Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
IDUN lifta 399 £ n v e r k l i g h j ä l p r e d a f ö r a l l a m ö d r a r är B a r n g a r d e r o b e n, illustrerad!
månadsblad för barn- kläders förfärdigande och barnens sysselsättande.
De flesta mödrar, särskildt från landet, hafva nog erfaren- het af, huru svårt det är att få fatt i några mönster till trefliga, klädsamma och praktiska barndräkter.
I B a r n g a r d e r o b e n, som utkommer med ett stort illustreradt nummer hvarje månad, åtföljd!
af en sfor dubbelsidig mönsterbilaga med talrika tillklippnings- mönster, finnes allt som behöfves i den vägen.
Barn- garderoben innesluter därjämte en afdelning, som utgör en ypperlig hjälp för mödrarna, då de hafva svårt att hitta pä något att sysselsätta barnen med.
Allt detta för endast 3 kr.
v e t, att n i r e s e r t i d i g t i m o r g o n.
M i n a hjärt- l i g a s t e l y c k ö n s k n i n g a r v e t ni, att ni har.
M e n en b l o m m a skulle vi väl g e vår skald, som k u n d e p å m i n n a h o n o m o m hans vän- ner i N o r d e n, » fortfor h o n, kastande en blick på den vackra blomsterskål, s o m p r y d d e bordet.
» Bevars, inte jag, gamla g u m m a, m e n ni, m i n a u n g a d a m e r.
» N o r d m a n b u - g a d e sig leende.
D e u n g a f l i c k o r n a skrat- t a d e, s m å t t f ö r l ä g n a, o c h t ä f l a d e att l e t a bland skålens blomsterskatter.
* » E m b a r r a s d e r i c h e s s e, » f o r t f o r fru B l e n c - k e l e e n d e m e d e n h u f v u d s k a k n i n g åt N o r d - man.
» N i ser, h v a d n i står i g u n s t, m e n h v a d skall ni m e d e n s å d a n b l o m s t e r k v a s t?
Nej, v ä l j själf er F l o r a!
» — » M e n, f r u B l e n c k e — » » N å, j a g tänkte, det skulle j u s t v a r a i er s m a k!
» H v i t a sippor.
Skiss för Idun af Nathalia Wallengren.
E m m y slog åter u p p ö g o n e n.
Men hon b e h ö f d e b l o t t s e p å h o n o m, f ö r att h e n n e s t v e k a n skulle försvinna.
H o n b ö r j a d e tala, under det en okonstlad innerlighet lifvade hennes röst o c h ansiktsdrag.
H o n visste att d e t v a r f ö r e n g o d o c h r i d d e r l i g n a t u r hon visade sina innersta tankar, o c h h o n g a f h o n o m d e m af v a r m t h j ä r t a.
» J o, ser n i, j a g h a r v a r i t så m y c k e t f ö r m i g själf, att j a g h a f t g o d t i d att f u n d e r a på en del saker.
O c h när j a g i b l a n d tän- ker på den v i d a världen o m k r i n g m i g o c h p å allt s o m k o m m e r o c h g å r i l i f v e t, så k ä n n e r j a g m i g liten o c h ängslig.
D e t är s o m o m j a g g e n o m ett t ö c k e n s k y m t a d e ett o ä n d l i g t haf, d ä r b ö l j a rullar ö f v e r b ö l j a.
I b l a n d k o m m e r e n s t ö r r e ä n alla d e a n d r a, s v e p e r b r u s a n d e f r a m o c h b e g r a f v e r alla s m å k r u s n i n g a r — f ö r att i s i n o r d n i n g ut- j ä m n a s o c h försvinna.
M e n på en h ö j d m e d vid u t s i k t ö f v e r all d e n n a o r o, l e f v e r e n liten värld i d e n stora.
O c h d e t är d e ut- valda, s o m m e d en blick kunna genomträn- ga det töcken, vi andra försöka skingra m e d våra dunkla l a m p o r, s o m m e d inspiratio- n e n s k r a f t k u n n a d ä m p a eller u p p r ö r a d e t rastlösa haf vet.
Ä r n i i n t e s t o l t ö f v e r ' att v a r a e n af d e s s a — t y d e t är n i!
J a g h a r så o f t a ö n s k a t s ä g a er, s o m j a g g ö r n u: N i, s o m h a r snille, låt alla e d r a b ä s t a kraf- rer, allt h v a d n i ä g e r af s t o r t o c h v a r m t ä g n a s åt d e s s t j ä n s t.
A l l t l å g t o c h fult m å s t e s å r a er, k a n s k e m e r a ä n a n d r a; m e n l å t d e t i n t e g å er f ö r n ä r a — f ö r j a g a dis- harmonien, innan den nått edra vekaste strängar!
D r ö m o m det höga, sjung o m d e t, o c h f ö r s ö k att f i n n a d e t ä f v e n i d e s s ringaste form. » — — Hon tystnade.
H o n h a d e sett sina o r d a f s p e g l a s i h a n s ö g o n, l y s a n d e af g l a d t för- stående.
M e n e n p l ö t s l i g b l y g h e t k o m öf- ver henne; h o n reste sig hastigt o c h gick f r a m till s t o r a b o r d e t.
N o r d m a n följde henne Samtalet blef n u allmänt, höjde och s ä n k t e s i g i s k i f t a n d e lifiighet, tills N o r d - m a n reste sig m e d en blick på klockan.
» Jag måste gå n u, » sade han, » o c h får t a c k a fru B l e n c k e för d e n n a kväll, s o m varit e n af d e a n g e n ä m a s t e j a g h a f t p å l ä n g e.
» s v a r a d e h o n.
» N å, j a g v i l l för- v a r a e n t r ä g e n, efter s o m j a g T?
fl9Q JuXLrdL V M M » F r ö k e n, » s a d e h a n, o c h r ö s t e n fick e n v a r m b r y t n i n g, » v i l l n i g e m i g m i n af s k e d s - blomma? » » B l c f v o n i så g o d a v ä n n e r d ä r b o r t a v i d pianot, » l o g värdinnan.
» M e n det var verk- l i g e n d i p l o m a t i s k t att t a g a d e n e n d a, s o m ställt s i g u t o m t ä f l i n g e n.
» Utan minsta förlägenhet, m e d glad blick g i c k E m m y f r a m till b l o m m o r n a.
Hon k ä n d e sig stolt öfver hans val o c h lycklig att få g e ett m i n n e åt s i n b o r t r e s a n d e v ä n.
Två hvitsippor sutto b r e d v i d hvarandra i skålen; då h o n drog ut den ena, följde den andra med.
H o n behöll d e m båda, gick f r a m till N o r d m a n o c h f ä s t e d e n e n a b l o m - m a n i hans knapphål.
en » All lycka på ö p p e n blick.
er r e s a!
» sade h o n m e d » T a c k, » svarade han helt k o r t o c h t o g h e n n e s h a n d i sina m e d en sakta tryckning; och under en blixtsnabb sekund kände de b å d a allt o m k r i n g s i g f ö r s v i n n a f ö r e n vär- m a n d e k ä n s l a af s a m h ö r i g h e t.
E m m y g i c k tillbaka.
Liksom i en d r ö m såg h o n h o n o m taga afsked o c h gå, såg g ä s t e r n a så s m å n i n g o m f ö r s v i n n a, tills h o n v a r e n s a m m e d fru B l e n c k e.
Denna gick omkring, pysslande, m e d en o c h a n n a n b l i c k p å E m m y.
» G o d n a t t, lilla v ä n, » sade h o n slutligen, » sof g o d t o c h d r ö m i n t e allt f ö r m å n g a t o k e r i e r!
» Så g i c k E m m y u p p o c h s a t t e s i g p å s i t t lilla r u m.
M e d hufvudet stödt m o t handen f ö r d j u p a d e h o n s i g i e t t v i r r v a r r af t a n k a r, u n d e r d e t h o n b e t r a k t a d e sin hvitsippa.
N å g r a t å r a r f ö l l o p å d e s s fina b l a d, m e n b o n v i s s t e i n t e, o m d e f r a m l o c k a t s af s o r g eller g l ä d j e.
K a n s k e af b å d a.
» Min sakta.
vackra, hvita b l o m m a, » sade hon tankfull.
» Nå, ändtligen, » sade värdinnan g o d m o - d i g t, » j a g h a d e j u s t t ä n k t bli o m b u d f ö r allas v å r b e g ä r a n, att o c k s å v i s k u l l e f å r å o m herr N o r d m a n en smula.
M e n j a g vå- g a d e k n a p p t s t ö r a — n i s å g o så i n t r e s s e - r a d e u t.
S ä t t er n u h ä r o c h v a r ä l s k v ä r d, » f o r t f o r h o n, v ä n d till N o r d m a n, » j a g h a r j u k n a p p t fått h ö r a e t t o r d o m er r e s p l a n ännu. » » Redan, » resten inte H a n s å g b o r t till E m m y.
D e n lilla s t o l t a v a r e l s e n, h o n h a d e i n t e hållit s i g f r a m m e bland de andra!
N å g o n t i d därefter m o t t o g E m m y R o d h e ett bref m e d italiensk poststämpel.
Hon bröt det o c h läste: Att j a g s k r i f v e r till er, f ö r v å n a r er v ä l i n t e allt f ö r m y c k e t, t y n o g k ä n d e n i s å v ä l s o m j a g v i d vårt sista sammanträffande, att v i ä n n u h a d e m y c k e t a t t s ä g a h v a r - andra.
J a g reste m e d edra ord l j u d a n d e i m i n a öron, o c h d e ha troget följt m i g.
När j a g vill, k a n j a g se er, n i lilla, n e j s t o r a i d e a - list, d e n s t ö r s t a j a g ä n n u r å k a t.
N i ställer i n t e s m å f o r d r i n g a r p å e r v ä n — j a g får j u kalla m i g s å?
S k u l l e d e t f ö r v å n a er d e t allra m i n s t a att s e m i g p r e s i d e r a p å m i n k l i p p a s o m ett s l a g s d o m a r e ö f v e r v ä r l d e n s i \ y&gt; Àfidi / belici Moccolo f iig, _: a l i WLTVWMM * «S «s " Cl t-i D å j a g i g å r, t r ö t t efter d a g e n s v a n d r i n - g a r, k a s t a d e m i g p å m i n soffa, s å g j a g e d r a ö g o n från e n tafia p å v ä g g e n m i d t e m o t.
Jag^ g i c k n ä r m a r e.
D e t var en kopia ' ^af Rafaels Cecilia.
N a t u r l i g t v i s är n i inte t i o n d e d e l e n så v a c k e r, m e n ö g o n e n l i k n a edra.
D e äro uppåtriktade, s o m o m j u n g - f r u n s å g e d e h i m m e l s k a s å n g a r s k a r o r, till h v i l k a s k ö r e r h o n l y s s n a r, o m g i f v e n af n å g - ra a n d r a h e l g o n.
J a g k a n i n t e s ä g a att g r u p p e r i n g e n tillta- lar m i g.
M e n h v a d s o m g r i p e r m i g, är d e t u t t r y c k af s p ä n d t f ö r b i d a n d e l y s s n a n d e, s o m ligger öfver h e l g o n e n s ansikten.
Hos en som hänförd medkänsla, b o s en annan s o m ödmjuk beundran, under det andra tyckas tveksamt, m e d inre oro åhöra d e öfver jor- diska harmonierna.
H v a d är d e t, d e t y c k a s i g h ö r a?
K a n s k e s a m m a melodi, s o m mänskligheten alltjämt s ö k t l e t a s i g f r a m till f ö r att m e d h v a r j e g e n e r a t i o n få b ö r j a o m i e n a n n a n t o n a r t — den stora sången o m solens brytning i vattendroppen, o m det oändliga, inpressadt i ett stoftgrand?
När j a g besinnar, hvilka tallösa olika idé- strömningar dragit hän öfver j o r d e n, huru m i l l i o n e r m ä n n i s k o r offrat allt f ö r t a n k a r, som längre fram sjunkit i glömska, då tyc- k e s m i g all kraft b l i v a n m a k t o c h allt ar- b e t e bli f a m l a n d e.
M e n j a g vågar ä n d å tro, att v i m e d h v a r j e b ö r j a n h i n n a n å g r a tak- t e r l ä n g r e i v å r s å n g — t r o t s alla m i s s - grepp.
H v a d tänker o c h g ö r ni o m d a g a r n e?
L e f i n t e.
f ö r m y c k e t b l a n d m o l n e n — åt- m i n s t o n e får n i s t i g a n e r i b l a n d, s ä n d a e d r a t a n k a r till I t a l i e n o c h b e r ä t t a m i g h v a d n i h ö r o c h ser d ä r u p p e.
B e g ä r j a g f ö r m y c k e t, så s ä g m i g d e t!
Om n i s k r i f v e r, så b r y er i n t e o m att v a r a k o n v e n t i o n e l l!
V a r er själf, ö p p e n o c h sympatisk; det k a n ni t r y g g t g e n t e m o t mig.
A d r e s s e r a ert b r e f till R o m, p.
Jag afreser n ä m l.
d i t i m o r g o n.
Från Bologna t a g e r j a g m e d m i g e n f o t o g r a f i af S a n t a C e c i l i a — k u n d e j a g k a n s k e få h o p p a s p å en ä n n u m e r a tillfredsställande b i l d?
M e n d e t är k a n s k e f ö r djärft.
Emellertid mot- ser j a g ert b r e f m e d o t å l i g h e t.
den 10 / ti N.
J a g fick ert b r e f v i d m i d d a g s t i d e n o c h b e s v a r a r d e t n u, k l.
4 e. ni.
H ä r är så t y s t, j a g h a r r i k t i g t r o att s k r i f v a till er.
H a r j a g talat en s m u l a » ins Blaue h i n e i n », så får j a g d å o c k s å v e t a af d e t!
Ni tror m i g alltså v a r a e n s å d a n o f ö r b ä t t e r l i g i d e a - l i s t?
N å j a, » s å j a g n ä m n s, d e t är m i n h e - der ».
M e n n i själf d å?
H v a r f ö r t r o r ni p å f r a m å t s k r i d a n d e o.
d., o m n i i n t e själf är i d e a l i s t, k a n s k e i ä n n u h ö g r e g r a d ä n j a g?
NYD&amp;hl « * «.
t ó I af n g h l l t ^ r a) härstädes lagrad sedan 1891.
Vid] £, A.
&amp; C l O " ^ j ^ i^J- bandelskermst befunnen enl analys stochboim, 3 stnrepia., Pns kr.
Finnes e n d a s t hos E k s - o c h Aiim.
u 0O 3 " " " ^T m ä k t i g e o c h s ä n d a d e m från m i g — m a r - q u é s a f r o n t d ' u n v e r s q u e lira l ' a v e n i r — s o m en a n n a n stor idealist har sagt en gång?
F ö r m o d l i g e n skulle ni endast finna det i sin o r d n i n g.
O c h j a g g l ä d e r m i g åt att så är.
T y e d r a o r d k a n j a g kritisera, m e n d e t u n g a, friska, v a r m h j ä r t a d e däri, d e s t r ä n g a f o r d r i n g a r n a o c h d e t o s k y l d i g a f ö r t r o e n d e t, m e d ett o r d: er själf k a n j a g b l o t t s e m e d o k r i t i s k t gil- lande.
D e t är n i s o m f ö l j t m i g p å d e n n a härliga resa, ni s o m i m o d l ö s a stunder ma- n a r: » f r i s k a t a g o c h u p p å t!
» T a c k f ö r allt!
1896 400 Åhnej, hvad v e t ni, vi få n o g lof att erkänna, klokt Bli inte får gärna folk stött öfver lof öfverspända med, att Här skulle kalla vår svaghet.
att m i n n ä s v i s h e t; o c h ni g ö r a litet narr af ord, bara jag får t r ö s t a ni t ä n k e r p å h v a d j a g velat sänder j a g mitt porträtt, vissa egoistiska baktankar.
jag mina trots er Ja, tänker gar från säga.
utan n i ser, att o a r t i g h e t är n o g e g e n k ä r att fantiserar, ert s o l i g a Emmy m å s t e ni i ten, af verklighetsskildrin- med buketter och mig några h v a d j a g längtar mig inte och utbyte gifva så Italien.
att O m ni visste, lät p e n n a n s j u n k a o c h såg d r ö m - m a n d e ut skiftande bild » — i r e g n e t, s o m slog m o t rutan, un- h e n n e s in- Då de mig nu! » jag inte låta så kom prinsen igen bli att skratta.
af Konventio- o c h t o g sin en kall d e c e m b e r k v ä l l.
Emmy n e l l!
N e j d e t b e h ö f v e r ni i n t e f r u k t a af m i g.
R o d h e berättade sagor vid skymningsbrasan Ser för att, ni, j a g har då jag så svårt för att är nödd vara och tvungen det, därtill, känner jag mig främmande och drager mig in i e t t s k a l af s t e l f ö r b e h å l l s a m h e t.
Men med och på några - handlar, tråkiga regler, utan talar s o m d e t faller m i g in.
Och j a g g l ä d e r m i g åt att få v a r a riktigt o t v u n - g e n inför att befara Jag skrifver ntan tankarne mig om fara.
Ni o r d n i n g, allt att Ni vill v e t a, h v a d j a g t a g e r skulle Det eftersom få en tråkig resumé, får af m i t t d a g - v a r a n o g, o m j a g berät- j a g försöker göra m i n a skyldigheter så g o d t j a g kan; o c h s e d a n arbetar jag på m i n u t v e c k l i n g eller f ö r f l y t t a r m i g u p p » b l a n d molnen ».
vill ni Ja, tala där har förstånd j a g idel oförnuft.
J 6 Redigeras af Sophie Bidrag » Ja, får mottagas med Linge.
tacksamhet Jul-Iogogryf.
Det var en gång en drottning utan like — Ej någon fanns, så yppigt skön som hon; Uti ett härligt, stort och mäktigt rike Hon hade rest sin underbara tron.
Ett hof af riddare och sköna tärnor Kring tronen lyste strålande och grant; Jag stod där, jag, bland dessa hof- vets stjärnor: En ringa, kärf, men trogen stånds- drabant.
Då kom en trollkarl, bister, grym att skåda, Som med sin trollstaf hela riket slog; Snart dödslik dvala öfver allt sågs råda, Och svepskrud uppå allt den grym- me drog.
Jag ensam stod där lefvande i ran- den Och sörjde vid min sköna drott- nings bår, Med längtan bidande den sälla stun- den, Då hon till lifvet åter vakna får.
Ty se, jag vet: den prins Charmant skall komma, Som med sin kyss min drottning väcka skall.
Då i förnyad prakt skall riket blom- ma — I hvarje åder strömma Iifvets svall.
nu H o n förde m e d sig ntomkring det gummen » Ah, » det sett tysta d e m lyckligt och att » och man det var en m y c k e t tref- väl hvad vådligt fint, skall j a g berätta, och min finnas unge?
v i d bröl- buller, eleganta dräkter, och sång o c h sådant.
dig, » o c h Lissie, h o n o c h stilig! » var, h v a d s o m brukar ljus i hvit Lissie — I glitterskrud han klädde arme fången Och förde mig till gästabud och dans.
Men ack, hvad glädje har väl jag af sången, Af skämt och löjen, lekar, prakt och glans!
Jag dödens kyla känner genombäfva Min stackars sargade, förtärda kropp.
Ack, ve mig arme, jag får ej upp lefva Den sälla dag, som var mitt hela hopp!
Kläd af min skrud ' — Du kanske då skall finna Rätt mången småsak, som dig fägna kan: Så till exempel namnet på en kvinna, Rätt farlig just för hafvets käcke man.
Hvad göken gör i vårens sköna dagar.
Hvad löfven göra under kulen höst.
Ett metriskt ytmått, om du så beha- gar.
En som är älskandes och skalders tröst.
Hvad nordisk pilt och tös fick for- dom lära.
Hvad fordomtid man gömt i grafvens famn (Det braket börjar åter bli i ära); Nämn bygdens värsta oiygdpåses namnl Hvad nog den bytingen helt fräckt plär göra, När han för sina bragder svara skall.
Hvarmed han nog traktera skall ditt öra, Om dom tillämpas i sin stränghet all.
Hvad klär den nakna, torra, öde heden I doftande, oändligt härlig skrud Och gör den vilda marken till ett eden.
tal ja, kan du v ä n d e h o n s i g till E m m y, v a r r i k t i g t e n i d é i h e n n e s stil.
Jag räknade sekunderna till dagen, Då allting äter skall få lif och färg.
Så blef jag sårad och tillfångatagen Utaf en liten, oansenlig dvärg.
A d a och smög n o g också sig prinsessan sidenklädning m e d rosen- tankar svarade och ögon Emmy läst m å n g a g å n g e r.
» Ja, » du förströdd, med f a s t a d e p å ett bref, o m - » Var d e t så v a c k e r t?
» s a d e d e n lilla f ö r v å n a d, » t y c k e r i n t e det?
Hvad mor, när v i l l d u själf d u gifter ha för blom- dig? » såg u p p o c h blef purpurröd.
vet inte, » sade hon dröjande.
» Jag P l ö t s l i g t lif- v a d e s h e n n e s a n s i k t e af ett g l a d t s k i m m e r.
Hon drog Ada intill sig, såg leende in i u n d r a n d e ö g o n o c h anförtrodde hen- ne med låg — hvita sippor! » röst: » M e n j a g tror nästan • himlen. » f a r m o r, b e r ä t t a, » r o p a d e lilla A d a, var väl vacker allas a n d r a t v ä t t m e d e l I — lilla Lissie såg b e l å t e n ut, o c h brud- var förstås i sjunde var » Ja, jag sade h o n glädtigt, då medge, » Lessive P I C O T S T V Ä T T P U L V E R Phénix &gt; Öfverträffap lifvet har lig m i d d a g.
lop: o m f ö r er, h v a d j a g sade » så var buketter? » barnets väl på v ä g, » tänka skall gärna tala från rummet.
i d e n saken, så blir j u friska u p p klädd Emmy in i stor toalett.
fläkt Där sig i b l a n d!
Jag kom en kläda r e s t e s i g o c h g i c k att t ä n d a l a m p a n.
som ö p p n a d e s h a s t i g t, o c h fru B l e n c k e Nej, jag måste fru B l e n c k e f r a s a d e u t, u n d e r d e t a t t öden.
Dörren n i g i s s a t rätt, o c h M a n måste flicka, spänd u p p m ä r k s a m h e t följt d e n tappre derliga misstydning.
N:R 4 (578).
LÖRDAGEN PRENUMERATIONSPRIS PR A R: IDUN UTGIFNINGSDAGAR!
KR.
5: — IDUNS MODETIDN.MED PLAN- SCHER OCH HANDARB.
... 5: IDUNS MODETIDN, UTAN PL.
» 3: — BARNGARDEROBEN » 2:25 AUGUSTA DE REDAKTÖR 14 JANUARI OCH UTGIFVARE: FRITHIOF HELLBERG HVARJE ONSDAG » DEN OCH L Ö R D A G.
12:TE KOMMISSIONARER BYRA OCH EXPEDITION: KLARA S.
KYRKOGATA 1 6, 1 TR ÅRG.
ANTAGAS ÖFVER HELA LANDET PÅ ALL DELES SÄRSKILDT FÖRMÄNL.
ÖPPNA KL. 1 0 — 5.
STOCKHOLM, LOSNUMMERPRIS: 8 ÖRE.
MARK A. Wahlström foto.
V ID S J Ä L F V A INGÅNGEN till det nya året skildes från det jordiska en kvinna, som genom både sin sociala ställning och ge- digna personlighet spelat en minnesvärd roll.
Nyårsnatten afled nämligen i Falnn framlidne landshöfdingen öfver Kopparbergs län Samuel de Marés änka Augusta de Maré.
För endast en tjugu år tillbaka ägde sven- ska kvinnan ej en egen tidning, hvari man lärde känna den tidens anmärkningsvärda kvin- nor.
Man fick nöja sig med att lyssna till traditioner och » d e gamlas » skildringar ur gång- na dagar.
Men numera är oss gifvet att i ord och bild samla de spridda dragen ur en afhållen, älsklig kvinnas lif.
Få äro de, som inom Dalarnes gräns ej känna igen bilden af länets f. d. landshöfdings- fru.
Många äro de, som funnit plats i hennes stora barnahjärta, och oräknelig är den skara af behöfvande, som genom hennes orubbliga tro och förbön, så fulla af tillförsikt, vunnit lugn och frid.
Augusta de Maré föddes den 16 aug.
1839 på Lindö gods i Uppland.
Föräldrarne voro REDAKTIONSSEKR.
RIKS 1 6 4 6 kaptenen, vid Helsinge regemente, godsägaren Julius Ahlgren, och Augusta Fröberg.
Få da- gar efter sitt enda barns födelse afled fru Ahl- gren från sin lilla skatt, som i mostern, Mathilda Fröberg, erhöll den ömmaste mor.
Vid fyra års ålder skickades Augusta till Stockholm i helpension hos mamsell Modin och vid tretton år med pensionens förestån- darinna och en jämnårig kamrat till Schweiz, där vistelsen blef tre och ett hälft år.
Under denna tid bereddes hon till sin första natt- vardsgång, som också ägde rum i utlandet.
Intresset för franska språket bibehöll hon se- dan hela lifvet och brukade begagna sig däråf med ett eget behagfullt tonfall, som så väl stämde öfverens med hennes mjuka, förbind- liga väsen.
Sedan Augusta Ahlgren kort efter hem- komsten till fäderneslandet mistat sin afhållna andra moder, vistades den unga flickan dels hos sin far på egendomen Negelstuna, dels hos en moster i Stockholm, justitierådinnan Cramör.
Gift 1858 med dåvarande polismästaren, sedermera underståthållaren Samuel de Maré, flyttade Augusta de Maré år 1863 som lands - höfdingska till Falun.
Hennes lif vardt ej » en dans på rosor », men » som ett stort godt barn, troende all världen o m godt, » lyckades fru de Maré behålla den ljusa syn på lifvet och människorna, som alltjämt lät henne framstå som en af hjältin- norna på kor sfär ar vägen.
De verk landshöfdingskan de Maré utförde i samhället voro välsignelsebringande för mån- gen enskild.
På hennes initiativ och genom henne skapades skyddsmödraförbundet och barnhemmet i Falun, som ännu bestå.
Hennes intresse för skolorna var så lifligt, att ingen klass, ifrån elementarläroverkets till småbarns- skolans, kunde vara säker för » landshöfding- skans » besök.
Likaså var hon de låga, af roströken svedda kojornas goda ande, liksom hon gaf hela samhället ett framstående föredöme som kärleksfull, allt uppoffrande maka och mor.
Ar 1880 blef Augusta de Maré änka, men bodde fortfarande kvar i Falun.
I n o m de murar, där hon förr residerat som landshöf- dingska, vistades hon därefter ofta som gäst med den älskvärda undergifvenhet och gläd- tighet, som aldrig lämnade henne.
Den bortgångna sörjes nu närmast af fem söner och två döttrar.
Den yngsta af dessa senare, f. d. sjuksköterskan vid SoQahemmet Maria de Maré, firade kort före moderns död sitt bröllop med underläkaren vid Sabbatsberg doktor Carl Mannheimer.
CHRISTEL.
HEMRYGDEN.
H VAR Och STRÅLAR solen skönast?
livar är himlen klarast blå?
Hvar kan du skogens susning bäst tolka och förstå?
De ljufligaste blomstren, o, säg, hvar finner du väl dem?
Har du ej sol, cj blommor, f l y till ditt barndomshem!
Däröfvcr strålar solen med glans så underbar, IjLifligt där gifver skogens susning på dunkla frågor svar; där tälja hvarje kulle och hvarje sten med stämma blid en skön, men enkel saga om lek och barnafrid.
Om du dig ensam om ingen vän du äger kvar, känner, uti din barndoms nejder du gamla vänner har.
Från hvarje liten stuga, från hvarje backe, hvarje stig du höra skall en hviskning: » O, minns du icke mig! » Och har ditt hjärta kallnat, fly åter till din barndoms trakt!
Där skall på nytt det värmas af tusen minnens makt.
Och har du glömt att prisa din Gud, din barndoms bäste vän, din hembygds fåglar skola dig lära det igen.
KVINNOKÄRLEKEN DERNA D I DEN MO- DIKTNINGEN.
E D R A M A T I S K A författarne och roman- författarne öfva i våra dagar ett stort, alltjämt växande inflytande på den allmänna meningen och därigenom äfven på sederna.
På vissa själar öfvar den nuvarande estetiska
IDUN 1899. opinionen en rent af betvingande makt; den ombildar smaken, åsikterna och moralen; den skapar ett estetiskt lifsideal, gentemot hvilket ett äldre, etiskt, ter sig puerilt och småsin- nadt.
Det är på sensationen och lidelsen, på det som kan roa och stimulera, som våra skön- litterära författare egentligen » lefva ».
Och det är också egentligen endast i lidelsernas psyko- logi våra diktare synas hafva inträngt.
För den högre naturen i oss slå de däremot döf- örat till.
Denna erbjuder beklagligen beller icke på långt när så tacksamma effekter.
Dyg- den och moralen ha icke företrädesrätten att fängsla och intressera; de äro alltför » borger- liga ».
Det är tyvärr också alltför sant, att dygd och moral i det lefvande lifvet vanligen te sig i synnerligen blygsamma och borgerligt knappa proportioner, då däremot begär och lidelser framträda i mera kraftiga och stor- vulna drag.
Men lika visst som författarne underskatta vår högre naturs kraf, lika visst öfverskatta de sinnenas och lidelsernas makt öfver oss.
Men de dramatiska » effekterna » betinga öfverdrifterna.