Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
H v a d h a t t e n b e t r ä f f a r, s e r d e t ut s o m o m h v a r j e form e n k o m v o r e uppfunnen för det hufvud, s o m bär den.
D e stora, runda, svarta hattarne m e d s i t t v a j a n d e p l y m g a r n i t y r ä r o u t s ö k t a till d e n u så m o d e r n a smårutjga, svart o c h hvita dräkterna, hvaraf m a n såg en förtjusande m o d e l l på salon- gen.
D e t v a r h e l t e n k e l t e n slät k j o l m e d ett skärp af hvit m o a r é, s o m k n ö t s i vänstra s i d a n, o c h h v a r s l å n g a ä n d a r f ö l l o n e d till k j o l k a n t e n.
Lifvet p r y d d e s af stora, h v i t a m o a r é u p p s l a g o c h f r a m s t y c k e t f ö r s v a n n u n d e r en j a b o t af tyll o c h spetsar.
Till de g a n s k a allmänt f ö r e k o m m a n d e dräkterna a f b r u n t s i d e n, d ä r lifvet g ä r n a g a r n e - r a s m e d e n h v i t s p e t s, h v a r s u d d a r r ä c k a n e d till m i d j a n, ta s i g d e s m å b l å k l i n t s k r a n s a r n a till k a - p o t t e r a l l d e l e s f ö r t j u s a n d e ut.
B l å k l i n t e n är b l o m - m a n p å m o d e t — d e n b ä r e s till h v a r j e f ä r g, ty
I D U 156 m o d e t för dagen är en b l a n d n i n g af de mest v å gade nyanser.
Aldrig har m a n varit djärfvare o c h aldrig har det h e l a v e r k a t m e r a b e h ä r s k a d t, aldrig h a r m a n p å så v i d u n d e r l i g a v ä g a r å s t a d k o m m i t ett intryck af h a r m o n i.
M a n s ä t t e r g r ö n t till v i o l e t t och b l å t t till e l d r ö d t o c h f i n n e r m e d f ö r v å n i n g, att d e t ä r v a c k e r t; m a n h a r till o c h m e d u t a n a l l a h ä n s y n till t r a d i t i o n e n b ö r j a t p r y d a d e k u - lörta dräkterna m e d krusflor, o c h det kan i c k e n e k a s, att d e t s t u n d o m tar s i g m y c k e t p i k a n t ut.
Men m a n g e r i c k e fart åt ett n y t t m o d, d ä r i g e - nom att m a n b ä r d e n s i s t a s k a p e l s e n a f e n s ö m - m e r s k a m e d rykte, m a n m å s t e v å r a något, ä g a ett n a m n — h v i l k e t, d ä r o m ä r k n a p p a s t f r å g a, ty j d a m e n af v ä r l d d e l a r b a n b r y t e r s k a n s ä r a m e d ak- trisen, m e d kokötten, m e d d a n s ö s e n o c h i b l a n d äfven m e d modellerna.
D e s s a seruire ä r o i c k e s v å r a att u r s k i l j a, d ä r d e v a n d r a v i d e n e l l e r a n - nan ung konstnärs arm o c h leende dröja framför taflan, s o m å t e r g e r d e r a s d r a g.
D e h a en artis- tiskt s k o l a d blick för det o r i g i n e l l a o c h karaktä- r i s t i s k a i sitt y t t r e; m å n g a b l a n d d e m f ö r s t å att med e n p o e t i s k d e t a l j i t o a l e t t e n, e n b l o m m a, ett i n g e n t i n g, u n d e r s t r y k a h v a d d e ä g a a f i n t i m t, per- s o n l i g t i sin fägring, o c h säkert h a d e i allmän- h e t e n s ä k r a r e k u l t i v e r a d s m a k i s ä t t e t att k l ä d a sig äu d e k v i n n l i g a artisterna af m e j s e l n eller paletten, hvilka långtifrån alltid f ö r r å d a sig s o m k o n s t n ä r i n n o r i sin loalett.
: Det är i n o m aktris- o c h d a n s ö s v ä r l d e n, s o m d e v a c k r a s t e o c h f r a m f ö r allt m e s t s l å e n d e t o a l e t t e r na böra sökas.
S a r a h B e r n h a r d, s o m f ö r ett ögonblick besökte expositionen, hade en utsökt klädning, i violett o c h lila, o c h operabalettens stjärna, den förtjusande unga m d l e Y., s o m, när hon d a n s a r i stora v ä r l d e n, f ö r d u n k l a r alla g e n o m den u n g d o m l i g a glansen af sin skönhet o c h den o s a n n o l i k a dyrbarheten af sina diamanter, visade sig i en b e u n d r a n s v ä r d, helsvart dräkt, s o m gaf ett e g e n d o m l i g t, a l l v a r s a m t b e h a g åt h e n n e s strå- l a n d e a d e r t o n år.
E n a n n a n a f b a l e t t e n s stjär- nor r e v o l u t i o n e r a d e alla b e g r e p p m a n hittills gjort sig orn e n hatt.
K l ä d d i en s k i m r a n d e toalett af g u l t s i d e n, b a r h o n i sitt l ö s t u p p s a t t a b r u n a h å r e n t i n g e s t, s o m sSg u t s o m e n b ä g a r e a f g u l d, o c h o m den än var m e r a pikant än vacker, l y c k a d e s d e n d r a g a a l l a s b l i c k a r till s i g.
Det är likväl d a m e r n a af värld m a n har m e s t n ö j e a f att s t u d e r a i d e r a s d i s k r e t a o c h s å n o g a afvägda elegans, o c h bland dessa senare tog kan- ske den sköna, unga irländskan, miss Maude G o n - ne, p r i s e t.
Hufvudet h ö g r e ä n allt folket, u p p b a r d e n g r ö n a ö n s J e a n n e d ' A r c, s o m t a g i t till sitt lifs u p p g i f t att g ö r a sitt l a n d s o l y c k o r k ä n d a f ö r F r a n k r i k e, o c h h v a r s f ö r e l ä s n i n g a r h ö r a till v ä r l d s - stadens m e s t besökta, en mjuk blå dräkt, hvilken ytterligare f ö r h ö j d e tjusningen af det h u l d a, b l e k a ansiktet med de glansfulla, irländska ögonen, hvilkas blick, när den gled öfver de trängselfyllda salarne, verkade s o m en s o r g s e n f o l k v i s e t o n m i d t i d e n y r a o c h hvirflande m e l o d i e n af en v a l s.
Där bortom.
t T au var en liten knubbig pilt med säkra ben och ett modigt hjärta, och han ha- de satt sig i sinnet att gå till världens slut, den långa, långa landsvägen upp till toppen af den branta backen, ty där var målet, där bortom fanns det intet mer.
Det var varmt och dammigt, han hade nära en half fjär- dingsväg att gå, och han var bara fyra år.
Men han hade lyckats smyga sig bort frän gården, och nu skulle han upp på backens topp, till världens ända, där han långsamt rullade fram som ett litet mörkt klot i det ljusa vägdammet.
Men då han nådde upp till backens krön, såg han en vid dal under sina fötter och en ny ännu längre väg, som slutade borta vid en mörk skog; dalade han sig ned och grät öfver att världen var så stor, hau själf så liten och hans små tjoc- ka ben så hjälplöst trötta.
Och det var hans första märkliga lifserfa- renhet.
Men när den lille pilten vuxit upp till yngling, tog han åter upp sin barnalek.
Med 1 1894 N lysande ögon vandrade han en solig väg fram till nöjets lustgård, och åter sade han tills ig själf: där bortom finns intet.
Han nådde utan svårighet sitt mål.
Glada kamrater gjorde honom sällskap, och ingen ängel med bart huggande svärd hindrade inträdet i den fagra lustgården.
Det var en värld af idel jubel — fjärilar, fåglar, blommor och fruk- ter, mjuka gräsmattor och ystra bäckar öfver allt.
Och han bröt blommorna, åt frukterna, hvilade i gräset, drack af det klara vattnet, och under tiden gingo stunderna som minu- ter och ett lent skägg började krusa hans kinder.
En längtan efter något obestämbart, något att prof va sina unga krafter på griper honom.
Han säg sig omkring efter ett värf, men i nöjets lustgård fanns det ej något annat så- dant än att roa sig — och nöjet var han trött på.
Då såg han en morgon vid en öppning i en rosenhäck en ny väg, vid hvars slut en ung kvinna med skimrande ögon vin kade honom.
Han lämnade lustgården och satte sig ett nytt mål före: kärleken, ty där bortom fanns intet.
Med smidig länd, hög- hvälfdt bröst och manlig eld i blicken stod han slutligen framför den unga kvinnan, och hon smög sig intill honom, darrande af lycka vid hans famntag.
Och han sjönk till hen- nes fötter, de skimrande ögone &gt; blefvo hans värld.
Lifvet var ett eden, han begärde intet mer af det; men en morgon voro de skim- rande ögonen slutna, de hvita lemmarna stela, det varma hjärtat kallt — då störtade han med förtviflan bort utan steg eller mål.
Men medan han i mörkret irrade omkring, flyende för sin smärta, såg han plötsligt ve- tenskajiens ljus skina med elektrisk glans vid slutet af en lång väg, och åter började han att vandra.
Mil efter mil, med tunga steg, gick han framåt, höjd efter höjd nådde han, och allt kyligare blef luften omkring honom.
Slutli- gen stod han vid målet med lager kring pan- nan, men hans hår var grått, hans tinningar voro insjunkna, och i hans blick låg ett trött frågande uttryck.
Den spejade omkring, som om den ännu sökte något.
Då blef han varse vid slutet af en kort stig en öppen graf.
Dit vandrade han, böjd, med stapplande steg.
Och då han nått fram, sjönk han utmattad ned vid randen af grafveu och satte sig att stirra i det mörka tomrummet.
Och långsamt runno tårarne ned för hans fårade kinder, medan han knäppte sina hän- der till en sista brinnande bön: » Du allvise Gud, gif att det finnes något där bortom! » Sigrid Elmbfad.
(Toivo).
Amerikansk giftermålssvindel.
• Sglm en amerikansk tidning händelsevis ham- ^Msa nar på redaktionsbordet, kan man vara viss om att man åtminstone ej under den närma- ste kvarten behöfver ha tråkigt.
Ty äfven den allvarligaste tidning från hinsidan Atlanten innehåller så mycken komisk naivitet och en så gudomlig rättframhet, att vi här hemma ej veta af maken.
Äfven i det fria Amerika spelar gifter- målsförmedlingen precis samma roll som — annorstädes.
Det finns alltid män, som äro för strängt upptagna eller ha för få fruntim- mersbekanta för att själfva kunna företaga ett ströftåg i gud Amors rike, och för resten finns det äfven andra, som misstro » flirten » och föredraga förståndsäktenskapet framför det rena inklinationsgiftermålet.
Hos damerna åter finns det en viss ålder, då man börjar bli otålig — redan tjugunio år och ännu in- gen friare i perspektiv.
Då inkastas i hast en » advertisement », och » på detta icke längre ovanliga sätt » knytes ett » förbund för lifvet ».
För den, som har någon humor i kroppen, skall alltid läsningen af giftermålsannonserna bereda ett visst nöje.
Man måste blott förstå att läsa mellan raderna.
D å är den lilla maskeraden, som de giftaslystna anställa, snart genomskådad, och det efter pengar och försörjning törstande, brutala, egoistiska in- tresset träder i dagen.
Det sätt, på hvilket » A m o r », den i Chica- go utkommande » internationella giftermåls- tidningen », betjänar detta sträfvande efter att göra rika partier, skiljer sig likväl ännu vida från det i Europa brukliga.
Med den röran- de uppriktighet, som amerikanarne ådagalägga i sitt geschäftsmakeri, upprepas här på hvarje sida appellen till läsarne att öppna på penningpungen.
Alla möjliga kombinationer forefinnas, alla slags likvider äro tillåtna.
V i anföra ur detta sammelsurium följande: En a n n o n s för herrar, kostar 3 cents ordet o c h en a n n o n s för d a m e r 1 cent ordet.
* H e r r a r, s o m s k r i f v a till d a m e r, b ö r a a l l t i d när- s l u t a ett 2 c e n t s m ä r k e, d å en d a m s ä k e r t s k a l l besvara brefvet!
I n n a n n i s ä t t e r i n e n a n n o n s, s å s k r i f till o s s efter f o r m u l ä r o c h b i f o g a i b r e f v e t ett 2 c e n t s märke.
gad för Hvarje herre, s o m i n s ä n d e r 1 dollar, är berätti- till e n a n n o n s o m 2 5 o r d, o c h h a n s f o t o g r a f i får en m å n a d plats i vårt a l b u m.
För herrar alt b e a k t a!
Vi kunna förse eder med a d r e s s e r till d a m e r från a l l a d e l a r a f l a n d e t.
Vi äga adresser p å n å g r a tusen d a m e r, s o m ej a n n o n s e r a i v å r tidning.
D e s s a adresser s ä n d a vi p o r t o f r i t t till n e d a n a n g i f n a p r i s e r: 10 n a m n o c h a d r e s s e r 5 0 c e n t s 25 n a m n o c h a d r e s s e r 1 d o l l a r 5 0 n a m n o c h a d r e s s e r 1: 5 0.
D e s s a priser g ä l l a ej för d e a d r e s s e r, s o m nonserats i denna tidning.
an- D a m e r, s o m b e s ö k a o s s, m o t t a g a s p å ett f ö r e - k o m m a n d e sätt af f r u n t i m m e r; ä f v e n är s ö r j d t för s ä r s k i l d i n g å n g.
• Det ä r o m ö j l i g t att t v i n g a m o t t a g a r e n a f ett b r e f att b e s v a r a d e t s a m m a.
V i ä r o b e r e d d a att u t l ä m - n a r e k o m m e n d a t i o n s b r e f, s o m k u n n a n ä r s l u t a s till d e n respektive d a m e n eller herrn.
Dylika r e k o m - m e n d a t i o n s b r e f erhållas m o t insändande af 30 cents.
* Vi s ä n d a n a m n o c h a d r e s s p å e n a f h o s oss a n m ä l d a s p e k u l a n t e r för 12 cents, s e x n a m n o c h a d r e s s e r för 5 0 cents o c h 15 för 1 d o l l a r.
Slutligen ä n n u en a n v i s n i n g, h u r » A m o r » kan fås g r a t i s: Insänd?
() adresser pä ogifta herrar o c h damer, och v i s k i c k a er d ä r f ö r g r a t i s e n h e l å r g å n g a f » Amor ».
Detta allt är likväl blott inledningen till det egentliga anbudet » Amor » gör oss.
Un- der rubriken » Bör ordentligt genomläsas » föl- jer en längre framställning om fördelarne att vända sig till » A m o r ».
D e d a m e r o c h h e r r a r, s o m ö n s k a gifta sig, k u n - n a f ö r t r o e n d e f u l l t v ä n d a s i g till o s s, och b e d j a v i dem i d e t t a fall o m e n n o g g r a n n l e f n a d s b e s k r i f - n i n g ö f v e r s i g s j ä l f v a.
U p p g i f å l d e r, u t s e e n d e, reli- g i o n, o m ni ä r ä n k a e l l e r ä n k l i n g, o c h om n i är f ö r m ö g e n e l l e r e j.
D e t vore o s s k ä r t, om ni ä f v e n m e d d e l a d e oss edra egenskaper, hvad edra planer ä r o för framtiden, o c h h v i l k a a n s p r å k ni ställer p å
I DU N 1894 er f ö l j e s l a g a r e e l l e r f ö l j e s l a g e r s k a g e n o m lifvet.
O m n i b e h ö f v e r p e n g a r, s å s k r i t till o s s, h u r u m y c - k e t o c h h v i l k e n f ö r m ö g e n h e t ni v ä n t a r af er m a n eller hustru.
F ö r m å n e r n a, s o m v i b e v i l j a er, ä r o f ö l j a n d e: 1) N i är b e r ä t t i g a d till e n 3 g å n g e r fritt införd annons.
2) Vi s ä t t a e r i f ö r b i n d e l s e m e d a l l a k l a s s e r a f m ä n n i s k o r.
3) Vi d e l g i f v a ert n a m n o c h s t å n d e t c.
(m e d e r t i l l å t e l s e) åt d e m, s o m v i t r o k u n n a t i l l f r e d s s t ä l l a er, o c h v e d e r b ö r a n d e per- s o n e r k u n n a g e n o m o s s s k r i f v a till er.
4) O m ni träffat ert v a l, s å e r b j u d a v i o s s att a n s t ä l l a kostnadsfria efterforskningar, h u r u v i d a de l ä m n a d e uppgifterna äro sanningsenliga.
Vi v i l j a ej l u r a n å g o n.
O m ni v i l l gifta e r, s å s k r i f till o s s, m e n v ä n t a i c k e, att v i s k o l a k u n n a gifta b o r t e r p å n å g r a d a g a r, vi s k o l a d o c k g ö r a d e t s å fort s o m m ö j l i g t.
Vänta icke hvarje må- n a d e n p a c k e b r e f f r å n o s s, e l l e r t ä u k i n t e att v i förgäfves b e f o r d r a e d r a b r e f till p e r s o n e r, m e d h v i l k a ni ö n s k a r k o r r e s p o n d e r a.
N i är b l o t t m e d l e m a f v å r g i f t e r m å l s b y r å, om ni v i l l l ä s a v å r t i d n i n g, o c h s å l u n d a b ö r ni a b o n - nera på d e n s a m m a.
D å n i träffat ert v a l, s å m e d d e l a o s s d e t, s ä att v i ej v i d a r e b e h ö f v a s ä n d a e r l e f n a d s b e s k r i f n i n g e t c.
till flere p e r s o n e r.
O m n i v i l l s ä n d a o s s er fotografi, så gör d e t; s k i c k a d e n v a n l i g a stor- leken.
N D i s k r e t i o n är för o s s e n h e d e r s s a k.
Vi fordra i n g a v i d a r e afgifter ä n d e h ä r n ä m n d a f ö r h e r r a r d o l l a r s 5, f ö r d a m e r d o l l a r s 2: 5 0; v i l k o r: k o n t a n t i förskott; p å löften inlåta vi o s s e j.
Den materialistiska riktning, som ger sig tillkänna i dessa sista rader, bekräftas af många andra notiser i » A m o r ».
Herr redak- tören är beredd att dela sin framskjutna ställ- ning med andra, så vida de äro i stånd att betala.
I breflådan tillkännager han, » att tid- ningen icke utgifves af en enskild person, utan af ett bolag, i hvilket hvem som helst kan ingå.
Andelen kostar 100 dollars.
Aflägg besök hos oss. » Och strax under står en tydlig vink för dem, som lyckligt inlupit i äkteuskapshamnen.
Till Milwaukee skrifver Chicagomannen: » Det gläder oss ofantligt, att ni gjort ett så godt parti; vi hoppas, att ni äfven kommer inbjuda redaktören. » Att se en representant för Amor-bolaget vid bröllops- gästabudet skulle allt vara ett nöje af tvif- velaktig art.
Bläddrar man genom » Amors » nummer, skall man finna, att anbuden ej äro så särdeles ly- sande.
Goda borgerliga existenser söka hvar- andra — det är ingen synnerlig lockelse för hemgiftsjägaren eller den adelshungriga flickan.
Därför förekommer alltid i » Amor » dessutom den notisen, att härnäst » några annonser från utländska furstar och grefvar » skola inflyta.
Om nu inte dessa herrar endast bodde i må- nen, oåtkomliga för Chicago-Amors pilar.
Egen- domligt beröras vi européer vidare af den amerikanska metoden att i annonserna äfven uppge » värdet ».
Till och med damerna för- små ej att utsätta, hur mycket de » väga », särskildt ofta sker detta i de på engelska skrifna annonserna och bredvid » blue » eller » dark cyes » och » fair complexion » figurera som lockbete för giftaslystna siffrorna hun- dratjugufemtusen eller hundrafemtitusen dol- lars etc. 157 Der \ vackraste.
Skiss af Mathilda Lang / et.
(Efter en främmande idé.)
I den nya omgifningen var man ej så skon- sam eller så grannlaga.
Hviskningar nådde henne, dunkla antydningar, beställsamma ryk- ten.
» Hur kunde en så vacker karl välja en så ful hustru?
A h, hon var ju rik.
Han, så vac- ker och så angenäm, kunde väl fått en flicka, som varit både rik och vacker. ».
Ingen sade henne det rent ut, men dock fick hon ganska snart klart för sig, att just hans skönhet gjorde hennes fulhet ännu mera märkbar, och denna yttre skönhet, som alla så mycket fäste sig vid, blef henne nästan förhatlig.
Hon märkte, huru så mången, som ej förr sett dem tillsammans, kastade jämförande, undrande blickar på honom och henne, och hon knöt händerna i vanmäktig vrede.
Hon förstod så väl, hvad dessa ögonkast betydde, hon, som aldrig förr gifvit akt på något sådant.
Det fanns också goda själar, som visade henne vänlighet, men denna smakade för mycket af medömkan, eller tycktes henne göra det, och pinade henne nästan ändå mera.
Somliga vänliga och rättänkande människor sade till hvarandra: » Kanske är hon spiri- tuell oeh älskvärd — man glömmer då, att hon är ful — låtom oss se. » Men hon var hvarken det ena eller andra.
Hon hade blif- vit misstänksam, ordkarg, vresig — det glada, okonstlade, lifliga försvann — älskvärdheten var borta.
Hon märkte det själf och försökte vara annorlunda, försökte att bredvid den sköne, angenäme mannen också göra sig be- märkt, och hon blef öfverspändt glad, hög- ljudd, bråkig, så att mannen förundrad och ogillande betraktade henne.
Gossen, hvars skönhet förr så hjärtligt gladde henne, blef henne nu nästan motbjudande.
Hon måste göra våld på sig för att inte stöta bort ho- nom, och en gång, när han kom för att smeka henne, vände hon sig ifrån honom, liksom tillfälligt.
Gossen såg förundrad på fadern.
Denne tog hans hand och sade: » Mamma är sjuk; vi skola låta henne vara i fred. » Han sade ingenting mera, men hans min var hård och mörk, när han gick bort med barnets hand i sin.
Hon satte sig och tänkte.
Hur hade det blifvit så?
Var det hennes fel, att hon blif- vit så ful?
V a r det hennes fel, att han valt henne och lockat henne med kärleksfulla ord?
Hon var icke någon stilla ' och blid natur; hennes hjärta klappade våldsamt; hennes käns- lor läto ej stänga sig af skrankor.
Ingen hade förr talat om, att hon var så afskräc- kande ful — ingen hade tänkt därpå, förrän » Amor » utgår i omkring 35,000 exemplar, han kom, han, den bildsköne mannen.
Icke en siffra, som talar för att det äfven på andra förrän bredvid hans skönhet hade hennes ful- sidan Atlanten finnas många enfaldiga män- het blifvit så märkbar, så i ögonen fallande.
Den, som prompt vill bli af med Någonting liknande hat mot denne man vak- sina pengar, kan nog ganska förtroendefullt nade i hennes själ, stannade och växte, växte.
Det blef förfärligt.
Voro de allena, tänkte vända sig till » Amor » 1 hon, att han jämförde henne med sin ängla- sköna gosse; ibland främmande trodde hon, att han jämförde henne med hvarje annan kvinna.
Voro de i sällskap med vackra kvinnor, studerade hon med pinsam noggrann- ldun Iduns Mode- het hvarje drag, hvarje t.lin i hans och deras tidning ansikte och led obeskrifliga kval.
Sen till, att och finnas hos al a edra bekanta!
Mannens lynne fördystrades.
Förgäfves sökte han vinna hennes förtroende.
Hon blygdes att bekänna sin svaghet och dolde sin smärta under likgiltighetens mask.
Sårad drog han sig tillbaka.
Hon ville vara ensam — hon fick vara det.
Icke så barnet.
Han kunde ej glömma, huru modern varit allt för honom, han förstod ej hennes likgiltighet.
Han trodde, att hon var sjuk eller » ledsen », och han var out- tröttlig i sina bemödanden att återvinna den kärlek han dunkelt anade nära att för- loras.
Våren kom, dagarna blefvo ljusare, men i hennes själ ljusnade det icke.
Narcisser och syrener blommade omkring villan, där hon bodde — hon märkte det knappt.
Ensam vankade hon omkring i den vackra trädgår- den, ensam med sitt plågade hjärta och sina dystra tankar.
Så kom hon en dag till häcken, bakom hvilken hennes gosse lekte i sandhögen med en jämnårig kamrat.
Hon tvärstannade vid de ord hon hörde de små växla.
» Ja, din pappa är vacker, » sade den främ- mande gossen, » men din mamma är våd- ligt ful. » Hon stod som slagen af åskan.
Till och med barnen.
Men då hände något, som hon aldrig väntat.
Hennes gosse rusade upp, grep den andre och började efter bästa förmåga bearbeta honom med knytnäfvarna.
» Ä r min mamma ful? » skrek han.
» Skäms du inte.
Min mamma är vacker, den allra vaokraste.
Det säger pappa också.
Mamma är den vackraste, för hon är den snällaste, säger han.
Min — mamma — är • — den vackraste — hör du? » Och han ordentligt bultade in de sista orden i kamratens hufvud.
» Säg på stund, att min mamma är den vackraste. » Och så hamrade de små knytnäfvarne åter på offret.
» A j!
Lufva mig inte, » skrek den an- dre!
» Ja, din mamma är den vackraste.
A j.
Släpp mig nu! » Modren stod där, upprörd, skakad i hjär- tats innersta gömmer.
Det var som en up- penbarelse, detta.
O, huru dåraktig hon varit!
A f fåfänga, af usel afundsjuka öfver andras beundrade fördelar hade hon nära nog offrat sina kära- stes hjärtan.
Och dessa — huru trofasta hade de ej varit.
D e hade bevarat sin kär- lek till henne, trots hennes ovänlighet, hennes köld och bitterhet — och hon.
Hon hade vändt sitt hjärta ifrån dem, fastän de så ömt älskat henne.
Hvilka rika skatter hade hon ej skjutit ifrån sig.
Men gudskelof, ännu var det ej för sent att återvinna dem.
Blixtsnabbt jagade dessa tankar och känslor genom hennes hufvud, genom hela hennes varelse.
Och så störtade hon fram till sin gosse, kastade sig ned bredvid honom, drog honom till sig, omfamnade och kysste honom i stormande fröjd, och så började hon gråta, som om hjärtat ville brista.
Gossen såg på henne, först glad, sedan yt- terligt förundrad.
Men så gick det upp ett ljus för honom.
» Var inte ledsen, mamma, » sade han, » jag gaf honom duktigt med stryk för det. » Och med ännu tårade ögon, med hjärtat bäfvande af glädje, gick hon därifrån med sin hand i barnets, denna lilla hand, som nu, det hade hon fast beslutat, skulle leda henne tillbaka till lycka och lugn, till hennes makes varma och trogna hjärta.
I DU N 158 Från Iduns läsekrets.
Din nästas rygg-.
M e n i n g e n m e d d e s s a r a d e r är att i f ö r s t a r u m - m e t få s ä g a ett tack.
till » — d e n », s o m p e k a t p å » O r d e t s a n s v a r », o c h f r a m h å l l a m e d ett e x e m p e l, h u r litet l ä t t s i n n e t o c h t a n k l ö s h e t e n f ä s t a s i g v i d » ansvaret ».
E n tid s t o d d e t h v a r j e d a g i n å g r a t i d n i n g a r: » Ha alltid t r a p p o r n a u p p l y s t a », » B e g a g n a alltid t i l l t a l s o r d e t n i », o.
D e t h a r m å n g e n g å n g gifvit m i g a n l e d n i n g ö n s k a, att a l l a t i d n i n g a r h v a r j e d a g s k u l l e m e d fetstil u p p r e p a: L Ä T B L I D I N N Ä S T A S 1894 m ä n n i s k a n g ö r ristas i stål — det g o d a i s a n d.
» Så är det än i d a g!