Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid förnyad föredragning af Lag-Utskottets den 8 och 10 dennes pa bordet lagda Betänkande N:o 53, i anledning af väckt motion, angående räntans fngifvande, beslöt Ridderskapet och Adeln att, med ogillande af detta Betänkande, låta dervid bero.
S. D. Föredrogs ånyo Bevillnings-Utskottets Betänkande N:o 31, angående beräkningen af Tullmedlen, Salu-accisen, Postmedlen, Chart®- Sigillatae-afgiften och Bränvinsbrännings-medlen.
2:dra punkten, angående Salu-accisen af Städerna, Indes till handlingarne, och blefvo Utskottets föreslagna beräkningar i öfrige punkter af Stånde^t godkände. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Banko-Utskottets Utlåtande N:o 76, i anledning af väckt förslag om förändring i Bankens sedelmynt.
S. D. Borgare-Ståndet beslöt, att vördsamt och vänligen inbjuda Höglofl.
Ridderskapet och Adeln att instämma uti de beslut, som Borgare-Ståndet, enligt Protokolls-Utdrag, N:o 496, fattat: l:o angående 16 § af det, enligt Särskilda Utskottets Utlåtande, N.o 20, uppgjorda förslag till förordning, angående vilkoren för bränvins försäljning, hvilken § Borgare Ståndet antagit oförändrad; och « 2:o angående nämnda af Särskilda Utskottet uppgjorda förslags 17 g, som, enligt Borgare-Ståndets beslut, är förändrad till följande lydelse: ”Sa i stad, som å landet utgöres afgiften vid minuthandel med 4 sk., och vid utskänkning med 8 sk. för hvarje kanna af det bränvin, som, enligt 8 eller 12 8, beräknadt blifvit, och hvarför afgift, enligt 10 eller 14 g, antagen är.” S. D.
Borgare-Ståndet beslöt, att vördsamt och vänligen inbjuda Högvördige Preste-Ståndet att instämma uti det beslut, som Borgare-Ståndet, enligt Protokolls-Utdrag, N:o 496, fattat i afseende på 17 § af det, enligt Särskilda Utskottets Utlåtande, N:o 20, upp gjorda förslag till Förordning, angående vilkoren för bränvins försäljning; varande genom Borgare-Ståndets nämnda beslut berörde § förändrad till följande lydelse: ’’Så i stad, som å landet, utgöres afgiften vid minuthandel med 4 skillingar, och^vid utskänkning med 8 skillingar för hvarje kanna af det bränvin, som, enligt 8 eller 12 g, beräknadt blifvit, eller hvarför afgift, enligt 10 eller 14 g., antagen är.” ^ S. D. Borgare-Ståndet beslöt att vänligen inbjuda Hedervärda Bonde-Standet att, med frånträdande af detta sednare Stånds antagande af 57 g uti Kongl, Förordningen den 10 Oktober 1851, instämma uti Borgare-Ståndets, enligt Protokolls-Utdrag, N:o 496, fattade beslut: • , l:o angående 16 § af det enligt Särskilda Utskottets Utlåtande, N:o 20,^ uppgjorda förslag till Förordning, angående vilkoren för bränvins försäljning, hvilken § BorgareStåndet; antagit oförändrad, och 2:o angående nämnda af Särskilda Utskottet uppgjorda förslags 17 §, som, enligt Borgare-Ståndets beslut, är förändrad till följande lydelse: ”Så i stad, som å landet, utgöres afgiften vid minuthandel med 4 sk. och vid utskänkning med 8 sk. för hvarje kanna af det bränvin, som, enligt 8 eller 12 g, beräknadt blifvit, och hvarför afgift, enligt 10 eller 14 g, antagen är.” 518 Prot.-Utdrag den 15 November 1834. S. D.
Föredrogos ånyo Lag-Utskottets Utlåtanden:
N:o 50, i anledning af gjorda anmärkningar emot Utskottets Betänkande, N:o 35, öfver väckta motioner om förklaring af hvad 1 Kap. 2 § Missgerningsbalken stadgar, angående gäckeri med Sakramenten, eller stiftande af lag emot ett olofligt utdelande deraf.
Förslaget, enligt Utlåtandet N:o 50, godkändes, med antagande af till BorgareStåndet ställd inbjudning. och N:o 51, i anledning af väckta motioner, angående straffet för åverkan.
Utskottets tillstyrkande godkändes, med tillägg emellan orden bör och såsom af dessa ord: då det åverkade eller tillgripna i värde öfverstiger Fem Riksdaler Riksmynt.
Be sv. ock Ekon.
Betänkanäen. 6 03 jemförlig med dessa ofta inträffande tillfälliga skogseldar, som ödelägga hela skogssträckor, och omätliga Timmerförråd.
Man fean icke utan deltagande läsa om de
Vermländska skogs-inbyggarnes nöd och förlägenhet, enligt Carlstads Hushållssällskaps berättelse.
Man föregifver Skogarnes afstånd och otillgänglighet hela qo mil bort; men hvad växer da inom dessa 20 milen?
Utom hvad som genom berg afstänges, lärer väl vara omätliga trädförråd, som kunde åtkommas.
Det är visadt, att hvarje ökad Rd. i pris skulle främja transport en mil längre in från Skogstracterna, då nu blott kan huggas och fällas närmast stränderna.
Men till lättande och förökande af afsättning, samt högre trädvarupris, lärer nå. got annat medel ej kunna utfinnas, än öppnandet och tillåtandet af en friare handelsconcurrence för flere afnämare, äfven utländingar, hvaraf billigheten visar sig ännu tydligare, då man jemför hela missproportionen af det pris, t. ex. på en bjelke, som skogsägaren här erhåller, och samma bjelkes inköpsvärde i England.
Härtill kommer jemförelsen, då Bruksägarne kunna låta sina Jernproducter här inskeppas och exporteras på fremmande fartyg, hvarföre ej lika så hemmans-och skogsägare, hvilkas producter årligen återväxa, och hvilka, såsom ofta ägande ingen annan tillgång, hafva härtill de mest trängande behof?
Jag jemFör vidare vår antagna skogshushållning med andra Fukens och Regeringars* Desse använda och begagna sina skogar.
Frankrike bortsäljer till flere millioner kronoskogar för att odlas.
Norrige, Franssen* med ojemförligt mindre sk gsry nder och tillgång, tillåter fri utskeppning för att höja värdet, skörda mångdubblad Statsinkomst, och för att uppmuntra s ogshushå -'ingen.
Men man yrkar bär nödvändig inskränkning i utskeppningen af våra skogar, som redan börjat medtagas.
Samma ikäl kunde da ook användas om Jernexporten.
Bristen och dyrheten på ved och skogsvarOr i vissa Landsorter och tracter blir väl härutinnan ej mera skäl, än att här i Stockholm lägga beslag på de förmögnas egendom och rörelse, derföre att tillika manga fattiga linnas.
För öfrigt upplyser tillräckeligen både den utländska och egna erfarenheten, att just den säkra och fria dispo&itions-rätten gör hushållning och vård om skogen, hvilken tvärtom genom tvång och vanpris snarast torde utrotas, om e; naturen vore mägtigare och otömligax-e att återskapa, än menriskors oförstånd och förtviflan att vanvårda och förstöra.
Är det billigt, att Mäste- och Storverks träd beständigt skola heldre demas, att på stället ruttna än att fritt få utskeppas j är det förnuftigt, att det, som i andra Länder främjar välmåga och omtanka om hushållning med skogen, just hos oss skall anses förstöra den?
Men allt för länge i vårt land har Bergshandtering, Handel, Författnin» lie sv. och Ehen.
Betankanäen. 60 j gar, allt tvingat och underkufvat Jordbruket och Eandtmanna-idogheten, hvaraf följderna ock äro synbara.
Jag anser 1 följe häraf grunderna för förslaget om en friare trädvaru-utskeppning inför hvarje fördomfri profvare vigtiga och af tid och upplysning allt mer och mer bestyrkta: vore allenast tillämpningen och verkställigheten lika lätt funna.
Förändringen af det förra handelssystemet (som visst ej är det aldrafuikomligaste och enda, derföre att det hos oss är gammalt), förändri ngen härutinnan, säger jag, skall likväl nödvändigt i början göra en stark brytning och känbart verka på våra egna handlande och skeppsredare, på vår egen export, som ej skulle kunna tälla med Engelsmännens, och som ej lärer hafva i denna del stor utsigt för sig pä andra länder.
Hvem hvet, om utlandningarne, en gång mästare af vår timmerhandel, ej skola snart nog fälla priset på dessa producter, och dessa varor således stadna i nära samma vanvärde?
Statshushållningen är förbunden, att så mycket möjligt jemna utländska handlandes friheter hos oss med de rättigheter, osS i deras land tillbaka lemnäs, ehuru det måst® 606 Bcsv. och Ekon.
Betänkandetu medgifvas, att vi ej lära kunna i denna del tvinga Engelsmännen, och visserligen ingen visshet bjuder, att utestänga dem med egen fortfarande skada och förlust.
Jag vet och erkänner likväl, att härvid alltid kan erinras, att ruan med fast blick på hufvudändamålet, och. den talrikaste delens uppkomst och bergning, måste söka, att i naturlig ordning främja först landets uppodling, jordbruk och slöjder, derefter handel, sjöfart och flottor, och icke i omvändt förhållande.
Imellertid, för att nu färena så stora och skilda intressen, och då verkligen vårt vidsträckta Rikes provincer äro så skiljaktiga i skogstillgångar och behof, då det är hardt, att tinder sådant förhållande, genom enahanda föreskrifter, jemna allas rörelser, skulle jag vilja i ödmjukhet föreslå, att man antoge Beredningens förslag, med en viss inskränkning; att detta Höglofl.
Utskott skulle föreslå, och Rikets Ständer förena sig i den underdåniga anhållan, att på ett försök, en friare och af Kongl. Majit närmare reglerad utskeppning af Trädvaror, äfven på fremmande Fartyg, endast från vissa, de mest skogbevexta och Norra Rikets provincer, samt der belägna sjöstäder, hädanefter kunde i nåder blifva tillåten; hvilken åtskillnad, i anseende till olika provincer, äfven är öf - Bes v. och Ekon.
Eetankanden. 6 07 verensstämmande nied andan af Höglofl.
Utskottets öfriga öfverläggr.ingar och Betänkanden rörande den allmänna skogshushållningen.
Är ett förbättradt hushållnings.system grundadt och af behofvet påkalladt, Synes det en gång böra börjas.
Om imellertid den angelägna näringsfriheten nu mojeligen skulle kunna antagas och stadgas, sa torde denna föreslagna medelväg i anses nd® till export-handeln vara den rätta och verkställbaraste, samt en vidsträcktare frihet ät utländningar ej böra upplåtas, till dess erfarenheten, mer och mer vunnen och stadgad, säkrare än alla i förväg gjorda öfverslag, kunde leda och trygga beslutet.” 2:0 Af Riksdagsmannen Berg: ”Till de sköna och grundliga afhandlingar, som i frågan om friare utförsel af trädvaror och Product-Placatets hvila eller upphäfvande, äro framgifna, blyges jag nästan, ett göra detta svaga tillägg, mesi skyldighet och föresats, att, i en sak af så mycken vigt för mitt Fäderneslands väl, icke vara alldeles overksam, bjuder tystnad åt betänkligheten.
Om pligten fordrar en förmåga, som den icke ger, så har sträfvandet dertill en tillfredsställelse, åtminstone för mig sjelf.
Jag kan icke förmätet tilltro mig att bedöma rigtigheten af alla de uppgifter, hvaraf man lånar skäl för och emot de motioner, i fråsan blifvit väckte.
Dertill fordras en så omfattande kunskap, en så skarp blick, att endast fa kunna ä^a den, och mängden skall Bill?.?g till RiksSt, Fröt, >8170818, 8“h SarnhR^ 77. 70. 6og Besv. och Ekon.
Eetänkanclen alltid dervid stadna villrådig.
Men de första grunderna al naturlig rättvisa skola leda mitt omdöme, och så länge dessa bestå, skall jag icke kunna bringas till några, lör det allmänna farliga, åsigter.
Ville man antaga ett fullkomligt isolerädt samhälle, utan samband med andra, så skulle jag tro, att alla dess krafter och förmoner borde njutas i en evig Cirkel inom detsamma, och dess behofver kunna med lika så helig rätt inom dess råmärke begära sin fyllnad, som dess njutningar skillde sig från andras, och vore tillräckliga för dess sällhet.
Men communicationen emellan Folken, och handeln som utbytt våra producter och tillskapat förut okända behof, hafva förstört dessa förhållanden, och hvarje medborgares naturliga rättighet att draga fördel af dessa nya Combinationer, är lika så gifven, som det för hans bestånd är nödvändigt.
Frän denna synpunct betraktar jag den nu under öfverläggning varande frågan, och kan icke förena mig med Höglofl.
Utskottets Betänkande, såsom icke fattadt på rigtiga grunder.
Nedtvingar han Besa. och Elon. XJtsh. Eetänkanden.
609 varans pris i första handen, för att dräga en egen vinst deraf ur den sista, är han skadlig för sitt samhälle, och hans Rikedomar äro en betungande gärd på den medborgareklass, hvarinom Statskraften hvilar.
Om han tillika, ur stånd att sjelf försvara sitt system, fordrar dess skydd af samma klass, är detta en ny orättvisa af honom.
Riktigheten af dessa grundsatser förnekar man väl icke, men man bestrider deras utöfning genom framkastande af alla de förluster och svårigheter man fruktar ur deras närvarande tillämpning.
Man betrakte dem dock C5 på närmare håll, och man skall linna, att de icke uthärda granskningens analyse.
Men berodde ock vår sjöhandel till så stor del man vill påstå på export af nämnda effecter, dem man i några få Rikets hamnar, till nedsatta priser, af Skogsägaren vill tilltvinga sig, så skall onaturligheten af ett sådant system en dag upplösa döt.
Och mönne det ej redan skett, då jag hör Städer i mitt granskap vara tillagde 50 å 4° Fartyg, som icke äga fem, och andra lika trogna uppgifter från andra håll.
Märkvärdigt är jti, att flere af våra Städer, som äga stor trädhandel, i sina utlåtanden bifallit den omtvistade friare utförseln.
Deras handlande Cio Besv. och Ekon.
Eetänkanden hafva ej kunnat neka den sanning, att, om några skepp ruttna i våra hamnar, men millioner träd, som nu ruttna i Skogarne, blifva använde och säljbara, så är ingen ting dervid förloradt.
Sveriges vinst på sin activa handel är ännu ej afgjord, oaktadt det intrång den gjort i producenternas rättigheter; åtmindstone är den en temporair skänk åt oss, af Stater, som kunna, när da villja, förstöra den.
Svensk strider med nöj» och förtröstan för sitt national-bestånd; men hafvet är icke mera fältet dertill.
Man klagar öfver brist på reciprocitet, och att Englands system ej är liberalt; emot detta skäl är jag ej känslolös, ehuru olika lagen kunna fordra olika förhållanden; Och jag vet icke, om det är vist, att för en småaktig förtröstelse uppoffra verkliga fördelar.
Antingen måste vi, efter ett vördnadsvärdt exempel, under ädel harm emot hafvets Tyrann, afsäga oss en sjöhandel, den vi icke kunna försvara, eller ock med tystnad hylla styrkans Lagar, hvars utslag alltid äro gällande.
För att motsäga fri export, sammanhöpär man i sin förlägenhet alldeles stridand* Eesv. och Ekon.
Betänkanden. 611 inkast, såsom skogarnes utödande, brist pä afsättning, ocb omöjligheten, att från vara aflägsna skogstrakter, med fördel framföra deras afkomsler; Sådana skäl upphäfva hvarandra 5 men man kan äfven lätt besvara dem hvar för sig.
Våra skogar kunna ej föratöra* om de väl vårdas, och denna värd beror af den inkomst man af dera kan draga 5 ty, man misshushållar icke med en product, som har något värde.
Detta är en enkel sanning, bevisad af skogshushållningen i de länder, som deraf fått mindre lott än vi.
Ofantliga skogssträckor, som nu årligen afsvedjas, skela, under fördelaktigare conjunctur, åter betäckas af träd, och den fruktade bristen skall allt mer och mer aflägsna sig.
Jern-och Bergverken skola ej sakna kol, då de betala deras värde, och erhålla optionsrätt till vissa skogar, vid försäljning 5 och. om Jernet blir dyrare i min plog, stiger äfven sädestunnan, och min förlust är ingen.
Skulle trädvarorna i våra hamnar ej finna afsättning, då först tror jag, att skogarne skola minskas genom vanvård; Men en sådan händelse förutsätter en ändring i Europas politiska 6ystem, och kan nu hvarken beräknas elior fruktas.
Aflägsenheten från hamnarna och svårigheten att dit framföra skogseffecter må bli ägarnes omsorg.
Jag tror, ett det pris, Enbland liar på en bjelke, välförståendes med. afdrag af frakt och andra dylika kostnader, skall ur våra skogar framkalla millioner sådana, hvilka nu multna, och endast göda 612 Besv. och Ekon, Utslit Bctänkandcn. den jord, som förgäfves frambringar dessa naturens rikedomar.
Man befarar, att våra importer» skola bli dyrare; Men vore detta ock följden, så lian man väl ändå ej fordra, att skogsägaren på sin bekostnad skall fälla priserna derå.
Min Iilla kännedom af handelns natur öfvertygar mig derom, att en vara, som utländningen tillför mig, alltid skall bli miwdre dyr än den jag hemtar hos honom, ty det beror ju af mig, att köpa den förra, och af honom» att sätta pris på den sednare.
Skulle hvar Fraktfart vara så förmonlig som uppgifvet är, så kan den nog bestå, om några trädvaror försvinna ur dess exportladdningar.
Dalkarlen skall alltid gå till Stockholm på arbete» och finna sin räkning dervid, om han ock ej skulle kunna medföra på ryggen ett par Lisp. Jernsmiden.
Till. styrka för bestridandet af oftanämnde export, åberopar man Product-Placatet» såsom ett privilegium ; men detta placat har aldrig haft en sådan natur.
Icke längesedan blef allmänheten, på Kongl.
Maj:ts Befallning, genom HäradsRätterna åtfrågad, om det skulle upphäfvas, och på detta sått kan intet privilegium behandlas.
Det jag enrot dem vördsamligen anfört, ökadt med ett kort tillägg, må en gång bli mitt försvar inför Bes v. och Ekon.
613 den domstol, som skall granska våra representativa åtgärder.
H ura skall nationens fattigdom och förlägenheten i vårt penningeverk kunna häfvas, om man ej begagnar landets naturliga förmoner, och på allt sätt förökar våra exporter?
Om Norrige, vårt brödraland, utför Träd varor för fem millioner, hvarföre skola vi stadna vid en? och ligger ej i denna disproportion bevis nog för nödvändigheten att vidtaga bättre utvägar?
Nog att de bli sålda till landets förmon.
En jordbrukare vore oklok, om han envisades, att sjelf transportera bort sin spanmål, då köparen sjelf derom ville dra försorg, och Sveriges ställning skall länge motsäga möjligheten att drifva en stor activ sjöhandel.
Garthago kunde det fordom med det rika Afrika bakom sig.
Förenta Staterna kunna det må bända nu, understödde af det omätliga Amerika.
Det var och är inom deras förmåga, att underhålla en stor krigsllotta, och denna mäste linnas bredvid en utbredd sjöhandel.
— Men om England, med sin höga odling, sin förvånande industri, redan vacklar under tyngden af sin sjömagt; huru kunna vi vänta framgång på en sådan bana? och bör ej förökad folkmängd, uppdrifven odling och slöjdskicklighet föregå ett sådant bemödande?
(5i4 Ecsv. och Elion.
Eetänhanäcn.
Utskottets Betänkande, hvilket jag gillar i hvad det tillstyrkt om trädhandeln på Norrige.” 3:0 Af Herr Friherre N.
Majrts visa pröfning och afgörande öfverlemna3; så, emedan Kongl, Majlts
Höga rätt att ensam besluta öfver dylika ämnen alldeles icke beror af ett sådant öfverlemnande, och Utskottet således icke
Lan anses hafva uti detta mål vidtagit någon verklig åtgärd, nödgas jag emot samma Betänkandes resultat för öfrigt och i det afseende reservera mig, att Utskottet icke, såsom 1 min tflftka bort ske, hos Riksens
Ständer föreslagit ett bestämdt underdånigt tillstyrkande bifall till den sednare frågan, på samma grunder och i likhet med Utskottets vid sistlidne Riksdag deröfver afgifna Betänkande, ehuru till ett sådant tillstyrkande full anledning, efter min öfvertygelse, finnes uti jernförelsen emellan de å ömse sidor åberopade och uti Betänkandet upptagna skäl för och emot denna för Fäderneslandets allmänna intressen, nu mer än någonsin, vigtiga fråga.
Dess närvarande vigt för Nationen, förmodar jag, att ingen lärer betvifla, som fäster Ecsv. och Ekon.
Betånkaiiäen. 6l$ sin uppmärksamhet på anledningen, hvarföre Riksens Ständer blifvit af Konungen denna gång sammankallade, hvilken hufvudsakligen är afhjelpandet af Rikets iråkade förlägenhet i afseende pa allmänna hushållningen och penningeverket.
Oaktadt de nitiske och upplyste mans oafbrutna bemödanden, sorn, både inom och utom de samlade RiksStånden, sysselsatt sig med förslag till financernas upphjcipande, är det mycken tvifvel underkastadt, om motfäderneslandets närvarande tärande sjukdom andra botemedel på detta sätt kunna uppfinnas, än blotta palliativ, alltid likväl nyttiga, dä de ej förvärra tillståndet, utan bibehålla det oförändradt, till dess en radikal kur kan begynnas och blifva verksam.
Alla de mångfalldiga combinationer af ideer och förslag, sorn kunna framställas, om minskning eller förökning af sedeltnassan, om modilicationer af pappers- eller speciemynt,under flere benämningar; om papperets förvandling i silfver eller vexlar och tvertom; om allmänna eller enskilta kreditens användande, om utlåningar af eller till Staten; om Riksgälds- eller Stals-obligationers utgifvande, deras vilkor och olika be, skaffenhet m. m., kunna väl befordra en större ordning i penningeverkets allmänna förvaltning, öka rörelsens hastighet, minska misstroendet genom förbättring i formerna och lifva hoppet om ett lyckligare tillstånd i framtiden, men lära dock ej kunna direkt frambringa en ny redbar förmögenhet och säkert fortfarande kredit.
Dessa förmoner 616 Besv. och Ekon.
Betänk anderia lunna, efter alla tiders och Nationers erfarenhet, efter alla upplysta Statshushållares öfvertygelse, endast vinnas genom bibehållande och årligt ökande af reela produkter, och dessa produkters befordrade omlopp och afsättning genom en fri handel, — Då det nu är ostridigt, att sådana frågor, som den närvarande och andra dylika, hvilka egentligen tillhöra Ekonomiutskottets pröfning, omfatta möjligheten att för Riket bereda, öka samt på det förmonligaste sätt använda en årlig produktion af flera millioners värde, vågar jag påstå, att på detta Utskotts , öfverläggningar och visa beslut, lika mycket sorn på de egentligen så kallade financiella Utskottens, beror i denna stund framtida ödet af Sveriges allmänna hushållning, äfvensom af Rikets deraf beroende pennin gestälimng och myntförhållande.
Jag vågar dernäst inför detta Utskott förklara att, till följe af dessa ostridiga sanningar, iag anser mig, ej mindre än hvarje Utskottets ledamot, ställd till ansvar för Nationen och efterverlden,. om jag lättsinnigt behandlar ett mål af denna vigt, örn jag försummar något enda skäl, något enda tillfälle till försvar för bibehållandet eller förökandet af de produkter, fäderneslandets jord och dess invånares arbetsflit kunna frambringa,, än mer, om jag fattar beslut stridande deremot.
Såsom en följd af denna förklaring anser jag för min skyldighet att upptaga och närmare söka uplysa vissa uppgifter i detta Cesv. och Ekon.
Betankanden. 6ij amne, hvilkas beskaffenhet och förhållanden ännu icke synas vara för allmänna omdömet tillräckeligen utvecklade.
Man åberopar såsom ett skäl mot handelsfriheten saknad reciprocitet i förmoner emellan Sverige och andra nationer, i synnerhet England.
Detta ämne kan i allmänhet betraktas med hänseende till följande gne frågor, 1:0
Hvaruti beståren sådan reciprocitet? 2:0
Uti hvilka fall är den iakttagen eller försummad? 3:0 Vore en fullkomlig reciprocitet oss nyttig?
I allmänhet består reeiprociteten emellan 2 handlande nationer uti följande omständigheter; iro Ömsesidigt tillstånd att låta den andra nationens produkter hos sig införas, och sina produkter af den andra afhämtas. 2:0 Jetnlikhet i dels utgående dels inkommande afgifter i dessa fall. 3:0 Jemlikhet uti Skepps- och Dästumgälder för bägge nationernas Skepp i hvarandras hamnar.
— Under omöjligheten att vid detta tillfälle ingå uti detaljerad pröfning af alla dessa omständigheter, får jag blott i allmänhet anmärka, att nästan alla Engelska produkter och bland dem stenkolen äro i England tillåtne att utföras af främmande, som det åstunda, då våra trädvaror äro här dels alldeles förb adna att utföras, dels endast aj; CiQ Besv. och Ekon, Utsk, Betei nkanåen. vissa slag, och till viss qvantitet samt dimension tillåtne för främmande att afhämta.
Hvad införandet ä ömse sidor angår, så tillåter England införandet af Sveriges förnämsta produkter, såsom jern, trädvaror, tjära, beck, limrök, pottaska, koppar, färgmossor m. m., men Englands förnämsta produkter utom Stenkolen, nemligen Manufacturvaror af alla slag, äro i Sverige med fä undantag förbjuder att införas.
Utgående Tullen i England på de produkter, som derifrån utföras med Engelska skepp, varierar från \ till 6 å 7 procent af värdet, utom för stenkolen, sorn erlägga omkring 25 procent. — Utgående Tullen för Svenska varor med egna skepp varierar ifrån till 20 å 25 procent af värdet.
Skepp betala i England för stenkolen fmer i Utgående tull än egna, men i Sverige betala främmande skepp i flesta fall dubbelt, och för trädvaror nästan alltid tredubbelt emot hvad egna skepp i utgående Tull erlägga.
Inkommande Tullen på Svenskt Jern i England är, med Engelska skepp, emellan y och y af varans värde, sedan alla kostnader blifvit betalde; för bräder är den vid pass § af samma värde.
Skepp erlägga en förhöjning i denna tuli för jernet, af vid pass 25 procent, och för bräderna af blott 5 procent, icke af värdet utan af sistnämnde afgifter.
De utländska produkter, som äro i Sverige förbjudna, betala här, i fall af tillåtelse, ifrån 50 till 100 procent uti Eesv. och Ehoii, TJtsh.