Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottet har tagit motionen i öfvervägande; och som ej mindre herr Friherre Cederström, Gustaf, hvilken har offentligt uppdrag att tillhandagå med råd i frågor om fiskodling samt i sådan egenskap, uppå anmodan af Blekings Läns hushållssällskap, särskildt undersökt ilrågakomne laxfiske, benäget meddelat, att om ofvannämnde förbud i Kongl, kungörelsen den 22 December 1834 borttoges, samma fiske skulle lida föga deraf och vinsten för ortens befolkning deremot blifva betydligt större, än den fördel för staten, som af förbudet kan uppkomma, än äfven kyrkoherden i Mellby H. B.
Hammar uti motionen bilagdt bevis intygat, att ^ delar eller nära l del af hela nämnde sockens befolkning hade sitt uppehälle af fiske och alt, näst sillfisket, sorn de sednare åren slagit mindre väl ut, laxfångsten vore den förnämsta inkomstkällan för samma sockens fiskare, får Utskottet, med afseende å dessa, elter Utskottets förmenande, vigtiga omständigheter, vördsamt hemställa, att Rikets Ständer ville uti skrifvelse till Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att Kongl. Majit täcktes i nåder förordna om anställande af undersökning, huruvida ifrågavarande strandegare genom utfärdandet af Kongl, kungörelsen den 22 December 1834 blifvit förnärmade i sin urgamla rätt till fiske i hafvet och derefter vidtaga de åtgärder, hvartill omständigheterna kunna föranleda.
Prot. 1856 & 1851. 8 Sami. 2 Haft. 10 Allm.
Betänkande M 14.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 16 Jan. 1857, kl. 2 e. m.
Betänkande, i anledning af föreslagne ändringar i Kongl. Reglementet för Skydds-koppympningén af den 29 September '1853.
Frän Vällofliga Borgareståndet liar till Allmänna Besvärs- oell Ekonomi-utskottets handläggning blifvit remitteradt ett af Herr C. H.
Herr/lund afgifvet memorial, hvari yrkas att åtskilliga ändringar uti Kongl. Reglementet för Skydds-koppympningen af den 29 September 1853 måtte varda vidtagne, så att det kommé att bero af vederbörande föräldrars och målsmäns fria vilja, huruvida barn skulle undergå vaccination eller icke.
I)e uti förenämnda Reglemente befintliga tvångsstadganden, såsom exempel hvarå 23 § lista inom. åberopats, vore enligt motionärens åsigt, ej allenast obehöfliga, emedan, enligt uppgifter som af vaccinatörer blifvit meddelade, Svenska folket i allmänhet och allmogen i synnerhet, långt ifrån att hysa fördom mot vaccinationen, numera hade stort förtroende för densamma och vanligen ådagalade mycket nit för att få barnen dertill befordrade, utan äfven i vissa fall otillämpliga, så vida man icke skulle djupt såra den menskliga känslan.
I afseende härå har motionären erinrat, att, ehuru den stora majoriteten bland Rikets upplysta läkarekorps gillade vaccinationen såsom god, det dock funnes två riktningar af läkarevetenskapen, den homöopathiska och den hydropathiska, hvilkas anhängare ansåge kopporna, under nutidens bättre behandling, icke vara en så svår sjukdom, att man hade rätt, att för dess möjliga afvärjande, sjelf tillfoga sig en annan, såsom vaccinationen med åtföljande lilla feber af dem förmenades vara.
Då nu en fader eller moder med fullt förtroende omfattade en sådan läkares åsigter, samt derjemte möjligen hade personlig erfarenhet af något bland de, visserligen sällsynta, men dock förekommande olycksfall, då genom den goda sakens missbruk, venerisk smitta, lamhet eller annan obotlig sjukdom blefve en följd af vaccinationen, så vore det ej underligt om särdeles modershjertat af dessa enstaka fall gjorde upp för sig en allmän, om ock oriktig åsigt, samt, med läsa för missbruket, af sin ömhet lör barnet föranleddes att vägra detsammas befordrande till undergående af vaccinationen; och syntes det vid sådant förhållande ej vara rätt, att Kronobetjeningen skulle åläggas att slita barnet, ur modrens armar för att framhafva det till en operation, som efter modrens öfvertygelse, så villfarande denna än vore, kunde för barnet hafva förderfliga och lifsfarliga följder.
Dessa undantagsfall förekomma visserligen ej så ofta, att motionären ansåge lagstiftningen ensamt derå böra göra afseende; men då, såsom anfördt blifvit, det allmänna förtroendet till vaccinationen numera vore djupt grnndadt, samt tvångsstadgamlena derigenom blifvit obehöfliga, så har motionären föreslagit åtskilliga ändringar uti omförmiilda Kongl. Reglemente, hufvudsakligen i den syftning att det stadgade ovilkorliga åliggandet för föräldrar och målsmän att befordra harn till undergående af vaccination skulle upphöra, så att ansvar för uraktlåtenhet i detta hänseende icke skulle esa rum i det fall, att deri befunnes föranledd af brist på förtroende tdl vaccinationen, och i andra läll ej tillämpas förr, än två gifna förelägganden att inställa barn till vaccination visat sig vara utan verkan, äfvensom att det i 2 § förekommande stadgande om hinder för ej vaccinerad person, att intagas i allmän skola, läroeller uppfostringsanstalt, skulle upphäfvas.
Utskottet har tagit motionen i öfvervägande och får i anledning deraf lästa Rikets Ständers uppmärksamhet derpå att, om motionärens förslag klefve antaget, hvar och en Allm.
Betänkande M 15.
11 skulle kunna underlåta vaccinationens begagnande, under förebärande af misstroende tili densamma; men att, då erfarenheten under den längre tid, vaccinationen varit här i Riket allmännare begagnad, fullkomligen bekräftat nyttan af detta försigtighetsmått mot koppsmittan, det torde vara i hög grad betänkligt att sålunda borttaga omförmälda skyddsmedel, hvilket jemväl blifvit af Regeringen, efter sakkunnig myndighets hörande, för kort tid sedan ånyo påbudet; i följd hvaraf och då Utskottet anser lagstiftningen böra, i sådana fall, med åsidosättande af enskildes åsigter och tycken, afse det allmännas säkerhet och fördel, Utskottet får hemställa, det herr Berglunds ifrågavarande motion icke måtte till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Häremot reserverade sig Herr C. II.
Berglund, under anförande: »Emot Utskottets beslut rörande den af mig yrkade förändring i författningen af den 29 September 1853 rörande Skydds-koppympningen får jag afgifva följande reservation:
Vaccinationen, om hvars nytta ej alla läkare äro ense, angriper, då den framstår som tvångslag, medborgarens frihet och hemmets helgedom på ett betänkligt sätt, derigenom att den i fall af vägran lemnar kronobetjeningen den hjertlösa rättighet att rycka barnen ur mödrarnes armar samt derjemte förbjuder de ovaccinerade att bevista allmänna läroverk och dymedelst ställer dem utom samhället; ehuru sednare tiders erfarenhet tydligt nog vitsordat att sjukdomar af svårare beskaffenhet uppstått genom förskämd vaccin, och att den så högt prisade vaccinationsmetoden ej kunnat hämma koppornas härjande farsot.»
Uti denna reservation förenade sig Herr Friherre Rudenschöld, Torsten.
Ank. till Exp.-.Utsk. den 16 Jan. 1857, kl. 2 e. m.
Betänkande, i anledning af väckte motioner om tillstånd att fortsätta aukT lion å landel sednare på aftonen än genom Kongl.
Förordningen den 22 September 1848 är medgifvel.
1 denna syftning hafva inom Hedervärda Bondeståndet motioner blifvet väckta af Olof Olsson från Westmanland, J.
Smedberg från Elfsborgs län och Erik Olsson från Södermanland, hvilka motioner äro vordne till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-utskottet remitterade.
Motionärerne hafva anfört, att ehuru enligt Kongl, resolulionerne på allmogens besvär den 17 December 1734 och den 9 December 1766, allmogen vore tillförsäkrad rättigheten att, utan intrång, å offentliga auktioner å landet försälja sin egen och sina myndlingars 12 Allm.
Betänkande M 15. egendom, så hade dock genom Kongl. Kungörelsen den 5 Mars 1831 samt Kongl. Förordningen dety 22 September 1848 denna rättighet blifvit sålunda begränsad, att auktionerne ej fingo fortgå sednare å aftnarne, än till klockan !) under tiden från den 1 Mars till den 15 Oktober »arnt till klockan 7 under den öfriga tiden af året; men så nödigt det än vore för statens trefnad och bestånd, att ordning och stadga funnes, så illa vore det äfven då straffbestämmelser funnos i oträngda mål ålagda.
Till dessa sednare kunde de nu ifrägakomne inskränkande bestämmelserna hänföras, genom hvilka auktionerna ofta måste afbryta» just när det mesta folket vore samladt och då kanhända blott en ringa del af det till försäljning afsedda godset ännu funnes osåldt, till hvars förvttrande auktionen således måste till annan dag uppskjutas.
Sedan numera, genom Kongl. Förordningen den 18 Januari 1855, bränvinsförsäljning å auktioner vore förbjuden, vore några större oordningar eller bullersamma uppträden, såsom följd af auktionernes utsträckande sednare å aftnarna, ej att befara.
Sådana oordningar befrämjades dessutom genom påbudet om ett tidigt afslutande af auktionerna, enär den församlade allmogen, som, så länge försäljningen fortginge, egnade sin uppmärksamhet åt densamma, deremot, efter auktionens slut å en tidig limma, ej vöre hugad att genast återvända hem, utan förblefve samlad.
För den fattiga, hvilkens auktioner mest besöktes af tjenstefolk, som ej egde ledighet förr än på aftnarna, föranledde ifrågavarande stadgar betydliga förluster.
På dessa skäl hafva motionärerne föreslagit, Olof Olsson att auktionerna måtte få fortgå till klockan 11 om sommaren och till klockan 9 den öfriga tiden af året; J.
Smedberg att antingen den öfverklagade bestämmelsen måtte helt och hållet upphäfvas eller ock tiden för auktionernes afslutande utsträckas till klockan 10 på aftonen alla tider af året, samt Erik Olsson att auktionerne finge från den 1 Mars till den 15 Oktober hållas tili klockan 10, och under den öfriga tiden af året, till klockan 8 på aftonen.
Vid 1847 och 1848 årens riksdag voro motioner väckta angående utsträckning af den genom Kongl, kungörelsen den 5 Mars 1831 bestämda maximitid för auktioner å landet; men i betraktande deraf, att de utbjudna varorna vid utropen borde kunna behörigen skådas och till sitt värde uppskattas, samt af nödig omtanka för ordning och skick vid de af auktionerna föranledda folksamlingar, ansågs något vidare afseende å motionerna ej kunna fästas, än att hos Kongl. Majit i underdånighet hemställdes, att rättigheten att intill klockan 9 på aftonen fortsätta auktioner å landet, skulle inträda den 1 Mars i stället för den 15 i samma månad, som förut genom Kongl, kungörelsen den 5 Mars 1831 var bestämdt; Och blef, i enlighet med denna Rikets Ständers yttrade åsigt, kungörelsen af den 22 September 1848 af Kongl. Majit i nåder utfärdad.
Då ensidigt är, att kronobetjeningen, så vidt sig göra later, måtte vid auktionsförrättningar närvara, till förekommande af oordningar och oloflig bränvinsförsäljning; men både kontrollen härvid, sedan mörkret inbrutit, för kronobetjeningen betydligen försvåras, och ej heller af desse tjenstemän, i betraktande af de mångfalldiga göromål, som dem åligga, kan förväntas, att de under en längre på aftonen utsträckt tid skola å auktionsstället qvardröja, får Utskottet, som anser de föreslagna förändringarne hvarken nödige elier nyttige, vördsamt hemställa, att de väckta motionerna ej måtte till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Stockholm den 16 Januari 1857. STOCKHOLM, tryckt hos Eric Westrell, 1857.
Allmänna Besvärs- oeh Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o IG. 1 No 1«.
Ank. till Exp.-Utsk. den 17 Jan. 18S7, kl. 1 e. m.
Betänkande i anledning af väckt förslag om förändrade föreskrifter rörande Folkskole-medlens redovisning och aflemnande.
Preste-Ståndet väckt, till Allmänna Besvärs- och Ekonomiutskottet remitterad motion har Herr Lektor Sondén föreslagit att, till förekommande af öfverflödigt besvär och onödig omgång vid redovisningen och aflemnandet af de till folkundervisningens befrämjande inom hvarje kommun från densamma utgående medel, ej mindre det i Kongl. Kungörelsen den 13 Mars 1846 förekommande stadgande, att afskrifter af redogörelserne för samma medel skola, utan verifikationer, men försedde med påskrift af kommunernes Revisorer, årligen insändas till Domkapitlen, för att sedermera aflemnas till förvar hos vederbörande Lands-Kontor, måtte varda upphäfvet, än äfven alt ifrågavarande medel, hvilka nu, efter skedd uppbörd, skola af Kronofogden eller Stadsuppbördsmannen allemnas till vederbörande Landt-Ränterier, för att sedermera derifrån anordnas och af Folkskole-stjrelserna antingen å Ränterierne eller hos Kronofogdarne eller Stadsuppbördsmannen lyftas, i stället finge, innan uppbörden till Ränteriet I evereras, af Folkskole-styrelserne uppbäras hos Kronofogdarne eller Stadsuppbördsmännen mot qvittenser, som borde, jemte Kronans medel och möjligen icke uttagna Folkskolemedel i vanlig ordning till Ränteriet inlemnas; samt att åter de Folkskolemedel, hvilka icke före levereringen till Ränteriet blifvit uttagna, utan dit kontant ingått, skulle få efter Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes anordning derifrån utbekommas; och har motionären slutligen förmält, att levereringen till Ränteriet, hvilken stundom föranledde långt dröjsmål med medlens utbekommande, väl fordom kunnat hafva skäl för sig så länge flera församlingar funnos, hvilka icke egde lagenliga skolor och i följd deraf icke heller hade rätt att medlen utbekomma, men nu mera vore för sådant ändamål obehöfliga, sedan alla Rikets socknar förmodligen blifvit med sådana skolor försedde.
Emot denna motion, uti hvilken flere Ledamöter af Ståndet instämt, hafva åter andre anmärkt, dels att redogörelsernes insändande till Domkapitlet vore behöfligt, med afseende å den tillsyn å folkskolorne och å de tilt dessa skolor anslagna medels behöriga användande, hvilken af Domkapitlen borde utöfvas, dels ock att medlens aflemnande på föreslaget sätt från Uppbördsmannen till Skolstyrelsen, syntes möta svårighet deri att afkortningslängderne löre levereringsdagen ej hunnit utskrifvas, så att medlen Bih. lill R.
Prot. 4856 & 4851. 8 Sami. 3 Haft. 2 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskolteis Betänkande N.-o 16. då icke kunde vara lill beloppen fullkomligen bestämde; varande af motionären deremot erinradt, i förra hänseendet att
Domkapitlens tillsyn å Folkskolorna genom visitationer ulöfvades, och att någon granskning af de ifrågavarande redovisningarne ej blifvit
Domkapitlen ålagd, samt i sednare fallet, att medlen, för alt kunna till Ränteriet levereras, måste vara till beloppen kände.
I öfrigt har under diskussionen rörande ofvannämnde motion Herr Riksarkiva rien Nordström yttrat, att som man syntes vilja vinna större reda och kontroll vid uppbörden och redovisningen af skyddsafgiftsmedlen och deras användande till Folkskole undervisningens befrämjande, äfvensom aflägsnande af det missnöje, som hos allmogen yttrat sig i afseende å nu varande förhållande med uppbörden af nämnda medel, berörde olägenheter torde enklast kunna afhjelpas sålunda, att medlen omedelbart insändes till Riksgälds-Kontoret, och derifrån i stadgad ordning tillhandahöllos Folkskolestyrelserne genom Landshöfdinge-Embetena och Ränterierna.
Utskottet får, i anledning af Lektor Sondéns förevarande motion anföra: att, enär, hvad först angår ifrågasatt upphäfvande af stadgandet om förenämnde redovisningars insändande till Domkapitlen och aflemnande derifrån till vederbörande LandsKontor, härvid förekommer att Riskop och Domkapitel hafva till åliggande alt föra en sorgfällig uppsigt öfver anstalterna för folkundervisningen, samt dertill hörer att tillse det de till
Foikskolorne anvisade medel varda för sådant ändamål behörigen använde, för hvilket ändamål åter tillgång till redovisningarne för samma mede! är behöflig.
Utskottet, med afseende derjemte derå att några egentliga olägenheter af detta stadgande icke blifvit uppgifna, finner sig ej kunna understödja den af motionären i detta afseende yrkade förändring; att hvad vidare beträffar det af bemälde motionär föreslagna sätt för Folskolemedlens aflemnande til!
Skolstyrelserne, Utskottet, i likhet med hvad sednaste Riksdagens Ekonomi-Utskott yttrat, tror att ett väsendtligt hinder för verkställighet af detta förslag möter deri alt, uti Kongl.
Kungörelsen den 13 Mars 1846, såsom vilkor för församlings rätt att åtnjuta detta bidrag till Folkskolekostnaden bestämmes att de i Kongl. Maj:ls Nådiga Stadga, angående folkundervisningen af den 18 Juni 1842 i afseende på skolans skick meddelade föreskrifter skola vara behörigen uppfyllde, hvarom Landshöfding och Riskop hafva att ingå i pröfning, innan medlen utbetalas; hvadan ock då den omgång med Folkskolemedlens utbekommande, motionären förmenat ega rum, kan undvikas, derest Skolstyrelserne begagna den utväg, att, efter anordning från Ränteriet, medlen hos Uppbördsmannen lyfta, hvilken i Kongl. Stats-Kontorels Cirkulär den 10 Maj 1854 anvisas, Utskottet ej eller i detta läll finner någon förändring i gällande föreskrifter rådlig; hemställande Utskottet således, att Lektor Sondéns ifrågavarande motion ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Vidkommande slutligen den af Riks-Arkivarien Nordström föreslagna förändring, så synes alltför stor omgång dermed vara förenad, hvadan Utskottet, som ej erfarit att, såsom denne Ledamot förutsatt, något missnöje med nuvarande uppbördssätt hos allmogen eger rum, tillstyrker att jemväl detta förslag må lemnäs utan åtgärd.
Reservation anmäldes af Lektor Sondén. STOCKHOLM, tryckt hos Isaac Marcus, 1857.
Jiesv. och Eken.-Ulsk.
Helänhande N:o 17. 1 \:o It.
Ank. till Exp.-Utsk. den 21 Jan. 1S57, kl. 1 e. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion om skyldighet för hlifvande civile tjenstemän såväl i Sverige som i Norrige, att examineras uti Unions-rikets statsförfattning samt straff- och privat-rätt.
Uti en till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets behandling remitterad motion har Herr af Sillen, Gustaf Probus, erinrat att, enligt föreskrift i den nya stadgan för Rikets Elementar-läroverk, undervisning visserligen korame att här i Riket meddelas uti Norriges språk och litteratur; men att man icke i något af Brödrarikena hittills lärer vid Universiteten meddelat undervisning i det andra Rikets statsförfattning samt straff- och privat-rätt, hvilken kunskap, enligt motionärens förmenande, skulle mera bidraga till folkens närmande än kännedomen af hvarandras språk och litteratur.
Förhållandet vore nu att till och med embetsmännen i det ena Riket, med högst få undantag, icke egde någon kännedom af det andra Rikets författning och inre organisation, samt allmänna inrätt ningar, i anseende hvartill det blefve nära nog omöjligt för det ena folket att tillegna sig det goda, som funnes i det andras organisationer; och har motionären, på det nämnde missförhållande skulle utan dröjsmål undanrödjas, föreslagit Rikets Ständer att hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla: dels att Kongl. Maj:t täcktes anbefalla, att vid Rikets universiteter eller tilläfventyrs blifvande andra undervisningsanstalter för de civile tjenstemännen, skall läsas öfver och examineras i Norriges statsförfattning samt straff- och privat-rätt, så omfattande, som för afsedt ändamål kan finnas nödigt, dock i straff- och privat-rätten endast Bih. lill R.
Prol. 1836 $ 1837. 8 Sami. 4 Haft. 1 2 Allm.
II c sv. och Ekon.-Utsk.
Betänkande N:o 17. vid juridisk examen; dels ock att Kongl. Maj:t täcktes vidtaga åtgärd, att uti undervisningen till civila embets-examina i Norrige likaledes komme att ingå kunskap om Sveriges statsförfattning samt straff- och privat-rätt.
Utskottet liar i afseende härå inhemtat, att, åtminstone vid Upsala univer sitet, mer eller mindre omfattande insigter uti Norrsk statsrätt skola vid vissa embets-examina fordras, men att deremot
Norrsk straff- och privat-rätt ej uti någon examen lärer ingå.
Hvad nu beträffar förslaget att dels för alla civila embetsexamina påbjuda studium af Norrska statsförfattningen, samt dels för juridisk examen studium af Norrska civil- och kriminal-lagstiftningen, så skulle sådant, enligt hvad Utskottet befarar, medföra ett tillägg i de för sådana examina förut förelagda ämnen, hvilket skulle menligt inverka på den grundlighet i kunskap, som är önskvärd och hvilken, särdeles hvad beträffar landets egen lagstiftning och de rättstlieorier, hvarå denna livilar, torde vara nödig för den, som skall å Rikets civila tjenstemannabana ingå; och hvad åter rörer frågan om inhemtande af kun skap i svenska lagarne för civil-embets-examens undergående i Norrige, lärer denna fråga icke lämpligen kunna utgöra föremål för Rikets Ständers öfvervägande.
På grund häraf och då det vackra syftemål, motionen innehaller, Unionsfolkens närmande genom noggrannare kännedom om hvarandras lagstiftning, torde, utan några särskilda föreskrifter, efter hand vinnas genom det intresse för de Nordiska Rikenas ömsesidiga förhållanden, som otvifvelaktig! följer af den närmare kommunikation emellan Rikenas universiteter, hvilken numera eger rum, får Utskottet vördsamligen hemställa, att någon åtgärd i anledning af förevarande motion icke må af Rikets Ständer vidtagas.
Hest. och Ekon.-Ulsk.
Betänkande N:o 18. 3 M:o Ånk. till Exp.-Utsk. den 21 Jan. 1857, kl. 1 e. m.
Betänkande, i anledning af vackt motion om förtydligande af sladgandena om boupptecknings upprättande.
Uti en inom Hedervärda Bonde-Ståndet väckt, till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet remitterad motion, har Anders Jansson från Wermlands län andragit, att genom Kongl.
Förordningen den 21 Oktober 1698 först blifvit bestämdt, hvad sedermera i nu gällande lag influtit, att af summa inventarii vid bouppteckningar skulle till de fattige gifvas fyra öre af hvarje ett hundrade daler. eller en åttondedels procent.
Så vidt motionären kunnat erfara, hade berörde åttondedels procent i allmänhet kommit den kommuns fattigförsörjning till godo, inom hvilken förtecknad egendom befunnits, då egaren i lifstiden varit der bosatt, och såsom en kontroll härå vore genom Kongl.
Resolutionen den 23 September 1741 stadgadt, att då bouppteckning till Domstolen ingåfves, bevis öfver erlagd fattig-procent skulle företes.
Härmed hade dock icke allestädes noga förfarits, och rätter kommun hade under de sednare åren ej heller alltid erhållit hvad densamma tillkomme, i följd hvaraf frågan derom måst dragas under domstols pröfning.
Det hade nemligen händt att personer, bosatte i en stad, haft egendom i en aflägsen landsort, och vid en sådan persons dödsfall hade bouppteckningen upprättats i staden och uti instrumentet deröfver intagits äfven den på landet belägna fastigheten; eller, om man ock låtit verkställa särskild bouppteckning öfver den sednare, så hade man, med anledning af föreskriften i 3 mom. 4 § Kongl.
Förordningen angående stämplade pappersafgiften, för karteringens fullgörande insändt boupptecknings-instrumentet till sterbhuset i staden, hvarefter derstädes hela bouppteckningen blifvit afslutad samt fattig-procenten uträknad och emottagen.
Uti ett annat fall, eller då fastighet å landet af ett å 4 Allm.
Betänkande N:o 4S. annor ort bosatt handelsbolag innehades, blefve vid bolagsmans död ej någo* bouppteckning å landet upprättad, på grund deraf att bolaget ansåges lefva oell att egendomen genast vid dödsfallet öfverginge till öfrige bolagsmännen eller till den dödes arfvingar, som då inträda i bolaget, samt att derföre någon död mans egendom att förteckna och någon fattig-procent att erlägga icke funnes.
Ändring i dessa olagligheter skulle visserligen genom rättegång vinnas, men kändt vore, huru svårt och kostsamt det för en kommun å landet folie sig att drifva sådan mot part å aflägsen ort, hvarföre fattigkassan ofta måste afstå från en rätt vacker inkomst, som endast genom lång rättegång kunnat vinnas.
På dessa skäl föreslog motionären, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet begära ett sådant förtydligande af stadgandena i ofvanomförmälda hänseende, som bestämde »att, ehvad egendom tillhör enskild man eller bolag, skall efter egares eller delegares dödsfall förteckning upprättas å den inom hvarje socken befintliga, den aflidne i lifstiden tillhörige egendom och åttondedels-procenten derefter ovilkorligen tillfalla den församlings fattigvård, inom hvilken egendomen varit belägen».
Det vill synas Utskottet, som om jemväl motionären ansåge de af honom öfverklagade förhållanden snarare härflyta från uraktlåten efterlefnad af redan gällande lagar, än från verklig otydlighet eller ofullständighet i dessa sednare.
Men någon rättelse i en sådan uraktlåtenhet lärer ej vinnas genom förändring af lagen; och då den af motionären åberopade Kongl.