Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Böterna för öfverträdelse af förordningen voro 6 riksdaler 32 skillingar för första och dubbelt för andra gången.
* Affärsöfverlåtelse.
Almedahls fabriks Jör- såljningsmagasin, beläget i Brunkebergs hotell härstädes och sedan många år tillbaka välbekant för den köpande allmänheten, har från den 1 den- nes upphört med sin verksamhet.
Försäljningen af de inom hela landet värderade fabrikaten har i stället från nämnda dag öfvertagits af den för Iduns alla läsarinnor välbekanta och välrenom- merade firman K.
M, Lundbergs Bosåttningsma- gasin, till hvars annons i detta nummer vi för öfrigt hänvisa.
IDUN 1894 Hundraåringens runa.
Tidigt i lördags morse afled Barkeryds pastorats äldsta medlem, Margareta Ahdersdotter på Ingarpsberg.
Gamla Margareta var född i Bästhult af Barkeryds för- samling den 10 fehruari 1795 af hemmansegare Anders Johansson och hans hustru.
Vid 17 års ålder ingick Margareta äktenskap med hemmans egare Sven Israelsson i Ormaryd.
Makarne ha haft fem barn, af hvilka fyra nu lefva och ha ut grenat sig till 5 led med tillsammans 115 med- lemmar, af hvilka omkring 80 äro i lifvet.
Sonen Sven Magnus, född 1816, flyttade 1836 till Ame- rika, led skeppsbrott vid framkomsten, men lyc- kades i utblottadt tillstånd rädda sig i land.
Ge- nom egen energi bröt han sig en bana, är nu en af Newyorks förnämste bankirer och anses vara ägare till en efter svenska förhållanden ofantlig förmögenhet.
in sig ett aktadt namn s o m en bland de främsta på sitt instrument.
De båda konstnärerna hafva, i stället för att konkurrera med hvarandra härstä- des, beslutit att tillsammans uppträda inför vår publik.
D e t var inte svårt att gissa sig till, hvad det var han sökte efter i hennes ansikte.
Någon lifligare stämniog b l e f det inte den kvällen.
V i följde A s p s i kluuga till deras port, men 0. från Upsala, välkändt från föregående uppträdanden, gifver konsert härstädes nu gingo E d v a r d o c h Aja ej ett stycke före söndagen den 15 dennes.
oss andra.
D e skildes, utan att ha fått tala ut hvad de hade att säga hvarandra.
Sångsä s l kapet D.
När vi sagt farväl åt E d v a r d s o c h hans hustru, följde jag A j a fram till hennes hörn.
Då jag tog henne i hand till g o d natt, frå- gade j a g: - se " Sanna kvinnor. "
I början på 1850-talet gjorde den nu aflidna en resa till Amerika, hvilken resa med dåtidens pri- mitiva kommunikationer varade ej mindre än ett hälft år.
Hon for på segelfartyg först till New- york, sedan till Galveston o c h därifrån efter oxar till Austin, där sonen bodde.
I Amerika uppe- höll sig Margareta i nära 2 år, hvarefter hon åter- vände till hemlandet.
Redan tidigt började hon på egen hand tillverka flossamattor i ytterst smakfulla mönster, för hvilka hon erhållit pris på fem utställningar inom lan- det, ja, äfven på världsutställningen i Filadelfia.
Under det Petter Jönsson i Träslända var riks dagsman, föranstaltade han att hon reste till Stock- holm, medhafvande sina mattor.
Han skaffade henne audiens hos Carl XIV Johan och drottning Desideria, hvilka tyckte så väl om mattorna, att de köpte dem.
Blifven änka år 1871, bodde Margareta mesta- dels i Lättarp till år 1874, då hennes i Amerika vistande son Sven Magnus inköpte det vackra sä- teriet Ingarpsberg i närheten af Nässjö station till änkesäte åt henne.
Nu flyttade den gamla dit, och äldste sonen Johan blef förvaltare på säteriet mot skyldighet att väl vårda modern, hvilket upp- drag han också troget utfört.
Vid sitt frånfälle hade Margareta varit sänglig- gande i något öfver sex år.
De sista två åren har hon varit nästan blind, men haft sina själs- förmögenheter någorlunda i behåll.
Två damer af koleriskt slag I träta råkade en dag Om något viktigt kan man veta; Och när de blifvit duktigt heta, Så häftigt ut den ena for: » Jag ville ej i dina skor För allt i världen vara. » » Nej, » hörs den andra genast svara, » Den saken kan man lätt förstå Utaf det enkla skälet bara, Att du dem aldrig finge pä. » Snorre.
» Nå, det? » mig har ni fått det nu, s o m ni ville ha » J a, » svarade hon, utan att tveka o c h såg rätt in i ögonen.
Och nu — sex år efteråt — träffade jag dem alla tre på den lilla atelierfesten i Stock- holm, E d v a r d stillsam o c h inbunden som förr, R i c h e r t mera tvärsäker än någonsin, nygift o c h strålande af belåtenhet, A j a B o r g s t r ö m en smula grotesk o c h öfvermogen, men med anspråk på att allt fortfarande göra skäl för namnet Mun- tergöken.
Det har blåst många stormar sedan den där våren i Paris — spårlöst ha ej de sex åren gått öfver någon af de tre.
Berättelse af Georg lYordensvan.
Salongen ö p p n a d e sina portar o c b det var j u b e l oah glädje, förhoppningar, belåtenhet eller förargelse hos deltagarne o c h hån eller låtsad likgiltighet hos d e m, som ej fingo vara med.
E d v a r d s aftonstämning från ftirra sommaren hade fått en hedrande plats på cimaisen o c h vann allmänt erkännande som ett gediget o c h har som senaste repris upptagit godt arbete.
M e n K i c h e r t utställde på Indé- Donizettis komiska opera » Don Pas.quale », hvil- pendenternas exposition, där hans fantasier — ken gifves första gången i nästa vecka.
Ett af de mest lockande o c h värdefulla pro- » S y n e r o c h d r ö m m a r », som de kallades i ka- gram, som k. operan på länge haft, har på senare talogen — väckte uppseende g e n o m sina våld- tiden varit de båda operorna » Orfevs » o c h » På samt häftiga o c h skärande färgsammanställnin- Sicilien ».
Det har ock hvarje gång det gifvits gar o c h g e n o m de förklariuger, han skrif- samlat fulla hus.
vit på ramen, o c h där hans i afFekteradt barns- som nu mer än fyrtio lig teknik hållna gatbilder från Paris ådrogo gånger för fullsatt eller nära fullsatt salong gifvit h o n o m m y c k e n smälek.
Man skrattade o c h det vackra indiska skådespelet » Vasantasena », nedlägger detta snart, åtminstone för någon tid.
skämtbladen karrikeiade hans taflor, men han 1 dag fredag gifves för första gången G. af Geijer- b l e f åtminstone ej ihjältigen, o c h de sansade stams 4-akts-skådespel &gt;Högt spel ».
måste inedgifva, att det i alla fall var talang gaf i lördags kon- i galenskapen.
sert i Musikaliska akademiens stora sal inför en Sista kvällen, E d v a r d var kvar i Paris, visserligen ej fulltalig, men dock synnerligt intres- serad o c h tacksam publik.
Hr E:s eminenta för- hade flera af landsmännen samlats för att ön- måga som ballad- o c h romanssångare hafva vi ska h o n o m lycklig resa.
Norrmannen infann förut haft tillfälle framhålla, och att densamma sig också.
H a n hade en nyhet att berätta: äfven vid detta tillfälle gjorde sig förträffligt gäl- R i c h e r t hade rest till kusten i sällskap med lande, är det oss ett nöje att kunna konstatera.
Bland de utförda numren torde särskildt förtjäna Germaine, — ni vet, G e r m a i n e, den lilla un- att framhållas Schumanns » Röda Hanna », » Skatt- gen, som för en månad sedan öfvergifvit gräfvaren » och » Lejonbruden », Sjögrens » Berg- honom, för få att lefva » h i g h life » o c h åka i manden » samt Löwes » Odins hafsridt » och Mosz- Boulognerskogen m e d en amerikanare b r e d v i d kowskis » Mädchenaug ', Mädchenmund ».
Den en- gelska folkvisan » Three sailorboys » förfelade lika- sig o c h en negerpojke bak på vagnen.
Men ledes ej heller nu att framkalla det Iifligaste bifall. — nu hade ungen k o m m i t på bättre tankar, och Fröken Ek bidrog med några nummer, o c h fröken så hade herrskapet gifvit sig af för att tvätta Larson skötte ackompanjemanget, dock väl force- sig i hafvet.
radt.
— Ett särskildt erkännande förtjänar hr Elmblads fru (Toivo), välbekant för Iduns läse- Aja infann sig sent.
A t t hon föreföll ner- krets, för sina förträffliga öfversättningar af tex- vös o c h hennes skämt var uppjagadt o c h konst- ten till de flesta af sångerna på hennes mans ladt, var numera ingenting nytt, inte heller repertoar.
var det skarpa, något hånfulla tonfallet ovan- lofvar att varda af ligt hos henne.
J a g märkte, att E d v a r d såg stort intresse.
Utom fru Lillian Sanderson kom- på henne ett par gånger m e d denna iaktta- mer på densamma att uppträda pianisten Bern- gande b l i c k, som jag ibland lagt märke till hos hard Stavenhagen, hvilken i utlandet förskaffadt Teater och musik.
l operan K.
Drama s ti ka teatern, Operasångaren Johannes E m l b a l d Konserten i morgon ö l rdag E d v a r d är bosatt i sin halfstora stad, är samhällets artist, sköter dess konstförening och styr sin skola.
D å han börjat någon större tafla, omtala stadens båda tidningar i aktningsfulla ordalag den märkliga händelsen — vid detta har han nu blifvit så van, att han numera knappt blir förargad däröfver.
A n t i n g e n han vill eller ej, måste han uppbära sitt rykte som en af stadens notabiliteter.
Om sommaren b o r han på landet o c h må- lar flitigt ute, lägger upp stora motiv, bredt och djärft, i starka, mustiga färger.
D å kan han vara glad o c h uppspelt för en dag eller tvä, leka m e d barnen o c h o m aftonen ro ut på sjön med hela familjen.
M e n när taflan ftr färdig, finner han den ofrisk och ' gjord '.
Den blir likväl o m t y c k t för det omsorgsfulla och på samma gång naturtrogna i studiet, den prisas för sin äkta svenska stämning, o c h den säljes för ganska billigt pris till en konstför- ening eller för ännu billigare till någon pri- vatman.
H a n är likväl en allt för ärlig konstnär för att det skulle falla h o n o m in att o c k r a på sin skicklighet.
H a n har h e m m a hos sig flere målningar, s o m, o m han helt lättvindigt full- bordade dem, skulle blifva både omtyckta o c h lätt säljbara publiktaflor, men det händer e j, att han släpper ut d e m.
När luften i det lilla samhället blir tryc- kande, gör han en tur till S t o c k h o l m, besöker K o n s t n ä r s k l u b b e n, träffar yrkesbröder, ser på hvad som för tillfället finns att se o c h vänder så h e m till sitt igen m e d intryck af, att det han sett eller hört ej burit vitne o m någon större lifaktighet, o c h att det måtte vara på andra platser än i S t o c k h o l m, man måste söka den konst, som pekar framåt.
I sin stad anses han vara en älskvärd o c h angenäm man.
H a n är gärna sedd i famil- jerna o c h ser gärna sina vänner hos sig.
H a n har två barn, o c h man har intet ondt att säga om hans äktenskap.
H a n s hustru är m y c k e t o m t y c k t af stadens öfriga fruar, hon är still- sam o c h anspråkslös o c h sprider aldrig ut nå- got skvaller.
H o n är alltid med sin man, då han vill ha henne m e d sig, o c h han tycks helt o c h hållet ha öfvervunnit sin gamla lust a Liflflrsäkrimjsbol.
N e w - Y o r k I 16 513,064,511 Lif räntor 18 t " * ber.
* på ålder.
&gt; 46,216.974 °Ä Tillg.
1893 Lifräntefond
IDUN 112 för att rymma, att söka ensamhet, då han vill vara ensam med sina tankar.
Han läser tidningarna på klubben, är m e d i rektorns virakvartett, intresserar sig för ti- dens frågor o c h talar gärna allvar m e d de allvarlige, är för öfrigt en h e d e r s m a D, som aldrig tänker på besväret, när det är fråga om att hjälpa andra, o c h som m e d j ä m n m o d — om också ej utan en glimt af bitterhet i sitt le- ende — ser, hur andra förstå att begagna sig af hans välvilja.
H a n tycks vara på väg att öf- verlefva sina stora fordringar på sig själf — o c h en dag skall han finna, att han är gam- mal o c h numera har sin plats bland de r e - signerade, bland d e m, som ha intet mer att vänta af lifvet.
M e d Aja B o r g s t r ö m hade han i kväll suttit o c h talat rätt länge.
E t t lugnt samtal mel- lan gamla vänner o c h kamrater, som träffas igen efter flere år o c h som gärna vilja höra, att det å ömse håll gått väl för d e m.
A j a hade stannat kvar i P a r i s allt sedan den där våren o c h hade slagit sig på att arbeta energiskt.
H o n b l e f sedan ej refuse- rad på salongen, o c h hon har fått medaljer på utställningar i franska småstäder.
Hennes målningar ha fortfarande mera kraft än fin- het, någon slags ursprunglighet söker man där förgäfves.
H o n är lika lefnadsglad som förr o c h har blifvit ännu mera ogenerad i sitt uppträdande.
H e l t unga herrar trifvas g o d t i hennes säll- skap, det hurtiga o c h kamratligt fria i hennes hela sätt drager dem till henne.
I fruntim- merssällskap trifs hon inte, o c h en o c h annan af de svenska parisiskorna undrar, om det är passande att umgås med henne.
Men de, s o m känna henne bättre, veta, att A j a är » för- Redigeras a f Sophie Linge.
Bidrag mottagas med tacksamhet Logogryf.
Mitt Det Och Men helas konstruktion jag icke vet, är uppfinnarns egen hemlighet.
därpå har han tagit ut patent.
alla kunna få den som — present.
Och se ' n blir äflan Och mycken täflan Om första priset — De andra äfven —.
På detta viset Jag väfver väfven.
Och i min randning En brokig blandning Jag här slår in.
Jag tror att ingen I hela bingen Så grann och skiftande blir som min.
Mitt första inslag blir den röda tråd, Som går igenom lifvets mörka våd Och ger den färg och glans och håll- barhet.
Ett namn uppå en annan tråd jag vet, Som mycket skiftar, Som än förgiftar, A n trefnad sprider.
Samt två som vandra I alla tider Bredvid hvarandra Och ömkan väcka.
Två till som sträcka Sig fram ur vrån Och bjuda hvila.
En som se3 ila I kapp med vinden med brus och dån.
I vårt planetsystem just numro ett.
Till hvad den en gång har ett snille gett Anledning att försöka fidna på.
Elt världsrekord han därvid tänkte slå.
Han har blifvit världsman, han talar ej mera så befallande högt; men hans öfverlfigsna håll- ning visar, att han känner sin ställning som förare o c h den nya konstens målsman.
Men bakom allt det affekterade finns hans talang kvar, o c h den skall väl förr eller senare taga ett fullgodt uttryck i hans arbete.
Någon verklig hängifvenhet har hon ej lyc- kats vinna — hon förblir den ständigt undan- skjutna, på samma gång som hon förblir den trefliga kamraten.
E n stark kärlek skulle samla henDes starka naturs möjligheter — nu plott- rar hon bort sina känslor i skämt o c h lek o c h söker ersättning för det hon går miste om i ett ifrigt arbete och ett fullt ut lika energiskt festande.
Hans unga fru — en rik grosshandlardotter — är m y c k e t söt o c h m y c k e t nätt o c h ser u p p till honom som till den betydande man han är.
När han lade sin arm beskyddande o m hennes skuldror, skrattade han sitt ung- domsfriska skratt, nöjd m e d henne och med sig själf.
» S k å l, A j a, tack för längesedan! » Hans starka röst hördes öfver det allmänna sorlet.
» I P a r i?
, du vet.
J a g var nära att bli kär i dig. » T y hennes lefnadslust är lika obändig som någonsin, j a, ännu mera stark nu, då hon känner att tiden o c h ungdomen gå henne ur händerna.
H o n skrattar mera ystert än förr.
M u n t e r g ö - ken förstår att taga lifvet från den glada si- dan, men M u n t e r g ö k e n har alldeles säkert en känsla af att hon ej blifvit hvad lifvet gifvit henne möjligheter att blifva.
» D e t var tur för din fru, att du inte blef d e t, » svarade Aja i sin allra glädtigaste ton.
H o n röker s o m en skorsten från m o r g o n till kväll, o c h nattvak är fortfarande hennes spe- cialitet.
När hon har fest — o c h det lär ej hända så sällan — börja de mest aftonsöm- niga gästerna troppa af redan klockan fyra, men de sista säga godnatt vid åttatiden eller stanna de kvar på frukost.
Sofva hinner man alltid göra, när man blir gammal.
Sven R i c h e r t har löften om att göra mjölk må Innehållsförteckning.
C o n s t a n c e W a c h t m e i s t e r.
— Svarta s j ö n; p o e m a f Edv.
Bammarstedt.
— » Att hushålla för u n g k a r l.
. » A f Ellen Bergström.
— En musikalisk » A t H o m e » i L o n d o n; b i e f till I d u n från Anna Fleetwood-Derby.
— K o n u n g Oscar I: s g r i n d p e n n i n g; e n l i t e n saDnsaga af L.
— V å r e n står f ö r d ö r r e n.
— L i l l i a n S a n d e r s o n.
— S m å s p e l a r e; a f Ragnar Kock.
— S å går d e t till; af Snorre.
— B o r t m e d fläcken!
T a b e l l f ö r u t t a g a n d e a f a l l e h a n d a slags fläckar u r o l i k a t y g e r.
— U r n o t i s b o k e n.
— T e a t e r o c h m u - s i k.
— » S a n n a k v i n n o r »; at Snorre.
Stockholm, Fredagen den 2 juni 1893.
N:r 22 (285) Prenumerationspris pr ar: l d u n m e d Modetidning och kolorerade planscher l d u n m.
ldun eusam k r.
9: — » 7: 50 &gt; 5: — Byrå: Klara v. Kyrkogata 7, 2 tr. (Aftonbladets hus.)
Redaktör oen utgifvare: FRITHIOF H E L L B E R G.
^juat i dessa dagar äro 70 år gångna, sedan den märkliga kvinna såg dagens ljus, hvars bild i dag pryder vårt blad.
Florence NigMingale var en kvinna, som icke blott vunnit ett äradt rykte öfver hela världen, utan äfven hvad mera är, kärlek af alla, som kom- mit i personlig beröring med henne.
Det är än- nu i dag nog att blott nämna hennes namn vid ett offentligt möte i Eng- land för att framkalla entusiasm hos alla lik- stämda själar, ty hon har gjort sig älskad som en syster af hvarje män- niskoälskande bjärta.
Miss N.
var född år 1823 i Florence — detta sköna Florence, som kal- lats » blommornas stad och städernas blomma » — och fick sitt dopnamn af denna stad.
Redan som litet barn visade hon sig ovanligt kärleksfull och deltagan- de mot alla lidande och nödställda, men hennes medlidande fick aldrig någon sjukligt sentimen- tal riktning, utan gick alltid ut på ett allvarligt och praktiskt bemödande att vara till nytta.
Hon erhöll en vårdad uppfostran och fick lyck- helgfri fredag.
Träffas å b y r i u k l.
Lösnummerspris 15 öre Allm.
(lösn:r e n d a s t f ö r k o m p l e t t e r i n g a r) Florence Tryckeri Aktiebolag 6:te årg.
Utgifnlngstld: hvarje Iduns A n i » &lt; » ii * p r i s: 35 ö r e p r n o n p a r e i l l e r a d.
Nightin|gaIe.
ligtvis äfven en grund- lig undervisning i tyska, franska och italienska språken, en kunskap, som var henne till stor nytta i hennes senare verksam- het.
Från sin tidigaste barndom var hon utmärkt af ett djupt religiöst sin- nelag, och en af hennes käraste sysselsättningar var att läsa berättelser om dem, som egnat sitt lif åt arbete i missionens och människokärlekens tjänst.
H o n besökte ofta sjukhus, skolor och väl- görenhetsinrättningar i närheten af sitt hem, men började snart att längta efter ett större verksam- hetsfält och beslöt att förbereda sig härtill ge- nom att på de större sjukhusen grundligt lära sig sjuksköterskans yrke, hvarför hon reste till London för att studera sjukvården därstädes.
Men hon var icke nöjd med hvad hon såg blott i London, utan besökte äfven de förnämsta sjuk- hus och välgörenhetsan- stalter i det öfriga Eng- land.
Resultatet af hennes arbete dittills var den vunna öfvertygelsen, att mycket penningar, tid och arbete förslösades, att mycket onödigt li- dande förorsakades och
IDUN 170 1893 * * * * * * * * * * * * * * * * * * * * * * * * * * * * * * * * * * Du mänskobarn, hur tung din lott du känne, Sök ej hos dina svaga likar tröst!
Lägg ej din sorg på redan tyngda bröst, Din sorg är din, och du bör bära henne.
mångens lif riskerades genom bristen på dug- liga sjuksköterskor.
Då beslöt Florence att egna hela sitt lif åt sjukvården.
Hon reste ut till den berömda sjukvårds- anstalten vid Kaiserwerth, nära Diisseldorf, där pastor Fliedner grundat ett institut för utbildning af diakonissor.
Här genomgick hon en grundlig lärokurs, hvarefter hon be- sökte de förnämsta liknande anstalterna i Tyskland, Frankrike och Italien.
Efter sin återkomst till England var hon under ett års tid föreståndarinna för ett sjuk- hus i London, där hon utmärkte sig för sitt nit och sin själfuppoffrande människokärlek, och där hon utgaf en stor del af sin förmö- genhet för att hjälpa de nödlidande.
Under denna tid utkröt Krimkriget, hvilket gaf Florence tillfälle till att utföra den stora bragd, hvarigenom hon för alltid inskrifvit sitt namn i världshistorien.
Ofantliga summor hade visserligen ansla- gits åt sjukvården i fält, men genom felak- tiga anordningar härskade dock stor nöd och förvirring på sjukhusen därute och i synner- het var där brist på skickliga sjuksköterskor.
Engelska krigsministeriet lät då utgå ett upprop till Englands kvinnor att egna sig åt frivillig sjukvård på krigsskådeplatsen.
Florence satte sig i. spetsen för en skara af 42 damer, hvaribland flere af hög samhälls- ställning, och afreste med dem till Krim.
Den uppgift, som där väntade dem, skulle ha kunnat göra den tappraste man modfäld.
Allting var i ett tillstånd af den mest hopplösa förvirring.
Otillräckligt antal af biträden för sjukvården, otillräckliga förråd af nödvändiga persedlar och af passande nä- rings- och läkemedel samt brist på praktisk styrelse och ledning öfverallt.
Det är svårt att kunna beskrifva den verksamhet, Florence här utöfvade.
Pastor Osborne, som såg henne midt under hennes arbete säger: » Hennes uppgift var sådan, att det erfordrades för att fylla den en Cardigans mod, en Palmerstons takt och diplomatiska skicklighet, en Howards uthållighet och den glada, hoppfulla människokärleken hos en mrs Fry. » Att hafva uppsikten öfver en stor skara af sjuksköterskor, hvilka alla blickade upp till henne såsom till den styrande själen i det hela — att hafva, efter någon tid, omsorgen för ett så stort antal sjukbäddar, att de upp- togo en yta af 4 engelska mil — att vara den, som måste uppbära hela ansvaret och likväl utöfva en sådan inverkan, att hvar- enda man på sjukhuset var medveten om det magnetiska inflytandet af hennes kärleksfulla omvårdnad — detta var en uppgift, som tycktes vara alldeles omöjlig för en kvinna.
Och hurudan var då hon, denna kvinna, som hade makt att öfvervinna alla dessa svårigheter?
En spenslig, finlemmad ung lady, af några och trettio års ålder, stilla och allvarlig — som rörde sig utan brådska, med ett orubbligt lugn — fast och bestämd, men med ett ovanligt intagande sätt, med ett under- bart sundt nervsystem med ett ömt, älskande, kvinnligt hjärta och — hvad som förklarar hela hemligheten — som ägde allt som är bäst och i högsta mening mänskligt, det som innefattas i det ofta missbrukade uttrycket » att vara en kristen ».
Och denna ädla kvinna, hon utförde det värf hon åtagit sig — och utförde det så, att det väckte förundran och beundran ej blott inom de engelska, franska och turkiska härarne och nationerna, men så att hennes namn blifvit äradt och älskadt öfver hela världen.
Utur det kaos af oordning och förvirring, hvari hon fann sjukvården i de turkiska sjuk- husen, utvecklade hon en ordnad, välsignelse- rik verksamhet.
Inom tio dagar efter hen- nes ankomst fingo alla de sjuka alla dagar godt bifF-te och passande sjukdiet i stället för den vanliga soldat kosten, hvilken natur- ligtvis var högst opassande för sjuka.
Och nu flödade dagligen en ström af väl- signelserik verksamhet från den afdelning af det stora sjukhuset, som kallades » Systrarnas afdelning ».
Florence och hennes vänner voro lika kär- leksfulla mot alla, ty här var det ej fråga om olika trosbekännelser, utan om utöfvan- det af den högsta religion af alla, den sanna kristna kärleken.
D e gingo omkring, göran- de godt mot alla, med Guds kärlekssolljus i sina hjärtan, spridande ljus och välsignelse öfverallt bland de lidande, och i synnerhet tycktes Florence själf, med sin blotta när- varo i sjuksalarne, utöfva det magiska infly- tande, som den sanna, kristna kärleken så ofta visat sig äga öfver därför emottagliga sinnen, så att att man allmänt förundrade sig öfver den makt hon ägde öfver soldaten.
En simpel soldat berättade härom: » Hon talade här och där till några, och hon smålog och nickade till många på sin väg genom salarna; men hon kunde ju ej tala med alla, ty vi lågo där i hundratal, men vi kysste hennes skuggbild, när den syn- tes på väggen vid vår bädd och lade oss sedan ned igen på vår kudde och voro nöjda. » E n annan soldat sade: » Förrän hon kom hit, hördes här svordo- mar och förbannelser öfverallt, men sedan hon är här, har här blifvit så heligt, som om man vore i en kyrka. » Den stora världstidningen Times korrespon- dent från krigsskådeplatsen skref: » Öfverallt, där sjukdomen uppträder i sin mest farliga form och döden tyckes vara mest hotande, där kan man vara säker om att se denna ojämförliga kvinna närvarande — hennes välsignade närvaro tyckes gifva tröst och mod ännu under själfva dödskam- pen.