Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
att bereda möjlighet för innehafvare af fastighet, sorn gemensamt med andra är intecknad för samma fordran, att kunna lossa den från inteckningen samt att förekomma det inflytande, som en sednare inteckning uti endera fastigheten utöfvar, hafva funnit, att fastän den såkallade delnings-grundsatsen, enligt hvilken hvarje fastighet häftade endast för viss del af den odelade fordringen, skulle leda til! en serdeles förenkling af uppkomna rättsförhållanden, komme dock derigenom alltför tunga band att läggas på den frihet i aftal, som, serdeles i kreditfrågor, är af yttersta vigt, hvadan Rikets Ständer trott att solidaritets grundsatsen väl ej finge helt och hållet frånträdas, men kunde så modifieras, att, utan minskning af den rätt, innehafvare af odelad inteckning för närvarande tillkommer, reda och säkerhet i frågor af denna art må vinnas; för hvilket ändamål Rikets Ständer antagit: att hvarje serskild fastighet ovilkorligen skall häfla för en viss del af den odelade fordringen och derutöfver endast för hvad ur de andra fastigheterna ej kan erhållas och att, med en sådan begränsning af innehafvarens af den odelade inteckningen rätt till de serskilda fastigheterna, serskild inteckning i någondera fastigheten ej bör medföra rätt till vidare an det öfverskott, som finnes efter det den andel, som på odelade inteckningen sig belöper, ur fastigheten utgått.” ”Med tillämpning af dessa hufvudgrunder hade Rikets Ständer föreslagit:” a) att ansvarigheten för den odelade fordringen skulle fastigheterna emellan beräknas efter förhållandet af hvardera fastighetens värde till sammanlagda värdet af dem alla;” b') att nyssnämnde värden, för den händelse gäldenären ej i inteckningshandlingen bestämt dem, borde beräknas för hvardera fastigheten efter 4 Lag-Utskottets Betänkande, N:o 29. den uppskattning derå till bevillning, som var gällande året näst före det då inteckningen söktes, eller, om sådan uppskattning för det år ej finnes, den, som efter sagde tid först skedde;” ”c) att om vid yppad fråga om försäljning till gäldande af odelade fordringar, någon af fastigheterna häftar för serskild inteckning eller kommit i serskild egares hand, hvarje sådan fastighet skulle serskildt utbjudas;” ”dj att i vissa upptagna fall så väl innehafvaren af den odelade fordringen som gäldenären kunde fordra utbjudning på en gång af aila eller flere fastigheter;” ’’e) att den af dessa olika försäljningar, som gifver högsta köpesumman,
skulle blifva den gällande, och att det öfverskott, som vid samfäld försäljning kan erhållas, skulle fördelas på de serskilda fastigheterne efter den för hvardera bjudna köpeskilling;’ nf~) att, om någon af fastigheterne ej Iemnar full tillgång till det belopp af den odelade inteckningen, för hvilken fastigheten ovilkorligen svarar, bristen fördelas på de öfriga fastigheterna efter samma grund som ursprungliga ansvarigheten;” att, om innehafvaren af den odelade fordringen låter inteckningen i någondera fastigheten dödas eller förfalla, han förlorar rättigheten att för ansvarighets-belopp, som å den fastighet skulle falla, hålla sig till de andra fastigheterne, så framt ej annorlnnda aftaladt är; och ”h) att, om fastighet styckas, sedan inteckning är beviljad deri, hvardera andelen anses för serskild fastighet i fråga om ansvarighet för intecknade beloppet och om försäljning.” ”Genom dessa bestämmelser var en bestämd måttstock gifven för ansvarigheten, och innehafvaren af den odelade fordringen tryggad i sitt anspråk på full betalning, så Lag-Utskottets Betänkande, N:o 29. 5 vidt den kan erhållas ur alla fastigheterna, utan att dessa hvar för sig belastades med den solidära ansvarigheten, hvaraf åter härflöt den fördel, att nämnde innehafvare, som efter nu gällande lag ej vågade medgifva relax af någon bland de intecknade fasligheterna, skulle kunna göra det utan annat äfventyr, än att frånsäga sig rättighet att för brist, som skulle godtgöras ur den relaxerade fastigheten, njuta ersättning i de andra, en rättighet som i de Hesta fall kunde utan våda eftergifvas eller af annan lätt anskatfad säkerhet motsvaras;” ”4:o
Att enär den i 21 8 af 1818 års förordning, jemte stadgande att inteckning skall förnyas innan tio år tilländagått sedan den beviljades, vid äfventyr att inteckningen förfaller, tillika gifna föreskrift, att om gäldenär afstått sin egendom tili samtlige borgenärerna, förrän tiden att inteckningen förnya är tilländalupen, borgenär, som sin fordran bevakar, njuter, utan förnyelse, inteckningen till godo, ändå att dagen till bevakning efter sagde tid infaller, kunde leda lill den följd, att, änskönt inteckning blifvit uti gravationsbevis utesluten, såsom ej förnyad inom tio år, densamma likväl genom bevakning uti gäldenärens konkurs kom att gälla framför andra i samma bevis upptagna fordringar, sistberörde föreskrift borde ändras till den motsätta, att inteckning, som ej inom föreskrifveri tid är förnyad, förfaller, ändå att gäldenärens egendom inom samma tid till konkurs afträdes, hvilken föreskrift syntes nödig äfven för den händelse, att konkursen kom att förfalla, och inteckningen att fortfarande i egendomen qvarstå; hvarförutan Rikets Ständer tillagt, dels, att förnyelse skall ytterligare ske inom tio år från hvarje förnyelse, dels ock, att tiden för förnyelse ej heller afbrytes genom emellertid inträffad postposition af inteckningen, till hvilket sistnämnde tillägg Rikets Ständer hemtat anledning deraf, att olika åsigter i lagskipningen varit rådande och att, då postposition blott innefattar en reglering af rättsförhållanden emellan serskilde inteckningshafvare eller en hos domstolen anmäld öfverenskommelse dem emellan, som ej förändrar deras ställning till de öfriga, en sådan åtgärd ej eller borde medföra den vidsträckta verkan, som en i laga ordning verkställd förnyelse;” ’’5:o
Att den i 23 § af 1818 års förordning gifna tillåtelse för borgenär, hvars hemvist är utom det härad eller den stad, der den egendom ligger, hvari inteckning skett, att, vid fråga om förnyelse af inteckningen, inför rätten i den ort, hvarest han bor, förete 6 Lag-Utskottets Betänkande, N:o 29.
, inteckningshandlingen, målte sålunda utsträckas, att hvilken borgenär som helst finge en dylik rätt, och att uppvisandet må kunna ske vid hvilken domstol som helst, der intecknings-protokoll föres;’’ ”6:0
Att i nytt stadgande måtte bestämmas huru förhållas bör, då borgenär vill låta sin inteckning postponeras eller relaxeras, samt att dervid det må vara borgenären obetaget att, liksom vid förnyelse, uppvisa den intecknade handlingen vid annan rätt, än inteckningsdomstolen, så framt han å sjelfva handlingen skriftligen förklarar i hvad mån postpositionen eller relaxen må ega rum och den intecknade handlingen är så beskaffad, att den ej kan förvexlas med andra intecknade handlingar; samt ”7:o Att ett nytt stadgande borde antagas af innehåll, att den, som besvärar sig öfver beslut, hvarigenom Underrätt afslagit ansökning om intecknings beviljande eller bifallit ansökning om intecknings nedsättning, förändring eller dödande, skulle vara skyldig att, inom viss tid efter det hans besvär, inkommit till Öfverrätten, derom inlemna bevis till Underrätten, för att i dess protokoll intagas, genom hvilket stadgande åsyftades att gifva de protokoll, efter hvilka gravations-bevis skola meddelas, sådan fullständighet att dessa bevis må kunna med tillbörlig säkerhet utfärdas och begagnas.'
Ehuru Kongl. Majit af skäl, som i nådig skrifvelse deri 21 nästlidne November blifvit Rikets Ständer meddelade, förklarat sig ej vilja bifalla Rikets Ständers förslag i sin helhet, har dock Kongl, Majit ej allenast med Rikets Ständer funnit, att i ofvanomförmälde delar förändrade eller nya lagbestämmelser äro behötliga, utan äfven godkänt de grunder, på hvilka Rikets Ständer stödt deras förslag derutinnan.
Jemte det Kongl. Maj:t derföre beslutat att till Rikets Ständer aflåta nådig proposition till dylika bestämmelser, i det aldra närmaste uppställda till likhet med dem Rikets Ständer föreslagit, har Kongl.
Majit tagit i öfvervägande frågan i hvad mån en så beskaffad ny lagstiftning'må inverka på redan uppkomna rättsförhållanden.
De ifrågaställa stadgandena, såvidt de ej röra ändring i t
Side och Jölde §8 af 1818 års förordning, kunna af dem, som redan vunnit inteckning, iakttagas utan egentlig rubbning i de rättigheter, som tillkomma dem enligt nu gällande lag, och med afseende å dessa stadganden synes följaktligen ej någon betänklighet möta mot deras retroaktiva verkan; dock att, då hastig öfvergång från den gamla till nya författningen kunde åstadkomma svårighet att i vissa delar fullgöra den sednares Lag-Utskottets Betänkande, Nto 29. 7 föreskrifter, en kortare tid efter kungörandet af den nya författningen bör bestämmas för dess trädande i verksamhet, i afseende på de före kungörandet beviljade inteckningar.
Mera betänklig förekommer frågan rörande ändringarne i 18 och 19 §§.
Genom tillämpning af dessa ändringar på de redan för handen varande händelser, då flera fastigheter gemensamt äro intecknade för odelad fordran och eh af fastigheterna samtidigt eller efteråt blifvit serskildt intecknad, sker otvifvelaktigt inskränkning uti innehafvarnes af den serskilda inteckningen nu gällande rätt att förhindra delning af eller förändring i den ode lade inteckningen, och att hvälfva ansvarigheten derför på de fastigheter, som ej äro för hans fordran intecknade.
Men å en annan sida skulle ett oinskränkt bevarande åt den serskilda inteckningshafvaren af dessa rättigheter, hvilka kunde hållas öppna i obegränsad tid, medföra den stora olägenhet, att för lika oberäknelig framtid den i sjelfva verket upphäfda lagen måste tillämpas vid sidan af den nya.
Den medelväg, som uppfyller hvad allmänna nyttan fordrar, utan att blottställa den enskilde för lidanden, dem han ej kan afvärja, synes derför lämplig, att nemligen äfven i detta hänseende för nya författningens gällande kraft bestämmes en viss, men längre tidrymd, inom hvilken innehatvaren af den serskilda inteckningen bör kunna antingen indrifva sin fordran, eller på annat sätt betrygga sin rätt.
”På grund häraf vill Kongl. Maj:t, efter Statsrådets och Högsta Domstolens hörande, nu föreslå Rikets Ständer ”att följande §§ i Kongl, förordningen den 13:de Juli 1818, angående inteckning i fast egendom, nemligen 14 §, 16 § och 18 §, de begge sistnämnde sådane de lyda i Kongl, kungörelsen den 20 Maj 1835, 19 8, 21 §, 23 §, 24 § med det till sistnämnde § uti Kongl, förordningen den 18 December 1823 gjorda tillägg, samt 26 §, må erhålla denna förändrade lydelse.” 14 §.
”Ar inteckning i egendom sökt och dör sedan egaren, eller öfverlåter han egendomen till annan man, pröfve ändock rätten om den inteckning beviljas må, sedan arfvingarne eller nya egaren hörde blifvit.
Varder gäldenärs egendom, sedan inteckning deri sökt är, till konkurs afträdd, pröfve ock rätten ansökningen, och bestämme Konkurs-domstolen hvad verkan inteckningen ega må, om den beviljas. 8 Lag-Utskottets Betänkande, N:o 29. 16 §.
"Morn. 1.
Inteckning, som fastställd varder, galle för borgenär med förmånsrätt, som i 17 kap.
Handels-balken skiljs, ifrån det ting å landet samt den dag i staden, han inteckningen vid laga domstol sökt.
Ej må dock ränta å intecknad fordran tilläggas förmånsrätt för flere än tre år.
Om ränta å intecknad fordran då gäldenär afträd! sin egendom till samtlige borgenärers förnöjande stadgas i konkurslagen.” ”Mom. 2.
Borgenär, som innehafver inteckning, njute, så vidt för fulla gäldandet af hans fordran nödigt finnes, säkerhet i den intecknade egendomen till hela det helopp, hvarå inteckningen lyder, ändå att fordringen ej till så stort belopp uppgått eller afbetalning derå skett.” 18 §. ”Morn. 1.
Äro flera fastigheter intecknade för samma fordran, utan att uppgifvet är för hvad belopp eller del deraf hvarje fastighet serskildt häftar, vare då ansvarigheten för den odelade fordringen fastigheterna emellan beräknad efter förhållandet af hvardera fastighetens serskilda värde till sammanlagda värdet af dem alla.” ”Morn. 2.
Finnes ej, när inteckning i flera fastigheter för odelad fordran beviljas, visst värde å hvarje fastighet af gäldenären bestämdt och i den handling, som intecknas, utsatt, då skall, för bestämmande af det förhållande, som i mom.
1 omtalas, hvardera fastighetens värde beräknas efter den uppskattning derå till allmän bevillning, som var gällande året näst före det då inteckningen söktes, eller, derest sådan uppskattning för det år ej finnes, den, som efter sagde tid först skedde,” "Mom. 3.
Skola för gäldande af intecknad fordran, som odelad är, flera fastigheter försäljas, och häftar någon af dem för serskild inteckning, eller är någondera kommen i serskild egares hand, varde hvarje sådan fastighet till försäljning serskildt utbjuden.” I "Morn. 4.
Nu uppgår ej vid försäljning efter mom. 3 sammanlagda köpesumman för alla fastigheterna så högt, att den odelade fordringen fullt gäldas kan, då skola, der ej innehafvaren af den odelade fordringen annorledes åtnöjes, alla fastigheterna på en gång ånyo utbjudas.
Gäldenär håfve ock rätt att fordra sådan ny utbjudning af de fastigheter som Lag-Utskottets Betänkande, N:o 29. 9 som finnas i hans ego qvar.
Ej skola dock fastigheter i serskilda län eller städer, eller fastighet å landet och fastighet i stad gå i en försäljning, der ej alla rättegande det medgifva, eller de fastigheter ä landet, som i serskilda län ligga, utgöra tillsammans en egendom.” ”Marn. »>.
Gå ej fastigheterna, då de ånyo utbjudas på en gång öfver det belopp som förut bjudet var vid försäljning af hvarje fastighet serskildt; stånfle vid första försäljningen fast.
Gå de högre; gälle sista försäljningen; och varde öfverskottet på de serskilda fastigheterna fördeiadt efter den för hvardera bjudna köpeskillingen. ”Morn. 6.
Kan den, som för odelad fordran eger inteckning i flera fastigheter, ur någondera fastighetens köpeskilling ej fullt utfå det belopp, hvarför fastigheten, enligt mom.
1 ansvarar; varde bristen på öfriga fastigheterna fördelad efter det förhållande, som i samma mom. sägs: saknas i någondera fastigheten tillgång till gäldande af dess lott i bristen; falle den lott de öfrige fastigheterna likaledes till last.” "Mom. 7.
Ager någon för odelad fordran inteckning i flera fastigheter, och håfve andra borgenärer å samma tid eller senare låtit inteckna en eller flera af dessa fastigheter; då må han ej låta sin inteckning i någondera fastigheten serskildt dödas eller förfalla, utan att alla de, som i de öfrige fastigheterna ega lika eller senare inteckningsrätt dertill samtyckt.
Sker annorledes; njute han ej för ansvarighets-belopp, som å den från odelade inteckningen befriade fastigheten falla bort, efter ty, i mom.
1 och 6 sägs, annan rätt i de öfriga fastigheterna, än näst efter sista inteckningshafvaren.
Aro fastigheterna i serskilda egares händer; må ej eller borgenär, som har den odelade inteckningen, låta densamma i någondera fastigheten dödas eller förfalla, utan samtycke af de öfrige fastigheternas egare.
Sker det; ege borgenären ej rätt att för den befriade fastighetens ansvarighets-belopp hålla sig till de andra fastigheterna, med mindre egaren deraf sjelf gjort skulden eller densamma å sig tagit.” 19 «. ”Har fastighet, sedan inteckning deri beviljades, blifvit styckad; vare ock då om Bih. till B.
Brot. 1850—51. 7 Sami. 1 Afd. 18 Haft. 2 10 Lag-Utskottets Betänkande, N:o 29. hvardera fastighets-andelens ansvarighet för det intecknade beloppet och om sättet för försäljning lag, som om flera fastigheter i 18 § sagdt är. 21 §.
”Har gäldenär ej betalt; läte borgenär förnya inteckningen, första gängen inom tio år sedan den beviljades, och ytterligare inom tio år från hvarje förnyelse.
Inteckning, som så förnyad varder, ege förmånsrätt, efterty i 16 § sagt är.
Försummas förnyelsen; vare inteckningen förfallen, ändå att inom tid, som nu är sagd, gäldenärens egendom blifvit till konkurs afträdd, eller borgenären låtit sådan åtgärd med inteckningen vidtagas, som i 24 § mom. 3 sägs. 23 §.
”Då inteckning förnyas skall, uppvise borgenär inför rätten i hufvudskrift den handling hvarå inteckningen beviljad är och skrifve rätten inteckningsförnyelsen derå; stånde ock borgenär fritt, att inför annan Underrätt inteeknings-handlingen förete: den rätt läte, då sådant sker, i sitt intecknings-protokoll kortligen intagas hvad handlingen innehåller med dag och årtal, då den utgafs, af hvilken rätt inteckningen beviljad är, med dag och årtal, då det skedde, och då inteckningen förnyades, om det skett: teckne ock bevis å handlingen, att den, till vinnande af intecknings-förnyelse, företedd varit; sedan ingifne borgenär protokollet deröfver till den rätt, som inteckningen beviljat, inom tid, sorn i 21 § sägs; och vare detta så gildt, som om handlingen der företedd blifvit.” 24 §. Mom. 1.
Då gäldenär sitt skuldebref hos rätten företer och således visar att han skulden tillfullo betalt; varde inteckningen dödad och sådant straxt å skuldebrefvet tecknadt, så ock i protokollet skrifvet.” Mom. 2.
Köpare till fastighet, hvilken antingen å utmätningsauktion, eller, under konkurs, af borgenärer genom offentligt utrop såld är, och hvaruti inteckningar finnas, till hvilkas gäldande köpesumman icke förslår, ege, så snart auktions-förrättningen vunnit laga kraft; eller, i händelse af klander, fastställd blifvit, samt köpesumman är inbetald, att Lag-Utskottets Betänkande, N:o 2!).
11 derom af vederbörande exsekutor eller syssloman erhålla bevis.
Köparen anmäle sig med detta, jemte gravationsbevis, hos domstolens ordförande i den ort, der fastigheten är belägen, och ordföranden åligge att genom anslag å rättens dörr och kungörelse, hvilken genom köparens försorg bör trenne gånger införas i allmänna tidningarne, kalla och förelägga de inteckningshafvare, som antingen alldeles icke, eller endast till någon del, fått sina inteckningar utur köpeskillingen guldna, att i stad inom en månad från den dag kungörelsen i tidningarne sista gången finnes införd, och å landet vid det ting, som först infaller sedan en månad från sista kungörelsedagen förflutit, hos domstolen anmäla, huruvida emot deras inteckningars dödande kan vara något att påminna; börande domaren, ehvad inteekningshafvarne då begagna rättigheten att varda hörda eller icke, och jemväl utan hinder deraf, att original-inteckningshandlingarne icke uppvisas, angående inteckningarnes dödande sig utlåta.” ”Morn. 3.
Vill borgenär låta sin inteckning under annan nedsättas eller eljest förändras eller till större eller mindre del dödas; uppvise då inteckningshandlingen i hufvudskrift för rätten, och skrifve rätten derå bevis om den åtgärd, som meddelad varder, sedan den i protokollet tecknad är; stånde dock borgenären fritt att, äfven i sådant ändamål, vid annan Underrätt förete handlingen, om han derå skriftligen förklarar i hvad mån inteckningen nedsättas, förändras eller dödas må; och läte Rätten, då detta skenhandlingen med det förklarande i sitt inteckningsprotokoll ordagrannt införas; teckne ock bevis å handlingen, att den så företedd varit; sedan varde protokollet ingifvet till den Rätt, som inteckningen beviljat; och vare det så gildt, som hade handlingen der företedd blifvit.'
Äro flera inteckningar i samma egendom beviljade å samma dag på grund af serskilda lika lydande handlingar, och hafva, i fall inteckningarne förnyade blifvit, förnyelserna äfven å samma dag skett; då må ej någon af de inteckningar nedsättas, förändras eller dödas, utan att den handling, hvarå inteckningen grundad är, i hufvudskrift företes för den rätt, som inteckningarne beviljat.” 26 g. "Morn. 1.
Nöjes man ej åt rättens beslut i dessa mål; håfve lof att besvära sig deröfver i Hofrätten inom den tid, som i 16 kap. 1 g stadgas.” 12 Lag-Utskottets Betänkande, N:o 29.
"Morn. 2.
Besvärar sig någon öfver beslut, hvarigenom Underrätt helt och hållet eller till någon del afslagit ansökning om intecknings beviljande eller bifallit ansökning om intecknings dödande, nedsättning eller förändring; vare då skyldig, att, å landet sist å det lagtima ting, som infaller näst efter en månad sedan tiden för besvärens ingifvande i Öfverrätt utgick, och i stad inom en månad från nämnde tid, till Underrätten inlemna bevis, att besvären till Öfverrätten inkommit, och varde det bevis i Underrättens inteckningsprotokoll intaget; försummar den, som besvärat sig, att fullgöra hvad nu sagdt är och ändras Underrättens beslut i högre rätt, ege den ändring ej annan verkan, än att inteckning, som derigenom beviljad eller bibehållen blifvit, anses såsom vore den sökt å samma dag beslutet om ändringen vid Underrätten företes; samt att i öfrigt stadgas må, det denna författning skall träda i verksamhet den dag den varder allmänneligen kungjord, i afseende pä inteckning, som efter den dag beviljas, menlej förr än med den 1 Januari 1S52 t fråga om inteckning, som före kungörandet beviljad blifvit; dock att i de redan då inträffade händelser, att flera fastigheter blifvit iutecknade för odelad fordran och någon bland dem häftar för serskild inteckning, som å samma tid med den odelade eller efteråt tillkommit, de gjorda ändringarne i 18 och 19 §§ ej må, till inskränkning af den rätt, som, enligt sagda §§ tillkommit innehafvaren af den serskilda inteckningen, tillämpas förr än den 1 Januari 1857.
De uti Statsrådet och Högsta
Domstolen i ärendet förda protokoll bifogas, och Kongl. Majtt förblifver Rikets Ständer med all Kongl.
Slott den 31 Januari 1851. OSCA 91. G. A. SPARRE.”
I sammanhang med denna nådiga proposition har Utskottet jemväl erhållit del af de i Statsrådet och Högsta Domstolen i ämnet hällne protokoll.
På sätt Kongl. Majtt i nåder tillkännagifvit stå nu ifrågaställde förslag till ändrin gar och tillägg i gällande inteckningslag i öfverensstämmelse med sednaste Ständers beslut.
Förbättring af nämnde lag, serdeles i vissa delar, har jemväl länge varit af behofvet påkallad; och medgifvas måste, att de delar, som afses i nådiga förslaget, isynnerhet äro mindre tillfredsställande, ehuru det ej kan förnekas, att omförmälte lagstiftning är besvärad med åtskilliga andra bristfälligheter och således tarfvar en mera omfattande revision, än Lag-Utkottets Betänkande, N:o 29.
13 den som nu är i fråga.
Att åstadkomma en fullständigare förbättring utgjorde ock föremålet för nämnde Ständers bemödande.
De kunde ej förbise den vigt, som ett ordnadt inteckningsväsende utöfvar.
Derpå beror till stor del den allmänna krediten; och det blir nödvändigare i samma mohn, som industriella företagen mångfaldigas och behofvet af realkreditens användande tilltager.
Det hade derföre varit mest önskvärdt om man nu kunnat emotse en vidsträcktare förbättring i denna del af lagstiftningen; kunnat, i enlighet med sednaste Ständers syftemål, erhålla en fullständig inteckningslag, så att man icke vidare behöft att i ett ämne, som i dagliga affärslifvet ständigt återkommer, söka ledning i en mängd spridda och derigenom mindre fattiiga föreskrifter.
Men, om än detta syftemål icke kan realiseras medelst antagande af det förslag Kongl. Majit, med anledning af sist församlade Ständers beslut, behagat i nåder framställa, utgör sådant likväl icke ett hinder emot antagandet.
Hvarje förbättring i samhällsinstitutionerna verkar välgörande i den mohn den undanrödjer en felaktighet, afhjelper en brist; och således inskränker Utskottet sig nu blott till besvarande af den fråga; är det nådiga förslaget för de fall det afser tillfyllestgörande eller ändamålsenligt?
Efter hvad Utskottet redan yttrat, är detsamma, så vidt det afser förändringar uti och tillägg till gällande intecknings-lag, bygdt på af Ilikets Ständer redan uttalade åsigter, derföre fullständigt redogöres i ofvan intagna proposition; och som Utskottet delar dessa åsigter, borde deraf följa att Utskottet äfven understödjer den Nådiga propositionen.
Men en omständighet möter likväl deremot.
1 enlighet med samma proposition skulle nemligen de förslagna ändringarne i 18 och 19 §§ ifrån och med den 1 Januari 1857 ega tillämpning i den händelse, att liera fastigheter före den 1 Januari 185'2 blifvit intecknade för odelad fordran och någon af dem häftar för serskild inteckning, som å samma tid eller efteråt tillkommit.
En dylik tillämpning synes likväl
Utskottet betänklig.