Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
13g rättelse, anställas, och hvilka otvifvelaktig! skulle blifva en följd af en obegränsad frihet för hvar man, att genom antagande Stämning befordra Domaren till ansvar.
På dessa grunder har Utskottet alltså ansett sig icke böra tillstyrka bifall af motionen; hvilket dock Riksens Högloft.
Stånders vidare pröfning vördsammeligen hem* Ställes.
Stockholm den 5 April IÖ23.
N:o 44,’ Ankom d. 13 Maji 1823^ Betänkande angående de, uti särskildte , till Högloft.
Ridder skåpet och Adeln och Hedervärda B onde St ände t ingifne Memorialer, väckte frågor om ändring uti 30 Capitlet RättegångsBalken.
Ridderskapet och Adeln har Herr Ernst von Vegesach, uti ingifvet Memorial, yrkat, att Lagens stadgande uti 30 Capitlet 1 §.
RättegångsBälken , om skyldighet för den, som vill söka att Konungen må öfverse och pröfva HofRätts Utslag eller Dom, 8om i hufvudsaken fallit, att i HofRåtten nedsätta Tuhundrade Daler eller sä mycket i guld eller silfver som deremot svarar, mätte, såsom ledande till den råfctsökandes oskäliga betungande, och då det I z5ö LagUtskottets Betdnknnden. hvarken med billighet eller naturlig
Lag kai. vara öfverensstämmande, att man erlägger eller betalar en viss summa penningar för att få klaga, inför Konungen eilet: H gsta Domstolen öfver en kanske of a orättvis Dom, belt, och hållet upphöra; — äfvensom, u.i särskildte till fiederv.
B>nrieStåndet ingtine Memoualer, Riksdags.
Fuilmägtige 01 f Månsson, fiån Blekinge Lån, Nils Hå*ans8on, Lån Kronobergs
Län och C. F. Berg, från Götheborgs- oqh Bohus Län, dels gemensamt yrkat, att tiden for missnöjes anmälande emot FJofRätts Utslag eller Dom, och Revisions-skillings ned* sättande, mätte utsträckas ifrån Sjunde till Trettionde dagen ifrån det Utslag eljer Dom föll; dels ock Nils Håkansson särskildt, att Revisionssökanden måtte, utan lösen, åteifå de handlingar han Besvären till H°fRätten bilagt, siborn, i UnderRåtterne utlöste, honom och icke HofHätten tillhörige.
Förrberörde Memorialer äro till LagUtskottet remitterade, som alltså företagit pröfning af hvad uti desamma blifvit anförd t , och nu får först utlåta sig i frågan om Bevistons skiilingens afskzffande.
Rättigheten att få sin talan pröfvad af högsta
Domaremagten mäste, efter all rättsgrund vara lika öppen för hvarje rättsökande, Lagen bör derföre vjd denna rättighet icke binda sådane villkor, som, ehuru för den mera förmögne Parten lättare att uppfylla, likväl for den mindre bemedlade blifva betungade i den måo de i högsta måtto Lagutskottets Betänkanden.
157 försvara, och såmedelst äfven kunna afskära möjligheten för honom, att af besvärsrättigheten tig begagna.
Stadgandet att tögen må söka Konungen, att få HofRätts
Utslag eller Dom pröfvad, utan att i HofRätten förut nedsätta Revisions-skilling, — hvarifrån undantag ej eger rum för någon, sorn i löst och fast gods, som för gäld ej häftar, eger Etthundradesextiosex R:drs 32 sk. tillgång, leder ofelbart till sådane följder; och fastän HofRätt icke eger behålla Revisions-skilling i annat fall, än då Konungen fastställer
HofRätts
Dom, finnes likväl icke något skäl hvarföre den sluteligen tappande Parten skall, ehuru Domaren af Staten njutér eller åtminstone bör njuta tillräcklig lön för det han samvetsgrann! förrättar sitt Ämbete, derutöfver lemna
Domaren vedergällning för det han gifvit en Dom , som blifvit gillad.
På desse grunder och då Konungen, énligt 30 Gap. 16 § RättegångsBalken, eger att dömitta den till ansvar, som emot bättre vett och klara skäl dräger en sak under Konungens pröfning, samt Utskottet, i anledning af inoul Hedervärda BondeStåndet väckt motion, uti särskildt Betänkande, till Riksens Höglofl.
Ständers vidare pröfning föreslagit sådane förändringar uti 21 Cap. RättegångsBalken, angående Rättegångskostnad och skadestånd, att den som sluteligen tappar
Saken icke kan undgå att godtgöra sin vinnande vederparts Rättegångskostnad, hvarigenom, efter Utskottets tanka, Råtte - 158 UgUtskottets Betänkande». gångars obefogade fullföljd rättare skall hämmas, än genom Revisions-skillings erläggande, innan ännu är afgjordt om den klagande har orått eller icke; har Utskottet, med bifall till motionen, ansett sig böra tillstyrka: att stadgandet i 30 Cap. 1 §.
RättegångsBalken, om Revisions-skillings nedsättande af den, som vill i HofRätts
Utslag eller Dom söka ändring, må upphäfvas.
Enär härigenom frågan 0111 förändrad tid för Revisions-skillings nedsättning förfaller, återstår att pröfva Ola Månssons, Nils Håkanssons och C. F. Bergs yrkande, angående tiden för missnöjes anmälande emot HofRätts Utslag eller dom; och sorn Utskottet funnit, att den tid af Sju dagar, sorn 30 Cap. 1 §.
RåttegångsBaiken i detta afseende bestämmer, icke iernnar tillfälle för de från HofRättan aflägse boende Parter, att efter inhemtad kännedom om Domens innehåll, besinna sig huruvida de vilja Besvär fullfölja eller icke, utom det att de genom denna korta tid kunna äfventyra att gå deras besvärsrättighet förlustigej så har Utskottet ansett tiden för missnöjes anmälande,emot HofRätts
Dom, skäligen böra förlängas till Tjugo dagar från den dag
Dom fälls, samma dag oräknad.
Hvad sluteligen angår Nils Håkanssons särskilda motion, att, vid ändrings sökande i HofRätts
Dom, den klagande utan lösen må återfå sine till PIofRåtten ingifne förut vid UnderDomstolarne utlöste Handlingar; hvilken motion Nils Håkansson in?
Lagutskottets Betanlandeti. 159 för Utskottet förklarat rätteligen åsyfta befrielse från all lösen för de så kallade Revisionshandlingarne, hvilka af HofRätten till Kongl. Maj:t insändas; så ehuru enligt Kongl. Brefvet den 31 Januarii 1777, vid Revisionssökande , Acten nu mera icke afskrifVes , utan i Original till Kongl.
Maj:t insändes, oell det således vid första påseendet visar sig, som borde lösen icke ega rum för handlingar, sorn af Parterne blifvit inlemnade och hvaraf någon afskrifning nu ®j ligg51'
HofRättsBetjeningen till last; likväl och då denna lösen, ehvad den så eller annorlunda må benämnas, utgör en anslagen och påräknad löneinkomst för nämnde Betjening; och Parter ej mera i HofRätt, ån vid andre
Domstolar böra befrias från skyldigheten att lösa Protocolier och handlingar, på sätt Lag och Författningar föreskrifva, har Utskottet icke funnit lärnpeligt Nils Håkanssons yrkande i denna del bifalla.
Da nu, till följe af det tillstyrkande Utskottet afgifvit, om Revisions-skillingens upphörande och förändrad tid för anmälande af missnöje emot HofRätts
Dom, Utskottet åligger att föreslå de deraf nödige blifne förändringar i 30 Cap. RättegångsBalken, har Utskottet ansett Vederpartens hörande öfver RevisionsAnsökningen och sedermera öfver de fullgjorde prestanda böra bibehållas såsom en underrättelse, att ändringssöfeande kommer att ega rum, och på det vederparten må emot Sakens dra - l6o LagUtskottets Eetänknndeti, gande under Kongl. Maj:ts pröfning kunna göra de anmärkningar, hvartill han kan finna sig befogad* Vidare har Utskottet för* sin del trott, att oförmögenheten att utgifva lösen för HolRåttens Protocoller och Handlingarne, icke, i händelse Revisionsskillingen upphörer, borde, såsom hitintills, genom fattigdoms-ed bestyrkas, utan behörigt intyg härom i detta fall, såsom vid all annan fråga om befrielse från utgifvande af lösen för Domstolars Protocoller och Utslag, vara tillfyllest; och att, sedan Utskottet här ofvan föreslagit förlängning till tjugonde dagen af tiden för missnöjes anmälande mot HofRätts
Donij och den tid af en månad från den dag
Revt* sions-sökandet blifvit beviljadt, som, enligt Kongl Förordningen deri 24 April 1754* medgifves den tappande Parten, att i HofRätten insätta lösen och ståmpladt papper för HofRåttens Protocoller, således kunde* åtminstone hvad Svea HofRätt angår, komma så nära inpå tiden för inställelsen hoS Kongl. Majst, att utskrifningen af Protocol lerne icke derförinnan medhunnos, har Utskottet, med fästadt afseende på det längre rådrum den tappande, enligt Utskottets förslag, vunne att bereda sig till ReVisionssökandet, förmodat att lösen för så vål Protocoller som handlingar och stämplade papper dertill borde inom fjortonde dagen från den,då RevisionsAnsökning senast skolat vara inlemnad, kunna i Hofrätten insättas* - LagVtskottets Betdnkanden.
161 såttas, vid den påföljd af talans förlust, i händelse af underlåtenhet, som uti ofvannämnde 1754 års Förordning omnämnes.
I följe.af desse åsigter får Utskottet Riksens Höglofl S änder föreslå följande förändringar i 30 Cap. RättegångsBalken, hvarvid t , 6 och 7 §.
§. komma att få följande lydelse: 1 $.
Hvar som söka vill, att Konungen ml pröfva HofRåtts
Dom eller Utslag, som i hufvudsaken fallit, gifve thet skriftligen tillkänna i HofRätten, innan klockan 12 ä Tjugonde dagen, then oräknad då Utslaget föll.
Sedan Vederdeloman år theröfver hörd, gifve HofRätten svar huru thet tillätas må.
Ej må thet vägras. 6 $. Sager någon att han så fattig är, att han ej kan fullgöra hvad i 3 §. föreskrifvet är, styrke thet med bevis af Presterskapet, Domaren eller KronoBetjeningen i then ort han eger sitt hemvist; och ställe för thet som dömdt år full borgen, i tby fall som sagdt år, så ock för kostnad och skada.
Förmår han thet ej, sätte borgen för sig sjelf eller träde i fängelse till Sakens siut.
Then som Vakten underhålla kan, må sitta hemma i hus sitt.
Lagutskottet* Betänkandets. 11 i 62 Lagutskottets Betänkande», j 7 $•
Then i 3 §. stadgade lösen eller, i fall then ej kan fullgöras, fattigdomsbevis^, bör till HofRätten vara ingifven inom fjortonde dagen från den då RevisionsAnsökningen senast, enligt hvad i 1 §. sågs, bordt vara ingifven, och detta vid förlust af vidare talan i Saken.
Allt hvad i öfrigt i thessa fall är stadgadt, varde i HofRätten fullgjordt inom then tid, att Parterne skola stalla sig hos Konungen in; brister något theri, må saken ej till Konungen komma, utan stånde vid HofRättens Doni.
Ar allt rätteligen fullgjordt &c.: — hvarefter det öfriga af §:n bibehålles oföråndradt, och kommer 17 §. att alldeles försvinna.
Detta allt varder dock , tillika med någre Utskottets Ledamöters, enligt bifogade ProtocollsUtdrag, skiljagtiga mening till Riksens Högiofl.
Stånders vidare granskning och bepröfvande vördsammeligen henaståJdt.
Föredrogs å nyo Herr Ernst von Vegesachs, jemte RiksdagsFuIlmägtigarnes af Hederv, BondeStåndet Ola Månssons, från Blekinge, Nils Håkansous, från lagutskottets Betänkande», 163 Kronobergs
Län och C. F.
Bergs till Lagutskottet remitterade Memorialer: angående föreslagne ändringar i gctde Cap. Rät* tegångsBalken; hvarvid Utskottet fattade det Beslut, som Betänkandet N:o 44 utvisar.
Herr Borgmästaren Arvidsson och Herr Häradshöfdingen Ribbing upplåste häremot deras, skrifteligen författade, så lydande meningar:
Herr Borgmästaren Arvidsson: ’’Den vise Stiftaren af 1734 års
Lag har, utan tvifvel, stadgat RevisionsSkillingen dels för att motverka det en Part skulle uti ihärdig fortsättning af egennytta, hat eller elakhet, undanhålla sin vederdeloman den upprättelse, som merendels efter flerårig rättegång ändteligen blifvit denne sednare tillerkänd af HofRåtten , hvilken såsom sammansatt af flere och endast lagfarne
Män, bör anses nästan ofelbar i Lagens rigtiga skipande; dels ock till förekommande deraf, att ej Kongl. Maj:t eiler Dess Högsta Domstol skulle öfverhopas med tvister, onödigtvis och utan befogenhet dragne under Dess åtgärd.
Revisions-skillingens tillvaro synes mig också icke förfela desse, till upprinnelsen lika ädla, som i sine följder välgörande, syftemål; ty erfarenheten vittnar, att den nara nittioåriga tid ofvannämnde
Lag varit gällande, en mängd Rättegångar stannat vid HofRätternes
Domslut just derföre, att tappande Parter, hvilka ej inom sig varit ölvertygade, att hafva rättvisan på sin IÖ4 Lagutskottets Betänkanden, sida, icke velat äfventyra forlusten af Revisions-skilling, för att få framlägga sine saker under Konungens skärskådande; och det år äfven kändt, att Högsta
Domstolen medhunnit, att utan förstärkning af Extra Ledamöter, med erforderlig skyndsamhet afgöra de mål, som från Hof Rätterne dit inkommit.
Enär ej allenastden medellöse, utan äfven den, hvilken saknar det i so:de Cap. 6 $.
Balken bestämda förmogenhetsbelopp. aro frikallade från Revisions-skillings insättande, och Parter, som dertill åro skyldiga, återfå densamma så vida Kongl. Majit i någon del ändrar eller rättar HofRatten8
Dom; finner jag ingen olägenhet, som förtjenar afseende, ligga uti Revisionsskillingens bibehållande, helst den, som utan befogenhet besvärat Kongl. Maj:t med sin saks pröfning och såmedelst jemväl en längre tid obehörigen uppehållit sin Vederpart i dess rätts utfående, tyckes mig böra, såsom en billig näpst för detta sitt otillständiga förhållande, plikta med Revisionsskillingens förlust.
Deremot, om Revisions-skillingen afskaffas, tror jag att deraf skola, jemte det att ett lättare sätt derigenom beredes till Rättegångars förlängande och Parters ofta dermed förenade lidande, tvånne för Staten betungande följder snart nog komma att rönäs.
Den första vore att emedan de Revisions-skillingar, hvilka i anseende till Kon-^ ungens fastställelse å HolRltternes Domslut, LagUtskottets Betänkande«.
I6y tillfalla HofRättsLedamöterne, utgöra en icke obetydlig del i desses Löneförmåner, kunde
Staten icke billigtvis undgå att gifva dem en motsvarande ersättning eller tillökning, i deras nu af Statsverket utgående löner; och den andra följden blefve den, att så många saker skulle dragas under Kongl.
Maj:ts pröfning, att Högsta
Domstolen med dess nu varande och hittills tillräckliga arbetsstyrka ej medhunne afgöra dem , utan snart ett fördubbladt antal Ledamöter blifva af nöden, hvilka måste förses med nya löner af Statens medel.
På sådant sätt, enär hvarje Medborgare måste contribuera till Statens utgifter samt obestridligt är, det en stor del Rättegångar endast äro alster af egennytta, afvund och envishet, skulle den af redlighet, sämja och Mennisko-kärlek styrde innebyggaren komma att vidkännas, en förökad beskattning för denS skull, som afklädt sig desse för Samhällets trefnad så våsenteliga egenskaper; hvilket förhållande förefaller mig så mycket mindre med Rättsgrund öfverensstämmande, som, efter min Öfvertygelse, den som med sine tvistigheter och krånglerier syslosätter
DommareMagten , bör åtminstone i någorlunda lika man bidraga till Dess aflönande”.
Jng kan såledas icke tillstyrka bifall aE Revisions-skillingens afskafFande.
Men i öfrige frågorne delar jag LagUtskottets mening.” Herr Häradshöfdingen Ribbing'.
”Dä jsg klart inser, att genom Revisions-skillingens borttagande Högste
Domstolens göromål i66 Lagutskottet s Betänkande*. fckulle till minst dubbelt ökas , men Högsta
Domstolen i-edan är fullt sysselsatt, så anser jag för orimligt att fördubbla goromålen , utan att i samma man öka de arbetande tjenstemännena antal.
Då man öfverhopa* ett verk, komma ämnena antingen oberedda derifrån eller gå en del väl och ardenfceligen igenom, medan ett större antal ligga alldeles ovidrörde.
Klokheten bjuder att beräkna följderne innan man besluter verkställighet afen princip e, om den än vors aldrig så god.
Huruvida den verkeligen är god blir en annan fråga.
LagCommittéen har val å ena sidan borttagit föafskriften om dess nedsättande, föremålets fullföljd men å ilen andra föreskrifvifc erläggande, af 50 till i fyO R:dr i Silfver för den, som i Högsta Domstolen fulföljde sak utan fog.
Lagutskottet synes hafva omfattat det förra utan att betrakta det sednare och styckevis behandladt en partiel förändring.
Jag anser att vid den närvarande RättegångsOrdningen bör få förblifva intilldess en ny i hela sin vidd antages.’*
Uti hvad Herr Häradshöfdingen Ribbing nu yttradt förenade sig HiksdagsFullmågti» gen Nila Håkanoson..
Ut Supra Ex Protocoilo.
Jo/j.
Jac. Klemm LngUtshtttts BetHnkandcn. 16?
N:o 45, Ankom d. 13 Maji 1823.
Betänkande öfver Herr Grefve J. H. Gyllenborgs Memorial, angående åtskillige föreslagne Lagfor ändringar, till minskande af kostnader och besvär för Rättsökande vid rättegångars utförande.
Herr Grefve J. H.
Gyllenborg har uti ett till Höglofl.
Ridderskapet och Adeln ingifvet, till Lagutskottet remitteradt Memorial, med andragande deraf, att det bör vara LagStiftarens åliggande, att, så vidt möjligt är, inskränka kostnader och besvär för rättsökande vid rättegångars utförande, med hänsigt till olika förhållanden, äfvensom att undanrödja de svårigheter och hinder, som för desammas behöriga fullföljande uppstå, föreslagit följande ändringar uti den nu gällande Rättegångsordningen: 1:0
Att uti Stämningar bör påståendet fullständigt innefattas. 2:0
Alt föreskrifterne till personlig inställelse eller Fullmägtigs ställande vid
Domstolarne borde undergå en sådan granskning, att uti de fleste fall, inställelse för svarande Parter, personligen eller genom Fullmägtige, kunde undvikas, och Parterne vid HåradsRätterne vara berättigade, att efter af Svaranden vid uppropet afgifven Stämning, och skrifteligt eller muntligt ytt - Lag Utskottets Betänkandeit, rande till besvarande deraf, kunna, utan ansvar, vara fria Tinget frånvarande, med förbindelse likväl, att om HäradsRåtteo, i afseende på vittnesmål eiler nödige upplysningar, ansåg bägge Parternes närvaro nödig, för svarande Partén, att. på HäradsRåttens kallelse ock på kärandens förskjutande kostnad sig inställa. 5:0
Ati tiden för vads erläggande emot och besvär öfver HäradsRätis och UagmaasRättsDomar, samt för anmälan i HofRätt, att få hos Kongl. Majrt söka ändring i HofRätts
Dom och Utslag, måtte förändras' och den vinnande Parten i alla iostantier vara pligtig, på lämpligt sått, lemna v ed erparten del af meddeldse beslut, samt Fatalietiden till vadepenningars erläggande och ändrings sökande, bsräknas ifrån detta delfående ock icke blifva mycket inskränkt; äfvensom, att, i anseende till tidsutdrägfen , förhöjde vadepenningar kunde i LandiRänteriet i Provinsen insättas, samt bevis, att denna insättning i föreskrifven tid skedt , bifogas de till nästa instantien ingifvande handlingar. 4:0
Att den kortare lid, sorn i 25 Cap.
RättegångsBslken ar föreskrifven för ändrings sökande hos HofRätten, mätte beräknas från delfåendet af Dom eiler Utslag, men icke från dagarne af dessas utfärdande. 5:0
Att stadgandet uti 3o:de Cap. 1 §.
RättegångsBalken, om nedsättning af så kallad Revisions skilling, då man vill söka Log Utskottets Betånkanilen. 169 att Konungen må Hofrätts Dom öfverse, måtte försvinna. 6:0
Att tidei* för Besvärs anförande öfver Landshöfdingarnes Utslag i Enskiftesmål, måtte beräknas från den dag Parterne få del af Utslaget och 7:0
Att skyldigheten, som åligger den, som öfver KammarCollegii Utslag vill hos K onungen söka ändring, att vid besvären bilägga bevis, när han af Utslaget erhållit del, matte upphöra, och den vinnande Parten vara skyldig visa när Utslaget blifvit vederparten kucgjordt och tillståIrlt.
Detta allt bar Lagutskottet till pröfning förehaft; och sedan Utskottet i frågaa om förändrad tid för missnöjes anmälande emot Hofrätts Utslag eller Dom samt Revision?-skillingens afskafFande, redan i anledning af särskildte i samma ämnen väckte motioner, Betänkande till Riksens Höglofl.
Ständer afgifvit, får Utskottet nu meddela Utlåtande öfver de Lagförändringar, Herr Grefve Gyllenborg i öfrigt föreslagit.
Dervid har Utskottet, i anledning af I och 2 puncterna i Memorialet, ansett an* dre Stadganden, än dem nu gällande Lag redan innefattar, destomindre erfordras, sam II Cap. 1 §, RättegångsBalken tydligen innehåller. att uti skriftlig stämning, jemte andre dervid föreskrifne omständigheter, böe nämnas saken; samt det icke eller är någon i tvistemål svarande Part betaget, att skrifteligen afgifva sitt svaromål och jemväl afsäga sig rättigheten att vidare varda i målet Lag Utskottets Ectankanden. hord, och således undvika personlig inställelse, vid andre tillfällen än dem Motionairen sjelf afsett, eller då
Domaren i och för vittnesmål eller nödige upplysningar, finner begge Parternes närvaro nödvändig; men att i sådane fall, Svarandens inställelse skulle ske på Kärandens förskjutande kostnad, har Utskottet icke funnit skäl tillstyrka, då sådant skulle leda till Kärandens betungande, och Svaranden, i händelse han från kåromålet frikallas, i alla fall tillägges ersättning för sitt Rättegångsbesvär.
Då det måste vara så väl kärande som svarande Parters åliggande, hvilka vid Härads- och DagmansRätter, der Utslag och Domar afkunnas , hafva Rättegångsmål anhängige, att sine rättigheter hvar för sig iakttaga och bevaka, hvarvid de hafva att ställa sig kallelser och anslag till efterrättelse.
Så har Utskottet saknat anledning, både att tillstyrka förändring i den faststälde tiden för vads erläggande mot Häradsoch LagmansRätts
Domar, och att anse Käranden förpligtad lemna Vederparten , hvilken ofta kunde vara från honom aflägse boende, del af Utslag eller Dom; i hvilket fall besvärstiden skulle beräknas från detta delfående; men hvarigenom både Ökade kostnader och besvär för kärande Parten och tidsutdrägt skulle uppkomma.
Härmed förfaller således äfven frågan om rättighet för svaranden, att nedsätta vadepenningar i närmaste LandtRänteri; och beträffande förslaget att vadepenningarne LnglJtskoitets Betarikandettl 171 borde öka», bar Utskottet ansett detsamma, såsom stridande emot de grunder, hvilka Utskottet antagit för dess tillstyrkande af Revisionsskiilingens afskafFande, icke kunna bifallas.
Enligt Kongl, EnskiftesStadgan, åligger det Konungens Befallningshafvande att skyndsamligen, genom KronoBetjeningen låta kungöra och tillställa vederbörande de uti Enskiftes-frågor meddeldte Utslag; och som vid detta förhållande, den tid af Sextio dagar från Utslagets
Dato, som är bestämd för underdånige Besvärs ingifvande till LandsCancelliet, synes lemna tillräckligt utrym, me för klagande Farter, att iakttaga deras besvärs rättighet om ock ätta eller på sin höjd fjorton dagar från den dag Utslag gafs, skulle förlida, innan Utslaget medhinner kungöras; så har Utskottet icke eller funnit skål, att någon- förändrad besvärstid i desse mål tillstyrka.
Sluteligeri och då föreskriften, att vid besvärs anförande öfver KammarCollegii Utslag, den klagande skall bifoga bevis om dagen, då Utslaget blifvit honom tillståldt, har sin grund deruti, att, i händelse KonglMajit icke skulle finna skäl, att öfver Besvären infordra vederbörandes förklaring, Kongl. Maj:t genast ml inhemta, huruvida den klagande iagttagit råtter Besvärstidf och således vara i tillfälle, att Besvären utan vederpartens hörande, afgöraJ har Ut-’ skottet jemväl ansett, vid detta Stadgande böra förblifva, och att klagande Partera 172 Lagutskottets Betänkandett. viel besvärs anförande öfver KammarColIegii Utslag, böra stalla sig till efterrättelse, så väl denna, som de öfrige föreskrifter, hvilka uti Besvärs-hänvisningen meddelas.
Detta allt hémställes dock vördsammeligen Riksens Håglöf], Ständers vidare bepröfvande.
N;o 46.
Ankom d. 13 Maji 1823* Betänkande, i anledning af Herr Prosten Hagbergs Memorial, om upp ti fvande af Kongl. Senatens Bref den 23 November 1708.
PresteStåndet har till Lagutskottet remitterat ett Memorial af Herr Prosten Hagberg, hvaruti yrkas återupplifvande af Senatens Bref den 23 November 17081 sorn stadgar:
,JIngeri Kyrkoherde, som bos vederbörande angifver de brott och förargelser, hvilka i dess anförtrodda Församling kunna förelöpa, bör såsom Actor framdragas får verldslig
Rätt och stånda den brottslige till ansvar, —- utan vederbörande KronoBetjente böra vara rätte åklagare, samt noga underrätta sig om saken, och, så vida gerningen är uppenbar, eller med giltiga sk-äl .bevislig göras kan, densamma för vederbörlig
Domstol till slut belord ra/* Lag UtskottetsBetånkanaen.
173 Herr Prosten har ansett detta stadgande af större vigt än mången må hända, vid en flygtig tanke derpå, föreställer sig: — alf om detsamma upphäfves skola mångå anledningar, att brott blifvit begångne, lemnäs oundersökte, och lasterna derigenom likasom uppmuntras och allt mer tilltaga i samma man, som de blifva obeifrade och med stillatigande förbises; äfvensom den mest nitiske ReligionsLärare skulle uturståndsättas att befordra ordning och sedlighet inom sin anförtrodde Församling, om han nödgades uppträda såsom anklagare, eller, sedan han hos KronoBetjeningen oordningen eller brottet angifvit, inför Domstol Stämdes och ålades bevisnings-skyldighet ' och då exempel att sådant verkeligen skett, likväl icke torde saknas, skall orsaken dertill icke vara någon annan, än att ofvannämnda författning nu mera är okänd eller kommit i glömska.