Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
R:dr 50 öre per mil så i stad som på landet finge uppbäras, samt att Kongl. Majit täcktes härom meddela de föreskrifter, hvilka så väl för skjutsskyldiges säkerhet sorn för de resandes beqvämlighet kunna erfordras.
Emellertid lärer, såsom följd af de, genom kanalers och jernvägars samt andra farleders öppnande, på sednare tider ofta förändrade förhållanden uti kommunikationsväsendet, fall ofta nog komma att inträffa, der jemväl en till 1 Ridr 50 öre stegrad skjutslega måste visa sig otillräcklig att, genom entreprenad, bereda en måhända af behofvet högt påkallad skjutsningsanstalt, som stundom äfven torde erfordras att, utan dröjsmål, genast träda i verksamhet.
Sådana fall blifva, till exempel, der en jernvägsstation kan vara belägen på en half mils eller kortare afstånd från gästgifvaregård, samt den resande således blifver tvungen att för en sådan kortare väg begagna skjuts, i hvilket fall legan, beräknad efter äfven högsta pris i allmänt gällande taxa för skjuts, alltid måste befinnas otillräcklig att motsvara den skjutsandes besvär.
Likaledes kunna, af ofvan förutsatta anledningar, skjutsstationer blifva behöfliga å sådan ort, der några skjutsningsskyldiga hemman ej finnas disponibla till förpligtande att den erforderliga kommunikationen ombesörja.
I dessa, med flera fall, der skyndsamt tillvägabringandc af skjutsinrättning erfordras, och der för den resande blifver föga kännbart om han ock nödgas utgifva flerdubbel lega mot den vanliga, i jemförelse med de svårigheter, som för honom skulle uppstå derest någon skjutsinrättning ej funnes honom till hjelp, torde Konungens Befallningshafvande böra ega myndighet att tillvägabringa entreprenad till hvad lega, som för skjutsningen må behöfva betingas.
Det är derföre, som Utskottet, med anledning af Johan Bergströms i förra Betänkandet omförmäida motion, hemställer, 6 Sammans.
Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Utlåtande N:o 40: att Rikets Ständer må hos Kongl. Majit i underdånighet begära, att då behof af ny skjutsinrättning å farväg äfvensom vid jernväg- eller kanalstation uppstår, och sådan icke kan åstadkommas utan de gamla skjutslagens ytterligare betungande, vederbörande länsstyrelser må ega att på sådant ställe bereda skjutsinrättning, på det sätt, att skjutsningsskyldigheten, efter entreprenadauktion, öfverlemna» till den, som erbjuder sig att för minsta lega per mil befordra resande; och att resande må förpligtas att vid sådan skjutsinrättning, utan afseende å den allmänt gällande skjutslegan, betala för hvarje mil det belopp, för hvilket entreprenören vid auktionen förbundit sig att bestrida skjutsen.
Slutligen hade Utskottet i sitt Betänkande N:o 21, under förutsättning att den af Utskottet då föreslagna grund för skjuts besvärets ordnande blefve af Rikets Ständer gillad, tillstyrkt det måtte å Riks-statens Sjunde
Hufvudtitel anvisas ett årligt reservationsanslag af 70,000 R:dr R:mt, att till Postverket utgå såsom ersättning för den ökade kostnad, som genom postskjutslegans höjande till likhet med gällande entreprenadlega komme att uppstå; med bemyndigande tillika för Post-styrelsen att använda de besparingar, som å detta anslag kunde göras, till ordnande å postvägar af gemensam befordran af post och resande.
Denna punkt har blifvit af Bonde-Ståndet bifallen, men af de öfriga tre Riks-Stånden återremitterad.
Af protokollen angående de öfverläggningar, sorn föregått återremisserne. har Utskottet inhemtat, hurusom inom Ridderskapet och Adeln blifvit anfördt, dels att det vore obestridligt att dessa 70,000 R:dr vore af nöden för fortgången af det påbörjade inrättandet af postdiligenser, hvarigenom tungan af postens förskaffande sålunda borttoges från posthemmanen, derföre dessa årliga 70,000 R:dr borde å.
Sjunde Hufvudtiteln utföres utan det vilkor som Utskottet dervid fästat; dels af många talare att, vid beviljandet af dessa 70,000
R:dr för ytterligare befordran af post och resande, det vilkor borde fästas, att särskilda öfverenskommelser måtte träffas om denna fortskaffning, samt att densamma ej må ske genom reservskjuts, utan ställas på beting; och inom Preste-Ståndet. dels likaledes att ifrågavarande anslag måtte beviljas, med borttagande af det vilkor som Utskottet dervid fästat, dels åter att medlen borde användas till postdiligensernas förskaffande genom beting och till postskjutsens skiljande från jordbruket i den mån sådant läte sig göra.
Häraf vill det synas, som inom Riks-Stånden den åsigt vore mera allmän, att posthemmanen oj borde nu, genom lag, allmänt befrias från postskjutsens utgörande, utan denna befrielse fastmer böra sökas genom fortsatt införande Sammans. Slats- samt Allm.
Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Utlåtande N:o 40. 7 af postdiligenser, samt att, för sådant ändamål, ifrågavarande anslag fortfarande borde utgå blott till inrättandet och uppehållandet af postdiligenser, utan annat vilkor än att de skjutsskyldige ej betungades med dessa diligensers förskaffande.
Det torde ej heller böra betviflas att Post-styrelsen tillser det företrädesvis de trakter, hvarest postskjutsen nu är synnerligen betungande, jemväl så fort sig göra låter varda med postdiligenser försedda och de postskjutsskyldige derstädes sålunda erhålla en behöflig lindring.
Ej blott billigheten och omtanka» för de postskjutsskyldige, utan jemväl postverkets egen fördel synes mana till en sådan grund för bestämmandet hvilka postleder må böra af postdiligenser öfvertaga», ty der postföringen nu är tyngst samt således jemn och stadig sysselsättning för postdiligenserne kan påräknas, der lära ock sådana diligenser äfven kunna med största fördel upprättas.
Utskottet tvekar således ej att tillstyrka, det, med bortfallande af förut framställda vilkor, ett reservationsanslag af 70,000 Rnlr R:mt årligen må å sjunde Hufvudtiteln anvisas till Post-styrelsen, för att användas till postdiligensernes förskaffande på sådant sätt, att de skjutsskyldige ej dermed betungas.
Genom hvad Utskottet sålunda, i anledning af bekomne återremisser, yttrat och föreslagit torde de motioner, hvilka i ämnet blifvit väckta före aflåtandet af Utskottets Betänkande N:o 21 få anses besvarade; men efter det berörda Betänkande redan blifvit af Rikets Ständer behandladt, har inom Bonde-Ståndet Carl Anders Larsson från Östergötland, under åberopande af 56 § Riksdags-ordningen, väckt motion (N:o 526) att skjutsningsväsendet inom riket må ordnas på följande sätt:
Skjutsningsskyldigheten så väl som gästgifverihållningen förenas i en persons eller ett bolags hand, med skyldighet, i sednare fallet, för bolaget att hålla en välkänd person, som förestår skjuts- och gästgifveri-rörelsen.
Inom vissa af Konungens Befallningshafvande på förhand bestämda distrikter hållas entreprenadauktioner till utrönande af lägsta beloppet skjutslega per mil för hvarje häst, hvartill någon entreprenör vill åtaga sig gästgifveri- och skjutsbestyrets fullgörande utan afgift, hvarken af Staten eller de nuvarande skjutslagen.
Skulle vid någon nödvändig skjutsstation ingen entreprenör stå att erhålla, som åtager sig skjutsningsskyldigheten för två Riksdaler eller derunder per mil för hvarje häst, åligger det det fordna skjutslaget att tills vidare, och intilldess entreprenör sig erbjuder, fullgöra skjutsens uppehållande på hittills öfligt sätt och mot nu stadgad skjutslega. 8 Sammans.
Slals- sami Allm.
Besvärs- och Ehonomi-Uiskolteis Utlåtande N:o 40.
Entreprenör, som sådant åstundar, må ega förmånsrätt att skjutsa posterna mot den ersättning, hvartill Kongl. Postverket med annor man må betinga skjutslegan, och fullgöre i thy fall de föreskrifter, Kongl.
Post-styrelsen meddelar.
På det att en större konkurrens må ega rum, till förekommande af en allt för oskälig stegring af skjutslegans belopp, eger Konungens Befallningshafvande att bestämma de distrikter, hvarinom skjutsentreprenader skola finnas, med fästadt billigt afseende, å ena sidan på de resandes större beqvämlighet, och å den andra på möjligheten att framkalla fri täflan mellan flere intill allmänna vägarne boende jordegare.
Der omständigheter förekomma, som göra sådant af nöden, må expropriationslagen om jords afträdande för allmänt behof vinna tillämpning i de orter, der entreprenör eljest icke står att erhålla, och må det i slika fall bero på vederbörande skjutslag att antingen å sådan exproprierad jord uppföra nödiga gästgifveribyggnader, eller ock fortfarande utgöra skjutsen på hittills vanligt sätt.
Rikets Ständer bevilja ett förslagsanslag af Etthundratusen Riksdaler Riksmynt, att användas till ersättning åt sådane Statens embets- och tjenstemän, som linder resor i embetets ärenden, de der icke i annan ordning godtgöras, nödgas utbetala högre skjutslega, än 1 R:dr per mil för hvarje häst den resande egt begagna och i verkligheten nyttjat; börande så beskaffade ersättningsräkningar af Konungens Befallningshafvande granskas och genom jemförelse med dagböckerna kontrolleras.
Då denna motion blifvit af Bonde-Ståndet till Utskottets behandling remitterad, finner Utskottet, på sådan grund, sig jemväl böra öfver densamma sig utlåta; och emedan Utskottet här redan föreslagit så väl de åtgärder Utskottet, med ledning af Riks-Ståndens beslut, ansett kunna ifrågakomma till främjande af skjutsentreprenader, som äfven de vilkor, hvarunder skjutslegan borde kunna höjas och det belopp, hvartill sådan förhöjning kunde ega rum; ty och som, hvad beträffar frågorna, ej mindre om förändring i sättet för postskjutsens utgörande, än ock om gästgifverihållningens förenande med skjutsentreprenaden, hvilken sednare fråga utgjort föremål för 35 § i det förslag till reglering af befordringen utaf post och resande, samt till gäldande af den derför erforderliga kostnad, hvilket uti Utskottets Betänkande N:o ‘21 blifvit framstäldt, dessa frågor måste, på sätt förut är vordet nämndt, anses, genom Rikets Ständers beslut olver samma Betänkande, för denna riksdag förfallne; alltså och då, vid sådant förhållande, så väl frågan om expropriation af jord för uppförande af gästgifveribyggnader lärer förfalla, som ock, enär motionären endast under förutsättning af bifall till sina öfriga här förut omförmälda förslag jemväl framställt yrkandet om ett förslagsanslag af 100,000 R:dr att användas till ersättning åt sådane Statens embets- och tjenstemän, som under resor i ernbetsärenden, de der icke i annan ordning Sammans.
Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Utlåtande N;o 40. 9 ordning godtgöras, nödgas utbetala högre skjutslega än 1
R:dr per mil för hvarje häst den resande egt begagna och i verkligheten nyttjat, sistnämnda förslag ej torde böra så tolkas, som afsåge detsamma, oberoende af de öfriga förslagen, blott beredande af en fördel åt de omförmälde tjenstemännen, tillstyrker Utskottet att motionen ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Re ser va tioner: af Friherre Cederström, R., med hvilken Herr G. C. Witt sig förenat: »Utan att förneka, det en förhöjning af skjutslegan torde vara af verkligt behof påkallad å vissa orter, der entreprenader ej på annat sätt synas kunna tillvägabringas, anser jag dock, att
Utskottet skulle förfarit ändamålsenligare och med mera utsigt till ett allmännare gillande, om Utskottet funnit sig vid att föreslå denna förhöjning till något lindrigare belopp å landet, dervid tagande i sigte de skiljaktiga förhållanden uti stad och på land, de der, efter min tanke, fortfarande torde böra föranleda någon olikhet i skjutslegan.
De förhöjningar, som tillförene egt rum, hafva skett steg för steg, men, om jag ej bedrager mig, in gen gång med så betydlig allmän ökning, som tten vore, hvilken kan blifva en följd af Utskottets förslag.
Ett billigt afseende å den vägfarande allmänhetens väl, på samma gång behofvet af en förhöjning likväl erkännes, synes mig angeläget; och föranlåtes jag häraf till den hemställan, jag vördsamt ville hafva underställt Rikets Ständers bepröfvande, att nemligen Utskottets förslag måtte med den jemkning bifallas, att den för stad och land föreslagna förhöjningssumman förändrades från ett gemensamt maximum af 1 R:dr iiO öre till 1 R:dr 20 öre å landet samt 1 R:dr 50 öre i stad.” af Doktor Landgren: ”Utskottets beslut, att det föreslagna reservationsanslaget 70,000 Riksdaler skall af Postverket användas endast och allenast till postdiligens-inrättningens utvidgning, kan jag icke annat än lifligen ogilla.
Redan den omständigheten att på en och annan linie detta kommunikationsmedel litet eller intet begagnas, så att endast en tiondedel af platserna öfverhufvud varit upptagne, ehuru nuvarande diligenslinier måste anses för de mest befarna, visar att det icke kan vara rådligt att tvinga Postverket att ändamålslöst bortkasta penningar på ännu mindre befarna linier innan skjutsfrågan i ett Bih. till R.
Prot. 1362 & 1863, 4 Sami. 2 Afd. 13 tläft. 2 10 Sammans.
Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Utlåtande N-.o 40. sammanhang kan regleras.
Dock motsätter jag mig för ingen del nya diligensens inrättande på de sträckor, der de rimligtvis kunna tänkas medföra gagn och fördel.
Men hufvudändamålet hvarföre föregående Ständer beviljat de 70,000 Riksdalerne, synes af Utskottet vara alldeles förbisett.
Det var att lindra det hårda onus, som hvilar på posthemmanen.
Enligt Kongl. Cirkuläret den 19 November 18ö8 betalas för postskjutsen
:■ 40 öre per mil för enkel postföring, 312 mil på mantal; 45 » » » dubbel » n ” » 80 ’> » v för skjuts utöfver 312 mil.
Häraf är klart, att, om skjutsens verkliga värde måste i närvarande tid uppskattas till 1 R:dr R:mt pr mil, så beröfvas den postbonde, som för 312 mil endast får 40 öre per mil, årligen 187 R:dr 20 öre på mantalet af den betalning, som hans arbete varit värdt.
Och dervid anser Utskottet saken böra förblifva intill dess postdiligenserna komma med hjelpen, hvilket dock i aflägsnare bygder sent, om än någonsin, är verkställbar^
Man invänder att postbönderna äro fria från rotering, hästgångledsdagsverken och hållskjuts.
Men om dessa förmåner öfverhufvud och under vanliga förhållanden omöjligen kunna öfverstiga 87 R:dr, så tryckes ju i alla fall posthemmanet med ett onus af 100 R:dr mera än öfriga mantal.
Man invänder vidare att några postbönder alls icke vilja mista denna skjuts och dermed förenade privilegier.
Ofvanstående ovedersägliga siffror visa dock att sådana postbönder alldeles icke närmare tänkt på saken, eller att arbetsförtjensten å sådane trakter måste vara öfver all höfva nedtryckt.
Då den föreslagna summan icke förslår att på en gång lyfta postskjutsen från jordbruket, så synes väl Ingenting vara lämpligare, än att skjutslegan höjes.
Af den uträkning som komitéen för skjutsningsbesvärets ordnande vidfogat sitt betänkande, synes, att Postverket för skjuts 312 mil per mantal eller derunder, tillsammans 130,300 mil, betalar 40 till 45 öre.
Om nu denna lega höjes med 35 öre, så får Postverket en förökad utgift af omkring 45,600 R.dr.
Om nu denna kostnad betäckes af de föreslagna 70,000, så återstå dock 24,400.
Då det af bemälda komitées åberopade räkning vidare synes att Postverket för 82,550 mil betalar till postbönder 80 till 83 öre per mil, så visar sig att statsanslaget mer än tillräckligt försloge att höja denna sednare lega till fullt 1 R:dr per mil.
Men en sådan höjning lärer väl mindre komma i fråga, då denna högre lega ej utgår annat än på de mest befarna linierna, der postbönderna antingen genom jernbanorna och postdiligenslinierna allaredan äro befriade, eller snarligen genom nya diligenslinier kunna befrias från all postskjuts; hvarföre större delen af dessa 24,400 R:dr kunna användas för diligensinrättningarne.
Vidare är klart att de 96,294 R:dr, som Postverket förr påkostat snällposterna, af just enahanda anledningar blifva för diligensinrättningarne efter hand disponibla.
Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Utlåtande N:o 40. 11 Den invändningen, att Utskottets förslag om skjutslegans höjande till 1 R:dr 50 öre skall medtaga vida större summor för diligensinrättningens uppehållande, har jag icke heller förbisett.
Men ett sådant höjande af legan, skall ovilkorligen tvinga en större mängd resande att begagna det billigare kommunikationsmedlet, diligenserne, som derigenom kunna beräkna en jemnare trafik och inkomst älven om tarifen något höjes.
Med anledning häraf vågar jag vördsainligen föreslå, att ett reservationsanslag af 70,000 R:dr måtte ställas till Kongl. Maj:ts disposition för att genom Poststyrelsen använ das dels till postdiligensers inrättande på de linier, der sådant lämpligen kan ske, dels till legans höjande för de postskjuts-skyldige, hvilka icke genom sådan diligensinrättning kunna från sitt tryckande onus befrias.» af Doktor Söderberg.
Riksdagsfullmägtigen Jonas Andersson från Östergötlands län har begärt få antecknadt, att han i ärendets slutliga handläggning ej deltagit.
Rdit else:
Betänkandet N:o 39 af denna Samling, hvilket i kolumntiteln orätt angifves vara utgånget från Sammansatta Stats- och Lag-Utskottet, är aflåtet från Sammansatta Stats- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet.
STOCKHOLM, TYPOGRAFISKA FÖRENINGENS BOKTRYCKERI, 1863.
Siats- och Uanho-Ulskottets Utlåtande N:o ii. 1 iV. o 41.
Ank. till Exp.-Utsk. den 1 Sept. 1863, kl. 1 e. m.
Utlåtande i fråga om vissa föreslagna ändringar i de för Rikets Ständers Revisorer af Stats-, Banko- och Riksgäldsverken gällande särskilda instruktioner.
Uti sin angående Statsverket afgifna berättelse hafva Rikets Ständers år 1860 församlade Revisorer,— enär meningen med stadgandet om resekostnadsersättning vid förrättningar i allmänna ärenden måste vara att den resande skall för sina dermed förknippade kostnader erhålla full godtgörelse, men icke att derutöfver förskaffa honom en oskälig vinst, — hemställt att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit göra underdånig framställning om den förändring i rese reglementet, att vid resor i Statens ärenden den resande, när lägenhet med ångfartyg eller å jernväg kunde begagnas, icke för den del af resan, som sålunda tillryggalades, egde, utom stadgadt traktamente, åtnjuta högre ersättning än den, hvartill verkliga resekostnaden uppgått; Och då de förhållanden, hvilka föranledt denna hemställan, egde tillämplighet äfven på de Rikets Sländers Revisorer tillkommande resekostnadsersättningar, hafva Revisorerne föreslagit, att ett stadgande af ofvanberörda beskaffenhet jemväl må inflyta i § 8 af den uti Kongl. Kungörelsen af den 17 December 1835 intagna och genom Kongl.
Kungörelsen af den 29 Augusti 1851 ändrade instruktion för Rikets Ständers Revisorer öf ver Bankoverket samt i § 6 af den uti Kongl. Kungörelsen den 10 Februari 1860 intagna förnyade instruktion för Rikets Ständers Revisorer vid granskningen af Rikgälds-kontorets tillstånd och förvaltning, äfvensom att i samma §§ må tiih. till R.
Prot. 1862 1863. i Sami. 2 Afd. i i Haft. 2 Sammans.
Stals- och Uanko-Ulskollels Utlåtande N:o H. stadgas, att någon resekostnadsersättning icke må till Revisor utbetalas, om han, i följd af annat allmänt uppdrag under den tid revisionen pågår vistas å revisionsorten samt för sådant uppdrag åtnjuter dylik ersättning.
Med understödjande af förenämnda förslag, så vidt detsamma afser förändring i resereglementet, hafva de år 1862 församlade Revisorer, förmält sig tilllika hysa den åsigt att, vid resor i allmänna värf, för hvilka resekostnadsersättningar af allmänna medel utgå, den resande, såvida särskilda förhållanden ej föranledde till undantag från en sådan föreskrift, skulle vara skyldig att, i stället för skjuts, alltid begagna ångbåts- eller jernvägslägenhet, der sådan finnes att tillgå, I sammanhang med dessa framställningar, har Utskottet tagit i öfvervägande en inom Hedervärda Bonde-Ståndet af Riksdagsfuilrnägtigen Paul Fritz Mengel väckt motion N:o 443, deruti, på anförda skäl, föreslagits, att när revision af Statsverkets samt Bankens och Riksgälds-kontorets tillstånd, styrelse och förvaltning inträffar under pågående riksdag, de ledamöter af den förra, som tilllika utöfva riksdagsmannakallet, icke må vara berättigade att i egenskap af Statsrevisorer uppbära arfvode af Statens medel eller att åtnjuta resekostnadsersättning till och från revisionsorten.
Hvad först angår den föreslagna förändringen i afseende på resekostnadsersättningen till Rikets Ständers Revisorer, har Utskottet funnit sig böra till alla delar instämma i det slut, hvari Stats-Utskottet i dess Utlåtande N:o 21 stadnat, med afseende på Revisorernes enahanda förslag i fråga om ersättning för resor i Statens ärenden, eller att, dä ångbåts- och jernvägskommunikationerna numera vunnit en ganska betydlig utsträckning, det ock synes vara skäl, att äfven de, som företaga resor i allmänna värf, böra. när sådant ske kan, begagna sig af dylika lägenheter, helst det torde få antagas att härigenom besparing i både tid och kostnader kan vinnas, och då Rikets Ständers, på grund af berörda Utskotts derom gjorda hemställan, i förevarande afseende beslutade skrifvelse till Kongl. Maj:t torde komma att föranleda utarbetandet af ett i den antydda syftningen förnyadt resereglemente, hvilket äfven kunde blifva tillämpligt på de Rikets Ständers Revisorer tillkommande resekostnadsersättningar, har Utskottet, vid sådant förhållande och i afvaktan på Kongl. Maj:ts nådiga beslut i ämnet, ansett: l:o.
Revisorernes ifrågavarande förslag icke för närvarande böra till någon vidare åtgärd föranleda.
Beträffande åter de gjorda framställningarne derom, att resekostnadsersättning icke må tillerkännas Revisor, som i följd af annat allmänt uppdrag vistas 4 revisionsorten samt för sådant uppdrag åtnjuter dylik ersättning, anser Utskottet, att då, vid omförmälda förhållande, Revisor icke i denna sin egenskap Sammans.
Stats- och Banko-Utskottets Utlåtande N:o 41. 3 får vidkännas någon särskild resekostnad, han ej heller såsom sådan derför må åtnjuta någon ersättning; och Utskottet får fördenskull vördsamt tillstyrka bifall till det af Revisorerne i förenämnda hänseende föreslagna stadgande, så lydande: 2:o. någon resekostnadsersättning må icke till Revisor utbetalas, om han, i följd af annat allmänt uppdrag, under den tid revisionen pågår vistas å revisionsorten samt för sådant uppdrag åtnjuter dylik ersättning.
Vidkommande slutligen förslaget, att den Stats-revisor, som tillika utöfvar riksdagsmannakallet, icke må vara berättigad att jemväl uppbära traktamente såsom Revisor, så och då riksdagsman redan i denna sin egenskap är skyldig att uppehålla sig å revisionsorten och derför uppbär arfvode, synes något ytterligare arfvode för det samtidigt pågående revisionsbestyret så mycket mindre böra honom tillerkännas, som, enligt Utskottets åsigt, detta bestyr i allmänhet icke lämpligen låter sig med ett rätt utöfvande af riksdagsmannakallet förena; Och med bifall till motionärens förslag, hemställer Utskottet fördenskull det Rikets Ständer må besluta: 3:o. att, då revision af Statsverkets samt Bankens och Riksgäldskontorets tillstånd, styrelse och förvaltning eger rum under pågående riksdag, de ledamöter af revisionen, som tillika utöfva riksdagsmannakallet, icke må vara berättigade att i egenskap af Revisorer åtnjuta arfvode; lärande, i händelse af Rikets Ständers bifall till Utskottets förslag i punkterna 2 och 3, Stats- och Banko-Utskotten icke underlåta att i de vederbörliga instruktionerna för Rikets Ständers Revisorer öfver Stats-, Banko- och Riksgälds-verken föreslå de ändringar, sorn, med anledning häraf må anses erforderliga.
Stockholm den 31 Angusti 1803. t Sammans.
Stats- och Hanko-Ulskotlels Utlåtande N:o iå. ]%:o 42.
Ank. till Exp, Utsk. den 1 Sept. 1863, kl. 1 e. m.
Utlåtande, angående väckt motion i fråga om grunderna för belåning i Rikets Ständers Bank, publika verk och inrättningar af vissa fastigheter på Gottland.