Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
För vården om dessa många olycklige har Sverige i sanning gjort mindre än hvad det bort göra, och mindre än hvad de fleste andra länder i Europa gjort för sådana.
Då t. ex. Norrige underhåller 4 undervisningsanstalter för döfstumma, då Frankrike för mer än 10 år sedan redan hade omkring 70, Preussen 40, England 30, Italien 20, så hafva vi ännu blott en enda sådan anstalt, ehuru antalet af döfstumma är i förhållande till hela folknummern icke större hos-dem än hos oss.
Att den anstalt, som vi hafva för vården om sådane vanlottade barn, är för behofvet alldeles otillräcklig, framgår uppenbarligen, när man betänker, att der för närvarande icke är plats för mer än 100 döfstumma samt 40 blinda.
Det visar sig ock, när någon frielevsplats genom Konsistoriernas försorg skall tillsättas, då åtminstone inom det stift, som jag tillhör, 15 å 20 sökande vanligen anmälas till erhållande af den ena platsen, och likaså, när någon plats efter betalande elev blifvit ledig, då, såsom mig af tillförlitlig person blifvit sagdt, icke sällan inträffat att sökanden blifvit öfverårig innan den långt förut ingifna och af brist på ledig plats hvilande ansökningen kunnat af Styrelsen till pröfning företagas.
Yisserligen har detta Institut dels genom egna tillgångar, dels genom anslag af statsmedel nu kunnat företaga en icke obetydlig nybyggnad till utvidgning af vårdanstalten för de döfstumma, så att när denna byggnad för begagnande varder färdig, rum för omkring 50 nya elever lär kunna beredas; likaledes har inom Hjortheda församling i Calmar län man nyligen börjat anlägga ett sådant mindre Institut, hvars framgång och fortfarande dock är helt och hållet beroende af frivilliga gåfvor och bidrag; derjemte har en prestman inom Göteborgs stift under sednare åren af egen drift och håg att vara sina nödställda medmenniskor till tjenst företagit sig att lemna några få döfstumma någon undervisning, och för att bereda fast boningsplats åt dessa elever har helt nyligen enskild man inköpt och för detta ändamål upplåtit en mindre hemmansdel i närheten af nämnde prestmans bostad; — men, med tacksamt erkännande af det lofvärda i dessa den krist - Motioner i Preste-Ståndet 1862.
243 liga barmbertighetens bemödanden för ett så vackert ändamål, och med tillönskan af all möjlig framgång åt dem, motsvara de dock på långt när icke behofvet.
Af de 687 döfstumma barn under 15 år, som finnas i landet, äro säkert 400 mellan 8 och 15 år, eller inom den ålder, då de böra undervisas.
Om också i aldra lyckligaste fall för 175 af dessa funnes plats i någon lämplig undervisningsanstalt, skola då de återstående 225 lemnäs åt sitt bittra öde, och få uppvexa i hednisk okunnighet, ehuru de äro döpta och tillhöra ett kristet samhälle, hvilket rätteligen sätter sin ära uti och gör stora uppoffringar för att bereda det uppvexande slägtet bildning och kunskaper?
Skola de många nya rön, man under sednare tider gjort i behandlingen af sådane olycklige och som lemnat förvånande vackra resultater, så att man lyckats bibringa de döfstumma icke blott färdighet i hvarjehanda yrken samt skicklighet i läsning, skrifning och räkning jemte insigt i språk och vetenskaper, utan till och med i många fall sjelfva talgåfvan, — skall allt detta icke alls komma dessa många i någon mån till godo, utan de få uppvexa mera som djur än som menniskor, en plåga för sig sjelfva och sina närmaste och ofta en tung börda för den kommun de tillhöra, då äfven de dock kunde blifvit nyttiga samhällsmedlemmar, funnit utvägar att försörja sig sjelfve, och framför allt fått det andliga ljus, som ensamt förmår att rätt försona dem med deras olyckliga lott, hvari de sjelfve icke hafva någon del?
Här bör otvifvelaktigt Staten komma emellan, och erkänna sin förbindelse att om icke med större, dock med lika stor beredvillighet öppna för dem tillfälle till undervisning och bildning likaväl, som för deras jemnårige, hvilka äro nog lycklige att hafva alla sina sinnens fulla bruk; och Staten åligger detta desto förr, som enskilda föräldrar — de må i öfrigt vara bättre eller sämre lottade — här icke förmå uppfylla sina förbindelser mot sina barn.
Jag befarar derföre icke något motstånd, utan tror mig fastmer kunna hoppas bifall och understöd från alla håll, då jag nu vördsamt vågar föreslå att Rikets Ständer, till afhjelpande af den brist här finnes på undervisningsanstalter för döfstumma, måtte ingå till Kongl. Maj:t med underdånig anhållan, det täcktes Kongl. Majit, sedan undersökning skett, kostnadsförslag blifvit uppgjordt samt andra för målets behöriga utredande nödiga åtgärder blifvit vidtagne, till Rikets härnäst sammanträdande Ständer aflåta nådig Proposition om inrättande på lämpligt ställe på Statens bekostnad af ytterligare ett Institut för döfstumma, på hvilket både sådane, som voro i tillfälle att kunna betala, kunde intagas, och äfven ett icke allt för ringa antal friplatser voro öppna för sådane fattige döfstumma barn, hvilka icke voro i stånd att erlägga någon afgift.
Denna min motion anhåller jag vördsammast måtte blifva till vederbörligt Utskott remitterad.
Oscar Erh. Rabe. 244 Motioner i Preste-Ståndet 1862.
H:o 121.
Om anslag för omläggning af allmänna landsvägen emellan Borås och Sundholms gästgivaregård i Marles härad samt till understöd åt de utjattiga i samma härad.
Det krig, som nu rasar inom Nord-Amerikanska staterna har genom den bomullsbrist, som deraf uppkommit, haft ett mägtigt inflytande på ställningen inom Marks härad af Elfsborgs län.
Detta härad, sorn räknar en folkmängd af omkring 35,000 menniskor, utgör nemligen bland de mycket omtalade sju häraderne det, der Yäfnadsindustrien såsom handaslöjd bedrifves i den största utsträckning; och der torde näppeligen någon bondstuga, eller koja finnas, hvarest icke väfstolen är i gång, såvida invånarne kunnat skaffa sig någon kredit hos någon af ortens förläggare.
Man kan föreställa sig i huru stor skala denna rörelse bedrifves, då en enda sådan förläggare kan sysselsätta flera hundrade väfstolar, och ensamt i arbetslön utbetala mer än 100,000 R:dr på året.
Men det är hufvudsakligen bomullen, som utgör råvaran för denna ganska storartade tillverkning, då linet och ullen, som endast på vissa trakter bearbetas, icke kan erhållas till er forderligt belopp, samt skulle i allt fall fördyra varorna, hvilka endast genom de ytterst låga priser, hvartill de afsättas, kunna täfla med utländska tillverkningar, och spridas bland den arbetande klassen.
Men denna för orten högst väsendtliga näring har genom den inträffade bomullsbristen tagit betydlig skada, och tusentals arbetai‘e hafva förlorat sin arbetsförtjenst.
Visserligen hafva flere bland förläggarne med berömlig omtanka och hedrande uppoffringar fortsatt rörelsen och låtit tillverka varor, som de måst sälja till nästan samma pris, som råvaran kostade i inköp; men naturligtvis har rörelsen icke kunnat bedrifvas i så stor skola som förut, och man förutser snart den stund, då en fullkomlig brist på garn från de dels redan afstadnade, dels af brist på bomull snart staduande spinnerierna skall omöjliggöra alla bemödanden att bereda de fattige arbetsförtjenst.
Vid åtskilliga större spinnerier t. ex. i Göteborg har arbetet redan för flera månader sedan upphört, och vid Rydahls spinneri i Mark, der tillverkningsvärdet uppgått till En million R:dr om året, kan, af brist på bomull, icke arbetas mer än halfva tiden; och i alla hänseenden torde bomullsförrådet ej räcka öfver vintern.
Om do vid dessa fabriker anställda arbetares försöjning skola utan tvifvel egarne, i hvad på dem ankommer, draga försorg, men helt annat är förhållandet med dem, som i sina hem arbetat på beting för vissa förläggare, men nu sakna sysselsättning.
Och denna stockning i väfnadsindustrien på en ort, der denna thyvärr bedrifvits mera såsom hufvudsak än bisak, verkar äfven förlamande åt andra håll, nemligen på dem, som endast medelbarligen genom forslande eller verkställande af andra arbeten medverkat för tillverkningen; hvadan den nöd, som deraf vållas, verkligen är af mycket betänklig art.
245 Men vid en sådan endast af yttre politiska omständigheter och förhållanden inträffad nöd torde med ännu större skäl än vid en inom en viss ort inträffad missvext, undsättning erfordras.
Man kan icke här hänvisa de nödlidande till fabrikauterne, ty dessa draga försorg om sina fattiga, icke heller till kommunerna, ty nästan alla medlemmarne af dessa lida af olyckan, och de aldra flesta idka just den husslöjd, som nu afstadnat.
En befolkning af 35,000 menniskor, af hvilka den ojemförligt största delen utan eget förvållande saknar arbete, måste ådraga sig
Statsmagternas uppmärksamhet och berättiga till mellankomst.
Vid valet angående beskaffenheten af denna mellankomst måste likväl den största försigtighet iakttagas, ty nådegåfvor gifva farliga prejudikat och låneunderstöd kunna icke lemnäs till dem, som ej förmå ställa säkerhet för återbetalning.
Någon annan utväg torde således icke återstå än befordrandet af ett allmännyttigt företag, hvarigenom arbetsförtjenst bereddes åt ortens invånare.
Tillfälle härtill erbjudes genom en redan för flera år sedan föreslagen omläggning af den synnerligen backiga landsvägen, som genomgående häradet till hela dess längd leder från Borås till Warberg.
Alltsedan 1856 har omläggningen af denna väg från förstnämnde stad till Sundholma gästgifvaregård varit ifrågasatt med en beräknad kostnad af 105,633 R:dr Riksmynt, och flera gånger har Styrelsen för allmänna Väg- och Vattenbyggnader uppfört den på sitt general-förslag till Kongl. Maj:t öfver de allmänna arbeten, som ansetts förtjente af understöd från Statens sida, ehuru otillräckligheten af härtill anvisade medel allt hittills fördröjt utförandet i dess helhet.
Under innevarande år har dock Kongl. Maj:t med afseende på nyttan af denna vägomläggning, och sedan enskild person med vanlig frikostighet erbjudit sig att af egna medel anlägga en vägsträcka, hvartill kostnaden blifvit upptagen till 3,327 R:dr, i nåder täckts af besparingar å 6:te Hufvudtiteln anslå 6000 R:dr till omläggning af en del af samma vägsträcka inom Wedens härad samt af en backe benämnd Alekärrsliden, hvartill kostnaden anslagits till 9,619 R:dr 50 öre.
Således återstår en vägsträcka mellan den s. k.
Orreleken och Sundholms gästgifvaregård, till hvars omläggning ansetts erfordras 92,686
R:dr 50 öre; och har Väg- och Vattenbyggnads-styrelsen i dess generalförslag till innevarande riksdag i undei’dånighet tillstyrkt ett statsbidrag för denna vägomläggning af 60,000 R:dr, under förutsättning, att återstående beloppet af häradet tillskjutes.
Då sålunda blifvit visadt att den talrika befolkningen i det idoga Marks härad genom omständigheter, som hvarken kunnat förutses eller förekommas, redan lider svär nöd genom bristande arbetsförtjenst och hotas af en ännu mera tryckande nöd, derest icke utsigt öppnas till arbete på annat håll, och den ifrågavarande vägomläggningen, hvilken skulle företagas just inom den delen af häradet, der den saknade arbetsförtjensten är för den utarmade befolkningen mest tryckande, samt arbetet är af den art, att vederbörande myndighet ansett den böra med statsmedel understödjas, hvilket säkerligen redan hade skett till fulla beloppet, derest tillgångarne medgifvit, samt lika säkert kommer att ske i den mån Rikets
Ständer anvisa medel för dylika arbeten, och då beviljandet af detta anslag nu i sjelfva verket icke innebär annat än ett förskott af hvad Statsverket framdeles och efter all sannolikhet inom kort skulle komma att utbetala, men nu blefve till synnerligt gagn för den arbetslösa fattigare delen af befolkningen, som derigenom bereddes arbetsförtjenst, och tillika till stor lättnad i fattigvårdsbördan för jordegarne, hvilka i alla fall måste ikläda sig tillskottet af 32,686 R:dr till 246 Motioner i Preste-Ståndet 1862.
N:o 122. arbetets verkställande under det de lida af den svåra krisen, tvekar jag icke föreslå: l:o att Rikets Ständer måtte, med afseende på den till följd af bomullsbristen inträffade stora förlägenheten inom Marks härad och till den inom den arbetande klassen derstädes bristande arbetsförtjensten, anslå till fortsättning af den redan började omläggningen af allmänna landsvägen mellan Borås och Sundholms gästgifvaregård ett belopp af 60,000 R:dr Riksmynt att utgå så snart, att det afsedda arbetet må kunna företagas genast, när väderleken dertill blifver lämplig; och 2:o att Rikets Ständer derjemte måtte anslå 20,000 R:dr till understöd åt den stora mängd utfattige personer inom samma Marks härad, hvilka genom den saknade arbetsförtjensten råkat i verklig nöd samt genom sjukdom eller andra omständigheter blifvit urståndsatte att uti ifrågavarande arbete deltaga, och således sakna alla medel till utkomst, äfven om nämnde anslag beviljas.
O. E. Rabe. N:o 122.
Af Kontrakts-Prosten L G. H.
Om statsanslag till väganläggning i Sunnerbo härad från sjön Bolmen till Wieslanda jernvägsstation.
Det i Kronobergs län belägna Sunnerbo härad, hvars förhoppning om södra stambanans dragande nästan midt igenom häradet tändes vid 1856 års riksdag, men vid derpå följande riksmöte, ehuru detta hopp äfven då under hettan af jernvägsstriderna stundtals uppflammade, likväl till slut alldeles och för alltid utsläcktes, vågar nu hos Rikets Höglofliga Ständer åter göra sig påmint, för att åtminstone i någon måtto blifva delaktigt af de förmåner, nya eller förbättrade kominunikationsanstalter bereda en aflägsen landsort, som med en betydlig befolkning, gynnande odlingstillfällen, ansenliga industriela tillgångar, mångartad husslöjd, talrika vattenverk m. m. torde för sin utveckling och förkofran kunna påräkna att icke i allo blifva från Statens sida förbisedt.
N:o 122. 247 Nämnde härad, till större delen omslutande den ifrån jernvägsförhandlingarne sistlidne riksdag välbekanta Lagaådalen, består af 23 kyrkosockuar, utgörande tillsammans 75045B förmedlade mantal på en areal af 648,000 tunnland, med en folkmängd af 36,000 personer.
Inom häradet ligger köpingen Ljungby, som drifver en icke ringa handelsrörelse; vidare finnas, enligt uppgift, 13 masugnar, 32 privilegierade stångjernshamrar och härdar, samt flera särskilda inrättningar för tillverkning af jerntråd m. m.; dessutom skogrika trakter och odlingsbara marker, ännu obegagnade och obrukade i brist på kapitaler ocb farbara vägar.
Afsättningsplatser för ortens produkter äro de aflägsna Skånska städerna eller ock Halmstad, till hvilken stad transportvägens längd utgör resp. 6, 7 ända till och med 9 mil; och till bevis på huru denna långa och tidsödande transport kan inverka på trävarupriserna, må anföras, att en tolft 12 fots s. k. enkla bräder stundom kunnat i skogstrakten kring sjön Bolmen uppköpas för 75 öre!
Skall nu södra jernbanan för Sunnerbo blifva något mera, än hvad den i början var — en blott synvilla, som öfver denna undangömda ort hägrade några ögonblick och försvann; skall Sunnerbo draga något gagn af den straxt utanför dess gränser anlagda jernvägen, så måste inom samma gränser de gamla och krokiga vägarne rätas, och förbättras, eller nya och genare byggas fram till stamjernbanan.
En sådan jemnad och förkortad förbindelse med den eljest i dubbel mening för Sunnerbo undanilande jernvägen har man ansett sig kunna åstadkomma medelst anläggandet af en i möjligaste måtto linierät landsväg för direkt trafik från sjön Bolmens östra strand först till Ljungby köping, — som redan har trenne anfartsvägar till södra stambanan nemligen till Alfvestads station på ett afstånd af 4| mil, till Elmhults 4-ä mil och till Bihults station omkring 5 mil, vidare ifrån Ljungby öfver Wäraboda intill Wieslanda jernvägsstation; utgörande den föreslagna vägens längd inalles 3 mil, hvarför anläggningskostnaden sålunda beräknas, att från Bolmstad till Ljungby erfordras 62,614 R:dr, från Ljungby till Wäraboda 101,100, och från Wäraboda till Wieslanda 63,325, summa R:dr Riksmynt 227,039.
Till förverkligande af detta förslag, som för orten nära nog antagit natur af en lifsfråga, hafva en dol af häradsboerne till en början låtit anställa en af sakkunnig person till riktigheten vitsordad preliminär-undersökning, hvarefter Chefen i södra Våg- och Yattenbyggnads-distriktet, Majoren och Riddaren Remmer, beträffande ifrågavarande vägbyggnadsarbete verkställt ny noggrannare undersökning samt upprättat detaljerad plan jemte kostnadsförslag; och tager jag mig friheten hänvisa till de behjertansvärda ord, Herr Major Remmer i sitt betänkande i ämnet med stor sakkännedom, insigt och klarhet yttrat.
I betraktande af ej mindre de vigtiga fördelar, som nu och framdeles genom förenämnde kommunikationsleds öppnande skulle komma att tillskyndas Sunnerbo härad, än ock de betydliga inkomster Staten skulle deraf vinna, enär ju flera anfartsvägar och bibanor stöta till stambanorna desto lifligare blir trafiken och desto större afkastniugen, får jag hemställa: att Rikets Högloflige
Ständer måtte till anläggande af en anfartsväg i Sunnerbo härad emellan sjön Bolmens östra strand och Wieslanda station vid Statens södra stambana för sin del bevilja ett anslag att utgå antingen på en gång, eller fördeladt i trenne poster, i öfverensstämmelse med den uppgjorda arbetsplanen, att lyftas i mån af behof, till ett belopp motsvarande f-delar af den beräknade anläggningskostnaden eller 2é8 Motioner i Preste-Ståndet 1862.
N:o 123. 151,360 R:dr Riksmynt, hvaremot häradsboerna förbinda sig att med den återstående tredjedelen 75,679 R:dr Riksmynt till arbetets utförande bidraga.
Herr Majoren och Riddaren Remmers betänkande, plan och kostnadsförslag skola framdeles biläggas denna motion, om hvars remitterande till Stats-Utskottet ag vördsamt anhåller.
Stockholm den 29 November 1862. L. G. H. Palmlund. iVo 133.
Palmlund :
Orri statsanslag till en brobyggnad emellan Sirkön i sjön Asnen och fasta landet.
Uti sydligare delen af sjön Åsnen inom Kronobergs län ligger en ö, benämnd Sirkön, som med afseende på dess storlek och till bundradetals personer upp-^ gående befolkning torde bland alla insjöar i Sverige vara i kommunikationsväg med fasta landet den sämst lottade.
Oboerne hafva under de sednare åren varit betänkta på, att genom en stenbro öfver sundet, som är 1000 fot bredt och bar ett medel djup till fast botten af 22 fot, sätta sig i förbindelse med motliggande landet vid hemmanet Rörvik; och med otrolig möda samt mycken kostnad hafva de redan utfört en ganska betydlig grundläggning så väl af sten enbart, som äfven af försänkta kistor.
Men intressenternas egna bemödanden och medel räcka ej till för det verkligen, åtminstone der i orten, storartade brobyggnadsföretaget, som, om det kunde bringas till slut, skulle bereda åt dessa öboer och hela trakten, jemte det närbelägna Blekinge, de största fördelar.
Under nuvarande ogynnsamma förhållanden möta nästan oöfvervinneliga svårigheter vid varutransporter till och från ön: under vissa tider af året äro dessa transporter rent af omöjliga eller ock af lifsfarlig beskaffenhet.
Utan våda för lifvet kunna icke heller öns innebyggare tidtals besöka socknens, på fastlandet belägna kyrka.
Men det är icke ensamt för Sirköboerne ifrågavarande brobyggnad skulle komma att medföra gagn; så väl sydöstra delen af Kronobergs län som äfven Blekinge sättas igenom denna brobyggnad i besittning af den synnerliga förmån, att få väglängden en mil forkortad till närmaste jernvägsstation, Wieslanda, vid Statens södra stambana.
Det bör nemligen, i sammanhang härmed, icke lemnäs oanmärkt, att Sirköboerna, utom förutnämnda högst kostsamma grundläggningar för bron öfver Rörvikssund vid öns sydligaste punkt, på egen bekostnad redan anlagt väg i nordlig Motioner i Preste-Ståndet 1862.
249 i nordlig rigtning genom ön samt uppfört en fullt farbar stenbro, 520 fot lång, öfver sundet vid öns norra udde.
På föranstaltande af öboerna har utaf chefen i södra väg- och vattenbyggnadsdistriktet, Majoren A. Remmer kostnadsförslag öfver brobyggnaden blifvit upprättadt, utvisande att detta arbete beräknats uppgå till 36,000 R:dr R:mt.
På grund af hvad jag här ofvan korteligen anfört, får jag vördsamt föreslå: att till uppförande af en brobyggnad öfver det så kallade Rörviks-sund i sjön Åsnen, Rikets Höglofliga Ständer måtte bevilja ett anslag till ett belopp motsvarande två tredjedelar af den beräknade anläggningskostnaden eller 24,000 R:dr R:mt, hvaremot åboerna å ön Sirkön förbinda sig att med den återstående tredjedelen, 12,000 R:dr, till arbetets utförande bidraga.
Vördsamt anhållande om remiss af denna motion till Höglofliga Statsutskottet, utbeder jag mig att, innan ärendet till behandling i Utskottet förekommer, få meddela Herr Major Remmers i ämnet afgifna betänkande, plan och kostnadsförslag.
Stockholm den 29 November 1862. L. G. H. Palmlund.
NT<o 194.
Om folkskoleväsendets ordnande.
Jag har med uppmärksamhot åhört de lifliga debatter, som här blifvit förda rörande verktygen för folkundervisningens befrämjande.
Den ädle förkämpen för de fasta skolorna vill, såsom man energiskt uttryckt sig, slå ihjäl icke blott småskolorna, utan äfven de ambulatoriska med examinerade lärare.
Han påstår ihärdigt att de fasta skolorna äro de absolut rigtiga, äfven om erfarenheten visar, att allmogen icke håller sina barn öfverhufvud i skola mer än 16 veckor om året och att en ambulatorisk skolmästare gör dubbelt så mycket gagn som en fast skollärare.
Denna hårda kamp visar att lagstiftaren här måste söka en ståndpunkt höjd öfver alla dessa tvister, han måste se på hufvudändamålet, hvartill man vill komma, ty härigenom reduceras meningsstriderne till en obetydlighet.
Ändamålet är ju att hvarje Svenskt barn, som ej hindras af naturfel, måtte inhemta minimikunskap och att de mera begåfvade må drifvas så långt omständigheterna medgifva.
Vill man stifta någon allmän lag för hela riket, så eger man ju helt enkelt föreskrifva Bih. till R.
Prot. 1862 §■ 1863. 11 Sami. 2 Å/d. 32 250 Motioner i Preste-Ståndet 1862.
N:o 124. att intet barn får till nattvardsundervisning emottagas, sorn ej ådagalagt sig ega minimi-kunskap, så framt det ej af skolstyrelsen är derifrån för oförmåga befriadt.
Man föreskrifve tillika en preskriptionstid, inom hvilket detta skall träda i verket.
Potta stadgande skulle snart tvinga skolstyrelserne att se sig om efter de bästa verktygen.
Åtskilliga skolstyrelser hafva på eget bevåg gjort en sådan tvångslag.
Hafva de gjort orätt, så bör åtgärden ovilkorligen kasseras, hafva de gjort rätt, så bör äfven denna rätt med lag sanktioneras.
Eller vill lagstiftaren vara human, på det att skolstyrelserna skola vara inhumana?
Samma fråga ställer jag till lagstiftarne med ännu mera fog rörande en annan punkt.
Maj:t förklarar, att en stor del församlingar lemna till sina skolor lika mycket och flerdubbelt mer än nuvarande skydds- eller folkskoleafgiften.
Yidare heter det, att ingen församling hädanefter får något statsbidrag, som ej utgifvor redan minst lika mycket som folkskoleafgiften.
Hvad blir häraf följden; jo helt enkelt den, att de motsträfviga församlingarne svara; vi fråga litet efter edra statsbidrag, vi gifva ej en skilling mer än vi redan beviljat och så måste skolstyrelsen antingen upplösa en skola eller ställa henne på svältkur.
Hafva icke precist sådana frukter visat sig af 1859 års lagstiftning att hvarje skollärare skulle hafva två tunnor säd för hvarje månad de läste öfver 32 veckor.
Jag känner församlingar, som svarade; vi gifva ej en enda skilling mer, skolstyrelsen får ställa mun efter matsäcken.
Då måste lästiden förminskas med 1 eller 2 månader och undervisningen försämrades i stället för att förbättras.
Lagstiftaren vill att skolstyrelsen skall kräfva ut penningar, men gifver ingen rätt dertill.
Lagstiftaren liknar en egendomsherre, som säger till sin inspektor:
Jag vill att du skall öfvertala hvarje landtbonde att gifva dubbelt så stora arrenden; men du får ej säga att det är min befallning, utan endast min önskan.
När nu inspektoren vidtalar landtbönderne, fråga de naturligtvis: är detta Herrens befallning.
Nej, men det är hans önskan.
Hvad för något, säga landtbönderne, detta är ju endast dina upptåger och konster.
Nu frågar jag om den humane egendomsherren ej satt sin inspektor i en ganska kinkig belägenhet.
Och månne våra lagstiftare ej i samma kinkiga belägenhet försätta just de skolstyrelser, som bäst behöfva ett kraftigt" handtag.
Derföre föreslår jag, att, för den händelse .Rikets Ständer anse att hvarje församling skall bidraga minst lika mycket, som folkskole-afgiftens belopp, sådant måtte uttryckligen genom lag stadfästas.