Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Kär sådana läror af den ena predikanten efter den andra, dag efter dag och vecka efter vecka, kringbäras från hus till hus och by till by både vid dagsljus och i nattens mörker bland förvånade, okunniga hopar, som dels af nyfikenhet, dels af ett lifligt behof att höja sig ur sitt inre mörker, drifvas att medfölja dessa stortalande frasmakare, så är icke underligt alt många svaga hjernor och känsiiga hjertan blifva förvillade samt öfvergifva bus och hem för att af dessa falska profeter inhemta en efterlängtad upplysning och ledas på salighetens väg.
Kolporlörerne äro icke helier 718 Motion®' i Bonde-Ståndet 1862.
Nio 4d5• senfärdige att framhålla nödvändigheten att besinna vigten af att själen råddas äfven om allt timligt godt skulle uppoffras; de drifva utan betänkande och afseende på omständigheterna den läran: ”det får icke hindras alt maka drages från maka eller barn från föräldrar och tvärtom; ty det gäller själens väl”.
Uti den församling jag tillhör, der läseriet började för ungefär fyra år sedan, trodde presten i början alt det skulle verka en välgörande uppskakning ur den vanliga andliga likgiltigheten, och han emottag med välvilja de främmande aposllarne, i tanke att kunna under sin egen ledning med deras biträde verka stora ting inom församlingen, samt biel derföre också mycket hyllad af de kringvandrande predikanterna, som genast tillförsäkrade honom ”saligheten”.
Men det dröjde icke länge innan han insåg det öfverdrifna uti deras ytterliga sätt alt gå tillväga och det förvillande i deras läror, som icke grundade sig på någon sann upplysning, och han drog sig snart tillbaka samt vände sina egna varningar och föreställningar mot dessa predikanter sjelfva.
Detta bade den verkan, att de genast togo tillbaka sina vitsord om hans salighet, ty de tåla icke ringaste motsägelse, och en af dem skickade honom tili och med skriftligen den förklaring, att han, presten, ”förlorat all delaktighet i Christa”.
Samma prestman har, vid min afresa till riksmötet, allvarligt uppmanat mig att vid riksdagen söka verka för någon åtgärd att lagligen ordna kolporlörsväsendet.
Sådana företeelser äro icke enstaka inom ett eller annat pastorat, utan en allmän klagan förljudes, och vid Carlstads stifts sednaste prestmöte, som var talrikt besökt, uttalades mycken betänklighet i afseende på denna sak och enhällig åsigt alt det vid blifvande riksmöte borde föreslås och utverkas någon begränsning, hvarjemte, om jag ej misstager mig, prestmölen äfven i andra stift uttalat enahanda öfvertygelse.
Prestmöteis i Carlstad omdöme kan anses innefattas uti följande yttrande, enligt hvad jag i en tidning sett refereradt: ”Hvad beträffade det så kallade kolpor törsväsendet, så lemnades derom icke synnerligen godt omdöme, mer än frän 2:ne socknar, der det skulle hafva frambragt utomordentligt goda frukter.
Annars hade dessa sjelfkallade eller Evangeliska Fosterlands-stiftelsens utskickade lärare framfarit på ett sätt, som icke synnerligen hedrar det respektiva sällskapets förmåga att pröfva andarna, Kolportörerne sakna insigt och framfara med oafvislig! nit.
Deras underbyggnad i salighetskunskapen är öfver böfvan klen; de kunna icke meddela någon sann undervisning om salighetens grund och ordning.
Deras grolkorniga, smutsiga bilder och förfärliga scener ur helvetet skrämma väl många lill sinnesuppskakning och möjligen älven till afhållande Irån gröfre synder och laster, men det stadnar vid det utvärtes skenet, och sedan de af kolportörerna fått försäkran om syndaförlåtelse och blifvit upptagna bland de heligas antal, (ältas de af andligt högmod, lill den grad att de med djupaste förakt anse alla dem, som icke höra lill deras krets, hvilka de kalla djefvulens och förtappelsens barn, som redan äro dömda lill Motioner i B onde-Ståndet 1862.
719 den eviga helveteselden.
Till mormonsekten hade 60 (litr rälteligen vara 19 i stället för 60) låtit sig döpas, och till baptistläran ett ännu större antal.
Öfverallt öfverträdde stiftelsens kolportörer de föreskrifter, som stiftelsen gifvit dem.
Alt deras verksamhet urartar och blifver skadlig vore gifvet, och beslöt presterskapet, alt stiftets riksdagsmän skulle anmodas att söka genomdrifva en författning, hvarigenom man må kunna hålla den ifrågavarande verksamheten inom behöriga gränser.”
Då för öfrigt den öfvervägande mängden af befolkningen, som, oberoende af kolportörerna, håller sig läst vid bestående kyrkliga inrättningar och läror, med oro och motvilja emotser kolportörernas opåkallade besök, emedan man af erfarenheten känner, att sådana väcka partiväsen och framkalla onödiga spörjsmål, som störande inverka på den husliga friden och den allmänna friheten att följa sin kristliga öfvertygelse, samt föranleda många alt lemna hemmet och dess pligler vind för våg, för alt natt och dag löpa från det ena samlingsstället till det andra, med sjelfva moderhjertats känsla lör hungrande barns klagan nedtystad, och då dessa andliga förevändningar på ett högst skadligt och för mångens välstånd förstörande sätt begagnas, för att i form af frivilliga gåfvor aflocka de okunniga och fanatiserade offren deras jordiska egodelar, ofta intill sista brödkakan, samt man tager i betraktande de tusen sinom tusen arbetsdagar, som bortslösas af en lättrogen, okunnig och enfaldig, stundom allvarligt sanningssökande, stundom skenhelig befolkning, för alt besinningslös! springa efter dessa ”ropande andar”, och således denna kolportörsverksamhet visar sig icke blott skadlig och vållande villervalla i många andra läll, utan äfven störande ingriper i folkets förmåga att berga sig, så är det tid, att de offentliga myndigheternas kontroll bestämdare rigtas mot detta enstaka, smygande trassel, hvari de enfaldiga snärjas, sedan de med fanatiska skrämskott blifvit drifna till vansinne och förledda alt betrakta den bestående kyrkan såsom en ”babylonisk sköka” samt dessa dagdrifvare såsom andlighetens, salighetens och nådens enda sanna budbärare ; och jag anser mig derföre böra, i öfverensstämmelse med hvad jag ofvan anlört föreslå: att ett bestämdt stadgande må blifva utfärdade alt den person, som vil* inbjuda lill eller föranstalta religiös sammankomst, hör icke allenast liden och stället för densamma hos församlingens prest och kyrkoråd så tidigt anmäla, att vederbörande kunna vid tillfället vara tillstädes, om de sådant akta nödigt, utan älven lemua uppgift på hvilka främmande talare der kom me att uppträda, samt förete betyg öfver deras frejd och kristendomskunskap, allt detta vid bot af 25 lill 100 R:dr Runt lill församlingens fattigkassa, och att, derest tillgång lill böternas gäldande saknas, den hötfällde må undergå motsvarande arbetsfängelse. 720 Motioner % Bonde-Ståndet 1868.
Uti motionen instämma: Jonas Christophersson, från Wermlands län.
Olof Olsson, från Olebyn af Wermlands lån.
Nils Andersson, från Wermlands län, O. Olsson, från Slängserud af Wermlands län. P.
Eriksson, A. Jonsson, från Wermlands län.
Af Nils Andersson från Wermlands län, derom ali föreskrifter mätte meddelas lill förekommande af att samma åtkomsthandling vid lagfart af fastighetsköp flera gånger begagnas.
Tid efter annan har förekommit, att, vid lagfart, af fastighetsköp på landet, samma åtkomslhandiingar begagnats flera gånger, hvaraf inträffat att köparne fått uppbud och fasta på större skattetal än säljare egt att afyttra, emedan denne i köpebrefvet uppgifvit mera än honom verkligen tillhört eller han haft i behåll af sin ursprungliga egendom, men hvartill han företett åtkomst, likväl en i sådant ändamål förut begagnad handling.
Detta missförhållande förekommer oftast i de fall, då en person i ett köp förvärfvat en egendom, men sedermera i flera köp och på olika tider styckevis afyttra! densamma.
Det har inträffat all en person köpt och fått infastat xV.dels mantal i ett hemman, der han förut egde jidels mantal, som dels varit ärfdt och dels förvärfdt, ulan alt han i sistnämnda fallet haft laga uppbud; samt alt han sedermera styckevis och på olika tider försålt all denna faslighet, då, vid köpares lagfart, köpe- och fastebrefvel å nämnde xVdels mantal begagnats och gällt som åtkomsthandling till hela egendomen och att således TV.dels mantal utgjort åtkomst till j-i.delar eller |:dels mantal, utan alt domstolens Ordförande, der lagfarten sökts, kunnat hafva vetskap om detta Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
Nio 447.
721 om detta handlingssätt, då ingen anteckning förefunnits å de företedda åtkomsthandlingarna.
Hvad s m sednast fästat min uppmärksamhet på ifrågavarande förhållande är, att vid nyligen börjadt laga skifte uti ett hemman förekommit den omständighet att, vid ett af skiftesmannen hållet sammanträde, jordegaren haft alt förete köpe- och fastebref på Tedels manta! mera än hvad hemmanet i det hela innehåller, och, att ingen ville gifva efter, utan påyrkade att få del elter hvad deras handlingar innehöllo, var naturligt.
I anledning häraf får jag till Rikets Ständer vördsamligen hemställa om vidtagande af lämplig åtgärd till förekommande af en sådan villervalla och torde det iända till någon bättre reda om den föreskrift meddelades att, Domstolsordförande genom en kori anteckning å, vid lagfart af fastighetsköp på landet företedd, åtkomsthandling gjorde tydligt, dels att handlingen varit som åtkomst begagnad, dels ock tiden då detta skett, äfvensom lill huru stort skatletal.
Skatteförteckning öfver homman, som upptoge hvarje deiegares lott, årligen justerad och underskrifven af delegarne i hemmanet, skulle Sända tiil mycken, om ej fullständig reda, derest utdrag deraf uppvistes vid första uppbudet af hvarje köp.
Af Angnst Carlberg från Hallands län, om förbättring i folkskolelärares lönevilkor, deras pensionerande samt hela personliga skyddsafgiftens, jemte särskildt statsanslags, anvisande härtill.
Ehuru sättet och melhoderna för ordnandet af en god folkundervisning kunna vara underkastade ganska olika meningar, torde dock icke några meningsskiljaktigBiL till N. St.
Fröt. 1862 & 1863. 11 Sami. 4 Afd. 91 722 Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
N:o 447. beter förefinnas rörande vigten och behofvet af en god folkundervisning för ett framåtskridande samhälle.
Vilkoren för en god och fruktbärande folkundervisning äro i främsta rummet skickliga lärares bildande, och delta torde man hoppas sedan omorganisationen af våra seminarier försiggått, och dernäst att folkskolelärarne aflönas så att de med munter håg och utan andra näringsomsorger må kunna egna bela sin tid och alla sina krafter åt det dem anförtrodda vigtiga kall.
Att folkskolelärarne i de flesta fall icke för närvarande äro så allönade, att de på sin ringa inkomst kunna ega bestånd, eller anses hafva för sitt tunga, trägna och magtpåliggande arbete, en motsvarande belöning, det torde icke kunna bestridas.
Men häruti får man ock söka en del al de orsaker, som så menligt verkat mot folkundervisningens höjande; emedan just för den ringa lönen halva många dugliga skollärare öfvergifvit sina befattningar — eller tärde af näringsbekymmer nedsjunkit under oket af sin börda — blott föiblifvit viljelösa redskap i folkskolans Ijenst.
För att afhjelpa delta onda och på det dugliga läraresubjekter må kunna erhållas och qvarblifva i skolans tjenst, anser jag det vara af nöden att läraren erhåller åtminstone så stor lön alt den bjuder honom ett ”tarfligt dagligt bröd”.
Äfven anser jag, alt en duglig folkskolelärare, såsom uppmuntran att sin tjenst väl förrätta, för hvart femte år borde, i likhet med hvad re dan för elementarlärarne eger rum, få sin lön med vissa procent tillökad; och att slutligen då lian uppnått en ålder af 55 år, samt tjenstgjort i 50 år, han då vid afsked erhåller halfva lönen i pension.
Med anledning af hvad jag bär anfört får jag vördsamt föreslå: l:o Att examinerad folkskolelärare i ordinarie lön erhåller i stad 500 R:dr och på landet 450 R:dr jemte fri bostad och vedbrand, denna sednare beräknad till 4 famnar ved årligen, samt ett tunnland jord eller er sättning härför 50 ll:dr, allt Riksmynt. 2:o Eller 30 års tjenstetid och fyllda 55 år åtnjuter skolläraren, när han erhåller afsked, halfva lönen i pension.
Denna utfås på så sätt, att en pensionsfond bildas för folkskolelärarne i hela riket.
Det redan till skollärarnes pensionering beviljade statsanslag bildar grundfonden, hvilken sedan ökas derigenom att församlin.garne och skollärarne med hvardera en procent å lika belopp med skollärarnes lön härtill bidraga. 5:o
För erhållande af nödiga medel till skollärarnes här ofvan föreslagna aflöning anslås hela personliga skyddsalgiften jemte särskildt Statsanslag lill belopp, som kan anses utgöra fyllnaden.
Om remiss till vederbörligt Utskott anbålles, Stockholm den 50 November 1862.
Åugust Carlberg, från Hallands län.
Motione? i Bondeståndet 1862.
N:o 448. 728 N:o 448
Inom billighetens område synes mig ligga, alt, uti en folkrik bygd, der jordbruket numera med stor framgång drifves och kreatursafveln samtidigt är i tilltagande, mede! icke saknas till bevarande från undergång af den boskap, landtraannen med omsorg och uppoffring uppföder och detta medel är en examinerad djurläkare.
Visserligen finnes inom Hallands län en djurläkare med lön af Staten och stationerad i Halmstad; men då de närmast boende af mine kommittenler hafva omkring B och de aflägsnaste cirka 13 mil lill Halmstad, tyckes det vara temmeligen klart att icke den ä nämnde stad placerade djurläkare kan vara lil! något gagn för den ort jag representerar.
Upplysningsvis vill jag nämna alt Fjäre härad innehåller 695^ förmedlade mantal och Wiske härad innehåller 207& förmedlade mantal eller tillsammans 902|| förmedlade mantal med en omkrets af cirka 5| mils längd och dess största bredd 3 mil.
Behofvel och de rättmätiga anspråken på alt halva en djurläkare äfven till dessa samhällens disposition inser en hvar, utan att jag behofver ingå i någon vidlyftig utredning om den kreatursafvel, som bedrifves och del antal kreatur häraderne årligen föda, hvilket sistnämnda, lågt taget, torde ändå uppgå till cirka 10,000 nöt- och 3,000 hästkreatur, samt ett lika antal får som nötkreatur.
På grund af hvad jag här anfört, och då förmånen af examinerad djurläkare redan kommit andra orter till godo, får jag härmed vördsamt anhålla: att Rikets Ständer täcktes bevilja ett årligt statsanslag af 500 R:dr Ruut till en examinerad djurläkare för Fjäre och Wiske härader i norra Halland, med station i Kungsbacka, att utgå månaden efter den en sådan person blifvit antagen.
Om remiss lill vederbörligt Utskott anhåiles.
Slockholm den 30 November 1862.
August Carlberg, från Hallands län. 734 Motioner i B onde-Ståndet 1862.
N:o 449, N:o 449.
Åf Angnst Carlberg från Hallands län, om åtgärders vidtagande tili skydd för kronolaxfisket vid Åsbro i Wiskeän.
Uti Hallands län, Wiske härad och Åhs socken är belägen och för Statens räkning på 30 år utarrenderad, Kungsladugården
Åhs kloster jemte ett fordom ypperligt laxfiske i Wiskeån vid Åhsbro, arrendetiden räknad från midfastan år 1837, emot årlig afgift af 355 tunnor spanmål af hälften råg och hälften korn jemte fem tunnor lax.
Innehafvaren af detta arrende, så väl förre som nuvarande, hvilken från vårflodens början, eller så fort tillfälle dertill gifves, vanligen först i Mars månad, stundom före denna lid, intill den 1 Oktober stänger Kungsådran med laxgårdar och fiskredskap, har härigenom förminskat fiskets ymnighet till oerhörd grad, hvilket således synes vara af allmän uppmärksamhet påkalladt.
Genom den tidiga och ständiga sättningen blir all den lax, som dels öfvervintra! och dels lagt sitt yngel i strömmen, då den mager skall passera till hafs för att stärka sig, fångad vid laxgårdarne till oberäknelig skada icke allenast för framtida arrende utan äfven för det allmänna, synnerligast laxbarnen derjemte äro i tillfälle att dels blifva förstörde och dels äro hindrade uti deras fria lopp upp och ned i strömmen, då sådane bottenluckor icke hållas öppna, som föreskrifvas i gällande Fiskeri-stadga.
Då egendomen Åhs kloster är af beskaffenhet att fisket utgör en binäring, kan man heller icke begära att något nyttigt skall af innehalvaren, som endast sträfvar för momentel förtjenst och behållning, iakttagas och verkställas tili fiskets framtida bestånd och förkofran.
För att kunna afhjelpa detta missförhållande anser jag, att vid en blifvande arrende-auktion laxfisket vid Åhsbro bör skiljas från oviikorligt arrende af Åhs kloster, och hvardera särskildt utarrenderas, dock med optionsrätt, då dessa tvänne komma att hvar för sig utgöra hufvudsak och ej det ena bisak för arrendator; och då begagna tillfället, att, enär det är Statens skyldighet att föregå enskilde med godt exempel, vidtaga en af behofvel påkallad, länge önskad, ändamålsenlig förändring i bestämmandet af tiden för fiskerätlighetens begagnande till fromma för fiskets framtida bestånd; hvarförutan genom laxfiskets skiijande från oviikorligt arrende tillsammans med Kungsladugården Åhs kloster, Staten skulle för närvarande erhålla en Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
725 icke så obetydlig tillökning i inkomster, men ännu mera efter en arrende-periods förlopp örn 25 å 50 år; och är del af dessa skäl jag vördsamt påyrkar att Rikets Ständer hos Kongl. Majit anhåller om den föreskrift, alt vid en blifvande arrende-auktion å Kungsladugården Åhs kloster, denna egendom blir för sig och Kronans privilegierade laxfiske vid Åhsbro i Wiskeån för sig under särskilda arrenden utbjudne, med vanlig optionsrätt; samt Konungens respektive Befallningshafvande i de län Wiskeån genomlöper, anbefallas, att, då öfrige rättsegande derom ej framställt begäran, tidigt före pågående arrende-periods slut eller ofördröjligen åvägabringa sådana bestämmelser rörande rätta tiden för fiskandet af lax i Wiskeån, som 22 § al ofvanberörda nådiga Fiskeri-sladga alser.
Ånhåiles om remiss till vederbörligt Utskott.
August Carlberg, från Hallands län.
Af litsa Lars Ofssan från Kopparbergs län, örn pension å Rikets allmänna indragningsstal ät handtverkslärarne vid Institutet för döfstumma och blinda, J.
Nordfeldt, J. P.
Gustafsson och E.
Grönstedt.
Då det år samhällets pligt att bereda tillfälle lill nödig undervisning åt landets deraf mest behöfvande barn, bland hvilka de döfstumma och blinda, som merendels äro derifrån uteslutna, böra lika mycket ihågkommas som de fullsinnade, måste det äfven vara Statens ovilkorliga skyldighet alt med sitt kraftiga understöd omfatta de personer, som egnat sin tid och sina krafter åt bildandet af dessa vanlottade och beklagansvärda barn till framtida gagnelig verksamhet.
Institutet för Döfstumma och Blinda har under sin femtioåriga tillvaro haft lyckan alt ega flera nitiska och dugliga lärare i såväl intellektuell som tekniskt hänseende, hvilka under en lång följd af år fått egna sig åt detta mödosamma arbete, som visat sig så välsignelserikt att omkring 500 döfstumma blifvit bildade till nyttiga samhällsmedlemmar. 726 Motionär i Bonde-Ståndet 1862.
Nio 451.
Tre af Institutets handtverkslärare vid afdelningen för döfstumma, synas nu i följd af sin långa tjenstetid, framskridna ålder oell försvagade krafter vara berättigade alt från sin tjenst afgå.
Läraren i skräddare-yrket J.
Nordfeldt, född 4 795, anställd vid Institutet år 4 829, Läraren i skomakare-yrket J. P.
Gustafsson, född 4 799, anställd vid Institutet äfven år 4 829 och Läraren i smedsyrket E.
Grönstedt, född 4 800, anställd vid Institutet 4 850.
Då deras lönevilkor jemte öfriga förmåner varit för dem och deras familjer knappast tillräckliga för anspråkslös bergning, hafva de icke kunnat samla någon besparing för framtida dagar, och enär Institutet icke eger någon fond alt dermed pensionera ålderstigna lärare, synas både rättvisa och billighet fordra att en hvar af bemälde handtverkslärare, efter afskedstagande från berörda befattningar må å Rikets Allmänna Indragningsstat uppföras till åtnjutande af en årlig pension af fyrahundra Riksdaler Riksmynt, motsvarande ungefär två tredjedelar af hvad de vid Institutet tillgodonjuta, på del dessa i mensklighetens tjenst grånade män icke måtte handlöst ölveriemnas åt nöd och elände sedan de under sin verksamhetstid förnölt hälsa och krafter lör undervisning och vård af så många annars olyckliga medmenniskor.
I anledning häraf får jag vördsammast anhålla det Rikets Höglofliga Sländer behagade lill erhållande af årlig pension af Fyra hundra Riksdaler Riksmynt å Rikets Allmänna Indragningsstat uppföra en hvar af ofvanbemälde J.
Gastafsson och E.
Grön stedt.
Stockholm den 50 November 4862.
Af Josef Oscar Almqvist från Norrbottens län, om statsanslag till förhöjning i tingstolkarnes aflöning inom Pajala m. fl. härader i länet.
Vid sistlidne riksmöte tog jag mig friheten inlemna en motion angående anslag för tingstolkarnes aflöning inom nedan upptagne härader, nemligen:
N:o 451. 797 för Neder-Torneå oell Carl Gustaf 300 R:dr Pajala 300 „ Öfver-Torneå 400 „ med skyldighet för tingstolken i sistnämnda härad alt äfven tjenstgöra vid öfverKalix häradsrätt, inom hvars domvärjo finska språket talande innevånare funnos.
Denna motion föranledde Rikets Ständer att hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att, efter ärendets fullständiga utredning, nådig framställning i ämnet mätte Rikets Ständer meddelas.
Efter vederbörandes hörande, på sätt pag. i Bil. 1, b uti Kongl. Maj:ts Proposition om Statsverkets tillstånd och behof närmare utvisar, har den begärda framställningen blifvit meddelad, men befinnes helt och hållet stridande mot de upplysningar, som Konungens Befallningshafvande i Norrbottens län lemnat och hvilka torde vara de mest tillförlitliga.
Konungens Befallningshaf vande föreslår, nemligen (pag.
2 Bil.
N:o 1 b): för tingstolken i Neder-Torneå och Carl Gustaf . 400 R:dr „ d;o i Öfver-Tornå och Pajala.... 600 ,, „ d:o i Öfver-Kalix 200 „ med förslag, bland annat, att desse tolkar skola vara skyldige biträda med tolkning älven vid bevåringsmönstringar samt andra af Konungens Befallningshafvande utlysta sammanträden, så vidt de egde rum å eller i närheten af tingsstaden i hvarje härad.
Vid afgifvandet ai min motion under sistlidne riksdag, tog jag detta sednare förslag icke i betraktande, hvilket ock hade till följd, att de summor, jag då föreslog, understiga de af Konungens Befallningshafvande nu föreslagna.
Nu förenar jag mig så mycket heldre i delta sednare förslag, som detsamma kommer att för Statsverket medföra vida mindre kostnader, än om mitt vid förra riksdagen afgifna, eller ännu sämre, om regeringens förslag erhölle Ständernas bifall.
Vid Landskansliet i Luleå finnes nemligen anställd en tolk i finska språket.
Denne medföljer på mönstringar och andra af Konungens Befallningshafvande utlysta sammanträden, t. ex. tili Pajala, 34£ mil, och åter 54J eller 69 mil, hvarför skjutsen etter 2:ne hästar gör 138 R:dr.
Dagtraktamente efter 2 R:dr om dagen torde kunna beräknas till minst 40 R:dr, hvaraf föijer att en enda resa kostar Staten minst 178 R:dr, hvilka gerna kunde inbesparas och användas till aflönande af erforderlig tolk vid hvar och en af ofvannämnde häradsrätter.
Härtill kommer att den sålunda från Luleå bortresta tolkens biträde kan under hans frånvaro vara af behofvet påkalladt.
Befallningshafvande upplyser vidare att aflöningen utgått med en kappe korn af hvarje hemmansrök, såsom minimum.
Så har visserligen varit förhållandet, men på de sednare 30 åren har aflöningen utgått med 4 kappar från hvarje rök, hvilket kan synas af det transsumt af en skrifvelse från Domhafvanden Carl Eric Stenberg, som jag bär tager mig friheten meddela: 728 Motioner i B onde-Ståndet 1862.
N:o åSl. ”Riksdagsmannen J. 0. Almqvist!