Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Herrar Gustafsson och Lund hafva reserverat sig deremot, att i Utskottens för - Bevil/n.-, Lag- samt Allm.
Besvärs- och Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:o 1. 27 slag icke blifvit intagna följande, utaf Utskottens sammansatta afdelning föreslagna stadganden, nämligen: uti 43 §, näst efter orden ”hvilka antingen ställa borgen för skattens utgörande eller densamma i förskott erlägga *’Kongl.
Ofverståthållare-embetet i Stockholm, och Magistraten i rikets öfriga städer, ege derjemte att för nyssnämnda slags näringsidkare meddela lämpliga ordningsstadganden, hvilka inom hvarje stad böra, så vidt hinder icke deremot möter, bringas till likstämmighet för all derstädes tillåten försäljning af spirituösa drycker, och olika tider för näringsställenas tillslutande icke bestämmas, så vidt ej sådant för ordningens upprätthållande finnes vara nödigt;” samt uti 57 §, näst efter l:a momentet: ”Af hvarje stads invånare må dessutom hero, att, genom auktion eller annorledes, bestämma den årliga afgift till staden, som hör erläggas af dem, hvilka undfå tillstånd alt hränvinsminutering derstädes idka; sådane idkare af näringen likväl undantagne, som derpå redan erhållit burskap och hvilka följaktligen beskattning påföres i den ordning, som för andra borgare i staden är gällande.” Mot Utskottens beslut, att icke tillstyrka den utaf Utskottens sammansatta afdelning föreslagna förhöjning i skatten å bränvinstillverkning, hafva herr Mcechel och herr Paul Berg sig reserverat, under åberopande af de stora statsutgifter, som af denna tillverkning föranledas, samt dessutom bränvinets egenskap af sådan öfverflödsvara, som utgör ett särdeles lämpligt föremål för beskattning.
Af Herr Hesselgren: ”Då jag nu går att nedlägga min reservation mot de sammansatta Utskottens Betänkande i frågan angående vilkoren för tillverkning och försäljning af bränvin, är det ingalunda min afsigt alt inlåta mig i strid hvarken med den fördom, enligt hvilken jordbruket i vårt land skulle befinna sig uti det egna och besynnerliga förhållande, att det icke låter bedrifva sig annorlunda än i förening med hränvinsbränning, hvarföre ock bränvinsbrännings-rättigheten borde, såsom en dyrbar klenod, åt den svenska jordbrukaren förvaras, ej heller med den föreställningen, enligt hvilken bränvinet utgör en nödvändighets-vara för menniskan och dranken för boskapen; utan önskar jag endast att få fästa Rikets Ständers uppmärksamhet på nödvändigheten af sådana åtgärders vidtagande, hvarigenom för de mest framstående missbruken vid utöfningen af omförmälda rättighet må kunna sättas en gräns och staten komma i åtnjutande af åtminstone den ringa skatt, sorn är afsedd att utgå af ifrågavarande produktion och som alltför väl behöfves såsom ett litet bidrag till betäckande af de oberäkneliga utgifter, som 28 Bevil/n.-, L<kj- samt Allm.
Besvärs- och Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:o 1. stundligen päkallas till hämmande af bränvinets olyckliga följder, så vidt sådant med penningar sig göra låter.
Man har nämligen erfarit, hurusom bränvinsskatten, fastän riksdag efter riksdag påbuden till forhöjdt belopp, i sednare tider nästan alltjemnt nedgått och understigit hvad som varit kalkyleradt, och det, oaktadt, efter hvad kändt'är, bränvinsfloden oupphörligen ökats.
De missbruk, hvarigenom ett sådant förhållande kunnat uppstå och få fortfara, hafva knappast kunnat vara obekanta för flertalet af, än mindre för alla dem, som varit håde berättigade och forpligtade att med sin röst bidraga till missbrukens afskaffande; och att de ändock lemnats ohämmade torde man alltså nödgas tillskrifva de allmännare förhållandena af ömsesidigt utbytta, mindre samhällsenliga intressen, hvilka mer än en gång lagt hinder i vägen för samhällsnyttiga reformer.
Det har längesedan upphört att vara en hemlighet, huruledes bränvinsbrännaren kari, med redskap af mindre kannetal eller tillhörande en lägre klass, på lika tid tillverka nästan samma qvantitet bränvin, som med redskap af den högre kannerymden eller i den högsta klassen, synnerligast om ånga användes, i hvilket fall afverkningen beror mera af ångtrycket, än af redskapens storlek och konstruktion.
Alt ett sådant, till en i högsta grad oriktig beskattning ledande, förhållande kari ega rum, torde till en del böra till räknas den brist på nödiga föreskrifter' angående konstruktion och riktig uppmätning af 3:dje och 4:de klasser nas redskap.
Väl förekommer dels uti förordningens 12 § 1 morn., i sammanhang med beskrifningen på enkel bränvinsbrännings-redskap, den föreskrift, att hatten, inberäknadt löst eller fastsittande rör, som sammanbinder pannan med afkylningsred skapen eller mäskvärmaren, icke får innehålla mer än J af pannans rymd, vid äfventyr att, enligt 16 § 2 inom., i af öfverskottet eljest läggas till pannerymden, dels ock uti sista momentet af 13 §, att vid redskap i Ira och 2:a klasserna hvarken uti mäskvärmaren ej heller annorstädes iankrum får inrättas, eller spritångorna, sedan de utgått från hattröret, ledas i uppåtgående rigtning; men beträffande 3:e och 4:e klassernas redskap saknas alla motsvarande bestämmelser, äfven der de utan hinder af den med bränvinsbränning i dessa klasser förenade rättigheten till rektifikation skulle kunna meddelas.
Härigenom har också inträffat, att man fått se rcktilikations-apparater, som, i förening med de från bränvinspannan uppstigande rör och rummet omkring mäskvärmaren, innehållit pannans mångdubbla rymd, och hvilken redskap alltså för Bevilln.-, Lag- samt Allm.
29 bildandet och uppstigandet af bränvinsimman lemnat ett utrymme långt betydligare, än det som varit afsedt vid beskattningens bestämmande efter pannerymd.
För att kunna, utan rubbning i bufvudgrunderna för nu gällande författning och utan sådana förändrade föreskrifter i afseende å redskapens konstruktion, som nödvändigt behöfva för egare medföra kostnader, motverka ofvan antydda missbruk, har jag ansett förändrade lagbestämmelser, af ungefär följande innehåll, böra i 2:dra artikeln af förordningen meddelas.
Bränvinsbrännings-redskapen indelas i sex klasser; och består: forsla klassen af panna, hatt och afkylnings-redskap, eller den s. k. enkla redskapen; andra klassen af den enkla redskapen jemte mäskvärmare; tredje klassen af den enkla redskapen jemte rektifikationsapparat; fjerde klassen af den enkla redskapen jemte så väl mäskvärmare som rektifikalionsapparat; samt femte klassen af all sådan redskap, vare sig den s. k. dubbla pistoriska apparaten eller utaf annan uppfinning, som icke kan hänföras lill någon af de föregående fyra klasserna.
För redskap i första eller andra klassen kan ångas användande vid bränvinsbränning ej lämpligen komma i fråga; och skall redskap i tredje, fjerde och femte klasserna drifvas omedelbarligen med eld, så framt den ej skall hänföras till sjette klassen, hvilken omfattar ali redskap, som drifves med ånga.
I afseende å redskaps konstruktion och redskapsdelars proportionella storlek, böra följande, till förekommande af missbruk behöfliga, till en del redan befintliga föreskrifter uti samma artikel i ett sammanhang meddelas, nämligen: att lösa halsar icke må användas för bränvinspannas förening med hatt; att, då mäskvärmare begagnas, ånga hvarken från bränvinspanna, ej heller på hvad annat sätt som helst, må insläppas uti den i mäskvärmaren inneslutna mäsken, utan blott derigenom ledas genom rör; att vid redskap i första eller andra klassen lankrum må hvarken i mäskvärmare eller annorstädes inrättas, ej heller spritånga, sedan den utgått från hatten, ledas i uppåt gående riktning; att mäskvärmare icke får innehålla mer än 4- utöfver pannans rymd och, der dubbla pannor uti pistoriskt verk användas, mer än 4- utöfver pannornas sammanräknade halfva rymd; att mäskvärmare icke får så inrättas, att den åstadkommer någon rektifikation, med mindre sådan inrättning uppgifves såsom rektifikationsapparat; 30 Bevilln.-, Lag- samt Allm.
Besvärs- och Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:ö 1. att till redskap i första eller andra klassen hatt och rör, så långt de tjena att leda bränvinsimman till afkylningsredskapen, icke få tillhopa innehålla mer än | af pannans rymd, vid äfventyr att af öfverskottet \ eljest räknas till pannerymden ; att lill redskap i tredje klassen hatt, rektifikationsapparater och rör, så långt de tjena att leda bränvinsimman i uppåt gående rigtning, icke fa tillhopa innehålla mer än 1| gång pannans rymd, vid äfventyr att af öfverskottet jr eljest räknas till pannerymden; att till redskap i fjerde klassen hatt, det mäskvärmaren omgifvande rum, hvarigenom bränvinsimman ledes, samt rektifikationsapparater och rör, så långt de tjena att leda bränvinsimman i uppåt gående riktning, icke få tillhopa innehålla mer än :l| gång pannans rymd, vid äfventyr att af öfverskottet ■§- eljest räknas till pannerymden5 att till redskap i femte klassen halt eller hattar, det mäskvärmaren omgifvande rum, hvarigenom bränvinsimman ledes, samt rektifikationsapparater och rör, så långt de tjena att leda bränvinsimman i uppåt gående riktning, icke få tillhopa innehålla mer än \\ gång pannans rymd, vid äfventyr att af öfverskottet i eljest räknas till pannerymden; samt att till redskap i sjette klassen hatt, eller, der den dubbla redskapen begagnas, hattar, det mäskvärmaren omgifvande rum, hvarigenom bränvinsimman ledes, rektifikationsapparater och rör, så långt de tjena att leda bränvinsimman i uppåt gående riktning, icke få tillhopa innehålla mer än 2 gånger pannans rymd, vid äfventyr att af öfverskottet * eljest räknas till pannerymden.
Beträffande beskattningen å bränvinstillverkningen, eller den s. k. paunerymdsafgiflen, så, enär dels tillverkningen af en vara, som för det allmänna medförer så många olägenheter och kostnader, svårligen lärer kunna beskattas till så högt belopp, att skatten öfverstiger hvad af staten åtminstone i kostnadsersättning billigtvis bör kunna påräknas, dels ock den på en verklig öfverflödsvara belöpande beskattning alltid i sista rummet stadnar på konsumenten och följaktligen i sjelfva verket drabbar endast den, som vill beskattningen sig underkasta, har, i betraktande tillika deraf, att uti brödrariket Norrige bränvinsskatten utgår efter en ojemförligt högre beräkningsgrund, än här i landet, jag icke tvekat att föreslå en, åtminstone i vissa delar, förhöjd bränvinsskatt, dervid afseende tillika bordt fästas derå, att nuvarande beskattning å 2:dra klassens redskap befinnes alltför låg i förhållande till denna redskaps relativa afverkningsförmåga, men deremot den å 5:te klassens redskap, drifven med ånga, alltför hög, hvarföre ock, enligt de allmänhe - Bevilln.-, Lag- samt Allm.
Besvärs- och Ekonomi-Utskottens Betänkande, N.-o t. 31 ten sist meddelade kapitalräkningar till rikshufvudboken, ingen sig anmält till bränvinsbränning i denna klass, vid hvars begagnande dock vedåtgången vid bränvinsbränning till minst en tredjedel besparas.
Af bränvinsbrännings-redskapen i l:sta klassen har jag trott den af till och med 30 kannors rymd, hvars begagnande, enligt den mera allmänt rådande föreställningen om hvad med så kallad husbehofsbränning i egentlig mening förstås, torde kunna till sådan hänföras, tilläfventyrs böra vid nu stadgade afgift bibehållas, men den i tariffen bestämda afgift deremot ökas tio procent för den öfriga redskapen i samma klass, tjugo procent för 2:dra klassens redskap, tio procent för 3:dje och 4:de klassernas, för 5:te klassen blifva dubbel emot den, som varder bestämd för den 4:de, samt för 6:te klassen utgå lika med den för 4:de klassen, drifven med ånga, nu stadgade afgift, ökad med tjugo procent; till följd hvaraf afgiften alltså blcfve för 10 kannors panna i l:sta klassen 3 R:dr 6 sk., i 2:dra klassen 5 R:dr 30 sk., i 3:dje klassen 20 R:dr 30 sk., i 4:de klassen 54 R:dr 7 sk., i 5:te klassen 108 R:dr 14 sk. och i 6:te klassen 288 R:dr o. s. v. Jag bade icke ernat att vidare, än som nu skett, vidröra tariffen å pannerynulsafgiften; men en tillfällig jemförelse af några i densamma förekommande tal bar blottat de stora och oförklarliga missproportioner, hvarmed den är behäftad.
Då man genomgår olika klassers beskattning, befinnas t. ex. proportionerna variera på efterföljande sätt:
Pannery md. 1 :sta klassen, 2ulra klassen, 3:djc klassen, A;de klassen, 5.-te klassen. metl eld med eld med eld med eld, med ånga med eld 10 kannors 3 It:dr 6 sk. 1 lt:dr 33 sk. 18 R:dr 36 sk. 49 Rall- 11 sk. 240 R:dr. 223 R:dr. d. v. s. efter denna propor- tion . . . 1. 1J. 6. 15 <-1 3 1Ji ao- 76f. 72. 30 kannors 18 I!:dr 36 sk. 19 R:dr 11 sk. 223 R:dr. 337 R:dr 24 sk. 720 R:dr.
675 R:dr. d. v. s. efter denna propor- tion 1. 9 o o:: '*'9 0 0 ‘ 12. 18. 382. 36. 60 kannors 93 R:dr .36 sk. 223 lt:dr. 430 R:dr. 673 R:dr. 1,440 It:dr. 1,330 R:dr. d. v. s. efter denna propor- tion . . 1. 2?. 44. 7 b 15A‘ 14 f. 90 kannors 223 lt:dr. 3.37
R:dr 24 sk. 675 R:dr.
1,012 R:dr 24 sk. 2,160 R:dr. 2,023 Rädr. d. v. s. efter denna propor- tion 1. n- 3.
H- 9f. 9. 32 Bevillti.-, Lag- samt Allm.
Hvarföre t. ex., vid bränvinsbränning omedelbarligen ined eld, bränvinsbrännare i 3:dje klass skall skatta 12 gänger så mycket som bränvinsbrännare i l:a klass, när 30 kannors panna begagnas, men endast 6 gånger så mycket, när 10 kannors panna, 44- gånger så mycket, när 00 kannors panna, ocb 3 gånger så mycket, när 90 kannors panna begagnas, eller hvarföre bränvinsbrännare i 5: te klass skall skatta 72 gånger så mycket som bränvinsbrännare i l:sta klass, när 10 kannors panna, men blott 36 gånger så mycket, när 30 kannors panna, 14-4 gånger så mycket, när 60 kannors panna, och 9 gånger så mycket, när 90 kannors panna begagnas, etc. etc., lärer svårligen låta sig förklara.
Då följaktligen tariffen, öfverallt behäftad med dylika missproportioner, ej lärer kunna betraktas annorlunda, än såsom i högsta grad orimlig och orättvis, torde dess totala omarbetning ej längre höra uppskjutas, så att, ehvad grunder för beskattningen än varda antagna, de åtminstone må vinna en konseqvent tillämpning hela tariffen igenom”.
Vice Talmannen Zetterberg och Johan Pehrsson från Upsala län hafva häruti instämt, dock med den skiljaktighet, att de ansett afgiflen för hränvinstillverkning med redskap i 2: dra klassen, af till och med 20 kannors rymd, böra oförändrad bibehållas, sådan den i nu gällande förordning var bestämd, enär jemväl sådan tillverkning syntes dem böra hänföras till den s. k. busbehofs-bränningen samt dessutom begagnandet af 2:dra klassens redskap borde, såsom medförande besparing i ved, befordras, och icke genom förhöjning i beskattningen, motarbetas.
Af Ola Månsson från Christianstads län och Eric Mallmin från Vesterås län: ”1 några delar af de förenade Utskottens förslag hafva vi icke kunnat instämma.
Och då vi följaktligen deremot anmäla vår reservation, anse vi oss äfven böra framlägga skälen för våra skiljaktiga åsigter.
Det forsla ämnet för reservationen är stadgandet om försegling af bränv in s b ränn ings - reds kap.
Under öfverläggningarne i de förenade Utskotten uttalade vi den mening, alt all föreskrift i berörde hänseende borde ur författningen försvinna, och denna mening vidhålla vi ännu.
Vi hysa nemligen den öfvertygelse, att en sådan föreskrift är ändamålslös och derföre så mycket mer obillig, för alt ej rent ut säga orimlig.
Ändamålet dermed skulle vara att hindra innehafvare af bränvinsredskap att under förbjuden lid, vare sig i allmänhet eller i följd af bristande anmälan, med samma redskap utöfva bränvinsbränning.
Men om än staten må vara tillåtet att såsom en förbrytelse stämpla en dylik bränning, torde man svårligen kunna Bevilln-, Lag- samt Allm.
Besvärs- och Ekonomi-Utskottens Betänkande, No 1. 33 kunna försvara sådana stadganden, som nu ifrågaställda.
I förra fallet vidlager man åtgärder i uppenbar strid emot gällande lagar, men i det sednare gör man ingenting och straffas likväl såsom förbrytare.
Hvad är då grunden till detta stadgande? jo! misstankan; men ligger deri en förnuftig grund?
är det rätt oell ädelt af lagstiftningen att misstänka hvarje innehafvare af en bränvins-redskap, af några kärl, hvarmed en till förbrukning lofgifven vara kan, och, under vissa vilkor, må tillverkas, för ett olofligt begagnande deraf?
På samma skäl kunde man ålägga innehafvare af knif och af andra lifsfarliga vapen att göra dem obrukbara, vid andra tillfällen, än då de begagnas för lofgifna ändamål.
Derhän har del emellertid ännu icke kommit och lärer ej eller komma.
För missbruk af vapnet, för dess olofliga begagnande, må man straffas; men derför, att man eger ett vapen, må maij ej misstänkas för afsigten alt begagna det på ett brottsligt sätt.
Likaså synes förhållandet vara med den, som innehafver kärl, hvarmed bränvin kan tillverkas.
Sker sådant olofligt, bryter han emot lag; men för kärlens innehafvande må han ej misstänkas för något uppsåt att blifva lagbrytare.
Det ligger något förhatligt i denna lagstiftning; och den har ej eller visat sig serdeles båtande i sina följder.
Mången laglydig och redligt sinnad man har fal lit offer för den misstänksamma lagstiftningen; och de synbara fördelarne deraf hafva blott kunnat spåras i snikna åklagares plånböcker.
Det är ej eller obekant, hurusom domare i allmänhet med en djup ovilja funnit sig nödsakade att tillämpa påföljd för underlåten försegling; och en sådan tillämpning hade ej eller kunnat verka välgörande hos folket, hvilket i hvarje lag vill se ett uttryck af rättvisa, något som, efter vårt omdöme, svårligen står alt förena med den lag, som gör un derlåtenhet af försegling till ett brott.
Men vinnes då ändamålet med denna log?
ja, så vidt den hindrar hränvinsbränning med den förseglade redskapen.
Men bränvin kan tilläfventyrs tillverkas med andra kärl och dermed gäckas hela lagstiftningen.
Man kan visserligen härvid invända, att i sednare fallet får den olofliga brännaren plikta för sitt olagliga företag, och att dermed förekommas dylika; men om sådant hjelper i detta fall, hvarföre skulle del ej hjelpa i det andra?
Utskotten synas jemväl hafva insett obilligheten af lagen; ty, efter deras förslag, skulle det numera komma att bero, ej af redskapens egare, utan på dem, hvilka ombesörja försegling, när densamma bör verkställas.
På de sednare skulle det således ankomma, att låta redskapen längre eller kortare lid oför. seglad innehafvas af egaren; men hvarföre då icke helt och hållet borttaga om. förmälda försigtighetsmått?
Det medför kostnader för så väl slaten, som den en.
Sits Prat. 1850 & 1851. 5 Samt. 2 Af i.
1 Haft. 5 34 Beviltn.Lflg- sami Allm.
Besvärs- och Ekonomi-Utskottens Betänkande, N/o 1. skilde, samt verkar aldrig godt; oell det ligger något för känslan sårande i blotta tanken, att en offentlig person skall inställa sig i milt hem och sätta min egendom i det stånd, att jag dermed ej må bryta emot lag.
Skall lagen så misstänka alla samhällets medlemmar?
Vi tro det ej; och vi kunna ej eller förmoda, alt Rikets Ständer längre bibehålla en föreskrift, hvars skapare synes hafva helt och hållet varit hänförd af nykterhetsfanatismen.
Del andra, föremålet för vår skiljaktighet är 43 §. i föreslagna författningen.
Deri förbjudes försäljning af bränvin under en kanna, utom på gästgifvaregård;) r, källare och andra dylika ställen.
Vi önska, alt berörde belopp mätte nedsättas lill j:dels kanna.
Derigenom skulle det med lagstiftningen i denna del åsyftade, nu förfelade, ändamålet vinnas.
Lönnkrögeriet befordras nemligen genom förbudet att sälja under en kanna, enär hvar och en, som behöfver bränvin, men ej har råd att köpa berörde belopp, nu förfogar sig till lönnkrogen, der bränvin supvis erhålles, der kamrater träffas och der supande på allt sätt befordras.
Finge lian i stället hos den, som tillverkar bränvin, köpa jrdels kanna, så ginge han dermed hem och tog sig kanske blott en sup om dagen.
Han blefve då icke en kroggäst och inleddes derigenom ej eller till fylleri, hvilken last födes och frodas pä lönnkrogarne.
Vår egen erfarenhet af förhållandena har kommit oss till denna öfvertygelse.
Vi hafva jemväl sett, hurusom omförmälde förbud ständigt öfverIrädes på landsbygden.
Mången gång torde det väl ske af vinningslystnad, men lika ofta har det sin grund deri, att man ej vill uttala ett nekande, som innefattade en vägvisare till krogen.
I allt fall kan förbudets öfverträdelse ej förekommas, så länge jordbrukare ät eget folk få afyttra bränvin lill det mindre beloppet.
Bland delta folk finnas alltid beredvillige kommissionärer ät de främmande, hvilka på så sätt vinna deras afsigt, utan husbondens vetskap.
Del tredje föremålet är Utskottens beslut om borttagande ur författningen af förbudet för köpare af bränvin att vittna.
Man har ansett delta stadgande ej tillhöra den ekonomiska lagstiftningen.
Det har likväl der haft plats sedan år 1815 och torde jemväl böra bibehållas.
1 den ekonomiska lagstiftningen inlöpa många ämnen, som tillböra den allmänna lagstiftningen; men ingen lärer vilja påyrka borttagande deraf.
De tillböra lagstiftningens fulländning eller äro, med andra ord, framkallade af den ekonomiska författningen.
Så har förhållandet varit med ifrågavarande stadgande.
Att borttaga detsamma skulle möjligen leda till ovisshet hos domare, och derföre hafva vi satt oss emot ett sådant borttagande, emedan lagstiftarens uppgift bör vara att bereda, icke osäkerhet, utan säkerhet i lagskipningen.”
Detri Un.-, Lag- sami Allm.
Besvärs- och Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:o 1. 35
I l:sta punkten af denna reservation hafva Carl Tholsson fran Skaraborgs län, Jöns Mansson frän Malmöhus län och Erik Carlsson från Stockholms län, i Irsta och 2:dra punkterna A. V. Uhr och Jöns Erik Eriksson från Orebro län, i Irsta och 3:dje punkterna Herr /Veidenhjelm och uti alla punkterna Ephraim Larsson frän Elfsborgs län, Lars Mallsson från Upsala län, J.
Holm och Olof Johansson från Stockholms län, Jan Samuelsson från Calmar län och Guslaf Pellersson från Östergöthland instämt. af Jöns Månsson från Malmöhus län: ”De grundsatser, som Utskotten så väl vid denna, som många föregående riksdagar uttalat och följt, i afseende på bränvinshrännings-heskattningen, kan jag icke erkänna såsom riktiga.
Det synes mig, såsom ville man med hög beskattning fördyra sjelfva varan.
En lång följd af år, hvarunder denna åsigt gjort sig gällande, hade dock bordt öfvertyga om motsatsen.
Det kan nemligen icke bestridas, att bränvinsbränningen genom den högre beskattningen endast uppdrifvits, och i stället att före den tid, då en slik beskattnings-sjuka ännu ej bemäktigat sig våra statsekonomer, yrket var ett husbehof, har det sedermera allt mer närmat sig fabriksmässighet.
Kopparslagarens uppfinningsförmåga har efter hvarje riksdag tagits i anspråk, för att, medelst redskapens förändrade konstruktion, bringa dem till den möjligen högsta afverkning.
De små pannorna hafva visserligen också måst bringas derhän, att de nu kunna afverka ett högre kannetal, än dermed var möjligt, eller ens anadt för 30 å 40 år tillbaka; men de äro dock både små och overksamma, jemförelsevis med de allt uppslukande konstapparaterna.
Likväl hafva dessa sednare erhållit ett synnerligt omhuldande; ty då en 62 kannors panna af enkel redskap, med stark drifning, endast kan tillverka fyra å fern tusen kannor bränvin på 6 må nader och i beskattning ansetts lika med en 10 kannors panna af tredje klassen, eller 100 Rrdr; så visar dock erfarenheten, att denna sistnämnde, på lika tid, afverkar minst 18 å 20,000 kannor bränvin.
Häraf har dock den oformligheten uppkommit, att, då för den enkla redskapen erlägges något öfver 11-J rst. i skatt för hvarje afverkad kanna, har den i samma kategori ställda konstapparaten icke mer än något öfver 2:ne runstyckens beskattning för hvarje afverkad kanna bränvin.
Huruvida detta förhållande kan anses rättvist, hemställer jag till en hvars rättskänsla och oförvillade omdöme.
I följd häraf kan den tanken ingalunda undgå min uppmärksamhet, att det icke varil i egenskap af en behöflig binäring, för jordbrukaren så mycket mer omistelig, som de allt mer stegrade anspråken på nya uppoffringar i skattebidrag tvingar honom att i penningar förvandla större delen af den skörd, hans tegar kunna frambringa, utan att hans åtanka på egna 30 Bevilln.-, Lag- sami Allm.
Besvärs- och Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:o 1. hellof alllid får hafva afgörande rösten, som denna industrigren beskattats.
Tv då tyckes det mig, som man företrädesvis bordt tillse, det icke småpannorna i sin enkla beskaffenhet ålagts den jemförelsevis högsta beskattningen.
Det förekommer mig, såsom ville man lägga den tyngsta bördan på den svagaste hästen.