Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Domaren annorlunda, än på grund af ågången Lagfart, kan, till tryggande af den förres rätt, utöfva den enligt Förordningens 12 §. honom tillkommande profning, huruvida Gäldenär verkeligen är egare af den pantfÖrskrifna egendomeli samt ändteligen deli olägenhet för Köparen, sorn kunde vållas genom sådane Inteckningars mellankomst, lätt kan förekommas i de fleste fall genom skyndsam Lagfart, och i alla, genom innehållning af köpeskilling till dess uppbud och, vid samma tillfälle, Gra vallons bevis erhållas, samt torde böra tålas emot den större fördelen för Fastighetsegare i allmänhet, att få Inteckningars gällande kraft byggd på säkra grunder, har Herr Ehret7- borg tillstyrkt, det all Inteckning må vara gällande, sorn, på grund af Jordegares pantförskrifning , sökes hos vederbörlig
Domstol å den pantförskrifne Egendomen, innan annor egare deri sokt uppbud och då elier sedermera bevilljaS.
Af ännu större vigt för Intecknings» säkerheten har Herr Ehrenborg Casper ansett hvad Riksdagsmannen Ruthberg och jemväl Herr Limnelius yrkat, attingen slags rätt till fastighet i följd af skuldfordran, Testamente, Arf, Arrende, Fordelundantag, Förläning m. m. må, utan alt vara intecknad gälla till förfång för Inteckning.
Då Utskottet härom yttrat sig, att, enar, uppå Långifvarens egen omtanka och försigtighet ankommer, att genom Gravalions be - 1238 Lagutskottets Betånkanden. vis och åtkomst-handlingar gora sig försäkrad om Gäldenärs egande rätt till deli Fastighetspant som erhjudes, oell den säkerhet den kan medföra, innan lån utlemnas, hvartill komme, att, vid uppbuds meddelande, Domaren åligger infordra förra Fastighetsegarens åtkomsthandlingar, hvarigenom dess rätt att sälja eller öfverlåta Fastigheten skall bestyrkas, Utskottet funnit något nytt stadgande i ämnet icke vara af behofvet påkalladt, har Herr Ehrenborg ansett, att Utskottet för ett sådant omdöme kunnat hemta tillräckligt stöd af 12 §.
InteckningsLagen, enligt hvilken Inteckning ej må beviljas 1 annan Egendom, än den Gäldenären vetterligen genom Laga fång förvärfvat, och deraf han egare är, då Inteckning sökes, så vida nemligen, man dels kunde förutsätta att säker kännedom om Egendomarnes natur alltid vore hos Domaren att tillgå, eller ens alltid kunde af åtkomsthandlingarnc inhemtas, dels ock frågan vöre endast om Pantförskrifvarnes fulla och oinskränkta egande rätt till de Fastigheter, hvari de lemna Inteckning och ej tillika om undanrÖdjande af sudan slags förmånsrätt, som, efter nu gällande Författningar, stundom kan blifva för Intecknirtgstagaren menlig, utan att han, hvarken af Gravations-bevis eller åtkomst-handlingar kan derom inhemta kännedom eiler deremot förvara sin rätt; men frågan angående Intéckningstagarens säkerhet af Inleckningsgifvarens egande rätt till Lagutskottets Betänkmdett.
1239 den pantförskrifne egendomen, och om samma egendoms så beskaffade natur att den med laglig påföljd må' kunna intecknas, samt fråga om undanrödjande af sådan förmånsrätt i Fast Egendom, hvilken, ehuru icke intecknad, kan leda till den intecknades eftersättande, hade, efter Herr Ehrenborgs tanka, bordt särskildt betraktas. X förra afseendet borde, på sätt ofvanberört är, Inteckningstagaren kunna trygga sig vid Domarens pröfning; men Domaren saknar ofta, eller kan åtminstone icke utan svårighet erhålla kännedom om Fastighetens natur; man har flere exempel på Kronohemman, hvilka, i egenskap af SkatleII emman blifvit uppbudne, samt lagfart derå beviljad och med Fastebref bekräftad; äfvensom inteckningar deri meddelade , innan det, efter lång tids förlopp blifvit upplyst, att samma hemman aldrig blifvit till Skatte löste, eller rätteligen kunnat disponeras annorlunda, än efter den Successionsordning, som för åboer å Kronohemman särskildt är stadgad; och samina förhållande har inträffat med FideiCommissegendom.
Om nu ock detta härrört från mindre sorgfällighet hos Domare, att ex nobeli officio söka, eller ålägga vederbörande förskaffa de upplysningar, som i sådane fall varit erforderiige, men hos Domstolarne saknats; så synes dock Lagstiftningen böra vara omtänkt att de, till allmän och enskild säkerhet, måtte i ett sammanhang och utan omgång derstädes T >40 Lagutskottets Bttånkanden,, blifva att tillgå, hvilket hufvudsakligeit skulle vinnas, om HäradsSkrifvarne åläg» gas, att tillställa Häradshöfdingarile full» ständiga JordboksExtracter, samt vid hvarje års slut meddela dem uppgifter å de genom Skatteköp eliev på annat sätt inträffade förändringar; äfvensom HofRätterne hos hvilka alla FideiCommissFörfattningar, såsom innefattande Adelns Testamentariske
Dispositioner, måste vara bevakade och till finnandes, borde lemna Häradsliöfdingarné uppgift å de Egendomar, som, under den af sådane Författningar föranledde inskränktare dispositionsrätt, innehafvas; och om Häradshöfdingarne derjemte tillförbindas» att, i afseende på alla de Fastigheter, som med full och oinskränkt dispositionsrätt innehafvas, derå upprätta Förteckningar, som upptogo egarnes namn, vöre upplysning deraf vid skeende Intecknings-ansökningar lätt inhemtad, och de misstag man i detta afseende velat afböja, antingen förekomne, eller ock, om de begingos, ledande till bestämd ansvars- och ersättningsskyldighet för Domare* Ytterligare har Herr Ehrenborg ansett Utskottet, af Riks» dagsFullmägtigen Ruthbergs Förslag, att ingen slags rätt till Fastighet i följd af Skuldfordran, utom på grund af Inteckning, skulle ega rum, hafva egt anledning, att yttra sig angående 2:ne slags förmånsrätter, hvilka, ehuru ej bestämde i 17 Cap. HandelsBalk., hvilket, både efter Rubriken och _ Z.rtg Vtskottttt Betfakwitn. 1241 och InteckningsLagens föranledande, bor» de utgöra enda och rätta grunden för Bor» genärs företräde, likväl äro stadgade, deri ena genom beskrifveil
Lag, och den andra genom antagen och jemn väl i Konungens Högsta Domstol följd praxis, nemligen, dels den förmånsrätt som säljare af fast Egendom, enligt ti Cap. 2 §.
JordaBalk» i samma Fastighet eger för köpeskillingen, ända till dess Laga Stånd åkommer köpet, och således framför den nya egarens Bor» genärer, hvilka, sedan hall å Fastigheten er» hållit första uppbudet, låta sin rätt deruti inteckna, dels den förmånsrätt, som då Fast Egendom blifvit i mät tagen, blifvit tillagd dem, för hvilkas fordringar utmät* ningen skett, framföre sedermera beviljade Inteckningar, på den grund, att egandé rätten till Egendomen ansetts hafva genom förstnämnde åtgärd öfvergått från Gähle» närén till dess Borgenärer.
Begge dessa slags förmånsrätter synes Herr Ehrenborg kunna undvaras, eller förknippas med vil» kor al Inteckning, emedan, i förra fallet, säljaren synes lika snart kunna vara i till» fälle att taga Inteckning, sorn köparen att taga Uppbud, och, i sednare fallet, Bor* genär, för hvilken utmätningen skett, bör vara obetaget, att låta dess kraft och Verkan vid Domstolen inteckna, på Sätt Lag» Comtnittéens förslag till UtsökniimsBalk. i . O , . O 4 Cap. 20 och 21 §. §. omförmäler och LigXJtskotts Betänkandets. 12^2 LagXJtskottitt Betänkandets. hvilket äfven voro instämmande med äldre Författningar, såsom Kongl. Placatet den 24 Januarii 1684 och Kongl. Brefvet den 1 Fcbruarii 1700', exaligt hvilka Seqvester till och med för Krono-fordringar icke utan Inteckning ansågs i Fast Egendom gällande.
Om också i förra fallet Säljaren och i det sednare Borgenären, som Utmätning erhållit, genom
Lag tillerkändes förmånsrätt framför de Borgenärer , hvilka vid samma Ting låto inteckna sine fordringar, en förmånsrätt, som skäligen synes höra de förra tillkomma i afseende på fordringarnes upphof, voro dock de sednare, hvilka i allt Gravations-bevis som de vid samma Tings slut egde erhålla, om förhållandet iibragtes underrättelse, icke blottstälde för de opåräknade förluster, som nu genom sådane, för både dem och Domstolarne okände gravationer ofta kunna inträffa; och har Herr Ehrenborg slutligen yttrat, att ehuru han förut tillkännagifvit sin åsigt, att, då ett nytt Lagverks granskning och antagande snart förestår, partielle Lagförändringar böra ske sparsamt och endast i de fall, då de af synnerlig angelägenhet påkallas, han likväl anser en sådanangelägenhet inträffa i afseende på InteckningsLagarne, hvilkas, så väl som ExecutionsLagarnes , förbättring i vissa delar, ostridigt lärer utgöra en af de åtgärder som för Crcditens återställande och befästande, så vidt den af Lagstiftande jnagtens omsorg beror, erfordras.
Lagutskottett Betönknnäin. 1243 Herr Grefve Spens Carl Gustaf har, uti frågan angående ändring uti i3 §. af InteckningsFörordningen, med liufvudsakligt instämmande uti Herr Ehrenborgs yttrade åsigten, uppå flere andragne skäl, föreslagit, icke allenast att nämnde § måtte erhålla följande Redaction.” har nä* gon Egendom jörvärfvat genom fäng3 hvarå Lagfart ske bör och kommer_, innan uppbud sökt är, före egarens Borgenär till Rätten med skuldbref eller annan handling derföre Inteckning tilläten är; vare en sådan Inte c krings-ansökan 1 allo lika gällande, som om köpet icke skett j och sake nya Egaren sin fångesman", utan äfven att följande tillägg måtte göras:” Jr Inteckning, sorn sålunda söktes, af den art, att, genom dess fastställande i köpevilkor kunna rubbas, ocb är tiden för uppbuds-sökande efter
Lag ännu ej af köparen försäten; gange köpet äterden som köparen det påstår, och Säljaren ej gitter visa, att Intecknings ansökan blifvit återtagen, eller till öIverensstämmelser med köpeviikoren förändrad."
Hos Vällofl. BorgareStåndet har Herr Ullberg anfört: att det icke vore ett ringa pr 1 vat-intresse, som föranledt ifrågavarande motioner, enär det gäller om säkerhet för Medborgares Egendom till oräkneligt belopp, och frågan är att fylla en lucka i Lagen, hvarigenom så kallade Lagliga Bedrägerier skola sanctioneras eller lössläppas, hvilken fråga förtjent destomera upp - 1244 fogUtskotiett Betänkande».
Jnärksamhet, som händelser i Lagskipningen härmed gemenskap egande hvilka Vackt allmänt uppseende, ej kunnat vara Utskottets samtlige Ledamöter okände, då de, emanerade från Högsta DomareMagten, genom tryck varit offentlig granskning underkastade.
Då man föreställer sig penningeförsträckningar på god tro, gjorde emot säkerhet af Inteckning i fast Egendom, med iagttagande af försigtighetsmått genom Gravations bevis och andra handlingar, skall mail med förvåning finna, att oaktadt
Egendomens värde mångdubbelt öfvergår skuldens belopp, Borgenären ändå bringas i förlust af hela sin fordran.
FideiCommiss stiftelser på spridda lägenheter vinna fastställelse och besittas ostördt, man efter man: om minnet af stiftelsen är fastadt vid Stamgodset kan det snart utplånas ur StrÖhemmanens natur.
Mindre varagtlge förfogande)'' om Fastigheters delning, Besittningsrätt, fördelsnjtitande deraf, eller andra afhandlingar> hvarigenom Egendoms värde skingras eller förminskas, kunna uppgöras af aflägse från Pantegodset boende personer, och tillvarelser af sådane dervid fästade vilkor äro för Domaren i orten antingen aldeles okände, eller ock genom intagande i Domboken lösligen angifne.
Gravationsbeviset som är hemtadt från InteckniogsProtoeollet nämner ej något om dylika vilkor, och uti de med behäftad Egendom intecknade lån, förloras.
Då Pant i Fastighet hittils varit Lagutskottets Betänkandcn. ansedd såsom det mest fördelaktige skyddsmedel i Fenninge Transactioner, har Herr Ullbett? idre kunnat föreställa sig något för det allmänna förtroendet mera rigtigt och af hehofvet mera påkalladt tillägg uti InteckningsLagen, än att, utom enkla åtkomslhandlingar, alla afhandlingar om'fast Egendom, af hvad beskaffenhet de vara må, höra i den ort, der Egendomen är belägen, för Domaren uppvisas, och i InteckningsProtocollet intagas, samt hvart tionde år förnyas så vida de laglig verkan skola medföra.
Med Herr Ullberg hafva Herrar Limré!ut t, Noréus, Bogge och Hombrans sig förenadt med anmärkande af Herr Noréus, att han icke kan instämma med Utskottet i den grundsats, att Långifvaren må skylla sig sjelf, som sig ej bättre föreser, emedan Lagen bör noggrannt bevara hvarje medborgares rätt och när t. ex, ArrendeContraetcr, som äro afhandlingar om en mera inskränkt dispositionsrätt, måste intecknas, för att emot 3:dje man vara gällande, något skäl ej finnes, hvarföre ej med afhandlingar om en vidsträcktare dispositionsrätt, må till alla vederbörandes säkerhet förfaras på enahanda sätt.
Herr Bogge har såsom ytterligare skäl tillagt, att enär genom Kongl. Förklaringen den i4 Maj i8o5, blifvit stadgadt, att den, sorni 20 ärs tid okland rädt innehaft fast Egendom, sedermera är från allt klander fri, det kan inträffa att, efter denna tids förlopp, Inteckning sökes i egen - *246 LagUtiktttets BttdHknndtn. domen, åtkomsthandlingarne uppgifvas vara förkomne och Besittningen ändock anses säker, men icke destomindre att FideiCommiss-bref, hvilket längre fram upptäckes, kan göra den meddeldte Inteckningen utan all verkan.
BondeStåndet har RiksdagsFullmägtigen Ruthberg yttrat, att ehuru Utskottet tyckes rigtigt hafva uppfattat hans framställning, om felagtigheten i i3 af 1818 års InteckningsFörördning, Utskottet lik väl icke uti Beslutet fästat sig vid denna framställning, utan endast omtalat, huruledes den köpare som underlåter Lagfara, måste vidkännas de Inteckningar som intill Lagfartens början beviljats; att det icke är detta som Ruthberg nekat eller missförstått, utan att han endast ställt i fråga den tid som från köpets afslutande till första uppbudet förflyter, då ingen försummelse med Lagfarten egt rum, och anmärkt, hvad som ej skall kunna motsägas, att under denna tid , som i Stad lagligen kan räcka tre månader och på Landet ofta öfver Sex månader, Skuldsedlar med löfte om Inteckning kunna af en Säljare utgifvas och Inteckning äfven för dem beviljas, utan att likväl blifva gällande så snart genom Lagfart inom laga tid ådagalägges, att Gäldenären vid Inteckningens beviljande ej mer var egare af den intecknade Fastigheten.
Utskottet för ingen del skall hafva undanröjt grunden till den Lagförändring Ruthberg yrkat, har han fort - Ln^Utskcttttt Betdnlandtti. *247 farit att anse den samma vara af behofvet verkligen påkallad, och för ett nytt skärskådande af ämnet, åberopat de i Motionen anförde skäl.
I frågan om InteckningsProtocollernes utvidgande till alla slag af Gravationer har Ruthberg jemväl funnit Utskottet icke hafva i Beslutet rigtigt bedömt de skäl på hvilka hans förslag hvilar.
Då med iagttagande af alla i Lagen hittills föreskrifna formaliteter, det icke destomindre kan hända och äfven händt, att inteckningsegare gått miste om all säkerhet medelst framdragande af ett förhemligadt, aldrig på något sätt lagligen bevakadt Document, som till intetgör Gäldenärens egan» de rätt, om hvilken han alltför lätt kunnat vara äfven sjelf öfvertygad, såsom då han verkligen innehar Lagfart, Köpebref och Fasta, hvilka handlingar kunna grunda sig på hans fångesmans lika beskaffade åtkomst, hvilken endast inträffat före i8o5 års
Lag, som först påböd uppvisande af Säljarens åtkomsthancliingar vid hvarje köps uppbjudande, och alla dessa åtkomster kunna tillintetgöras genom ett FideiCommissBref, som kan vara århundraden gammalt, så har Ruthberg ansett, en större Skarpsinnighet fordras än sorn fallit på dess lott, för att kunna undanrödja de härigenom uppkommande svårigheter och öfvertyga sig, att af behofvet icke påkallas någon ändring i Lagar, hvilka lemna rum åt så oberäkneliga vådor för allmän säkerhet.
I alla fall skall den stora ömhet, hvarmed FideiCommis - IagUtskattets Betänkande», jerne blifvit skyddade, ej kunnat innebära skäl till ogillande al' R lethbergs förslag äfven i den del sora angår gravatianer, om hvilkas införande bland Inteckningar intet stadgande finnes; men sora likafullt kunna hiifva gällande till intecknings-egares förfång, såsom Undantags- eller FördelsContracter, hvilka man sa ofta ser påhördas nya faslighets-egare till utgörande från den köpte Egendomen, utan att hafva genom något Gravations-bevis kommit till deras kunskap, och utan annan utväg till Skadeslöshet, än den som kunnat i hemulsväg erhållas; och hav Ruthberg på sådana grunder förnyat hvad uti Motion blifvit yrkadt.
Efter företagen ytterligare granskning af de Memorialer, sora legat til! grund för Utskottets ifrågavarande återremitterade Betänkande, och med beratad anledning af deremot gjorde anmärkningar, anser Utskottet sig böra i så måtto frånträda dess i förra delen af Betänkandet yttrade mening, att Utskottet nu hos Riksens Höglofl.
Ständer föreslår, att då, uti Egendom, hvilken blifvit för värfvad genom fång, derå Lagfart ske bör, förre egarens Borgenär i laga ordning söker och erhåller Inteckning, innan nya egaren å Egendomen sökt Uppbud, bör sådan Inteckning meddelas och gälla, med öppen rättighet likväl för nya egaren, att söka skadestånd af sin Fångesman, eller att upphäfva det fång, hvarigenom Egendomen blifvit för värfvad derest La%Uitkottet< Bttinknnrlen. 1249 den sedermera beviljade Inteckningen föranleder rubbning i vilkoret! för fanget.
Såsom skål till Utskottets sålanda förändrade mening får Utskottet anföra., att det i de flesta fall ej är svårare för dem sorn förvärfvat Egendomen, att genast derefter anmäla sig till Uppbuds erhållande, än för Långifvare, att söka Inteckning, och att 0111 likväl binder någon gång i detta afseende för köparen skulle möta, honom då är obetaget, alt innehålla Köpeskillingen, intilldess Uppbud inom i Lag föreskrifven tid tages, och Gravationsbevis vid samma tillfälle meddelas, I händelse detta Utskottets yttrande vinner Riksens Högloft.
Ständers bifall, torde 13 och i3 §. §. af 1818 års InteckniugsFörordning och 1 2 §. i 17 Cap, IdandelsBalken böra undergå ändring och erhålla följande lydelse; Intecknings Förordning: 12 § Ej må Inteckning beviljas i Hus, annan byggnad och Vattenverk hvarmed ständig rätt till grunden ej är förenad; ej eller må Inteckning beviljas 1 annan Egendom än den Gäldenärcn vettei ligen genom Laga fång förvärfvat, och deraf han egare är, då Inteckning sökes, utom i det fall hvarom i i3 §, sägs.
Är Egendomen kommen i Gäldenärens hand, genom fång som Lagfaras bör, vare ej Inteckning faststäld förr än Uppbud skett. 1250 Lagutskottet Bttdnkandett: i3 §. ”Kommer, innan Uppbud är sött af den som förvärfvat
Egendom genom fång, derå Lagfart ske bör, förre egarens Borgenär med Skuldebref eller annan handling derföre Inteckning tillåten är; bafve rätt att den erhålla, och söke köparen för den intecknade skuldens belopp skadestånd af sin Fångesman, derest icke, i händelse genom sålunda meddelad Inteckning, vilkoren för fånget äro vordne ändrade, Köparen heldre vill fånget upphäfva och Egendomen till förra egaren afträda/' 77 Cap. 12 §.
"Ej gifver Inteckning förmånsrätt utan i fast Egendom, then Gäldenär egde då Inteckning söktes, eller therå ny egare ej sökt Uppbud, i händelse han förvärfvat
Egendomen genom fång som Lagfaras hör; ej eller then Inteckning som sker sedan Gäldenärs död, eller thess fattigdom allmänt kunnig är.” Beträffande åter sednare delen af ifrågavarande Betänkande, anser Utskottet den anmärkte vådan för Långifvare vara mindre än man föreställt sig, så vida de förskaffa sig fullständig upplysning om Gäldenärens åtkomsthandlingar; och under åberopande af den generala åsigt Utskottet, uti Betänkandet öfver BancoUtskottet och Herr Mor atlas Memorialer, yttrat, angående hvad
Domare och sak egare hvar i sin stad böra iagttaga* får Utskottet anmärka, att Lagutskottrts Bttiinkanden.
1251 ehuru
Domaren ej får meddela Inteckning i annan grundan hvartill den, som Inteckningar medgifvet, har full eganderätt; så bör detta ej utesluta Borgenärens omtanka att sjelf söka betrygga sin rätt och säkerhet, och att således icke låta sig nöja med lösa uppgifter, om egendomens beskaffenhet utan i alla händelser affordra Gäldenären hufvud-documentet för hans åtkomst till jorden , då underslef hör kunna förekommas.
Revisorers Berättelse. io5j ler lemna obemäldt, hurusom den följd visat sig af fortsatt noga granskning af fånglistorna, hvilka månadtligen från Rikets fästningar och qvartaliter från Läns-, Krono-och Stads-fängelser till min Expedition inkomma , äfven som af mina under ämbetsresor i landsorterna, uti dessa fängelser gjorde undersökningar och förhör med arresterade personer, att dröjsmål och uppskof med ransak nili gars afslutande öfver häktade brottslingar nu mera sällan utan gällande skäl inträffa.
Ständer sjelfve hafva under loppet af de flera Riksdagar, som blifvit hällne, sedan sakernas nya ordning hos oss infördes, utveckladt deras tankar öfver nästan alla de ämnen, som komma under vår oeconomiska lagstiftnings-område, och deras deruti framstälde underdåniga önskningar hafva af Regeringen blifvit afgjorda med det afseende, som allmänna nyttan oell af tidsförhållanden afvexlande åsigter densamma synts påfordra.
Att gifva rigtning åt allmänna granskningen af dessa åsigter, har jag ej funnit förenligt med mitt kall; emedan om det varit, efter min tanka, rigtiga, dervid ej varit något att tillägga, och i motsatt fall det, enligt min öfvertygelse , hvarken är öfverensstämmande med min medborgerliga eller Ämbetsmannapligt, att för lagligen tillkomna författningar qch deras efterlefnad uppväcka olust och ofördragsamhet hvarken hos allmänheten «o58 Riksens Ständers eller hos de medborgare, hvilkas interessen genom Styrelsens åtgärder skulle kunna anses förnärmade.
Denna väg att vinna rättelse, der den är nödig, tror jag icke vara den rätta, och erfarenheten visar icke sällan, att uti sjelfva misstagen ligger frö till rättelse, som sjelfmant utväxer och bär frukt.
Enär ganska få af de mål, hvilka jag till domstolars handläggning öfverlemnat, under loppet af år 1820 blifvit med slut afhulpne, och deras beskaffenhet dessutom genom allmänna Tidningar kommit till Allmänhetens kännedom, har jag ansett lämpeligare , att intaga dem i denna Årsberättelse , än att låta dem utgöra en särskild.
Värderingsmannen vid General - AssiStance-Contoiret Nils Rödin, hade den 6 Martii 1820 hos mig klagat deröfver, att han, oaktadt flere påminnelser, ej kunnat erhålla slut hos Kongl. Cancelli-Rätten, uti en i December månad år 1818, och således nära i5 månader förut af Rödin derstädes anhängigt gjordt besvärsmål öfver Post-Rättens här i stadens Utslag, rörande ett bortkommit bref, förmenande Rödin sig hafva blifvit, genom högbemälde Öfver-Rätts föga försvarliga dröjsmål, oskäligt uppehållen uti sin tillständiga rätt, att få berörde mål vederbörligen pröfvadt och afgjordt.
Sedan jag deröfver infordrat Kongl. Cancelli-Rättens ullåtande, har sådant äfven den 3o Junii förstnämnde år till mig inkom - Revisorers Berättelse. 1059 mit, af det innehåll, att handlingarne uti målet, hvilka varit utstälde till vederbörandes förklaringar, ej återkommit till Kongl. Cancelli-Rätten förr, än den 3 nästförutgångne Januarii, då, sedan Kongl.
Cancelli-Rättens
Actor derefter af dem haft del, för att afgifva Ämbets - utlåtande , målet först varit complett till föredragning och att det då redan blifvit afgjordt.
Då jag vidare gjort mig underrättad om egenskapen af Rödins, hos Kongl. CancelliRätten anförda besvär och det beslut deröfver, som nämnde Rätt fattat, har jag ej funnit någon vidare åtgärd vid Rödins klagan ega rum; men enär uti Kongl.
Cancelli-Rättens utlåtande förekommer det uttryck: att detta mål ej ansetts vara af den beskaffenhet, att det påkallat Kongl.
Cancelli-Rättens särskildta sammanträde i och för detsamma, är dock derigenom en lagskipnings princip framställd, hvilken näppeligen lärer kunna förenas med det vanliga begreppet om domstolars skyldighet, att bringa till ändskap hos de anhängige saker.
Målet är visserligen i sig sjelft af mindre betydlighet, men jag har likväl här velat uppteckna förhållandet, till upplysning, huruvida de uti snart utkommande project till ny Rättegångs-Balk, till afskaffande föreslagne extraordinaira domstolar och så kallade fora privilegiata för särskildta saker och personer, förtjena att bibehållas, i afseende på den af dylika inrättningar förnämligast väntade fördel, att iö6o Riksens Ständers dervid förekommande mål, skulle med mera skyndsamhet kunna afgöras, än om de, efter allmän Rättegångs-ordning, vid ordinaira domstolar behandlas.