Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Beträffande dernäst frågan om ett förtydligande af åtskilliga paragrafer i inqvarterings-ordningen, får Utskottet anföra, att den i betänkandet gjorda hemställan om undersökning rörande förhållandet med inqvarterings-tungan inom
Götheborgs stad är föranledd af den utredning utaf ämnet, som, vid behandlingen af motionen, serskildt måst af Utskottet företagas, men att Utskottet icke funnit skäl att utsträcka denna utredning till inqvarterings-skyldigheten uti öfriga rikets städer, enär anledning icke kunnat dertill hemtas af berörda motion, hvaruti endast denna skyldighet ifrågastälts, så vidt den rörer staden Götheborg.
Utskottet har till följd häraf ansett sig ej heller kunna göra någon framställning, rörande förändring uti inqvarterings-ordningen i allmänhet eller såsom omfattande samtliga rikets städer utom Stockholm, utan inskränkt sig till hvad i betänkandet finnes framstäldt serskildt angående Götheborg.
Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Utlåtande, N:o H4. 13
Då nu härtill kommer, att Utskottets hemställan i denna del blifvit af ett
Riksstånd bifallet samt af ett annat lemnadt utan anmärkning, så anser Utskottet sig böra vidblifva sitt i detta hänseende gjorda förslag.
Utlåtande, i anledning af erhållna återremisser af Ekonomi-utskottets betänkande N:o 91, rörande folkundervisningen i riket.
Omförmäldte betänkande har, enligt från Riksstånden Utskottet tillhandakomna protokolls-utdrag, blifvit i serskilda punkter af höglofl.
Ridderskapet och Adeln, högvördige Preste-ståndet och välloflige Borgare-ståndet återremitteradt, på grund af gjorda anmärkningar, hvilka Utskottet härmed går att, i följande ordning, upptaga och besvara. § 3.
Utskottets tillstyrkande, pag. 4, af innehåll: ”att Rikets Ständer ville hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att en författning måtte blifva utfärdad, hvarigenom stadgas, att alla hemman, hvilka, dels på grund af Kongl, resolutioner och dels på grund af privilegier, äro befriade från kyrkobyggnad, icke, i fråga om skolbyggnad, må få tillräkna sig samma frihet, utan tillförbindas att deltaga i anskaffandet och underhållandet af tjenliga rum för de folkskolor, som inom församlingen finnas eller blifva^inrättade, samt att detta deltagande måtte bestämmas efter de grunder, som, jemlikt 2 mom. 5 § i Kongl, förordningen den 29 Augusti 1843, följas i fråga om rösträtt vid socknestämma,” har af höglofl.
Preste-ståndet blifvit återremitteradt.
De deremot gjorda anmärkningar innehålla hufvudsakligen: l:o att det vore betänkligt, om byggnads-skyldigheten skulle bestämmas efter rösträttighet vid sockenstämma, emedan brukare och arrendatorer för sina hemman, i många fall, då skulle derifrån befrias, om nemligen egaren inom socknen bor; 2:o att Allmänna Besvärs- och Ekonomi-utskottet icke egt rättighet, att, utan i förening med Lag-utskottet, föreslå ifrågavarande lagförändring eller förklaring; 3:o att det numera vore för sent att framställa det ifrågavarande yrkandet, sedan skol - 44 Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Utlåtande, N:o 114. byggnader i de flesta socknar redan äro uppförda utan bidrag af de i betänkandet oraförmälde privilegierade jordegare, samt äfven orättvist att dymedelst bereda en förmån åt de socknar, som varit försumliga i fullgörandet af sitt åliggande i detta hänseende, framför dem, som skyndat att rätta sig efter lagens föreskrift, samt att det icke eller vore rätt att föranleda hos de sednare några ersättnings-anspråk, innebärande frön till tvister sockneboer emellan; 4:o att uti berörde tillstyrkande ordet ”lägenheter” blifvit uteglömdt, hvadan det i sitt nuvarande skick ansetts tvetydigt och lätt ledande till missförstånd.”
I anledning häraf får Utskottet anföra: l:o att hemmanens deltagande uti de ifrågavarande skyldigheterna, efter Utskottets förslag, kommer att ega rum äfven i de fall, att de äro utarrenderade och att egaren bor inom församlingen, ty om egaren röstar för dem, så svarar han, enligt gällande föreskrifter, äfven för de dem åliggande besvär och, i den händelse att han är genom kontrakt eller eljest derifrån fritagen, i hans ställe brukaren eller arrendatoren.
Samma förhållande är med dagsverksskyldigheten, som utgöres efter matlag, att den ej heller förändrats uti berörde fall.
Utskottets mening har ingalunda varit att förändra grunderna för skyldigheten att deltaga i skolhusbyggnad, utan att få dem allmänt tillämpade äfven på dem, som, genom serskilda Kongl, resolutioner eller eljest, äro från en sådan byggnadsskyldighet befriade; 2:o hvad angår Allmänna Besvärs- och Ekonomi-utskottets bestridda rättighet, att, utan i förening med Lag-utskottet, föreslå ifrågavarande lagförändring och förklaring, så kan till dess försvarande med skäl anföras, att hela förslaget till nu gällande skolstadga vid riksdagen 1840 och 1841 uppgjordes utan Lag-utskottets hörande och i önskningsväg till Kongl.
Maj:ts nådiga pröfning öfverlemnades; 3:o må det val medgifvas, att de flesta församlingar sannolikt redan uppfört sina sikolhus, men på alla ställen torde kostnaderna derför icke blifvit till fullo afbördade, och dessutom har Utskottet trott, att man ej härvid borde lemna ur sigte de framtida behofven för skol-byggnadernas underhållande lika litet som att tillfällen kunna inträffa, då nya skolhus behöfva uppföras.
Med antagande häraf torde ett sådant stadgande, som det af Utskottet föreslagna, icke kunna anses komma för sent; 4:o får Utskottet, som anser det gjorda förslaget om tillägg i denna punkt af ordet ”lägenheter” innebära större tydlighet, om det i föreskriften komme att inflyta, och för samma orsak jemväl finnér lämpligt, att sådana verk hvilka icke till hemman och lägenheter kunna hänföras, såsom jernverk, sågverk m. fl., der utsättas, hemställa, att det uti § 3 bet.
N:o 91 pag 4 afgifna förslag till underd. skrifvelse måtte erhålla följande lydelse: att Rikets Ständer ville hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att en författning måtte blifva utfärdad, som så förklarar 3 § af nu gällande skolstadga, att äfven de hemman, verk och lägenheter, hvilka af en eller an - Allm. Bese.* och Ekon.-Utskottets Utlåtande, N:o 114.
15 nan anledning äro befriade från kyrkobyggnad, tillförbindas att deltaga i anskaffandet och underhållandet af tjenliga rum för folkskolor inom de skoldistrikt, der de äro belägna, samt att detta deltagande måtte bestämmas efter de grunder, som, jemlikt 2 mom. 5 § i Kongl, förordningen den 29 Augusti 1843, följas i fråga om rösträtt vid sockenstämma. § 6 mom. 2.
Utskottets hemställanden, pag. 8, l:o ”att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att pastorer inom Götheborgs stift hädanefter, vid tillsättande af folkskole-lärare, måtte få beräkna sin rösträtt lika med hvad i detta afseende för rikets öfriga pastorer är stadgadt;” 2:o ”att Jöns Månssons och Pehr Bengtssons gjorda förslag om inskränkning af den åt kyrkoherde, genom 6 § mom. 2, lemnade rösträtt, måtte förfalla” hade från vällofl.
Borgare-ståndet blifvit återremitterade; men som desamma af Ridderskapet och Adeln samt Preste-ståndet blifvit bifallna samt Bonde-ståndet dervid låtit bero och beslut sålunda angående dem redan är fattadt, så kan återremissen icke föranleda till någon Utskottets vidare åtgärd.
Då denna del af betänkandet hos det hedervärda Bonde-ståndet föredrogs och afgjordes, blef en ny motion i ämnet af riksdagsfullmäktigen Pehr Bengtsson från Calmar län, väckt och till Utskottet remitterad, varande densamma hufvudsakligen af följande innehåll: ”att det, enligt motionärens åsigt, finnes större säkerhet för den lämpligaste sökandens utväljande, om valet sker af socknemenigheten, äfven om den består af mindre upplyste personer, än om det sker af en orättrådig pastor, hvars godtyckliga afsigter säkerligen tagas i betraktande vid förslagets upprättande och sedermera vid sjelfva valet gå i fullbordan; att, enär menigheten, utan skada lör religionsvården, ständigt egt rätt att inom förslag utnämna pastorn och komministern, så bör det ej eller vara vådligt om den berättigas att i samma ordning utse skolläraren, orgelnisten och klockaren, hvadan motionären föreslagit, att stadgas måtte, det pastorer, vid val af sådana tjenstemän, ej må beräkna större rösträtt än vid val af komminister eller endast 2:ne tjensteröster;” men då denna fråga redan blifvit genom 3:ne Riksstånds beslut afgjord, kan berörda motion icke till någon åtgärd föranleda.
Utskottets tillstyrkande, pag. 8, ”att prosten Klintbergs och Ola Månssons från Malmöhus län väckta motioner, att sökande till folkskolor icke böra fö samtidigt ingifva sina ansökningar på flera ställen, måtte förfalla,” hade högvördiga Preste-ståndet ogillat detsamma och i stället, för sin del, beslutat, att ett tillägg till 16 Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottcts Utlåtande, N:o 114, ifrågavarande 6 § måtte göras, på sätt prosten Klintberg föreslagit; men som de öfriga Riksstånden bifallit Utskottets tillstyrkande, så kan berörde beslut icke föranleda till någon Utskottets åtgärd.
Vidkommande Utskottets tillstyrkande, pag. 9, ”att Rikets Ständer ville bestämma den i
Maj såsom årlig afflyttningstid för de folkskole-lärare, som tillika äro klockare eller orgelnister, samt, jemte anmälan af detta beslut, i underdånighet anhålla, det Kongl. Majit täcktes, med nådigt bifall härtill, låta utfärda författning i detta afseende för öfriga folkskolelärare” har detsamma blifvit återremitteradt från högloft.
Ridderskapet och Adeln samt högvördige
Preste-ståndet hufvudsakligen på grund af följande anmärkningar: ”att den lista
Maj vore i allmänhet en otjenlig tid för folkskolelärares flyttning, emedan på de aldra flesta ställen läseterminen då påginge i skolorna, hvadan ock då verkställda ombyten af lärare skulle medföra afbrott i undervisningen; dertill komme äfven, att då lärjungarne i folkskolelärare-seminarierna eller de blifvande folkskole-lärarne varda utexaminerade i Juni och December månader, samma terminer äfven borde vara bestämda såsom flyttningstiden för lärare i folkskolorna, emedan vid dessa tider på året en mängd från seminarierna utgångne elever vore färdige att emottaga sådana lärare-beställningar; och har på dessa skäl blifvit hemstäldt till Utskottet, att det måtte taga i öfvervägande, huruvida icke den ena om ej båda af dessa flyttningstider borde anses lämpligast, samt att, om
Utskottet inskränkte sig till förordande af blott den ena, den 1 Juli då måtte dertill föreslås.
Härå får Utskottet svara, att de olägenheter, hvilka förments komma att härflyta från bestämmelsen om folkskole-lärares flyttning den 1 Maj, icke, vid utarbetandet af betänkandet Nio 91, undgått Utskottets uppmärksamhet, samt att Utskottet först, efter den noggrannaste pröfning af skälen för och emot, tillstyrkt bestämmandet af denna dag.
Sålunda har det ej eller blifvit förbisedt, att den 1 Juli eller 1 December såsom afflyttningstider hvarken voro lämpliga eller beqvämliga för utexaminerade seminarister, emedan den, som blir utexaminerad den 1 Juni, icke kan tillträda någon skol-läraretjenst den derpå följande 1 Juli, likasom icke eller den, hvilken utexamineras i slutet af November kan till sådan tjenst utnämnas den 1 December, enär 56 dagars ansökningstid för dessa tjenster är föreskrifven och denna ovilkorligen måste vara tilländalupen, förrän tillsättning kan ega rum; äfvensom Utskottet anser, att icke obetydliga olägenheter skulle uppstå för de skol-lärareplatser, som äro förenade med klockaresysslor, i händelse någon af de nyssnämnda dagarna bestämdes till afflyttningstid i stället för den af Utskottet föreslagna 1 Maj.
På dessa skål och då för öfrigt Utskottets tillstyrkande blifvit bifallet af vällofl.
Borgareståndet och hedervärda Bonde-stådet, så anser sig
Utskottet böra vidblifva sitt berörda förslag.
Utskot - Allm. Jlesv.- och Ekon.-Utskottets Utlåtande, N:o 114. 17 Utskottets andra tillstyrkande, pag. 9, ”att prosten Klintbergs förslag, det folkskolelärare, vid klagomål, icke må vara berättigad att söka annan tjenst, innan de blifvit till slut bragta, icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda ”har blifvit återremitteradt af högvördiga Preste-ståndet, men som detsamma är af de trenne öfriga riksstånden bifallet och beslut sålunda deröfver fattadt, föranleder återremissen icke till någon Utskottets vidare åtgärd.
Utskottets hemställan, pag. 15, ”att Rikets Ständer må hos Kongl. Maj:t i un derdånighet anhålla, det Kongl. Maj:t täcktes, för begagnande vid folkskolorna, låta utfärda ett reglemente för enkel eller fristående gymnastik, med fästadt hufvudsakligt afseende på öfning i sådana militäriska rörelser, hvilka kunna anses nödiga och nyttiga, såsom förberedelser till bevärings-exercisen,” har blifvit afslagen af högvördiga Preste-ståndet och hedervärda Bonde-ståndel, men bifallen af de begge andra Stånden, i följd hvaraf ifrågavarande hemställan förfaller.
Utskottets yttrande, pag. 16, angående herr Hammarhjelms förslag i fråga om serskild undervisning för llickor, har blifvit återremitteradt från Ridderskapet och Adeln, men som det är af de öfriga riksstånden bifallet, så kan återremissen icke föranleda till någon Utskottets vidare åtgärd.
Emot det af Utskottet nu fattade beslut i frågan om skollärare-, orgelnist- och klockare-val får jag mig reservera.
Då Utskottet, på ett, icke sig sjelft värdigt sätt behandlat min förra motion i denna fråga, se Utskottets betänkande N:o 91, utan nödgats blunda för sjelfva saken, så nödgades äfven jag att, i afseende på det förenämnda, till Utskottet inkomma med en ny motion, under den förhoppning, att Utskottet skulle genom den upprätta eller godtgöra hvad det i den förra uraktlåtit, eller af motvilja och missförstånd om motionens rätta vigt förfelat.
Men då, hvad redan sagdt är, Utskottet nödgats blunda för den förra motionen och visa sig döf för den sednare, lärer för närvarande icke vara annat att göra än låta dervid bero, likväl under den förhoppning, att den. som med tålamod fördrager tiden, han vinner allt.
Pehr Bengtsson, från Calmar län.
Prot. 1847 1848. 8 Sami. 29 Häft. t 18 Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande, N’.o 115.
Nio 115.
Betänkande, i anledning af väckta motioner, om nästa riksdags hållande i någon annan stad än Stockholm.
I detta ämne har till Allmänna Besvärs* och Ekonomi-utskottets handläggning blifvit remitterade: l:o från högloft.
Ridderskapet och Adeln, ett af friherre Åkerhjelm, Carl, afgifvet memorial, deruti, med åberopande af regerings-formens 50:de och riksdagsordningens 3:dje §§., hvilka bjuda, att riksdagarne skola hällas i rikets hufvudstad, utom i de fall, då fiendens framträngande, eller pest eller andra lika vigtiga hinder göra det omöjligt eller för rikets ständers frihet och säkerhet vådligt, han föreslagit, att rikets ständer ville hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, det nästa riksdag måtte blifva hållen i någon landsorts stad; och har motionären ansett sig ega fulla skal till denna sin framställning, i betraktande deraf, att frihet och säkerhet under de trenne sistförflutne i hufvudstaden hällne riksdagarne blifvit störd genom hotande folkskockningar utanför stånds-samlingarne och anfall både mot taleman, utskotts-ordförande och enskilda riksdagsmän, m. fl., och i synnerhet genom våldsamheterne under innevarande riksdag, hvilka icke ens af Hans Majit Konungens personliga närvaro eller af Dess menniskoälskande och faderliga förmaningar kunnat hejdas, utan föranledt, att vapenmakt måst brukas, derunder blod flutit och en garnisons-förstärkning inkallats, hvars kostnader, ännu obestämda, icke obetydligt betungat statens försvagade drätsel; att, då de klasser, som i andra länder så ofta väcka bekymmer, säkerligen icke afvikit från svenska folkets berömda sans och laglydnad, om de icke blifvit upprörda och vilseledda genom långvariga och ihärdiga retelser och intalade osanna uppgifter; så hade likväl sådant skett och äfven härtill begagnats frågan om en vigtig grundlags-förändring, hvars verkliga natur och följder flertalet icke förstå att uppfatta, men hvars genomdrifvande i den mest samhiillsförstörande skepnad gifvit och gifver kärkomna anledningar till nya bemödanden att uppreta stånd emot stånd, klasser emot klasser, lydande mot befallande, fattigdom emot förmögenhet; att, för bestämmandet af denna granlaga förändring, ett förslag hvilar till nästa riksdag, hvars förtidiga sammankallande redan inom ett annat riksstånd varit ifrågastäldt, ehuru den laga mellantiden nogsamt erfordras för lugnandet af upprörda sinnen, och begrundandet af ett så angeläget och omtvistadt ämne, och hvars öfverläggningar derföre böra mer än vanligt betryggas mot uppenbart våld och obehöriga personers inblandning.
Vidare har motionären, till grund för sitt förslag, åbe - Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande, N:o 115.
19 ropat, dels grundlagens klara ord, som icke inskränkt ensamt tjll ena statsmaktens bepröfvande, huruvida våda kan uppkomma för rikets ständers frihet och säkerhet* dels de ständigt fortgående bemödanden att vilseleda och uppreta allmänheten genom de mot undersåtlig och medborgerlig ed stridande företag att göra närvarande representation förhatlig och att, med utestängande af hvarje tanka på dess skäliga förbättring, utrota de grundvalar, hvilka Sverige är nog lyckligt att ega till monarkiens värn, lagarnes och den sanna frihetens bestånd; dels ställningen uti vår verldsdel, hvars hufvudstäder föregått med exempel af oro och inbördes strider, med beklaglig inverkan hos oss, och hvilka, då de inom den korta tiden till vår nästa lagtima riksdag omöjligen kunna blifva lugnade, skulle blottställa äfven vår hufvudstad för nya uppträden; dels att det är hvarje medborgares pligt att, fastän icke tänkbart är, att någon förvillelse, ehuru stor den i andra fall kunde blifva, skulle innebära någon våda för Konungens helgade person eller för Dess höga familj, söka befria Regenten från den grymmaste af alla nödvändigheter, den att använda vapnens makt mot egna undersåter, eller att blottställa sitt Majestät genom fåfänga föreställningar, som det blinda raseriet icke aktar; och dels slutligen i afseende på de olyckor och oberäkneliga förluster, som skulle tillskyndas vår hufvudstad, regeringens medelpunkt, förvaringsstället för vår bank, våra angelägnaste arkiver, för våra dyrbara samlingar i konst och vetenskap, och derjemte vår största handelsplats, om den blefve utsatt för allvarsamma oroligbeter och upproret skulle segra, emedan den skulle ådraga sig icke blott olyckorna, förstörelserna och kostnaderna af en inom sig upplöst ordning, utan äfven hatet från landsorternas invånare, hvilka säkerligen i sin ordning fmge uppbära följderna af sådane folkrörelser och derföre hota deras utgångspunkter med en hämnd, som icke kan aflöpa utan svåra följder och icke skall skilja emellan brottslingen och den förtryckte ordningsvännen.
Vid remissen häraf har herr Lagerheim, Lars Magnus, instämt med motionären, under förklarande, att han ansåg bestämmandet af plats för riksdagens hållande böra öfverlemnas till Kongl. Majit, emedan sådant, i i nseende till möjligen inträffande omständigheter, såsom missvext, eldsvåda och dylikt, ej nu kunde af rikets ständer föreslås; hvaremot friherre Raab, Adam Christian, yttrat: att han, för sin del, icke ansåge de oroligheter, som i Stockholm under denna riksdag passerat, hafva varit af den skarpa beskaffenhet, att de afhållit någon riksdagsman ifrån att yttra sig och i fortsättningen af sina riksdags-förhandlingar verka i öfverensstämmelse med sin öfvertygelse, eller att så svåra emeuter, än mindre uppror, förelupit, att de kunna hänföras till den §. i riksdags-ordningen, som bjuder, att riksdagen må förflyttas ifrån hufvudstaden, då pest, krig eller dylika omständigheter sådant föranleda, äfvensom att så många anledningar förefinnas, hvarföre riksdagarne i allmänhet böra hållas i hufvudstaden, såsom upplysningars lättare vinnande i förekommande frågor, m. m., 20 Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande, N:o 115. att det visserligen ej utan högst vigtiga och giltiga skäl bör ifrågasättas att förlägga riksdagen till annan stad.
2:o från högvördiga Presteståndet: herr doktor Bromans memorial, hvaruti blifvit framstäldt, att, då antagas måste, det Kongl. Maj:ts nådiga förslag till ny riksdags-ordning och dermed sammanhang egande förändringar blifver hvilande, till grundlagsenlig behandling vid nästkommande riksdag, samt inom ett annat riks-stånd yttrats, att en motion möjligen torde der väckas, att till Kongl.
Maj:t ingå med underdånig anhållan om urtima riksdags snara sammankallande, för denna vigtiga frågas slutliga afgörande, ansåg motionären, att första vilkoret lör möjligheten af ett lugnt öfvervägande utaf de ärenden, hvilka komma under representationens granskning, otvifvelaktigt vore, att yttre lugn, personlig och huslig säkerhet äro rådande i dess närmaste omgifning.
Då detta vilkor likväl under de trenne sednast förflutne riksdagarne icke egt rum, utan deremot uppträden och oroligheter inom hufvudstaden förekommit, hvilkas driffjedrar icke kunnat genom lagliga undersökningar upptäckas, men svnas dock hafva stått i något sammanhang med de å dessa riksdagar förekomna frågor och förslag om representations-sättets förändring samt det numera tyckes hafva öfvergått till en vana hos en viss del al hufvudstadens befolkning, att till historien om dessa frågors behandling hvarje gång lägga märkvärdigheten af ett upplopp, och då våra dagars erfarenhet i andra länder lärer, huru lätt dylika uppträden bland hufvudstädernes rörliga folkmassor, ehuru de i början synas obetydliga, kunna genom tillfälligheter leda till händelser, hvilkas följder blifva oberäkneliga för regeringarnes bestånd och staternas säkerhet, måste det anses såsom en pligt för en representation, som ännu är i besittning af sina lagliga rättigheter, att söka undanrödja icke allenast de anledningar, som framkallat dessa väl vådliga, men hittills lyckligtvis afvända, försök till inhemska fridens störande, utan ock att förekomma de större faror för regering och land, hvilka genom försökens fortsättande och tillfälliga framgång kunna uppkomma, emedan det icke kan vara representationen värdigt, att vid hvarje dess sammankomst se hufvudstadens lugn hotadt, enskilda representanters och medborgares husfrid störd, fönster krossade, boningsrum och möbler förstörda af stenkastningar, husportar sönderhuggne och uppbrutne, en allmän osäkerhet på gator och torg vara rådande, att höra hotelser mot enskilda, rykten om tillämnade våldsamheter och mordbrand, att se till och med tryckta proklamationer uppspikade på gatuhörnen, uppmanande till folksamlingar och fridsstörande, att med stillatigande höra regeringen blottställd för de oblidaste omdömen för allt h\sad den vid dylika tillfällen gör, och slutligen satt i den sorgliga nödvändighet att använda den beväpnade makten till utgjutande af medborgares blod, dervid tillfälligheter aldrig kunna förekommas, som göra att den oskyldiga faller med och för den skyldige.
Representationen bör Allm. Bese.- och Ekon.-Utskottets Betänkande, N:o Hå. 21 bör än vidare icke, utan vidtagande åtgärder, blottställa landet för de dryga kostnader, hvilka blifva nödvändiga genom truppers uppbådande och garnisonens i hufvudstaden för tärkning under längre tider, eller låta landet ännu längre stärkas i den tankan, alt hvarje kommande riksdag är en riks-olycka och genom ryktenas förstorande hållas i beständig oro för konungahuset, representationen, regerings-sättet och de många enskilda, som hafva anförvandter och vänner öfverallt i riket.