Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det arbete, som framförallt gjort honom populär såväl i som utom Sveriges gränser, är emellertid » Kokkonsten som vetenskap och konst med särskildt afseende på hälso- lärans och ekonomiens fordringar », som ut- kom 1 8 7 8 — 7 9 och sedan åter utgifvits i flere upplagor.
» Hagdahls kokbok » är nu ett snart sagdt klassiskt verk i sin art, och det torde ej vara öfverträffadt inom något lands litteratur.
På samma gång det är pålitligt och högst rikhaltigt samt upp- fostrande i fråga om de hygieniska fordrin- garna på födan, är det skrifvet på ett kvickt och spirituelt sätt och har att bjuda ej blott matrecept, utan ock lustiga historier och originella smådrag.
För den, som nedtecknar dessa rader och som åtnjöt hugnaden af den hädangångnes personliga bekantskap, berättade han själf en gång för några år sedan på sitt fängs- lande, egendomligt humoristiska sätt, hur den populära boken först kom till.
Det var en liten tillfällighet som gaf uppslaget till det stora verket.
» Nog hade jag också, som de otäcka kar- larne i allmänhet, i mina dar tyckt om att då och då få smörja kråset, » berättade doktorn, » men någon så kallad ' matgud ' hade jag då aldrig varit, och minst af allt hade jag drömt om att bli kokboksförfattare.
Men så en dag på sjuttiotalet var jag bju- den på middag till mina släktingar, pro- fessor Hjalmar Abelins.
Medan bordet duka- des, stod värdinnan och rafsade, ifrig och nervös, genom en massa papper i sin chif- fonier.
» Hvad är det Hanna söker så förtvifladt, » frågade jag.
» A h, det är bara ett puddingsrecept, som jag inte är människa att få tag uti. » » Ja, de fruntimmerna, de fruntimmerna, » anmärkte jag till värden; » tänk, om vi kar- lar förvarade våra värdepapper på samma lättsinniga vis, det skulle just bli en skön historia.
Om nu inte Hanna finner sitt recept — då bli vi utan den rara puddin- gen till middagen!
Det behöfdes verkligen, att någon ordentlig karl toge hand om alla spridda skatter, som finnas nedlagda i da- mernas familjerecept och uppskrifningar, i ett, som det såg ut, rätt lifligt samtal.
Elin var den första, som igenkände d e m; det var den rike f " iaren och Anna Klint.
Då de två paren kommit i närheten af hvarandra, såg Elin att Anna Klint sade något till sin kavaljer, som kom honom att rikta blicken på Elin och hennes vän med ett tydligt uttryck af förvåning; när han häl- sade på henne, tyckte hon sig märka, att hans vanliga artighet utbytts af en viss kyla.
Anna hälsade e j, men just som hon kom midt för Elin, lät det som hon framslungat ett halfhögt: » strejkbryterska ».
En månad därefter fick Elin läsa ett tillkännagifvande om förlofning mellan frö- ken Anna Klint och grosshandlaren.
Det var Elins rike friare, som den forne strejklederskan höll till godo m e d!
IDUN 386 och ordnade dem för all framtid till något helt och håndterligt. » » Ja, det kunde just morbror vara rätta mannen till, » inpassade värdinnan, smått pikerad, » som naturligtvis har tillräckligt med tålamod och förstånd till ett så tack- samt arbete. » Emellertid kom puddingen i rätt tid på bordet; den befanns delikat, och vi läto oss väl smaka.
Och med det sista sked- bladet glömde jag hela den historien.
Men lilla professorskan hade i sitt stilla sinne svurit en grunig hämnd.
Det var väl en månad senare, så började en dag ett ändlöst tågande i mina trappor och ett ringande på min dörrklocka; i tamburen stodo betjänter, hushållsmamseller och kok- fruar i långa rader, och med hälsningar från generalskan Den och friherrinnan Den och unga fru Den och, Den strömmade en flod af väl hopbuntade små manuskriptpa- ket in öfver mitt skrifbord, hvilka vid bry- tandet samtliga befunnos innehålla mat- recept och åter idel matrecept, dyrbara gamla familjeklenoder, som gått i arf från mor till dotter genom släktled i en mängd af hufvudstadens förnämsta familjer, och som nu hopletats och sammanskaffats för att af den » stygga morbror » tagas om hand och ordnas.
Det var en formlig sammansvärjning, hvarken mer eller mindre!
Jo, nu hade jag just ställt vackert till åt mig!
Jag ref i mitt hufvud och i de köksdoftande pappersbuntarna och visste egentligen inte, om jag skulle skratta eller ondgöras åt hela historien.
Till slut tog j a g mitt parti: sagdt må vara sagdt, och jag skulle visa dem, jag, de allra som sö- taste små skadeglada fruarna.
Så gick jag upp till kungens köksmä- stare, gamle Malmgren, i hvilken jag visste, att jag hade en trofast och säker vän i viken.
» Jo, nu är den lede lös, må Malm- gren tro » — och så anförtrodde jag honom hela min pinohistoria.
Men han bara log, helt trygg.
» Är han lös?
Nå, då få vi väl se till att binda honom då! » Och så började arbetet.
Material hade jag redan rikt upp, och nytt strömmade in för hvarje dag.
Jag kastade mig öfver ut- landets, specielt naturligtvis Frankrikes, li- teratur på området, läste och pröfvade, ex- perimenterade och » profåt ».
Malmgren — och många, många andra auktoriteter — stodo mig tappert bi.
Det mesta pröfva- des praktiskt i mitt eget kök.
Det blef en serie små middagar under årens lopp, vid hvilka oftast Malmgren presiderade vid bor- det, de korta stunder han kunde lämna köket, och de mest finsmakande små fru- tungor i hufvudstaden voro turvis med om att fälla utslagen.
Ja, hade jag en gång tagit itu med saken, så ville jag gå grund- ligt till väga, och hur vi nu studerade, be- arbetade, författade och kokade, så — blef dock den lilla ofridsande, jag så oförsiktigt släppt lös, » bunden » till sist, som Malm- gren ville ha det, o m nu också icke han hade tänkt sig detta i form af det vackra röda chagrinbandet på » Hagdahls kokbok ».
* * 1897 han en af dessa förtroliga små gourmetmid- dagar, som voro hans specialitet och till hvilka en inbjudning skattades som en efter- sträfvansvärd utmärkelse.
Att trädgårdens, kökets och vinkällarens håfvor därvid vär- digt täflade och alla gingo från med första- rangspris, är j u lätt insedt.
Men när man satt vid doktor Hagdahls bord, glömde man snart till och med de utsöktaste läckerheter för värdens egen personlighet.
Det var något fullkomligt fascinerande i den ståtlige åld- ringens spirituella älskvärdhet, och vettigt skämt af en egendomlig gammaldagsbou- quet som af ett ädelt och länge lagradt vin kryddade hvarje rätt.
De åttioåtta årens framfart kunde man lika litet röja i den resliga, oböjda gestalten som i den ungdomligt lifliga intelligensen, men väl deras samlade och genom ett starkt person- ligt temperament destillerade visdom i minsta uttalande, som gick från hans mun.
Det blef den sista gången!
Vid de åren är ett människolif som ett högt spändt strängaspel — den minsta fläkt kan komma dess nerv att brista.
En lindrig lungin- flammation drog en hjärtaffektion m e d sig, och på ett par dagar var allt förbi.
Hans andes klarhet förblef ofördunklad till det sista, och han gick öfver floden med ett leende på sina läppar.
m o d e r n t h e m.
Hvad är Augusta?
Ej något mildt kvinnligt väsen, det är tydligt, som så kan öfverösa Isa med galla och bitterhet.
Om än Augusta är fullt nöjd med sin lilla kvafva sängkammare och sina plyschmöbler, så hvarför ej lämna Isa i ostörd ro i sin något luftiga fantasivåning.
Ett af de klena fruntimren, som ej kunna flytta salstolarna, tyckes dock Augusta bestämdt ej vara.
Stackars de män, som äro gifta med så svaga käril, att de ej orka flytta en stol en gång, man kan likvisst ej begära, att de skola skaffa bambumöbler enkom för dessa svaga krafter.
Att hvar och en möblerar sin våning enligt sina villkor och efter egen smak är ju gifvet, men bestämdt kan det ej klandras och vore ej ur vägen, om kvinnorna litet mer än de nu göra uppodlade sitt skönhetssinne och toge det till råds då de ordna sina hem.
Kära moster Emma,!
Idén om frustugan var förtjusande, men betänk att hundrade om ej tusentals fruar från landet ej sett frustugan i gamla Stockholm.
Kunde ej en närmare beskrifning gifvas därpå?
Nu uppstå så många frågor.
Huru såg loftet ut, med bjälkar?
Huru väggarna, väl ej tapetserade?
Huru fönst- ren?
Hvad kunde göras för att imitera dem, ty det var väl ej stora rutor?
Hvar får man en väfstol för gobelin för 5 kr, en bandstol för 3 kr.
och en vanlig väfstol för 10?
Huru anbringa ljuset vid de olika väfstolarne?
Hvad för sitt- platser fanns det?
Stolar?
Bänkar?
Hjälp oss lite på tråden, så skola vi snart få frustugor.
Men stilenliga borde de vara, annars se de endast sammanrafsade ut.
Fru från landet.
• Up n o t i s b o k e n.
» Vår hertiginna ».
Hertiginnan af Väster- götland har åtagit sig att blifva beskyddarinna för Stockholms internationella lärarinnehem.
* En vacker höstdag i år sågo vi senast vår vän doktorn.
Det var på hans förtjusande villa ute å Dalarö, hvars trädgårdar just då dignade under årets äring.
För ett litet, helt litet kotteri af bekanta pressmän gaf - Svenslea Akademiens damer.
Enastående torde vara att tvänne systrar äro i äktenskap förenade med livar sin ledamot af Svenska aka- demien.
Så är emellertid f. n. förhållandet, i det att biskopinnan Rundgren i Karlstad och professorskan Budin i Upsala äro systrar, dött- rar till framlidne kammarherren James Maule.
Den förra, Christina Charlotte Elisabeth, är född 1825 och blef 1847 gift med d. v. teologie docenten vid Upsala universitet Klas Herman Bundgren, den nuvarande biskopen i Karlstad, hvilken 1887 blef ledamot af akademien.
Den senare, Julia Maria Louise, är född 1828, gifte sig 1859 med d. v. föreståndaren för Ev. foster- landsstiftelsens expedition, fil.
doktorn Walde- mar Budin, numera teologie professor vid ofvan- nämnda universitet och sedan förra året med- lem af akademien.
Fru Elisabeth Selmer från Köpenhamn, redan förut bekant härstädes för de föredrag hon hållit i sedlighets- och nykterhetsfrågan, höll i måndags afton å K. F. U.
K:s lokal ett före- drag om kvinnans arbete på det kristligt sociala området.
Fru Selmer nämnde slutligen några ord om föreningen Hvita korset, som verkar i kristligt-so- cialt syfte och som här Stockholm redan har åtskilliga anhängare.
* Ett Det har hittills hos olika domstolar gjort sig olika meningar gällande om, huruvida det nu- varande stadgandet medgåfve, att äfven kvinna finge uppträda som rättegångsombud, och som följd däraf har äfven tillämpningen varit olika.
Det är för att göra slut på detta, som den före- slagna ändringen kommit till stånd och säker- ligen inom kort blir af k. m:t promulgerad.
Kvinna som rättegångsombud.
Högsta domstolen har lämnat utan anmärkning sistlidna riksdags förslag om, att i rättegångsbalkens nu- varande ^stadgande: » De, som för andra må tala och svara, skola vara oberyktade, ärlige, redlige och förståndige män », ordet män skail utgå ..
Öm och sedlig modersvård.
Komitén inom Sällskapet för uppmuntran till öm och sedlig modersvård hade härom dagen sammanträde i kronprinsessans våning i k. slottet under vice ordföranden, friherrinnan Skogmans presidium Härvid beslöt komitén tilldela 130 mödrar med 588 barn ett kontantbelopp med tillsammans 2,465 kr.
jämte klädespersedlar för ett belopp af 250 kr.
Den underbara tvålen.
Hos firman Percy F. Luck &amp; C:o pågår för närvarande en utställning, som i synnerhet för våra damar torde vara af in- tresse.
Den artikel, som nämnda firma en tid ex- ponerat i sina skyltfönster, är Maypole-tvålen, som har funnit sina vägar hit till Sverige från England.
Det egendomliga hos denna tvål är att den färgar och tvättar på samma gång.
De mo- dernaste färger lära kunna erhållas å ylle, bom- ullshalfylle, siden, sammet, plymer etc, och detta utan att färgen fastnar på händerna hos den som färgar.
Det påstås, att färgerna äro äkta och att tvålen är giftfri.
• » Bland sårade greker, var titeln på det karaktäristiska och kuriösa, stundom högst pikan- ta kåseri, som fröken Clara Smitt, hvars affärd till krigsskådeplatsen i Grekland vi på sin tid om- nämnde, onsdagen den 24 november höll i Ve- tenskapsakademiens hörsal.
De stackars greker- na — fröken Smitts förnämligare patienter jämte åtskilliga ledande personer inom sjukvården pre- senterade i scioptikonbilder — trängdes måhän- da mer än skäligt i bakgrunden af föreläsarin- nan själf, hennes försakelser, motgångar och triumfer.
Fröken Smitts introduktion i de gre- kiska kvinnornas nationalförbund, den an- strängande öfverfärden till Volo, tjänstgöringen på hospitalet därstädes, sammanträffandet med öfverste Smolenski nära slagfältet vid Velestino och med löjtnant Sinclair i Volo samt återresan sjöledes till Piræus med hundratals sårade om- bord erbjödo för öfrigt, liksom interiörerna från sjukhusen i Athen, mycket af intresse.
I början af sitt andra, sistlidne tisdag hållna föredrag, delvis en rekapitulation och utvidgning af det första, vitsordade fröken Smitt på det lif- ligaste de grekiska kvinnornas helande och lind- rande verksamhet under kriget; en särskild eloge ägnades drottning Olga och madame Parrel, sjä- len i kvinnosaksrörelsen i Grekland.
I samman- hang därmed påpekade föreläsarinnan, att nöden ingalunda upphört med kriget, och förordade en insamling, om ock endast af 10 öre pr man, åt de arma tessaliska flyktingarna.
Af sina upplef- velser i Konstantinopel, som hon jämte fyra unga nordiska läkare besökt på hemvägen, skildrade fröken Smitt visiter hos de tjutande dervischerna,
IDUN 1897 å ett militärhospital i, efter hennes förmenande, mönstergillt skick — cLv.
s. utan karbol och iodo- form, men med vattenbehandling och sterilise- ringsförband — och ett harem, där samtalet vid kaffekoppen hufvudsakligen rörde sig kring me- del att framkalla en lagom embonpoint samt kring korsettens » vara eller icke vara », det senare na- turligtvis i både ord och handling förfäktadt af föreläsarinnan.
Porträtt af en bildskön turkisk pascha, som lär hysa den lofvärda, men af fröken Smitt ej vederbörligen senterade afsikten att nöja sig med en enda hustru, illustrerade denna af- delning af föredraget.
Till slut må nämnas, att fröken Smitt öfverailt i orienten tycks ha funnit tillfälle att göra propaganda för sin vattenbe- handling och sin vegetariska diet.
o p e r a n återupptog i onsdags f. v. Nico- lais populära opera » Muntra fruarna i Windsor ».
Reprisen fick denna gång ett särskildt intresse därigenom, att hr Elmblad i Falstaffs parti för första gången uppträdde efter sin anställning som förste regissör vid k. operan.
Och en dråp- ligare Falstaff torde man här ej förr hafva skå- dat.
Figuren lämpar sig ju förträffligt, och spe- let är in i de minsta detaljer så väl genomtänkt, men verkar dock så naturligt, att prestationen framstår som en af ' de bästa, vi skådat i någon komisk opera.
Och i vokalt hänseende utfördes partiet alltigenom med den musikaliska smak och omvårdnad, man i allmänhet varit van att finna hos denne sångare.
Att den väldiga och svår- handterliga stämman i början ej alldeles lydde kommando, var en svaghet, som snart öfvervanns.
De båda glada fruarna spelades af fruarna Öst- berg och Linden och detta på ett sätt, som väckte det allra lifligaste bifall.
Fru Ö. har som bekant i fru Ströms parti en i vokalt hänseende mycket fordrande uppgift, som hon dock löste på det briljantaste vis, Och att fru Linden, som nu för första gångeu uppträdde som fru Page, där skulle blifva ypperlig, kunde man på förhand vänta.
Anna Page hade en mycket god representant i fru Frödin-Lindberg, och bland de öfriga må sär- skildt nämnas hr Lemon som Fenton samt hrr Söderman och Sellergren som Ström och Page.
— Vi hafva sällan varit vittne till att en opera allt- igenom gått så förträffligt som denna.
Hedern häraf tillkommer nog både förste hofkapellmästa- ren Nordqvist och förste regissören Elmblad.
Iscensättningen lämnade heller intet öfrigt att önska.
Salongen var alldeles fullsatt och bland dä närvarande märktes konungen samt prins Carl med gemål.
Bifallet var synnerligen lifligt och inropningarna många.
387 utförande, så drottningen af fru Fahlman, Hora- tio af hr Johanson, Laertes af hr Skånberg.
Oss mindre till nöjes voro konungens och hofmän- nens representanter.
Men, som sagdt, i dess hel- het har Dramatiska teatern heder af reprisen, och den torde kunna påräkna en serie goda hus.
En högtidsafton af oförgätlig art blef premieren af August Strindbergs ungdoms- drama » Mäster Olof » på Vasateatern forliden fre- dag.
Såväl den storslagna diktens eget mäktiga innehåll som den konstnärliga hängifvenhet, hvarmed samtliga de utförande gått till sin upp- gift, förenade sig att framkalla och genom de många, växlande scenerna bibehålla den elektri- serande stämning af fullt samförstånd, som i sällsynt gynnsamma stunder kan breda sig mellan » folken på ömse sidor rampen ».
En redogörelse för gången i det kända diktverket med dess ju ingalunda strängt historiska, men dock alltid med skaldisk flykt och intensitet gifna bilder ur vår reformationshistoria torde vara öfverflödig för Iduns publik.
Titelrollen, Olaus Petri, uppbars af hr de Wahl, som däri inlade all den ungdom- ligt smittande värme, hvaraf han ofta visat sig mäktig.
Som Gerdt bokpräntare gjorde hr Emil Hillberg sin första entré på denna scen, och på ett mera glänsande sätt kunde denna svårligen ha skett.
Bedan från Nya teaterns dagar angaf ryktet denna hr Hillbergs skapelse som en af den öfverlägsne konstnärens allra fullödigaste, och vi fingo nu till vår glädje bekräftadt, att de femton år, som sedan dess gått, intet mäktat fördunkla hos denna blixtrande bild.
Kvällens triumf vän- de sig också till en betydande del personligen emot honom.
Fru Håkanson gaf en präktig fram- ställning af den karaktärsfasta, sträfva fru Chri- stina, Olofs och Lars ' moder, och fröken Lunde- qvist tolkade med vinnande innerlighet det kvinn- ligt, hängifvet veka hos reformatorns unga maka, Gerdts dotter.
Samtliga de många birollerna fyll- des för öfrigt i det hela förträffligt af den som en man stämda artistuppsättningen.
Charmant i sin fina och stiltrogna genomfö- ring var ock den sceniska ram, intendenten hr Molander fogat kring det strindbergska dramat.
De nya dekorationerna af hr Grabow gåfvo yp- perlig stämning; dräkter, scenarrangemang, sam- spel — allt förenade sig denna kväll lyckligt till framgången.
Vi hoppas att den skall bli en af de långvariga, ty den förtjänar det.
Fröken Tora K w a s s gifver sin första abonne- rade musiksoaré instundande måndag med biträde af professor Frans Neruda, konsertmästaren L. Zetterqvist och hr Axel Bergström.
F i l h a r m o n i s k ä s ä l l s k a p e t gifver tisdagen den 7 dennes sin andra konsert, hvarvid bland annat uppföres Stenhammars invigningskantat från ut- ställningen.
E n Juvelerare .4 \ » E S S S O A 1 Jakobstorgr 1 T o r k e l B e r g.
Efter detta lilla intermezzo sattes tungor och skrattmuskler åter obarmhärtigt i rörelse, och först klockan 7, då tidningsbuden bör- jade infinna sig och flickorna lagt sina fals- ben till ro, fick redaktören en blund i sina ögon.
» Skön god afton, hulda tärnor, Cyperns klara aftonstjärnor, Vackra som den ljusa dag! » deklamerade patetiskt ingeniör Gösta Hallen, då han samma dags afton, åtföljd af pro- visor Sven Lager, trädde in i herrskapet Lovéns hemtrefliga kabinett, där Disa och Rut sutto dygdigt nedlutade öfver hvar sitt julklappsbroderi.
» Fasligt så grannt det där! » utlät sig Disa med en stram liten nick.
» Är du själf mäster för d e t?
» » N e j, gudskelof, » skrattade Gösta, i det han slog sig ned tätt bredvid den unga flickan och drog åt sig ett hörn af hennes broderi, som hon lika hastigt ryckte till- baka.
» Det är visst Runeberg eller Tegnér, som har den synden på sitt samvete.
Men hvilken — det är frågan.
Sven och j a g ha just gått och disputerat om det på hit- vägen.
Men det var oväntadt: af dig, Disa, trodde j a g vi skulle få besked, du, som är så litterär.
» » Det är af Tegnér, nu minns jag det, » af bröt honom Disa ifrigt.
» Jag tyckte nog det föreföll bekant, fast j a g ett ögon- blick — » » Jag undrar, om det inte är af Rune- berg, » inföll Rut med högviktig min.
» Det står visst i ' Kungarna på Salamis ', vill jag minnas. » » Hör på den!
D u är just lik ' Kungarna på Salamis ', » skrattade Disa öfverlägset.
» Å n e j, lilla syster.
' Hulda tärnor ', ' Cy- perns klara morgonstjärnor ' eller hur det var — det där kan man inte gärna ta fel på, det är så äkta tegnérskt. » » Kuggade, små blåstrumpor, kuggade! » jublade Gösta, under det Sven instämde med ett belåtet gnägg.
» Den gången gingo ni i fällan med glans.
Tegnér — Rune- berg — j o j o!
Nu pejlade vi djupet af era litterära kunskaper.
Å n e j, det är allt farbror Topelius, som kläckt ur sig det där i sagospelet ' Fågel blå ', och orsaken att jag, illiterate stackare, kan versen utantill, är helt enkelt den, att j a g spelade med i pjesen, när j a g var pojke. » » Pojke?
Det måtte du väl vara ä n!
» Disas grågröna ögon blixtrade.
» Att döma efter så ' na här pojkstreck åtminstone.
Men det var j u förinnerligen väl, » tillade hon därpå sötsurt, » att också vi kunde R i n g a r, A r m b a n d, K e d j o r.
S i l f v e r a r b e t e n, B r o s c h e r, K e d j e a r m b a n d, N å l a r, B o r d s i l f v e r.
besvaras I d u n (Forts.) F r u W i l m a N o r m a n - N e r u d a (lady Hallé) och pia- nisten mr.
Leonard Borwick gåfvo i Musikali- ska akademien fredagen den 26 november sin andra, i måndags sin tredje konsert, båda med rikt och fängslande program samt välkändt mästerskap i utförandet, den sista med öfver- fullt hus samt kronprinsen, prins Carl och prin- sessan Ingeborg som representanter för konunga- huset.
Det entusiastiska bifallet kulminerade efter Beethovens lidelsefulla, allbetvingande Kreut- zersonat och Schumanns graciösa och liffulla Am Springbrunnen.
Lady Hallé, på hvars bröst blänkte medaljen Literis et artibus i briljanter, af konungen henne tilldelad efter första konser- ten, hyllades med praktfulla blommor.
Ålskvärdt tillmötesgående, besvarade såväl konstnärinnan som mr.
Borwick med värdefulla extranummer de tallösa, stormande framkallningarna.
Bref f ö r af K.
I denna de stora tea- ter-repriseinas förlofvade vecka har äfven Drama- tiska teatern slagit ett af sina bästa slag genom upptagandet af » Hamlet3.
Det har väl främst skett för att gifva hr August Lindberg tillfälle att ännu en gång för hufvudstadens publik framlägga sin ryktbara Hamlettolkning.
På premieren i mån- dags utförde han denna roll för — 412:e gången: han spelade den samma första gången ungefär vid nuvarande tid 1873 å Svenska teatern i Hel- M a t i n é gafs i söndags å Dramatiska teatern af singfors och i Stockholm allra först på Svenska regissören därstädes hr H. Christiemsson, hvilken teatern 1881.
Sedan har han återgifvit rollen på på detta sätt firade minnet af en 25-årig särde- de flesta svenska landsortsscener, vidare i Kri- les framgångsrik och mångsidig verksamhet vid stiania — ett betydligt antal gånger — samt teatern.
Efter scenen Åses död ur » Per Gynt&gt;, sedermera i de norska städerna ända upp till hvilken på detta sätt lösryckt ur sitt samman- Trondhjem.
Som en bemärkelsedag bland hans hang dock, trots hr Aug.
IAndbergs och fröken Hamletföreställningar kan räknas den 10 februari Klefbergs förträffliga spel, ej gör det rätta in- 1883, då han första gången med lysande fram- trycket, följde en konsertavdelning.
I denna upp- gång utförde rollen i Köpenhamn.
På den dan- trädde med vanlig framgång fruarna Linden och ska landsortsscenen firade han sedermera äfven Möller samt hrr ödmann och Bergström.
Alla pre- talrika Hamlet-triumfer.
stationer väckte entusiastiskt bifall.
En anmärk- Såsom hr Lindberg nu ger rollen är den en ning tillåta vi oss dock: slutscenen i » Carmen », betydligt mildrad och afslipad upplaga af hans duetten mellan Carmen och don José, borde tidigare framställning.
På denna dämpning har hafva utbytts mot något annat nummer.
Utförd den endast vunnit, och hans Hamlet är nu en af en dam i stor toalett och en herre i frack konstnärligt måttfull och i hvarje detalj lyckligt verkar den, så alltigenom präglad af dramatiskt afvägd prestation af mästarrang.
Det lifligaste lif som den är, ej så litet löjlig.
— Till slut gafs intresse följde och kraftigt bifall belönade ock hans Ernst Lundquists roliga lustspel » Ett litet troll », hvari fru Hartman som det lilla trollet framloc- tolkning af den världskände Danaprinsen.
Som Ofelia inlade fru Sandell mycken innerlig kade det lifligaste bifall.
Bland de uppträdande och äkta verkande känsla i sitt spel.