Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Riksdagsfullmägtigen Eric Erssons motion innefattar tvänne förslag, af hvilka det första går derpå ut, att presterskapets lön måtte bestämmas i spanmål, alt, efter den betalandes godtfinnande, erläggas in natura eller med penningar, efter markegång.
Med anmärkning, alt det står försam lingarne och Pastorerne öppet, att om lönens utgörande på detta sätt öfverenskomma, får Utskottet, så vidt förslaget syftar derhän, att conventioner af annan beskaffenhet icke skulle fa ega rum, tillkännagifva, att Utskottet ingalunda kan instämma i denna åsigt, enär samma orsaker, som ligga till grund för lönens utgörande hittills, i flere och olika persedlar i olika delar af Piiket, nemligen varuprisens ombytlighet samt näringarnes och producternes olikhet i serskilda orter, äfven måste utgöra oundvikliga hinder för lönens bestämmande öfverallt i en och samma persedel, vare sig säd eller annat; 00I1 att lemna lorsamlingarheS invånare frihet att, efter behag, prestera lönen antingen in natura eller med penningar efter markegång, skulle vara ätt tillägga dem emot löntagaren en rättighet, som icke motsvarades af någon förmon å dennes sida , samt, i följd deraf, innebära lika mycken orättvisa, som obillighet.
Den senare delen af motionen innehåller framställning om nyttan afen jemkning utaf Kyrkoherdarnes inkomster.
Efter Utsko! tels tanka, kan detta icke till väga bringas på annat sätt, än att jemka Pastoraten till ungefärlig likhet, genom de störres delning och de mindres utvidgande; hvarvid Utskottet yisserligen ej kan neka, att eu sådan Allm. Besv.- och Oecon,- JJtskot tets Bet, N:o 59. reglering i munga fall kunde vara bade nyttig och billig; men ela man besinnar de hinder, sorn måste möta dervid: folkets naturliga tillgifvenhet för deri ecclesiaslik-inderning, hvarvid del blifvit vandt; denna indelnings mångfaldiga sammanhang med landels civila indelning, som då äl ven måste förändras; kostnaden af en mnngd kyrkors ombyggnad eller löi flyttning, o. s. V.; så synes ett sådant förslag, äfven örn det i sina grunder godkändes, för utförandet antingen fordra århundraden, eller, om det skulle ske hastigt, en brytning, sorn icke är af något trängande behof påkallad; hvilka skäl al Allmänna Besvärs- och Oeconomie-Ulskottet vid förra Riksdagen, i en fråga af denna beskaffenhet, äfven åberopades; — på grund af hvad sålunda blifvit anfördt, kan Utskottet icke tillstyrka bifall A Eric Erssons motion.
I afseende å Samuel Jönssons motion, så vidt den angår den såkallade sämjesältningens oföidröjliga verkställande vid inträffande ledighet, samt uppgörande af grunder och förslag dertill, finner Utskottet sig allenast börg åberopa dess Utlåtanden öfver de bär förut behandlade motionerne, samt i öfrigt hänvisa lill förenämnde Författningar af åren 1816, 18190 h i83o, hvarigenom con ven tioner om presterskapets både ordinaire och extra ordinaire inkomster äro til 1AIne och, för detta ändamåls befordrande, nödige och fullständige föreskrifter gifne; lärande det, utan alt serskildt stadgande erfordras, stå vederbörande öppet, all, förberedande af grunderne och förslaget till sådane convenlioner, efter godtfinnande begagna det sätt, som kan finnas lämpligast.
Hvad åter angår frågan, alt Slaten matte öfvertaga Presterskapets aflöning, får Utskottet, i likhet med hvad Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Ulskottet vid sistlidne Riksdag i en dylik fråga sig utlåtit, vördsamt anföra: alt det synes Utskottet onekligl, alt nuvarande aflöningssätt medför betydliga olägenheter, som dock för tiel mesta träffa löntagaren.
En Prestman kan och bör, helst i svåra år, ej med stränghet utkräfva sin räll.
Vid dylika tillfällen är han äfven vanligtvis nödsakad, att emottaga säd, som icke är afradsgill, emedan lian ej kan fordra annan tionde, än af årets afkastning.
Äfven då skörden är god eller medelmåttig, måste alltid den fattiges oförmåga i första rummet af presterskapel behjertas.
På detta sätt uppkomma restantier och afskiilningar, sorn årligen förminska lönebeloppet, det må nu vara grundadt i lag, som utsätter en trettondedel af verkliga afkaslningen, eller, såsom på dedesta ställen inträffar, i häfdvunnen vana, sorn ofta förminskar det lill hälften eller tredjedelen af hvad det, enligt lag, borde utgöra.
Ser man åter saken ifrån en annan synpunkt, än den oeconomiska, så tyckes något förödmjukande ligga 11 Alm, Best). och Öeeon,-X3tskottits Bet, AT;o 5g. deruti, att Prestön skall vara sin egen uppbördsman, i synnerhet der, Såsom i flere landsorter är brukligt, Capellanerne mäste personligen insamla en del af sin lön, hvarigenom en laglig inkomst, på ett nied Ståndets var*, dighet oförenligt sätt, nästan antager utseendet af allmosa.
Vöre alltså endast fråga om presterskapets fördel och ett redigare och säkrare uppbördssätt, så holde Utskottet, utan tvekan, tillstyrka hvad som nu blifvit föreslaget, ty hvarje Prestman skulle otvifvelaktig! vinna, att kunna påräkna sina inkomster på en viss lid, oafkortade och i allmänhet oberoende af d# flere tillfälligheter, som de nu äro underkastade-
Men härvid möta andra betänkligheter, att menigheten, med alstren af egen jord, eller egna hjordar, aflönar sitt presterskap directe och utan någon tredjes mellankomst, är icke blott i sig sjelf mera naturligt och enkelt, utan närmar äfven lärare och åhörare till hvarandra och föranleder ett umgänge, som är nödvändigt för det vänliga förhållande, sorn hör ega rum emellan läraren och hans församling.
Sätter man nu Kronob- tjeningen emellan hägge, och de skiljas ifrån hvarandra af en execuliv Uppbördsman, så är forell i ngsbandet, åtminstone i detta afseende, upplöst, och det patriarkaliska för hålland*, hvarpå Prest-embetet blifvit beräknadt, rubbadt i sina grunder.
Hvad som för närvarande endast är ett olyckligt undantag, blefve då det vanliga och regelmässiga, och allt afseende, som läraren kan och hör göra på den allmänna nöden eller enskilda fattigdomen, vore då omöjligt.
Utskottet tviflan, att någon rättskaffens
Prestman skulle till sådant pris vilja köpa en större säkerhet för lönens oafkortade utgörande, och att någon församling skulle på sådane vilkor kunna förmås att frånträda en vana, som hon ärffc af sina fäder.
Om tvister, rörande mitt oell ditt, stundom yppas emellan lärare och åhörare, så kommer detta onekligen mindre af upphördssället, än af sjelfva lönevilkorens obestämdhet, hvilken på annat sätt hör och kan afhjelpas.
Utskottet, sorn alltså anser sig icke kunna tillstyrka bifall å *&*- muel Jönssons sistberörde förslag, hemställer vördsamt, om icke hans motion, såsom till någon åtgärd icke föranledande, må förfalla.
Vidkommande härefter Hans Janssons förslag, att conventioner om presträttigheter böra uppgöras endast vid inträffade ledigheten; så vöre, efter Utskottets tanka, så mycket mindre skäl att stadga en sådan inskränkning, sorn conventionerne troligen skulle derigenom på flere ställen för en längre tid uppskjutas, och det åsyftade ändamålet således motarbetas.
I anledning af hvad denna motion i öfrigt innehåller, anmärkes, att likstolen, enligt gällande Författningar, bör uti conventionerne upptagas, hvar - Mm.
BtiB - oc/i Öecon-Utifottets Eet, No Sq. »3 emot det icke lärer vara lämpligt, att byggnadsskyldigheten å prestebohl, »om genom allmänna Lagen och serskilda Författningar är bestämd, blif▼er föremål för dylika conventioner, helst sådant tilläfventyrs ofta skulla hafva till följd, att byggnaderne bomme att förfalla; och torde således Hans Janssons motion i dessa delar ej böra föranleda till någon åtgärd; men i afseende å den af samma Motionair väckta fråga, om lön för Paslcrs-Ådjnnctcrne, får Utskottet åberopa dess under N:r 58 i detta ämne afgifne Betänkande.
Hvad slutligen angår det af öfrige Molionairerne framställde påstående, att rättigheten till likstols erhållande måtte upphöra; så, alldenstund denna inkomst blifvit, medelst 2 §. i 1681 års Förordning, tillagd Prester»kapet, som, uti dess Privilegierat den 16 öctober 1728, erhållit försäkran, «tt varda bibehullne vid tionde, pastoralier och rättigheter, som de dittils åtnjutit, anser Utskottet, att berörde inkomst lagligen icke kan presterskapet fråntagas eller någon förändring dermed ega rum, annorledes än genom merandmnde frivilliga conventioner, dervid jemväl det af en Molionair nödigt ansedda bestämmande af arfvode för vigsel-förrättning och kyrkotagning kan ske.
Utskottet kan således, i yrkandet om likstolens afskaffande, icke tillstyrka bifall.
Hvilket allt, jemte en Ledamots serskilda menings till Rikets Högloflig® Stäuders egen pröfning vördsamt öfverlemnas. Stockolm den 3o April x 83/f. /5T. ^ Reservation: af Riksdagsfullmägtigen Per Jonsson ifrån Jönköpings
Län, sorn a införde : ”att han ansåg den af honom väckta fråga, om öfverenskommelse!-» ingående, rörande byggnads-skyldigheten vid prestebohl, hafva bort behandlas af delta Utskott gemensamt med Lag-Utskottet,"
Allm. Besv.- och Occon..
TJiskottets Bet.
N:o Go.
N:o Go. Ankom till Exp. XJlsk, den i5 Maji kl. 12 f. m.
Betänkande j i anledning af väckta frågor, dels om rättighet till enskilda Theat rars anläggande, dels ock om upphörande af de, avgifter till Kongl.
Theatern, sorn för representationer i landsorterne erläggas.
Uti della ämne linfva lill Utskottet blifvit remitterade: i:o Herr Rosenqvists , Fr. Leonti., memorial, deruti yrkas, att, enär det hvarken synes öfverensstämma med La,”anré eller billigheten, att den Kongl. Theatern skall uteslutande få innehafva en rättighet, som borde tillkomma livar oell en medborgare af oförvitligt uppförande, hvilken' till theaters anläggning och skådespels uppförande sig anmälde, en slik förmon måtte en hvar medgifvas, som dertill hos vederbörande sökt samt erhållit tillståndsbref, och emot den bevillning, sorn härföre kan blifva påförd; 2:0 Herr Grefve Cronhjehns, Otto August, motion af enahanda syftning, alt enskilde må erhålla rättighet att gifva skådespel, enär Grundlagen häremot icke lägger något hinder, utan tvärtom stadgar, att inga monopolier få finnas; anseende Molionairen en lag nödig för enskilda tliealrar, lili förekommande af sjelfsvåld; i hvilket afseende han föreslagit en tjenlig censur, äfvensom att afgiften till Kongl. Theaterns Pensions-Cassa, för skådespels uppförande i landsorterne, börtie upphöra; 3:o Memorial af Herr Rosenqvist, Fr. Leonli., hvaruti Motionairen yrkar, att de dryga afgifter, hvilka blifvit, genom Kongl. Brefven den 14 Maji 17S9 och den 3o Julii i83i, ålagde dem, som i landsorterne uppföra skådespel, borde upphöra, helst det synes vara obilligt, att den ene medborgaren skall skalLa till den andre, utan att utrönas eller visas kan, hvarföre den lörstnämnde dertill är skyldig, eller den senare dertill berättigad, och afgiften således med sjelfva sakens natur är oförenlig, samt skådespelare i landsorten vanligen få erlägga dryg bevillning lill Kongl. Maj:t och Kronan, och de dessutom mäste vidkännas en mängd andra kostnader, ifrån hvilka deras vederlikar i Hufvudsladen äro alldeles befriade, — de förra ej heller på något sätt inskränka förtjenslen för hvarken skådespelare eller musici på senare stället; 14:o Herr Johan Forssbergs uti Wällofl. Borgare-Ståndet väckta motion, att de, i nyss anförda memorial, omförmälde afgifter till Dramatiska Allm. Besv.- och Oecon.-Utskottcts Bit, N:o 60, >5 Theaterns oell Hof-Capellels Pensions-Cassor, som, utan Rikets Ständers medgifvande, blifvit lör Tlieater-represeutalioner i landsorten påbjudna, måtte upphöra, så väl i anseende lill det origtiga i sjelfva principen för denna beskattning, som ock med hänseende till de dryga omkostnader,
räntor för ej obetydliga capital, nedlagda i garderober, biblioleker, musikalier, m. 111., hvilka resande Theatertrupper få vidkännas.”
Den fråga, om fri utöfning af skådespelarekonsten, som nu är föremål för Utskottets pröfning, hade äfven varit väckt vid sistlidne Riksdag, då Oeconomie-UtSkoltet, lill hvars behandling den öfverlemnades, uti angifvet Betänkande N:o i3r yttrade, det .Utskottet visserligen erkände, att friheten vore det element, hvari all skön konst säkrast forlginge och tillväxte, och att hvarje tvång vore missgynnande för densamma, så vida det utsträcktes utöfver lagarne, emot möjliga missbruk; men Utskottet fästade derjemte Rikets då församlade Ständers uppmärksamhet på den stora angelägenheten för Hufvudstaden, att ega och vidmakthålla en större och i fullkomligare scala inrättad Theater — en angelägenhet, som Utskottet förmodade vara så allmänt erkänd, att den icke behöfde närmare utvecklas; och då Utskottet äfven, med öfver tyg el sen, att den Kongl. Theatern, i täflan med hvarje enskild, alltid skall bibehålla företrädet, likväl trodde sig inse, att inrättningen af Aete Theatrar inom Hufvudstaden, och den deraf uppslående delningen af Theater publiken åt flera håll, skulle medföra en betydlig minskning i den förstnämndes inkomster, samt denna minskning, som egentligen korinne att ske på inkomsten af de indrägtigare Theater» representalionernc, under det att de kostsammare qvars tode oförändrade och med lika behof af understöd ifrån de förra, lätt kunde undergräfva hela Theaterns bestånd och föranleda dess upplösning, utan att de iry-irpprättade Thealrarne uppfyllde den förstördes ställe; och då slutligen,, till följd häraf, dess bibehållande el er återupprättande komme att anses sorn nödvändigt, men icke kunde lillvägabringas utan betydliga statsbidrag, hvarföre icke funnes någon anvisning, och som svårligen skulle kunna erhållas, så ansåg Utskottet sig väl böra, tillstyrka den underdåniga anhållan, att inrättandet af enskilde Theatrar i Rikets Släder finge tillåtas, men likväl med den inskränkning, i afseende rå Hufvudstaden, alt vissheten oni beståndet af en god och i fullständigt skick fortfarande Theater derstädes icke, genom en sådan tillåtelse, måtte äfvenlyras.
Sed in detta Betänkande, på grund af gjorde anmärkningar, deri sins emellan alldeles motstridiga åsigter yrkades, blifvit åtcrremitleradt, hemställde Utskottet uti dess senare Utlåtande N:o 164, alt Rikets Ständer malte Allm. B c tv. och Qecon.-Utskottets Bet.
N:o 60, Ketrakla all åtgärd å deras sida, i afseende pä den vackla frågan, såsom 'obehöflig.
Då Utskottet nu går att utlåta sig i delta ämne, får Utskottet vördsamt anföra, det Utskottet fullkomligt erkänner den sanning, att frihet är ett nödvändigt vilkor för hvarje skön konsts utveckling, och följaktligen äfven skådespelare-konstens, men alt denna frihet till sin natur måste vara begränsad, äfvensom att Utskottet icke tror sig höra förbise angelägenheten deraf, alt i Hufvudsladen en god -och emot konstens högre fordringar svarande Theater må till sitt bestånd kunna påräknas.
Detta är en angelägenhet, af den vigt i både aestetiskt och moraliskt hänseende, att den icke får, genom en oviikorligt medgifven rättighet till Theater-anläggningar derstädes förfelas eller äfventyras.
Omsorgen för en sådan angelägenhet ansea derföre i de fleste civiliserade Länder, deribland de med .äfvenså fria Sam» hälls-författningar, som Sverige, böra tillkomma Regeringarne.
Härigenom liar Utskottet dock ingalunda velat bestrida möjligheten deraf, att en eller flere enskilde Thealrar, jemte en Kongl. Theater, här i Hufvudstaden skulle kunna ega bestånd.
Utskottet önskade fast hellre kunna antaga en sådan mening.
Men då Utskottet icke är i tillfälle att pröfva den inverkan, som anläggandet af enskilde Theatrar inom
Hufvudstaden kunde komma att ega på beståndet af den redan varande, och då Utskottet icke heller kan bedöma, om denna inverkan skulle kunna moträgas af möjliga besparingar och förändrad förvaltning, en pröfning och ett bedömande, som endast af Regeringen med tillbörlig säkerhet lärer kunna förväntas, så vågar Utskottet icke sträcka sin åtgärd längre, än att, i likhet med hvad Oeconomie-Ulskoltet vid sisth Riksdag i dess ofvanåberopade Betänkande föreslagit, och på de skäl, som deri finnas framställda, vördsamt tillstyrka den underdåniga anhållan, alt inrättande af enskilda Theatrar i Rikets Städer må tillåtas, men att dock, i afseende på Hufvudstaden, det vilkor dervid bör iakttagas, att beståndet af en god och emot ändamålet svarande Theater derstädes, genom en sådan tillåtelse, icke må förfelas.
Hvad dernäst angår de afgifter, som resande skådespelare med flere, genom Kongl.
Brefven den i/j Maji 1789, samt den 3o Julii j83i, blifvit ålagde utgöra lill Kongl. Thcaterns och Kongl. Hof-Capellels Pensions-inrättningar, så och alldenstund kringvandrande personer, som uppföra skådespel och visa konstridning m. m., hvilka personer vanligen, i och för sitt yrke, mäste vidkännas ulskylder till Kongl. Maj:t och Kronan, icke kunna anses Allm. Bcsv.- och Oec.-TJtsk.
17 anses inskränka eller inverka på inkomsten lil!
Theatern och HofCapellet, hvaraf deras konslulöfning ur alldeles oberoende, finner Utskottet icke heller billigt, alt de med utgifter till dessa Inrättningar besväras, hvadan XJtskollet vördsam t tillstyrker Rikets IJöglofl.
Sländer hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det ifrågavarande Kongl. Bref, enligt hvilka dessa afgifter uppbäias, mätte lill ali kraft och verkan upphäfvas.
Hvilket dock, jeinle åtskilligt Ledamöters serskilda meningar, Rikets’Högloft.
Stockholm den 22 April 1834- Reservationer: 1:0 af Grefve Horn:
"Emot första delen af Utskottets Betänkande får jag mig reservera på nedanstående grunder: «) ali jag icke kan erkänna rigtighetcn eller lagligheten af någon minan inskränkning i friheten att inom Ilufvudsladen uppföra skådespel, lin den, som moralen bjuder; £) alt jag icke kan tro, del någon skadlig täflan för Kongl.
Theatern uppstår, genom inrättandet af enskilda Theatrar, hvilka snarare böra förnion ligt inverka på den förra; c) ;.lt anläggandet af sådane smärre Theatrar i Hufvudstaden bör vara eli både moraliskt och politiskt åliggande att befiämja, hvarigenom den lägre folk-classen kan komma i åtnjutande af en, till dess bildningsgrad och efter deras fö t mogenhet lämpad, förströelse, som afhåller ifrån sämre och ofta last lolla njutningar; d) alt censur på Theatraliska representationer i landsorlerne är af fcehofvet påkallad och bade bort af Ulskoltet tillstyrkas.” Med Herr Grefve Horn inMämde Ilerrar Grefve Platen, Friherre Wrede, Friherre Hermelin , Fält-Prosten Bjursten, Herr Arnberg och Henr Rydin, den sisi nämnde dock icke i frågan om censuren.
Herr Coutracls-Proslen Lignell förenade sig med Herr Grefve Hom, Så i del ena, sorn andra, och tilläde der jemte, alt Prosten, för sin del, funne det mindre Ijeidigt tillstyrka den umterdåniga anhållan, att inrättande af enskilda Theatrar i Rikets Släder må tillåtas, då Kongl, Maj:t, sedan Öeconomie- och Besvärs-Utskotlet vid sista Riksdag sitt Utlåtande i detta Bihang till Ii.
Vrot. i834. 8 hnml. i nä:te Häftet. i8 Allm.
Bcsv - ech Qee,.-11tfk. Ect, N:o 60.
Ämne afgifvit, allared.m behagat, genuin Nådig Resolution under den 3i ..October 1829, tryckt i Svensk Författnings-Sainling samma år, pag. a5i, förklara ”Skådespels uppförande, i Släderne, utom Stockholm, icke i allmän,' hel vara förbjudetj utan ankommer det på vederbörande Auloriteler i landsorten, ali, så vid t hinderaf
Föi fattningarne eller andre omständigheter på något serskildt ställe icke förekom ina, dertill lemna tillstånd;” 2:0 emot samma tiel af Betänkandet, reserverade sig afven Herr Kgl. Lif-Medicus Doctor Eksträm} Herr sten, Doctor Björkman, .hvilken anförde, alt den inskiynkni g i friheten till Skådespels uppförande inomHufvudstaden, sorn Utskottet föreslagit, till förmon för Kongl. Theaterns. bestånd, icke öfvcrehsslämde med 60 §.
Regerings-Formen, som uttryckligen föresk 1 -ifver, ”alt Konungen icke må, till vinning för Sig och Kronan eller enskilda personer och corporalioner, nå* .gra monopol icr fås Is Lii lia;” 0:0 af Domprosten, Doctor Lidman, sorn, i afseende på Utskottets -tillstyrkan, om upjTiäfvande af alg i lie ine till Kongl. Theatern och IlofCapellet, yttiader ”skådespels- och histrion-aföifferne, genom Kongl. Brefvet af deu 14 Maji 1789, anslagna' till Kongl. Theaterns Pensions-Cassa, ntgin•go i början med 2 R:dr Specie.
De utgå no till nämnde Cassa med 3 R:dr B:eo, och, sedan t832, i stöd af Kongl. Brefvet af den 3o Julii 183 r, till Kongl. Capellets Pensions-Cassa med en lika summa, eller tillsammanruknadt 4 Iföl r Broo.
V Båda Pensions-Cassornas årliga inkomst af desse afg i fler/ uppgå till •omkring 3,333 i-3:djedel.s R:dr B:co.
En ändamålsenlig pensions-inrättiiing är måhända nödvändigare för en Kongl. Theater och ett Kongl. Capell, än för alla andra publika Verk Och Inrättningar, i fall man skulle kunna hoppas i att vid deni flista de högre talangerne.
Medlet att. bereda en sådan Inrättning är också, i mjn tanka, det •tjenlignsle, enär dessa afgifler lill större delen utgöras »f kringvandrande utländske Histrioner af alla slag,, sorö, på så sätt, återgälda åtminstone någon, ehuru ringa, procent af den skatt, de lägga på den större allmänheten; och hvad de få provjnce- then! rame lemna, är alt anse såsom gifvet-åt deras egne utmärklare sujeller, hvilka, förr eller senare, anställde vid Kgl. Theatern i Stockholm, en gång sielfve komma att af dess Pensions-Inrättning blifva delaktig?. 1 Iföglofl Utskottet, som ansett dessa afgifter för de kringvandrande flistrionerne och för Pravince-Theatrarnc oskäligt betungande, hade ock, _ enär Allm. Besv.- och Oee.-JJisk, Bet, A’:o 6u *9 Kongl. Theatern och Kongl. Capellet, hvilka, åtminstone så länge Kongl. Dramatiska Theatern och Kongl. Operan äro sammanslagne, kunna anses såsom integrerande delar af samma Inrättning, • ieke rättvisligen kunde franhännas en förmon, af hvilken de, sedan 1789, verkligen varit i. åtnjutande, — hort hemställa hos Rikets Uögloll.
Ständer, det ett åi ligt anslag af 3,333. 11:dr iG sk.
B:co måtte Kongl. Theaterns och Capellets PensionsCasspr Levil jas, alt af Första IIufvud-Titeln utgå; något, sorn Rikets Höglo!!.
Ständer, med fästadt afseende å de flere vigligaie ouppfyllde Slatsbeliofven, och å de redan för den skattdragande nog lunga allmänna börd orne’, säkert hade ablagit.
Enär likväl ett sådant anslag ovilkorligen erfordras, ifall Kongl.
Theatern och Capellet skola upprätthållas, sedan nämnde algifter blifvit alskaffade, kan jag, för min del, ej annat än tillstyrka: att de hädanefter, som hittills, måtte utgå, och på så sätt, ulan någon Statens directa uppoffring, en emot behotvel svarande Pensons-Cassa, så lör Kongl, Theatern, sorn för Kongl. Capellet, småningom bildas.” N:o Gr. Anbom till Exp.
Utsk. d. i5 Maji, fel 11, Betänkande j i anledning af väckt motion, örn åtgärders vidt agandej för att uppmuntra byggnadsföretag i Rikets större mäder och företrädesvis i Uufvudstaden, Herr Bruncronas Gustaf Adoifhar uti ett lill Höglofl.
Ridderskapet och Adeln ingiivet memorial, som lill detta UlskoUs handläggning blifvit remilleradt, efter framställning af del inflytande.
Städernas välstånd eger på åkerbruket och lanritmannavarors afsättning, och af orsakerne till Rikets större Städers, synnerligen Hufvudstadens, aftagande folkmängd och välmåga, samt af de hinder för dess tillväxt, som, efter Motionaiiens tanka, förefinnas, föreslagit, alt, till befrämjande af bygg 11 ads-företag, serdeles sådane, som kunde, åt den mindre bemedlade classen al handtverkare och arbetsfolk, bereda förbättrade husrum, måtte stadgas: 1:0 alt, då räntefria lån härstädes icke kunna erhållas, och Stockholms Städ blifvit utesluten ifrån rättigheten , att, emot pant af fastighet, erhålla lån i Banken, af den lill utlåning redan anvisade fond, någon serskild Allin.
Desv. och Oecon.-Utskottets Bet, 61.
Summa i Santén eller Riksgälds-Conloret anvisades, att lill dem, hvilka visa sig, i Stockholm, hafva uppfört stenhus lill viss höjd eller under kalltak, såsom lån utgå emot lag ränta, med ålerbetalnings-skyldighet inom tio år, på det sätt, alt ao procent af capitalet, jemte ränta, hvarje af de sisla fern åren inbetaldes, lili erhållande af hvilka lån till en början de borde ega företrädesrätt, som inredi sina nya lius lill boningsrum för handtveikare