Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Inställes resan till följd af krig, embargo, blokad, ut- eller införselförbud, is eller skada, som drabbat fartyget och gjort det till resan odugligt, erhåller besättningen, som md genom afmönstring från tjensten skiljas, hyra för den tid, den å fartyget tjenstgjort.
Är den förhyrd för resa, bestämmes hyrans belopp, i brist af godvilligt åsämjande, af konsuln, eller, i Svensk hamn, af domstolen, efter jemförelse med de i förhyringsorten gångbara månadshyror för samma resa å samma tid.
Är någon del af hyran utbetalad i förskott, ingår detta i ofvannämnda hyresbelopp.
Ofverskjuter förskottets belopp hyrans, erlägges ej något vidare, men besättningen behåller hvad den uppburit. % 87.
Inställes resan af annan orsak och sker det innan fartyget afgått från den hamn, der besättningen blifvit förhyrd, tillkommer den besättning, som är förhyrd för resa, tredjedelen af hyran, och den, som är förbyrd för månad, hyra för så 15 lång tid, den varit i rederiets tjenst och dessutom en månads hyra för brutet kontrakt; sker det å annat ställe än förhyringsorten, erhåller den besättning, som ur förhyrd för resa, hela hyran, och den, som är förhyrd för månad, utom hvad redan är förtjent, hyra för fyra månader, då resan inställes i hamn bortom Kap Horn eller Goda Hoppsudden, för tre månader, vid inställelse af resan i närmare hamn utom Europa, för två månader om resa inställes i Europa på andra sidan Kanalen, och för en månad om det sker i Nordsjön eller Östersjön eller eljest i Svensk hamn Ar någon del af hyran utbetalad i förskott, vare lag som i § 56 mom. 2 sägs. § 58.
Uppehälles fartyget i afgångshamn eller under resa, vare befälhafvaren berättigad att, der uppehållet härleder sig från krig, embargo, blokad, ut- eller införselförbud, is eller skada, som drabbat fartyget, efter samråd med rederiets ombud eller Svensk konsul, besättningen afskeda, i hvilket fall hyran utgår pä sätt i § 56 stadgas. § 59.
Går fartyg i sjönöd förloradt, eller förklaras det ej värdt att islåndsättas, eller uppbringas och prisdömes det, utbetalas till den besättning, som är förhyrd för månad, betingad hyra till och med den dag, tjenstgöringen upphörde, till den, som är förhyrd för resa, halfva hyran, om resan inställdes på bortvägen, men hela hyran, om den inställdes på hemvägen. § 60.
I de fall 56, 57, 58 och 59 omförmäla, eller om resan eljest slutar å annan ort, än der sjöfolket blifvit förhyrdt, är rederiet förbundet att bekosta Svenskt sjöfolks underhåll och resa till förhyringsorten, der ej tjenst å annat, till samma eller närbelägen ort bestämdt, fartyg erhållas kan, då det åligger rederiet att bekosta sjöfolkets resa från detta fartygs bestämmelseort till förhyringsorten.
Ej vare dock någon af besättningen skyldig att å annat fartyg emottaga tjenst i annan egenskap eller på andra vilkor, än de, under hvilka han blifvit förhyrd.
Å Svenska fartyg skall, till sådant antal och emot sådan betalning, som af Konungen bestämmes, einottagas sjöfolk, hvars hemsändande det åligger konsulerne alt besörja.
Samma förbindelse ege ock rum i anseende till Norskt sjöfolk, så länge en motsvarande bestämmelse är i Norge gällande. 16 § 61- DS tjenstgöring börjar, ege sjöman rätt att i förskott bekomma, der han månadsvis förhyrd är, en månads hyra eller, om han är förhyrd för resa, fjerde— delen af hyran.
På den ort, der lasten till större delen eller helt och hållet lossas, njute sjöman lika belopp af sin hyra, såvida det är förtjent. § 62.
Ej må någon af besättningen, som å segelfärdigt fartyg i tjenst är, för gäld bysättas, ej heller hvad han till beklädnad eller tjenstens behof ombord fört i mät gå.
Har han eljest egendom ombord, som, utan alt fartygets resa fördröjes, åtkomroas kan; den må till gäldens betalning användas. § 63.
Utan befälhafvarens tillstånd må ej någon af besättningen för egen eller andras räkning taga ombord varor.
Sker det, beta le den felande den högsta frakt, som i afseglingsorten erlägges för dylika varor å sådan resa, som den fartyget företaga skall. § 64.
Sjöman, som i rederiets tjenst blifver sjuk eller skadad, kan från tjensten skiljas, men eger rätt alt, på rederiets bekostnad, erhålla läkarevård och underhåll, likväl, om sjukdomen eller skadan inträffat före afresan, eller han ej är återställd vid fartygets återkomst till Svensk hamn, ej längre än fyra veckor, räknade i förra fallet från sjukdomens början och i det sednare från fartygets ankomst.
Inträffar sjukdomen eller skadan under resan, och kan sjömannen ej förblifva ombord, öfverlemne befälhafvaren honom till konsuln, eller, der ej konsul finnes, till annan pålitlig persons omvårdnad.
Så länge den sjuke är ombord å skeppet, åtnjuter han full hyra.
Har sjuk sjöman blifvit qvarlemnad å utrikes ort, utgöras kostnaderna för hans vård, der de ej af sjömannen kunna bestridas, af rederiet, hvilket del åligger ombesörja hans hemförskaffande, på sätt i § 60 är stadgadt. § 63.
Är sjukdomen eller skadan ådragen genom eget groft vållande eller derigenom att sjömannen ulan tillstånd lemnat fartyget, är befälhafvaren väl förbunden att, om så behöfves, draga försorg om hans skötsel och vård. men kostnaden derför afkortas å hans innestående hyra.
Öfverstiger kostnaden hans fordran hos rederiet, är detsamma ej förbundet att något derutöfver för sjömannen utgifva. § 66. 17 § 66.
Dör sjöman i rederiets tjenst, hafva vederbörande sterbhusdelegare rätt till hans innestående hyra efter afdrag af begrafningskostnaden, som bör af rederiet utgöras. § 67.
Blifver besättning genom dödsfall, rymning eller andra orsaker förminskad, men fullgöres fartygets tjenst ändock ordentligen af de qvarblifne, då skall emellan desse de afgångnes hyra fördelas för den tid en sådan trägnare tjenstgöring fortfar. § 68.
Ar någon af besättningen begifven på starka drycker, trätosam, olydig, oaktsam om elden, eller annorledes i tjensten oskicklig, vårdslös och försumlig, och låter han ej af befälhafvarens förmaningar och varningar sig rätta; håfve befälhaf varen magt att, om den felaktige är under aderton år, tilldela honom måttlig aga, och, der han äldre är, genom arrest, degradering på viss tid eller skälig nedsättning af hyran, verka till bans förbättring.
Bättrar bon sig ändock ej, må befälhaf varen till honom utbetala hans förtjenta hyra och honom ur tjensten entlediga.
Denna sin rätt att bestraffa ege befälhafvare, som är skyldig föra dagbok, ej att utöfva förr, än han i densamma antecknat de omständigheter, som bestraffningen föranledt, och sannfärdigheten deraf, sedan berättelsen blifvit för den brottslige och den öfriga besättningen uppläst, är vorden styrkt genom underskrift af två bland besättningen. § 69.
Skiljer befälhafvare sjöman utan giltig anledning från tjensten, vare befälhafvaren skyldig att till honom utbetala den ersättning, som, enligt §§ 56, 57 och 60, åligger redare att gälda.
Befälhafvare ege ej för denna ersättning något anspråk emot rederiet. § 70.
Hvar och en af besättningen vare berättigad att tjensten uppsäga: 1. när krig uppstår, hvarigenom, till följd af fartygets eller laddningens beskaffenhet eller resans rigtning, uppbringning kan befaras; 2. när befälhafvare ombytes eller resan förändras innan fartyget gått från den hamn, der sjömannen blifvit förhyrd; 3. när sjöman kan få plats som styrman, eller fartyg att föra, eller träder i gifte; 4. när befälhafvare!) misshandlar honom genöm våldsamt bemötande eller genom undanhållande af den kost, hvartill han är berättigad; Bih. till R.
Prot. 1862 & 1863. 7 Sami. 3 Afd. 3 Höft. 3 18 5. när han, efter sista påmönstringen, varit till sjös två år, eller, på resa bortom Kap Horn eller Goda Hoppsudden, tre år, såvida annan öfverenskommelse ej blifvit vid förhyringen uttryckligen träffad; 6. när fartyget säljes till utländsk man.
Sjöman kan ej göra denna rättighet gällande i 2, med mindre han återbär det å hyran uppburna förskott; i 3, der han ej sätter annan duglig karl i sitt ställe; i 4, utan alt inför Svensk domstol eller Svensk konsul med bevis styrka den misshandel han sålunda lidit; och i 5, förr än fartyget till bestämmelsehamnen auländt.
Sjöman, som tjensten uppsagt, efter ty i denna § tillåtet är, har rätt att uppbära hyra till den dag han lemnar fartyget, med undantag af de fall, sorn 4 och 6 punkt, innehålla, i hvilka hans anspråk på hyra bedömas efter reglorna i §§ 56, 57, 58 och 69.
Ersättning för hemresa utgår endast i båda sistnämnda fall och utgöres då efter reglorna i §§ 60 och 69. § 74.
Vid fartygets ankomst till Svensk hamn, som i § 55 sägs, vare besättningen berättigad att, sednast 14 dagar derefter, blifva afmönstrad.
Innestående hyra skall innan afmönstringen utbetalas. § 72.
Uppassare och andra å fartyget anställde personer, hvilka ej höra till den egentliga besättningen, hafva, der ej annat aftaladt blifvit, samma rättigheter och skyldigheter som denna, ehvad de af befälhafvaren eller rederiet äro antagne.
Om Befraktning. § 73.
Aftal om frakt må slutas pfi sätt kontrahenterne tjenligast finna och skall skriftligen affattas, om endera det yrkar. § 74.
Rederiet vare i och för de ersättningar, som kunna blifva detsamma ålagda i anseende till uteblifvet, ofullständigt eller felaktigt uppfyllande af fraktaftal, förbundet endast med fartyg och frakt, såvida det ej sjelft är till det uteblifna, ofullständiga eller felaktiga uppfyllandet vållande. 19 § 75.
Befraktas helt fartyg, anses deri icke inberäknade däck, kajuta, kabelgatt, segelkoj, skans och nödigt utrymme under däck för proviant, vatten och bränsle. § 76.
Uppgifves, vid aftal om frakt, fartyget till större lästetal än mätebrefvet innehåller, vare befraktare berättigad till ersättning för den kostnad och skada, honom tillskyndas, i händelse fartyget ej kan lasta hvad som fraktaftalet föranleder.
Är skilnaden mellan det uppgifna och i mätebrefvet utsatta lästetalet icke större, än en tjugondedel af mätebrefvets lästetal, eger sådan ersättning icke rum. § 77.
Är fartyg helt och hållet eller till bestämd del eller till vissa läster befraktadt, vare befålhafvaren skyldig att, utan ersättning, en viss tid afbida att godset aflemnas eller lossas, hvilken tid kallas liggedagar.
Dessa räknas från och med nästa helgfria dag, sedan fartyget till lastning eller lossning färdigt är och befälha fvaren derom underrättat befraktare, aflastare eller lastemottagare, så ock, der särskild lastnings- eller lossningsplats inom hamnen anvisas, dit på rederiets bekostnad fartyget förhalat.
Börjar ej lastning eller lossning, eller hinner den ej fullbordas, inom fartygets liggedagar; vare befälhafvare skyldig att dertill lemna ytterligare tid, emot ersättning till fartyget af befraktare eller lastemottagare.
Denna tid kallas öfverliggedagar, och dessa, sammanräknade med liggedagarne, fartygets liggetid.
Är aflastaren icke känd, eller icke att träffa, eller är konnossementet stäldt till innehafvaren eller till viss man eller order, räknas liggetiden från den dag, aflastare eller lastemottagare blifvit, på det i orten brukliga sätt, anmanad att godset aflemna eller emottaga
Lag samma vare om konnossementet är stäldt till viss man, men denne icke anträffas. § 78.
Äro liggedagarne icke bestämda genom bindande aftal eller annat gällande förbehåll, beräknas deras antal särskildt för lastning och särskildt för lossning: för ett fartyg, som icke är öfver 30 nyläster — 6 dagar för ett fartyg öfver 30 men ej öfver SO — 8 » » » SO » 80 — 10 » » » 80 » 120 — 12 » » » 120 » 160 — 14 » » » 160 » 200 — 16 » 20 för elt fartyg öfver 200 men ej öfver 230 — 18 dagar » » 250 » — 20 »
Sker på ett ställe lossning och lastning för samma persons räkning, må ersättning för öfverliggedagar ej beräknas förr, äu den för lossning och lastning tillsammans i denna § bestämda tid tilländagått.
I det bestämda antalet liggedagar inberäknas icke sön- och helgedagar, ej heller de dagar, under hvilka lastning eller lossning ej kunnat ske, till följd af från fartyget härrörande hinder, eller storm och andra naturhinder. § 79.
Antalet af öfverliggedagar och den ersättning, som för dem bör utgå, ankomme på särskildt aftal.
Har öfverenskommelse ej skett, må öfverliggedagar ej öfverstiga hälften af det antal liggedagar, som i § 78 eller i fraktaftalet bestämda blifvit.
I öfverliggedagarnes antal inberäknas sön- och helgedagar.
Ersättningen för öfverliggedagar utgår, der annat aftal ej skett, med en Riksdaler 50 öre om dagen för hvarje nyläst af fartygets drägtighet, och är för hvarje dag förfallen.
Betalning af fordran för öfverliggedagar, som vid inlastning uppkommit, må ej, sedan fartyget lemnat lastningsorten, utsökas ur godset, der ej om den fordran skett anteckning i konnossementet.
Öfverliggedagar beräknas äfven då lasten, inom liggedagarne, väl blifvit levererad, men så sent att den ej inom denna tid hunnit blifva intagen och stufvad. § 80.
Befälhafvare vare, när fartyg är helt och hållet eller till bestämda delar eller till vissa läster befraktadt, skyldig att emot ersättning af godsegare förhala fartyget till andra beqväma lastnings- eller lossningsställen, än det, såsom i § 77 sägs, först anvisade.
Uppstår tvist om ersättningens belopp, varde den hänvisad till skiljomän, om hvilkas väljande och beslutanderätt vare lag som i § 321 sägs.
De uppehåll, som genom fartygets flyttning för intagande eller lossning af last förorsakas, varde i liggetiden inberäknade. § 81.
Der fraktaftalet ej annorlunda bestämmer, bäras kostnaden och äfventyret vid lastning af befraktaren till dess godset blifvit till fartygets sida framfördt och derstädes af befälhafvare eller styrman emottaget, dock att befälhafvaren ej ansvarar för den skada, som kan uppstå, om godset i sådan mängd framföres till fartygets sida, att det ej ordentligen hinner emottagas, såvida ej godsets framförande skett på hans egen tillsägelse.
Vid lossning bäras kostnaden och äfventyret af lastemottagaren, sedan godset blifvit vid fartygets sida aflemnadt. 21 Stöttor och annat, som för stufningens behöriga verkställande är nödigt, bekostas af fartygets egare. § 82.
Den befraktare, eller aflastare, som, utan redares eller befälhafvares vetskap, inlastar gods, hvars utförsel i aflastningsort eller införsel i bestämmelseort är förbjuden, eller annars, vid lastning eller lossning, gör sig skyldig till öfverträdelse af ortens lag, ansvarar så väl rederiet och befälhafvaren, som öfrige befraktare eller aflastare för det uppehåll, kostnad och skada derigenom vållas.
Konfiskeras godset, betalas ändock full frakt för detsamma. % 83.
Gods, som, utan befälhafvarens vetskap, blifvit fördt ombord, eger han att på aflaslarens bekostnad landsätta i aflastningsorten eller ock, om han låter det i fartyget förblifva, för detsamma uppbära den högsta frakt, som i atlastningsorten vid samma tid betalas för dylikt gods under sådan resa, som den fartyget företaga skall. § 84.
Har befälhafvaren tagit gods ombord utan att öfverenskomma om viss frakt, eller är mera gods aflastadt än aftaladt varit, erlägges för det förstnämnda godset gångbar frakt, och för det sednare samma frakt, som för det gods, hvarom aftalet handlar. § 85.
Der, i annat fall än § 114 omförmäler, gods, utan befraktares tillstånd, flyttas i annat fartyg, vare han berättigad till ersättning för all derigenom uppkommande skada. § 86.
Ej må befälhafvare, utan aflastarens tillåtelse, stufva gods i fartygets båt, eller hänga det på sidan utombords; sker det, ersätte han aflaslaren all skada.
Lag samma vare, der han, utan uttrycklig tillåtelse, lastar något på däcket, utom sådant, som anses såsom däckslast, efter hvarje orts bruk. § 87.
Befraktare af helt fartyg stånde fritt att lasta det fullt eller icke, men ege icke att fordra afdrag å betingade frakten, för hvad som i fulla lasten brister.
Vill 22 han fraktslutet häfva, uppsäge det hos fartygets befälhafvare innan liggetidens utgång och innan fartyget från lastningsorten afseglat, samt erlägge då till befälhafvaren hälften af den betingade frakten, derå belöpande kaplake och ersättning för öfverliggedagar, om sådana egt rum.
Är fartyget befraktadt för flera resor, erlägges för den första resan, som ej kommer till stånd, half frakt, och fjerdedel frakt för hvar och en af de öfriga.
Är resornas antal ej bestämdt, bedömes godtgörelsen af skiljomän, om hvilkas väljande och beslutanderätt vare lag som i § 321 sägs.
Finnes vid liggetidens slut så mycket gods icke vara till lastning aflemnadt, att detsamma kan antagas i värde motsvara fulla frakten jemte kaplake, vare befälhafvaren icke förbunden att med fartyget afsegla, såvida icke befraktaren inom nämnde tid ställt för frakt och kaplake nöjaktig säkerhet.
Har sådan säkerhet ej blifvit ställd, vare fraktslutet att anses såsom å befraktarens sida brutet, och erlägge denne då halfva fraktbeloppet jemte kaplake, samt ersättning för öfverliggedagar.
Är fartyg befraktadt att å annan ort intaga last och lemnäs ej inom liggetidens utgång så mycket gods, som ofvan nämndt är, eller ställer ej befraktaren nöjaktig säkerhet för frakt och kaplake, vare jemväl fraktslutet att anses såsom å befraktarens sida brutet, och åligge det denne, att i detta fall gälda fraktens fulla belopp jemte kaplake och ersättning för öfverliggedagar.
Har vid fraktslut blifvit stadgad annan påföljd i händelse aflalet uppsäges eller brytes, gäfle hvad sålunda blifvit öfverenskomraet till efterrättelse. § 88.
Befraktare af helt fartyg ege inlastadt gods åter lossa, emot det att han ersätter alla utgifter för lastning och lossning, samt derjemte betalar eller ställer nöjaktig säkerhet för frakt och hvad som i öfrigt må kunna fartygets egare eller befälhafvaren såsom ersättning för fraktslutets häfvande tillgodokomma.
Har konnossement å lasten redan blifvit utfärdadt, eller häftar densamma för bodmerilån eller hafveribidrag, må dock lossning icke ske förr, än befraktaren till fartygets befälhafvare återställt afla exemplaren af konnossementet eller ställt säkerhet jemväl för godtgörelsen af de anspråk å lasten, som annan lagligen eger. § 89.
Lastas icke fartyg, som till bestämd del eller vissa läster är befraktadt, inom liggetiden, vare befraktaren skyldig att gälda full frakt, ersättning för öfverliggedagar, i den mån befraktaren dertill varit vållande, och annan bevislig förlust, dock med afdrag för den frakt, som i stället erhälles. 23 § 90.
Angår befruktningen styckegods, då är, derest annan öfverenskommelse ej blifvit träffad, befraktaren skyldig att, på befälhafvarens tillsägelse, godset till inlastning aflemna.
Sker det ej, medan godset kan beqvämligen intagas och stufvas, vare befälbafvaren ej förbunden att detsamma derefter emottaga, och ege rätt att erhålla full frakt för det gods, som ej inlastas; men gore, i thy fall, afdrag för den frakt, han i stället erhållit, samt vare skyldig att, före fartygets afgång, för befraktaren bevisligen uppgifva, eller och lagligen utsöka, beloppet af den frakt, som fordras.
Underlåter befälhafvaren det, vare han sitt anspråk qvitt.
Emottagare af styckegods skola genast, på tillsägelse, afhemta godset i den ordning, befälhafvaren bestämmer.
Ar konnossementet stäldt till innehafvaren eller till viss man eller order, sker tillsägelsen på sätt § 77 stadgar. § 91.
Äro befraktarne flere, ege ej någon af dem rätt att inlastadt gods åter utlossa utan med befälhafvarens medgifvande, emot gäldande af full frakt och iakttagande af det vilkor § 88 innehåller.
Medgifver befälhafvaren godsets utiossning, vare han efter § 49 ansvarig öfrige befraktare, i händelse skada, genom uppehåll eller annorledes, för dem uppstår.
Vilja samtlige befraktare uter uttaga inlastadt gods, eller öfverenskomma de eljest att fraktslutet häfva, vare lag, som i §§ 87 och 88 i thy fall för befraktare af helt fartyg sagd är. § 92.
Tages inlastadt gods i mät. må det ej utlossas under andra vilkor, än aflastaren egt att det åter utlossa. § 93.
Har befraktare i fraktaftal betingat viss tid för lastningens början, och är ej> vid den öfverenskomna tiden, fartyget färdigt att last emottaga, då ege han magt att fraktslutet häfva, och håfve derest, redare eller befälhafvare till dröjsmålet vål lande äro, rätt till ersättning för uppehåll, efter pröfning af skiljomän, om hvilkas väljande och beslutanderätt vare lag, som i § 321 sägs.
Dröjer befälhafvare, utan giltigt skäl, att afgå, vare lag som i föregående moment stadgas. § 94.
Aflastaren vare skyldig att, inom den för aflastningen bestämda tid, tillställa befälhafvaren de laddningen rörande, för befälhafvaren erforderliga, handlingar. 24 § 9S.
När gods blifvit emoltaget, åligger det befälhafvaren eller styrmannen att derå utgifva lastqvitto, som sedan skall emot behörigt konnossement utbyta.
Konnosse mentet utfärdas i så många exemplar, som nödiga äro.
Alla exemplaren skola vara af lika innehåll, af samma datum, och utmärka huru många exemplar utfärdade blifvit.
Befälhafvare underskrifve dem alla, och befraktare det exemplar, som hos befälhafvaren qvarstadnar. § 96.
Konnossement skall innehålla uppgift på: 1. befälhafvaren; 2. fartygets namn och orten, hvarest det är hemma; 3. a/lastaren och lastemottagaren; 4. aflastnings- och bestämmelseorten; 5. lasten till mängd, vigt, beskaffenhet och märken; 6. den betingade frakten; 7. dagen när, och stället hvarest det blifvit utfärdadt; 8. exemplarens antal.
Konnossement kan ställas till viss man, till viss man eller order, eller till in nehafvaren.
Befälhafvaren eller ailastaren kan nämnas såsom lastemottagare. § 97.
Befälhafvaren är förpligtad att i bestämmelseorten utlemna laddningen till den, som, enligt konnossementet, visar sig vara behörig lastemottagare. § 98.
Anmäla sig flere behörige innehafvare af konnossementer, eger ej befälhafvaren rätt att till någondera laddningen utlemna, utan bör han, efter behörig protest, nedsätta densamma i förvar hos den gode man, parterne dertill utse, eller som af tullkammare, borgmästare, kronofogde eller länsman anvisas. § 99.
Sedan befälhafvaren öfverlemnat laddningen till lastemottagaren, skall åtminstone ett exemplar af konnossementet till befälhafvaren återställas, och laddningen derå qvitteras.
Afl em nas Aflemnas lasten å annat stafe, än bestämmelseorten, skall, derest konnossementet är stäldt till innehafvaren eller till viss man eller order, emottagaren vara skyldig att samtliga exemplaren af konnosseinentet till befälhafvaren öfverlemna. § 100.
Befälh a Tvärens och lastemottagarcns rättigheter och skyldigheter bedömas endast efter konnossementets lydelse, och fraktaftalet gälle emot konnossementet allenast såvida det finnes derstädes åberopadt.
Befälhafvaren vare ej berättigad att emot lastemottagaren invända, att han tecknat konnossementet i god tro och under löfte om inlastning af de varor, å hvilka det lyder.
Befälhafvarens och befraktarens rättigheter och skyldigheter bedömas efter fraktaftalet, såvida ej konnossementet innehåller en, från öfverenskommelserna vid fraktaftalet afvikande bestämmelse, i hvilket fall konnossementet, såsom den sednare handlingen, har vitsord. " § 101.
Yppas tvist med anledning af olikhet emellan konnossementer, pröfve domstol hvilketdera skall såsom giltigt anses. § 102.
Kommer till inlastning gods, som är skämdt eller skadadt, eller hvars yttre beklädnad är bristfällig, eller som är slutet i packor, kistor eller käril, så att innehållet är befälhafvaren obekant, eller har han ej emottagit lasten efter mätning, räkning eller vägning, eller har han eljest gjort anmärkning eller förbehåll i afseende å godsets beskaffenhet eller vård, bör han, till sitt fredande från ansvarighet, derom å konnossementet göra anteckning. § 105 Lasten skall, enligt konnossementets innehåll, till emottagaren aflemnas.
Saknas styckegods lill antal, nummer eller märke, eller är brislen i väg- eller mätbara varor större, än som kan härleda sig från deras egen förderflighet, läcka eller olika mätningssätt, eller har godset annorledes tagit skada; vare befälhafvare, derest lian ej tecknat konnossementet med sådan anmärkning, som i § 102 sägs, skyldig att bristen ersätta, såvida han ej gitter visa, att under resan inträffad olyckshändelse, som ej stått i hans eller besättningens magt att afvärja, förlusten vållat.
Penningar, värdepapper och dyrbarheter ersättas endast såvida de blifvit för befälbafvaren angifna.
Pral. 1862 & 1863. 7 Sami. 3 Afd. 3 Hä/t. 4 26 § 104.
Har befälhafvare underskrifvit konnossement med sådan anmärkning eller förbehåll, som i § 102 sägs, svare han likväl för den skada å godset, som, genom hans eller besättningens vållande, bevisligen tillkommit. § 105.