Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Akademien och Hospitalet äro att hänföra till allmänna^ inrättningar, hvarom lagstiftningen desto hellre måste vara behörig att förfoga, som staten gifvet' årliga anslag i penningar och sparimål till inrättningarnes upprätthållande; hvarförutan hemmanen i fråga, såväl i äldre som nyare jordeböeker finnas antecknade såsom krono, hvilken omständighet bevisar, att desamma icke blifvit befriade från deras ursprungliga krono-natur och följaktligen, att lagstiftningen måste vara berättigad till inblandning i hemmanens förvaltning medelst föreskrifter för en, för det allmänna och den enskilde, mera ändamålsenlig utarrendering än den, som uppkommer deraf att arrendesuminorna uppdrifvas lill möjliga högsta belopp, hvilket har till följd att åtskilliga arrendatorer blifva utfattiga och falla fattigvården till last.
Under frågans behandling har blifvit utrönt, att Kongl.
Brefvet till Serafimer-ordens-gillet af den 7 December 1796, angående utarrendering af hospitals-hemmanen, stadgar: att arrendator, eller hans rätts innehafvare, som skött hemmanet väl, skall ega alt detsamma behålla efter förra kontraktet, och att Kongl. Maj.t genom nådigt bref af den 28 December 1832 föreskrifvit: att vid utarrendering af akademi- och hospitals-hennnaii skall förhallas på enahanda sätt, som enligt Kongl. Brefvet den 11 Februari 1824 blifvit stadgadt om lika hemman, tillhörande Upsala akademi, med rättighet, hvad angår akademi-hemmanen för Consistorium Acadeinicuin och hvad hospitals-hemmanen angår för Kongl.
Serafimer-ordens-gillet att, efter föregången auktion, pröfva de gjorda anbuden, utan alt vara ovilkorligen förbundne att lasta sig vid det högsta af dem, oansedt den derföre erbjudna borgen vore antaglig; och har i sammanhang dermed blifvit upplyst, dels den omständigheten, alt Upsala akademi-hemman icke bortarrenderas genom auktion, ulan att åboerna på sagde hemman behandlas nära nog såsom krono-bönder och eflerlåtas att städja jordlotterne på ganska billiga vilkor och dels, alt både Consistorium Academicum och Ordensgillet icke låtit liärofvan åberopade Kongl. Bref lända sig lill efterrättelse, utan tvärtom och i strid med sålunda gifna föreskrifter fortfarande utarrendera hemmanen Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande, N:o 75. till d en på auktion högstbjudande, hvarigenom uppkommit och underhållils det billiga missnöje, som vållat frågans väckande vid åtskilliga riksdagar; hvarförutan Utskottet jemväl inhemtat, att Kongl. Majit genom nådigt bref af den 18 Juni 1823 och 16 Januari 1828 föreskrifvit: att för utarrendering på auktion af hemman och lägenheter till Lunds domkyrka, skall landshöfding och biskop bestämma ett minimi-belopp, hvarunder utrop icke får ske, och ett maximi-belopp, hvaröfver arrendet icke får uppslegras, samt alt förre arrendatoren, om han brukat hemmanet väl och lemnar vederhäftig borgen för arrende-vilkorens uppfyllande, skall ega företrädesrätt att hemmanet behålla; äfvensom att, vid nådig pröfning af Riksdags-fullmägtiges från Malmöhus län år 1829 gjorda underdåniga anhållan att nyssnämnde Kongl.; Bref måtte få tillämpas äfven vid utarrenderingen af akademi- och hospilals-hemmanen, Kongl Maj:t, enligt ofvan åheropade nådiga bref af den 28 December 1832, icke funnit skäligt att berörde anhållan bifalla, emedan likartade föreskrifter då saknades för utarrendering af kungsgårdar och andre kronans lägenheter; men hvarom likväl, enligt Kongl.
Kungörelsen den 17 Juli 1847, sedermera blifvit förordnadt. j\är förhållandet är sådant, och derjemte änlages, att akademi-hemmanen äro att jemföra med dem som disponeras till domkyrkan samt att numera icke torde anses lämpligt att vid utarrendering af akademi- och hospitals-hemman förfara på det sätt som Kongl. Brefven af den 7 December 1796 och 11 Februari 1824 föreskrifva, enär likstämmiga stadganden i och för ufarrenderingen af alla de hemman och lägenheter, hvarom lagstiftningen eger alt förfoga, vore särdeles välgörande och till afböjande af trassel och missnöje af behofvel påkallade; så-har jag trott, att
Utskottet haft grundade anledningar till och således hort tillstyrka Rikets Ständer, att hos £ongl.
Majit i underdånighet anhålla om utfärdande af nådig kungörelse, att vid utarrendering af ifrågavarande akademi- och hospitals-hem man skall förfaras på sätt Kongl. Kungörelsen af den 17 Juli 1847_, angående utarrendering af kungs- och kungs-ladugårdar samt andra krono-lägenheter, föreskrifver.
Allmänna Besvärs- oeh Ekonomi-Utskottets Betänkande, N:o <6. iå liro 76, Ank. till Exp.-Utek. d. 31 Mars 1354, kl. 1 e. m.
Betänkandej i anledning af väckt motion om ali jords lika beskattning.
Till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet har blifvit remitterad en inom Höglofl.
Ridderskapet och Adeln af Herr von Hartmansdorff_\
Aug.j väckt motion alt ”alla hemman af bättre natur måtte nedsättas lill krono-skatte eller den sämsta natur, som med full egandeiätt innehafves, då hvarje egare af hemman, hvars natur sålunda förringades, skulle erhålla godtgörelse genom slats-obligationer, löpande med 5 procent och ouppsägbara å innehafvarens sida.”
Och har motionären till utveckling af förslaget anfört, att uträkningen af den nya krono-skattens belopp blefve mindre svår, än man måhända föreställde sig, emedan alla frälsehemman hade varit krono eller skaLte, samt öfvergålt till förstnämnde natur genom rust-tjenst, förläning, köp, byte eller förpantning.
För en stor del, om icke för alla hemman, som genom de 3:ne sista utvägarne blifvit frälse, kunde deras gamla krono-räntor igenfinnas i äldre jordeböcker och åter påföras.
Många säterier hade uppkommit på det sätt, alt de från krono blifvit köpta till frälse och derefter bebyggda till sätesgårdar.
Frälsehemman så gamla, att de aldrig haft räntor sig i jordehöckerna åsätta, förmodades vara ganska få.
För desse behöfde man blott tillse, huru mycket hvarje mantal, af deras bättre natur, erlade mindre till kronan, än ett mantal krono-skatte; och skulle skillnaden af det förra hemmanets egare årligen utgöras till kronan, sorn deremot skulle ersätta honom genom det kapital, stats-obligalionen ulfäste, jemte den årliga ränta, som derå erlades.
Om t. ex. ett hemmans skatt ökades med 50 R:dr så erholle egaren 14 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande, N:o 76. en stats-obligalion å 1,000 R:dr, hvarå 5 procent motsvarade samma 50 R:dr.
Räntan å ett. kronoskatle-hemman vore icke alltid lika, ens i samma län, ännu mindre i alla.
I de flesta eröfrade landskapen, nemligen Blekinge, Christianstads, Malmöhus, Bohus och Jemtlands län, utginge räntorna efter kronovärdi utan förvandling.
För att komma till likhet öfver hela riket, skulle man således taga till måttstock något af de mest betungade skattehemmanen, eller ock kunde man, för att undgå besväret och kostnaden af en derefter rättad allmän skattläggning, heldre inskränka jemförelsen inom hvarje län, dock så, att det hemman, som der togs till måttstock, vare godt nog, för att väl bära sin ränta, utan behof alt förmedlas.
Denna måttstock kunde likväl icke tagas till beräkningsgrund för menighets-besvären, emedan dessa blefve olika, dels för omständigheternas skiljaktighet i vissa orter, dels derföre att antalet af säteri och frälse, hvilkas natur skulle förringas, vore ömsom större eller mindre, i förhållande till andra hemman inom en socken eller ett härad.
Särskilda vidräkningar och värde-bestämningar måste följaktligen göras i afseende å menighets-besvären.
Der häradet utgjordes af ett enda pastorat, kunde denna vidräkning möjligen ske häradsvis, men i öfrigt borde den, i anseende lill sådana åligganden, hvilka, såsom skjutsningar och dylikt, berodde på belägenheten, göras socknevis; och skulle ej några andra utskylder ersättas, än sådana, som berodde af allmänna författningar och ej af tillfälliga, möjligen af sockenstämma föränderliga, beslut.
Så vore t. ex. fjerdingsmansbesvärets utgörande till en del beroende af öfverenskommelse på sockenstämma.
Hvad säterier, rå och rör samt frälsehemman finge af menighels-bcsvären vidkännas, mera än tillförene, blefve följaktligen en lättnad för skattehemmanen, för hvilken deras egare borde godtgöra frälse-egarne.
Detta kunde lättast och säkrast ske derigenom, att de förra efter 20 eller 10 års medeltal erlade till kronan en större penningeskatt, för hvilken frälse-egarne finge räntebärande stals-obligationer till godtgörelse för den försämring, hvilken deras hemman, genom ökade menighets-besvär, underginge.
Ville någon skattehemmans-egare heldre fortfara med sina gamla menighets-besvärs utgörande, än till kronan betala penningar för deras minskning, så finge vederbörande frälse-egare, som sluppe dem, mindre ersättning af staten.
Från stats-obligationernas belopp skulle likväl afdragas summor, motsvarande den minskning i faslighets-bevillning, hvilken frälsehemmanens försämring medförde.
Någon särskild bevillning till ränta å stats-obligationerna behöfdes icke, ty denna erhölles genom den högre årliga skatt, som egarne af frälsehemman dädanefter skulle betala och egarne af skattehemman komine att erlägga för lindring i menighets-besvären.
Samma 50 R:dr, som en säteri - Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande, N:o 76.
15 egare skulle, enligt föregående exempel, betala i ökad skatt för sitt hemman, återfinge han såsom ränta å sin stats-obligation.
Enahanda förhållande blefve det med godtgörelsen för menighets-besvären.
Samma belopp, som
Kronan derföre erlade till de betungade frälse-egarne, återfinge hon af de lindrade skatte-egarne.
Endast till godtgörelse för ordinarie rotering och möjligen andra krono-besvär, hvilka skulle drabba det ypperliga frälset eller annan privilegierad jord, utan att lemna Kronan någon inkomst, eller skatte- och krono-hemman någon lindring, samt till infriande efter hand af stats-obligationernas kapital-belopp, skulle nya anslag behöfvas.
Ville man icke öka rotering eller rustning med nytt manskap, utan i stället taga vakans-afgift, så minskades beloppet af de eljest erforderliga nya anslagen.
Fördelarne af den sålunda föreslagna skaltejemkningeu skulle enligt motionärens tanke bestå deruti: l:o att Kronan finge ökade ordinarie inkomster och möjligen äfven rotering, hvilka ej kunde minskas eller upphäfvas utan konungens samtycke.
2:o att egare af all annan jord, än skatte, blefve, lika med dessa, för framtiden tryggade mot ingrepp i deras egande-rätt.
Man hade å ömse sidor förekommit alla efterräkningar, för de åt fordne egare beviljade förmåner.
3:o att i den mån stats-obligationernas infriande fortginge, blefve en del af de ökade grundskatterna öfverflödig till de inlösta förskrifningarnes förräntande.
Den sålunda uppkommande besparingen kunde begagnas till en skyndsammare inlösen af de öfriga eller lill den allmänna bevillningens nedsättande, I den mån allmän bevillning utbyttes mot grundskatt, skulle jordegarne hafva den fördelen, att, i stället för en utskyld, sorn nu beror på Taxerings-och Pröfnings-kommitteers godtfinnande, Kammar-Rättens och konungens slutliga afgörande, få erlägga en annan, hvilken ej på någons godtycke ankomme.
4:o att hemmans-egarne kunde använda sina stats-obligationer till att köpa flere hemman, i stället för de gamlas försämring eller hurusom helst öfverlåta dessa förskrifningar till andra, hvarigenom hela allmänheten intresserades för deras infriande och innehafvarne betoges fruktan för betalnings uteblifvande i framtiden.
Den temligen höga räntan och den årliga kapital-afbetalningen, hvilken med tiden möjligen ökades, skulle hålla förskrifningarne i pris.
5:o att allmänheten finge utan någon skadlig skuldsättning tor staten tillgång å goda statspapper, hvadan förskrifningarne borde utfärdas äfven å mindre summor, för att blifva tillgängliga för små kapitalister och 16 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande, A:o 76. derigenom så mycket mera begärliga.
Enkor och flere andra kunde derigenom, utan besvär eller äfventyr, få sina små besparingar förräntade.
Till förekommande af den förlust, som möjligen skulle kunna genom hemmansvärdets fall drabba de siste inteckningshafvarne i ett sålunda från bättre natur förringadt, starkt intecknadt hemman, borde stadgas, att inteckningshafvare skulle, efter deras inbördes förmånsrätt, ega att, om de sä åstundade, göra sig betalda genom de stats-obligationer, som skolat hemmansegaren tillfalla.
Behofvet af medel till nödig kapital-afbetalning å de stats-obligationer, som skulle utfärdas, kunde fyllas genom bränvins-skatten, hvilken, såsom varande af öfvergående natur, äfven borde i öfvergående fall användas.
Som det afgifna förslaget vore af så vidlyftig omfattning, att det ej kunde fullständigt utredas utan regeringens åtgärd och vederbörande embetsmyndigheters medverkan, har motionären ansett Rikets Ständer, derest de funne förslaget vara af den vigt, att dess utredning förtjenade det arbete och de kostnader, som densamma erfordrade, böra hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla om en dylik utredning.
Tillika med motionen har till Utskottet blifvit öfverleranadt ett af motionären afgilvet anförande, af hufvudsakligen följande innehåll:
Om äfven stora fördelar kommit dem till godo, i hvilkas händer frälsejorden befunnits, då den erhållit sina förmåner, så hade å andra sidan egarne af skatlejorden, då den erhållit denna natur, måhända fått åtnjuta ännu större fördelar, derigenom att de i allmänhet för särdeles ringa pris åtkommit denna jord.
Anspråken på den tyngst beskattade jordens lindring saknade derföre, enligt motionärens mening, all grund.
Vidare har motionären erinrat derom, att, i fråga om jord af så väl ena som andra slaget, det förhållande vore gällande, att jorden vid dess öfverlåtelse till nuvarande egarne blifvit beräknad till det värde, den, med afseende å högre eller lägre skatter, ansetts ega, och att således all efterräkning för fordom beviljade skattefriheter elier för det underpris, för hvilket skatlejorden i de flesta fall åtkommits, ej numera rättvisligen kunde komma i fråga.
Då man således icke borde slöra någon i dess egande- eller besittningsrätt, så uppkomme frågan om annat sätt att tillvägabringa jordens lika beskattning.
I detta fall hade Grefve Björnstjerna år 1829, och Grefve Liljencrantz vid seduasLe riksmöte, afgifvit förslag, hvilka båda åsyftade samma utväg, nemligen, att de bättre jordnaturerna skulle förringas och de sämre förbättras, mot ersättning till de förras egare utaf egarne till de sednare.
Men om älven utbetalningen å ena sidan uppginge till lika belopp med hvad ■ som Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande, N:o 76. 17 som borde godtgöras, å den andra, vore dessa förslag dock overkställbara, emedan raan väl kunde nödga dem, hvilkas egendom försämrades, att derför taga skälig godtgöreJse, men icke tvinga en skattehemmans-egare, hvilken hvarken hade penningar eller kredit till sådanes erhållande, att anskaffa hvad som erfordrades för det hans jords natur skulle förbättras.
Innan Utskottet går att yttra sig i sjelfva saken, får Utskottet till upplysning meddela, att uti det betänkande, angående förenklande af beskattnings-väsendet m. m., hvilket den 30 April 1847 blifvit till Kongl. Majit af utsedde Kommitterade i underdånighet aflåtet, dessa till granskning upptagit de tid efter annan afgifne förslag till jemkning af befintliga olikheter i jordegendomar nes skatter och besvär samt dervid slädnät i den åsigt, att en allmän jemkning i grundskatter ne, vare sig med afseende ä olikheten i jordnatur er ne,, eller ä de skiljaktigheter i skatte-beloppen, som emellan jordegendomarne i öfrigt förefinnas, icke kunde tillstyrkas.
Denna åsigt blef sedermera af Kongl. Maj:t i nåder gillad, enligt Dess till Rikets Ständer den 20
December 1847 aflåtne nådiga proposition; och hafva jemväl Rikets Ständer, uti underdånig skrifvelse af den 22 Oktober 1848, förklarat sig anse en sådan jemkning icke, med iakttagande af rättvisa och billighet, kunna ega rum.
Den af Grefve Liljencrantz vid förra riksdagen väckta, af motionären omförmälda motion, afsåg fördelning på all jord af jordeboks- och hernmantals-räntan samt kronobonden.
I anledning af samma motion tillstyrkte dåvarande Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskott, att Rikets Ständer skulle hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla om utarbetande af ett förslag i berörde hänseende; men som, vid frågans afgörande, två stånd stadnade emot två, kom densamma att förfalla.
Utskottet har tagit motionärens förslag i noggrant öfvervägande; men, ehuru Utskottet icke kan förneka, alt ganska stora fördelar i flere hänseenden skulle vinnas, derest motionärens förslag, att tillvägabringa all jords deltagande i befintlige skatter och besvär, kunde genomföras, har Utskottet likväl tunnit sådane betänkligheter vara dermed förenade, att Utskottet slutligen stadna! i samma åsigt, som af ofvannämnde kommitterade blifvit uttalad samt af Kongl. Majit och Rikets Ständer gillad.
Motionären har visserligen föreslagit ett annan sätt att vinna det åsyftade målet, än som legat till grund för de förslag, hvaröfver kommitterade sig yttrat, men de fleste af de skäl, som desse för nämnde mening anfört, äro dock på det nu förevarande förslaget tillämplige. ttih. lill R.
Prot. 1853—1854. 8 Sami. 15 Höft. 3 1S Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande.
Alt nu fullständigt upplaga dessa skäl, samt derjemte omständligen, ■ådagalägga de svårigheter, hvilka, enligt Utskottets förmenande, al motionärens förslag särskildt kom ine att föranledas, skulle likväl leda till en onödig vidlyftighet, enär, enligt Utskottets lanke, det, för ådagaläggande al samma förslags overkslällbarhet, är tillräckligt att åberopa den al rnerbemälde kommitterade antydde grundsats, det en partiel skatle-tillökning ej är förenlig med ett noggrant iakttagande af eganderältens helgd.
Då i allmänhet nuvarande innehafvare af jord för åtkomsten af densamma uti köpeskilling erlagt, eller i arfsandel uppoffrat det fulla värde, som jorden, med hänseende till högre eller lägre onera, ansetts ega, kan det, enligt Utskottets öfvertygelse, ingalunda vara rättvist att, i annat fall, än då en allmän skatteförökning för statens väl möjligen kan befinnas nödig, utan jordegarens begifvande, -om ock mot ersättning, pålägga andra skatter, än dem jorden bar, då egaren den åtkom.
Ännu mera orättvist blefve det, etter Utskottets mening, att, utan dylikt begifvande, öfverflytta sådana onera, som benämnas besvär, på fastigheter, hvilka vid åtkomsten'ej varit med samma besvär betungade, helst dessas mer eller mindre betungande egenskaper utaf olika egare olika uppfattas och derföre svårligen kunna anses vara med visst penninge-belopp godtgjorde.
I öfrigt komme den föreslagna åtgärden otvifvelaktigt att erfordra högst besvärliga undersökningar och många års arbete, och skulle säkerligen i följd häraf så vidtutseende kostnader föranledas, att ovisst är, om dessa motsvarades af de fördelar, som med åtgärden åsyftas.
I öfverensstämmelse med hvad Utskottet 1111 anfört, hemställes vördsamligen, att någon åtgärd i anledning af motionen ej må vidtagas.
Stockholm den 28 Mars 1854.
Allmänna Besvärs- oefi Ekonomi-Utskottets Utlåtande, N:o 77, 1 HT:o 77. Anfc. till Kxp.-Utsk. d. 5 April 1854, kl. 11 f. m.
Utlåtande, i anledning af återremiss utaf Betänkandet N:o 15.
Sedan Utskottet, i anledning af väckt motion om utsträckning till minst 14 dagar af den nu till 5 dagar, uti Kongl. Kungörelsen den 17 Mars 1780, bestämda tid, under hvilken det är civila embetsmän medgifvel att, utan dertill af Kongl. Majrt meddelad särskild tillåtelse, vistas å utrikes ort, uti ofvannärnnde Betänkande sig utlåtit, att, då enligt en i nämnde Kongl. Kungörelse uttryckt .grundsats, i hvilken Utskottet instämde, det vore ”mot skick och ordning stridande,” att embetsman, utan Kongl. Majis vetskap, reser till utrikes ort samt, enär den tid af 4 å 5 dagar, under hvilken embetsman, enligt det i samma Kongl. Kungörelse medgifna undantag från nämnde allmänna grundsats, får, utan särskild tillåtelse af Kongl. Maj:t, vistas å utrikes ort, vore, i anseende till de skyndsammare kommunikationerna inom de fleste utrikes länder nu för tiden, i ojemförligt högre grad än 1780, tillräcklig för besörjande utomlands af de angelägenheter, som kunna för embetsmän derstädes tillfälligtvis uppkomma.
Utskottet hemställde, att någon åtgärd icke måtte, i anledning af nämnde motion, vidtagas; så har samma betänkande, hvilket af Hedervärda Bondeståndet bifallits, blifvit af de öfrige Riks-Stånden återremitterad t.
Till grund för återremissen har förnämligast blifvit anfördt att, i anseende till den numera täta kommunikationen med främmande länder och deraf uppkomna lifligare affärsförhållanden med desamma, större behof uppstått alt besöka utrikes orter; att den för affärers afslutande å dyBih. till R.
Prot. 185:1—1834. 8 Sami 16 Håjt. i 2 Allmänna Besvärs- och Ekonomi- Utskottets Utlåtande, 1\:o 77. lik orl gynsammaste tidpunkten ofta förginge i anseende till den längre tid, som erfordrades för utverkande af Kongl. Maj:ts nådiga tillstånd till resan; alt då en längre tid, än 5 dagar, förflöte från det ångfartyg ifrån norra Sverige till de Tyska hamnarne anlände och till dess de derifrån återvände, embetsman ifrån de norra orterne af riket icke kunde af det uli ifrågavarande Kongl. Kungörelse lemnade medgifvande sig begagna; att förhållandet med rikets gränser sedan 1780 så förändrats, att deL då möjligen i politiskt hänseende erforderliga vilkor, som uti ifrågavarande Kungörelse blifvit stadgadt, numera icke vore af nöden: att genom ett Kongl. Bref den 24 Augusti 1824 rnedgifvils; det Konungens Befallmngshalvande i de Skånska länen finge meddela ämbets- och tjenste-män pass lill vistande i Danmark under 10 dagar, då de löretedde hevis om tjenstledighet från den auktoritet, hvarunder de lydde; samt att, vid framställande af det ytkande som i motionen innefattades, afsedt varit, att embetsmannen, under den lid han skulle vistas utrikes, vore på grund af vederbörlig tillåtelse berättigad alt från tjenstgöring sig afhålla; och hafva de fleste Lalarne yrkal sådan ändring af ifrågavarande föreskrift som i motionen afses, hvaremot en talare synls hafva åsyftat, att någon föreskrift härutinnan icke vidare skulle blifva gällande. i Uiskottel, som i anledning af ätevremisserne ånyo förehaft denna fråga, bar ansell, en underdånig framställning i sistnämnde syftning, såsom icke varande i motionen föreslagen, af denna anledning ej kunna af Utskottet tillstyrkas; men vid det förhållande, alt Utskottets betänkande i frågan blifvit utaf tre Riks-Stånd återremilteradt, Jiar Utskottet funnit sig böra frånträda sitt i samma betänkande afgifne yttrande, och hufvudsakligen tillstyrka hvad motionären föreslagit; hvadan Utskottet, sorn dock anser den uti ifrågavarande hänseende erforderliga tidsbestämmelse böra åt Kongl. Maj:ls nådiga godtfinnande helt och hållet öfverlämnäs, vördsamligen hemställer, att Rikets Stander måtte i underdånighet anhålla, det Kongl. Majrt täcktes taga i nådigt öfvervägande, huruvida icke någon längre tid, än den i 1780 års Kongl.
Kungörelse utsatta, må kunna bestämmas, under hvilken det må vara de med Kongl.
Maj:ts fullmagt försedde civile embetsman tillåtet, att lör enskilde angelägenheter vistas å utrikes ort, utan att dertill hafva utverkat sig Kongl. Majlis nådiga tillstånd.
Slockholm den 3 April 1854.
N:o 78, 3 M:o 7&.
Ank. tili Exp.-Utsk. den 5 April 1854, kl. 11 f. m.
Betänkande, i fråga om anställande af undersökning af skollokaler nes beskaffenhet och om åtgärders vidtagande till deras förbättring.
Uti en hos YälloQiga Borgare-Ståndet väckt motion har Herr K. A. Almgren andragit det han, som i egenskap af ledamot af Skolbyggnadskommitteu inom en församling här i staden kommit att taga kännedom af åtskilliga skol-lokafer, deraf hemtat anledningar att fästa Rikets Ständers uppmärksamhet på det stora inflytande, hvilket så väl de offentliga skolrummens beskaffenhet i sanitärt afseende, som skol-lokalernes ändamålsenliga anordning i öfrigt utöfvar, ej mindre på sjelfva skolarbetet än på lärares och lärjungars trefnad och välbefinnande.