Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Den i stycket näst efter sjette punkten, å sidan 23 i Utskottets Betänkande förekommande mening, så lydande: »Hvarjemte de ifrågaställde särskilda föreskrifter »rörande sättet och vilkoren för oftanämude
Iåns upptagande samt Utskottets derom »yttrade åsigter torde, i händelse Rikets Ständer godkänna hvad Utskottet härvid »yttrat, tillika böra genom Utskottet meddelas Fullmägtige till kännedom vid behandlingen och afgörandet af de med samma låns upptagande gemenskap egande frågor,» har Ridderskapet och Adeln till Utskottet återremitterat, Preste-Ståndet ansett böra ur Betänkandet utgå, hvaremot samma mening af Borgare- och Bonde-Stånden lemnats utan anmärkning;— Och anser Utskottet, då tvänne Riks-Stånd godkänt hvad Utskottet i denna del föreslagit, sig böra samma förslag vidblifva.
, Beträffande åttonde punkten, som likaledes blifvit, i sammanhang med 6:te punkten, af Ridderskapet och Adeln till Utskottet återremitterad, af Preste-Ståndet ansetts böra ur Betänkandet utgå, men af Borgare- och Bonde-Stånden bifallits, och således af tvänne Riks-Stånd blifvit godkänd, anser Utskottet sig icke heller böra frånträda sitt i denna punkt framställda förslag.
M:o 63.
Ank. lill Exp.-Utsk. den 25 Febr. 1860, kl. 8 e. ni.
Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj ts nådiga Proposition, angående afsöndring af jord från Regements-pastorsbostället Westerhus, till utvidgande af Jemtlands Hästjägare- och Fältjägare-korpsers mötesplats å Frösön. (I. A.) Hos Kongl. Majit hade, enligt hvad högstberörde nådiga framställning, införd Under N:o 41 i Usta Samlingen af Bihanget till Riks-Ståndens Protokoller vid inne - Stats-Utskottets Utlåtande N:o 63. 3 varande riksdag innehåller, blifvit i underdånighet anmäldt, att den till Jemtlands Hästjägare- och Fältjägare-korpser å Frösön nära Östersunds stad upplåtna mötesplats, innehållande en vidd af 42 tunnland och 16 kappland vore för dessa korpsers samtidigt inträffande vapenöfningar otillräcklig, enär å densamma saknades nödigt utrymme ej allenast för målskjutningsbanor och skottvallar utan ock för kokstäder, marketenteri, väg till vattningsställe m. m.
— I anledning deraf hade föreslagits dels att en, regements-pastorsbostället Westerhus tillhörande, skogstrakt, hvarå, efter öfverenskommelse med nuvarande boställshafvaren, Flästjägare-korpsens lägerplats och vattningsväg samt begge korpsernes skjutningsbanor nu finnes inrättade, äfvensom ock en under samma boställe lydande torplägenhet norr om berörda skogstrakt samt den odlingsmark, som ligger norr om Fältjägare-korpsens baracker, eller samtliga å en häröfver upprättad karta med Litt.
B. tecknade lägenheter, måtte vid nuvarande boställsinnehafvarens afgång, då bostället skulle för löningsfondens räkning utarrenderas, få ifrån bostället afskiljas och med korpsernas mötesplats sammanläggas, dels ock att för den minskning i jord och afkastning bostället sålunda finge vidkännas, ersättning mätte af allmänna medel varda anvisad; — och hade Kongl.
Ma:jt, som funnit behofvet att utvidga Frösö lägerplats vara ådagalagdt och det i sådant afseende framställda förslag jemväl vara ändamålsenligt, medelst nådigt Bref den 26 Januari 1858 uppdragit åt Kongl.
Krigs-kollegium att vidtaga de förberedande åtgärder, som för ärendets slutliga behandling kunde erfordras, hvarefter bemälde Kollegium, uti underdånig skrifvelse den 4 Februari 1859 anmält, att den för utvidgande af lägerplatsen å Frösön afsedda jordrymd, utgörande tillhopa 54 tunnland 14 kappland, blifvit af Kronofogde och Härads-skrifvare jemte Nämnd, i vederbörandes närvaro, år 1858 uppskattad, dervid förrättningsmännen ansett att regements-pastorsbostäile Westerhus N:o 3, derifrån jordafsöndingen blifvit föreslagen att ega rum, kunde beräknas att utgöra en årlig arrende-algift af 120 R:dr, hvartill borde läggas boställets onera, upptagna till 55 R:dr, då 175 R:dr, allt Banko, utgjorde det sammanräknade belopp, i förhållande hvartill bostället borde åtnjuta vederlag för den blifvande jordafsöndingen, som, efter en vidd af 54 tunnland 14 kappland, närmast motsvarade ^:del af bostället, i följd hvaraf det vederlag, som bostället årligen borde åtnjuta från och med det år afsöndringen ginge i verkställighet, bestämdes till £:del af ofvanstående belopp, 175 R:dr Banko, eller till 35 R:dr Banko, motsvarande 52 R:dr 50 öre Riksmynt, hvilket, enligt nämnde beräkningsgrund föreslagna, vederlag så väl Chefs-embetet vid Jemtlands Fältjägare-korps, sorn vederbörande Boställs- och Lönings-direktioner för sin del godkänt, hvaremot innehafvaren af bostället Westerhus, Regements-pastorn J. E. Ångman, förklarat sig ej vara hugad afstå den till afsöndring föreslagna mark emot den afgäld, hvartill den blifvit uppskattad, vid hvilket förhållande bemälde Kongl.
Kollegium, ehuru ej något, enligt dess tanka, vore att erinra mot den verkställda uppskattningen af jorden och beloppet af den derför beräknade afgäld, likväl ansett den erforderliga jordafsöndringen från berörde boställes egor icke kunna tillvägabringas förr än efter Regements-pastorn Ångmans afgång från tjensten. 4 Ståts-Utskottets Ut,låtande N:o 63.
Vid sådant förhållande hade Kongl. Maj:t, lika med Kongl. Krigs-kollegium, ansett ifrågavarande jordafsönding icke kunna, utan åsidosättande af bemälde boställshafvares rätt, tillvägabringas förr än han från regements-pastorstjensten afgått; men i anseende till fördelen deraf, att Frösö vapenöfningsplats framdeles, så snart nämnda boställe blelve ledigt, utan tidsutdrägt erhölle behöflig tillökning, har Kongl. Maj:t föreslagit Rikets Ständer, att de för utvidgande af merberörde mötesplats erforderliga 54 tunnland 14 kappland af den bostället Westerhus N:o 3 tillhörande mark måtte vid nuvarande bostälishafvarens afgång, då bostället komme att för Hästjägare- och Fältjägare-korpsernas löningsfonds räkning utarrenderas, derifrån afsöndras emot en till löningsfonden ingående årlig afgäld, motsvarande den summa, 52 Riksdaler 50 öre, hvartill årliga vederlaget för berörda egorymd blifvit i vederbörlig ordning uppskattadt, äfvensom att detta vederlag, lörvandladt till spanmål efter markegångspriset det år, då uppskattningen skedde, finge årligen lösas med penningar efter årets markegång samt beloppet deraf framgent från anslaget till indelta Arméens vapenöfningar erläggas.
Vid öfvervägande af hvad i denna till Stats-Utskottet remitterade fråga förekommit, har Utskottet icke funnit annat att dervid erinra, än att det otvifvelaktig! skulle medföra enkelhet och lättnad om ifrågavarande ersättning bestämdes till ett visst belopp i penningar årligen, utan alt den i nåder föreslagna förvandlings-åtgärd behöfde ega rum; och då vederbörandes rätt i afseende på detta ringa vederlag, innefattande både arrende och afgäld, destomindre kan anses derigenom vara trädd för nära, som såväl Chefs-embetet vid bemälde korps som vederbörande boställs- och lönings-direktioner, för sin del, godkänt en sådan beräkningsgrund, får Utskottet alltså tillstyrka Rikets Ständer, att i anledning af denna nådiga framställning bifalla det ifrågavarande, till bostället Westerhus hörande, mark må, vid nuvarande bostälishafvarens afgång, då nämnde boställe kommer att för Hästjägareoch Fältjägare-korpsernas löningsfonds räkning utarrenderas, från bostället afsöndras, emot ett till löningsfonden ingående årligt vederlag af 52 Riksdaler 50 öre Riksmynt, som af anslaget till indelta Arméens vapenöfningar erlägges.
Stats-Utskottets Utlåtande N.o 64, 5 IU:o €14.
Ank. till Exp.-Utsk. den 25 Febr. 1860, kl. 8 e. in. Utlåtande, i anledning af Kongl. Majis nådiga Proposition, i fråga om öfverlåtelse till innehafvarne under full egande rätt, mot erbjuden lösen, af del s. k.
Odelska Appreteringsverket i Stockholm. (1 A.)
Uti en till Kongl. Majit ingifven skrift hade, enligt hvad högstberörde nådiga framställning, införd under N:o 45 i lista samlingen af Hillänget lill Riks-Ståndens Protokoller för innevarande riksdag innehålla, Expeditions-Sekreteraren m. m.
Anders Gustaf Westberg och Majoren m. m.
Carl Johan Westberg, såsom innehafvare af det s. k.
Odelska Appreteringsverket i Stockholm, med förnyande af en förut gjord framställning, i underdånighet anhållit, att Kongl. Majit måtte, emot det att sökanderne erlade en löseskilling af 6,666
Hanko, medgifva dem befrielse från den dem åliggande skyldigheten att nämnde verk underhålla samt tillerkänna dem, deras arfvingar och rättsinnehafvare, full och oinskränkt eganderätt till den för samma verk inköpta fasta egendom med dertill hörande inventarier.
I afseende å denna fråga hade hufvudsakligen förekommit, att Rikets Ständers Manulaktur-kontor, för de under Kontorets förvaltning ställda manufakturmedel, år 1752 inköpt den med Nio 43 enligt gammal och 7 eldigt 1810 års nummer-- ordning betecknade tomt i qvarteret Blåman inom Clara församling i Stockholm (nuvarande adress Nio 51 vid Drottninggatan) och låtit derå uppföra åbyggnad, passande för siden-appreteringsverk, hvilket ställdes under tillsyn af Direktören Anders Odel, som på Manufakturfondens bekostnad fått göra en utländsk resa samt af allmänna medel åtnjutit lön såsom siden-appretör och premier för lärlingars undervisning i appreteringskonsten; — att Rikets Ständers Sekreta Utskott, som erfarit »den skicklighet bemälde
Odel såväl vid sidentygers appreterande och moirerande som öfriga dess syssla tillhörande delar ådagalagt», den 21 Oktober 1756 förklarat, att, sedan Manufaktur-kontoret tillskaffat de för appreteringsverket då ännu felande tjenliga verktyg och nödiga uthus blifvit på Manufakturfondens bekostnad uppbyggda, nyttjanderätten till hela verket med hus och tomt skulle Odel öfverlåtas, sä länge han appretörsysslan förestod och der ständigt ett fullkomligt siden-appreteringsverk underhölle; — att Kongl. Majit sedermera, på Rikets Ständers framställning, medelst nådig Resolution den 8 Mars 1770, jemte det särskilda föreskrifter meddelades Odel i afseende 6 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 64. på siden-appreteringens verkställande, förklarat, att, såvida Odel fortfarande till alla delar fullgjorde, hvad honom ålåge, samt troget och väl undervisade
Svenska ynglingar i allt hvad till en fullkomlig siden-appretur i alla dess delar hörde, han skulle enligt 2 g af Manufaktur -privilegierna af den 29 Maj 1739, få njuta en säker och, beständig besittningsrätt af det inrättade siden-appreteringshuset med tomt och åbyggnad, tor sig, hustru, barn och efterkommande, med det uttryckliga vilkor, att sidenappreteringsverk, till fabrikernas gemensamma betjening, der i alla tider underhölles, samt huset, verktygen och inrättningen af honom och hans efterkommande vidmagthölles; — att, genom nådig Resolution den 18 September 1776, Kongl. Maj:t, efter gjord ansökning af enkan efter dåmera aflidne Direktören Odel, Brita Christina v. Röök, bland annat, om afskrifning af ett lån, stort 12,000 Daler Kopparmynt, som, till bestridande af nödiga reparationer å appreteringshuset, blifvit hennes man af Manufakturfonden beviljadt, bifallit denna afskrifning, dock under det uttryckliga förbehåll, att appreteringshuset och verket af enkan Odel och hennes efterkommande, så länge de det besuto, ständigt skulle hållas i fullkomligt stånd, vid ansvar af besittningsrättens förlust; — att då vid de af Kongl. Kommers-kollegium förordnade besigtningar å appreteringshuset, hvilket efter enkan Odels död öfvertagils och fortsatts af hennes måg, Kommerse-rådet Westberg och, sedan han år 1834 allidit, af hans söner, de nuvarande innehafvarne, åtskilliga väsendtliga anmärkningar på sednare tiderna blifvit såväl af Hall- och Manufaktur-rättens samt Sidenfabriks-societetens i Stockholm Deputerade, som af Direktören för Teknologiska Institutet, gjorda emot beskaffenheten af nämnda verk och det derstädes använda arbetssätt, sådant föranledde Kongl. Kommers-kollegium att den 23 April 1837 hos Kongl. Maj:t göra underdånig framställning i ämnet, hvarvid, efter anmälan af hvad i ärendet förekommit, bemälde Kongl. Kollegium, bland annat, yttrade att, »om äfven genom anskaffandet af några nya maskiner och en skicklig arbetare, ögonblickets fordringar skulle kunna uppfyllas, det likväl icke vore troligt att ett appreteringsverk, som kunde ärfvas och besittas af personer, hvilka sjelfva tilläfventyrs saknade all kännedom om appreteringskonsten, i längden skulle komma att uppfylla de ökade anspråk, som äro en följd af industriens hastiga utveckling», på grund hvaraf och då en lång erfarenhet äfven i förevarande läll visat olämpligheten af Statens inblandning uti industriföretag, nämnde Kollegium i underdånighet föreslog,
att det allmänna appreteringsverket måtte, såsom sådant, upphöra och åstadkommandet af appretur å siden och andra väfnader helt och hållet öfverlemnas åt den enskilde industri-idkarens omsorg, hvarjemte samma Kollegium, som förmodade, att, då innehafvarne af detta appreteringsverk blefve befriade från den ovilkorliga skyldigheten att underhålla en appreterings-anstalt, hvars fortsättande i stället komme att bero på deras eget godtfinnande och utsigten till den dermed förenade vinst, dessa, för denna väsendtliga förmån och för att erhålla egande rätt till egendomen med hvad dertill hörer, skulle vara hugade att till Kongl. Maj:t och Kronan erlägga en häremot svarande ersättning, i underdånighet hemställde, att bemälde Kollegium måtte bemyndigas att i detta afseende med dem ingå afhandling, Stat s-Ut skot tets Utlåtande N:o 64. hvarefter deras anbud, i fall Kongl. Kollegium, för sin del, funne dem billiga och antagliga, komme att underställas Kongl. Majrts nådiga pröfning, men att, för den händelse åter att Odelska appreteringsverkets innehafvare icke skulle vilja ingå i en dylik öfverenskommelse, bemälde Kollegium måtte få sig anbefaldt att tillse, det de skyndsamligen ginge i författning om verkets fullkomliga iståndsöttande och ändamålsenliga bedrifvande, samt, om sådant inom den tid, som Kongl. Kollegium egde bestämma, af dem underlätes, hos vederbörlig domstol yrka deras skiljande från appreteringsverket; — att, sedan Kongl. Maj:t, enligt nådigt
Bref den 14 Juli 1837, till alla delar bifallit hvad nämnde Kollegium sålunda anfört och hemställt, och efter det besigtning och värdering af egendomen skett, dervid fastigheten, som var brandför— säkrad för endast 3,333 R:dr 16 sk.
Banko, i värde upptagits till 13,333 R:dr 16 sk. och befintliga inventarier till 2,804 R:dr 32 sk., eller tillsammans 16,138 R:dr Banko, samt disponenterne, Expeditions-sekreteraren Westberg och dåvarande Kaptenen Westberg, förklarat sig beredvillige, att, mot erhållande af full och ovilkorlig egande rätt till egendomen och verket, på en gång erlägga en summa af 6,666 R:dr 32 sk.
Banko, bemälde Kollegium, uti underdånigt utlåtande af den 13 Oktober 1839, på anförde skäl, tillstyrkte, att nämnde anbud måtte antagas och Kollegium få sig uppdraget att, å Statens vägnar, lyfta och qvittera den erbjudna löse-skillingen, som Kollegium ansåg böra ingå till och redovisas i sammannhang med de till manufakturernas befrämjande anslagne medel, för att företrädesvis användas till anstalter för sidenfabrikationens förbättrande och fullkomnande; — samt att, enligt nådigt Bref den 24 Februari 1840, Kongl. Maj:t, enär Stockholms Sidenfabriks-societet, till hvars fördel ifrågavarande appreteringsverk blifvit på allmän bekostnad inköpt och inrättadt, uti en ingifven underdånig skrift, mpd framställning af nyttan och nödvändigheten för Societetens handtering af appreteringsverkets bibehållande, bestridt det— sammas afyttrande samt yrkat dess försättande i ett efter dåvarande behof lämpadt, med sednare tiders förbättrade methoder öfverensstämmande och i allo ändamålsenligt skick, på grund deraf och med hänsigt till hvad i öfrigt förekommit, förklarat sig icke finna skäl att lemna nådigt bifall till nämnde Kollegii underdåniga hemställan om afträdande af såväl fastigheten, som inventarierne till full ego och fri disposition åt verkets innehafvare utan, i öfverensstämmelse med nådiga Beslutet den 14 Juli 1837, anbefallt samma Kollegium att tillse, det disponenterne skyndsamligen ginge i författning om appreteringsverkets behöriga iståndsättande; för verkställighet hvaraf nämnde embetsverk skulle ega bestämma en lämplig tid, samt att, i händelse, vid den sålunda utsatta terminen, verkets iordningsställande skulle befinnas uraktlåtet, vid vederbörlig domstol göra talan anhängig om innehafvarnes skiljande från appreteringsverket.
Nuvarande innehafvarne af nämnde egendom hade, jemte anmälan, att, i enlighet med de gifna stadgandena, siden-appreteringsverk i nämnde egendom af dem underhållits och underhölles, och att, i följd af föreskriften i nyssberörde 1840 års nådiga Bref, de äfven, med en kostnad af öfver 6,000 ll:dr Banko, anskaffat åtskil - 8 Stats-Ul,skottets Utlåtande N:o (14. liga nya maskiner och inrättningar för siden-appretering, hvilka dem enskildt tillhöriga maskiner och redskap ännu qvarfunnos samt under yttrad förmodan att detta nådiga Bref ej kunde annorlunda förstås än att Kongl. Maj:t, med afseende å det af Sidenfabriks-societeten uppgifna behofvet för fabrikerne af appreteringsverkets bibehållande, ansett bifall till öfverlåtelse af Kronans dispositionsrätt till egendomen för det dåvarande icke böra meddelas, till stöd för sin ånyo gjorda underdåniga framställning om öfverlåtelse på dem af eganderälten till egendomen och appreteringsverket emot erbjuden lösen, i underdånighet anfört, att denna inrättning, i synnerhet under sednare tider, icke kunnat tillskynda de deri intresserade de fördelar, som dermed åsyftats.
Kronan åtnjöte icke af egendomen annan förmån än den deraf, likasom af andra fastigheter, numera utgående bevillningen.
Sidenfabrikerne, för hvilkas skull verket inrättades, hade ej heller deraf synnerligt gagn, enär verkets innehafvare, i saknad af full eganderätt till egendomen, icke kunde dermed företaga några förändringar och ombyggnader, tjenande till verkets utvidgande och förbättring, och i allt fall verkets läge, på betydligt afstånd från de största å Södermalm anlagda sidenfabrikerna, medförde så mycken tidspillan och olägenhet vid tygernas transporterande, att fabrikörerne hellre begagnade sig af egna, i sammanhang med deras fabriker inrättade, eller nära belägna appreteringsverk.
För Odelska arfvingarne åter utgjorde den Kronan förbehållna eganderätten till egendomen och verket ett oöfverstigligt hinder för möjligheten att på fördelaktigare sätt än nu vore händelsen, begagna samma egendom, äfvensom skyldigheten att, till hinder för andra befattningar, egna tid och arbete åt vården af appreteringsverket, förorsakade olägenheter, som blefve ännu större, derest vid nyttjanderättens öfvergång till ett större antal arfvingar, stridigheter dem emellan uppkomme.
Efter år 1840 hade, genom nya anläggningar, antalet af siden-appreteringsverk så förökats, att numera i Stockholm funnes, utom det Odelska, ett stort å Södermalm i sammanhang med derstädes befintlig sidenfabrik inrättadt appreteringsverk, samt åtskilliga andra dylika af mindre omfång.
Deremot hade under sista tiderna qvantiteten af härstädes årligen tillverkadt sidentyg betydligt förminskats, i följd hvaraf och då sidenfabrikörerne helst betjenade sig af egna eller i närheten af fabrikerna belägna verk, Odelska appreteringsverket, oaktadt de derstädes befintliga, af innehafvarne anskaffade kostsamma maskiner borde bidraga till arbetets verkställande så fullkomligt som möjligt, numera endast i ringa mån anlitades af sidenfabrikörerne.
För sidenfabrikerne kunde alltså sagde verk numera icke anses behöfligt, och bibehållandet af en industri-inrättning, hvartill Kronan hade inskränkt eganderätt, men en enskild familj ständig besittningsrätt, syntes dessutom vara stridande emot de för utöfvande af fabrik och handtverk i gällande fabriks- och handtverksordning lagde grunder.
Sedan Kongl. Kommers-kollegium erhållit nådig befallning att, efter det vederbörande blifvit hörde, inkomma med underdånigt utlåtande öfver nu ifrågavarande ansökning, hade bemälde Kongl. Kollegium i underdånighet öfverlemnat yttranden dels Stal s-Vt skottets Vtlätande N:o 64. dels af Fullmägtige för sidenfabriksidkarne i hufvudstaden och dels af stadens Handelsoch Ekonomi-kollegium samt dess för besigtning och värdering å egendomen utsedde
Deputerade; och hade af dessa handlingar inhemtats: att sidenfabriks-idkarnes Fullmägtige anfört, att det väl icke kunde bestridas att, i följd af den år 1840 meddelade nådiga befallningen om Odelska appreteringsverkets behöriga iståndsättande, detsamma blifvit bragt i bättre skick än förut, men att de verkställda förbättringarne derå likväl icke varit så tillfyllestgörande, att de motsvarat den närmast förllutna och ännu mindre den närvarande tidens samt en ökad fabrikations fordringar och behof; att det sålunda måste anses ostridigt, att sidenfabriks-idkarne af Odelska verket icke hemtat den fördel och nytta, som Staten haft för afsigt att dem bereda, vid hvilket förhållande sidenfabriks-idkarne väl kunde ega grundad anledning till ett förnyadt bestridande af innehafvarnes framställning om nämnde appreteringsverks öfverlåtande till dem, men att likväl, då, efter den erfarenhet, som vunnits, det icke kunde betviflas, att liera och stora svårigheter mötte för att berörda verk kunde till fullt gagn för fabriksidkarne ordnas och vidmakthållas på det sätt, som sidenfabrikationen kräfde, särdeles med afseende å förbättrade arbetsmethoder, hvilka år efter är uppkomme och gjorde täta förändringar i appreteringsverket nödiga, sidenfabriks-idkarne ansåge sig böra tillstyrka nådigt bifall tili oftanämnde innehafvares underdåniga hemställan, såvida fabriksidkarne undfinge ersättning, motsvarande eftergiften af de dem en gång tillförsäkrade förmåner, samt sålunda i nåder tillätes att uppbära hela den erbjudna lösningssumman, för att derigenom sättas i tillfälle att, med tillskott afj enskilda medel, i hufvudstaden inrätta ett fullständigt, tidens fordringar motsvarande appreteringsverk, hvilket det skulle åligga nämnde fabriksidkare att för sin räkning framgent underhålla; hvaremot och så framt det icke medgåfves sidenfabriks-idkarne att sålunda till sin disposition emottaga lösningssumman, de funne sig föranlåtne att, under bestridande af ansökningen, i underdånighet begära Odelska appreteringsverkets bibehållande och dess iståndsättande i öfverensstämmelse med de i Kongl. Brefvet den 24 Februari 1840 meddelade föreskrifter; att Handels- och Ekonomi-kollegii Deputerade, efter meddelad beskrifning å egendomen, yttrat, att inredningen af huset vore föråldrad och till större delen försliten samt tarfvade en kostsam och genomgripande reparation, för att komma i fullgodt skick; att tomten väl, på annat sätt disponerad ochtbebyggd, skulle, med hänsigt till sitt utrymme och fördelaktiga läge, vara af ett högt värde, men att, i betraktande af det skick hvari den nu befunnes och den afkomst,
som disponenten deraf kunde draga, Deputerade ansågo fastigheten under närvarande förhållanden icke kunna uppskattas till högre värde än 23,000 R:dr Banko; och att Handels- och Ekonomi-kollegium förklarat, att, ehuru, med afseende å hvad som förekommit, det kunde antagas, att ifrågavarande appreteringsverk numera ej motsvarade hvad med dess inrättande åsyftades och att detsamma ej heller vore för sidenfabriksidkarne oundgängligen nödvändigt, det dock icke kunde nekas att desse gioge miste om en dem tillförsäkrad fördel, derest egendomen skulle af Statsverket öfverlåBih. till R.
Vrot. 185!) & 1860. 4 Sami. 1 Afd. 24 lläft. 2 10 Stats-VIskottets Utlåtande N:o 64. tas till enskilde personer och appreteringsverket derefter icke vidmakthölles och då detta utgjorde vilkoret för innehafvarnes rättighet att egendomen disponera, men de likväl undfingo betalning af dem, som verket anlitade, syntes, under sådana förhållanden, den erbjudna löseskillingen vara nog låg, hvadan sistnämnda Kollegium hemställde att om fastigheten med hvad dertill hörer ansåges böra afhändas Staten, såsom lösen derför måtte bestämmas det värde af 29,000 Riksdaler Banko, dertill
Deputerade funnit den böra uppskattas och att Sidenfabriks-societeten åtminstone i någon mån finge njuta ersättning för hvad den förlorade genom appreteringsverkets nedläggande.
Kommers-kollegium hade för egen del åberopat sina förut afgifna- betänkanden i ämnet och vidare i underdånighet anfört, att de af Kongl.