Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Fullmägtige att tillika vara Riksdagsmän, enär de utfärdade Instructionerna skulle innehålla, att för vigtigare måls afgörande åtta Fullmägtige vid hvardera Verket måste vara tillstädes, ett antal, som för närvarande i Stockholm befinnes; men så snart de i Grundlagen stadgade Utskott hunnit blifva satte, förmodade han, att frågan om den ändring, som i anseende härtill torde finnas nödig i Grundlagen, kunde i föreskrif - llilaga till Protocolls-Utdrag till Bondeståndet. 179 ven ordning väckas, till Constitutions-Utskottet förvisas, der beredas och sluteligen af Ständerne pröfvas och beslutas.
Anders Johansson och Hans Malmberg från Jönköpings
Län förenade sig i anhållan, att frågan måtte hvila till nästa Plenum; hvilket enhälligt bifölls.
Utdrag af Frotocollet hållet hos Bonde-Ståndet vid Urtima Iliksdagen i Örebro den 1 Aug. 1810. S. D. Enär nu åter företogs den förlidne gårdag på bordet lagde fråga, huru, om de fem af Ståndets Fullmägtige i Banquen och Riksgälds-Contoiret, hvilka tillika voro lagligen valde Riksdagsmän, i denna sistnämnde egenskap alle bivistade Riksdagen, de hos Fullmägtige i Banquen och Riksgälds-Contoiret under tiden förekommande måls afgörande utan hinder kunde vid sin jemna gång bibehållas; anmälte sig flere Ståndets Ledamöter att i detta ämne yttra sine tankar, och inlemnade efter upprop till en början Fehr Olsson från Halland följande Anförande till Protocollet:
Då frågan i vårt Stånd uppstigit, huruvida BondeStåndets Fullmägtige i Banquen och Riksgälds-Contoiret böra eller kunna anses berättigade, antingen till en del af dem eller allmänt låta välja sig till Riksdagsmän, derom anser jag för min del vara min pligt och skyldighet att afgifva mitt skrifteliga yttrande.
Rikets Penningeverk är ett bland de vigtigaste, som med den noggraunaste tillsyn bör vårdas och hållas i helgd bland alla Rikets Oeconomiske hushållsanstalter, hvarföre jag ej kan för min del annat än i högsta måtto yrka och påstå, att de Herrar och Män, som vid sistlidne Riksdag erhållit Riksens Ständers förtroende, böra icke äga rättighet att låta välja sig till Riksdagsmän.
Bonde-Ståndet hade i sitt Protocoll vid Norrköpings Riksdag beslutat, att ingen vald Fullmägtig i Banquen 180 Riksdagen 1810. eller i Riksgälds-Contoiret borde äga rättighet att till Riksdagsman låta sig välja; samma prejudicat bör med all rätta, efter min tanke, vara gällande för det närvarande och för' framtiden; det synes också troligen instämma med nu varande Grundlagar, som tydeligen förbjuda, att ingen, som är innehafvare af någon Rikets eller Kronans tjenst, må till Riksdagsman låta sig välja, och att vara Fullmägtig i Rikets Penningeverk, det är icke ibland småtjensterne i Piket; de njuta lön på Statens bekostnad, hvarföre jag för min del ej kan anse dem för annat än publique Embetsmän.
Grundlagarne föreskrifva väl, att Fullmägtige i Banquen och Riksgälds-Contoiret skola vara närvarande vid Riksdagarne för att granska Ståndets Fullmagter samt gå Ståndet tillhanda i de delar, som kunna erfordras rörande Penningeverken; således kan jag för min del ej annat än påstå, att icke mer än en från hvarje Penningeverk bör för denna gången få bivista Riksdagen, och att tvänne af Fullmägtige i hvarje Verk böra åläggas att blifva i Stockholm för att iakttaga och bevaka det värf, hvartill de kallade äro, så framt de vilja bibehålla sitt Stånds förtroende.
Örebro den 1 Augusti 1810.
Pehr Olsson.
Riksdagsman för Årstads, Faurås oell Himble Härader i Hallands Län.
Härmed förenade sig Eric Öhman från Upland, Bengt Niclasson från Bohus Län, Anders Bengtsson från Nerike och Jonas Andersson från Kronobergs Län.
Pehr Oxelberg från Nerike uppläste ett så lydande Dictamen: De Instructioner, som sista Riksdagen gjordes rörande Ståndens Banco- och Riksgälds-Fullmägtige, böra tjena till grund vid afgörandet af närvarande fråga, hvarföre jag yrkar, att de böra uppläsas.
Jag anser dessa föreskrifter som en Lag, den närvarande Ständer ej böra eller kunna upphäfva, så vida vi vilja i alla andra ämnen förekomma prejudicat.
BondeStåndet har, hvad befattningen med Banquen beträffar, ändteligen igenom sine Respective Med-Ständers afgjorde Beslut vunnit den rätt, som synes enlig med en naturlig billighet, och för att förvara denna rätt, bör ock de tagne Författningar, som samfält blifvit stadgade, Bilaga till Protocolls-Utdrag till Bondeståndet.
181 noga efterlefvas.
Väre Fullmägtige äro redovisande och kunna följakteligen ej deltaga i redofordrande öfverläggningar annorlunda än upplysningsvis, och om till den ändan för det närvarande tvänne, en från hvartdera Verket, för afståndet komme att qvarblifva, anser jag det för det enda undantag, som kunde ske, och yrkar jag i följe af dessa skäl, att de öfrige, sedan de förut nämnde tvänne blifvit igenom Ståndets Beslut utlottade eller invoterade, straxt måtte begifva sig åter till Hufvudstaden att intaga den befattning, dem efter skedd kallelse och lemnad Instruction åligger.
Denna sak synes mig afgöra sig sjelf, ty då igenom Konungens Nådiga utnämnande förra Talemannen Lars Olsson blifvit insatt för det närvarande i samma värdighet och den värda Ledamoten Hyckert som vice Taleman, och hvardera af desse, sorn otvifvelaktigt äga Ståndets förtroende, lika ostridigt såsom Fullmägtige, en i hvartdera Verket, kunna upplysa alla ämnen, som för det närvarande kan komma i fråga, anser jag deras närvaro som tillräckelig.
Härvid får jag endast fästa Ståndets uppmärksamhet dervid, att som båda dessa Verken möjeligen i vissa fall kunna äga någon intim förening, som kunde göra dem båda i redovisningsvägen jäfagtige, att
Ståndet i det fallet tager det partie, att ej ärendernas gång hindras eller afbrytes; jag förmodar ej något dylikt och väcker alldeles icke denna motion af något slags misstroende, tvärt om, min öfvertygelse hvilar säkert vid dessa våra Hedervärda Medbröders kända redliga förhållande och den aktning, de länge sedan sig förvärfvat; men om framdeles vid loppet af Riksdagen något skulle förefalla, som i förening med dessa ämnen skulle fordra ändring, vore det ju godt, att den i tid vore påtänkt och stäld i ordning.
Som en följd af närvarande fråga hemställer jag tillika, om icke nu Riksens Ständer för framtiden behagade igenom något stadgadt särskildt Beslut vidtaga de anstalter, som utstakade både valrättighet i slike fall och öfriga förhållandet för att för alltid förekomma all slags collision.
Örebro den 1 Augusti 1810. P. Oxelberg P:son.
Hvarefter Olof Persson från Bohus Län härutinnan instämde. 182 Riksdagen 1810.
Eric Andersson från Stockholms Län inlemnade följande Memorial:
I anledning af den vid sista Plenum väckte fråga och på bordet hvilande blifvit, rörande huruvida Bancooch Riksgälds-Fullmägtige kunna vara berättigade att såsom Riksdagsmän vid Riksdagar öfvervara, så ehuruväl icke uti Riksdags-Ordningen finnes vara uttryckeligen förbudit, tyckes likväl, att ofvannämnde Fullmägtigar borde äga den kännedom, att då Bonde-Ståndet först blefvo berättigade, att i Sveriges Rikes Ständers Banque insända Fullmägtigar, som i förvaltningen skola deltaga, så blef det uttryckeligen förbudet, att sådana Fullmägtigar, som hafva Rikets medel om händer, icke skulle få till Riksdagsmän antagas, och så framt som ingen Författning sedermera är utgifven, som tydligt stadgar, att denna Författning upphäfvas skall, så anser jag den för det närvarande vara en gällande Lag.
Skulle Banco- och Riksgälds-Fullmägtige tillåtas att till denna Riksdag sig infinna, och nästa Revision vid dessa Verk kunna finna någon förlust i Banco- eller Riksgäldsverket, hafva de icke då den största anledning att säga vara skedt under nu påstående Riksdag, och kunna komma på oss att derföre få ansvara, som tillåtit dem att sig derifrån begifva.
Eric Andersson i Grindby och Svartsjö.
Likväl förmälte efter uppläsandet häraf Eric Andersson sig instämma med Oxelberg deruti, att Talemannen och vice Talemannen borde vid Riksdagen qvarblifva.
Län anförde, det han väl icke hade något att påminna vid de värda Ledamöter, hvilka ehuru Fullmägtige i Banquen och RiksgäldsContoiret sig såsom tillika Riksdagsmän vid Riksdagen infunnit, men kunde ej undgå anmärka, att det skulle se illa ut, om, enär de öfrige Riks-Stånden hade å stället tvänne af hvartderas Medlemmar vid hvarje af Ständernes nämnde Verk, Bonde-Ståndet skulle försumma en lika rättighet; hans tanka vore derföre den, att blott en från hvartdera Verket borde få sig här uppehålla, och att de af hemmavarande Medbroder, hvilka valt de flere af desse Bilaga till Protocolls-Utdrag till Bondeståndet. 183 Fullmägtige till Riksdagsmän, måste i deras ställe skicka andra.
Jon Jöransson från Oland yttrade sin förmodan, att det ej vore Fullmägtige i Banquen och RiksgäldsContoiret tillständigt att vika ifrån de dem meddelade Instructioner, i hvilka han förmente vara stadgadt, det -Aj-delar af hvarje Stånd vid öfverläggningarne och besluten borde närvara.
Jon Jonsson från Blekinge utlät sig, att då de ofta nämnde Instructioner, icke ens för vigtigare mål, fordrade flere än åtta Ledamöters närvarelse, hvilket antal, enligt den underrättelse Talemannen meddelat, å stället funnes; då Sessionerne för det närvarande icke ofta köllos, och då afståndet emellan Stockholm och Örebro icke vore längre, än att, om flere af Bonde-Ståndets
Fullmägtige tarfvades för någon frågas pröfning, bristen, på öfrige Fullmägtiges tillkännagifvande af sådant behof, härifrån genast och lätteligen kunde fyllas; så vore efter hans tanka icke vådligt, att de af Fullmägtige, hvilka till Riksdagsmän valde sig infunnit, i sådan egenskap här förblefvo; men han önskade, att för framtiden förhållandet måtte genom föreskrift tydeligen bestämmas.
Anders Samuelsson från Jönköpings
Län anmärkte, att, enligt 70 § af Riksdags-Ordningen, borde de valde Banco- och Riksgälds-Contoirets
Fullmägtige förblifva hvar på sitt ställe eller ock någon indragning ske, enär så många der icke voro sysslosatte.
För öfrigt instämde så väl han, som Hans Malmberg från samma Län, i Pehr Olssons yttrande.
Per Persson från Blekinge gjorde åter ett med Jon Jonsson, dock med tillägg, att underrättelse borde afgå till Banquens och Riksgälds-Contoirets Fullmägtige om Ståndets Beslut, så att, i fall flere Ståndets Fullmägtige der skulle tarfvas, sådant komme till Ståndets kunskap. Petter Jernström från Westmanland framgaf följande Memorial:
Vid den väckte frågan, huruvida tvänne Fullmägtige af vårt Stånd i Banquen och Riksgälds-Contoiret kunna utan desse Verkens säkra och jemna gång tillika efter sine Committenters val och uppdragne förtroende vara Riksdagsmän under denne Urtima Riksdag, det torde i fråga varande Fullmägtige sig emellan förena, att i hän - 184 Riksdagen 1810. delse af fullt antal Fullmägtige under Riksdagen skulle i desse Verken erfordras, de då å rätter tid och ställe sig inställa, så att derigenom icke något förfelas; 66 § i Riksdags-Ordningen innehåller, det Fullmägtige i Banquen och Riksgälds-Contoir et skola under Riksdagar så tidigt väljas, att desse Fullmägtige må kunna, medan Riksens Ständer ännu församlade äro, sin befattning tillträda, hvilket ock under sistl.
Riksdag iakttogs, hälst samma § icke då eller nu utesluter dem från Riksdagsmannabefattningen; af hvilken anledning
Konungen i Nåder utnämnt både ordinarie och vice Taleman ifrån Banquen och Riksgälds-Contoir et för vårt Stånd; och då Anders Danielsson eller Ericsson äro villigt beredde att på sine platser vid erforderlige tillfällen sig inställa, så almera billigt, att ifrågavarande Fullmägtige, genom det ökade förtroendet, såsom alltid godkände och verksamme Ledamöter, äfven bibehålla Ståndets allmänna förtroende af Fullmägtigskapet i Banquen och Riksgälds-Contoiret.
Tetter Jernström.
Eric Persson, Eric Nilsson, Nils Larsson, Anders Persson och Nils Nilsson från Stockholms Län samt Anders Andersson från Carlstads
Län förenade sig med Pehr Olsson; Jeppe Persson och Mattis Nilsson från Malmöhus Län samt Jonas Jonsson från Östergöthland med Jon Jonsson från Blekinge; i hvilken yttrade mening äfven Johan Magnus Wessing från Westmanland instämde, likväl med tilläggning, att som hända kunde, det Revisorerne utaf Banco- och Riksgälds-Verken sammanträdde å den tid, Riksdag hölles, borde, hvad kunde stadgas i afseende på sjelfva Fullmägtige, jemväl utsträcka sig till Revisorerne.
Eric Ericsson från Nerike förklarade, att han, såsom Fullmägtig uti Riksgälds-Contoiret, ämnade i allt ställa sig till efterrättelse Riksens Ständers Reglemente för samma Verk; men så länge den honom ålagde befattning härstädes i berörde egenskap det fordrade, trodde han sig ock här böra dröja.
Eric Paulsson från Elfsborgs
Län sade sig icke kunna undgå anmärka, att enär Författningarne skola stadga, det 2/3-delar, eller åtta Fullmägtige, böra vid hvarje
Verk vara tillstädes, folie det honom besynnerligt, Bilaga till Protocolls-Utdrag till Bondeståndet.
185 om från ett Stånd voro flere än från ett annat, och hvilket i hans tanka icke väl kunde förenas med ofvanberörde gifne föreskrift; men för öfrigt instämde han i hvad Jon Jonsson hade anfört.
Secreteraren, som tillkännagaf, att han icke ägde den ej tryckte Instructionen för Banco-F ullmägtige, uppläste af Reglementet för Riksgälds-Contoiret 10 och 14 §§, innehållande den förra, att Sessioner ej få hållas eller någre Beslut fattas, då Fullmägtig af de fyra Riksstånden icke är tillstädes, samt någre ärender af vigt och betydenhet, såsom Låne-negociationer, Vexel-uppköp, Sysslors tillsättande m. m., icke heller få afgöras, så framt icke minst åtta bland Fullmägtige äro närvarande; och den sednare åter, att der mot förmodan skulle så inträffa, att samtelige Fullmägtige för ett visst Stånd på en och samma gång äro dels bortreste och dels af sjukdom hindrade, finge, i händelse ärenderne icke tålte uppskof, det vara de öfrige Fullmägtige tillåtit att dem afgöra.
Så upplästes ock den af Anders Samuelsson åberopade 70 § af Riksdags-Ordningen, angående hvilka till Fullmägtige i Banquen och Riksgälds-Contoiret samt till Revisorer må väljas, äfven som dessas ansvar och säkerhet; hvarefter Secreteraren erindrade, det frågan nu ej vore om Banco- och Riksgälds-Fullmägtiges Riksdagsmannarätt, dem i Riksdags-Ordningens 18 § ej betagen, och hvilken rätt han vid sådant förevetande förmente ej heller kunna ställas i fråga, utan huru ärenderne skulle kunna skötas, om och enär denna rätt af de till Riksdagsmän valde gagnades.
Andreas Jönsson från Bohus
Län, som anmälte sig att få tala, anförde: att så framt Ståndet kunde hjelpa sig med en Fullmägtig vid hvartdera Verket, vore det ju onödigt att derstädes hålla sammanräknadt sex, utan borde de öfverflödige indragas.
Pehr Oxelberg förmente det vara Ståndets rätt att raisonnera öfver frågan i hela dess vidd, såsom den nu förekommit, och begärte deröfver proposition; hvartill Eric Andersson från Svartsjö lade, att han ansåg frågan redan så mycket behandlad, att den icke kunde till något Utskott förvisas, utan borde proposition ske.
Bengt Niclasson från Bohus Län förmodade, att 22 § i Riksdags-Ordningen, som ock nu upplästes, men angick Riksdags-Fullmagternes stilisering och Val-Proto - 18(3 Riksdagen 1810. oeller, skulle gifva Stå.ndet fullkomlig rätt att pröfva, huruvida de nu ifrågakomue Fullmägtige kunde såsom rätta Riksdagsmän intaga rum i Ståndet.
Pehr Oxelberg tog åter ordet och anförde, att sorn han nu mera funne, det frågan rörde alla Ståndens Fullmägtige, så ville han hemställa, om icke den borde communiceras med öfrige Stånden, de der bättre reserverat sig; han ansåg derföre frågan högst vigtig och yrkade vidare på proposition.
Härmed förenade sig ock Jaeol Ersson, Anders Svensson, Lars Nilsson och Anders Olsson från Örebro Län.
Anders Jansson från Jönköpings
Län ville minnas, att uti 1800 års Riksdags-Beslut skulle vara uttryckeligen stadgadt, det Fullmägtige i Banquen och RiksgäldsContoiret icke fingo tillika vara Riksdagsmän.
Johan Magnus Wessing från Westmanland utlät sig, att då det syntes, som någras mening vore att utvotera Medbroder, finge han förbehålla, det i händelse af votering Constitutionen iakttoges, så att frågan berodde af ett Beslut, deri minst 3/6-delar af Ståndet instämt; men hvilket flere af Ståndet ansågo till denne händelse ej vara lämpeligt.
Per Persson från Blekinge anmärkte, att som Riksdagsmannen Eric Ericsson förklarat sig nöjd att till Stockholm sig begifva, om, och så snart, hans närvaro der behöfdes, så syntes honom frågan derigenom afhulpen.
Johan Olsson Longberg från Gefleborgs
Län berättade, det han hört omtalas, att en lika fråga förevarit hos Högvördige Preste-Ståndet, i afseende på BancoFullmägtigen, Kyrkoherden
Doctor Drysén, hvilken såsom vald Riksdagsman det blifvit ålagdt att hi tresa; likväl hade Ståndet valt någon annan Prestman att intaga
Doctor Dryséns rum, så att Ståndet å stället ägde nödigt antal Fullmägtige.
Efter Longbergs tanka borde Bonde-Ståndet härutinnan sig på enahanda sätt förhålla.
Han hemstälde derföre, om icke de vid sista Riksdag . utsedde Suppleanter kunde anmodas att, uti de till Riksdagsmän valdes ställe, i Stockholm sig infinna; af hvilken anledning Oxelberg förklarade, att derest Suppleanterne kunde användas, vore han för sin del ock dermed nöjd.
Anders Bengtsson frän Örebro Län förmente, att Bilaga till Protoeolls-Utdrag till Bondeståndet.
187 om Bonde-Ståndet tilläte sine Fullmägtige i Banquen och Riksgälds-Contoiret att öfvergifva deras post, kunde ock de öfrige Stånden göra det samma, och all Fullmägtiges befattning i anseende till Banco- och Riksgälds-Verken komma att afstadna.
Eric Öhman från Upland ansåg det vara ostridigt, att Banco- och Riksgälds-Fullmägtige icke hade någon rätt att tillika vara Riksdagsmän.
Anders Jansson Hychert förklarade, det han trodde sine hemmavarande Committenters rätt att välja honom till Riksdagsman vara fullkomligen deciderad, och här blott kunna uppstå fråga, huru Banquen och RiksgäldsContoiret, i händelse af verkligt behof, måtte förses med andre Fullmägtige i hans och de fleres till Riksdagsmän valdes ställe; kunde, emot hvad han förmodade, desse uppdrag ej förenas hos en person, hade han redan tillkännagifvit, det han afsade sig Fullmägtigskapet i Riksgälds-Contoiret.
Anders Joachimsson från Östergöthland förmente det bero på ifrågavarande Fullmägtiges egit godtfinnande, hvilketdera förtroendet de hälst ville sig afsäga.
Eric Andersson från Stockholms Län anförde, att som Riksdags-Ordningen tydeligen förmår, att en Riksdagsman inom sitt Härad borde vara boende och besuten, och de till Riksdagsmän valde Fullmägtige i Banquen och Riksgälds-Conitoret nu mera hade sitt hemvist i Stockholm, aflägse från det eller de Härad, som dem valt, så trodde han dem till Riksdagsmän icke vara skicklige.
Eric Ericsson från Nerike hemstälde, om icke frågan borde till behörigt Utskott remitteras.
Jöns Persson från Östergöthland förmodade, att om de ifrågavarande Banco- och Riksgälds-Fullmägtige skulle afsäga sig Riksdagsmannarätten, derigenom äfventyrades och förlorades mindre, än om Banco- och Riksgälds-Verken lemnades utan Styresmän från Ståndet.
Anders Andersson Aberg från Westerbotten understälde, om icke frågan kunde tills vidare hvila och framdeles förvisas till Constitutions-Utskottet.
Secreteraren utbad sig Ståndets uppmärksamhet och tålamod.
Han ansåg sig skyldig närmare reda ämnet och gifva det bästa råd, han visste, att för närvarande och tillkommande afhjelpa ett bekymmer, som 188 Riksdagen 1810. föga ägt rum, om denne Riksdag blifvit hållen i istockholm.
Behandlandet af en fråga hade föranledt flere frågor.
Då i Riksdags-Ordningens 18 §, som afhandlar, hvilke ej må till Riksdagsmän väljas, ej något hinder funnes för sådant val på Fullmägtige i Banquen och Riksgälds- Contoiret, kunde, efter Secreterarens tanka, ej någon fråga upptagas om de nu valde Fullmägtiges Riksdagsmannarätt.
Hvad som ej vöre förbudit, borde anses tillåtit.
I motsatt fall skulle här ej mindre de valde än de väljande förorättas.
Frågan, om för det tillkommande på sådane Fullmägtige borde få röstas vid Riksdagsmannaval, kunde remitteras till Constitutions-Utskottet.
Frågan, huru, då de till Riksdagsmän valde nu gagna sin Riksdagsmannarätt, deras befattning i Banquen och Riksgälds-Contoiret må. under tiden handhafvas, att göromålens jemna gång ej afbrytas, vore den, som fordrade Ståndets skyndsamma åtgärd, som syntes kunna böra utan remiss afhjelpas.
Secreteraren ville föreslå den enkla och lätta utväg, att de i Stockholm varande Fullmägtige anmodades gifva Ståndet tillkänna, om och när en eller tvänne af här vistande Fullmägtiges inställande behöfdes, då i brist af förening dem emellan, om hvilkendera borde till Stockholm afresa, Ståndet kunde sådant decidera.
Härigenom äfventyrades ej något; alla Stånden hade vid styrelsen af Banco- och Riksgälds-Verken ett interesse; hvadan ock 14 § i Reglementet för RiksgäldsContoiret medgifver äfven vigtigare frågors afgörande, ändå alle Fullmägtige från ett eller annat
Stånd voro bortreste eller hindrade; hvilket i det närmaste vore händelsen här.
Anders Johansson från Jönköpings
Län yttrade sig nu vidare, att uti ett Ståndets Beslut den 12 Junii 1800 uttryckeligen finnes förordnadt, det ingen af Fullmägtige i Banquen och Riksgälds-Contoiret finge väljas till Riksdagsman; äfvensom han ville minnas, att i elen vid sista Riksdag upprättade Instruction vore utsatt, att tvänne Fullmägtige på en gång borde vara tillstädes; (men af hvilken anledning Anders Jansson Hychert upplyste, att vid förslagets uppgörande till sednaste Instructionen hade något sådant varit i fråga, likväl icke blifvit antaget).
Anders Jansson från Södermanland yttrade sig det vara synbart, att de öfrige Stånden mera sorgfälligt vår - Bilaga till Protocolls-fJtdrag till Bondeståndet.
189 dadé sin rätt än Bonde-Ståndet, om det tillät sine till Riksdagsmän valde Fullmägtiges rum fyllas från de öfrige
Stånden; men hvilket han trodde icke vara passande, utan borde Fullmägtige, hvilka derföre uppburo sin lön, sjelfve sköta sine Sysslor.
Pehr Oxelberg förmente egenteliga frågan vara, om Banco- och Riksgälds-Contoirets
Fullmägtige kunde väljas till Riksdagsmän.
Anders Nilsson från Jemtland anförde, att händelsen af Urtima Riksdag föranledde frågan, som ej ägt rum vid ett Lagtima Riksmöte.
Då hade ock han höjt sin röst emot val af Fullmägtige, som voro redovisande, men nu syntes honom, som de ifrågavarande Fullmägtige, utan all påminnelse deremot, kunde här få förblifva.
Anders Jansson Hyckert föreslog, att derest Ståndet skulle anse oundgängeligt, att under Fullmägtiges härvaro en eller annan företrädde deras ställe vid Banquen och Riksgälds-Verket, kunde ju någre beskedlige och besutne Män af Bonde-Ståndet i granskapet af Stockholm dertill väljas och afgå; men dervid erindrades af Eric Andersson från Stockholms Län, att i närvarande fall ej någre andre rätteligen kunde tillsättas i Fullmägtiges ställe; och af Oxelberg, att ej heller någon kunde sådant uppdrag sig åtaga.
Eric Ericsson från Nerike förklarade, att Hyckert, såsom vice Taleman, ostridigt borde här förblifva, men hvad honom vidkomme, ville han med tredje Fullmägtigen i Riksgälds-Contoret Håkan Persson derom öfverenskomma, att endera vistades i Stockholm för befattningen der.
Nils Månsson från Malmöhus Län anförde, att lian i sin enfaldighet, vid jemförelse af RegeringsFörmen och Riksdags-Ordningen med Instructionerne, val funne, att en vald Riksdagsman borde infinna sig vid Riksdagen; men ock att Laga. förfall dervid ägde rum.
Han förmente derföre, att som tvänne
Fullmägtige af hvarje
Stånd borde för göromålen i Banquen och lika många i Riksgälds-Contoiret närvara, desse kunde anses Lagligen hindrade från Riksdagsmanskapet och i följe deraf de hemmavarande Medbroder, som dem valt, skyldige ■ att utse och affärda andre Fullmägtige till Riksdagen.
Län instämde 190 Riksdagen 1810. härutinnan och att blott en af Banco- och RiksgäldsFullmägtige borde i sänder kunna få tillstånd att vistas å annan ort.
Omsider och uppå gjord proposition af Talemannen förklarade sig
Ståndet ense derom, att de uppkomne, emot Grundlagen ej stridande frågor, enligt Riksdagsordningens föreskrift, skulle remitteras till vederbörande Utskott, så fort de blifvit satte.
Expeditioner till Motionärer.
Till Riksdagsmannen Pehr Olsson från Halland.
Utdrag af Protocollet, hållet i ConstitutionsUtskottet den 31 Augusti 1810.