Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
KammarCollegiura 3 d.o. „ Bergscollegium t d:o. ,, CommerccCollegium 2 d:o.
KamrnarRätten d:o.
GeneralAdjutants-Expeditionen för Armeen . i d:o.
Dito för Flottorne ......... t d:o. K SundhetsCollegiuni , 1 „
SeraphimerOrdensGillet i d;o „
ÖfverlntendentsEmbetet ....... i d;o* „ GeneralTullStyreisen ......... 2 d:o.
LandtmäteriContoiret • K.
StatsConloiret för dess enskilta behof . 2. samt för Revisiouerne derstädes ... 4- g g.Q R.
Bank för dess enskilde behof . . 2. samt för Revisionerne derstädes . . ... 4- c j ^ b d:o. R.
St:rs RiksgäldsContoir för dess enskildte behof 2. samt för Revisionerne derstädes .... 4* g j.g ÖfverStåthållareEmbetet i Stockholm och Läns Styrelserne 25 d:o.
De mindre LäroVerken, hvilka med Biblio theker äro försedde . 16 d:o.
RiksStåiidens Ganzlier, 3 exemplar hvartdera . 12 d:o.
Tillhopa 126 Ex. Betänlanden, N:s 355, 356. a65 Och komma de härefter hvilka icke kunna försäljas, att nti RiksgäldsContoiret till R.
BIHANG TILL ^lfM(Q9 JMIKS»S9PÅSMDIBHS PROTOKOLL VID Lagtima Uikitlagen i Stockholm Åren 1§59 och 1§60« FJEltDG 8AnLlH6EI«. 1~ Afdelningen: Stats-Vlskottels Memorial.
Vllhlanden och Betänkanden.
.,! ,i il å 0 T v- 1 ilso <H»«I imå ■ Stats-Ulskottets Utlåtande N:o 87. 1 N:o 87.
Ant. till Exp.-Utsk. den 7 April 1860, kl. 8 e. m.
Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj.ts Nådiga Proposition, i fråga om ändring utaf den för Westerbottens och Norrbottens län gällande skatlläggningsmethod. (I. A.) Enär den för Westerbottens och Norrbottens län gällande skattiäggningsnielhod af den 23 Augusti 1773 uli 12 § föreskrefve, att, när ett hemman eger 8 tunnlands utsäde samt 50 å 60 parmar eller vinterlass liö jemte mulbete, skog och fiskevatten lill husbehof, detsamma skall anses för ett mantal, med beräkning af 20 daler silfvermynt pä mantalet och i förhållande derefter om »räntan stiger högre eller mindre»; men genom tillämpningen af detta stadgande, nyhemman inom dessa båda nordligaste län finge vidkännas en hård beskattning, hade, enligt hvad högstberörda Proposition, införd under N-.o 86 i Bihanget till Riks-Ståndens protokoll, innehåller, Rikets sednast församlade Ständer, med anledning af ett hos dem väckt förslag, att, med ändring af berörde §, egorna och förmånerna för ett helt mantal måtte få till 60 å 80 daler silfvermynt beräknas, uti underdånig skrifvelse den 4 November 1857 hos Kongl. Maj:t anhållit, att Kongl. Maj.-t ville i nåder föranstalta om behörig undersökning i omförmälda ämne, samt om dervid skulle befinnas, att egorna och förmånerna för ett^mantal inom nyssberörda båda län borde, med afseende på de för dessa län egendomliga förhållanden och vid jemförelse med skattläggningsmethoderna för andra län, upptagas högre än 1773 års skattläggniugsraethod nu bestämmer, meddela Rikets Ständer nådigt förslag till den förändring i nämnde method, som kunde finnas erforderlig.
Till ådagaläggande af behöfligheten Bih. till R.
Prot. 1859 $ 1860. 4 Sami. 1 Åfd. 2 Band. 1 Häft. *1 2 Slats-Utskollets Utlåtande N:o 87. utaf förändrade föreskrifter i berörde hänseende hade blifvit anfördt: att, med beräkning af den vanliga afkastningen i goda år utaf ortens hufvudsäde, korn. till fjerde kornet och af parmen hö till 48 lispund, skulle, enligt skattläggningsmethoden, på ett helt mantal belöpa 32 tunnor korn och 2.880 lispund hö; att, om denna ringa fodertiligång fördelades på stall och ladugård, det visade sig att å ett hemman om ett mantal endast kunde utfodras 2 hästar.
10 kor och 6 får; att af åkergrödan, 32 tunnor högst 11 personer kunde på mantalet underhållas, i anseende till det ringa bidrag, sorn från ladugården vore att till deras underhåll påräkna; att, efter samma beskattningsgrunder, skulle för | mantal erfordras åkerjord allenast för ett tunnlands utsäde, eller, med de vilkor.
Brefvet till Kongl. Kammar-kollegium af den 19 December 1829 bestämmer, två tunnland, hvaraf det ena måste hållas i träde och det andra afkastade i bästa fall 4 tunnor korn, samt i afkomst af ängarne 71 parmar eller 360 lispund hö, hvaraf underhåll knappt kunde påräknas för mer än en person samt vinterföda, med tillhjelp af halmlodret, för 2 kor och 1 får; att, då den vid aflåtandet af Rikets Ständers skrifvelse i ämnet ännu gällande, men numera, under den 12 November 1858, upphäfda Kongl. Förordningen den 13 Juli 1853 tilläte, att hemman finge ulan föregången undersökning klyfva-; till |:dels mantal, men Kongl. Förordningen den 19
December 1827 stadgar, att för besutenhet å hemmansdel erfordras sådan afkastning deraf i vanliga år, att åboen kunde påräkna bergning och utgöra utskylderna, hvartill ansetts oundgängliga så goda egor af åker, äng och betesmark att, med begagnande af tillgängliga odlingslägenheter, ett hushåll af tre arbetsföre personer kunde underhållas samt en häst eller ett par oxar, 2 å 3 kor och 5 å 6 får eller getter födas, så kunde en samtidig tillämpning af dessa
För fattningar icke i förenämnde län ega rum, emedan ]:dels mantal, skattlagdt efter 1773 års method, ej gäfve den afkastning, 1827 års Förordning bestämmer såsom vilkor för besutenhet; samt att de menliga följderna af närande skattläggningsmethod redan visat sig i flere hemmans iråkade ödesmål och sannolikt skulle blifva ännu mer olycksbringande, sedan skogarne upphört att lemna tillgäng till bestridande af ett hemmans alla utskylder tillika med åboens lefnadskostnader.
Kammar-kollegium hade uti häröfver infordradt underdånigt utlåtande af den 28 Oktober nästlidne år, med bifogande af såväl från Kongl. Majis Befallningshafvande i Westerbottens och Norrbottens län, som ock från vederbörande Kronofogdar och Häradsskrifvare samt
Styresmännen för afvittringsverket inom de nämnde länen infordrade underdåniga yttranden, för egen del anfört följande:
Hvad först anginge det skäl för ändring i den gällande skattläggningsmethoden, hvilket, enligt innehållet af Rikets Ständers ofvanberörda underdåniga skrifvelse, skulle hemtas deraf, att en samtidig tillämpning af nämnda skattläggningsmethod och Kongl.
Förordningen den 19 December 1827, angående hemmansklyfning, icke kunde ega rum uti 'de ifrågavarande länen, så vore orsaken härtill ensamt att söka i den låga taxering å ett hemmans egoförmåner, som skattläggningsmethoden stadgar med hufvudsakligt Stats-UIskottets Utlåtande N:o 87, 3 syfte att hemmansåbo ej måtte beskattas för hvad han derutöfver uppodlade; ty då, enligt den åberopade 12:te § i nämnde skattläggningsmethod, till ett helt hemman beräknades 8 tunnland åker i årligt säde och 50 å 60 parmar höafkaslning, men Afvittringssladgan den 10 Februari 1824 för Wester-Norrlands, Westerbottens och Norrbottens län tillika medgåfve att till ett sådant hemman finge anslås ända till 2 500 tunnland duglig jord, impedimenter oberäknade, följde häraf att, utom den till skatt beräknade åker och ängsmark, återstoden af nämnda betydliga egovidd, hvilken blott såsom skog och betesmark lågt beskattades, äfven innefattade ej ringa odlingslägenheter, som en åbo kunde och borde till hemmanets vidare förkofran upparbeta, men hvilka förbättringar, likmätigt gällande författningar, endast borde komma innehafvaren, utan någon skatteberäkning, till godo.
Härigenom förklarades, huru redan befintliga äldre hemman, hvilkas mantal och räntor vid den tid, dä dessa hemman blifvit skattlagda, kunnat vara mot egorna svarande, numera genom verkställda odlingar kommit i ett bättre skick och hadeinegor, som, uppskattade efter skattiäggningsmethoden, kunde anses böra draga ett vida högre skattetal.
Att nu, vid nyhemmans afvittring och skattläggande, anställa jemförelse med sådane, redan i äldre tider upparbetade hemman i det syfte, att ett nyhemman skulle tilläggas lika stora inegor, som det äldre hemmanet för närvarande innehade, dertill gåfve, enligt Kongl. Kollegii tanke, 3 § uti Afvittrings stadgan icke anledning, enär den uti samma § omförmälda jemförelse af nya hemman emot äldre finge ske endast efter egornas uppskattning i enlighet med gällande skattläggningsmethod och inom det för ett helt mantal medgifna högsta ego-område af 2,500 tunnland duglig mark, pä det att, såsom i denna § föreskrifves, »genom den nu emot förr stadgade förändring i tunnlandtalets belopp, äldre och nyare hemman icke må blifva i afseende pä godhet och förmåner olika, utan med hvarannan jemförliga,» hvilken föreskrift haft till ändamål att förekomma, att icke utan giltiga skäl högre tunnlandtal blefve meddelade nyhemman än de äldre hemmanen, som, enligt den förut gällande afvittrings-instruktionen för Westerbotten af den 23 Maj 1780, blifvit med beräkning af endast 1,400 tunnland på helt mantal skattlagda; emedan i motsatt fall, eller om jemförelse af ett nyhemman mot ett äldre henr man finge ega rum, utan afseende på skattläggningsmethodens och Afvittrings-stadgans föreskrifter, nyhemmanets innehafvare kunde anses böra tilläggas lika stora inegor, som det äldre hemmanet först efter en måhända hundraårig odling sig tillvunnit, och den förre derigenom erhölle en förmån, som det äldre hemmanets egare blott genom en mångårig flit och odling hunnit af en sparsam natur förvärfva.
Samma skäl till minskning uti nya hemmans mantal och räntor, som hos Rikets sednast församlade Ständer blifvit i denna del anförde, skulle också kunna gälla för alla öfriga län i riket och föranleda till ändring och rubbning uti dessa läns skattläggningsmethoder, om en jemförelse med författningarnes föreskrifter angående vilkoren för besutenhet vid hemmans klyfning finge ega rum och läggas till grund för beskattningen.
Skattläggningsmethoderna och Afvittrings-stadgans föreskrifter angående nyhemman, för hvilka, jemte odlings-understöd af 4 Stals-Ulskottels Utlåtande N:o 87.
Staten, förunnades ända till 50 frihetsår, innan dessa hemman ansåges uppodlade, kunde icke tillämpas på samma gång som författningarne, rörande hemmansklyfning, hvilka med sina stadganden om besutenhet afsåge i fullt stånd upparbetade hemman; och en sådan samtidig tillämpning af dessa för olika fall gifna författningar funnes icke helier vara uti Kongl. Förordningen den 19 December 1827 afsedd.
Beträffande dernäst det skäi för Rikets Ständers ofvannämnda framställning, som skulle innefattas uti de flere hemmans ödesmål, som redan inträffat och än vidare vore att emotse genom tillämpningen af den ifrågaställa skattläggningsmetboden, hade, till utredning af förhållandet härmed, Kongl.
Kammar-kollegium låtit i de derstädes förvarade jordeböcker och handlingar anställa noggrann undersökning, sträckande sig från början af det innevarande århundradet intill nuvarande tid; och hade härvid inhemtats: alt under hela nämnde tidrymd af nära 60 år, som undersökningen omfattat och hvarunder,1773 års skaltläggningsmethod varit för Westerbottens och Norrbottens län fortfarande tillämpad, icke ett enda hemman eller nybygge kunnat upptäckas, som, enligt nämnde method behörigen skattlagdt, med mantal och ränta derefter af Kammar-kollegium fastställda, fallit i ödesmål och på sådan grund blifvit från jordeboken affördt.
Efter att sålunda hafva till besvarande upptagit de skäl, hvilka uti Rikets Ständers ofvanberörda underdåniga skrifvelse blifvit andragna till stöd för ändring af ifrågavarande skattläggningsmethod, hade bemälde Kongl.
Kollegium ansett sig jemväl böra utreda, om egorna och förmånerne för ett mantal i Westerbottens och Norrbottens län borde, med hänsigt till de för dessa län egendomliga förhållanden och vid jemförelse med skattläggnings-methoderne för andra län inom riket, upptagas högre, än förstnämnde method nu bestämmer.
I sådant afseende hade Kongl. Kollegium i underdånighet insändt dels uppgift å egoförmånerne jemte grundräntan för ett helt mantal inom Gefleborgs, Wester-Norrlands, Westerbottens och Norrbottens län, enligt de för dessa län gällande skattläggnings-methoder, och dels uträkning å beloppet af den nya räntan för ett helt hemman inom hvartdera af berörda län, upprättad i öfverensstämmelse med föreskrifterna uti Kongl. Kungörelsen den 11 Maj 1855.
Deraf hade blifvit upplyst: att ehuru endast 20 Daler Silfvermynt grundränta inom Westerbottens och Norrbottens län erfordras för att en lägenhet skall utgöra ett helt mantal, hvaremot i Gefleborgs län ett mantals grundränta uppginge till mer än 25 Daler Silfvermynt, vore likväl egotaxeringen på förra stället redan så låg, att den afkastning, som der beräknas på ett helt hemman, skulle i den sednare landsorten motsvara ett vida högre mantal; att grundräntan inom Westerbottens och Norrbottens län med mer än hälften utgår i kontanta penningar utan förvandling, dä deremot samma ränta i Wester-Norrlands län till större delen utgöres med förvandling efter markegång; — att för ett helt mantal inom Westerbottens och Norrbottens län åkerutsädet beräknades med 2 tunnland mera, än inom ;Gefleborgs och Wester-Norrlands län, samt höafkastningen med 18 å 24 parmar mera än i Wester-Norrlands och 30 parmar mera än inom Gefleborgs län; att, utom alla nu nämnde förmåner, den Slals-Ulskottels Utlåtande N:o 87. 5 nya räman för ett helt mantal inom Westerbottens oell Norrbottens län, förvandlad enligt grunderna i Kongl.
Kungörelsen den 11 Maj 1855, understege räntan för lika hemmantal inom de öfrige nämnde landsorterne med omkring 9 R:dr för Wester-Norrland, 15 R:dr för Helsingland och 41 Rdr för Gestrikland.
Jemförelsen emellan de olika skaltläggningsmethoderne och grundräntornas belopp inom de särskilda Norrländska länen, ådagalade sålunda tydligt, att, bland dem, Westerbottens och Norrbottens län äro lindrigast beskattade; och då härtill komme att nyhemmans innehafvare i dessa län, i allmänhet åtnjöte ända till 50 års frihet från skatt och ränta till Staten, jemte 8 tunnor spanmål i odlings understöd, som utgår med 3 tunnor under hvarje af de två första och 2 tunnor under det tredje året af frihetstiden; att vidare den egorymd af högst 1,400 tunnland, som efter de förra författningarne varit både för de gamla och för de i sednare tider skattlagda hemmanen bestämd, numera genom 1824 års Afvittrings stadga vore, för de hemman, hvilka derefter blifvit afvittrade eller såsom nya komme att anläggas, ökad till 2,500 tunnland, utan någon förhöjning i räntan, samt ändteligen att, ju sämre beskaffad den odlingsmark vore, som hädanefter kunde blifva åt en nybyggare upplåten, han egde en desto större rättighet att vid skattläggningen njuta den i methoden utsatta lägsta taxering till godo: — hade Kong!.
Kammar-koliegiuin ansett häraf uppenbart följa, att, utaf alla förenämnde län, Wester- och Norrbottens egde den minsta anledning till klagan öfver en för hög beskattning.
På nu anförda skäl och då för öfrigt en så betydlig förändring uti beräkningen af hemmans egor och förmåner vid deras skattläggning, som den för Wester- och Norrbottens län hos Rikets Ständer föreslagna, vore destomer betänklig, som sådant kunde hos innehafvare af redan skattlagda hemman åstadkomma ett billigt missnöje öfver för hög och ojemn beskattning ej allenast inom samma landsort, utan ock med hänsigt till hemman inom andra län af riket samt framkalla anspråk på förmedling i hemmanlal och räntor, hade Kongl. Kammar kollegium i underdånighet afstyrkt nådigt bifall till berörda förslag, helst den ifrågasatta förändringen skulle rubba de skattläggningsgrunder, hvilka ej mindre uti dessa, än äfven i flere andra län varit från äldre tider antagne och fastställde: varande ock, enligt Kongl.
Brefvet den 19 December 1829, en af Rikets
Ständer då uti enahanda syftemål gjord framställning förfallen.
Deremot och enär Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Norrbottens län upplyst, att de flesta hemman inom detta län grundade sitt höbord pä tredje klassens äng eller s. k. myrängar, hvilka i allmänhet ej kunde afbergas oftare än hvartannat år, samt då tillika kändt vore, hvad äfven Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Westerbottens län vitsordat, att, i anseende till den utaf klimatet vållade nödvändigheten, att under en längre tid af året föda kreaturen inomhus, en större qvantitet foder, än i de flesta andra orter af riket, vore inom begge nyssnämde län behöflig för kreaturens underhåll; hvaraf följde att, emedan åkerjorden inom dessa län tillika vore af svag beskaffenhet och erfordrade stark gödning, en större höafkastning utgjorde det hufvudsakliga vilkoret för hemmanens 6 Stals-Utskollets Utlåtande N:o 87. bestånd, hade Kongl. Kollegium, på grund af dessa förhållanden, i underdånighet tillstyrkt den ändring i 4 § af 1773 års skattläggnings method, att värdet ä en parm hö mätte beräknas i första klassen till 6 öre, i andra klassen till 5 öre och i tredje klassen till 3 öre, genom hvilken förändring hö-afkastningen för ett hemman hädanefter kunde höjas, utan att någon väsendtlig olikhet i beskattningen uppkomme emellan gamla och nya hemman.
Med fästadt afseende på hvad Kongl. Kammar-kollegium sålunda i underdånighet upplyst och anfört, hade Kongl. Maj:t, vid pröfning af detta ärende, funnit någon annan ändring uti den för Westerbottens och Norrbottens län gällande skattläggningsmethod af den 23 Augusti 1773 icke böra, med anledning af Ilikets Ständers i detta ämne gjorda framställning, ega rum, än att det uti 4 § af nyssberörda skattläggningsmethod upptagna värde å en parm hö måtte beräknas: i första klassen till 6 öre, i stället för 8, i andra klassen till 5 öre, i stället för 6, och i tredje klassen till 3 öre i stället för 5 öre silf vermynt; och har Kongl. Maj:t till Rikets Ständers samtycke i nåder föreslagit denna ändring i nämnde författning.
Stats-Utskottet, lill hvilket förevarande nådiga framställning blifvit remitterad, har tagit detta ärende i öfvervägande: och finner, med hänsigt till hvad sålunda förekommit, skäligt tillstyrka, det Rikets Ständer måtte bifalla hvad Kongl. Maj:t i ofvanberörda hänseende behagat föreslå.
Stals-Utskottets Utlåtande N:o 88. 7 N:o 88.
Ank. till Exp.-Utsk. den 7 Apfil 1860, kl. 8 e. m.
Utlåtande, i anledning af väckt motion, angående förändring af de inom Wesler-Norrlands län uti grundräntan ingående persedlar.
(I. A.) Bonde-Ståndet har till Stats-Uiskottet remitterat en inom nämnde Stånd afRiksdags-fullmägtigen Pehr Mattsson från Wester-Norrlands län väckt motion, deruti anförts, hurusom, genom Kongl. Kungörelsen den 11 Maj 1855, angående de uti ordinarie räntan ingående persedlars omsättning och förenkling, hufvudränte-persedlarne för nämnde län blifvit bestämde att utgöras af spanmål, smör, kött och hö.
Den sistnämnde persedeln, deruti inginge de äldre ränte-persedlarne halm, strömming och lax, utgjorde ett ganska betydligt belopp utaf ifrågavarande ränta, som, i den mån berörde räntepersedel visat sig vara i stigande, under de sista åren blifvit allt mer tryckande.
Valet af en sådan räntepersedel hade varit olämpligt för en ort. der hö endast undantagsvis försåldes och hvarest det för städerne erforderliga förråd måste till hvad pris som helst anskaffas.
Delta förhållande inverkade på markegången till mehn för de skattdragande, hvilka i denna provins vöre hårdare betungade än uti angränsande landskap.
För Westerbottens och Norrbottens län, hvilka landskap i afseende å produktionens beskaffenhet i det närmaste öfverensstämde med Wester-Norrland, hade nemligen genom ofvan åberopade Kongl.
Förordning, såsom hufvudränte-persedlar blifvit bestämde spanmål och smör, hvilka persedlar icke i samma män som hö varit i stigande, hvadan de skattdragande i berörde 2:ne provinser funnit sig belåtne med den vidtagna förändringen, hvilket deremot icke varit fallet med räntegifvarne inom motionärens hemort; och då rättvisan fordrade att detta landskap 8 Siats-Utskottets Utlåtande N:o 88. icke vore i berörde hänseende särare lottadt än andra, har motionären, till vinnande häraf, föreslagit, att, i afseende å ränte-persedeln hö för Wester-Norrlands län måtte vidiagas den förändring, att endast ^ deraf bibehölles, men f förvandlades till ränte-persedlarne spanmål och kött, lika andel till hvardera.
Stats-Utskottet anser sig i anledning af motionärens framslällning böra erinra, hurusom Riksdags-fullmägtige af Bonde-Ståndet från Wester-Norrlands län vid 1853— 1854 årens riksdag, efter det Kongl. Majit uii Sin nådiga Proposition, angående de uti ordinarie räntan ingående persedlars omsättning och förenkling, föreslagit, att hufvudränte-persedlarne för nämnde län skulle utgöras af spanmål, kött, strömming lax, hö och dagsverken, begärde att persedlarne strömming och lax, hvilka stigit i värde de förutgångne åren, måtte för framtiden försvinna och utbytas mot hö.
Härvid fästade Rikets Ständer afseende, och i följd deraf bestämdes för nämnde län de af motionären omförmälda hufvudränte-persedlar.
Vid bestämmande af dessa persedlar för de särskilda länen fästades särdeles vigt dervid, att räntans samfälda belopp icke genom skatte-förenklingen skulle undergå någon förändring, vare sig till förhöjning eller minskning, och att likställighet emellan de särskilda länen måtte vinnas.
För sådant ändamål verkställdes noggranna utredningar angående hvarje ränte-persedels prisförhållande under en föregående längre tidrymd, och med ledning af dessa utredningar, utvisande ränte-persedlarnes mer eller mindre benägenhet att stiga eller falla i pris, bestämdes hufvudränte-persedlarne för länen, dervid, så vidt likställighets-grundsatsen dem emellan icke rubbades, afseende jemväl fästades vid landskapens hufvudnäringar och de skattdragandes önskningar.
Genom tillmötesgående af dessa sednare blef, på sätt nyss förmäles, just den ränte-persedel, hvars hufvudsak liga afskaffande nu begäres, bestämd att utgöra en väsendtlig de! af länets grundränta, hvarifrån i stället uteslöts strömming och lax.
Beträdandet af den bana, motionären föreslagit, skulle föranleda rubbning i ett så genomgripande och grannlaga ämne, som det ifrågavarande, för hvars förenkling och ordnande erfordrats så stora ansträngningar, och enligt Utskottets tanke, medföra de betänkligaste följder.
Utom det att det myckna arbete, som nedlagts och ännu nedlägges i och för skatte-förenklingen och dermed sammanhängande ämnen, till en del blefve onyttigt, skulle bifallandet af motionärens förslag föranleda dertill, att representanter frän de öfriga länen komme att vid följande riksdagar, i den man en eller annan ränte-persedel visat sig uti orten företrädesvis vara i stigande, —- anledningar skulle tvifvelsutan ej saknas — begära dess utbytande mot annan persedel, hvars värde varit i fallande eller åtminstone icke stigit i samma mån som den förra.
Befunnes sedermera det låga värdet å den tillbytta ränte-persedeln blott härleda sig af tillfälliga förhållanden, hvilkas undanrödjande åter föranledde en prisstegring i högre mån än å den förut bestämda räntepersedeln, vore nästa steg att begära återbyte eller förvandling till en annan persedel, som visat mindre benägenhet att stiga i värde.
Hvarthän detta allt skulle föra torde lätt Stats-Utskotlels Ullåtande N:o 88. 9 inses.
Hvad rättvisan, uttalad i likställighets-grundsatsen länen emellan, skulle derpå vinna, är mycket tvifvelaktigt; och i allt fall måste det medges att en fullkomlig likställighet länen emellan icke kan vinnas, enär ej någon på förband förmär annat än, med ledning af föregångne tiders erfarenhet och uppgifter om dåvarande prisförhållanden, förslagsvis bestämma de framtida prisen på en ränte-persedel eller dess större eller mindre benägenhet att stiga eller falla i pris.
Misstag kunna således ske, enär flere på förhand icke ens anade förhållanden kunna inverka på varuprisen, men sådana misstag inträffa lika lätt. ja lättare, vid hvarje partiel förändring i skatte-väsendet än vid en reform af det hela, såsom vid 1853—1854 årens riksdag dä noggrannare undersökningar egnades åt frågan än de, hvilka föranledas af en enskild framställning, åsyftande ändring blott i en viss obetydlig del, som dock måste, för att rättvist bedömas, betraktas i förhållande till det bela.
I anledning häraf och om än medgifvas måste att markegångspriset å räntepersedeln hö inom Wester Norrlands län de sednare åren, på sätt de för länet upprättade markegångs-taxorne utvisa, varit mera än andra ränte-persedlar i stigande, får Utskottet likväl, enär motionen icke visat att hela skatte beloppet för länet stigit i annat förhållande än i öfriga län, samt
Utskottet föreställt sig att ifrågavarande prisstegring å hö möjligen härleder sig från tillfäll sa förhållanden, vördsamt hemställa, att motionärens framställning må af Rikets Ständer lemnäs utan afseende.
A Sami. 1 Afd. 3 Band. i Höft. 2 10 Ståts-Utskottets Utlåtande N:o 89.