Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Uti ännu gällande bränvinsförordning finnes en §, den 55 i ordningen, så lydande: ”Ej må köpare till vittne antagas i fråga om försäljning af det bränvin, ”han sjelf sig tillhandlat; hvaremot köpare, derest han i öfrigt finnes ojäfvig, må ”vittna derom, att bränvin blifvit till andra personer, vid samma tillfälle, försåldt.”
Man åsyftade dermed, att få frågor om oloflig bränvinsförsäljning satta i full paritet med andra förbrytelser, derom allmän lag stadgar, och derigenom köpare ojäfvige att vittna om det bränvin, de sjelfva sig tillhandlat.
För att vinna bot emot ett ondt, lönukrifgeriet, uppsöker man ett medel, vida förderfligare, och tillstädjer fritt spelrum åt falskheten, hatet, hämnden, utan att ändock kunna med roten upprycka det onda.
Nu måste borttagandet förleda den enfaldige till helt andra föreställningar och en snara utlägges, der köpare eller oloflig försäljare icke ana ens någon fara.
Uti första punkten af denna reservation hafva Anders Jansson från Westerås län och Lars Johan Gezelius från Stora Kopparbergs län, saint uti tredje punkten Johan Pehrsson från Upsala län, Tobias Lind från Götheborgs och Bohus län, Johan Samuelsson från Kalmar län och Peller Claesson från Elfsborgs län instämt.
Af Lektor D.
”Bland föremålen för lagstiftarens omsorger bör med skäl räknas den att tillse, det författningar inom serskilda grenar af lagstiftningen, i de beröringspunkter de kunde hafva inbördes, öfverensstämma eller åtminstone ej upphäfva hvarandra.
— Jemförer man nu de af Höglofl. sammansatta Bevillnings- Lag- och Ekonomi-Utskotten föreslagna förändrade stadganden i 57 § af nu gällande Kongl.
Förordningen, ”angående vilkoren för tillverkning och försäljning af bränvin,” med föreskrifterna i nu gällande tulltaxa, så linner man snart, att dessa begge författningar ej ega den öfverensstämmelse med hvarandra, som vore all önska.
— Manga dylika finare drycker införas äfven i synnerhet från Westindien, på kärl, som innehålla ett mindre qvantum än en kanna.
Af Bcvil/n.-, Lag- samt Allm.
Besvärs- och Ekonomi-Utskottens Betänkande N:o 1. 25 Prosten Lindberg har reserverat sig deremot, att den i förordningens 60 §, motsvarande uti förslaget den 59, medgifna visitationsrätt icke blifvit utsträckt till andra ställen, än dem, som i samma § finnas bestämda. af vice Talmannen Halling: ”Uti Herr Friherre von Iiranners reservation emot sammansatta Utskottens förslag till 1 § rörande tillåtne bränvinsbränningstidens indelning uti 6 terminer, instämmer jag så mycket heldre, som beslutet af mig biträddes, under förutsättning att afdelningens förslag till 28 §, innefattande föreskrift om förhöjd beskattning å bränvinstillverkningen, också skulle antagas, hvilket likväl ej inträffade.
Att på oloflig tid eller på olofligt sätt tillverkadt bränvin, jemte de kärl, hvari det förvaras, i de fall beslag å bränvinsbrännings-redskap sker och den derefter dömes förbruten, också förverkas, kan hafva skäl med sig, så vidt antagas får, att bränvinsprodukten olofligen tillkommit.
I betraktande häraf torde ock den härom uti nu gällande 35 § innefattade föreskrift kunna försvaras; men emot dess utbytande till ett sådant stadgande, som (Örslaget till samma § erhållit, måste jag mig reservera, särdeles som berörde stadgande i sin tillämpning torde möta stora svårigheter och i många händelser innebära en verklig orättvisa.
Under den vidlyftiga öfverläggning, som inom de sammansatta Utskotten framkallades rörande präss jäst-tillverkning, som genom särskilda Kongl. Maj:ts
Nådiga resolutioner blifvit tillåten, med begagnande dervid af bränvinsbrännings-redskap under hela tiden af året, har jag trott mig finna, att slik tillverkning, af behofvet påkallad egentligen för brödbakning uti större släder, till hvilkas närmaste granskap den också torde böra inskränkas, icke gerna låter sig med någon fördel verkställa, utan i förening med bränvinstillverkning, för att derigenom kunna med förmån tillgodogöra sig tillmäskningen.
Då jag häraf ansett mig föranlåten medgifva, ett undantag från regeln, att hränvinsbränning i allmänhet ej må vara tillåten mera än sex månader af året, har jag trott, att missbruk af en slik undantagslag borde på allvarligaste sätt förekommas och således närmast vara att jemföra med sådane, som uti 1 mom. af nu gällande 37 § omtalas, eller om idkare af ättiksberedning, apothekare eller bränvinsdistillatörer förse sig med bränvinsbränning, och följaktligen inom de sammansatta Utskotten enträget påyrkat, att deri, som, berättigad att tillverka prässjäst i förening med bränvins-bränning, missbrukar denna rättighet i så målto, att han utöfvar den sednare, utan sammanhang med den förra, det vill säga, utan att deraf först taga jästen, begagnar mäsken till bränning, bör, för sådan öfverträdelse af erhållet tillstånd till präSsjusl Bih. till II.
Prot. 1850 & 1851, 5 Sami. 2 Afd. 1 Höft. 4 26 Bevilln.-, Lag- samt Allm.
Besvärs- och Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:o 1. beredning, underkastas enahanda påföljd, som finnes stadgad för ättikelillverkare, apothekare och bränvinsdislillatörer, eller att utom ansvar för oloflig bränvinsbränning enligt 34 §, böta första gången 500 R:dr; andra gången 1,000 R:dr och tredje gången 1500
R:dr, jemte förlust, i sistnämnde fall, af rättigheten att bereda prässjäst i förening med bränvinsbränning.
Föreskriften uti nu gällande 43 § att, vare sig i stad eller på landet, icke mindre qvantitet bränvin än en kanna får försäljas på andra ställen än sådane gästgifvaregårdar samt värdshus, källare och andre tillåtne näringsställen, hvarest mat alltid och ovilkorligen derjemte mäste vara alt tillgå, torde destoheldre vara orimlig, som den står i strid icke allenast med den i samma § Ienuiade tillåtelse för jordbrukare, alt till underhafvande och sådane personer, sorn hos dem förrätta arbete, försälja det ringare qvantum af en fjerdedels kanna, utan äfven med den rättighet det såkallade
Efter min tanka borde § således erhålla denna lydelse: för de gästgifveriet', hvilkas innehafvare vilja i minut försälja bränvin och andra brända eller distillerare spirituösa drycker, kommer alt, i afseende på denna försäljningsrätt, saint för tillåtna värdshus, källare, spisqvarter eller andra näringsställen, utom den vanliga bevil/ningen, erläggas från och med 20 till och med 100 r:dr efter deras vier eller mindre förmånliga rörelse, enligt pröfning — — — förhöjning
Besvärs- och Ekonomi-Utskottens Betänkande, N;o 1. 27 slag icke blifvit intagna följande, utaf Utskottens sammansatta afdelning föreslagna stadganden, nämligen: uti 43 §, näst efter orden ”hvilka antingen ställa borgen för skattens utgörande eller densamma i förskott erlägga *’Kongl.
Ofverståthållare-embetet i Stockholm, och Magistraten i rikets öfriga städer, ege derjemte att för nyssnämnda slags näringsidkare meddela lämpliga ordningsstadganden, hvilka inom hvarje stad böra, så vidt hinder icke deremot möter, hringas till likstämmighet för all derstädes tillåten försäljning af spirituösa drycker, och olika tider för näringsställenas tillslutande icke bestämmas, så vidt ej sådant för ordningens upprätthållande finnes vara nödigt;” samt uti 57 §, näst efter l:a momentet: ”Af hvarje stads invånare må dessutom hero, att, genom auktion eller annorledes, bestämma den årliga afgift till staden, som hör erläggas af dem, hvilka undfå tillstånd alt hränvinsminutering derstädes idka; sådane idkare af näringen likväl undantagne, som derpå redan erhållit burskap och hvilka följaktligen beskattning påföres i den ordning, som för andra borgare i staden är gällande.” Mot Utskottens beslut, att icke tillstyrka den utaf Utskottens sammansatta afdelning föreslagna förhöjning i skatten å hränvinstillverkning, hafva herr Maechel och herr Paul Berg sig reserverat, under åberopande af de stora statsutgifter, som af denna tillverkning föranledas, samt dessutom bränvinets egenskap af sådan öfverflödsvara, som utgör ett särdeles lämpligt föremål för beskattning.
Af Herr Hesselgren: ”Då jag nu går att nedlägga min reservation mot de sammansatta Utskottens Betänkande i frågan angående vilkoren för tillverkning och försäljning af bränvin, är det ingalunda min afsigt alt inlåta mig i strid hvarken med den fördom, enligt hvilken jordbruket i vårt land skulle befinna sig uti det egna och besynnerliga förhållande, att det icke låter bedrifva sig annorlunda än i förening med bränvinsbränning, hvarföre ock bränvinsbrännings-rättigheten borde, såsom en dyrbar klenod, åt den svenska jordbrukaren förvaras, ej heller med den föreställningen, enligt hvilken bränvinet utgör en nödvändighets-vara för menniskan och dranken för boskapen; utan önskar jag endast att få fästa Rikets Ständers uppmärksamhet på nödvändigheten af sådana åtgärders vidtagande, hvarigenom för de mest framstående missbruken vid utöfningen af omförmälda rättighet må kunna sättas en gräns och staten komma i åtnjutande af åtminstone den ringa skatt, sorn är afsedd att utgå af ifrågavarande produktion och som alltför väl behöfves såsom ett litet bidrag till betäckande af de oberäkneliga utgifter, som 28 Bevil/n.-, L<kj- samt Allm.
Man har nämligen erfarit, hurusom hränvinsskatten, fastän riksdag efter riksdag påbuden till forhöjdt belopp, i sednare tider nästan alltjemnt nedgått och understigit hvad som varit kalkyleradt, och det, oaktadt, efter hvad kändt'är, bränvinsfloden oupphörligen ökats.
De missbruk, hvarigenom ett sådant förhållande kunnat uppstå och få fortfara, hafva knappast kunnat vara obekanta för flertalet af, än mindre för alla dem, som varit håde berättigade och förpligtade att med sin röst bidraga till missbrukens afskaffande; och att de ändock lemnats ohämmade torde man alltså nödgas tillskrifva de allmännare förhållandena af ömsesidigt utbytta, mindre samhällsenliga intressen, hvilka mer än en gång lagt hinder i vägen för samhällsnyttiga reformer.
Det har längesedan upphört att vara en hemlighet, huruledes bränvinsbrännaren kan, med redskap af mindre kannetal eller tillhörande en lägre klass, på lika tid tillverka nästan samma qvantitet bränvin, som med redskap af den högre kannerymden eller i den högsta klassen, synnerligast om anga användes, i hvilket fall afverkningen beror mera af ångtrycket, än af redskapens storlek och konstruktion.
Alt ett sådant, till en i högsta grad oriktig beskattning ledande, förhållande kari ega rum, torde till en del böra tillräknas den brist på nödiga föreskrifter angående konstruktion och riktig uppmätning af 3:dje och 4:de klassernas redskap.
Väl förekommer dels uti förordningens 12 § 1 morn., i sammanhang med beskrifningen på enkel bränvinsbrännings-redskap, den föreskrift, att hatten, inberäknadt löst eller fastsittande rör, som sammanbinder pannan med afkylningsredskapen eller mäskvärmaren, icke får innehålla mer än J af pannans rymd, vid äfventyr att, enligt 16 § 2 inom., t af öfverskottet eljest läggas till pannerymden, dels ock uti sista momentet af 13 §, att vid redskap i Ira och 2:a klasserna hvarken uti mäskvärmaren ej heller annorstädes larrkrum får inrättas, eller spritångorna, sedan de utgått från hattröret, ledas i uppåtgående rigtuing; men beträffande 3:e och 4:e klassernas redskap saknas alla motsvarande bestämmelser, äfven der de utan hinder af den med bränvinsbränning i dessa klasser förenade rättigheten till rektifikation skulle kunna meddelas.
Härigenom har också inträffat, att man fått se rektifikations-apparater, som, i förening med de från bränvinspannan uppstigande rör och rummet omkring mäskvärmaren, innehållit pannans mångdubbla rymd, och hvilken redskap alltså för Bevilln.-, Lag- samt Allm.
29 bildandet och uppstigandet af bränvinsirnman lemnat ett utrymme långt betydligare, än det som varit afsedt vid beskattningens bestämmande efter pannerymd.
För att kunna, utan rubbning i hufvudgrunderna för nu gällande författning och utan sådana förändrade föreskrifter i afseende å redskapens konstruktion, som nödvändigt behöfva för egare medföra kostnader, motverka ofvan antydda missbruk, har jag ansett förändrade lagbestämmelser, af ungefär följande innehåll, böra i 2:dra artikeln af förordningen meddelas.
Bränvinsbrännings-redskapen indelas i sex klasser; och består: forsla klassen af panna, hatt och afkylnings-redskap, eller den s. k. enkla redskapen; andra klassen af den enkla redskapen jemte mäskvärmare; tredje klassen af den enkla redskapen jemte rektifikationsapparat; fjerde klassen af den enkla redskapen jemte så väl mäskvärmare som rektifikätionsapparat; samt femte klassen af all sådan redskap, vare sig den s. k. dubbla pistoriska apparaten eller utaf annan uppfinning, som icke kan hänföras lill någon af de föregående fyra klasserna.
Besvärs- och Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:0 1. att till redskap i första eller andra klassen hatt och rör, så långt de tjena att leda bränvinsimman till afkylningsredskapen, icke få tillhopa innehålla mer än | af pannans rymd, vid äfventyr att af öfverskottet i eljest räknas till pannerymden ; att lill redskap i tredje klassen hatt, rektifikationsapparater och rör, så långt de tjena att leda bränvinsimman i uppåt gående rigtning, icke få tillhopa inne-' hålla mer än 1| gång pannans rymd, vid äfventyr att af öfverskottet -i eljest räknas till pannerymden; att till redskap i fjerde klassen hatt, det mäskvärmaren omgifvande rum, hvarigenom bränvinsimman ledes, samt rektifikationsapparater och rör, så långt de tjena att leda bränvinsimman i uppåt gående riktning, icke få tillhopa innehålla mer än :l| gång pannans rymd, vid äfventyr att af öfverskottet £ eljest räknas till pannerymden5 att till redskap i femte klassen halt eller hattar, det mäskvärmaren omgifvande rum, hvarigenom bränvinsimman ledes, samt rektifikationsapparater och rör, så långt de tjena att leda bränvinsimman i uppåt gående riktning, icke få tillhopa innehålla mer än l-\ gång pannans rymd, vid äfventyr att af öfverskottet i eljest räknas till pannerymden; samt att till redskap i sjette klassen hatt, eller, der den dubbla redskapen begagnas, hattar, det mäskvärmaren omgifvande rum, hvarigenom bränvinsimman ledes, rektifikationsapparater och rör, så långt de tjena att leda bränvinsimman i uppåt gående riktning, icke få tillhopa innehålla mer än 2 gånger pannans rymd, vid äfventyr att af öfverskottet * eljest räknas till pannerymden.
Besvärs- och Ekonomi-Utskottens Betänkande, N-o t. 31 ten sist meddelade kapitalräkningar till rikshufvudboken, ingen sig anmält till bränvinsbränning i denna klass, vid hvars begagnande dock vedåtgången vid bränvinsbränning till minst en tredjedel besparas.
Af bränvinsbrännings-redskapen i l:sta klassen bar jag trott den af till oell med 30 kannors rymd, hvars begagnande, enligt den mera allmänt rådande föreställningen om hvad med så kallad husbehofsbränning i egentlig mening förstås, torde kunna till sådan hänföras, tilläfventyrs böra vid nu stadgade afgift bibehållas, men den i tariffen bestämda afgift deremot ökas tio procent för den öfriga redskapen i samma klass, tjugo procent för 2:dra klassens redskap, tio procent för 3:dje och 4:de klassernas, för 5:te klassen blifva dubbel emot den, som varder bestämd för den 4:de, samt för 6:te klassen utgå lika med den för 4:de klassen, drifven med ånga, nu stadgade afgift, ökad med tjugo procent; till följd hvaraf afgiften alltså blcfve för 10 kannors panna i l:sta klassen 3 R:dr 6 sk., i 2:dra klassen 5 R:dr 30 sk., i 3:dje klassen 20 R:dr 30 sk., i 4:de klassen 54 R:dr 7 sk., i 5:te klassen 108 R:dr 14 sk. och i 6:te klassen 288 R:dr o. s. v. Jag bade icke ernat att vidare, än som nu skett, vidröra tariffen å pannerymdsafgiften; men en tillfällig jemförelse af några i densamma förekommande tal bar blottat de stora och oförklarliga missproportioner, hvarmed den är behäftad.
Pannery md. 1 :sta klassen, 2:dra klassen, 3:dje klassen, A:de klassen, 5.-te klassen. med eld med etil med eld med eld, med ånga med eld 10 kannors 3 It:dr G sk. 1 R:dr 33 sk. 18 R:dr 36 sk. 49 R:dr 11 sk. 240 R:dr.
223 R:dr. d. v. s. efter denna propor- tion . . . 1. H. 6. 1 5 >18 1U1 50’ 76f. 72. 30 kannors 18 R:dr 36 sk. 19 R:dr 11 sk. 223 It:dr. 537 lt:dr 24 sk. 720 R:dr.
675 R:dr. d. v. s. efter denna propor- tion 1. 9 ö n r. '*'9 0 0 • 12. 18. 382. 36. 60 kannors 93 lt:dr 3G sk. 223 lt:dr. 430 R:dr. 673 R:dr. 1,440 R:dr. 1,330 R:dr. d. v. s. efter denna propor- tion . . 1. 2?. 4i. 7 i-. 15*.
141 90 kannors 223 lt:dr. 337 R:dr 24 sk. 675 R:dr.
1,012 R:dr 24 sk. 2,160 R:dr. 2,023 R-:dr. d. v. s. efter denna propor- tion 1. n- 3.
H- 9|. 9. 32 Bevillti.-, Lag- samt Allm.
Hvarföre t. ex., vid bränvinsbränning omedelbarligen med eld, bränvinsbrännare i 3:dje klass skall skatta 12 gänger så mycket som bränvinsbrännare i l:a klass, när 30 kannors panna begagnas, men endast 6 gånger så mycket, när 10 kannors panna, 44 gånger så mycket, när 00 kannors panna, ocb 3 gånger så mycket, när 90 kannors panna begagnas, eller hvarföre bränvinsbrännare i örte klass skall skatta 72 gånger så mycket som bränvinsbrännare i l:sta klass, när 10 kannors panna, men blott 36 gånger så mycket, när 30 kannors panna, 144 gånger så mycket, när 60 kannors panna, och 9 gånger så mycket, när 90 kannors panna begagnas, etc. etc., lärer svårligen låta sig förklara.
Då följaktligen tariffen, öfverallt behäftad med dylika missproportioner, ej lärer kunna betraktas annorlunda, än såsom i högsta grad orimlig ocb orättvis, torde dess totala omarbetning ej längre böra uppskjutas, så att, ehvad grunder för beskattningen än varda antagna, de åtminstone må vinna en konseqvent tillämpning hela tariffen igenom”.
Vice Talmannen Zetterberg och Johan Pehrsson från Upsala län hafva häruti instämt, dock med den skiljaktighet, att de ansett afgiflen för bräuvinstillverkning med redskap i 2: dra klassen, af till och med 20 kannors rymd, böra oförändrad bibehållas, sådan den i nu gällande förordning var bestämd, enär jemväl sådan tillverkning syntes dem böra hänföras till den s. k. husbehofs-bränningen samt dessutom begagnandet af 2:dra klassens redskap borde, såsom medförande besparing i ved, befordras, och icke genom förhöjning i beskattningen, motarbetas.
Af Ola Månsson från Christianstads län ocb Eric Mallmin från Vesterås län: ”1 några delar af de förenade Utskottens förslag hafva vi icke kunnat instämma.
Det forsla ämnet för reservationen är stadgandet om försegling af bränvinsbrännings-redskap.
Men om än staten må vara tillåtet att såsom en förbrytelse stämpla en dylik bränning, torde man svårligen kunna Bevilln.-, Lay- samt Allm.
I förra fallet vidtager man åtgärder i uppenbar strid emot gällande lagar, men i det sednare gör man ingenting och straffas likväl såsom förbrytare.
Mången laglydig och redligt sinnad man har fallit olfer för den misstänksamma lagstiftningen; och de synhara fördelarne deraf hafva blott kunnat spåras i snikna åklagares plånböcker.
Det är ej eller obekant, hurusom domare i allmänhet med en djup ovilja funnit sig nödsakade att tillämpa påföljd för underlåten försegling; och en sådan tillämpning hade ej eller kunnat verka välgörande hos folket, hvilket i hvarje lag vill se ett uttryck af rättvisa, något som, efter vårt omdöme, svårligen står alt förena med den lag, som gör underlåtenhet af försegling till ett brott.
ja, så vidt den hindrar brännvinsbränning med den förseglade redskapen.
På de sednare skulle det således ankomma, att låta redskapen längre eller kortare lid oför. seglad innehafvas af egaren; men hvarföre då icke hell och hållet borttaga om. förmälda försigtighetsmått?
Det medför kostnader för så väl staten, som den en.
Sits Prat. 1850 & 1851. 5 Samt. 2 Afä. 1 Haft. 5 34 Beotlin.-, Lag-samt Allvi.
Besvärs- och Ekonomi-Utskottens Betänkande, N;o 1. skilde, samt verkar aldrig godt; och det ligger något för känslan sårande i hlotta tanken, att en offentlig person skall inställa sig i mitt hem och sätta min egendom i det stand, att jag dermed ej må bryta emot lag.
Vi tro det ej; och vi kunna ej eller förmoda, att Rikets Ständer längre bibehålla en föreskrift, hvars skapare synes hafva helt och hållet varit hänförd af nykterhetsfanatismen.
Del andra föremålet för vår skiljaktighet är 43 §. i föreslagna författningen.
Deri förhjudes försäljning af bränvin under en kanna, utom på gäslgifvaregärdar, källare och andra dylika ställen.
Finge han i stället hos den, som tillverkar bränvin, köpa y:dcls kanna, sa ginge han dermed hem och tog sig kanske blott en sup om dagen.
Han hlefve då icke en kroggäst och inleddes derigenom ej eller till fylleri, hvilken last födes och frodas pä lönnkrogarne.
Vi hafva jemväl sett, hurusom omförmälde förbud ständigt öfverträdes på landsbygden.
Mången gång torde det väl ske af vinningslystnad, men lika ofta har det sin grund deri, att man ej vill uttala ett nekande, sorn innefattade en vägvisare till krogen.
I allt fall kan förbudets öfverträdelse ej förekommas, så länge jordbrukare åt eget folk fa afyttra bränvin lill det mindre beloppet.
Bland detta folk finnas alltid beredvillige kommissionärer ät de främmande, hvilka på så sätt vinna deras afsigt, utan husbondens vetskap.
1 den ekonomiska lagstiftningen inlöpa många ämnen, som tillhöra den allmänna lagstiftningen; men ingen lärer vilja påyrka borttagande deraf.
De tillhöra lagstiftningens fulländning eller äro, med andra ord, framkallade af den ekonomiska författningen.
Sä har förhållandet varit med ifrågavarande stadgande.
Att borttaga detsamma skulle möjligen leda till ovisshet hos domare, och derföre hafva vi satt oss emot ett sådant borttagande, emedan lagstiftarens uppgift bör vara att bereda, icke osäkerhet, utan säkerhet i lagskipningen.” hemlin.-.
I l:sta punkten af denna reservation hafva Carl Tholsson fran Skaraborgs ian, Jöns Mansson fran Malmöhus län och Erik Carlsson från Stockholms län, i Irsta oell 2:(Ira punkterna A. V. Uhr och Jöns Erik Eriksson från Orebro län, i Irsta och 3:dje punkterna Herr Weidenhjelm och uti alla punkterna Ephraim Larsson frän Elfsborgs län, Lars Mallsson från Upsala län, J.
Holm och Olof Johansson från Stockholms län, Jan Samuelsson från Calmar län och Guslaf Pellersson från Östergöthland instämt. af Jöns Mansson från Malmöhus län: ”De grundsatser, som Utskotten så väl vid denna, som många föregående riksdagar uttalat och följt, i afseende på bränvinshrännings-heskattningen, kan jag icke erkänna såsom riktiga.
En lång följd af är, hvarunder denna åsigt gjort sig gällande, hade dock bordt öfvertyga om motsatsen.
Det kan nemligen icke bestridas, att bränvinsbränningen genom den högre beskattningen endast uppdrifvits, och i stället att före den tid, då en slik beskattnings-sjuka ännu ej bemäkligat sig våra statsekonomer, yrket var ett husbehof, har det sedermera allt mer närmat sig fabriksmässighet.
Kopparslagarens uppfinningsförmåga har efter hvarje riksdag tagits i anspråk, för att, medelst redskapens förändrade konstruktion, bringa dem till deri möjligen högsta afverkning.
De små pannorna hafva visserligen också måst hringas derhän, att de nu kunna afverka ett högre kannelal, än dermed var möjligt, eller ens anadt för 30 å 40 år tillbaka; men de äro dock både små och overksamma, jemförelsevis med de allt uppslukande konstapparaterna.
Likväl hafva dessa sednare erhållit ett synnerligt omhuldande; ty då en 62 kannors panna af enkel redskap, med stark drifning, endast kan tillverka fyra å fern tusen kannor bränvin på 6 månader och i beskattning ansetts lika med en 10 kannors panna af tredje klassen, eller 100 Rrdr; så visar dock erfarenheten, att denna sistnämnde, på lika tid, afverkar minst 18 å 20,000 kannor bränvin.
I följd häraf kan den tanken ingalunda undgå min uppmärksamhet, att det icke varil i egenskap af en behöflig binäring, för jordbrukaren så mycket mer omistelig, som de allt mer stegrade anspråken på nya uppoffringar i skattebidrag tvingar honom att i penningar förvandla större delen af den skörd, hans tegar kunna frambringa, utan att hans åtanka på egna 30 Bevill/t.-, Lag- sami Allm.
Ty vill man antaga, att bränvinet är för folket demoraliserande, men att man för närvarande ej kan tillintetgöra detta onda, utan mäste tala det, intill dess andra förhållanden uppkomma, hvarigenom det sa småningom undantränges, så hade man naturligtvis heldre försökt att försvåra, eller omöjliggöra fabriksbränningen med sina konstapparater och sin erg, emedan den afverkar en sådan mängd bränvin, alt den enkla redskapen icke alls kan komma i jemförelse.