Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
MED M a n s t i g e r så g ä r n a i n ö f v e r d e n h ö g a t r ö s k e l n, slår s i g n e d i g a m m a l d a g s s t o l e n i stu- gans enda boningsrum, o c h medan blickarna m e d e n k ä n s l a af o ä n d l i g h e m t r e f n a d d r ö j a kvar inne i den på härden sprakande brasan o c h följa de m u n t e r t h o p p a n d e gnistorna p å d e r a s f ä r d, l y s s n a r m a n m e d i n t r e s s e till hi- storien o m västgötastugans Skansensfärd, o m hur d e t k o m s i g, att d e n i n f ö r l i f v a d e s m e d doktor Hazelii stora fosterländska panorama, sådant det för besökaren upprullas i Djurgårds- platåns tjusande sceninfattning.
F T E R A T T i föräldrahemmet i Baden hafva hvilat ut några dagar och hämtat krafter f ö r f o r t s ä t t a n d e t af r e s a n till d e t s o l i g a I t a l i e n, a n l ä n d e h. k. h. kronprinsessan V i c t o r i a d e n 7 d e n n e s till R o m.
V i d b a n g å r d e n m o t t o g s h o n af s v e n s k n o r s k e m i n i s t e r n b a r o n C.
B i l d t m e d f r i h e r r i n n a s a m t d:r A x e l M u n t h e, h e n n e s lä- k a r e i R o m, m.
S e d a n k r o n p r i n s e s s a n ut- b y t t hälsningar m e d d e m, s o m infunnit sig, o c h en stund samtalat m e d d e m, begaf h o n sig till G r a n d H o t e l, d ä r h o n n u l i k s o m v i d n e r e f ö r e g å e n d e tillfällen t a g i t i n.
I V ä s t e r g ö t l a n d h a r m a n att s ö k a H o r n b o r g a socken, s o m gifvit stugan dess n a m n.
Redan n e r e g å n g e r h a d e d r H a z e l i u s, s o m själf » u p p - t ä c k t » stugan på sina resor, besökt platsen d ä r d e n s t o d, b e b o d d af e t t f a t t i g m a n s f o l k, m e n först n u i höstas blef dess förflyttande till S k a n s e n u p p g j o r d o c h till j u l s t o d d e n fullfärdig p å sin plats.
S o m emellertid virket v a r m y c k e t d å l i g t — .det s ä g s j u, att s t u g a n är 4 0 0 år g a m m a l — m å s t e d e t g a m l a trä- v i r k e t till s t ö r r e d e l e r s ä t t a s af n y t t, m e n m å t t e n o c h b y g g n a d s s ä t t e t ä r o i allt d e g a m l a lika.
A l l s t e n är o c k d e n s a m m a, s o n r a n v ä n - des v i d stugans uppförande för några århund- raden sedan.
Denna typiska » knalle » - stuga i n n e f a t t a r p å e n g å n g — så l i t e n d e n är — b å d e b o n i n g s r u m, l a d u g å r d, källare o c h lada, den senare i n r y m d i en af stenblock uppförd utbyggnad, s o m bryter stuglängans enformig- h e t.
B o n i n g s r u m m e t s i n r e d n i n g b e s t å r af n å g r a s t o l a r o c h e t t g r o f t t i l l y x a d t b o r d, e n » skrif- b y r å », en g a m m a l klocka, en skåpliknande s ä n g o c h d i v e r s e h u s g e r å d — allt f r å n H o r n - borgatrakten.
E n m e d d e l a r e har från R o m s ä n d t I d u n e t t par bilder från det hotell, där k r o n p r i n s e s s a n V i c - KRONPRINSESSAN DERN.
TILL SÖ- Ö p p n a d t i b ö r j a n af å r 1 8 9 4, är d e t t a ele- ganta hotell beläget i R o m s h ö g s t belägna och alltså h ä l s o s a m m a s t e s t a d s d e l.
Från h ö j d e n af M o n t e V i m i n a l i s, d ä r d e t b e g r ä n s a s af d e n lifligt t r a f i k e r a d e g a t a n V i a V e n t i S e t t e m b r e, h v i l k e n h a r s i t t n a m n efter d a g e n f ö r italie- n a r n e s i n t å g i R o m år 1 8 7 0, s a m t d e b å d a vackert planterade ö p p n a platserna Piazza delle T e r m e o c h P i a z z a S.
B e r n a r d o, b e h ä r s k a r G r a n d Hotel h e l a d e n k r i n g l i g g a n d e t r a k t e n, o c h från dess platta tak har m a n en vidsträckt utsikt n ä s t a n ö f v e r h e l a R o m o c h ä n d a b o r t till d e ett par svenska mil aflägsna A l b a n e r b e r g e n, från h v i l k a h o t e l l e t e r h å l l e r d e t y p p e r l i g a s t e v a t t e n i d e n n a p å förträffligt d r i c k s v a t t e n s å rika stad.
D e t p a l a t s l i k a h o t e l l e t är i s i n hel- het i n r e d t m e d m o d e r n k o m f o r t o c h g e d i g e n lyx.
R e d a n entréhallen verkar, g e n o m sin h ö j d o c h luftighet synnerligen anslående, likaså den b r e d a d u b b e l t r a p p a af m a r m o r, s o m härifrån l e d e r u p p till d e ö f r e v å n i n g a r n a.
Från den stora hallen k o m m e r m a n in i en förtjusande v i n t e r t r ä d g å r d, v i d s i d a n af h v i l k e n l i g g a sa- longer, samtals- o c h skrifrum.
Midt emot på a n d r a s i d a n l i g g a m a t s a l a r n e, af h v i l k a d e n största r y m m e r platser för 2 5 0 gäster.
E E n trappa u p p i hotellet har kronprinsessan V i c t o r i a s i n lilla v å n i n g i d e t b a l k o n g p r y d d a h ö r n e t åt d e b å d a o f v a n n ä m n d a ö p p n a p l a t s e r - na.
A l l t är h ä r p å e n g å n g k o n s t n ä r l i g t o c h hemtrefligt inredt, o c h det hela bär vittne o m h.
h ö g h e t s fina s m a k o c h k o n s t n ä r l i g a s i n n e.
H ä r l e f v e r k r o n p r i n s e s s a n p å g r u n d af s i n s v a g a hälsa i största tillbakadragenhet o c h m o t t a g e r y t t e r s t få b e s ö k, l i k s o m h o n själf e j heller aflägger m e r än d e n ö d v ä n d i g a s t e.
Lug- net o c h d e n stärkande luften här i la bella I t a l i a är d e t, s o m s k a l l — m å m a n h o p p a s d e t — å t e r s k ä n k a h e n n e h ä l s a o c h krafter, så att h o n, d å s o m m a r d a g a r randas ", k a n få åter- f ö r e n a s i g m e d d e sina.
Ja, så k o m d e t s i g, att H o r n b o r g a s t u g a n från V ä s t g ö t a s l ä t t e n k l ä t t r a d e u p p p å S k a n s e n s höjder, o c h så s o m I d u n s tecknare här i n v i d afbildat d e n, ter sig n u d e n n a n y a länk i en k e d j a, s o m ä r ä m n a d att g i f v a e n f u l l s t ä n d i g b i l d af S v e r i g e s l a n d o c h f o l k o c h p å s a m m a g å n g till l i v a r o c h e n r i k t a e t t k r a f t i g t, v ä c - kande: » K ä n n dig själf ».
VINTERTRÄDGÅRDEN I GRAND HOTEL I ROM.
— ETT M har ÅNN ' KVINNOANSIKTE.
EJ från änglars h i m l e n ej e n h e l g a d din ungmöfägring skänkt Ibland oss barn uti ditt h å r är din b l i c k är en du, hvad jag tror i ditt h j ä r t a då ägor du som a f ljus, dig o m väsen, s o m svara, den själens aldrig kan glöd, förbrinna, m e n g ö r d i g stark, fast d u är D å är sommars du den, hvars skall mildt s o m spunnen, i mannens när, munnen.
Då röst röst sunnanfläktar öra hviska plågad, han är mjuka tröst, försmäktar.
d u den, s o m, ljuf o c h o m k r i n g d i g ö d m j u k t tiger, hans lif m e d kärlek pryder, att allt, s o m blifvit v i s s n a d h ö s t, hans ögonlust, hans helgedom, på n y t t i k n o p p n i n g stiger.
där helgonskrift han ock du har d u evigt dunkla att och f o s t r a hat, nödga Förgäfves till o s s att panna, mun och i ditt b l å a som tjusar du i brynja att h j ä l t e m o d i g t gråta?
hämtar ditt d e t s k ö n a v ä r f v e t och kinder att honom på idealets h ö g a ögonpar, och på makt strida.
Ty o c h s o m binder.
vakt är beskära det g o d a s PRINS GEORG, KRETAS NYE GU- sida, svar tro from, tyder.
den, s o m håller vid hans det är h o s dig h a n fördärf s ö k e r j a g ett hos Då är värf, gåta, s å ut spröd våläignad, du, s o m kvinna!
M i g t y c k s, att lifvets g r o f v a Kanhända sfär ära!
VERNÖR, OCH HANS RESIDENS.
P RINS G E O R G A F G R E K L A N D, d e n af stor- makterna utsedde g u v e r n ö r e n för Kreta, är andre son till det grekiska konungaparet o c h f ö d d på Korfu d e n 24 juni 1869.
V i förmoda att bilden af den u n g e prinsen — nyss m e d jubel häl- sad s o m det hårdt pröfvade öfolkets frids- o c h fram- tidsfurste — bör intressera våra läsarinnor, ej minst s o m han j u är nära befryndad, kusin, m e d vår egen prinsessa Ingeboi g.
Den första gången prins Georgs n a m n trängde ut till en större offentlighet var år 1891, då han åtföljde Rysslands nuvarande tsar, Nikolaus II, då ännu endast tronföljare, på hans ostasiati- ska resa o c h därvid räddade h o n o m från ett hotan- d e öfverfall af en japansk fanatiker.
U n d e r sena- ste grekisk-turkiska kriget förde prinsen k o m m a n - dot öfver torpedoflottan.
Efter fredsslutet begaf han sig till farföräldrarnes, det danska konungapa- rets, h o f i K ö p e n h a m n, hvarifrån han återvände till A t h e n sistlidne n o v e m b e r.
Tills vidare är han utnämnd till guvernör endast p å 3 år, men det är väl troligt, att han k o m m e r att kvarstanna på sin post äfven efter d e tre årens utgång.
V i m e d d e l a också här nedan en afbildning af prins Georgs residens på Kreta — en ganska an- språkslös fursteboning, s o m m a n kan s e!
- A. llartman foto.
FRAN BONDESKA EN BILD FRÅN » FORUM ROMANUM » — I A 1899. vara: m o t himlens väsen grus sol o c h oskuld hyn, daggstänkt b l o m m a Men är att IDUN — HÖGMAN.
ett a f d e g o d a aning.
glans, s o m kantar ERNST dig?
daning, ty o m den värld, s o m är du inger o s s en dig, AE stund af j o r d i s k t mig h ö g r e tycks din Den syskonrand på vingar hit d u sänkt DIKT 5 STOCKHOLM.
E D E T E N B I L D från det gamla Forum roma- num eller några andra liknande antika ut- gräfningar, s o m I d u n i dag bjuder oss, frågar sig kanske läsaren vid d e n första blicken på d e n pittoreska bilden här ofvan.
D e n klassiskt b y g g d a portalen m e d sina mäktiga pelare midt bland ett kaos af spillror o c h i en omgifvande ram af mo- dernt banal byggnadskonst kunde o c k ge anledning till denna förmodan.
M e n n e j!
V i d nästa ögonkast finner ni själf ert misstag o c h ler däråt.
Det är j u en bild från vår egen kära hufvudstad, vi ha framför oss, från » det Stockholm s o m går&gt; — de sista läm- PALATSETS RUINER.
ningar af det vördnadsvärda B o n d e s k a palatset v i d Strömgatan, s o m spett o c h b a c k a ännu s k o n a t!
Snart äro äfven d e grusade m e d marken, o c h det var helt visst i &gt;grefvens tid » vår fotografs kamera åt samtiden räddade detta sista m i n n e af det gamla adelshuset.
H v i l k e n ståtlig nutidsbyggnad än kan k o m m a att resa sig på d e n härligt belägna platsen, speg- lande sin m o d e r n a prakt i den förbiilande Norr- ström — • visst är att otaliga vänner af det gamla Stockholm m e d v e m o d k o m m a att sakna det Bonde- ska palatsets p o m p ö s a pelarrad, s o m b a k o m sig g ö m d e så många minnen af en gången tid m e d dess glansfullt aristokratiska lif.
PRINS GEORGS RESIDENS PÅ KRETA.
E T T BRÖLLOP MED HINDER.
BLAD UR EN SMÅSTADS KRÖNIKA.
TECK- NADE FÖR IDUN AF TANT KARIN.
M ITT N A M N är Ann-Kathrin Björk, o c h jag är.
men nej, jag har föresatt mig att — olik vissa andra stora författare — icke uteslu- tande tala o m mig själf.
Den där parentesen låter s o m en dumhet, men som jag ej är riktigt säker, så får den stå kvar.
För resten ha väl många af de där lagerkrönta börjat lika anspråklöst s o m tant Karin — man skall kunna grädda plättar, innan man kan laga marängtårta.
Men nu var det o m min systerdotter Ginas bröllop jag ämnade skrifva.
Det skulle bli på Luciadagen, midt i värsta jul- brådskan, m e n det var Ginas idé, Lusse har alltid varit en bemärkelsedag för h e n n e; på den bevi- stade h o n sin första bal, vann pris vid en skridsko- täflan, ådrog sig influensan o c h upptäckte den för- sta fläcken på en framtand, o c h s o m giftermål är en blandning af ljuft o c h ledt, så tyckte hon väl att dagen var lämplig.
Jag för min del förstår då inte, hur m a n kan förena tanken på myrten o c h » Vill du taga denne maa&gt;&gt; m e d julbrygd o c h spädgrisar.
Men det tillkom icke mig att göra invändningar, ty det är jag som ställt till partiet.
Jag ställer till partier, därför att j a g vet, att två halfmått — det må n u vara sirap eller människolycka — fara bättre af att förvaras tillsammans än hvar för sig.
Karl — det är min man, det — säger att jag » mäklar » af samma anledning s o m makterna ingå allianser — för att ställa till oreda.
H o s oss i Lillköping är det brukligt att förlof- ningarna firas på vintern o c h brölloppen på som- maren; anledningen hvarför det nu i vår familj blef omvändt förhållande var den, att Gina förra vintern gick o c h svärmade för kramhandlare Skogs son, Figge.
Men jag hade satt mig i sinnet, att hon skulle ha A x e l Almgren.
Ja, hvarför föredrar man ibland ett trefligt o p p n o s i g t litet tryne framför en sådan der allvarlig Apollo-aktig profil.
För öfrigt är det intet ondt att säga o m A x e l; visserligen är han ingen » tempelherre?, inte ens blåbandist, o c h n o g tycker han o m att skämta m e d flickorna.
Men, s o m jag alltid sagt, en hustrus plikt bland mycket annat är att verka som bromsinrättniug för sin mans dåliga anlag.
Jag visste, att partiet skulle förarga borgmästarinnan — h o n har falkat efter A x e l för sin långa Ida både länge o c h väl — o c h jag kan inte neka, att det eg- gade mig ett litet, litet grand.
Jag s o m smickrar mig m e d att vara bättre underrättad o m hvad som sker i vår goda stad än själfva stadsfiskalen, visste m y c k e t väl, att A x e l inte gick där i huset för den d u m m a Idas skull, utan för lilla Mias, en fattig släkting till borgmästarn.
— » En kvinna genom- drifver ensam hvad inte tio män skulle kunna, » säger Björken, hvilket ju skulle vara mycket smick- rande för vårt kön, o m han ej alltid tillade: » isyn- nerhet när hon kan ställa till oreda! » — Gina sval- nade för Figge, då hon fick höra, att han kritiserat formen på hennes haka, och A x e l berättade mig i förtroende öfver en tallrik mandel-bubbert, att han endast » pratat tok » m e d lilla Mia, o c h att h o n visst väntade på en kusin i Amerika.
Sedan gick allt jämnt s o m en ränning, tills för- beredelserna till brölloppet började, då var det motigheterna togo vid.
Som jag omöjligt kunde hinna m e d allting själf denna jul, måste jag lämna bort en del arbeten.
Bland annat skickade jag skin- korna o c h korfvarna till Engmans på Lunda för att rökas, och det skulle jag snart k o m m a att ångra.
— Stadens enda sömmerska var så öfverhopad m e d arbete, att Gina måste b e lilla Mia — som syr alla borgmästaredöttrarnas klädningar — att hjälpa sig.
Flickan tog emot tyget o c h lofvade, att klädningen skulle bli färdig i tid.
A propos, skulle det inte vara möjligt för våra herrar uppfinnare att uttänka nå- gon slags » sanningsprofvare »?
Det finns ju äggprof- vare, smörprofvare m.
fl., o c h det vore så bekvämt, att då ens skomakare eller tapetserare lofvat säkert, att man skall få arbetet färdigt i nästa vecka, sätta » profvåren » på h o n o m och mäta ihåligheten af hans löfte.
Som Gina är fader o c h moderlös, så skulle bröl- loppet bli hos oss, o c h en dag medan jag bakade kringlor började jag göra u p p listan på bröllopps- gästerna, o c h så erinrade jag mig att borgmästarin- nan — A x e l s tant — o c h rådmanskan Wallin — pastorns m o r — icke kunde bjudas på samma gång.
Det borde jag väl ha k o m m i t i håg, eftersom det var i min förmakssoffa, framför min silfverkaffe- kanna (något talmifärgadt nysilfver har aldrig funnits i mitt hus), s o m sammandrabbningen ägde rum.
Fruarna sutto där och skämtade, så s o m vi skämta ibland, då någonting är i olag, m e d en udd under hvartannat ord.
Slutligen började de rosa sina respektive äkta män.
(O, o m gubbarna visste hvilka superlativa loford de få vid våra kafferep!)
och då rådmanskan tyckte att borgmästarinnan — G — bredde på väl starkt, sade h o n obetänksamt: » Men, kära Tekla, du kan väl inte annat än niedge, att, din man är en smålandsoxe! » Det har icke förunnats borgmästarn att välja sin födelseort, och ödet hade utsett Vimnierbytrakten därtill.
M e n Tekla tyckte inte o m, att mannen räk- nades bland sina ryktbara landsmän, utan reste sig upp, blek och högtidlig, o c h förklarade, att hon hä- danefter aldrig skulle gå dit b o n visste rådmanskan var bjuden.
Och sedan dess må-4e vi andra, s o m tillhöra umgängeskretsen, alltid ha två bjudningar efter hvaraudra för det där d u m m a ordets skull.
Men n u var jag i stöpet, som man säger.
Inte kunde jag låta bli att bjuda borgmästarns, s o m äro A x e l s närmaste släktingar, o c h inte kunde jag ute- sluta kyrkohordens föiäldrar, eftersom han skulle förrätta vigseln.
1 min nöd vände jag mig till Karl för att få ett godt råd.
Han skrattade (det är för- stås endast tullar o c h prisstegringar, hvilka herrar- na beteckna s o m allvarsamma bekymmer) och rådde mig att skicka bjudningrskort till båda fruarna, ville de sedan vända o m, när de möttes i kapprummet, så st ode det d e m fritt.
Han bara önskade, att han kunde få vara närvarande för att se, om.
de skulle ställa till kappränning ned för trapporna.
Dagen efter kortens afsändande, då Gina k o m hem från sista profningen, berättade hon, att tant Tekla förundrat sig öfver, att kyrkoherden verkligen skulle förrätta vigseln, eftersom rådman Wallins inte v o r o bjudna — unge pastorn, s o m alltid rättade sig efter sin mors önskningar.
— E n stund senare k o m L o n a Gillberg — » postväskan » kallad — in o c h omtalade, att h o n nyss mött den söta rådman- skan, som yttrat, att det måtte varit en stor miss- räkning för borgmästarinnan att inte få k o m m a på brölloppet hos Björkens.
Som jag just höll på m e d tårtan, så kunde jag inte » låta nerverna ta herra- väldet ».
M e n n o g fick ängeln ofvanpå krokanen ena besynnerliga vingar.
Alldeles som o m j a g haft ett par klappträn till modell, sa Karl.
De följande dagarna sprang jag in i skafferiet för hvar gång det ringde, men hvai-ken Tekla eller Ursula hördes af.
H v a d s o m inte heller hördes af var brudkläd- ningen.
H o s borgmästarns fick Gina den upplysnin- gen, att s o m allting var upp- och nedvändt där i julbrådskan, så hade Mia gått till någon släkting, de visste icke hvem, för att få vara i fred m e d sitt arbete.
Som Mia är släkt m e d halfva sta ' n o c h en obekant bråkdel af landsorten, så var det svårt att i en hast spåra upp henne.
Gina tog saken lugnt, klädningen skulle n o g k o m m a i tid.
Men jag, s o m började ana ormens argan list, lät L o n a (hvil- ken vi i brist på manliga detektiver använder till grannlaga uppdrag) göra efterforskningar.
» Post-, väskan » är aldrig sen af sig, o c h inom kort fick jag veta, att Mia var hos Hagmans.
Som det är en bra bit ut till Lunda, bad j a g Karl låta drängen fara dit och hämta stassen.
Lussedagen k o m med sol, rimfrost och knarran- de snö, o c h man klädde ut husets unga flickor i granriskransar med brinnande ljus i o c h hade allt möjligt nojs för sig.
På kaffebrickan, s o m Metta, vår lilla kammarpiga, bar in i sängkammaren, låg ett bref.
Jag hade inte behöft ö p p n a det.
Ursulas retsamt petiga stil sa ' mig tydligt nog.
att slaget hade kommit.
Innehållet var kort o c h rakt på sak.
Den » käre Andreas » var af ett lindrigt illamående hindrad från att infinna sig i afton, men adjunkten skulle troligen i g o d tid återvända från Kvarnbac- ken, dit han gått å ämbetets vägnar.
Kvarnbacken är ett arbetarekvarter utanför sta- den, där en hel h o p fabriksfolk b o, o c h nu gick ett rykte att det grasserade någon slags epidemi där.
Och nu skulle adjunkten k o m m a direkt från nå- gon af » d e därs » dödsbädd, drypande af bakterier, ångande af baciller in i vår krets, röra vid den lyck- liga bruden, tala vid de oskyldiga tärnorna!
Icke ens o m adjunkten lades i karbolbad, duschades med borsyra och pudrades med desinfek- tionspulver!
Och så fick » nerverna ta herraväldet » en stund.
Under tiden kom Metta in med en stor, smutsig korg, hvari någonting låg inviradt i flottigt papper.
Det var hvad drängen fört med sig frän Lunda.
Jag var just i det slapphetstillstånd, då en ny olycka k o m m e r s o m efterskickad, för att sätta fart i atac- ken.
Gina stod blek o c h nervös o c h såg på lilla Mias unika emballering, så böjde hon sig ned o c h slet af omslagspapperet, o c h där låg inför våra häp- na blickar två glänsande nyrökta skinkor o c h sju feta medvurstar.
På en lapp stod, att resten skulle k o m m a sedan.
» P e s t e n » var en skinka som fattades.
» Vi ha hvarken präst eller brudklädning », sade jag, » m e n vi ha brud o c h b r u d g u m kvar, o c h det är hufvudsaken. ».
M e n det skulle jag aldrig sagt, ty fram på dagen k o m A x e l s syster Lotten o c h frå- gade, o m brodern var hos oss?
Ingen hade sett ho- nom sedan frukosten.
Gina, som väntat på h o n o m hela förmiddagen, k o m » under nervernas inflytande », jungfrurna sprungo s o m skrämda får ut o c h in, i salen eldades det med skjutet spjäll, i förmaket lågo sopskyffel o c h damtrasa för första gången sida vid sida med plyschalbum o c h bordlöpare, i köket rostade kaffet sig själft till hela husets fromma o c h i sängkammaren trillade tvänne kvinnliga varelser rundt på hvar sin chaiselongue.
Under tiden blef klockan fem, o c h klockan sju- skulle vigseln ha skett.
Jag visste, att L o n a skulle k o m m a tidigt, för att » vara till nytta », som hon säger, m e n i själfva verket för att se hur ens h e m tar sig ut, innan det fått den sista glänsande fernissan.
Människan är en slaf af sina vanor (hop- pas ingen tänkt ut denna märkliga fras fornt), o c h jag började därför ställa till rätta i rummen, fast jag icke begrep hvad det skulle tjäna till.
A x e l förblef borta.
Jag undrade om han o c h Mia farit till Amerika eller bara till K ö p e n h a m n.
Adjunkten hade sagt till magister Söderström, att han icke skulle k o m m a till stan förrän sent, o c h från Lunda hade k o m m i t den felande skinkan.
Björken höll sig undan, så att jag icke hade någon att lätta mitt hjärta för.
» Klockan är half sex! » upplyste Metta onödigt- vis, då jag kom ut i köket, där den m y c k n a maten stod o c h osade till ingens glädje.
Jag fick i en hast fatt uti en korg o c h började lägga ned hvad s o m stod närmast till hands.
» Du, Stina, har j u en syster, som b o r vid Kvarn- b a c k e n?
» sade jag till kokerskan.
» Ja, hon är änka, stackare.
Tre barn — en halt och två tvillingar — — » » Se här, gå dit och ge henne hvad h o n behöf- ver, o c h leta upp några fler fattiga — — » » Men frun, klockan är strax s e x!
» ljöd Mettas varnande röst.
Nu gällde d e t!
Och j a g som inte visste hvad i all världen jag skulle säga åt gästerna.
Men älven o m jag uppträdde som den stumma, så kunde det ej ske i underkjol o c h kamkofta, hvarför jag m e d tungt hjärta o c h svidande ögon började klä på mig min grannlåt.
När jag för andra gången lyckades sätta fast hårklädseln bakfram, pinglade tamburkloc- kan, o c h Metta k o m in o c h anmälde kyrkoherden och rådman Wallin m e d fru.
Jag tappade nackspe- geln i bestörtningen o c h ropade på Gina, som jag hörde tala m e d någon inne i Karls rum.
När h o n ö p p n a d e dörren, såg jag A x e l stå där färdigklädd i brudgumsstassen.
» Jag har hela da ' n sprungit mellan rådman Wal- lins o c h tant Tekla, » sade han.
» Jag har öfverta- lat, tiggt, grälat, gjort knäfall, bjudit på stor " fam- nen o c h lofvat d e m de utomordentligaste belönin- gar.
Ja, o c h nu vet jag inte, o m tant Tekla fick klart för sig, att tant Ursula lofvade att komma till sist, ifall pastorn orkade, för när Lotten talade o m, att klädningen inte k o m m i t, så kuskade jag ut till L u n d a.
» » Och Mia h o n säger, att klädningen skickades i middags! » utropade Gina.
» O, hvad skall jag göra! » » Du är bra s o m du är! » sade Axel med en stolt blick på Gina o c h hennes bruna halfylle.
» Pas- torn bad att vi skulle ha öfverseende m e d h o n o m, han är alldeles förskräckligt hes — — » » Gästerna börja k o m m a!
» ropade Karl, som k o m in m e d en löskrage o c h en halsduk i hvardera han- den, hjälplös som en karl alltid är i kritiska ögon- blick.
M e n jag hade icke tid att ajnstera h o n o m.
Jag k o m ihåg sändningen till Kvarnbacken.
H v a d i all världen var det jag hade skickat?
A la dau- b e n!
Och hvad kunde jag ta i stället.
» Skinkomelett! » föreslog Metta o c h sprang efter den sista sändningen från Lunda.
Då jag såg paketet ligga framför mig på det flot- tiga skärbrädet, förstod jag, att vi här hade den fe- lande länken — brudklädningen!
» Metta, du är dum- mare än till o c h m e d en västgötatös från Fårdala har rättighet att vara! » sade jag.
» Tror du, att man v i r a r ' i n fläsk i hvitt papper, hopfästadt med knappnålar, o c h har du någonsin sett en skinka i fason af en långdyna, o c h vet du inte hur pass tung den är — — — » » Men de sa ' ju, att resten skulle k o m m a s e d a n.
Och därför så trodde j a g.