Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
— Den som iir missnöjd med Wär Befallningshafvandes beslut, eger deröfver anföra besvär i Wär och Rikets Kammar-rätt inom tretio dagar efter erhållen del nf samma beslut. 2:o Intilldess dylik tvist blifvit slutligen afgjord, skall, då dubbel mantalsskrifning egt rum, den ort, der mantalsskrifning först skett, anses för den rätta, samt för öfrigt, då någon persons mantalsskrifoingsort är tvist underkastad, den ifrågavarande personen anses fortfarande tillhöra den församling, der han sednast varit mantalsskrifven, eller der han vistas, i fall han förut icke varit någorstädes mantalsskrifven.
, § io. i:o
Sedan mantalsskrifningen blifvit fulländad och mantalslängden afslutad, bör original-exemplaret af denna längd undertecknas af Wår Befallningshafvande eller dess ombud, Häradsskrifvaren och Pastor eller den hans ställe vid förrättningen företräder, samt två fastighetsegare eller socknemän inom mantalsskrifningsdistriktet. 2:o Denna sålunda underskrifna mantalslängd skall, med dertill hörande uppgifter, äfvensom den i § 4 föreskrift)» förteckning, före slutet af nästföljande
Mars månad aflemnas till vederbörande Pastor; och åligger det derefter honom alt å nästa söndag utlysa allmän sockenstämma för manlalslängdens granskning samt dervid äfven tillkännagifva, hvarest längden dessförinnan finnes att tillgå till genomseende af försainlingsboerne.
— Efter mantalslängden» Verkställda granskning, bör densamma förses med intyg derom af sockenstämmans Ordförande, och två andre vid sockenstämman närvarande medlemmar af för samlingen, hvarvid skall uttryckligen uppgifvas, om anmärkning vid denna granskning förekommit eller icke, samt om framställd anmärkning blifvit, såsom med verkliga förhållandet öfverensstämmande, godkänd; skolande anmärkningarne å särskild förteckning upptagas och mantalslängden bifogas; hvarefter densamma med dertill hörande uppgifter och öfriga handlingar, så fort ske kan, af Pastor tillställes å landet Kronofogden och i stad Magistraten, för att tjena till ledning och upplysning vid bevillning»-taxeringen för samma år.
— Sedan årets Pröfnings-kommilté afslutat sina göromål, förvaras mantalslängderna, jemte dertill hörande uppgifter, på landet å Häradsskrifvare-kontoret och i stad hos Magistraten; börande bestyrkta afskrifter af samma längder krono-räkenskaperna bifogas. 16 Förslag till Förordning ang. mantals- och skaUskrifningarne. % 11 l:o Häradsskrifvare, som, utan anmäldt laga förfall, vid utsatt mantalsskrifnings-förrättning sig icke infinner, bote Tretio Riksdaler.
Har han, utan att af dylikt förfall hafva varit hindrad, till förrättuingsstället ankommit först efter den för mantalsskrifningens början utsatta tid, bote Tio Riksdaler.
Uteblifver hau öfver tre timmar, uppskjutes förrättningen. 2:o Pastor eller den hans ställe företräder, som, utan att laga förfall kan styrkas, vid mantalsskrifning sig icke inställer eller dit icke medför husförhörsboken eller icke later förete det i § 3 mom. 3 omförmäida utdrag deraf, bote, i fall mantalsskrifningen måste uppskjutas, Tretio Riksdaler, samt Fem Riksdaler, om densamma, sådant oaktadt och med begagnande af andra tillgängliga handlingar och upplysningar, kan för sig gå. 3:o Länsman eller Stadsfiskal, som, utan anmäldt giltigt förhinder, uteblifver från mantalsskrifning, bote Tio Riksdaler. 4:o Fjerdingsman, Sexman, Rotemästare, Ordningsman, Stads- eller Polisbetjent, som är anbefalld att inställa sig vid mantalsskrifning, men derifrån utan anmäldt giltigt förhinder uteblifver, bote Tre Riksdaler. ö:o Underlåter någon, utan anmäldt laga förfall, att vid mantalsskrifning aflemna eller låta aflemna sådan uppgift, som i § 3 omförmäles, bote Två Riksdaler, och, derest sådan saknad uppgift honom genom Häradsskrifvare!! eller annan vederbörande tjensteman affordrats, men inom fjorton dagar derefter icke på an gifvet ställe aflemnos, Fyra Riksdaler. 6:o
Den, genom hvars origliga eller ofullständiga uppgift någon skattskyldig kommer alt ur mantalslängden uteslutas och undgå att stadgade skattebidrag erlägga, skall böta Två Riksdaler och ersätta hela det belopp, den uteslutne per sonens skattebidrag utgöra. 7:o Då utsatt mantalsskrifning, af den i ofvanstående morn.
1 eller 2 upp gifna anledning, icke kan försiggå, bör sådant hos Wår Befallningshafvande skriftligen anmälas, vid det i mom.
1 förutsatta fall, genom Pastor, och då husförhörsbok eller utdrag deraf saknas, af Häradsskrifvaren; hvarvid annan dag och tid för mantalsskrifningens verkställighet bör föreslås. 8:o Före hvarje mantalsskrifnings slut, upprättas å förrättningsstället en förteckning å de böter, som anses jemlikt denna §:s 3:dje, 4:de eller 5:te mom. böra utgå; hvilken förteckning, sedan den of Häradsskrifvaren blifvit undertecknad samt af två fastighetsegare eller socknemän till rigtigheten bestyrkt, skall insändas till Wår Befallningshafvande, som, efter pröfning af härvid förekommande omständigheter, förordnar angående indrifning af de påförda böterna och derjemte bör vidtaga de åtgärder, hvilka, i anledning af anmälda andra försummelser eller för Förslag till Förordning äng. mantals- och. sliattskrifningarne.
17 för behörig verkställighet af hvad i denna förordning blifvit föreskrifvet, kunna erfordras, 9:o Den, som icke Stnöjes med WSr Befallningshafvande*, i fråea om nu stadgade böter, meddelade beslut, eger att deröfver hos Kammar-rätten sig besvära inom eller sednast a fyrationdefemte dagen efter erhållen del af samma beslut; dervid hvad angående böters nedsättande då ändring i meddelade beslut sökes är i allmänhet föreskrifvet bör iakttagas.
I0:o De böter, hvartill Häradsskrifvare eller Pastor gjort sig skyldig, äfvensom de i 4 § stadgade böter, tillfalla uteslutande de fattige inom den församling, der den bölfällde är bosatt; men af andra böter, som på grund af denna författning ådömas, åtnjuta de fattige endast hälften, och tillfaller den andra hälften åklagaren. § »2.
Vid mantals- och skattskrifningarne inom släderna Stockholm och Göteborg komma derom särskildt meddelade föreskrifter att tjena till efterrättelse; och må äfven de i afseende på den årliga mautalsski ifningens förrättande inom andra släder och orter hittills iakttagna särskilda sladgauden, så vidt de icke strida emot hvad nu är förordnadt, fortfarande tillämpas. § 13- Allt hvad här ofvan iir stadgadt, rörande Häradsskrifvarens tjensteåligganden och öfriga bestyr, gäller äfven för den tjensteman, sorn enligt § 3 fått sig upp? draget att mantalsskrifning inom stad verkställa. n,h. Ull K.
ISöS A mo. ö Sami. i Afd. 12 Hafi 3 STOCKHOLM, TRYCKT HOS JOIL BKCK.MAJV, 1860. Bevillnings-Utskottcts Betänkande M 21. 1 N: o 21.
Auk. till Exp.-Utsk. deu 27 Mars 1860, kl. 3 e. m.
Betänkande, * anledning af väckta motioner angående skatt för hundar.
Uti särskilda motioner, hvilka blifvit till Bevillnings-Utskottet remitterade, hafva, beträffande ofvanstående ämne, blifvit väckta följande förslag, nemligen: inom Höglofl.
Ridderskapet och Adeln: af Herr Ros, A. K., att för hvarje hund, deribland dock icke räknade valpar under 3 månaders ålder, måtte i skatt eller bevillning betalas '1 R:dr R:mt af hundens egare eller den som någon tid vårdar sig om sådant djur; att åt Kongl. Maj:t måtte öfverlemnas att genom särskild författning med ledning af de föreskrifter, som i dylika lagstiftningsärenden äro i andra länder gällande, bestämma nödiga kontroller vid debitering och uppbörd af ifrågavarande skattemedel, samt att Kongl. Maj:t jemväl måtte berättigas att använda dessa medel till premier för rofdjurs fångande eller dödande, i enlighet med hvad gällande jagtlag i afseende på dylika premier stadgar; inom Högvördiga Preste-Ståndet: af Herr Doktor Säve, med hvilken Herr Doktor Sandberg sig förenat, att, med undantag af bandhundar, vallhundar och jagthundar, alla öfriga hundar måtte beskattas till ett årligt belopp af 3 R:dr Riksmynt, hvilken skatt borde användas antingen till något med dess ursprung i sammanhang varande ändamål, såsom veterinär-inrättningens bättre ordnande, bildande af en allmän jagtkassa för utödande af rofdjur eller ock för kommunernas egna vigtigaste ändamål; inom Vällofl. Borgare-Ståndet: af Herr Boman, alt Rikets Ständer måtte bestämma en skatt af högst Tre Riksdaler Riksmynt årligen för hvarje hundkreatur, hvilken skatt borde tillfalla kommunen att användas till välgörande eller allmänt nyttiga ändamål; samt Bih. till It, St.
Prot. 1850 & 1860. 5 Sami. 1 Afd. 13 Haft. Bevillnings-Utskottets Betänkande M 21. inom Hedervärda Bonde-Ståndet: af Riksdagsfullmägtigen Lars Olsson från Stora Kopparbergs län, med hvilken Eric Ersson från Gefleborgs län instämt, att för hvarje jagt- eller gårdshund måtte erläggas en årlig bevillning af 2 R:dr Riksmynt, samt för hvarje annan hund, utom vallhund — för hvilket sistnämnde slag af hundar motionären ansett någon skatt icke böra erläggas — en årlig bevillning af 6 R.dr Riksmynt, att användas till fattigvården.
Till stöd för förslaget om hundskatt har af
Doktor Säve och Lars Olsson blifvit anfördt, att det vore nödvändigt att söka minska det vexande antalet hundar, hvarigenom man ock i någon mån skulle förekomma spridning af den svåra sjukdomen rabies canina.
I saknad af statistiska uppgifter för hela landet vore det visserligen svårt att beräkna det befintliga antalet hundar, men Kongl. Veterinärinrättningens till Kongl.
Majit afgifna årsberättelser lemnade dock härför någon ledning.
Enligt berörde årsberättelser hade antalet sjuka hundar, hvilka blifvit vårdade dels inom, dels utom inrättningen, uppgått år 1856 till 208, år 1857 till 281 samt under 1859 till 514.
Således hade på 3 år en tillökning af öfver 100 procent egt rum i antalet af vårdade sjuka hundar, oaktadt under sistnämnde år någon farsot bland hundar icke herrskat.
Enligt motionärernas förmenande skulle antalet hundar för hela riket kunna beräknas till 60,000 st. eller en på hvar 50:de person.
Med de födoämnen, som till dessa till största delen onyttiga kreaturs underhåll åtginge, skulle många tusende menniskor kunna näras.
Under antagande att hvar hund i årligt underhåll kostade 25 R:dr R:mt, eller omkring 7 öre om dagen, uppginge årliga kostnaden för underhållet af 60,000 hundar till 1,500,000 R:dr.
Afven i de flesta andra länder vore nu mera hundskatt påbuden.
Sålunda vore, genom lagen af den 11 Juni 1857, Norriges Kjöbstaeder tillåtet att lägga en årlig afgift af ända till 3 Speciedaler eller 12 R:dr R.mt på hvar och en, som hos sig hyser en hund, han må vara dess egare eller icke.
I Köpenhamn betalades 5 Riksbankdaler, i Frankrike per medium 10 francs, i Preussen 3 thaler, i Wien 2—5 gulden o. s. v. Mot det af Herr Bos framställda förslag att ålägga hvarje hundegare särskild skatt samt göra skatten till en statsinkomst kan anmärkas att, då onekligen vissa orter hafva behof af de nyttigare slagen af hundar, såsom vallhundar och jagthundar, skulle en allmän beskattning å egare af hundar i den ena orten komma att kännas mindre rättmätig än i en annan, der desse djur underhållas mera för nöje än nytta.
Hvad särskildt beträffar vallhundar, så torde böra erinras, att, då sednare tiders lagstiftning, angående hägnads-skyldigheten sträfvar derhän, att egaren af hemdjur skall vara skyldig att om dem hålla sådan vård, att de icke olofligen inkomma på annans egor, hvilket i vårt iand i allmänhet icke låter sig göra på annat sätt, än genom vallning, det icke vore lämpligt att med sådan skatt betunga egarne af vallhundar.
Utskottet sålunda anfört tillstyrker Utskottet, att Herr Ros’ ofvannämnda förslag icke måtte vinna Rikets Ständers bifall Bevillnings-Utsliottets Betänkande M 21.
3 Hvad derefter vidkommer de af Doktor Säve, Herr Boman och Lars Olsson gjorda förslag att ifrågavarande afgift måtte göras till en kommunalskatt, så möter mot nämnde förslag mindre hinder, dels emedan kommunerna, såsom sjelfve intresserade för sakens framgång, i sådant fall, så vidt möjligt vore, komme att tillse, att underslef i ett eller annat hänseende ej egde rum, dels ock emedan kommunerna, i lall billigheten någon gång fordrade befrielse från skatt, hade tillfälle för sådana fall medgifva undantag.
Då likväl de olägenheter, som det stora antalet hundar så väl i national-ekonomiskt som sanitärt hänseende förorsakar, icke är på alla orter lika kännbart, anser Utskottet det vara lämpligast att öfverlemna åt kommunerna sjelfva att bestämma, icke blott huruvida de vilja ålägga kommunens innevånare, som hafva hundar, en årlig till kommunen ingående skatt, utan äfven densammas belopp, hvilket Utskottet dock anser icke böra få öfverstiga 5 R:dr Riksmynt.
I enlighet härmed hemställer Utskottet, att Rikets Ständer måtte besluta, att icke blott hvarje särskild stad, ehvad den består af en eller flera församlingar, utan ock hvarje församling å landet må ega rätt bestämma huruvida, till hvad belopp och för hvilka slag af hundar kommunen för längre eller kortare tid vill ålägga hvar och en inom kommunen boende person, som innehar hund, ehvad han deraf är egare eller icke, en årlig, till kommunen ingående, skatt, hvilken dock icke må öfverstiga 5 R:dr
Riksmynt för hvarje sådan hund och hvilken skatt kommunen må ega använda för sina egna behof.
Derest Rikets Ständer skulle bifalla hvad Utskottet sålunda föreslagit, får Ut skottet hemställa, att Rikets Ständer måtte, uti skrifvelse till Kongl. Maj:t, med anmälan af Rikets Ständers ofvanberörda beslut, i underdånighet anhålla, att Kongl.
Maj.t täcktes utfärda nådig författning i ämnet samt dervid meddela de närmare föreskrifter, som kunna finnas vara af behofvet påkallade.
Bevillnings-Utskottels Betänkande JW 22. 1 M 22.
Ank. till Exp.-Utsk. den 2S April 1860, kl. il f. m.
Betänkande; angående sldmpel-pappers-afgiften, samt afgiften får stämpling af tidningar, andra periodiska skrifter och tryckta afhandling ar.
Jemlikt 70 § Regerings-formcn och 31 § Riksdags-ordnirigen Sligger det Bevillnings-Utskottet att afgifva förslag rörande den, enligt 60 § i förstnämnde Grundlag, under benämning Cha r ta - Sigi
Ila tae- eller stämpel-pappers-afgilt utgående bevillning.
För detta ändamål har Utskottet såväl granskat de rörande denna bevillningsnfgift nu gällande föreskrifter, hvilka finnas intagne i Kongl. Kungörelsen den 27 November 1857, som äfven till pröfning förehaft de derom hos Rikets Ständer väckta motioner, hvilka blifvit till Utskottet remitterade, samt får härjemte till Rikets Ständer öfverlemna förslag till förnyad författning i ämnet.
Då Utskottet vid berörde granskning funnit nämnde föreskrifter sakna det logiska sammanhang, hvilket synes vara af behofvet påkalladt, samt äfven i åtskil liga andra hänseenden tarfva ganska väsendtliga ändringar, har Utskottet ansett sig böra verkställa en fullständig omarbetning af nu gällande stämpel-pappers-förfaltning, hvars bristfällighet synas hafva tillkommit derigenom att äldre föreskrifter i ämnet, riksdag efter riksdag, undergått ändring och jemkning, dervid de beslutade ändringarne blifvit pä särskilda ställen i författningen inpassade, utan att någon närmare uppmärksamhet egnats åt redaktionen i öfriga delar eller åt uppställningen af författningen i dess helhet.
Härigenom lörklaras ock anledningen till den omvexlande blandningen af äldre från latinet lånade samt nyare', ur vårt eget språk hemtade benämningar, som öfverallt i förenämnde Kongl. Kungörelse förekomma.
Sålunda nyttjas der ömsom namnen: »charta sigillata», »charta», »stämpel», »stämpelpapper», »stämpladt papper»; äfvensom uttrycken: »chartera», »förse med charta», »belägga Bih. till ti.
Prat. 1859 & 1S60. 5 Sami. 1 Afd. 14 Haft. 1 B p tu! t n inga-tils k atlets Betänkande M 22. mod charta sigillata», »bilägga slämpelpapper», »förse med stämpel», »belägga med stämplndt papper» o. s. v.
Utskottet, som ansett benämningarne stämpel och stämpelpapper vara de för ifrågavarande ämne mest betecknande, har derför uti det nu uppgjorda författnings-förslaget i allmänhet begagnat desamma, äfvensom uttrycket förse med stämpel, i stället för chartera, m m.
Vidare har Utskottet funnit sig böra från sitt förslag till stämpelpappers förordning utesluta alla de stadganden, som afse stämpling af tidningar samt andra periodiska skrifter och tryckta afhandlingar.
Inkomsterna för stämpelpapper, eller, såsom de i räkenskaperna benämnas, Charta-Sigillata-medlen ingå nemligen till och redovisas af Kongl. Stats-kontoret, hvaremot tidnings-stämplings-afgiften ingår till och redovisas af Riksgälds-kontoret.
Det är derför, enligt Utskottets åsigt, mindre följdriktigt att föreskrifterna angående tidnings-stämplings-afgiften qvarstå uti stämpelpappers-lörordningen.
Tidnings-st änopel-a fgiften är nemligen, likasom kortstämpelmedlen, att anse såsom särskild bevillning, hvilken bör hänföras under 3:dje artikeln i Bevillnings-stadgan; och Utskottet har derföre jemväl uti sitt förslag till Bevil!- nings-stadga der upptagit densamma.
Då likväl de särskilda föreskrifterna rörande tidnings-stämpel—afgiften skola tillämpas af ett jemförelsevis ringa antal personer, samt dessa föreskrifters införande i Bevillnings-stadgan alltså skulle der förorsaka onödig vidlyftighet, har Utskottet funnit lämpligast att, likasom i afseende på kortstämpel-afgilten redan äger rum, oftariämnde föreskrifter inrymmas uti en särskild författning; och Utskottet får alltså hemställa att Rikets Ständer, med godkännande häraf, mätte besluta: att alla stadganden, som röra stämpling af tidningar, andra periodiska skrifter och tryckta afhandlingar, böra utur stämpel-pappers-förordningen utgå och i en särskild författning sammanföras
En annan väsendtlig förändring, sorn Utskottet funnit sig böra föreslå, angår upphörandet af stämpel—nfgiften lör lysnings-sedlar, och i följd deraf uteslutande ur författningen af alla de många och vidlyftiga stadganden, som derpå hafva afseende.
Dessa stadganden, hvilka igenfinnas uti Usta. 9:de, 12:te och S5:de §§, samt i 2:dra mom. af 20:de § uti nu gällande författning, innehålla hufvudsakligen: att hvar och en, som begär lysning till äktenskap, skall hos pastor förete sin debetsedel för föregående året, samt aflemna en bestyrkt afskrift deraf tillika med »lysnings— chartae-beloppet», antingen i kontant eller i stämpel-papper, beräknadl till Vj:del af bevillningen efter 2:dra artikeln; att den som betalar bevillning efter nämnde artikel, men är uppförd på annan persons debetsedel, skall, till grund för »lysnings-chartans» belopp, förete antingen ett styrkt utdrag af debetsedeln eller betyg från Häradsskrifvare-kontoret; att för alla sådane personer, som ej betala bevillning efter 2:dra artikeln, stämpel-afgiften utgår med 25 öre, lill hvilket belopp äfven stämpeln beräknas å lysnings-sedlarne för allmogens söner eller drängar, hvilka veterligen icke hafva fast egendom; att alla lysnings-sedlar, jemte de, såsom bevis, dervid aflemnade Bevillnings-Utskoltets Betänkande M 22, 3 debetsedlar eller bestyrkta afskrifter deraf, böra af vederbörande presterskap noga lörvaras och stämpelbeloppet sammanslås i en eller flera »chartor», utgörande samfällda summan af alla särskilda lysnings-sedlarne, på hvilka i sådant läll hvars och ens belopp skall antecknas; att de sammanslagna stämpel-papperen eller lysningssedlarne, ilall de iiro skrifne pä sådant papper, samt debelsedlarne skola inom Januari månads slut det påföljande året ingifvas i Stockholm till Konsistorierna, men i de öfriga städerna och på landet till Kontrakts-prostarne; att dessa handlingar böra vara åtföljde af en in duplo upprättad och af pastor eller den, hans tjenst förrättar, underskrifven förteckning, utvisande ej allenast alla under det förflutna året inom församlingen förefallna äktenskaps-lysningar, utan ock tydligen den bevillning, brudgummen under det för flutna året eller andra artikeln erlagt; alt vidare de till Konsistorierna eller Kontrakts-prostarne inlemnade förteckningar böra af dem med de åtföljande debelsedlarne noga jemföras och med underskrift besannas, hvarefter det ena exemplaret af förteckningen, jemte debetsedlarna, återställes pastor, för att förvaras, men det andra insändes, jemte 2:ne af Konsistorium eller Kontrakts-prostarne upprättade förteckningar, i Stockholm till Kongl. Maj:ts och Rikets Kammarrätt inom Mars månads slut, och i landsorterne lill Lands-kontoren före påföljande
Maj månads utgång, vid vite af S R:dr för den, sådant försummar, och emot recipisse å duplett-förteckningen, som genast återställes; att ytterligare Lands-kontoren skola författa ett sammandrag öfver sistnämnde förteckningar, med utförande af stämpelbeloppets summa för hvarje kontrakt, samt med bifogande af alla från prosterierna inkomna förteckningar; att dessa handlingar skola med Landsboks-räkenskaperna insändas samt till Kammar-rättens granskning öfverlämnäs; varande derjemte stadgadt, att den som åtalar underslef emot elier öfverträdelse af författningen skall, då åtalet rörer af vederbörande presterskap uraktlåten tillsyn å charteringen af Ivsningssedlar, erhålla 2/3 af bötesbeloppet.
Då man täger i betraktande att hela den stats-inkomst, som genom stämpelafgift för lysnings-sedlar kan påräknas inflyta, enligt upplysningar, hemtade från de i Kammar-rättens Revisions-deparlement förvarade handlingar, icke utgör mera än omkring 11,000 R:dr R:mt om året, samt sålunda, efter afdrag af provision och öfrige omkostnader för stämpel-papperets tillverkning och afsändning m. m„ hvilka, elter hvad Rikets Ständers sednast församlade Revisorers berättelse utvisar, kunna beräknas uppgå till 12 procent, lemnar en behållning af omkring 9,680 R:dr; att för vinnande af denna jemförelsevis ringa inkomst, hvarje kyrkoherde i hela riket göres till uppbördsman för statsmedel, samt underkastas de i flera hänseenden med denna uppbörds-befattniug förenade obehag och tidsödande besvär, hvilka äro för hans egentliga kall fullkomligt främmande; alt lysnings-sedlarnes och det dermed belagda stämpel-papperets jemte tillhörande förteckningars och sammandrags insändande från kyrkoherdarne till kontrakts-prostarne och från dessa till Lands-kontoren samt slutligen från Lands-kontoren till Kammar-Rätten, icke blott betungar posterna, I Bevillnings-Ulsliultels Betänkande J>s 22. utan ock dessutom medförer icke obetydliga kostnader; att vidare granskningen hos Kongl. Kammar-rätten sysselsätter särskild tjensteman under nära 3 månader om året; att Kammar-rättens tid dessutom tages i anspråk för pröfning af de anmärkningar, som i följd af granskningen kunna framställas, och hvilka anmärkningar i allmänhet afse ringa belopp; att derförutom posterna ytterligare betungas med den skriftvexling, som af dessa frågor blifva en följd; att denna skriftvexling jemväl förorsakar icke blott presterskapet, utan äfven Konungens Befallningshafvande och kronobetjeningen besvär och tidspillan; samt slutligen att den, som skall erlägga ifrågavarande afgift, ofta måste vidkännas icke obetydligt besvär och kostnader för anskaffande af de handlingar, hvilka skola ligga till grund för afgiltens bestämmande och hvilka kostnader mången gång vida öfverstiga beloppet af den stämpei-afgift, som af honom skall erläggas; har Utskottet, som för sin del funnit den inkomst, Statsverket härigenom tillskyndas, vara alltför ringa i förhållande till alla de besvär, kostnader och olägenheter, som deraf förorsakas, ansett sig böra vördsamt hemställa, det Rikets Ständer måtte besluta: alt lysnings—sedlar icke vidare skola med stämpel förses, samt att följaktligen alla de stadganden, som hafva afseende på stämpelpapper å lysnings-sedlar samt dermed förenade kontroller, komma att ur den nya stämpel-pappers-författningen utgå.