Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Enär de missbruk af betjening å Lands-Canzlier, till förekommande hvaraf samma motionär jemväl föreslagit, att i allmänhet föreskrifvas må, det Öfver-Exseculorers Utslag i utmätningsmål skola till de sökande utskrifvas i den ordning, målen blifvit färdige till afgörande och, när de sökande sig anmäla och erbjuda lösen, lill dem genast ullemnns, ej kunna äga rum, med mindre vederbörande förmän underlåta den i dessa afseenden dem åliggande tillsyn, samt, vid det förhållande, att jemväl utmätningsmål kunna vara af mer och mindre vidlyftig eller invecklad beskaffenhet, så att för utarbetande af besluten deri olika lid erfordras, ett sådant stadgande skulle föranleda dertill, att af en mängd korta och enkla mål, hvari, då arbetet på flera händer fördelats, såsom inom Lands-Canzlien i allmänhet tillgår, beslut kunna författas, innan ett och annat, förut till afgörande afslutadt, mål kunde, i anseende till dess större vidlyftighet eller mera invecklade beskaffenhet, med slut afgjelpas, expeditionen lomme alt, lill skada för en mängd sökande, fördröjas, anser Utskottet sistomförmäldta förslag ej eller böra till någon åtgärd föranleda.
Utsk. d. 5 Aug., kl. 3 c. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion, att på Magistrat i hvarje stad md öfverlåtas rättigheten att upptaga och handlägga lagsöknings- och utmätningsmål mot dem, som lyda under stadens jurisdiction, lika med hvad för Borgmästare och Bäd i Götheborg redan är stadgadt, och, i följd deraf.
Konungens Befallningshafvandes befattning med lagsökningar mot städernas invånare upphöra.
Hos Vällofl. Borgare-Ståndet har uti motion, som blifvit till Lag-Utskottet öfverlemnad, Herr Wallander anfört: att länge och med skäl kla - Lag-Utskottets Betänkandej N.-o 101. 5 gan blifvit förd öfver långsamlieten uti lagsöknings- och exsecutions-väsendet, men att, detta oagtadt, ingenting hufvudsakligen åtgjorts, för att åstadkomma någon båtande förbättring i denna, på allmänna och enskilda credilen och i följd deraf äfven på allmänna och enskilda välståndet djupt inverkande gren af lagstiftningen och lagskipningen.
Ofta och icke utan skäl sökte man orsaken till den öfverklagade olägenheten i vederbörande tjenstemäns försumlighet; men motionären trodde, att egentliga orsaken borde sökas uti lagstiftningens i delta hänseende oformlighet och de deraf följande omvägar vid behandlingen och verkställigheten af de angelägnaste utsökningsmål.
Desse voro hufvudsakligen sådane, sorn rörde städernas invånare, genom hvilkas händer gingo landels betydligaste affärer, hvilkas bedrifvande hufvudsakligen hvilade på allmänna crediten, hvars väsendtligasle stöd åter vore punktlighet i betalningsväg eller, då denna brusle, skyndsam handräckning för fordringars utfående.
Huru långt detta mål var aflägsnadt genom den nuvarande lagstiftningen för handräckningsmål, hade erfarenheten mer än tillräckligt ådagalagt.
Med undantag af hvad angick Slockholm, der Öfver-Slålhållare-Embelet handlade alla mot invånarne förekommande lagsökningar, och Götheborg, der sådane mål upptogos af Borgmästare och Råd, tillhörde befattningen med slika mål mot invånarne i Rikets öfrige städer Konungens Befallningshafvande, hvar i sitt Län.
Att, till stor skada för handel och näringar en mängd olägenheter uppkommo genom ett sådant behandlingssätt af lagsökningsmålen, både för den deraf härrörande tidsutdrägt och de ökade kostnaderne, vore en sanning, som icke kunde bestridas; och det borde derföre vara Representantens pligt alt undanrödja dessa olägenheter och tillvägabringa enklare och ändamålsenligare stadganden i detta hänseende.
Motionären föreslog derföre, att Magistraterne, hvar i sin stad, finge på sig öfverlåten rättigheten att upptaga och handlägga lagsöknings- och utmätningsmål mot dem, som lydde under stadens jurisdiclion, lika med hvad för Borgmästare och Råd i Götheborg redan var stadgadt; alt i följd deraf Konungens Befallningshafvandes befattning med lagsökningar mot städernas invånare måtte upphöra; och att, i öfverensstämmelse härmed, måtte göras de ändringar i Utsöknings-Balken, till hvilka den sålunda föreslagna förändring kunde föranleda.
Utskottet har tagit denna motion i öfvervägande; och enär den, till sin natur alltid skadliga, sammanblandning af execuliva och domare-bestyr hos samma myndigheter, hvilken, på grund af nu gällande Författningar, till en del redan existerar, bör snarare helt och hållet afskaffas än utvidgas, kan Utskottet å motionen icke tillstyrka bifall.
Augusti 1840. 6 jLag-Utskollets Betänkande, N.-o 102.
Ankom till Exp. Utsk. d. 5 Aug., kl. 3 e. m.
Betänkande, i anledning af väckte motioner om rättighet för Länsmän att, på eget ansvar och utan förutgången remiss från Kronofogde, äfvensom för enskilde, på Socknestämma utsedde, personer, att verkställa utmätningar.
Till Lag-Utskottets behandling liar Hedervärda Bonde-Ståndet öfverlemnat följande, i dessa ämnen väckte motioner, nemligen: 1:0 af Peter Mårtersson från Jönköpings Län, som uti de i 1 Cap. 3 § TJtsöknings-Balkcn, jemnförd med 8 § i Kongl. Förordningen den 28 Juni 1798, gifne föreskrifter, huru verkställighet å laga kraftvunne domar och utslag meddelas skall, föreslagit den förändring eller tillägg, att vederbörande Länsmän blefvo bemyndigade att, utan remiss från Kronofogde, meddela handräckning
Lill verkställande af laga kraftvunne domar och utslag, som angingo penningar lill bestämd summa eller lösören till visst utsatt antal och beskaffenhet.
Sådant skulle, enligt motionärens tanka, otvifvelagtigt medföra stor lättnad och beqvämlighet för allmogen, som nu ofta nödgades vidkännas både stort besvär och betydlig kostnad för att tillställa Kronofogden utmälningshandlingen och sedermera hos honom afhemta redovisningen.
Enär icke desto mindre utmätningen merendels verkställdes af Länsmannen, som dertill af Kronofogden beordrades, insåg motionären icke skäl, hvarföre ej Länsmannen lika gerna skulle kunna få i första hand emottaga utmälningshandlingen och på eget bevåg, utan att behöfva afvagta Kronofogdens ordres, derå meddela verslällighet.
Till betryggande af de rättsökandes säkerhet, borde dock de Länsmän, som ville sig af en sådan rättighet begagna, hos Landshöfdinge-Embetet förut ställa, till vederhäftigheten godkänd, uppbördsborgen, i enlighet med hvad Kronofogdarne nu ålåg; 2:0 af Olof Persson från Gefleborgs Län, som föreslagit det stadgande, alt fordringsegare finge, för verkställighet af dona eller utslag, vända sig antingen till vederbörande Kronofogde eller till Länsmannen i det district, der gäldenären är boende, och att det måtte åligga Länsmännen, under enahanda iagttagelser, som för Kronofogde nu vore stadgade, utmätningar förrätta, — samt 3:o af David Andersson från Halland, som, efter framställning af de olägenheter, hvilka voro förenade dermed, att utmätningar ej finge förrät - Lag-Utskottets Betänkande, IV.o 102. 7 tas af andie personer, än Kronofogde eller den, lian behagade i sitt ställe dertill utse, såsom tidsutdrägt och oskäliga kostnader samt för Kronofogde förlusten af en tid, den han på öfrige embetsgöromål behöfde använda, hemställt, alt, med bibehållande i öfrigt af nu gällande Execulionsförfatt11 ingar, det blefve tillåtet hvarje socken att inom sig, genom val å allmän Socknestämma, utse och förordna en inom socknen boende, för redlighet och duglighet känd, bofast man, hvilken, utan förutgående ordres från Kronofogde, som med hans förrättningar ej finge att skaffa, skulle ega att, med biträde af Nämndemän, der meddela handräckning till utmätningar å laga kraftvunne domar och utslag; och har motionären, i händelse delta förslag, lill stöd hvarför jemväl åberopats, dels exemplet af den allmogen lemnade rättighet att till auctionsmän utse de personer, till hvilka den eger förtroende, dels ock den omständighet, alt genom förslagets antagande en högst betydlig lindring uti det så mycket öfverklagade brefbäringsbesväret skulle uppslå, ej blefve i sin helhet bifallet, äskat, alt fordringsegare åtminstone mätte berättigas lill den på omförmäldte sätt utsedde Sockne-executor, på begäran, undfå remiss för verkställighet af domar och utslag i mindre lagsökningsmål.
Utskottet har tagit dessa motioner i öfvervägande; och då de nödiga conlrollerne öfver Utmälnings-författningarnes behöriga iagllagande ofelbart skulle försvåras, ju mera ansvaret för utmätningar delades emellan flere personer; då det vore desto betänkligare att öfverflytta detta ansvar ifrån Kronofogdarne uppå Länsmännen, som dessa tjenstemannaklasser, i allmänhet, egande olika bildning och villkor, otvifvelagtigt lemna olika garantier för erforderlig ordning och säkerhet; då nödig noggrannhet vid behandlingen af ulmätningsärenden icke synes i allmänhet kunna påräknas hos enskilde, till utmätningsförrättare valde, personer, äfven af det skäl, att påföljderne af ett lagslridigt förfarande ej kunde blifva för dem lika äfventyrlige, som för tjenstemannen; då mycken oreda sannolikt skulle uppkomma derigenom, att flere utmätningsman, af hvarandra oberoende, erhölle serskilda uppdrag mot samma person, hvilken händelse ofta kunde inträffa, derest det berodde af fordringsegare att välja förrättningsman, — samt slutligen då icke blott fordringsägarens, ulan jemväl gäldenärens rätt och fördel måste afses, hvaraf följer, att valet af utmätningsman ej må bero af den förres, eller blott enderas, godtfinnande; fördenskull tinner Utskottet sig icke böra å någotdera af ifrågavarande förslag tillstyrka bifall.
Stockholm den 4 Augusti 1840. 8 Lag-Utskottets Betänkande, No 1o3.
No 103.
Ant. till Exp. Utsk. den 5 Aug., kl. 3 e. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion om ett förändradt lagstadgande, i afseende på försäljning aj utmätt gods.
Bonde-Ståndet liar i molion, som till Lag-Utskottet blifvit öfverlemnad, Pehr Matisson från Wermlands Län, enär, enligt motionärens tanka, det vore utan ändamål att vid utmätningar Nämndemän blefvo, på gäldenärens bekostnad, tillkallade för alt värdera det gods, som utmättes, i fall detsamma ändock slutligen skulle kunna försäljas till hvad pris som helst, samt så beskaffade försäljningar jemväl mycket bidrogo att öka antalet af de fattige i landet, föreslagit det lagstadgande, att, då faslighet, som blifvit utmätt, eller sådane utmätte persedlar af värde, som t. ex. guld, silfver och koppar, i brist af köpare, ej kunnat på tvänne auctioner försäljas, fordringsegaren må vara pligtig alt, såsom orden lyda, å den tredje auctionen göra sig egendomen eller varan lillslagen efter det åsutla värdet.
Utskottet har tagit denna motion i öfvervägande; och som det ej är förenligt, hvarken med rättvisa eller billighet, att borgenär, som eger fordran i penningar eller varor, må vara pligtig i betalning derföre emottaga annat slags gods samt belastas med de kostnader och besvär, som med dess förvandling i penningar kunna vara förenade, kan Utskottet icke tillstyrka den föreslagna ändringen i de nu gällande stadganderr, enligt hvilka utmätte lösören, der gäldenären ej ålnöjes med det vid utmätningen dem åsätta värde, eller borgenären icke vill godset derför behålla, skola gå till salu under offentligt utrop, som ej må ske förr, än viss dag dertill nämnd och, på serskildt föreskrifvet sätt, allmänneligen kungjord är, äfvensom icke något må föryltras androm till viljes och gäldenär lill skada eller då allenast få äro tillstädes, utan de yppersta varor så länge sparas, alt mesta folket samladt är, samt, hvad i mät tagen fastighet beträffar, densamma skall vid första auctionen, om det belopp, hvartill fastigheten, vid den i och för utmätningen förrättade värdering, blifvit uppskattad, eller något högre, då bjudes, föryttras utan afseende å det större eller mindre antal då närvarande speculanter, men vid andra auctionen, med iagttagande af att utrop ej får ske då allenast få äro tillstädes, ovillkorligen lill den mestbjudande försäljas; utan hemställer
Utskottet att motionen må lemnäs utan afseende.
Augusti 1840.
STOCKHOLM, HOS L. J. HJERTA, 1840. Lag-Utskottets Betänkandej N:o 104. 1 N:o 104.
Ank. till Exp. Utsk. den 7 Aug. kl. i e. m.
Betänkande, i anledning af väckta motioner om upphäfvande eller ändring af Kongl. Förordningen den Augusti t8i3_, emot fylleri och dryckenskap.
Från Hedervärda Bonde-Ståndet har Lag-Utskottet till handläggning fått emottaga två i detta ämne väckta motioner, nemligen: 1:0.
Af Lars Nilsson från Blekinge län, som anfört, att, då Kongl. Förordningen den 24 Augusti 1813, emot fylleri och dryckenskap, tillkom, skedde sådant i den öfvertygelse, alt stränga straffbestämmelser skulle hämma en last, som i sitt tilltagande hotade samhället med ett djupt ingripande ondt.
Man syntes dock hafva misstagit sig deruti, att man icke allenast beslraffat en last, utan äfven stadgat alltför stränga straff.
1734 års lagstiftare ansågo fylleriet såsom en oanständighet, som blef brottslig, endast då den visade sig vid vissa heliga tillfällen; men enligt omförmäldte Förordning kunde deremot en person, fastän han ej, genom bruket af starka drycker, vore af allmänheten ansedd såsom drinkare samt aldrig i rusigt tillstånd begått någon annan förseelse, blifva, lika med våldsverkaren, en fästningsfånge och derigenom från välstånd i fattigdom försatt; äfvensom Författningen lätt lämpade sig till förföljelse.
Serskild uppmärksamhet ansåg motionären böra lemnäs åt den i Förordningens esta §. anförda beskrifning på den, som gjort sig skyldig lill ansvar för dryckenskap, hvilken beskrifning vore i sådan målto ofullständig, att den person, hvilken väl öfverlastat sig af starka drycker, eller med oredig sinnesförfattning eli sådant tillstånd röjde, men på hvilkens mer än vanligt glädtiga uppsyn och lynne det kunde märkas, att han af starka drycker njutit, icke vöre, genom något i §:n gjordt undanlag, från ansvar fredad.
Slutligen ansåg äfven motionären sig böra göra anmärkning vid stadgandet, att Konungens Befallningshafvande eger döm ma, ifråga om dryckenskaps-förseelser, begångna å landet.
I detta afseende förekomma, att, då den tillåtna utvägen att förvisa undersökningen lill Häradshöfding med biträde af 2 Nämndemän sällan begagnades, nödsakade den tilltalade, jemte vittnen, att resa en ofta mer än dubbelt nödig väg, nemligen till Läne-residenset; men omnämnde Bih. till R.
Pral. 184.0. 7 Sami. 1 Afd. 28 Haft. 1 2 Lag-Utskottets Betänkande, N.o 10/j.. utväg anlitades, så vanns icke derigenom den åsyftade skyndsamheten med lagförandet af dryckenskapsförseeiser, emedan rättegångssättet, i stället att förenklas, tvertom invecklades, helst undersökningen ofta måste af Häradshöfding och två Nämndemän uppskjutas, då jäfs-iuvändning gjordes emot vittnen, och domfört antal för denna invändnings pröfvande naturligtvis saknades.
På grund af sådant allt, och då erfarenheten visat, att ifrågavarande Kongl.
Förordning ej uppfyllde det dermed afsedda ändamål, hemställde motionären, att samma Förordning måtte helt och hållet upphäfvas; men, om detta ej kunde ske, yrkades, att ej mindre en förklaring öfver irsta §. deraf meddelas, så att den, på hvilken det kan förmärkas, att han starka drycker förtärt, utan att han likväl är så öfverlastad, att han deraf är oredig till sin sinnesförfattning och synbarligen drucken, blifver från ansvar fredad, än ock alt 11 §. måtte undergå den förändring, att endast Idärads-Rätt varder behörig domstol att upptaga och afdöma dryckenskapsförseeiser, begångna å landet. 2:0 af Peter Petersson i Slätthult, Jönköpings län, hvilken föreslagit nyssnämnde ändring i Förordningens 11 §., hufvudsakligen på ena handa skäl, sorn i den förra motionen äro anförda.
I öfrigt hafva Ola Jeppsson från Blekinge, Johannes Christoffersson från Kronobergs
Län m. fl. instämt uti Anders Nilssons motion.
Efler att hafva tagit innehållet af dessa motioner i öfvervägande, får Utskottet afgifva följande utlåtande i ämnet:
Missbruk af starka drycker utgör en last, som, i och för sig sjelf betragtad, straffas medelst sina egna förderfliga verkningar på den, som densamma utöfvar; men om derigenom offentlig förargelse förorsakas eller andras frid och säkerhet störas, antager denna last jemväl egenskapen af brott samt inträder i och med detsamma på allmänna straffrättens område.
Då, enligt Utskottets nu tillkännagifne åsigt, fylleri bör i vissa fall vara föremål för strafflagen, kan Utskottet ej biträda Lars Nilssons yrkande, att de, till förekommande af fylleri och dryckenskap, utfärdade föreskrifter måtte helt och hållet upphäfvas; hvaremot det tillhör Utskottet alt meddela yttrande, i hvad nion de af motionärerne framställde anmärkningar må till ändring i samma föreskrifter föranleda.
Härvid förekommer, hurusom förenämnde Författning i dess början innehåller, att den gjort sig till ansvar för fylleribrott förfallen, som genom missbruk af starka drycker så öfverlastar sig, att af hans åtbörder elier orediga sinnesförfattning synbarligen märkas kan, alt han är drucken.
Denna beskrifning synes vara mindre lämplig, enär bevisningen om förse - Lag-Ulskotlets Betänkande, N:0 to/f,. 3 elsens veris i igheL derigenom blifvit till en del gjord beroende af vittnens enskilda begrepp om den tilltalades sinnestillstånd, samt är ej eller behöflig, helst brottet redan är till sin natur och beskaffenhet allmänt kändt; hvadan Utskottet anser lagbudet böra i mera enkla och bestämda ordalag affattas.
Yidaie skulle Författningen, i följd af hvad Utskottet här ofvan yttrat, bestämdt utmärka, att ansvar för fylleri endast eger rum, då förargelse i allmänna lefvernet derigenom åstadkommes; och hvad sjelfva ansvaret beträffar, så torde de för förnyade förseelser stadgade påföljder dels af förhöjda böter, dels af arbete å correctionshus, icke vara ändamålsenliga.
Utom det att en på fylleri begifven person icke lärer kunna räknas till den klass af brottslige, för hvilkas återfall i samma brott allmänna säkerheten fordrar ökade bestraffningar, mäste i betragtande tagas, att dryckenskapslasten vanligen åtföljes af misshushållning, och att den, sorn nedsölar sig i denna last så, att han flere resor derför tilltalas, merändels kommer i en ofördelagtig ekonomisk ställning, hvilken ytterligare måste försämras genom erläggandet af betydliga bötesbelopp, men ännu mera genom den felandes afsändande till arbetsinrättning och skiljande under längre tid från vården af sin egendom, hvaraf följden slutligen blifver, alt han, med hustru och barn, faller fattig-inrättningen till last.
Utskottet är derföre af den mening, alt bölerne för fylleri böra, hvarje gång åtal sker, endast utgöra det belopp, som nu för första resan är stadgadt, att påföljden af ej* mindre correclions-arbete än den med ärelöshet jemnförliga förlusten af medborgerligt förtroende måtte borttagas, och alt den felande, i stället, när han ej af tre undergångne bestraffningar för fylleri i allmänna lefvernet låtit sig rälta, ulan fjerde gången eller oftare gör sig till samma brott saker, skall anses förfallen att under förmyndarevård ställas, om sådant af vederbörande äskas, med rättighet likväl alt åter blifva försatt i myndighets-lillståud, i händelse han bättrar sitt lefverne.
För alt befordra enhet i Rättegångsordningen bör befallningen alt dömma öfver fylleribrott från Konungens Befallningshafvande öfverflyttas till allmänna domslolarne.
Denna domsrätt är dessutom icke allenast oförenlig med Konungens Befalluingshafvandes bestämmelse, utan föranleder äfven till betydliga kostnader, som parter och vittnen, genom inställelse vid Lands-Canzlien, måste vidkännas.
I öfverensstämmelse härmed föreslår Utskottet vördsamt, att Kongl. Förordningen den s4 Augusti i8:3, emot fylleri och dryckenskapj måtte erhålla följande förändrade lydelse: Lag-Utskottets Betänkande, N.-o 10/j.
Den, som af starka drycker synbarligen öfverlastad är, och i sådant tillstånd träffas ä väg, gata eller annat allmänt ställe, bö'e, hvarje gång, hati derjör tilltalas , tre Riksdaler sexton skillingar.
Dömes någon Jjerde gången eller oftare till ansvar för fylleri, vare, om han är myndig, dessutom under förmyndare stäld, då påstående derom göres; dock att den således sak fä
Ide md, der han sitt lefverne bättrat, efter två års förlopp anmäla sig hos Domstolen att åter varda myndig förklarad.
Om någon inför Konungens Befallningshafvande eller någon Domstol, vid allmänna sammankomster, läsförhör, stämmor, auctioner, marknader, skjutsningar eller skallgångar, finnes af starka drycker öfverlastad, den fcilles till dubbla böter emot hvad här ofvan blifvit utstakadt; och eger Konungens Befallningshafvande, Domare, Kronobetjent eller annan tillstädes varande förrättningsman, att en sådan genast afvisa, eller, der omständigheterne så fordra, med honom låta förfara, på sätt y §. här nedan förmäler.
Hvad allmänna Lagen i 3 Cap. 4 $ MissgerningsBalken, Kongl. Brefvet den iy Augusti 1^38 och Kongl. Förklaringen den 2g November 1823, för fylleri i kyrka stadga, kommer äfven hädanefter att ega rum, jemte det ansvar, som denna Författning för fylleri i allmänhet föreskrifver.
Öfvermage, som af starka drycker öfverlastar sig, ages af föräldrar eller husbonde, i närvaro af krono-, stads- eller police-betjent; men den, som till öfverflödig förtäring en sådan förleder, bote Sex Riksdaler tretiotvå skillingar. 2 §.
Prestman, sorn under tjenstens utöfning är af starka drycker öfverlastad, vare sitt prestembete och innell afvande tjenst förlustig.
Lag-Utskoitets Betänkande, N.o 104 Ar någon annan, vid förrättande af Kongl. Maj.ts och Kronans tjenst, drucken, bote dubbelt emot det, sorn i 1 ff 1 mom. utsatt är.
Sker det tredje g än gen j blifva han ock; efter omständigheterna, på vissa år eller för alltid från tjensten afsatt.
1 afseende på prestmän, som utom tjenstgöringen beträdas med fylleri, galle föreskriften i ig Cop. 23 Kyrkolagen.
Med de till Krigsstaten hörande personer för hålles efter Krigs Artiklarna. 3 §.
Begår någon brott i fylleri, må hans tillstånd ej lända honom till ursägt, utan skall han, jemte ansvar efter denna Förordning, vara underkastad alla de påföljder, som Lag och Författningar i hvarje fall föreskrifva , dock att böter för fylleri icke ega runi för den, som för annat brott gjort sig till högsta kroppsplikt skyldig. 4 §.
Om på sådant ställe, der bränvin eller andra starka drycker försäljas, någon finnes i den nion öfver lastad, att han synbarligen icke utan våda för sig sjelf och andra, kan lemnäs utan tillsyn och biträde; vare värd skyldig att honom vårda, tilldess det rusiga tillståndet upphört, och ifall sådant af värd under lätes, och skada derigenom inträffar, plikte värden Sex Riksdaler tretiotvå skillingar, hvarf01 utan, vid förnyad enahanda försumlighet, det på vederbörandes bepröjvande, efter omständigheterne, må ankomma, huruvida värd af sin näringsrättighet må förklaras förlustig. 6 §.
Vid Sex Riksdaler tretiotvå skill ingars bot cch för - Lag-Utskottets Betänkande, N:o loj. lust af all rätt till betalning för varan, förb judes allt utborgande af starka drycker ej mindre åt omyndige studerande under deras vistande vid Äcademier, Gymnasier och Skolor, utan föräldrars, förmyndares eller lärares vettskap och vilja,* än dt tjenstefolk, gesäller och lärgossar samt gemenskapen af krigsmagten, utan vederbörande husbönders, mästares eller befälhafvares lof '. 7 §•
Hvar och en, som, af starka drycker öfverlast ad, träffas på väg eller gata, må, när dess behöriga vårdande icke annorledes låter sig verkställa, förvaras i häkte, till dess han återvunnit sina sinnens bruk.
Gör han d förenämnde eller andra allmänna ställen, såsom värdshus, näringsställen och krogar, i fylleri oljud, eller förnärmar andras fred och säkerhet, skall han ovillkorligen i häkte inmanas; dock bör han, sedan han åter blifvit nykter, på fri fot ställas, derest ej sådant brott är begånget, hvarför han efter Lag i fängelse hållas må. 8 §.
Alla i denna Förordning bestämda böter skola fördelas på det sätt, att två tredjedelar tillfalla åklagaren, och den återstående tredjedelen de fattige i den församling der förbrytelsen skett.
Med fördelningen af de böter, sorn, jemte fylleriböter enligt denna stadga, kunna efter allmänna Lagen och serskildta stadgar åläggas, kommer att förhållas, på sätt i hvarje fall föreskrifvet är. 9 §■ Saknas tillgång till gäldande af de böter, som ef ter denna Förordning åläggas, skola de förvandlas till fängelse vid vatten och bröd, enligt den i 5 kap. f. Straff-Balken fastställde beräkning.
Är, jemte, fylleri, andra brott begångna, och förvandling af böter skall ske, förhålles efter de grunder, som uti 11 punkten af Kongl, Förklaringen den 23 Mars i8oy utstakas.