Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Prog. fa:o 1, om Statsverket 1865.
19 deu ökado yrkesskicklighet, som måste blifva eu följd af den föreslagna fördelningen.
Några sifferuppgifter blifva bär upplysande.
Do årliga exercisauslagen äro nu bestämda till 370,000 rdr för det yttre sjöförsvaret, och 110,000 rdr för det inre.
Dertill komma från Handels- och Sjöfarts-Fonden 150,000 rdr, afsedda för expeditioner på aflägsnare farvatten; alltså kunna 520,000 rdr årligen användas såsom expeditionsmedel för det yttre sjöförsvaret.
Den månadtliga expeditionskostnaden i medeltal för hvarje cert af fartyg, dividerad med de å fartyget kommenderade officerarnes antal, ger en quot, som utvisar hvad det kostar att vidmakthålla befarenbet och yrkesskicklighet bos en officerspersonal.
Vid det yttre sjöförsvaret blir denna quot i medeltal 2,500 rdr, och vid det inre ungefär 1,600 rdr.
Dessa summor äro, åtminstone för efterföljande jemförelseberäkning, tillfyllest noggrauna.
Enligt dessa värden och med nuvarande exercismedel, kunna 208 officerare årligen erhålla trettio dagars sjökommendering vid det yttre sjöförsvaret; samt 68 officerare lika lång tid vid det inre.
Om man antager att två tredjedelar af offieerspersonaleu hvarje år böra sjökommenderas, skulle af det nuvarande otficersantalet, faststäldt till 228 officerare, hvarje kommenderad officer årligen erhålla 41 dagars sjötjenstgöring vid det yttre sjöförsvaret, samt ej fullt 13 dagars öfning vid det inre.
En så ringa öfningstid kan naturligtvis icke frambringa en tidsenlig yrkesskicklighet.
Förminskades officerspersonalen till inalles det antal, som nu för den närmaste framtiden är föreslaget, d. v. s. till 163 officerare, men skyldigheten fortfore att ömsom tjenstgöra på sjögående örlogsfartyg och ömsom vid Skärgårdsartilleriets öfningar, blefve förhållandet visserligen något, men dock föga bättre.
Årets sjöltommenderade officerare, eller såsom det antogs, två tredjedelar af hela antalet, erhölle då endast 57 dagars sjötjenstgöring ombord å örlogsfartyg och ej fullt 19 dagars öfning för skärgårdskriget, hvarjemte officern qvarblefve uti deu otillfredsställande osäkerheten om hvilket af dessa båda yrken, han egentligen tillhörde, eller åt hvilket han borde egna sina bästa krafter.
Fördelades deremot dessa 163 officerare, såsom nu här är föreslaget, på tvänne från hvarandra skiljda kårer, af hvilka hvar och en tjenstgjorde endast vid sitt vapen och blott vid detsamma sökte förvärfva yrkesskicklighet, skulle inom Flottan hvarje officer erhålla 109 dagars sjökommendering i stället för 57 dagar; och hvarje officer, tillhörande Skärgårdsartilleriet, erhålla 39 dagars praktiska öfningar i stället för ej fullt 19 dagar.
(Se Bil. H.)
Sveriges sjöförsvar i sin helhet skulle sålunda för hvart och ett af de båda vapnen, Flottan och Skärgårdsartilleriet, erhålla ett officers befäl, som uti vapnets praktiska fordringar vore dubbelt så erfaret emot hvad som hlefve den torftiga verkligheten, om ingen fördelning till tvänne vapen egde rum; och lika så, med hänseende till de theoretiska studierna, hade officern då tydligt och klart framför sig sitt gifua mål, åt hvilket han skulle egna “sina bästa stunder och sina bästa tankar®.
Derjemte skulle hvarje officer, både genom sin grundligare yrkesskicklighet och i medvetandet af att ej synas för mer än hvad han i verkligheten vore, känna en vida större belåtenhet, än af den skörd, som nu vinnes af deu föregifna mångsidigheten.
När förhållandena blefve sådana, hvilket det är fåfängt att vilja förneka, är det förlåtligt om man har svårt för att inse, huru motvilja skulle kunna ega rum emot en dugligheten så befordrande förändring, och stå tillsammans med den kärlek till vapnet man vet råda incm detsamma.
Icke heller är det lätt att förstå huru det kan anses vara öfverensstämmande med ett klokt förutseende, att försumma fördelarna af att för det inre sjöförsvaret ega ett sjelfständigt vapen under form af ett flytande artilleri, hvilket åtföljande ar - 20 Bil.
Prop. N:o 1. örn Statsverket 1865. mén och afpassadt eftei' våra inre lokala förhållanden, kunde beherrska stränderna vid våra inlandsfarvatten, samt derjemte vid många tillfällen göra tjenst som en skicklig pioniärtrupp.
Blir deremot den nu föreslagna fördelningen af arbetet en verklighet, är det ej blott försvarsverkets och hvarje enskilds bästa som befrämjas, utan i och med detsamma äfven hela fäderneslandets, hvars väl ju alltid måste vara högsta målet för hvarje allmänt arbete eller företag. 12:o.
Vid tillämpningen af den nu föreslagna om bildningen af Kongl.
Maj:ts Flotta till tvänne kårer eller vapen bör så vidt möjligt är iakttagas, att den enskildes såväl som det allmännas intressen bevakas, och icke endast staten skyddas för extra utgiftsbördor, utan äfven hvarje individ betryggas uti sin författningsenliga rätt.
Grunden för fördelningen bör derföre sammanfattas uti efterföljande vilkor: att icke någon officer beröfvas de inkomster han eger i lön, tjenstgöringspenningar och inqvartering, samt icke heller går miste om den befordran och uppfattning till ökade inkomster, hvartill han, enligt nuvarande organisation, är berättigad; hvarjemte bör fästas behörigt afseende vid allt hvad billigheten kan medgifva utöfver de författningsenliga anspråken; att så vidt med tjenstens fördel är förenligt, den föreslagna fördelningen uppgöres i öfverensstämmelse med officerarnes eget fria val. att ifall delningen medför uppfattning till högre grad eller lön, den sednare icke får tillträdas förrän medel dertill erhållas genom inträffade vakanser: att de officerare, hvilka icke blifva upptagne uti rullorna för de båda nya vapnen, icke destomindre måste fortfarande tjena staten, så länge de åtnjuta sina fulla löneförmåner.
Dessa vilkor, hvilka ej gå utöfver hvad rättvisa och billighet föreskrifva, böra på ett frisinnadt och grannlaga sätt iakttagas.
Hvarje åtgärd bör vara grundad på en föregående pröfning emellan statens och den enskildes rättmätiga anspråk.
Hinder kan då ej möta att låta hvarje officer sjelf få välja, om han vill öfvergå till Skärgårdsartilleriet eller qvarblifva vid Flottan; men Kongl.
Maj:t bör dock vara förbehållet, i händelse det gjorda valet vid anmälan pröfvas icke kunna förlikas med tjenstens fordringar, att dervid göra de ändringar, som omständigheterna påkalla.
Det vore lika mycket i strid mot officerns sanna fördel, som till skada för det allmänna, om vid Skärgårdsartilleriet antoges andra än sådana, som erkänna sig fatta vapnets värde och hafva verklig böjelse för den vid detsamma förekommande tjenstgöring; likasom det icke vore öfverensstämmande med klokheten, att vid antagandet till Flottan förbise vigten af att vid detta vapen erhålla den mesta erfarenheten i verklig sjötjenstgöring.
De officerare, hvilka icke blifva upptagne på Skärgårdsartilleriets eller Flottans rullor, böra öfverflyttas till en särskild stat, kallad Nya Reserv-Staten.
Till denna stat böra företrädesvis öfverflyttas de Kaptenlöjtnanter, som ej kunna befordras; dernäst de regementsofficerare, som redan äro förbigångne, nära pensionsåldern, eller icke komma att befordras, samt af Kongl.
Maj:t anses kunna bättre användas vid denna stat; och slutligen de subalternofficerare, som genom sjuklighet eller af andra skäl ej äro lämpliga för sträng tjenstgöring.
Officerarne på Bil.
BIHANG TILL S&M5PM©IB PROTOKOLL VID ♦ Lagtima Riksdagen i Stockholm Åren 1S59 oell .1 S60.
FJGliDE SAMLINGr KIM. * 1
Stats-Utskottels Utlåtande N:o 165. i N:o 165.
Ank. till Exp.-Utsk. den 25 Aug. 1860, kl. 11 f. m.
Utlåtande, i anledning af de under nuvarande riksdag framställda förslag, angående inrikes skeende upplåning emot Svenska fonderade stals-obligationer. (R. A.) Sedan Stats-Utskottet, i sitt under N:o 51 afgifna Betänkande, yttrat sig öfver Kongl.
Maj:t nådiga Proposition och de under denna riksdag väckta motioner, rörande den för fortsättningen af Statens jernvägsbyggnader erforderliga upplånings företagande emot
Svenska stats-obligationer å utländskt mynt och språk, samt Rikets Ständer derom fattat sina redan till verkställighet befordrade beslut, återstår det för Utskottet att jemväl uttala sina åsigter, angående de till Utskottet remitterade framställningar i fråga om upplåning inom landet emot der afsättliga samt för inhemska kapitalers förräntande användbara stats obligationer, hvilka framställningar, ehuru numera någon vidare upplåning för beredande af tillgång till det under innevarande riksdag anvisade anslag för fortsättning af Statens jernvägsbyggnader icke erfordras, Utskottet likväl, i andra här nedan uppgifne hänseenden ansett förtjena synnerlig uppmärksamhet.
Dä Utskottet nu, i öfverensstämmelse med hvad Utskottet i åberopade Betänkande förklarat, går att afgifva särskildt utlåtande rörande detta ämne och dermed gemenskap egande frågor, anser sig Utskottet efter vanligheten först böra redogöra för syftningen och hufvudsakliga innehållet af de fyrfaldiga, med hänseende till en sådan upplåning väckta samt Rikets nu församlade Ständers pröfning och afgörande underställda förslag; hvarvid Utskottet, till följd af de i grundlagarne bestämda föremålen för de särskilda Utskottens verksamhet, trott sig böra Bih. lill R.
Prot. i859 $ 1860.
4 Sami. 1 Afd. 3 Band. 1 Baft. 1 2 Stats-Utshottets Utlåtande N:o i85. helt och hållet förbigå hvad som af Kongl. Maj:t och Riks-Ståndens ledamöter blifvit föreslaget i afseende på Rikets Siänders Banks deltagande i de åtgärder, hvartill nu ifrågavarande upplåning skulle komma att föranleda och angående användandet af Bankens nu disponibla behållning eller samlade vinst för befrämjande af denna upplånings framgång.
Enligt hvad Kongl.
Maj:t föreslagit i Dess till Rikets Ständer aflåtna och under N:0 53 1 Ista Samlingen af Bihanget till Riks-Ständens Protokoller införda nådiga Proposition af den 17 November sistlidet år, angående anskaffningen af medel för Statens jernvägsbyggnaders fortsättande, borde utaf den till utgående under åren 1860—1863 för detta ändamål föreslagnafanslagssumma, 25,000,000 R:dr, ett belopp af fem millioner R:dr upplånas mot stats-obligationer, utgifna på Svenska språket och lydande ä Svenskt mynt; och har, beträffande vilkoren för denna upplåning inom landet, eller det så kallade inhemska fondsystemet, Kongl. Maj:t i nåder uttalat den åsigt att man helst borde antaga upp låningssättet med perpetuela räntor, eller sådana som väl vore på Statens, men icke på långifvarens sida uppsägbara, och som ej heller vore underkastade utlottning, utan der amorteringen skedde genom uppköp af obligationer.
En bland fördelarne af denna form för upplåningen skulle vara, att, utan någon förlust för Staten, obligationerna kunde ulgifvas till lägre kurs än den nominela, emedan den minskning, som härigenom uppkomme 1 det effektiva kapitalet, godtgjordes genom motsvarande eller ännu större minskning i den förskrifna räntan, hvilket åter långifvaren gerna underkastade sig, emot tryggheten för honom att dylika papper med lägre kurs icke kunde genom uppsägning konverteras.
Men, enär Svenska allmänheten ännu hade föga erfarenhet och vana vid sådana papper, der den lägre räntan motvägdes af lägre kurs eller, med andra ord, af ett underpris vid kapitalets förvärfvande, utan åtminstone till en början helst torde önska att erhålla sådana obligationer, som betaltes tili sitt fulla nominalbelopp, och som derjemte bure en skälig ränta; så vore det sannolikt tjenligast. om 2 särskilda serier af det inhemska länet utgåfves med olika slags obligationer, hvaraf det ena slaget utlemnaaes al pari och det andra efter fastställd lägre kurs.
I fråga om beloppet af räntan å dessa obligationer, ansåge Kongl. Maj:t, att å förra slaget eller de obligationer, som hade pari-kurs, räntan borde bestämmas till 5 procent, och ä det sednare slaget eiler obligationerna med nedsatt kurs, utgöra 3,65 procent, eller 3 R:dr 65 öre för 100 R:dr.
Lägre ränta, än 5 procent al pari förmodades, med afseende pä alla förevarande omständigheter, vid detta tillfälle icke kunna erbjudas, utan äfventyr, att obligationerna komme att sakna efterfrågan.
Och äfven om det skulle visa sig, att denna ränta framdeles kunde i mer eller mindre mån nedsättas, syntes för närvarande någon egentlig skada af bestämmelsen om en högre ränta likväl icke vara att befara, hvarken för Staten, genom en fortsatt ränteförlust, eller för den allmänna penninge-ställningen, genom kapitalernas öfverdrifna tillopp åt detta håll.
Statsverket beträffade, hade detta, när sådant af förhållandet påkallades, alltid en öppen utväg att bereda sig nedsättning i räntefoten, derigenom att nya obligationer efter föregången uppsägning utgåfvos i de gamlas ställe, d. ?. s. att Stais- Utskottets Ullätande N:o 165. 5 lånet konverterades till den lägre ränta, som då kunde betingas; och, med hänsigt till penningeställningen, läge i summans inskränkning tili ett relativt obetydligt belopp en så tillräcklig garanti mot all större rubbning i kapitalernas placering, att någon farhåga i detta hänseende icke borde kunna uppstå.
Årliga räntans föreslående till 3,65 procent, eller 3 frdr 65 öre för 100 frdr utaf den andra serien af obligationer, hvilka skulle komma att utgifvas med nedsatt kurs, grundade sig derpå, att denna räntefot medförda en påfallande och särdeles önskvärd enkelhet vid ränteliqvidernas beräkning.
Räntan komme nemligen dä att utgöra 1 öre per dag för 100 R:dr, och det blefve derigenom för hvar och en lätt att, vid öfverlåtelsen af en obligation, beräkna den derå upplupna räntan.
Och då den å det nedlagda kapitalet effektivt utgående räntan i allt fall berodde pä den kurs, hvartill obligationerna uigåfves, så syntes tillfället icke böra försummas att, vid den mera godlyckliga räntefotens bestämmande, välja en sådan, som erbjöde en i praktiskt hänseende synnerligen fördelaktig enkelhet.
Hufvudfrågan vöre dock att bestämma kursen, hvarefter dessa obligationer skulle utlemnas; ty härpå berodde naturligtvis den effektiva ränta, som för kapitalet erhölles. Enligt Kongl. Maj:ts åsigt, borde den kurs, hvartill dessa obligationer skulle utgifvas, nu bestämmas tili 80 procent af obligationernas nominal belopp; i hvilket fall den ränta, som långifvaren å det effektiva kapitalet erhölle, uppginge till 4,56 procent, eller 4 R:dr 56 öre för 100 R.dr.
Att en sådan räntefot, af något mer än 4^ procent, borde anses tillräckligt hög, när långifvaren, lill följd af den nedsatta kursen å obligationerna vore betryggad för räntekonversion, syntes kunna antagas; men fastställandet af obligationernas utgifningskurs till högre än 80 procent, i hvilket fall dea effektiva räntan skulle komma att ytterligare minskas, ansåge Kongl. Maj:t ej heller lämpligen kunna ske, helst då man toge I betraktande, att, samtidigt med dessa, äfven skulle utgifvas en annan serie af obligationer, hvilka visserligen, i anseende till sin kurs al pari, vore underkastade konvertering, men för hvilka räntan tills vidare skulle komma att utgöra 5 procent.
Pä grund af hvad sålunda blifvit anfördt, har Kongl. Majit, jemte de i Utskottets Betänkande N:o 51 omförmälda förslag, i afseende på de flnansiela frågor som hade gemenskap med jernvägsbyggnaderna, föreslagit. 1:0.
Att ett belopp af 5,000,000 R:dr måtte upplånas mot stats-obligationer på Svenska språket och å Svenskt mynt, hvilka obligationer skulle blifva uppsägbara på låntagarens, men icke på långifvarens sida, och hvilkas amortering borde ske genom uppköp af desamma; 2:o.
Att af dessa inhemska stats-obligationer iva olika slag måtte utgifvas, mellan hvilka långifvaren skulle ega fritt val, och det ena slaget draga en ränta af 5 procent, samt det andra en ränta af 3,65 procent, eller 3 R;dr 65 öre för 100 R:dr, allt för år räknadt.
4 Stats-Ulskottets Utlåtande N:o 165. 3:o.
Att de obligationer, som skulle löpa med 5 procents ränta, måtte tillhandahållas långifvaren efter kurs al pari, men obligationerna med 3,65 procents ränta efter en kurs af 80 procent utaf nominal-beloppet; och 4:0- Att, i händelse den upplåning, som, enligt mom. 1, borde ske mot inhemska stats-obligationer, ej skulle komma att uppgå till densammas beräknade belopp, Riksgälds-kontoret måtte, på det icke någon brist härigenom skulle uppstå i de tillgångar, som för jernvägs-arbetena vore afsedda, bemyndigas att, genom tillfällig upplåning, fylla hvad som i den påräknade sutnman kunde komma att fattas.
Under de öfverläggningar, som högstberörde nådiga Proposition samt deruti uttalade åslgter och föreslagna åtgärder vid samma Propositions remitterande till SiatsUtskottet inom Riks-Stånden föranledt, äfvensom uti de till detta Utskotts förberedande behandling hänvisade motioner rörande åstadkommandet af ett inhemskt fondsystem och befrämjandet af de med fonderade stats-obligationers utgifning inom landet åsyftade ändamål, hafva nedannämnde medlemmar af Ridderskapet och Adeln samt Borgare- och Bonde-Stånden underställt Rikets Ständers pröfning och afgörande följande förslag i sagde hänseenden nemligen: 1:0.
Friherre J. W.
Sprengtporten har, efter anförandet och besvarandet af de emot fondpappers utlemnande i allmänna rörelsen samt en under nuvarande förhållanden inom riket företagen betydligare upplåning hufvudsakligen framställda anmärkningar, företrädesvis förordat ett sådant »consolideradt lånesystem», som i andra länder visat sig mest nyttigt och verksamt, och i afseende derpå upplysningsvis erinrat, att det icke vore stats-skuldens nominela kapital-belopp, som betungade Staten såsom låntagare, utan den verkliga räntesumman, hvilken vore densamma för ett mot 5 procents ränta al pari och mot 4 procents ränta, men med 20 procents kapitalrabatt, upptaget lån; att, om än Staten komme att förlora en eller annan procent vid skuldens genom obligations inköp skeende amortering, hade den deremot uti inträffad stegring af obligationernas kurs en mätare af sin kredit och en anledning till förmånligare vilkors betingande, då nya obliga tioner utfärdades; samt att stats-papperens rörlighet just vore den egenskap, hvilken åstadkomme deras tjenlighet såsom förlagskapita! för näringarne och motverkade olägenheterna af skuld-sättningen; men denna rörlighet tillhörde likväl ej sådana obligationer, som utgåfves för al pari lån och hvilka lätteligen förvandlades till skrinlagda kapital, emedan då Staten, till undvikande af förluster, måste för dessa obligationer betinga sig uppsägningsrätt, kunde desamma till sitt gångbara värde endast obetydligt omvexla, och således icke gerna utgöra föremål för handels spekulationer.
Enligt hvad Friherre Sprengtporten i sin motion, angående grunderna för Statens upplåningar, föreslagit, borde minst en tredjedel af hela det belopp, som, tili följd af Rikets Ständers beslut skulle genom lån anskaffas för fortsättning af Statens jernvägsbyggnader, upplänas inom riket och borde i sådant afseende landets invånare, genom en af Kongl. Maj:t utfärdad och i tidningarne införd
Kungörelse inbjudas till ett national-låns sanimauskjutande.
Teckning Slats-Utskoltets Utlåtande N:o 165. 5 härtill borde få ske både hos Riksgälds-kontoret, och vid Ränterierna samt hos Kronans uppbördsman äfvensom hos andre fullt vederhäftige personer, hvilka af Konungens Befallningshafvande utsåges.
Kronans uppbördsman borde, likasom andra, hvilka ställde säkerhet för sin uppbörd, af lånemedlen erhålla, för sitt besvär dermed, J procent provision af de influtna medel, som, genom dem, uppburits.
Lånets^indragning skulle jemväl kunna ske genom Privat-och Fiiial-bankerne samt
Diskont-inrättningarne.
Lånet borde helst ingå med lika summa hvarje år.
För teckningen och inbetalningen af det tecknade beloppet borde bestämmas en viss inom 3 månader begränsad tid.
Skulle efter denna tids förlopp lånet icke vara fulltecknadt, borde den utsatta tiden genom ny Kungörelse kunna förlängas.
Deremot borde, om underrättelse ingått att lånet blifvit fulltecknadt, iden kunna förkortas.
Hade länet blifvit öfvertecknadt skulle
Riksgälds-kontoret ega att nedsätta de högst tecknade summorna.
Obligationerna skulle samtidigt utgifvas i två olika serier eller nummerföljder, af hvilka den ena skulle afse ett så kalladt al pari-lån mot 5 procents ränta, och den andra ett lån mot 20 procents kapital-rabatt och 4 procents ränta.
Pä längifvarne borde fä ankomma, att teckna sig för hvilketdeia slaget af dessa obligationer, som de önskade.
Al pari-obligationerna borde å långifvarens sida vara ouppsägbara, men af Staten kunna uppsägas sedan
Tio år från deras utgifvande förflutit.
Med kapital-rabatt och mot 4 procents ränta upptagna lån skulle jemväl vara ouppsägbara ä långifvarens, men, sedan Tjugo är ifrån deras utgifvande förflutet, uppsägbar ä Statens sida.
Länen amorteras genom inköp af obligationer, för hvilket ändamål en amortissements-fond, motsvarande en procent af det nominela låne beloppet borde inom Riksgälds-kontoret bildas.
Räntan borde godtgöras längifvaren från den dag teckningen börjar.
Obligationerna borde utfärdas på Svenskt språk: al pari-obligationerna å 40 Riksdaler, och de obligationer, som blifvit utgifna med kapital rabatt, å 50 Riksdaler Riksmynt.
Obligationerna borde förses med dervid häftade stämplade ränte-kuponer, hvilka, dä de förfallit, borde gälla i Kronans uppbörd för lika belopp eller 2 Riksdaler Riksmynt Obligationer å 1, 2, 4, 10, 20, 40, och 100 aktier eller lotter borde kunna utfärdas, k bestämd ort och ställe borde, efter 10 års förlopp, obligationerna kunna utbytas och nya kuponer erhållas.
Obligationerna borde-utfärdas under Kongl. Maj:ts sanktion och hela operationen ledas af Regeringen i samråd med;Fullmägtigejj Riksgäldskontoret.
Vid rabatt-länens upptagande borde det nominela kapital, å hvilket obligationerna lyda, icke tagas i betraktande, utan endast det belopp, som Rikets Ständer ansett komma att verkligen till Riksgälds-kontoret inflyta. 2:0. Herr W. F.
Dalman har, under förutsättning, att Rikets Ständer besluta införandet af ett inhemskt fondsystem, föreslagit, att Styrelserna för de under
Statens värd ställda allmänna kassor mätte förständigas att, i denjnånrkapital-afbetalningar och räntor till dessa kassor inflöte, eller kapital-öfverskotl' efter ärets£bokslut uppstode, använda desamma till fonderade och räntebärande inhemska stats-obligationers uppköpande; hvarigenom sagde kassors både nuvarande behållningar och blifvande kapital-öfverskott 6 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 165. komme att förvandlas i säkra obligationer och få sina förvaltnings-kostnader förminskade till ett mycket ringa belopp samt icke vidare äfventyra förluster å siu utlånings-rörelse.
För att stats obligationerna måtte blifva mera lämpliga till deras användande på det af sistbemälde motionär föreslagna sätt och sålunda i sjelfva verket vinna samma ändamål, som åsyftats med det vid flera riksdagar ifrågasatta öfverlemnandet af åtskilliga allmänna kassor till Statsverket och deras utbytande emot bestämda årliga stats-anslag borde, enligt motionärens åsigt, ifrågavarande obligationer utgöra s. k. consols, eller vara oupp sägbara så väl å långifvarens, som å iäntagarens sida. 3:o.
Herr J. G. Schwan, som föreslagit, att Fulimägtige i Riksgälds-kontoret måtte bemyndigas utgifva Svenska obligationer, lydande å 100, 200 och 400 Rdr, för ett belopp, som under den tid denna riksdags statsreglering blifver gällande, icke skulle få öfverstiga den i sådant afseende, med hänsigt till hvad som anslagits för jernvägsbyggnaderna fastställda summa: — att utgifningen af dylika obligationer icke skulle vara att anse såsom en åtgärd, hvilken oundvikligen måste vidtagas, utan komma att bero på Fullmägtiges bedömande af allmänna penningeställningens fördelaktighet för densamma; — att hvar och en obligation måtte åtföljas af hvarje halft år betalbara ränte-kuponer; — att till en början alla obligationerna måtte bära lika ränta; — att ränte-kuponerna måtte inlösas å Landtränterierna, utom i hufvudstaden, der denna inlösen borde ensamt besörjas af Riksgälds-kontoret; och att sagde kuponer i al!
Kronans uppbörd måtte mottagas i likhet med kontanta penningar. 4:o.
Herr A. F. Boman har ansett de, i och för det inhemska fondsystemet utfärdade obligationerna böra lyda å 50, 100, 200 och 400 R:dr R:mt eller motsvarande silfvervaluta, och räntan icke böra utsättas lägre än till 5 procent, samt att obligationsutgifningens företagande icke’ borde öfverlemnas åt Fullmägtiges godtfinnande, utan bestämda föreskrifter derom meddelas. 5:0.