Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Härjemte måste äfven delningsgrund för ifrågavarande händelse stadgas, och då Utskotten redan yttrat sin öfvertygelse om lämpligheten af nu gällande stängseldelningsgrund, tro
Utskotten densamma jemväl här vara användbar.
Likväl och enär enahanda grund icke gäller, för delning af stängsel der skog och utmark i rågång mötas, som der inegor å bägge sidor angränsa, anse
Utskotten med billighet och rättvisa närmast förenligt, att oförmedlade hemmantalet kommer att utgöra grunden, hvarefter stängselskyldigheten bör mätas, då skog och utmark möta in-egor.
I enlighet härmed föreslå Utskotten, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla om utfärdandet af en författning af följande .innehåll: ifemte det stte §. i Kongl.
Förordningen, angåendeSt äng sel-skyldighet en den p Februarii 1S02 förklaras till all kraft och verkan upphäfven, vardtr härmed stadgadt och föror dna dt, att uti frågor om stängsels upprättande och underhal, lande emellan byar och enstaka gårdar, eller erne,Ilan delegare inom samma by, der skog, utmark eller beteshage gränsar emot åker och äng, skall egare till jorden, utan afseende på dess beskaffenhet eller brukningssätt, efter oförmedlade hemmantalet i sådan stängsel deltaga.
Stockholm den 25 September 1834- Lag- samt Allm. Besv.- och Oecon.- Utsk.s Betänkande N:o 20. 11 Reservation af Herr von Strussenfeldt:
Då Utskotten uti deras nu afgifna betänkande, dels förkastat de grunder, hvarpå Kongl. Majtts Nådiga Förslag hvilar, dels ytterst ofullständigt behandlat detta vigtiga ärende, är jag föranlåten tillkännagifva mitt ogillande af detta Utskottens förfarande.
Till ofullständigheten hörer isynnerhet uraktlåtenhet att granska hufvudgrunderna och de serskilda föreskrifterna i Författnings-förslaget, jemte förbigående af de af Länens hushållningssällskap framställda anmärkningar.
Dessutom söker man i Betänkandet förgäfves svar på de under innevarande Riksdag väckta motioner och gjorda framställningar.
Då jag hufvudsakligen godkänner ifrågavarande förslag, har jag ansett mig böra företaga en granskning deraf, äfvensom af de i ämnet väckta motioner och framställda anmärkningar.
Härvid har jag trott mig böra nämna att det förslag till Betänkande, hvarmed Utskottens sammansatta Beredning till Utskotten inkommit, hufvudsakligen ligger till grund för denna reservation.
Med anledning af det beslut Rikets Ständer vid sistlidne Riksdag, i afseende på ofvanstående FörfattningsFörslag, fattat, har Olof Olsson från Wermland, uti ingifven motion, yrkat att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att samma förslag under innevarande Riksdag å nyo måtte Rikets.
Ständer till granskning föreläggas, hvarjemte föns f onsson från Christianstads Län, under erkännande af behofvet utaf förändrade stadganden i ämnet, yrkat, att en ny på billighet och rättvisa grundad Författning måtte vid denna Riksdag utarbetas samt till Kongl. Majits
Nådiga sanciion öfverlemnas.
Då Förslag till ny Stängsel-Förordning i följd af Kongl.
Majrts Nådiga Proposition hos Rikets Ständer nu till pröfning förekommer, anser jag något utlåtande öfver ofvannämnde motioner icke erfordras, utan öfvergår till granskning af de principer, hvarpå berörde förslag hvilar, dervid jag, i öfverensstämmelse med Botvid jonssons derom gjorde erinran, jemväl tagit kännedom om de framställningar, som vid förra Riksdagen i ämnet blifvit gjorde.
Berörde hufvudgrunder äro:
Först: att den eger vitsord, som stänga vill i fastställd eller eljest god« känd rågång, så ock i gränser inom skifteslag, der Storskifte, Enskifte eller 12 Lag-, samt Allm.
Besu. och Oecon.- Utsk:-s Betänkande N:o zo. Laga skifte behörigen skett, i följd hvaraf skyldigheten för grannar att deltaga i skillnadsstängsel skall vara allmän, utan afseende på jordens brukningssätt; från hvilken allmänna regel de undantag äro gjorde, dels att egare till ostängd utmark icke skulle vara pligtig att stänga mot åker och äng eller inrösningsjord, dels att delegare i skifteslag, sorn i tegskifte ligger, icke skulle hafva rått stängsel mot delegare i skiftestaget fordra, och dels att Kronan eller menighet i vissa händelser icke skulle till stängsels upprättande kunna af angränsande jordegare tvingas.
Huruvida denna sats äger allman giltighet och således ytterst hvilar på rättsgrunder, samt huruvida den i allmänhet är fullt tillämplig, derom äro meningarne ganska mycket delade.
' Bland de betänkligheter, som vid sistlidna Riksdag vållade frågans uppskof, linnes jemväl den, att local-förhållanden inträffa, då behofvet af stängsel till ganska stor del skulle kunna minskas, om ej alldeles upphöra.
Denna åsigt har icke något af hushållnings-sällskapen delat, utan hafva de, antingen lika med Samuel Andersson från Östergöthland i dess motion vid innevarande Riksdag, godkänt satsen i dess helhet, eller ock antagit den med förutsättning af vissa inskränkningar.
De skäl, som åberopas för detta godkännande, äro emedlertid emot hvarannan stridiga, i följd hvaraf resultaten, som velat dragas deraf, äfven äro olika.
Å ena sidan har man med större eller mindre variationer upprepat de grunder, hvilka Lag-Comitéen i motiven tili 5 Cap. Byggninga-Balken i nya Lagförslaget uppställt, hvaraf velat slutas, att af egande rätt till jord skall följa skyldighet att hålla stängsel.
Å den andra sidan har man icke velat med gifva riktigheten häraf, utan framställt den ömsesidiga nyttan såsom den grund, hvarpå stängselskyldigheten borde hvila.
Då jag nu går att afgifva yttrande i denna fråga, torde det böra erinras, att rättigheten, att af granne fordra biträde till hägnads upprättande i skilnadslinea, är hos oss uråldrig, ehuru densamma på olika tider egt olika betydelse, och jemväl, under en längre tidrymd, varit hvilande, eller åtminstone ganska inskränkt.
Det är nemligen bekant, att en de] af våra Landskapslagar gäfvo vitsord, att yrka biträde till stängsel alldeles allmänt åt byar, som möttes i åkar och äng, samt att denna rättighet inskränktes uti Lands-Lagen, enligt hvilken upprättandet af ny stängsel, byar emellan, kom att bero på öfverenskommelse, och vitsord endast skulle ega rum i fråga om underhåll af redan uppsatt hägnad.
I g Cap. 2 §, Byggninga-Bal - .
Lag- saint Allm. Ben1.- och Oecon.-Utsks Betänkande N:o 20.
13 ken af 1754 års
Lag upptogs ånyo det fordna stadgandet, att, då by mötte by , i åker och äng, skulle honom gifvas vitsord, sorn stänga ville, och genom Kongl. Förordningen den g
Februarii lg02 utsträcktes detta vitsord till hägnads-upprättande och underhåll då ouppodlade egor mötas.
Förevarande Författnings-Förslag har bibehållit de för närvarande i detta hänseende gällande stadgande!!, med det tillägg, att vitsord till stängsel jemväl skulle ega rum, då odlade egor möta ouppodlade egor, sorn äro instängde, samt att utjord och urfjäll tillerkännes enahanda rättighet.
Deli af Rikets Ständer vid förra Riksdagen antydda åsigt skulle sale des leda till en betydlig inskränkning i det vitsord att stänga, sorn hittills egt runi.
Då afsigten likväl icke synes varit att helt och hållet upphäfva stängselskyldigheten, blefve det en nödvändig följd, att bestämmandet, huruvida granne af annan egde fordra hägnadsbiträde, skulle bero af gode mäns utlåtande.
Stängselvitsord skulle härigenom öfverflyttas från jordegaren till gode män, och denna uråldriga rättighet således fråntagas den förstnämnde.
Honom tillkommer att sjelf bedöma, huruvida hans egor böra från öfrige delegares, genom laga skifte, afskiljas, men andra skulle yttr^ sig, huruvida deras afstängning vore nyttig.
Dit skulle berörde åsigt leda, så vida man icke ville vidtaga den utväg, antingen att i vissa fall gifva jordegaren ensam vitsord, och i andra öfverlemna bestämningen åt gode män, eller ock för serskilda provincer stifta serskilda stängsellagar.
Dervid möter, jemte omöjligheten att bestämma grunden för stänselskyldigheten i gränserne mellan de serslulde districten, svårigheten att urskilja, på hvilka orter vitsord att stänga på ena eller andra sättet borde gälla; äfvensom en splittring i lagstiftningen uti detta vigtiga ämne skulle uppkomma, hvilken Rikets Ständer icke lära önska tillvägabringa.
Om det än måste medgifvas att sådana locala förhållanden kunna finnas, der hägnad vore öfverflödig, torde det icke destomindre vara betänkligt, att genom lag upphäfva stängselskyldigheten.
Med mera säkerhet torde det kunna öfverlemnas ät jordegarne sjelfva att i de fall, då så nödigt aktas, öfverenskomma att icke begagna sin ömsesidiga rättighet, än att helt och hållet upphäfva eller, i så väsentlig måtto, förändra densamma, sedan folket vant sig dervid , och så länge det står en hvar fritt att erhålla laga skifte, hvars hufvudsakligaste ändamål eljest skulle förfelas.
Att vitsord till stängsel således bör äfven för framtiden ega rum, anser jag påtagligt, men, i huru vidsträckt måtto, det beror af de skäl och 14 Lag- samt Allm. Besv.- och Oecon.-Utsk:s Betänkande N;o zo. grunder, hvarpå stadgandet derom rätteligen må anses hvila.
Onekligen är Lag-Comitéens förslag till 5 Cap. Byggninga-Balken nya Lag-Förslaget conseqvent, redigt, enkelt och lätt tillämpligt, men huruvida det stödjer sig på fullkomligt säkra grunder torde vara tvifvel tinderkastadt.
Att antaga stängselskyldighet såsom en ovilkorlig följd af egande rätt, torde vara en nog mycket vågad slutsats, helst den svårligen lärer kunna fattas af förståndet.
Stängsel-Lagen, så vida vitsord der är antaget, synes fastmer, lika med andra oeconomiska Författningar, såsom om laga skifte, hemmansklyfning m. m., vara en inskränkning i egande, rätten, och beroende af nyttan, som den anses kunna åstadkomma.
Då likväl begreppet om nytta är så oändligt varierande, måste allmänna regler utstakas, hvarefter denna bör bedömas.
Att antaga såsom måttstock den större eller mindre förde], en egare njuter af sin egendom, torde emedlertid vara alldeles falskt, ty sådant beror tillen stor del af egarens egen förmåga, och den mindre egendomen lemnar ofta mera behållning, än den större.
Den ena grannens nytta af stängseln bör således icke ställas i jemförelse med den andras, utan mätas efter den fördel han sjelf af hägnaden njuter i förhållande till de kostnader han för dess upprättande måste vidkännas.
Med denna åsigt öfverensstämmer ifrågavarande Författnings-Förslag, som, beträffande ofvanomförmälda sats, så vidt möjligt är, i denna grannlaga fråga synes förebygga de olägenheter, hvilka från hvarje oeconomisk Författning äro oskiljaktige.
I betraktande häraf och då den betydliga inskränkning i stängselskyldigheten, att icke instängd utmark skulle befrias derifrån, är vorden föreslagen, anser jag mig böra vördsamt tillstyrka, att ifrågavarande första hufvudgntnd må med nyssnämnde inskränkning af Rikets Häglof.
Beträffande de serskilda undantag från allmänna regeln, som i öfrigt uti 8 och 9 §.§. förekomma, vill jag vid granskning af berörde §.§. yttrande meddela.
Emedlertid har jag ansett mig icke böra förbigå två mot förenämnde allmänna hufvudgrund gjorde anmärkningar, den ena att vitsord till stängsel ej bör vara vidsträcktare än vitsord till laga skifte, och ■ den andra att pluraliteten af delegare, beräknadt efter oförmedlade hemmantalet, endast borde ega vitsord att fordra stängsel.
Lag- samt Allm. Besv.- och Oecon.-Utsk;s Betänkande N:o 20. ig
Hvad beträffar den förra anmärkningen, får jag erinra, att annat är laga skifte och annat är stängsel.
Uet förra afser egornes delning och sammandragning, det senare deras fredande, hvaraf den mindre jordegaren är lika mycket i behof som den större.
Genom laga skifte uppstår en skakning i markelagets oeconomiska förhållanden — en slags omflyttning af egande rätt till jorden, ofta af icke obetydlig inflytelse på delegarnes välstånd, hvadan äfven rättigheten att åstadkomma en sådan rubbning är till en viss grad inskränkt.
Detta inträffar åter icke i fråga om stängsel.
Ju mindre egorymd en delegare innehar, desto mindre förändring kan han tillvägabringa.
Hans vitsord sträcker sig här icke utöfver hans besittning, och är således mindre verkande än en större delegares.
Och på dessa skäl anser jag anmärkningen icke förtjena afseende.
Öfver den senare anmärkningen får jag afgifva enahanda yttrande.
Att det deri framställde förslag icke är användbart i andra fall, än då samfällighet möter annat skifteslags eller enstaka hemmans egor, är klart deraf, att, då jorden är skiftad, delegare icke kan sträcka sitt vitsord längre än hans egor räcka, och att således endast en röstegande finnes.
Dä det, enligt Kongl.
Skiftes-Stadgan, i de fleste fall står hvar och en fritt att få sin egolott i samfällighet afskild, kan en delegare, genom sitt vitsord till laga skifte, tvinga de öfrige, antingen att dela samfälligheten, eller att sjelfve hålla stängsel i rågång deromkring och yrka mötande grannars deltagningsskyldighet i sådan stängsel, hvaraf följer att om den förra utvägen väljes, den ene delegarens vitsord inskränkes till stängsel omkring de egor, han ensam kommer att besitta, och om den senare vidtages, att delegarne gemensamt begagna sitt stängsel-vitsord.
Denna anmärkning torde således_förfalla.
För clet andra: att delning sgrun den sålunda bestämmes, att der egor af enahanda beskaffenhet, vare sig Åker, Äng, Skog eller Betesmark möta hvarandra, böra delegare till hälften hvardera, hägnaden upprätta, men att deremot, der Åker, Äng eller vid laga skifte såsom inrosnings-jord beräknad odlingsbar mark möter instängd Skog eller Betesmark, skall innehafvaren af den senare endast till en tredjedel taga del i stängseln.
Om det kunde antagas, att af egande rätt följde skyldighet att hålla hägnad, vöre fördelningen af stängseln lätt uppgjord.
Den enas egande rätt skulle anses jemngod med den andras och, der egor möttes, borde hvar och en till hälften deltaga i stängseln. 16 Lag- samt Allm. Besv.- och Octon.- Ut siv. s Betänkande N:o 20.
* I denna åsigt hafva flere af Hushållnings-Sällskapen instämt, under yrkande, att den så kallade hälftenprincipen borde i alla möjliga fall tilllämpas.
Deremot har det å andra sidan blifvit anmärkt, aft mindre hemman skulle derigenom blifva mycket betungade till fördel för de större, stundom till den grad aft hemmanets värde ej skulle motsvara kostnaderne för dess inhägnande.
För att afhjelpa denna olägenhet, äro flere förslag till delningsgrund framställde, nemligen: l:o) uppskattade ego-beloppet, eller, såsom likartadt dermed , den gamla delningsgrunden, ”gärde den för mer, som för mera ligger3” hvilken mening Riksdagsfullmägtigen J^ehr gönsson från Öland uti'motion vid innevarande Riksdag biträdt 5 2:0) hemmantalet, det förmedlade uti inegor och det oförmedlade i skog och utmark, hvilken åsigt Riksdagsfullmägtigen Samuel Andersson från Östergöthland uti afgifvet Memorial godkändtj 5:0) inom by, öretal, aln eller stångfall3 4:0) då skog och utmark möter inegor, a) fullkomlig befrielse för Utmarksegaren från deltagande i hägnad, b) att endast inhägnade beteshagar borde deltaga, men öfriga utmarken vara fri, c) att utmark borde uppskattas till sex serskilda slag, samt hägnads-skyldigheten derefter mätas, d) att Utmarksegare borde deltaga till ^:del, ^:del, o. s. v. Då jag, på sätt ofvan är anfördt, icke ansett mig kunna antaga egande rätt ensamt såsom grund för stängselskyldighet, föijer deraf, att jag icke heller oinskränkt kunnat godkänna den deraf dragne slutföljd, att der egor i skillnadslinea mötas, bör hvardera delegare till hälften taga de] i stängseln.
Den ömsesidiga nyttan, hvilken jag ansett utgöra grpnden för stängselskyldigheten , måste i följd deraf jemväl läggas till grund för de stadganden, hvarefter delningen bör ske.
Detta oaktadt kan jag icke tillstyrka antagande af någon bland de i 1, 2 och 3 punkterne här ofvan föreslagne delningsgrunder, hvilkas olämplighet Lag-Comitéen fullständigt ådagalagt i motiven till 5 Cap. B. B.
Nya Lagförslaget.
Jag får endast tillägga, såsom ytterligare skäl mot hemmantalets antagande till delningsgrund, att hemmansklyfning då skulle komma att ega en Lag samt Allm. Bcsv.- och Oecon.
U/sk:s Betänkande N:o 20. 17 en .betydande inverkan på stängselskyldigheten.
Den, sorn i år med J hemman möter ett helt, kan nästa år få en granne, som endast eger f, eller sjelf öka sitt hemman till ett halft o. s. v. Skulle stängseln då ånyo fördelas?
ett dylikt vacklande, ehuru skadligt, vore dock oundvikligt, så vida icke all conseqvens skulle åsidosättas.
Egaren till ^ hemmanet skulle nödgas hålla -f af den stängsel, hvari han förut deltagit till i; hans större eller mindre deltagnings skyldighet skulle ställas i fullkomligt beroende af grannens godtycke.
Icke utan skäl klagade han öfver orättvisa, men egentliga orsaken härtill ligger i den orättmätiga fördel den mindre jordegaren alltid får tillgodonjuta på den störres bekostnad, så länge mantal utgör delningsgrund.
Då det, vid bestämmande af en allmän regel för delningsgrund, måste såsom säkert antagas, att fördelen af in-egors frånskiljande från grannens lika beskaffade egor, i allmänhet motsvarar kostnaderne för halfva stängseln deromkring, och då stängsel i rågångs linea, der skogs- eller betesmark mötas, jemväl i allmänhet måste antagas medföra nytta samt för den händelse, att fördelen icke skulle motsvara hägnadsbesväret, lindring deri, vida större än den som, enligt 1302 års Förordning, eger rum, finnes uti 5 §. föreslagen; anser jag icke betänkligt, att, med jemväl fästadt afseende å det afgjorda företräde af enkelhet och bestämdhet, som den i Författningsförslaget angifne delningsgrund framför alla öfriga eger, tillstyrka Rikets Ständer: att antaga samma delningsgrund, så att, der egor af enahanda beskaffenhet mäta hvarandra, böra delegare till hälften hvarå ra stängsel upprätta.
Hvad åter angår den händelse då in-egor möta skog eller betesmark, inser jag, å ena sidan, lika med de fleste af Länens Hushållnings-Sällskap och Motionairen Samuel Andersson, obilligheten deri, att utmarks-egaren skulle vara helt och hållet befriad från stängselskyldigheten, men måste, å den andra , erkänna vigten af det inkast att han stundom af hägnaden icke eger någon fördel.
Att genom skogs-eller betesmarkens uppskattning till vissa grader bestämma deltagningsskyldigheten, skulle likväl leda till oredor och tvister.
Det är icke möjligt att uppgifva bestämda reglor för en dylik uppskattning, och helt olika grunder torde, inom olika skifteslag, dervid komma att följas.
Prot. 18347:de Sami, 2 Afd.. 6.-te Häftet. 3 13 Lag- samt Allm. Besv.• vch Oecon.-Utshs Betänkande N:o zo. Enär likväl den betydliga inskränkning, som, enligt Kongl. Maj:ts senare Nådiga Proposition, uti Utmarks-egarens stängselskyldighet, hvilken icke skulle komma i fråga i annan händelse, än då utmarken vore instängd, leder derhän att stängselvitsord icke gäller innan nyttan af hägnaden, just genom den föregångne instängningen, blifvit ådagalagd, samt då jag icke kunnat utfinna någon mera lämplig delningsgrund, än den att egare till skog eller betesmark, som möter in-egor, skall till en tredjedel taga del i stängseln, tillstyrker jag, att Kongl. Maj:ts
Nådiga förslag äfven i denna del må bifallas.
Då jag sålunda yttrat mig, angående de hufvudgrunder, hvarå Författningsförslaget hvilar, återstår det att till granskning företaga de i hvarje §. förekommande föreskrifter tillika med deremot gjorde anmärkningar, hvartill jag alltså öfvergår: 1 Art. 2 §. i mom.
Då redactionen af detta moment i så måtto är otydlig, att ovisshet kan uppstå, huruvida uttrycket ”instängd skog eller betesmark” afser inhägnad endast af Skifteslagets eller enstaka hemmanets skog och utmark, eller om derunder äfven borde inbegripas tillgränsande skifteslags egor, hvilka äeo stängde i yttre gränserne, men icke i rålinien mot förstnämnde skifteslag eller enstaka hemman, föreslår jag,'att början af detta mom. må erhålla denna lydelse:
Gränsar Skiftes-Lags eller enstaka hemmans instängda skogs- eller betesmark emot åker eller äng etc.
Vidare, enär på sätt förut är anmärkt, ett undantag från allmänna regeln, att, der egor mötas, skall den som vill stänga i rågång hafva vitsord, i så måtto eger rum, att skog och betesmark, som ligger ostiingd , är befriad från stängselskyldighet, men sådant icke finnes utmärkt annorledes, än genom uteslutande af all föreskrift om hägnadsskyldighet för sistberörde slags egor — således endast negativtj anser jag nödigt att medelst förtydligande af denna §., tillvaron af förrberörde undantag må uttryckas och föreslår alltså, att vid slutet af §:s första mom. må införas följande tillägg: —• — — — deltaga.
Men ' ligger den angränsande skogs- eller betesmarken för 2:ne eller flere Skifteslag oinstängd, ege då något deltagande för densamma i stängseln icke rum.
Besv. och Oecon.-Utsk:s Betänkande N:o 20. ig 3 §.
De mot denna §. rigtade anmärkningar afse dels förkortande af stängselsträckning, som i visst fall berättigar till lindring, från 3OOO famnar till olika uppgifne lägre famntal, dels yrkande att ali bestämning härom borde ur Lagen utgå och i hvarje händelse bero af serskild pröfning.
Den förra af dessa anmärkningar har redan vunnit det afseende, som förändringen af denna §. uti Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition vid inneva- - rande Riksdag utvisar, och den senare torde så mycket mindre förtjena afseende, som Lagstiftaren i alla händelser, der det kan ske, bör gifva bestämda föreskrifter, och öfverlemna så litet som möjligt åt godtyckets bedömande. 4 §.
Här upprepas samma hypothesis 2:ne kort efter hvarannan följande gånger.
Jag tror att denna paragraf kunde, med bibehållande af sitt innehåll, sammandragas på följande sätt: ”Går allmän väg öfver Rågång, Skifteslag eller enstaka hemman emellan, då skall med skyldigheten, att till egornes fredande grind hålla, förfaras på sätt angående stängselskyldigheten i 1, 2 och 3 §.§. säges.
Der Skifteslag eller enstaka hemman har rätt till enskild väg eller fädrift öfver annat Skifteslägs eller annat enstaka hemmans egor, böra delegarne i förra Skifteslaget eller enstaka hemmanet, hvar och en i mon af den nytta de deraf hafva, hålla den stängsel, led eller grind, som för begagnandet af fädriften eller enskilda vägen kunna finnas nödige etc. etc.” 5 §.
Det har blifvit anmärkt, att förevarande §. skall stå i strid med stadgandet i 1 §., att hela skifteslaget skall taga del i rågångsstängse], enär, enligt 3 5,., den granne, hvars egor angränsa rågång mot annat skifteslag, ensam skall fullgöra Skifteslagets stängselskyldighet i rågången.
Vid jemförelse emellan dessa 2:ne §§., är det uppenbardt, att de afse helt och hållet olika händelser. 1 §. stadgar en allmän regel, att skiftes* lag skall till en viss del hålla stängsel i rågång mot annat skifteslag eller enstaka hemman, men här lemnäs icke någon föreskrift, huru förhållas bör i det serskilda fall, då stängsel yrkas inom skifteslaget.
Stadgandet derom måste sökas i 5 §., som ingalunda innefattar en motsägelse mot, utan tvertom en fullkomlig conseqvent utveckling af den i 1 §. gifna allmänna regeln.
Det faller sig nemligen klart, att då stängsel yrkas mot ett skifteslag, hvilket undergått lagligt skifte, den del-egare deri, hvars egor angränsa rågången, icke ställes i annat förhållande till sin utom rågången bo - 20 Dag- sami Altin. Besv. och Oecön Utsk:s Betänkande N:o 20. ende granne, än det, hvari han står till den eller de del-egare i skifteslaget, som med deras egor möta hans och således kunna mot honom göra sitt stängsel-vitsord gällande.
Så i ena som andra händelsen måste han stänga för sina egna egor, och något skäl kan af föreskrifterne i dessa §§. icke hemtas för den slutsats, att stängsel-skyldigheten skulle härutöfver utsträckas, eller att del-egare, hvars egor angränsa rågång, skulle dermed mer än någon annan betungas. 6 §.
För att vinna större tydlighet och bestämdhet uti redactionen af förevarande g., har jag ansett mig böra föreslå, att orden i rågång må införas i stadgandet 0111 delnings-grund, då del egare öfverenskomma att utan stängsel sins emellan bruka sina egor, och skulle uttrycket ”då sko3, la de efter hvarderas ego-andel emot det skifteslag eller enstaka hemman” etc., således förändras till följande lydelse: då skola de efter hvarderas egoandel i rågång emot det skiftes-lag eller enstaka hemman„ etc. 3 §.
Af åtskillige Hushållnings-Sällskap hafva framställningar blifvit gjorde derom, att del-egare i skiftes-lag, som i teg-skifte ligger, borde tillerkännas stängsel-vitsord mot sine grannar i skiftes-laget, såsom följd hvaraf Riksdags-Fullmägtigen Daniel