Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Riksdags-Ordningen, insatte Wi härmedelst i bemälda Embete Justilie-Ombudsmannens i behörig ordning valde efterträdare, RevisionsSekreteraren, Riddaren af K. M:ls Nordsljerne-orden Johan August Södergren; och vilje Wi, i kraft häraf, hafva förordnat honom, Johan August Södergren, att vara Wår Juslitie-Ombudsman, hvarvid honom åligger att ställa sig till efterrättelse
Rikets grundlag och laga stadgar, jemte den för Justitie-Ombudsmannen den 1 Mars 1830 särskildt utfar Bih. till K- St.
Prot. 1856 & 1857. 10 Sami. 1 Afd. 5 34 Expeditions- Utsko t tets Förslag till underd.
Skrifvelse N:o 20. dadé Instruktion; kommande han att åtnjuta de lönevilkor och öfriga förmåner, som Wi för delta Embete anslagit.
Till yttermera visso håfve Wi detta underskrifva och med Wåra insegel bekräftat, som skedde i Stockholm den 18 Februari 1857.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 18 Febr. 1857.
Preste-Ståndet den 18 — — Borgare-Ståndet den 18 — — Bonde-Ståndet den 18 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående Revisions-Sekreteraren m. m. J. A.
Södergrens insättande i Juslitie-Ombudsmans-Embetet. S. A. K. Sedan Professoren och Riddaren af E. K. M:ts Nordstjerne-orden P. E. Bergfalk, hvilken, enligt hvad under den 4 i denna månad är vordet i underdånighet tillkännagifvet, vid innevarande Riksdag blifvit till Rikets Ständers Justitie-Ombudsman utsedd, det erhållna förtroendet sig afsagt, så har, i följd af föreskrifterne i 98 § RegeringsFormen och 63 § 4 mom.
Riksdags-Ordningen, hans utsedde efterträdare, Revisions-Sekreteraren och Riddaren af E. K. M:ts Nordstjerne-orden Johan August Södergren blifvit i Justitie-Ombudsmans-Embetet insatt; hvilket Rikets Stäuder få härigenom hos E. K.
M:t i underdånighet anmäla; framhärdande &c.
Expeditions-Usko!tels Förslag till undera.
Skrifvelse N:o 21 35 ,\:o 31.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 18 Fehr. 1857.
Preste-Ståndet den 18 — — Borgare-Ståndet den 18 — — Bonde-Ståndet den 21 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, om tillägg hll 9 § i Rong!.
Förordningen den 16 November 1849^ angående iakttagelser i afseende a passagerare-ångfartygs byggnad m. in. (Allm.
Besv:s o. Ekon.-Utsk:s Bet:de N:o 23). S. A. K. Rikets Ständers uppmärksamhet liar blifvit fästad deruppå, att, ehuru genom E. K. M:ts Nådiga Förordning den 16 November 1849, § 9, är stadgadt hvad, till allmänhetens betryggande mot olyckshändelser, bör i afseende å passagerare-ångfartygs byggnad, utrustning och begagnande iakttagas, särskilda föreskrifter, i enahanda syftning, likväl erfordrades för sådana tillfällen af ångfartygs användande till bogsering, dels att, vid möte med dylikt lältgående fartyg, det förra, om det fores mot vinden, i anseende till derigenom uppkomna motståndet af master och tackling å de åtföljande larlvgeti, saknar tillräcklig drifkraft att bibehålla dessa vid sådan fart, alt de vika i samma rigtning sorn ångfartyget, hvilket äfven sålunda hindrades att vika för ett mötande fartyg, dels ock att bogserande ångfartyg sammanträffar med annat ångfartyg vid sund, der farvattnet vore så trångt eller grundt, att de icke ulan fara för ombordläggning kunde gå förbi hvarandra, i hvilket fall den i berörda § gifna föreskrift derom, alt det fartyg, som ej ännu gått in i sundet, skall genast stadna sin ångmachin till dess det andra passerat, svårligen, om icke omöjligen, skulle kunna efterkommas, enär ett ångfartyg, sorn har t. ex. två eller tre större fartyg att bogsera, vid inträdande i så beskaffad farled icke kunde stadna machinen, ulan all de efterföljande fartygen, hvilka bibehålla sin fart, skulle genom sammanstötning kunna åstadkomma skada, äfvensom, då fartygens fart afstadnade, desamma lätteligen kunde komma på grund.
Och som, vid öfvervägande häraf, Rikets Ständer funnit, den sålunda förekomna framställningen vara välgrundad, få Rikets Ständer i underdånighet anhålla, alt E. K. M:t 36 jExpeditions-Utskottets Förslog till underd.
Skrifvelse N:o 22. läcktes utfärda ett tillägg till 9 § i Kongl. Förordningen den 16 November 1849, innefattande föreskrifter om hvad, till betryggande mot olyckshändelser, iakttagas bör, dä, under de här ofvan anmärkta omständigheter, ångfartyg mötas.
Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 21 Februari 1857.
Uppläst oeh godkändt hos Ridd. och Adeln den 18 Febr. 1887.
Preste-Ståndet den 18 — — Borgare-Ståndet den 18 — — Bonde-Ståndet den 21 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående ändringar i Kongl. Stadgan den 13 April 1808, om jagt och djurfång, sami i Kongl.
Kungörelsen den 23 Oktober 1851.
Besv. o. Ekon.-Utskottets Bet:de N:o 41) S. A. K.
Sedan erfarenheten visat, att tillgången på nyttigt villebråd med hvarje år förminskas, i följd af det obetänksamma sätt, hvarmed jagten derpå öfvas, äfven under det vildas parnings- och fortplantningstid, då djuren äro lättast åtkomliga, men dödandet al ett enda djur på samina gång förstör uppkomsten af en talrik afvel, hvilken efter kort tid skulle antingen erbjudit föremål för nyttig jagt eller i sin ordning bidragit till villebrådets förökande, hafva Rikets Ständer, i betraktande häraf, funnit de till villebrådets fredande utgifna lagstadganden vara i vissa delar bristfälliga och icke uppfylla sitt ändamål, samt för den skull larfva förändring, i det att de på åtskilliga ställen i Kongl.
Stadgan den 13 April 1808, angående jagt och djurfång, förekommande bestämmelser om böter för villebråds fällande, gifvit domare anledniug till tvekan, huruvida berörda böter böra utgå särskildt för hvarje dödadt djur eller endast för hvarje gång åtal sker, hvilken sistnämnda tolkning, som torde vara allmännast vederlagen, Rikets Ständer anse alltför lindrig att afskräcka ifrån lagens öfverträdaude; att de i Kongl. Kungörelsen den 24 Oktober 1851 Expeditions- Utsko t tets Förslag till underd.
Skrifvelse A: o 22. 37 för köpare af fridlyst vildt sladgade böter, uppgående till endast hälften af hvad som för villebrådets fällande är loreskrifvet, visat sig otillräckliga, hvadan dessa böter torde böra till sistnämnde belopp böjas; alt böterna efter Jagt-Stadgan, hvilka nu utgå lill lika fördelning emellan åklagaren och jaglkassan, icke tillräckligen uppmuntrat vederbörandes nit alt vaka öfver författningens efterlefnad, hvadan nämnde böter torde bora odelade tillfalla åklagaren ; att hären, såsom obestridligen varande ett nyttigt villebråd, äfven bör, i likhet med de till lilla jagten hänförda andra djurslag, fredas under parnings- och fortplantnings-liden, och således jagt å hare förbjudas från den 15 Mars till den I Juli, samt att den i 4 Art. 5 § Jagt-Stadgan förekommande tillåtelse alt till rofdjurs förföljande under förbuden jagttid begagna så kallad har-hund eller stöfvare föranleder lill förstöring af fogelbon och dödande af späda ungar, utom annat missbruk, hvadan nämnda tillåtelse synes böra ulur författningen utgå; hvaremot och dä jagt under förbuden tid är att hänföra lill öfverträdelse af polis-författning, samt oloflig jagt å annans mark, ehuru visserligen innefattande ingrepp i annans eganderätt, dock icke kan hänföras till så beskaffadt tillgrepp, som med vanfrejd är förenadt, den i Jagt-Stadgan föreskrift!» grund för ådömda bölers förvandling, eller lill fängelse vid vatten och bröd, synes mindre lämplig, i betraktande deraf att denna bestraffning är af det allmänna tänkesättet i viss mån stämplad såsom vanhederlig, och alltså befaras kan att bibehållande af nämnda straffart för förvandling af böter för öfverträdelse af jagtlagarne mer motverkar än befrämjar dessa lagars efterlefnad, vid hvilka förhållanden Rikets Ständer ock anse lämpligt att de på grund af Jagt-Stadgan ådömda böter må, vid bristiyide tillgång, lill enkelf fängelse förvandlas.
Med afseende på hvad ofvan blifvit anfördt, få Rikets Ständer i underdånighet anhålla, det E. K.
Majit täcktes i Nåder vidtaga erforderliga åtgärder, att 1808 års Jagt-Stadga samt Kongl. Kungörelsen den 24 Oktober 1851 må uti de af Rikets Ständer antydda omständigheter varda öfversedda och ändrade.
Stockholm den 21 Februari 1857. 38 Expeditions-Utskotlets Förslag till underd.
Skrifvelse N:o 23.
IV o 23.
Uppläst och godkändt hos Kidd. och Adeln den 18 Febr. 18S7.
Preste-Ståndet den 18 — —- Borgare-Ståndet den 18 — — Bonde-Ståndet den 21 — — » Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse i anledning af Kongl. Maj:Is Nådiga Proposition, angående ändringar, i stadgandena om inrättningen af Allmänna Bevärings-manskapet.
(Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Kisk.
Bet:de N:o 1.) S. A. K.
Med anledning af hvad genom Kongl.
Kungörelsen om ulskrifningssättet och inriiltningen af Allmänna Beväringsmanskapet den 27 Oktober 1812, efler dertill medelst Kongl. Kungörelsen den 13 Februari 1849 gjorda tillägg, stadgas i 1, 8 och 11 §§ om tiden för beväringspligtens vidlagande och den Sider, hvarinom lejd karl må i stället för den till utskrifning förbundne antagas, äfvensom ordningen beväringsklasserna emellan, efler hvilken deras uppbådande till tjenstgöring eger rum i mån af ökad ålder, har E. K.
M:t täckts under den 18 November sistlidet år till Bikets Ständer aflåta Nådig Proposition, hvari meddelats, att erfarenheten ådagalagt hurusom den Svenske ynglingen, uppfödd under inflytelsen af ett hårdt och kroppens utveckling fördröjande klimat, i allmänhet det år, då han, efter nu gällande stadganden, inträdde i beväringsåldern, eller det tjugulörsta, icke egde den kroppssladga och de krafter, sorn oundgängligen erfordrades lör alt kunna utstå ett fälttågs mångfalidiga mödor, umbäranden och ansträngningar; alf, till följd häraf, en icke obetydlig del af beväringsmanskapets första ålders-klass mäste vid bevärings-mönslringarne ställas på tillvext, samt alt det dessutom kunde antagas att en betydlig del af beväringsmanskapet, ehuru icke vid mönstringen ställd på tillvext eller förbättring, ulan approberad, icke destomindre saknade den för krigstjenst erforderliga styrka och kroppssladga; hvadan blott ett ringare antal af det påräknade beväringsmanskapet komtnc att lemna verkligt bistånd vid landels försvar: ett förhållande, som vore lika olycksbringande för de beväringsskyldige sjelfve, som för slaten. Expeditris-Utskottets Förslag till underd.
Skrifvelse N:o 23. 39 E. Ii.
M:t hade, i öfverensstämmelse med inhemtade underdåniga yttranden från så väl Sundhels-kollegium, som åtskilliga andra i ämnet hörda dels civile och dels militäre embetsmvndigheter, funnit enda utvägen att förekomma delta menliga förhållande vara alt framflytta beväringsåldcrn; men ehuru, från militärisk synpunkt betraktadt samt med afseende på behofvet af hela krigsmagtens fulla tjenstbarhet, det vore fördelaktigast om denna förändring finge omfatta 2:ne år, ville E. K.
M:t likväl, då en så lång utsträckning måhända skulle alltför mycket störande ingripa i landets bestående ekonomiska förhållanden och folkets vanor, nu endast föreslå denna frauiflyltning till ett år.
De fördelar, E. K.
M:t funnit deraf uppkomma, voro: att fäderneslandet kunde uti första beväriugs-klasseu påräkna ett betydligt större antal vapenföre försvarare och att de heväringsskvldige sjelive undginge det besvär och den kostnad, som årligen för dem måste uppstå deraf, att de nödgades inställa sig vid bevärings-möustring, för att der möjligen ställas på lillvext eller förbättring såsom uudermäliga och kroppssvaga, med skyldighet dock att åter inställa sig vid ett följande års mönstring; hvartill komme att den ifrågasatta förändringen skulle medföra för
Staten en betydlig inskränkning uti de med sjukvården i falt förenade kostnader, i den män härens leder förstärktes af mera härdadt och till kroppsbyggnaden kraftigare manskap.
Mits i Nåder föreslagit Rikets Ständer, att skyldigheten att till Rikets försvar ingå i allmänna beväringen må för hvarje Svensk man vidtaga först med året näst efter det, hvarunder den heväringsskvldige fyllt tjuguett, och fortfara till och med det år, hvarunder han uppnått tjugusex år, dock med den utsträckning, att allt det Rikets handelsflotta tillhörande sjöfolk, som vid utbrott af krig är å sjömanshusen eller i magistratens rullor inskrifvet, skall vara skyldigt att, med befrielse från vapenöfning i fredstid, när Rikets försvar det påkallar, tjenstgöra vid K. M:ts Flotta från och med året efter fyllda tjuguett år till och med året, då trettioelt år fylles, hvilken utsträckning af beväringspliglen, i likhet med hvad förut varit stadgadt, likväl icke må tillämpas hvarken på det manskap, som efter krigets utbrott förhvres eller på Sjökapitener och Styrmän, ej heller på Machinister å ångfartyg, tillhörande enskilde personer eller bolag.
Derjemte har E. K. M:t Nådigst tillkännagifvil
Sig hafva funnit, att de, hvilka låta sig legas till bevärings-skyldighetens fullgörande, bestodo till en stor del af personer, som, till följd af bristande omtanke eller arbetsdrift, ej lyckats på annat sätt bereda sig utkomst; att legokarlarne i allmänhet, både till duglighet och pålitlighet i tjensten samt uppförande i öfrigt, voro betydligt underlägsne de ynglingar, som personligen fullgöra sin beväringspligt; alt bland de legokarlar, som förut varit i krigstjenst, utgjordes största antalet af f. d. soldater vid värfvade arméen, hvilka utljenal sin kapitulalionstid och sedermera, dels af bristande håg för krigsyrket icke velat, dels i anseende till oduglighet derför icke fått förnya kapitulationen; således i båda fallen vore olämplige att öfvertaga andras beväringspligt; samt att dessutom i afseende på många lego-karlar det förhållande inträffade, att, när de tagit lega närmare slutet af deri medgifna lego-åldern, en alltför lång tid förflutit, sedan de sjelfve blifvit vapenöfvade, så att de hunnit längesedan glömma den färdighet i vapen och militärisk tjenstgöring, hvilken de såsom beväringsynglingar inhemtat, samt dessutom måste blifva nog gamla innan deras legotid tilländalöper.
I anseende härtill och då, så vidt möjligt vore, det måste förekommas, alt den medgifna legnings-rätten verkade till förminskning af de fördelar, som af bevärings-inrättningen skäligen borde kunna väntas, har E. K. M:t, som ansett att ofvanantydda menliga förhållande kunde, åtminstone i någon mån, afhjelpas genom stadgande att legokarl ej finge godkännas vid högre ålder än 34 år, eller vid högre än 37 är, i fäll han förut varit i krigstjenst, i Nåder föresiagit, att till lego-karlar må kunna få antagas äf - -40 Expeditions- Utskottets Förslag till tinderd.
Skrifvelse N:o 23. veil de, som tillhöra Årets femte bcviiringsklass, men ingen lego-karl godkännas vid högre Alder än fyllda trettiofyra
Ar, sA framt lian icke förut varit anställd i krigstjenst, dä en sAdan karl kunde godkännas intill fyllda trettiosju Ar.
Rikets Ständer hafva tagit detta vigtiga ärende uti behörigt öfvervägande, samt funnit, huruledes sednaste tiders politiska förhAllanden och den ställning
Sverige dervid intagit ovedersägligeu innebära en anledning för Statsmakterna alf egna uppmärksamheten åt försvarsverket; oell da ett af de förnämsta medlen härvid otvifvelaktig! ligger i Allmänna Beväringens ordnande på ett sådant säll, att del bistånd, som af densamma i farans stund bör kunna påräknas, blilver i möjligaste målto verksamt, inse och erkänna Rikets Ständer den faderlig» vård och omtanke, ej mindre för fäderneslandets försvar, än äfven om den för detta ändamål beväpnade ynglingens väl, som röjer sig uti E. K. Mils Nådiga förslag om beväringsålderns framflyttande ett år.
De i den Nådiga Propositionen anförda omständigheter torde också ställa utom tvifvel att den ljuguettårige ynglingen i allmänhet i vårt land icke vunnit den härdighet, sorn för krigslifvet, med åtföljande mödor och umbäranden, erfordras, samt att följaktligen ynglingarne icke vid denna Alder böra gå i fält mot fienden.
Men å andra sidan möta för det af E. K.
M:t föreslagna framflyttande af bevärings åldern, hvarigenom de i fredstid vanliga vapenöfningarne skulle fullgöras vid tjugutvå
Ars ålder, stora svårigheter.
Att för landets försvar kunna förfoga om ungdomskrafter och rörlighets-förmågan hos den manliga befolkningen samt använda denna såsom krigare, innan densamma genom fredliga yrken eller giftermål och bosättning med så starka band fastades vid hemmet, alt den ogerna skiljdes derifrån, var otvifvelaktig! utsigten med nu gällande stadgande, alt bevärings-skyidighelen skulle vid fyllda tjugu års Alder inträda.
Förhållandena halva icke sedan år 1812, då allmänna bevärings-manskapet först organiserades, undergått någon märklig förändring, aldraminsl inom det Riks-Slånd, hvilket onekligen lemnar det största antalet personer lill fäderneslandets försvar.
Allmogens söner ingå, då deras ekonomiska ställning det tillåter, ofta redan vid 21 års ålder äktenskap oell tillträda eget jordbruk.
Ynglingen, om han är förståndig och eftertänksam, önskar också sjelf att, ju förr desto hellre, fullgöra sin vapenöfning, på det han icke deraf må uppehållas i valet af yrke, enär det i allmänhet är svårare att före än efter densamma erhålla stadig sysselsättning.
Vid uppnådd myndig ålder, och ännu mera vid 25 år, anförtros mannen, synnerligas! på landet, både kommunala och enskilda uppdrag.
Efter hvad Rikets Ständer vilja antaga, är ock allmänna meningen bland allmogen, att deras söner borde först halva undangjort den föreskrifna vapenöfningen, innan de nedsätta sig i eget hem eller antaga stadigare sysselsättning.
Den Nådigst föreslagna framflyttningen skulle dessutom medföra, att bcväringsskyldigheten först vid fyllda tjugusex års ålder upphörde, hvarigenom sista, eller femte beväringsklassen skulle komma att i sig upptaga flere redan bosatte personer, hvilka, efter uppnådd tjugufem års ålder, möjligtvis erhållit vigliga medborgerliga uppdrag.
Alt allt sådant skulle mäktigt ingripa i nu bestående förhållanden och samhällsvanor, hvilka med det nya lagstadgandet, der det antoges, på en gång komme att förändras, hafva Rikets Ständer icke kunnat förbise; och det är i betraktande häraf, som Rikets Ständer tillsett om icke det af E. K.
M:t afsedda ändamål, anskaffande af vapenfört manskap för krigstjenst, skulle kunna förenas med nu gällande stadganden om vapenöfningarnes fullgörande i fredstid.
En utväg härtill hafva Rikets Ständer trott sig finna deruti att, med bibehållande af nu gällande stadganden angående beväringsåldern, åt K.
M:t öfverlemnas att i krigstid - Exp c dit in n s -lils k o lie ts Förslag
Ull under d.
41 tid uppbåda den eller de bevärings-klasser, K.
M:l nödigt pröfvar, ulan iakttagande af den nu stadgade ordning att första klassen först uppbådas.
För ilen händelse att alla klasserna måste kallas till tjenstgöring, blefve väl en icke obetydlig del af den yngsta mindre härdig, men, oberäknadt alt den öfriga delen af denna klass torde innehafva nödig kroppsstyrka för krigstjenst, så erfordras till garnisons-tjenst eller lill tjenstgöring å fäsluingarne manskap, hvilket bör kunna fullgöra sina åligganden, utan att behöfva ega fullt utvecklade kroppskrafter: hvarförutan ej heller bör förbises ali hos soldalen, med afseende å de olika vapnen, eller grenarne af tjcnslgöringen, erfordras icke allenast fvsisk stvika, utan äfven den smidighet och rörlighet, det ungdomsfriska mod och den läraktighet, som företrädesvis äro alt finna hos ynglingen, men mera sällan hos den mognade, af lifvets omsorger tyngde och med eti visst yrke sysselsatte mannen.
Såsom en följd af hvad nu blifvit i underdånighet an förd t, angående hindren för bifall till E. K. M:ts Nådiga Proposition örn beväringsålderns framflyttande, hafva Rikets Ständer ansett den af E. K. M:t, under förutsättning deraf, föreslagna tillåtelse, att inom femte bevärings-klassen taga lego-karl, icke böra ega rum.
Beträffande åter den i den Nådiga Propositionen föreslagna inskränkning i åldern för lego-karl, så finnes redan i 1812 års kungörelse den grundtanke angifven, att hvar och en yngling inom den utsatta åldern borde sjelf utgå till fäderneslandets försvar; och dä den deri medgifna rättigheten att för sig sälta lego-karl icke under något vilkor bör erhålla den utsträckning, att ändamålet med bevärings-skyldighelen i någon män förfelas, samt de olägenheter, hvilka, enligt den Nådiga Propositionen, visat sig inom beväringen vara en följd deraf, att lego-karl får tagas emellan 25 och 37 års ålder samt derutöfver intill 40 ars ålder hvad sädane beträffar, som förut varit i krigstjenst, redan länge varit öfverklagade, hafva Rikets Ständer funnit sig böra antaga hvad E. K.
M:t tili förekommande deraf i Nåder föreslagit. 1 fråga om de Icgo-karlar, som för bevärings-skvldige af landt-kiassen skola antagas, anse Rikets
Ständer icke heller någon synnerlig svårighet af den föreslagna inskränkningen uppslå: men då, hvad angår sjö-beväringen, hinder torde möta för de beväringspliglige att erhålla lego-karlar, om sädane bland sjöfolk ej linge antagas efter fyllda 37 är, helst dessa icke förr än efter 30 år befrias från sin egen bevärings-pligt, samt de af E. K. M:t, till stöd för dess Nådiga Proposition, anförda omständigheter i fråga om de personer öfver 37 år, som varit i krigstjenst och vilja mot lega åtaga sig annans bevärings-pligt, icke torde ega rum i fråga om sjöfolk, som i allmänhet ännu vid 40 eller 45 år är fullt användbart samt icke kan anses, tili sedligheten underlägset det yngre sjöfolket, så hafva Rikets Ständer trott det undantag för desse, som genom det i Kongl. Kungörelsen den 13 Februari 1849 gjorda tillägg blifvit medgifvet, böra bibehållas.
Då likväl den i E. K. M:ts Nådiga Proposition förekommande ordställning icke medgifver ett sådant undantag, hafva Rikets Ständer ansett nödigt, att stadgande derom i författningen intages.
Med stöd af hvad sålunda blifvit anförd!, få Rikets Ständer, lill svar i ämnet, underdånigst tillkännagifva, det Rikets Ständer'funnit sig vara förhindrade att den Nådiga Propositionen bifalla, men deremot för sin del beslutat att, med uppgifvande af 8 § och 11 § 1 mom. i Kongl.
Kungörelsen den 27 Oktober 1812, jemte de deri genom Kongl. Kungörelsen den 13 Februari 1849 gjorda tillägg, berörde 8 § och 11 § 1 mom. skola erhålla följande förändrade lydelse: § 8.
Den, som till utskrifning förbunden är, eger riittighet ali i sitt ställe sälta annan duglig karl, den han sjelf anskaffar och bos vederbörande Landshöfding inställer, för att; Bih. lill R.
Sl. Pral. 1856 & 1881. 10 Sami. '1 AJd. 6 42 Expeditions-Utskottets Förslag till anderd.
Skrifvelse N:o 24. händelse han godkännes, varda antecknad.
En sadan ersällnings-karl, sorn ej får legas utom länet och bör vara af god frejd, hvarom sä väl Pastors i församlingen, sorn Kronofogdens, men i stad Borgmästarens, heris skall upples, ina icke lagas inom de för allmänna beväringen bestämda åldrar, ulan endast bland de medborgare, som äro emellan tjugufem och trettiofyra års ålder samt äfven emellan trettiofyra och trettiosju är, sä framt desse sednare varit i krigstjenst och således deruti ega en redan lör värfvad öfning.
Det, jemlikt t §, till vidsträcktare beväringspligt förbundna sjöfolk af handelsflottan ege äfven räll alt annan karl lill fullgörande af beväringspliglen lega, med vilkor all ersätlnings-karlen redan fullgjort sin beväringspligt, är välfrejdad, samt duglig sjöman och icke öfver fyratio år. § 11.
Till vapenöfning vill Kongl. Majit i fredstid uppbå la endast dem al beväringsmanskapet, sorn hörn lill första klassen; men, när Rikets försvar del påkallar, skola, på Kongl. Majlis derom gifna Kådiga befallning, ovägerligen utgå, antingen alla beväringsklassenie, eller den elier de klasser, Kongl.
Majit pröfvar nödigt uppbåda, vare sig fran hela Riket eller endast från vissa landsorter, ulan afseende på huruvida, eller till huru stor del, beväringen inom Rikets öfriga landskap kallas lill vapen.
Rikets Ständer framhärda &c. Slockholm den 21 Februari 1857. 34.
Uppläst och godkändt hos Ridd, och Adeln den 26 Fehr. 1837.
Preste-Slandel den 28 — — •
Borgare-Ständel den 28 — — Bonde-Ståndel den 28 — — Rikets Ständers Förordnande för Häradshöfdingen, Assessoren G. Lagers t röle alt vara Rikets Stunders Justitie-Ombudsmans Suppleant.
Wi efterskrifne Sveriges Rikets Ständer etc. etc. etc., som härstädes å Lagtima Riksdag äro församlade, gore veterlig!: all, sedan, vid anställd! val i öfverensstämmelse med 98 § Regerings-formen och (53 § Riksdags-ordningen, Ware Elektorer utsett Häradshöfdingen i Luggude Domsaga, Assessoren Gerhard Lagerstråle, ali, i den ordning Expcditions-Utskottcts Förslag lill t/ndehl.
Skrifvelse N:n 25.