Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Deii lilla viningeii p&amp; nedra bottnen, Tunnelgatan, ined Ncrra latinläroverkets fria, öppna skolgard framför, var också, om ej på långt nar sk pittoresk, soin bostad ovillkorligen mycket be- kvalnare.
H a r tillbragte iiu fru Adlersparre de sista åren af sitt lif, med undantag af sina soinniariitflgkter, ocli hit sanilades gärna vänner och meningsfriiiider från nar 0.~11 fjärran, j a inånga gäster från länder utom Sveriges gränser, angelägna att göra den berömda Esseldes bekantskap.
Det var afven liar i det af en behaglig gaminaldags enkelhet präglade Iieinmet, soni Esselde ännu de sista &amp; ren Iion lefde, vissa aftnar på viirtern, bjöd sina vänner en mer inneliållsrik gästfrihet an den som gemenligen förekommer på stoclcliolinsbjiid.iiin~.
Man samlades så många som kunde rymnias i de sinå rummen, där värdinnan, alltid
älskvärd och vänlig, på det behagligaste sätt underhöll konversationeu, frkgor disknterades, det musicerades, skaldestycken upplästes, med ett ord det, gjordes salong,, och nian medförde f r h dessa samkviim, dar den yttre apparaten var så ringa, den inre behållningen s i stor, in- trycket af a t t ha f %tt solir en fläkt af det anderika sallskapslif, som nu tyvärr tyckes Iiöra till det förgångna.
Men stod fru hdlerspames hus ständigt öppet fiir en sig alltjämt vidgande krets af vänner och beundrare, sal gällde detta i ännu högre grad dem, som vor8 hennes medarbetare i hennes lifs kanske käraste företag, Predrika-Rremer-Förbundet.
De, soin oftast ringde p&amp; den väl- kända dömeii till hemmet pa ' Tunnelgatan torde äfven lia varit fiirb~inds- inedleriimar, komna i akt ocli niening att begära ra6 och upplysningar, mot- taga iippdrag och - aflägga räkenskap för sitt fögderi.
Detta seliare sked- de väl ej alltid iitaii en viss hjärtklappning f&amp;n rikenskapsförlimes sida, d % de visste ined sig att de öfverskridit eller ej p % nöjaktigt xiitt linvändt det i hufvudboken åt dem anvisade kontot.
Rättfram soni hon var, hade fru Adlersparre, då hon var missnöjd med iiigot, ej svårt att 2sjung.a ut)), son1 man säger, allra helst om detta kunde ske skriftligen - som hos alla,.
impiilsiva maiiniskor, satt pennan mycket löst i heunes lirtnd.
Men d&amp; lion stod öga mot öga med den brottsliga, huru suart togo ej då hennes hjärtas godhet och vänliga sinnelag öfverlianden!
Och oftast löstes vid ett personligt saiiimaiitrii6t ' iinile iifven de trassligaste härfvor ocli allt blef godt och viil Pgeii.
Det ligger något oeinotstHudligt tilldragande i ett riittfraiiit, vasen.
Äfven om det någon gång skulle stöta den ömtgligtl för liuf~udet, ou1 de sanningar, som framställas ej alltid iklädas den för vederbörande beliagliga.ste formen, sh iiar den Iaiigst, som i allt och alltid upptriider med öppet vizir.
En sadan ärlig, iiatiirlig och öppenlijartlig mlnniska var frii Adlersparre.
I sitt iipptradaiide r a r hon enkel och utan ett tecken till » poseB.
Nagon mindre » föi.n %m » ~kiänui;, ka i sitt dagliga umgänge kiinde man ej träffa p&amp;.
Gällde det dfireiiiot att liafda sitt köns betydelse, att uppträda som representant för deu svenska kvinnaii, d % kunde det lroinma en nobless och en rikdighet i hiillnirg och litter, soin nogsamt tydde på, att den för frihet och jamiilikhet sträfvande banbryterskan räkiiade sina anor h å n en af Sveriges förnämaste adels- familjer.
Den lilla späda figuren, insvept i den hrita pelskappan, de visserligen alldagliga iuen af ett par lifliga ögon npplysta anlets- dragen, det med en egendomlig spetscoiffwe prydda liufrwdet, inraniadt i det p % gammnldags vis i långa lockar ordnade Iiåret, hvilket ända in i ålderdomen bibehöll sin vackra, bruna färg, allt gaf &amp; t friherrin
' na.n Adlersparres personlighet ' en distinction, som i ett h w r t sällskap tilldrog sig nppniärksam bet.
Men, jag upprepar det, i sitt dagliga iimgange, var det uteslutande den enkla, 1ijarte.varnia människan, som gjorde sig g#lla.iide, här var det som den visserligen om sitt varde medvetna, men i själ ocli hjärta s a m t ödmjuka kvinnan ' kom till sin ratt.
Det var ilgrföre ock med det största jämnmod, utan nkgon slags sinåsinriad ömtåligliet, hon tog emot angrepp och anmärkningar, såsvida de nådde henne personligen.
Men gällde det iden, som så a t t säga blifvit hennes lifsprincip, hvarje angrepp mot denna mötte hon, som vi veta, med en skärpa ocli en slagfärdighet i tal och skrift, som oftast träffade och fällde och blott sällan förfelade sitt mål.
A t t en så utpräglad ide- och principmänni- ska som frii Adlersparre iinder sitt lif inkngen gång sliiille stöta emot opposition, faller af sig sjalf.
Hon hade kanske afven sti-illt sina ideal allt för högt for a t t de lätt skiille kunna passas iii i den nyktra, långsaniina verkligheten.
Själf skicklig organisatör och med en ovanlig förmåga a t t f &amp; sina idder ' förverkligade ocl1 klädda i en form så fast ocli stark, a t t de länge skola öfverlefva henne, hade hon en högst ologisk ringaktning för formerna.
En styrelses sain- fällda beslut, en komitds mödosamt utarbetade plan,, togs ej alltid för godt af fru Adlersparre, da hon ansåg a t t den.
goda saken ej därmed någonting vunuit.
Men huru obetydliga synas ej iiii dessa små stötestei1a.r på den af henne planlagda och ut.stakade vägen, där hon själf framgick i spetsm för arbetsskaran med så, gladt mod och med alltid vänliga ocli uppinuntrande ord ht deii tvekande ocli farsagda, jänifördt med allt det goda och väckande, som man af liennes ädla persoiiligliet niottog!
Och liurn fria fran alla själfviska, egeiiiiyttiga beräkningar voro ej hennes sträfvanden!
Detta storslagna förbipeende af deh egna fördelen följde frii Adlerspai * re genoiii alla tidens skiften, till trots däraf, a t t Iion aldrig hade mycket af livad inan kallar detta lifvets goda.
Men hvad hon ägde i hög grad, var en lynnets spänstighet, som kom henne a t t helst se saker från den ljusa sidan och sällan lät henne ' nedslås eller tappa modet.
Hon hade mycket sinne för det humoristiska och ett gladt skämt fann alltid hos henne en resonnaris- botten.
Kanske var det det friska, glada lynnet, som utgjorde den största charnien i liennes väsen, nog af, det vanii hjärtan lika mycket som den öfverliigsna beglif iiingen skaffade henne beiiiidrare och vallf- vade anhangare för hennes idder.
Sk ' koinmo de sista åren, då det glacla modet pröfvades, då krop- ' '.
pens tilltagande bräcklighet koiii den stiindigt lika rakna och liffulla anden a t t känna den ofrivilliga fångenskapen inom det lilla hemmet på Tiiiiiielgatan tung och bitter.
Det goda lynnet, som förr aldrig svikit, stod nu ej alltid bi, och ehuru tklig då det gällde kroppens lidanden, förmådde den spänstiga sjalen ej alltid ined samina jaiiin- mod bara ålderns pröfningar.
Trots den ömniaste vkrd af den väninna, soin under det sista artiondet delat hennes hem.
trots den kärleksfnll- h e t, livarmed hon oingafs af den skara iingdorn, Iion sett uppvaxa i sin ende broders familj, trots det allmänna erkännande, soin i rikt inatt agnades henne af en tacksam samtid, torde hon ej utan inre strid h a funnit sig i den tanken, a t t Aeiznes mission var fylld och a t t det nu gällde a t t lämna å t andra a t t fullborda verket.
l i e n resignationen korn till sist och med den lugnet, soni följer med medvetandet af ett vail fullandadt dagsverk.
Vackert liar ocksi den unga brorsdotter, som stod hennes hjärta så iiiira och snin delat hennes arbete, skildrat Esseldes sista dagar och hiiru döden, stilla ocli omärkligt, släckte den 1 %ga, soin brunnit för s l mycket skönt och # delt liar i lifvet.
* p Då jag här äfven velat foga niitt blad i den ininneskrans, soin karleksfulla händer redan bundit kring deii bortgångnas panna, har det ej skett i den tanken, a t t jag darined skidle h m n a stalla en per- sonlighet, soin, för a t t ratt förstås, bör ses i ocli genoiii sina verk, i någon ny belysning.
E n så anspr&amp;ksfull tolkuing torde ej Iieller någon g e At dessa flyktiga rader.
Det a r endast ett försök a t t teckna, iihgra af de yttre dragen af den Esselde, soni gick och stod och lefde ibland oss, soin liar varit meningen.
X e n det har g %tt mig, som helt visst iningen som sökt.
vare sig i ord eller bild, fasta en kar aflideiis drag pH papperet.
Hvad iiinii fått fram förefaller sa fattigt, s&amp; ofnllkouiligt, mot den bild som lcfver i ens ininiie och fantasi, a t t iiian Iielst skulle vilje iitplina liela teric- ningeii.
A t t jag ej ger vika för denna frestelse, utan l1Hr Erauilfigger mitt försök, sker emedan jag hyser den öfrertygelseii, a t t liiir ofiill- ständig den an ni % vara, Esseldes vänner skola i sitt bjärta komplet- tera bilden.
L. B-12.
Ett och annat rörande sjukvård och Qjsijuk~köter~k~r.
, Hösten 1894 förakoin i Dagny eii artikel om sjukvårdens ord- iiande på laiidsbygden~, hvari en del för ämnet belysande fakta voimo hemtdde från Daiiinark, där sjnkvårdeii ocli sjiiksköterskoriias stall- ning i flera hiinseenden stå framoin hvad vi i den vagen kunna förete, och detta oaktadt Danmark annu ej äger någon ' särskild ntbildnings- anstalt för sköterskor, motsvarande den vi hafva i Sofialiemniet - en brist som ofta af sakkiliiniga fraiilliållits och beklagats.
I ~amrnanhang inad den utställning af kvinlipt arbete, som nnder sistlidne soinmar anordnades i Köpenhaina, höllos afven föredrag öfver en del sociala, filantropiska och liygieniska frAgor.
Bland dessa före- drag intog ett, liillet af fru Norrie-Harbou öfver ämnet: » Sjuksköt- sel sasom lefizndsknl2 för kwinnor », ett f rsin staende ruin.
Föreläserskaii besitter afveii de basta förutsättningar till a t t val kiiiina beliandla sitt ainne.
SjUf gift ined en läkare, har hon i tidi- gare %r utbildats till sjiiksköterska, samt niider senare tid såväl liandledt elever i praktiska kurser vid lasarett, som vid flera tillfallen iitsaiidt artiklar i sjiiltvård, Iivilka nogsaint visa med livilket varmt intresse Iion f6ljeï denna frågas utveckling shval i sitt eget land som p&amp; kontinenteen.
Vi vilja ur hennes förearag låna hvad soni inöjligeii kan vara af mera allinant intresse.
F r u Norrie började med a t t frainliålla, hiiriisom vid val af yrke vissa frhaor.
alltid frainstalla sig till öfver- vägande, ant&amp;geii dct @ ler eii ung niaii eller en ung kvinna.
Tgviirï ar för de Aesta unga förs ' ta ' spörjsmilet det: om lefnads- yrket kan föinsörja dem?
Därefter koiiiiner frågali: om detta kall också är i stånd a t t gifva deras lif innelikll?
Ocli slutligen, orn ifråga- varande kall skiiliker siiia iitöfvaïe en ansedd stallning?
Angående de danska sj~iksköterskornas stallning i ekonomiskt afseeiide meddelade fru Norrie itskilligt af varde.
O fverskö terskor kiiniia uppnå en iön a f 900 A 1,000 kr.
jämte fritt vivre, tv&amp; r11111, arbetsdräkt, ljus, tvatt in.
samt dessiitoin tt till full pension vid tjanstetideiis slut sanit säkerligen ~zdgon pension oin de.
af halsoskal inåste dessförinnan afgh från sin plats.
Natiirligtvis a r det endast ett iniiidre antal sköterskor, soin uppr&amp; en shdan stallning, ineii vid ' Köpenliamns lasarett finnas dock 35 dylika platser.
Öfriga fast an- stallda sköterskor vid dessa lasarett hafva en årslön af 3 8 0 kr:, p %,
56 l somliga stallen tillägg af 120 kr., fritt vivre, dräkt, m. m. samt ratt till pension, hvilkef ph det hela taget visar a t t ställningen ä r ganska god, isynnerhet nar man betänker, a t t sköterskan under sin iitbild- ningstid har allt fritt, samt efter de första par mbnaderna iifven er- håller lön; visserligen är denna lön ratt lag, men dock en god lijalp f ör eleven.
Naturligtvis - fortsätter förelaserskaii - a r ej öfverallt i landet sjuksköterskornas stalning lika god; det finnes platser, diii.
missför- hållandet mellan det arbete som fordras ocli den lön som gifves är mycket i ögonen fallande.
- M å det blifva sjuksköterskornas ocli fram- tidens sak a t t förbättra dylika förhiillanden.
Detta galler nu närmast sjukhusen; bland de sköterskor, som agna sig %t privatvtrd, niirnnas Roda Korsets sjuksköterskor.
Dessa erhålla under sin utbildningstid fri kost p$ lasarettet samt 20 kr.
i rnhnaden till öfriga förnödenheter.
Efter slutad k i m fi de fast lön af 4 0 kr.
i månaden, sotn efter vissa oci.
iikas till 60, clärtill 1 kr.
per arbetsdag, hvaraf dock hälften skall sättas in i pensionskassan.
Detta gör en årsinkomst af 600 till 800 kr.
jainte pension.
Siidra privat- sköterskor kunna va1 förtjäna iiiigot inera, nien Iiafva ej förmånen af pension.
Detta ä r ju ratt goda förhållanden, ocli vi knnna viil instäinma med fru N., a t t från den ekonomiska sidan ä r det intet väsentligt a t t invanda mot sjuksköterskans stallning.
Kom mer så den andra frågan: lir sj~ !ktGd ett knll, som lim gifuu.
Zifvet innelzåll?
Härtill svarar fru h '.
ett entusiastiskt ja!
Hon pk- visar hurusom hvarje inblick i vkr fysiska varelses sk invecklade och dock så välordnade byggnad m %ste väcka lifligt intresse och varm beundran, och a t t en människa näppeligen kan agna sin tid och sina krafter %t en ädlare uppgift än den a t t lära kanna n %grn af de fiender, som hota var q a n i s m och medlen a t t bekampa dessa.
Hvad kvinnan särskildt angar, finns det rK1 intet kall ' uier öfvei ' .
Och ett sådant a r sjuksköterskans för visso.
N h g e n ' g %ng f %r hou se sina mödor krönas med frarngkg, men äfrren då detta ej ar fallet, då den sjuke ej 5terfAr hälsan eller bruket af en skadad lem, om lian dukar under för sina lidanden, hur mycket kunna ej erfarna händer och insiktsfull vkrd uträtta fijr a t t bringa lindring och hjälp, hur många af alla dessa smk iiaggaiide obehag kan ej en öm kvinlig hand aflagsna från den af sjukdom hemsökta!
Hvad nu den friigan beträffar, Azcruvida en sjuksköterskas stall- ning a r ansedd, så inåste det svaret gifvas, att densamma redan at- njuter allmän aktning, och fru Norrie tillägger såsom sin öfvertygelse, a t t sjuksköterskans kall helt säkert inom en ej alltför aflagsen fram- tid skall nå därhän, att dess utöfvare i ' anseende komma att stallas näst efte.r lakarne.
Men det kommer an på sköterskorna själfvn att föia saken fram mot detta mål.
Der ar shledes ej nog, att livarje enskild sköterska utför sin del af arbete lika samvetsgrannt och hängif vet som hitintills, det fordras dessutom att sköterskoriia, särskildt de ' ledande bland dem, vänja sig vid.
den tanken, att sjuksköterskomas föi * 7dlanden,, 7uda deras stallning, hela deras satt att arbeta, inåste ordfias clf sköterskomta själfva.
Denna stora uppgift bör ej helt och hållet öfverlåtas i t lakarne och sjukhiisdirektionen, ty om dessa an obestridligen maste bestäinma öfver arbetsordningen på sjukliiisen, är det dock sköter- skorna, livilka äro inne i det dagliga arbetet, som böra komma inecl f örslagen.
Lakarnes tid och krafter äro alltför in ycket upptagna: af de sjukes beliandling och därmed förbundna ansvar och ointanke, för att de därjämte skulle kunna skänka tillräclrlig uppmärksamhet i t prak- tiska detaljer.
Ganska många och allvarsamnia missförhållanden sk ?ille kunna p %visas, fortfar fru Norlie, men skulden till att dessa kvarst % faller på dein som 7cänna livar skon klämmer, och dock livarkeo personligen eller genoni sin öfversköterska ined all skyldig vördnad pfivisa felen och sattet att afhjälpa dessa.
Men hva~för finna sig sköterskorna i en del stora olägeiil~etei.?
frågar fru Norrie vidare.
Förnämligast enledan de äro kvinnor, och kvinnan är genom niånga ticisåldrar uppfostrad till att finna sig i det oiindvikliga och titt så- som sådant betrakta allt, som ej viker för det första svaga angreppet.
Hvad nu sjuksköterskorna angh- hafva de äfven ~ n &amp; a orsaker att ej alltför energiskt kampa emot ridande ordning.
För det första Be- liöfves till en energisk kamp goda krafter, och öfver sådana fiirfoga sällan.
sköterskorna, därtill är deras.
arbete alltför its1ita; de; de äro efter fiillbordadt dagsarbete sh trotta, att de pk sin liöjd orka ined ett litet stillsamt sainspråk, men allvarligt tankearbete - hvilken sköterska vill viii gripa sig an därmed nar fritiniinen slår?
En annan griiiid för sköterskornas brist på energi ar den, att de ej viga lit- a.
satta sig för möjligheteii, a t t blifva afskedade olii de protestera mot ett eller annat.
Såsom det verksammaste medlet a t t höja saväl sjukviirden som sjuksköterskornas ställning förordar frii Sorrie sjuksköterskeskolors an- ordnande vid de stora sjukhusen och framlägger en plan för kurserna vid en dylik skola.
Denna plan skiljer sig något såväl från de engelska skolornas anordning som fran de kurser, vi hafra i vårt land.
Enligt densamma böra eleverna först genonig % en grundlig samarit- kurs, och nar man erfar, att sjiiksköteiskor i allmänhet ej undervisas uti sättet a t t lainiia bistand vid olycksfall, utan ofta st&amp; fiillkoinligt r %dvilla di % det gäller a t t beiiandla ett dylikt, m&amp; nian val instanima ined fru Norrie i befogenheten, att en samarit kurs äfven iiigir i under- visningsplanen.
Därvid vidtager eii kortvarig kurs i sjnkv %rd.
afsedd &lt;dels för icke-sköterskor, dels såsoin förberedelse för blifvande sköter- skor.
Först liarefter börjar den egentliga yrkesiitbildningeii, Iivilken omfattar såväl teoretisk som praktisk iindwvisning i alla till nedi- cinsk och kirurgisk sjokvhrd hörande ämnen; livartill skulle kon, ma iifven någon kännedom, om fattigvårdens ordnande och on1 det kontorsai.bete, som hörer till ett sjukhus.
Efter hvarje termin skulle examen aflaggas, då blott de basta approberades.
För a t t iitgifterna för denna sjukvårdsskola i någon inån skulle kiirina betackas, föreslås a t t eleverna skulle betala för sin utbild- ning; friplatser skiille be~edas, aenom privat frikostighet, hrarj jainte skolan borde kunna f å statsanslag.
U n g a af de förhållandeu fru Norrie skildrar äro siiditila, att de för oss te sig som ett fjiirran önskningsm %l, men de kraftiga och varmhjärtade uppmaningarna till sköterskorna a t t sjauva vakna iipp till verksamt intresse för sina egna angeliigenheter, äro i vårt land minst lika behöfiiga som i D a n ~ a r k.
Den iindskyllaii a t t.
) de ingen- tiug föi.må », ka.n ej gälla, när man ser de stora resultat, Iivilka kloka och ihärdiga sjiiksköterskor i Euglaiid hafra uppiiiitt till höjandet och förbättrandet af sin stalliiiiig.
, M. L-d.
Nara två inhader ha nu förflutit sedan årets riksdag saininantradde, ocli den stora statsverkspropositionen, hvilken för livarje år sväller u t ' till allt större omfång, öfverlämnades till svenska folkets represen- tanter; motioner ha i större antal än iiågonsin föriit ströinmat in, ut.- skotten arbeta under högtryck och kainrariies ledamöter lm börjat stri- derna.
I de digra r.iksdagslia !idlingar, som föreligga till deras begrun- dande, upptaga ernellei tid de frågor, soin s %rskildt böra intressera Dagnys .lasare, de frågor, som specielt röra kvinnorna, ett icke sar- deles stort rum.
Främst af dessa frågor står ecklesiastikiliinisterns begäim om ökadt nnslng till de 7tögs-e Jlickskoloma.
Denna begäran är närmast fram- lrallad af den petition, som från de högre flickskolorna ingått till ecklesiastikdepartementet och för livilken .vi närmare redogjort i ett föregående häfte (Dagiiy 1895, ' 7: e häftet.)
I denna.
petition begardes, att årliga anslaget till flickskolorna skulle höjas med 200,000 kr., från 100,000 kr.
till 300,000 kr.
Regeringen Iiar infordrat iitlåtande beträffande petitionen af direktionen för Högre lararinneseminariet, Iivilken på det lifligaste imtämt i dess syfte och funnit de anförda skalen för anslagets höjande fullt öfvertygande.
.afven ecklesiastik- ministern medger, att det i ~ f petitionärerna begärda beloppet ingalunda kan anses för liögt, men ser sig tvuiigen, då han inåste af riksdagen begära betydande summor till andra, viktiga andamAl, att nedsatta beloppet till 150,000 kr., och begär sålunda, att anslaget till flick- skolorna höjes från 100,000 kr.
till 250,000 kr.
Rörande anslagets användande föreslhr han, att de anslag, som utgå till de särskilda.
flickskolorna måtte höjas till högst 4,000 kr., (det högsta belopp som 1893 -- 94 utdelats %t privat flickskola utgjorde 2,000 kr.)
doc !&lt; sh att skola med minst tvåårig fortsättningskurs mätte ' kunna erhålla 5,000 kr.
Af anslaget ' skall understöd ocksk kiiiina lämnas åt samskolor med minst fem klasser å orter, dar all- inäiit läroverk ' för gossar ej finnes.
skall af anslaget utgå ett årligt bidrag till » pensionsinrattningen för lärarinnor vid Sveriges högre skolor för kvinlig ungdom D, motsvarande högst 10 kr.
för hvar ocli en af de delägare, som erlägga hrsafgift.
Ecklesiastikministerns nedprutning af den af petitionärerna be- gärda.
förhöjningen liar redan mött protester inom riksdagen.
andra kaliimaren har prof C. Wallis iiied instämmande af 11 af kammarens öfriga ledainöter, dgribland landshö f ding 0.
R. Temptander, riksarkivarie C.
~ d h n e r prof., Aug.
Wijkander, frih.
G. Lagerbring, lektor 31.
Höjer begärt, att årliga anslaget till högre skolor för kvinlig ungdom iiiåtte varda förliöjdt med ett belopp af 200,000 kr.
I detta sammanhang vilja vi äfven omuämna en motion af andra kammrnareledamoten herr V. Valilin med begäran oin aszslag af 15,000 kr.
att användas till rcnderstöd aj ' snmskolor med minst fem klasser å orter, där allmänt läroverk för gossar ej finnes och på saiiirna villkor i öfrigt, soni gälla för flickskolor.
Redan vid 1892 års riksdag väckte h r E. Hamrnarlund i andra kmniiiareii motiou om beviljande af ett anslag af 50,000 kl *.
till im- derstöd åt skoldistrikt, som på lampligt satt beredde i skolåldern varande flickor undervisning i kvinlig slöjd.
Oaktadt niotionens syfte inåste anses b %de rimligt och behj&amp;i.taiisvardt, s&amp; mycket mera soin i iiäia 15 års tid statsanslag utgått till undervisiiing i slöjd för folk- skolans manliga lärjungar, afstyrktes den af statsutskottet och föll I första kaiiiniaren.
Följande å r %terkoiii herr Hamrnarlund med sin niotioii och hade då bättre lycka, i det att begge kamrarne beslöto ingå till k. in: t med en skrifvelse, hvari begardes fraiiilaggande af förslag till riksdagen angående beredande af statsunderstöd för under- visning i kviiilig slöjd vid folkskolorna.
Det är på grund af denna ka~nrmnes skilfrelse ecklesiastik- iilinistern i årets statsverksproposition begiir ett anslag af 90,000 ku.
till zclzderuisisni~ig i kvidig slöjd i f01 kskoloriza.
Understödet skulle utgi till sådana skoldistrikt, som visa sig på anilaniklseiiligt siitt anordnat undervisiiing i kvinlig slöjd, bestående i stickning, stoppning, lappning, linne- och klädsörnriad och, dar omstandigheterna det inedgifva, i spanad och väfnad saiiit flätningsarbeten.
Hvarje skola, dHr antalet slöjdande flickor är minst 10 och undervisning i slöjd pågar iiiiiist fyra tiiiiniar i veckan under hela ilen årliga lastiden, skulle erhiilla ett M i g t nii- derstöd af 30 kr.
Ä r antalet af de flickor, som deltaga i slöjdiirider- visningen så stort., a t t de äro fördelade p&amp; t r å eller flere afdelningar, med iniiist 25 elever på livar, skulle understödet ut&amp; med 30 kr.
f ö r livarj e. afdelning.
E n ledamot i Andra kammaren hr Hazén liar motionerat om ett tillägg till ecklesiastikn&amp;.isterns förslag &amp; ende ut på att samma anslag äfveii skulle ingå till de skoldistrikt, för Iivilka det befiiliiies lihyligt att förlägga slöjdundervisningen till sarskild slöj dskola och meddela den under en mer koncentrerad tid.
Den iiuvarande ecklesiastikmiiiistern liar ständigt visat sig gynii- samt stämd inot den sida af kvinlig, uppfostran, soni afser flickors ulndervisning i huslig ekonomi.
Det ar tack vare honom en kurs i detta ämne vid Högre 1ararinn.eserniiiariet erhållit årligt anslag på 5,000 kr.
först på extra och sedan på ordinarie stat.
I å r begär han af riksdagen anslag på extra stat till iiiidervisiiingskurser i liiislig eko- norni vid två enskilda flickskolor, nämligen till den q e d Upsala läro- verk förenade fackskolan för utbildande af lärarinnor i huslig ekonoini med ett belopp af 3,200 kr .. till lararinnekimen i liuslig ekonomi vid Atheneum för flickor.
i Stockholm, nied ett belopp af 1,500 kr.
samt desutom till Göteborgs allmälina folkskolestyrelse för utbildandet af lärarinnor i liuslig ekonoini för folkskolan ett anslag af 1,300 kr.