Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
En Landshöfding kan misstaga sig så väl, som- hvar och en annan, och en annan gång kan det gifva anledning till klander mot Styrelsen, att dea för mycket rättat sig efter rapporter.
N:o rj)v Förhandlingarne vid Hände Is-tractater med Ryssland 183f och r838:.
Hvad de förra angar, är det möjligt, ehuru visserligen ej bevisadt, att negociati-onerna voro långt förut började-, och att blott en tillfällighet var orsaken, att de- afslulades vid omkring- samma tid, sorn Riksens Ständersskrifvelse i ämnet kunde vara inväntad.
I Iractaten af 1830* finner jag ett ganska tydligt närmande lill de grundsatser, dem Riksens Ständer önskat få iakllagne, och då sådant skett, samt det i allmänhet synes mig vanskligt, att, när frågan är om diplomatiska, underhandlingar, och om ömsesidiga betinganden till begge contrabenternes förmon, utan- den alldra nogaste kunskap om förhållande!, efteråt säga hvad som åstadkommas kunnat, bär jag för min del ej velat biträda anmärkningen.
N:o 2S.
Beslutet att låta bero vid Ryska Regeringens fördeln ings-för slag af de 6,000 tunnor spanmål, hvilka, enligt 1.838 års Tractatfå, mot nedsatt tull, föras från Finland till Sverige, så att förrnonen skulle för 3,ooq tunnor tillkomma företrädesvis Svens lea, och för 3,000 företrädes - ConstitutionS-Utslottets Memorial, N'.o lo. 21 ■vis Ryska, undersåter.
Då tiilåtelscn, alt för nedsatt tull införa, 6,000 tunnor span tu Al, stod i samma tariff med dylika stadganden 0111 andra varor, sora införas Lill Sverige från Finland, och om ännu andra, som införas lill Finland frän Sverige, således med ett ömsesidigt contract, hvilket icke kunde rubbas; och då det lör alla de andra varorna alltid ansetts obestridligt, alt tullnedsättningen gällde, ehvad Nations fartyg, sorn öfverförde varan, synes mig detsamma äfven ursprungligen gälla om spanmålen.
Enda skillnaden var, att för denna vara fanns elt maximi tunnelal utsatt i tariffen; oell just härigenom ensamt kunde en lolkningstvist uppslå.
Men, när sådan uppstod, kan jag ej finna, att den på annat sätt kunde slitas, när trädsten ingenting åtgjorde; — än antingen så, att förstkommanden, antingen Svensk eller Finne, fick upptaga hela beloppet om han så behagade, eller ock, på sätt som skedde, att rättigheten delades.
Jag tror således, att här var det sorn gjordes, just hvad som göras kunde, med traclatens nuvarande lydelse.
Tillåtelsen att uttaga Correctionister till sjötjenst.
Jag har i delta afseende instämt med en nu frånvarande Ledamot, sorn ansåg orimligt och obilligt neka dem, hvilka för öfrigt voro förskjutna i så manga afseenden, alt söka ett ärligt uppehälle, om de kunna få det; och kan icke annat fatta, än all det bör vara lika medgifvet för en Sjökapten uttaga till tjenst å fartyg, sorn för en hemmans-åbo, att uttaga till tjenst vid jordbruk.
Anslag af Nya Fassevolanee-Cassans medel till Instructions-Bataljoners möten och till Corporal-Skolor.
Ilar lyda gällande Stadgar, att denna cassas medel få användas till större vapenöfningar.
I en mening föranleder visserligen ej sammandragandet af 176 man en sä stor vapenöfning, 30m ett öfningsläger, der flera.regementen samlas, men betraktar man det storartade i ideen, att, genom bildande af moniteurer för undervisning på öfriga möten, sprida skicklighet inom armeen, då visa sig dessa Instructions-bala!joner och Corporal-skolor, såsom större åtgärder, än många andra, hvartill medel tagits från Passevolance-cassor.
N:o 4r> Medels tagande i October t838 aj Mindre Creditivet till anordningar för lugnet i Hufvudstad en.
Såsom varande under sommaren 1838, vid gränsen af Riket, och några dagar till och med i Danmark, har jag e ansett mig kunna besvara frågan, örn tillståndet i hufvudstaden under denna lid verkligen gjorde nödigt, att förstärka garnisonen.
Fanns sådan nödvändighet, så var medlens anskaffande oumbärligt; och jag tror det vara 22 Confililutions-Uisloltets Memorial, N'.o 1i.
•vanskligt bedöma det förra, både efter en och annan berättelse; och att man icke kan afgöra efter utgången , hvad som kunnat bända.
I allmänhet synas mig oroligbeter inom eli för öfrigt lugnt samhälle, och allt hvad sorn till dessa oroligheter gifvit anledning, vara så sorgliga tilldragelser, alt minnet deraf bör öfverlemnas ensamt åt Histoiien; jag skyr att deltaga i delta minnes frammanande, då intet verkligt nödfall dertill föranleder.
Charter Sigi/latcv-af g/f tens nedsättande för fullmakter, med icke åtföljande tjenste-befattningj ni. m.
Då della mål ej blifvit behandJadl efter § 106, hvilket det icke eller kunde, efter min ofvan anförda åsigt, blifva, uppstår endast fråga om, huruvida Rikets nytta bade befordrats genom det medel, Rikets Ständer trott sig böra använda mot titelsjukan, att beskatta henne.
Enligt min lanke, bör delta medel ogillas, icke blott derföre, att i allmänhet beskattning af en sjukdom är haid, ulan derföre, att här är den obillig, så länge lagen blott medgifver titel-utdelandet, men icke lika sorgfälligt stadgar en form för afsägandet af utdelad titel ulan steg, sorn sjelfva kunna lydas som eli annat slags utmärkelse-begär; — och hufvudsakligen derföre, alt titel-lystnaden liksom i allmänhet mensklig fåfänga, endast äggas, men löga motarbetas, genom svaga medel.
Det kan svårligen någon lifligare än jag erkänna grundlöshelen af denna lystnad, och vådligheten al dess följder för samhället; men det, efter min tanka, enda botemedlet, är beslutandet i lagenlig väg af sådan Grundlags §, som den i Norriges Grund lov § 23, der det heter; ”Kongen kan ej meddela anden Rang och Titel end den, som ethvert Embete medförer.” N:o 56.
Uppskjutandet till dess en under arbete varat/de Tåg-ordning skulle föredragas, att pröf va Ständernas anhållan om en allmän förordning, i afseende för truppers och effeders sändande företrädes tis sjövägen.
Här har Regeringen på intet vis hindrat sig sjeif, att vid mera betydliga sändningar låta använda den af Riksens Ständer Ömkade transporl-methoden, utan endast uppskjutit att föreskrifva underordnade myndigheter, läll, då de böra afsända sjö- eller landväg.
Alt sjö-transporter oftast äro förmonligare, innefattar ej, att de alltid äro det, och att stadganden i denna del tillhöra Tåg-ordningen, och till och med utgöra en väsendtlig anpart deraf, förekommer mig ögonskenlig!. N:o 42.
Med Utskottet bar jag till en del instämt i frågan om behandlingen af fattigvårds-måiet.
Jag har, i anseende till delta måls stora vidlyftighet, icke ansett mig kunna deltaga 1 anmärkningen mot den förre Stats-se - Constitut i oris-Ut slottets Memorial, IV-o i5. a3 ereteraren för dröjsmålet, men väl i ogillandet deraf, atl cn sS vigtig sak blifvit till Sländerne remitteiad, genom blott skrifvelse, och ej genom proposition.
N:s 6 och 68.
Slutligen instämmer jag med Herr Prosten Hallströms yttranden i dess reservalioiij Mom.
4;de angående Tidnings-indragningarne; och Morn» litte angående yrkadt Åliggande för Konungens Rådgifvare?
hela personalj att i ett uppgifvet fall lenina sina platser.
N:s 17 och 58. STOCKHOLM, Kongl.
Ordens-Boktryckerietj 1840.
Cans litti tions-Ut sk olle Is Memorial, JV'.o i 4. t N:o 14.
Ant. till Exj>.
Utsk. elen 18 Juni, kl. 7 e. m.
Memorial, med förslag lill ändring af 109 § RegeringsFormen och 80 § Riksdags-0rdningen, rörande tiden, för Riksdags fortfarande.
Erfarenheten från föregående Riksdagar har nogsamt gifvit vid handen, att den i Grundlagarne för Riksdags fortfarande bestämda tid af Tre månader, jemte den förlängning deri af en månad , sorni Rikets Ständer kunna äska, icke varit, likasom föga troligt är, att den, äfven med en förenklad arbets-ordning, hädanefter skall blifva tillräcklig för afslulandet ens af de vid hvarje Riksdag förefallande mera betydande och nödvändiga arbeten.
Med den åsigt, att Grundlagarne, så vida deras helgd skall bibehållas, icke må innefatta sladganden, som cj kunna efterkommas, har Constitutions-Utskoltet derföre ansett berörde lid, äfven om det af Utskottet till Piikets Ständer aflålna förslaget om Riksdags hållande livart tredje år, skulle af båda Stalsmagterna antagas, böra utsträckas, och i detta afseende trott normal-tiden skäligen böra bestämmas till
Fyra månader, med rättighet för Rikets Ständer att, der så nödigt pröfvasfå Riksdagen ytterligare förlängd på Två månader.
Utskottet har derjemte funnit, dels vara mindre lämpligt, alt, såsom nu i Grundlagarne är stadgadt, det skall bero ensamt på den ena Slalsmagten att, efter det fyra månader från Riksdags början förflutit, åtskilja Rikets Ständer, eller efter godtfinnande förlänga Riksdagstiden, dels ock vara ytterst behöfligt, alt Rikets
Ständer må någon tid på förhand hafva sig bekant, när Riksdag kommer att upplösas, för att kunna beräkna, huruvida alla deras återstående arbeten, eller hvilka af dem hinna afslutas, samt vidtaga i öfrigt nödiga förfoganden; äfvensom Utskottet slutligen, enär förändring af 109 § Regerings-Formen och 80 § Riksdags-Ordningen sålunda kommit i fråga, ansett den senare § rätteligen böra, från att såsom nu innefatta ett öfverflödigt upprepande af den förra, inskränkas till endast en hänvisning dertill.
Constitulions-Utskottet får alltså, för den i Grundlagen anvisade behandling, öfverlemna nedanstående ändrings-forslag: £ih. till R.
Fritt. 1840. 3 Sami. 13 Häftet. i 2 Constitutions-Utskottets Memorial, JV:o i 4. Regerings-Formen, §. 109.
Ef ina Riksdag utan Konungens och samtlige Riks-Ståndens bifall kunna upplösas, förr än Fyra månadertilländagätt
IVån den dag, då Konungen låtit om Stats-verkets tillstånd och behof Riksens Ständer eller deras Stats-Utskolt underrätta.
Skulle likväl, vid nämnde lids förlopp, Riksens Ständer ännu icke hafva Riksdags-ärendena a,fgjo rt, anmäle de det Ros Konungen, och aske, att Riksdagen måtte fortfara någon viss tid1 , af högst
Fuå månader derefter; hörande minst Fre Riks-b tand hafva »ig om denna önskan förenat, i hvilk-1 falt Konungen ej äger magt att densamma vägra eller förhindra.
Efter denna tids förlopp skola Riksens Ständer åtskiljas, så vida icke Konungen och samtlige Riks-Stånden min-.t fjorton dagar förut haj va öfverens kommit om ytterligare förläng- ing på bestämd tid.
Der så oförmodadt hända skulle, att, när Riksdagen skall upplösas, Riksens Ständer icke hade Staten reglerat, eller någon ny bevillning till bestämdt belopp sig åtagit, lorlfare elen förra be vi Ilningen intill nästa Riksdag.
Är åter bevillningens hela belopp bestämdt, men Riksens Ständer icke om fördelningen deraf ense, då skola , efter den fastställda bevillnings-summans förhållande Lill den, som vid föregående Riksdag blifvit fördelad, de i den sista Bevillnings-Förordningen stadgade artiklar Jemnlikt ökas eller minskas; och uppdrage Riksens Ständer deras Fullinsgtige i Banken och Riksgälds-Contoret att en ny Bevilluings-Förordning på sådan grund uppgöra och utfärda.
Riksdagsordningen. 80.
[Angående tiden för Riksens Ständers sammanvaro , möjligheten af denna tids förlängning, samt vilkor en för deras åtskiljande efter sådan tids förlopp, äf vensom huru förhållas bör, om Riksdags/nål du ännu liro oafgjorde, stadgas i Regerings-Formens $ tog.
Stockholm den 16 Juni 18/fO.
På Rikets Ständers Gonstilutions-Utskotts vägnar: C. H. Anckar swärd. G. Nibelius. MarE T. Morsing Th:n, Hans Jansson.
L. S. Chr, Arf vidsson.
Collstitutions- Utskottets Memorial, N:o i4.
3 Reservationer:
Herr Cederschiöld reserverade sig mot den delen af förslaget, att efter sex månaders förlopp skola Riksens Ständer åtskiljas, ”så vida icke Konungen och samtlige Riks-Stånden hafva öfverenskommit om ytterligare förlängning på bestämd lid.” -— Sålunda skulle ett enda Stånds nekande vara tillräckligt att hindra Riksdagens förlängning.
Och derigenom skulle det Ståndet kunna hindra Riksens Ständer att få till slutligt afgörande företaga, kanhända, de aldra vigligasle lagstiftnings-ärenden.
— Han ansåg denna olämplighet kunna förekommas derigenom, att redactionen förändrades på följande sätt: — — — ”så vida icke Konungen och åtminstone tre Riks-Stånd, — — ''hafva öfverenskommit” — — — Häruti instämde Friherrarne Rantzou och Hermelin.
Åf Hans Jansson-.
”Jag har instämt i det förslag, Utskottet framgifver till Rikets Ständer, rörande förändring af i op § Regerings-Formen, med undantag af orden: ”Her så oförmodadt skulle hända, att vid den sålunda förlängda tidens utgång, Riksens Ständer icke hade Staten reglerat, ”eller någon ny bevillning till bestämdt belopp sig åtagit, då skall Kolningen kunna Riksens Ständer åtskilja, och fortfare den förra bevillnin”gen intill nästa Riksdag.”
Delta stadgande i vår Grundlag anser jag för ett af de mest misslyckade, ty härigenom måste hända, antingen att StalsUtskottet och Riks-Stånden ej inom föreskrifven tid hinna, med den grundlighet och det allvar, som de skulle önskat, pröfva Statens behof och uppgöra Stats-regleringen, i enlighet med det och landels tillgångar, utan af fruktan för den förestående upplösningen, påskynda densamma, hvarigenom mycket måste lemnäs utan den granskning och uppmärksamhet det förtjenat, eller att, om de verkligen deråt egna denna uppmärksamhet tiden framskrider, Ständerna åtskiljas och allt qvarblifver på den gamla foten, ehuru stort behofvet än varit af en jemnare fördelning, af många utgiftstitlars nedsättning, andras förhöjning, o. s. v. — Då det till följd af vårt Riksdags-machineris sammansättning, och den långa mellantiden emellan hvarje Riksdag, samt den mängd af olika mål, hvarmed Utskotten öf~ verhopas, är en omöjlighet, att de större och vigtiga frågorna kunna inora den, i vår nu gällande Grundlag bestämda, tiden affyra månader afgöras, att om den nu föreslagna förlängning i Riksdagstiden af Konung och Ständer antages, men representationen qvarblifver i sitt gamla skick — elier 4 Consfitutions-Utslcottefs Memorial, N:o 15. oskick. — denna förlängda tid äfven icke blir tillräcklig för Stats-regleringens- noggranna och. rättvisa uppgörande, derpå torde erfarenheten bära det säkraste vittnesbördet.
En Regering, som fruktar
Ständernas motsträfvighet för dess käraste önskningar, behöfver då ingenting mer, än genom sine tillgifne fördröja discussionerna inom Utskotten och Stånden med vidlyftiga lat och återremisser, sålunda förhala liden och, då de föreskrifna månaderna omsider nått en efterlängtad ända, upplösa Riksdagen, behålla den gamla hevi Ilningen och förekomma det befarade beslutet öfver en och annan kinkig fråga.
Funnes icke det ofvannämnda stadgandet och upphörde Bevillningen ovilkorligen, vid nästa Riksdags sammanträde, så vore Ständerna åtminstone säkra, att icke brådstörtad t upplösas, och se sina arbeten afbrutna, utan de kunde hafva tid att, efter bästa förstånd, utföra sitt uppdrag och moget och »Ifvarligt pröfva, hvad de anse nationens rätt och bästa erfordra.
Dessa skäl har föranledt mig tro, att en förändring af 61 §, Regerings-Formen vore af behofvet påkallad, så lydande: ”Älla afgifter, serin Riksens Ständer under de i föregående § nämnde ”titlar beviljat, skola utgöras intill stulet af det år, då Riksens Ständer ”sammanträda till Lagtima eller Urtima Riksdag.”
Samt att i 109 § Regerings-Formen, efter orden: 5>ej ege magt att vägra eller förhindra”, borde löija: ”Efter denna tids förlopp beror det af Konungen att, när sorn helst, ”åtskilja Riksens Ständer, hvilka äfven å sin sida kunna, när de anse ären5>dena afslutade, hos Konungen anmäla sitt beslut att åtskiljas.”
Deruti instämde Friherre Rantzou_, Herrar Morsing och Waern> Eric Norberg och Jacob Kihlblom. i N:.o 15, Ank. till Exp. UtVk. cfen r8 Jani, kl. 7 e. m. Memorial, med förslag till ändring i G8 § Riksdagsordningen.
Sedan Con
5 Verkets, Bankens och Riksgälds-Contorets tillstånd, styrelse och förvaltning må årligen ega rum.
Utskottet, sorn funnit, att genom en sådan förändring skulle dels undvikas elen olägenhet, att Siats-Revisionernas arbeten måste omfatta två års räkenskaper, dels ock förnämligast vinnas den fördel, att Revisionerna komma till tiden närmare inpå de åtgärder, som skola granskas, oell i delta afseende bättre motsvara deras ändamål, äfvensom att den för Revisionernas fortvarande nu bestämda tid af tre månader, i sådant fall skulle kunna till tvänne inskränkas, får derföre till Grundlagsenlig behandling hos Rikets Ständer föreslå, att 68 § Riksdags-Ordningen må erhålla följande förändrade lydelse:
"Derjemte skola Riksens Ständer, i den ordning, Stånden, hvart för sig, lämpligast finna, vid hvarje Riksdag förordna om Revisorer, alt, emellan Riksdagarne, enligt af Riksens Ständer utfärdad Inslruction, öfverse och granska Stats-Verkets, Bankens och Riksgälds-Contorets tillstånd, styrelse och förvaltning; likväl, hvad Stals-Verket angar,- utan rättighet att meddela föreskrifter eller förändringar besluta.
Dessa Revisorer, som skola vara Sex af hvarje Riks-Stånd, böra emellan Riksdagarne år/igen sammanträda den t5 September, hvarje Revision omfatta ett års afslutade räkenskaper och icke någon öfverskrida två månaders tid.
Med Revis®- rernes röstberäkning förhälles, enligt de uti 66 § utstakade grunder.” Stockholm den 16 Juni iS.-jo. På Rikels Ständers Conslitulions-Utskotls vägnar: C. H.
Andt ar swärd. G. Nibelius.
T. Morsing Thin.
Hans Jansson. L. S. C hr.
Arfvidsson.
N:o lö.
Ank. till Exp. Otsk.
Jen 18 Juni, kl. 7 c. m.
Memorial, med förslag om borttagande af8:demom. uti 4 § Trychfrihets-Förordningen.
Redan vid 1823 års Riksdag hade dåvarande Constitutions-Utskott Ros Rikets Ständer föreslagit upphäfyandet och borttagandet ur Tryckfri - 6 Constitutio/is- V/sloltels Memorial, JV.o i 6, hels-Förordvingen af 8 mom. i denna Grundlags 4 §> hvarigenom ITofCanzleren berälligades att inställa ulgifvandet af Dagblad eller Periodisk skrift, sorn han ansåg vådlig för allmän säkerhet, eller utan skäl och bevis förnärmande personlig rätt, eller af en fortfarande smädlig egenskap.
Men då detta förslag vid efterföljande
Riksdag till definitivt afgörande förekom, blef detsamma, såsom kändt är, genom ett Riks-Slånds beslut förkastad t; och icke eller vid sistlidne Riksdag, då samma förslag ånyo väcktes, lyckades det alt bringa detsamma närmare det önskade målet.
Denaf nationen med varmt deltagande omfattade frågan befinner sig alltså ännu i samma skick, som då den för sjutton år tillbaka först upptogs.
Conslitutions-Utskottet har derföte ansett såsom en dess oafvislig» pligt att ulan dröjsmål ånyo bringa å bane frågan om den så kallade Indragningsmagtens upphäfvande, hvarom äfven serskildte motioner blifvit till Utskottet afgifne, ej mindre af Ledamoten uti Borgare-Ståndet Herr Frans Schartan, och Ledamoten uti Bonde-Ståndet Petter Persson från Calmar
Län, än ock af tvenne bland Utskottets egne Ledamöter.
Vid öfvervägande af hvad uti detta ämne förekommit, har Utskottet först, enär Indragningsmagten, dels genom sjelfva indragningen af en periodisk skiift, dels genom förbudet för utgifvaren att annan periodisk skrift, utgifva, i förväg lägger hinder emot skrifts ulgifvande, samt enär utgifvare, genom förlusten af rättigheten, så väl att fortsätta en påbörjad skrift, som att vidare utgifva en annan, straffas utan att blifva hörd, ulan alt ens få veta, hvari b uns förbrytelse bestått, och ännu mera utan all vara öfvertygad om alt hafva brutit emot tydlig
Lag, — funnit den på annat än det i Grundlagarrie föreskrifna sätt tillkomna, till sin natur godtyckliga Indragningsmagten stå i uppenbar strid emot den i RegeringsFormens 86 § hvarje Svensk man försäkrade rättighet ’’att, utan några af ”den offentliga magten i förväg lagda hinder, utgifva skiifler, att sedermera endast inför laglig
Domstol kunna tilltalas för deras innehåll, och ”att icke i annat fall kunna derför straffas, än om detta innehåll strider ”enaot tydlig
Lag, gifven alt bevara allmänt lugn, utan alt återhålla allmän ”upplysning.” Likaså har Utskottet funnit, alt Indragningsmagten icke eller låter sig förena med hvad Regerings-Formen uti dess 16 § bjuder, eller alt "Honungen bör ingen förderfva eller förderfva låta till — — — ära — — och välfärd, — — — ingen afhända eller afhända låta något Con s titti! ion s-Utx l o t tets Memorial, IV'-o i 6. 7 gods — — — utan ransakning och dom,” —att Indragningsmagten vidare är stridande mot de i i § 4 morn.
Tryckfrihets-Fororduingen bestämda vilkor för riktigheten att utgifva perio lisk skrift, äfvensom all den icke står tillsamman med Svenska folkets lynne och tänkesätt, t allmänhet utmärkte af frisinne, aktning för lag och rätt samt ovilja mot äfven skenet af godtycke.
Om Indragningsmaglun, när den infördes, än ma hafva varit af politiska förhållanden påkallad, för att i Regeringens hand lemna medel till skyndsamt bestraffande, likasom till förekommande af Tiyckfrihetens missbruk , så är denna magt, i Utskottets tanka, likväl numera icke i något afseende behöflig.
Indragningsmagten får nemligen icke anlitas i annat fall, än då dagblad eller periodisk skrift är vådlig för allmän säkerhet, eller utan skäl och bevis förnärmande personlig rätt, eller af fortfarande smädlig egenskap; men i alla dessa fall lemna domstolarne tillräckligt och vida säkrare skydd än Indragningsmagten.
En för allmänna säkerheten verkligen vådlig periodisk skrift kati icke undgå att straffas, antingen för uppmaning till myteri och uppror eiler åtminstone för lögnaktiga uppgifter och vrängda framställningar till allmänhetens förvillande och förledande.
Förnärmar den åter utan skäl och bevis personlig rätt, så beror på elen förnärmade personen, för hvilken indragningen icke lemnar någon upprättelse, att i laga ordning utkräfva en sådan, och bör det icke påräknas, att den embetsman, som har Indragningsmagteus bandh öfvande sig anförtrodt, skall med sin uppmärksamhet kunna löja och undersöka hvarje mot enskild person uti periodisk skrift förekommande angrepp.
Och hvad den fortfarande smädliga egenskapen hos en dylik skrift beträffar, så förekommer dels, att ett smädligt skrifsätt är uti Tryekfrihets-Förordnrugen icke allenast i allmänhet förbjudet uti 2 | 2 moni., utan dessutom i 3 § serskildt med hänsigt til!
Konungen och Kongl. Huset, Rikets Ständer samt Rikets embets- och tjenstemän, dels ock att, clå det första numret eller häftet af en periodisk skrift, som finues vara smädlig, genast kan inför domstol åtalas, Indragningsmagten deremot icke kan användas förr, än skriften visat sig vara af fortfarande smädlig egenskap, d. v. s. icke förr, än flera blad eller häften af sådan egenskap utkommit.
Hvad serskildt angår landets yttre politiska förhållanden, eger Konungen i allt fall, enligt 3 § 9 mom.
Tryckfrihets-Fororduingen, alt utan rättegång låta confiscjuera allt slags skrift, hvarigenom missförstånd med 8 Consf i luli o ns-Utsl o Hets Memorial, JY-o i 6. utländsk magt sig yppat; äfvensom, i fall någon härstädes af trycket utkommen skrift utaf en elier flera fremmande Staters sändebud eller deras Regeringar anmäles, såsom innefattande ämnen, hvilka föranleda till missnöje hos andra magier, Konungen, jemnlikt 5 §. i 3 morn. af nämnde Grundlag, eger att, om lian så nödigt pröfvar, förordna örn skriftens sequestrerande och indragning.
Att derutöfver en Ledamot af Konungens StatsRåd skall kunna på eget bevåg indraga periodiska skrifter för uppsattser, förgripliga mot fremmande magier, anser Utskottet lika olämpligt, somför Regeringens anseende betänkligt.
Den med Sveriges samhällsskick obekante utländningen torde på bemälde Stats-Råds-Ledamot hvalfva det moraliska ansvaret för hvarje underlåtenhet att indraga en skrift, som den förre tror sig finna bioltslig; och i sådant fall är det äfven att befara, att anspråken på detta moraliska ansvar skola sträcka sig ännu längre.
Utskottet har jemväl tagit i betragtande, att Indragningsmagtens utöfvant le, långt ifrån att medföra det dermed åsyftade ändamål, ger naturlig anledning till misstankar, hvilka de genom indragningen lidande icke lära underlåta att underhålla och stegra, samt att Indragningsmagten, då den väl kan hindra fortsättandet af ett dagblad eller en periodisk skrift, men icke spridandet af sjelfva det brottsliga bladet eller häftet, är i detta hänseende mindre verksam än domaremagien, som kan anbefalla sequester å hela upplagan genast vid åtalets anställande, och upplagans förstöring, i fall skriften förklaras brottslig.