Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
R:dr, böra företrädesvis användas lill förstärkande af Bankens silfverförråd, så snart Vexelcursen, enligt ofvanför uppgifne grunder, sådant medgifver; att Banco-Styrelsen alfven må vara tillåtet, att, till begagnande af en för silfverköp synnerligen fördelaktig conjunclur anticipera på det följande årets inkomster; att hvad som ej ett år kunnat användas må också kunna reserveras lill de följande, men ulan att under tiden inberäknas uti eller på annat sätt gravera Bankens utelöpande sedelstock; hvaraf följer, alt sådane reserverade medel äfven kunna, efter sig företeende förhållanden och under vilkor endast, att proportionen emellan metalliska Cassan och Sedelstocken icke dymedelst pfverskrides, göras fruktbärande i sällan lånerörelse, som medgifver deras snara ålerjndragning vid påkommande behof; 37:0 alt Bankens vinst för år j835 och de följande åren må oafkorladt förblifva under dess Styrelses disposition intill nästa Riksdag, då af Rikets Ständer beror, alt om användandet af derå i behåll varande öfverskott förordna; 38:0 att, i stället för den uti 4 §■ af i83o års Banklag till ett belopp af 4,400,"00
R:dr bestämde summa, som, ulan beräkning af Bankens fasta egendomar och inventarier, alltid skulle komma att utgöra en Bankens behållning i säkra tillgångar och fordringar utöfver de förbindelser, för hvilka Banken ansvarar, må bestämmas en jemn summa af 5 millioner R:dr; 39:0 alt nämnde belopp af 5,000,000
R:dr städse i framtiden bibehålies såsom en Bankens grundfond, dymedelst att möjligen inträff,mde Capital-förminjskningar varda godtgjorde med de åi ligen ingående yinslerue; 3q:o att åt Banco-Styrelsens klokhet och omtanka må varda öfverlemnadt, alt begagna de i Bankens vård fjån Riksdag till Banco-Utskottets Utlåtande JV:o 16. g5 Riksdag qvarstående vinstmedel, då tillfälle dertill gifves, till förökande så väl af Silfver-fond som rörelse-capilal.
Hvarjemte Utskottet slutligen får tillstyrka Rikets Ständer, alt, med stöd af 86 §.
Regerings-Formen, jemförd med a §. 4 niom: i Tryckfrihets-Förordningen den 16 Junii 181a, förklara, att till ärenden, hvilka i JBanco-Verket böra hemliga hållas, skola räknas de beslut och åtgärder Fullmägtige fatta och vidtaga, i afseende på bibehållandet af proportionen emellan reela fonden och sedelstocken, så att
Fullmägtiges öfverläggningår och beslut härom ej få yppas, innan de samma gått i full verkställighet, samt att, tili följd häraf, serskildt Protocoll öfver desse ärenden skall hållas, som jemte alla dertill hörande handlingar kommer att under hemligt förvar förblifva, intills besluten i verkställighet gått.
Åtskilliga Ledamöters reservationer, jemte en Ledamots till Utskottet aflemnade skriftliga yttrande bifogas.
Stockholm den 5 Julii i834> STOCKHOLM, Ecks te in sk A.
Tryckeriet, i834- Hor till Banco-Utskotteis Utlåtande N:o 16. 1 Ankom till Exp.-Utsk. d. 5 Julii kl. 6 e. m. Reservationer. _A.f Herr Nordenankar.
”Vid vigtiga, på samhällets väl djupt ingripande frågors afgörande är det lugnande att kunna hoppas på en högre ledning och att hafva rådfört samvetet, och det vore'illa betänkt af mig att påstå, det Realisationen icke kunde medföra lyckliga verkningar på Landet; tvertoin erkänner jag gerna, att en gifmild natur, understödd af arbetsamma medborgare — en lyckligare handelsconjunctur samt ett genom idoghet och sparsamhet beredt Öfverskott, för den stora verldsmarknaden kunna blifva goda bundsförvandter för att, i förening med Realisationen, äfven om misstag vid den senares verkställande blifvit begångna, betrygga eganderätten och upplyfta Landet till välstånd, men jag anser icke, att man i detta fall eger rättighet att förtro sig åt naturen och lyckan; det är sannolikheterna som böra pröfvas.
Misstroende den sorglöshet, som vill undvika hvarje grundlig pröfning af Realisationens verkningar på Landet, och utan att falla undan för det partisinne, som numera sökt alt åt den oeconomiska frågan gifva en politisk färg och såsom ett brott mot allmän och enskild ära stämpla hvarje tvifvel om de förespeglade ofelbara resultaten utaf Realisationen, äfven sådan som den blifvit hos oss uppfattad, anser jag det såsom en pligt att åter inför Riks-Stånden uppträda och låta Utskotts-Betänkandet åtföljas af mina i väsendtlig mon skiljaktiga tankar, så väl om Landets ställning, Realisationsplanens verkan derpå, som äfven rörande de ytterligare åtgärder, hvarigenom jag trott att man borde mera kraftfullt inträda på reformernas bana, för alt trygga myntvärdets stadga, lifva industrien och grundlägga Landets välstånd, trefnad och lugn.
Det kan ej nekas, alt vårt jordbruk gjort betydliga framsteg och att äfven våra fabriker äro i tillväxt, men sedan med Fransyska revolutionen de sista lemningarne af feodalismen fallit, sedan Amerika afkastat Englands, Spaniens och Portugals monopoliserande bojor och i synnerhet sedan under de senare fredsåren Europas Nationer vunnit rådrum att rigta all sin omtanka oeh alla sina krafter åt begäret att kunna förvärfva för att kunna njuta, och slutligen, genom de så mycket lättade communicationerne, och genom den nästan otroliga arbetsbesparing, som genom machinerien Bihang till It.
Prot. 1834. 6-te Sami. testa Afd. i Håftet il*.
2 Hor till Banco-Utskottets Utlåtande N:o 16. vunnits, och hvaraf följden blifvit, att nästan alla varors metalliska värde fallit, är Europeiska industrien numera helt och hållet förändrad i3~).
Vid öfver vägandet af dessa förhållanden synes mig klart: att Sverige, oaktadt sina lofvärda framsteg efter det stora fredsslutet, icke framryckt i bredd, med sina grannar, utan stannat allt längre efter det idoga Europa; att Sveriges industri ej står på den ståndpunkt, hvartill folkets kraft hade bort kunna upplyfta den; att många af dess naturliga källor förrinna i sanden, och att nyare tidens fordringar på Statsutgifter, afpassade efter folkmängdens och Europeiska colturens stigande, icke motsvaras af utvecklad ny förmåga hos Nationen att bära dem.
Efter en 20-årig fred är vårt Riksgälds-Contoir tämligen skuldsatt, emedan Statsinkomsterne ej förslå att fylla Försvarsverkets m. fl. behof, eller upplyfta Nationen till allmännare bildning; och likväl klagas öfver skatternas tyngd, jordbrukets tryckta ställning och brist på förlag för näringsfliten, och ser man in i det enskilda lifvet, eller om man betraktar våra städers långsamma fortkomst, vår ringa handelsflotta och vår i allmänhet stationaira ställning, så finner man denna klagan ingenstädes jäfvad.
Uteslutande fästad vid den ideen, att Realisationen skall ensam förmå att afhjelpa allt, söker man att lugna de oroade interessena genom löftet om ökadt rörelse-capilal och ökade anslag till aldrig tillfredsställda lånebehof, och det sista tviflet söker man häfva genom förespeglingen om Statslånesystemets undergörande kraft.
Styrd utaf härmningsbegäret, utan att förstå ett sansadt urval emellan det onda och goda, och utan att emot abstracta ensidiga theorier försöka en appell till sunda förnuftets enkla, ty värr ofta förnekade röst, är nationen färdig att antaga båda delarne, utan alt undersöka de olikheter emellan Sveriges och andra Länders Statshushåll - *) Jordbrukets producter hafva fallit i värde till följd af en i förvånande grad ökad production i Frankrike, Preussen m. fl. Irland t. ex., som för 30 år sedan lemnade circa 700 tunnor säd till England, lemnar nu öfver 4,000,000.
Englands stenkolsgrufvor lemna en afkastning af omkring 450 millioner R:dr Banco, hvarmed 15.000 angmachiner hållas i Verksamhet.
Dess handelsflotta eger 2 millioner tons drägtighet.
För 20 år sedan hemtade England ingen ull ifrån Norra Tyskland, 1823 18 millioner skålpund, och 1833 omkring 27 millioner skålpund och 3 millioner från v. Diemens land.
Sedan 1823 har England ökat sina bomullsfabriker från en förbrukning af 169 millioner till 277 millioner skålpund; sidenfabrikerne från 2.200.000 till 3,270,000 skålpund; jerntillverkningen från 470,000 till 700,000 tons.
Exporten af ädla metaller till Ostindien och Levanten, som för 30 år sedan wppgick till öfver 50 millioner R;dr Banco, ersättes nu genom Engelska fabxikiiyaror 0. s. v. Tior till Banco-UtsTcotlets Utlåtande N:o 16. 3 ningssätt, som i sjelfva verket förefinnas, och hvaruti orsaken till de mot1 satta resultaten verkligen borde sökas.
England utpressar ofantliga skatter af sina consumenler, gifver exportpremier och har högt uppdrifvit alla sina pris för att lifva productionen; i Sverige lägger man tull på exporten och talar om minskning i grundskatter, under det man i Allmänna Cassör capitaliserar vissa Statsanslag, för att i sådan väg åter systematiskt underlägga sig jorden.
Sedan England vunnit en ofantlig öfverlägsenhet nästan i all tillverkning samt i capitalstyrka, predikade det handelsfriheten för att lätta sin export, och för alt blifva ett gemensamt factori för Europa.
Vi äro underlägsna i production och ännu mer i capitalstyrka, och vilja införa handelsfriheten för alt deremot lätta importen.
Englands ofantliga rikedom gifver det magt och styrka att bära sin Statsskuld.
Vi söka endast den senare.
England upplånar capital, som handeln till öfverflöd hopat på få händer, för att öfverlemna dem åt industrien.
I Sverige talar man om att rycka de få capital, som finnas, ifrån sina naturliga vägar, för att öfverlemna dem åt Statsbehofven eller åt de interessen, som Statsmagterna för ögonblicket hylla.
England har ansett Stalsoeconomiskt, att på io år öka sin jernproduction från 470*000 till 700,000 tons, vi anse klok hushållning fordra alt qvarhålla vår lill samma qvantitet som för 100 år sedan.
Då i det rika England det bildats en talrik dass af consumenter, som bereda afsättning åt en del af producenterna, så prisar man hos oss tillvaron af dessa consumenter, ehuru Englands vinst måste bestå deruti, att deras rikedomar tillhöra detsamma.
Englands industri och credit-förhållanden alstra och sysselsätta ett 0- fantligt rörelse-capital.
Under det en alltjemnt stigande curs synts antyda, att vårt rörelse-capital är större än våra näringar kunna absorbera, och att
Realisationen endast genom förbättrad hushållning eller sedelindragning kan betryggas, uppstår deremot hos oss ett mägtigt parti, som talar om nödvändigheten att öka rörelse-capitalet, utan afseende på de naturliga vehiclen derför.
Sedan England under 25 års tid blott begagnat pappersmynt, men derunder med hastiga steg bamryckte på sin afundade bana, underhållit egna och andra nationers härar, och förvärfvat en stor- öfvervigt i production, återtog det verldsmyntet, för att indraga Europas capital.
Vi skildra omöjligheten att framgå i välstånd utan ett metalliskt mynt, ehuru 4 Hor till Banco-Utslottets Utlåtande N:0 16. hvarje procluct eger elt metalliskt värde.
Fara är, att Sverige, som börjar i motsatt ordning mot England, älven skall komma till elt motsatt resultat.
England eger stora capital, och har derföre kunnat utställa stora massor af mynt-representativ. — Vi vilja utställa mynt-representativen utan afseende på capital.
Englands penningerörelse är fördelad i hvarje district och stad; åt capitalen gifves en riglning till de mest produetiva individerne, för att framkalla produetionen, bereda afsättning och understödja handeln.
— Vi centralisera rörelsen och låta Statsbanken utan afseende på annat än vederhäflighetsbetyget, förlägga luxen och vingleriet, uppdrifva capital värdena i stället för produetpriset.
Öfverflöd på capital, välordnade credilförhållanden inom hela aflairslifvet, arbetsskicklighet, högt uppdrifna machinerier och stadgade jordvärden gifva säkerhet i England och sänka penningeräntan; vi tro oss kunna tilltvinga oss det senare utan de förra.
England har förvärfvat, för att kunna njuta; vi vilja njuta, i afsigt att derefter förvärfva.
England har följt ett system.
— Sverige har varit kastadt emellan många interessen och många förslag.
För min del anser jag Realisationen såsom elt angeläget medel lill en bättre ordning, men ett medel, som ingenting förmår allena, och jag anser för national-industrien farligt, att med ett obetingadt antagande af verldsmyntet uppträda på den fria verldsmarknaden, så vida icke orsakerna lill Sveriges industriela vanmakt eftersökas och åtminstone på samma gång undanrödjas.
Det är myntförsämringen som, ehuru verkande genom enskild orättvisa och således en samvetssak att för framtiden begränsa, bibehållit våra produeter i nominalvärde, under det att Europeiska prisen fallit, underlättat vår export och motvägt importen , och då den stigande cursens hämmande kraft borttages, utan att våra hande|s- och industri-förhållanden i öfrigt ändras, så är det alt frukta, att den nya för hela Europa lika användbara exportvaran silfver så småningom utskeppas, för att balancera handeln.
Vådan af denna ställning är vida större, så väl för Bankens realisationsförmåga som för nationalindustrien och våra fastighetsvärden, då vexlingsgrunden nu måste blifva 128; och då man nu anser, att nationens interesse måste vika för 183o års misstag, är det en ökad pligt för 1834 års Ständer, att, i hvad på dem beror, tillse hvad nationens väl kräfver.
Jag torde icke här behöfva tilllägga, att åtgärder till industriens lifvande hade hellre bort sysselsätta förra och närvarande
Ständer än varierade siffer-uppslällningar, rörande
Hor till Banco-Utslcottets Utlåtande N:o 16.
5 Bankens metalliska fonder.
Häremot finnes egentligen endast, arne naturliga garantier, den ena industriens utveckling , den andra sedel-irulragning , det vill säga en våldsam bestraffning' åt den svaga industrien, för att genom en ytterligare reduction af tillgångarne sänka alla värden, ruinera den ena delen af nationen, för att tvinga den andra till behofvens inskränkning inom tillgångarne.
Detta är livad man menar, då man säger, att, omsilfaet utgår, så kommer det nog tillbaka, och det är denna näringarnés oförmåga alt sysselsätta ett oförminskad t rÖrelse-ca pilal, hvarom Banco-Utskotlet yttrar sig, alt det ibland kan hända, att en viss del af rörelse-capitalet blir för landet öfverflödig.
Den första af förenämnde garantier har man lemnat alldeles å sido, den andra fruktar man, derföre söker man att taga sin tillflykt till lån, det vill säga uppskof med valet emellan de tvänne.
För dem, som lifligt önska fosterlandets välstånd, och såsom medel dertill äfven en snar stadga i myntet, men icke kunna, i likhet med förra Ständerna och med massan af nutidens Realisalionsmän , öfverlemna sig åt tron, hoppet och sorglösheten, måste det vara oroande att se detta ensidiga sätt att uppfatta hela Realisationen.
Mycket att rälla beror visserligen här på den civila och oeconomiska lagstiftningen, men nära nog lika mycket är förbisedt vid organisationen af låneanslallerna och regleringen äf lånerörelsen.
Man behöfver blott kasta en flyktig jemförande blick på creditrörelsens ställning och organisation i andra länder och på de olika rigtningar, hvari de tillgängliga capilalen der ledas, för att inse, att i denna skilnad ligger den egentliga hufvudorsaken till Sveriges induslriela vanmagt.
Andra Stater hafva också varit utan ett stadgadt myntvärde i decennier, men ändå stigit i välmåga och industriel utveckling, men credil-föi hållandena hafva ej der såsom i Sverige varit desorganiserade genom oförnuftiga och skadliga låne-anstalter.
Af de aderton millioner, som Slaten genom Banken utlånar, utgår måhända icke en fjerdedel till verklig båtnad för näringar och handel.
Några och sjuttio millioner
R:dr finnas inlecknade i Svenska jorden, och det torde vara tid alt landtbruket, sedan dess capitalvärde snart ej mera förslår såsom hypothek för en alltjemnt stigande stående skuldsättning, understödjes genom lättade förlag och den afsättning af dess producter, som endast genom en lifvad handel och varubelåning kan vinnas.
Då den utländska producenten uppgör leverance-contract med förlagsmannen, eller han säljer sin vara på credit och drager vexel på köparen, så uppstår ett af industrien sjclfgjordt rörelsecapital, eller ett på production grundadt hypothek, som i 6 Hor till Banco-Vtskoitets Utlåtande N:o 16. närmaste Bank disconteras.
Bank-agenterne ansvara för det disconterade documentets rigtighet; den kloke, ordentlige och redlige näringsidkaren saknar aldrig förlag eller liqvid för sin tillverkning; är åter hans vara af den natur, att större upplag är nödigt, eller han missbjudes derå, så belånar han sjelfva varan, oeh production utgör således vilkoret för anspråk på lån.
Ifrån det ögonblick då tillverkningen börjas, intilldess att producten på marknaden afyttras, är detBankerne, som träda emellan, ömsom understödjande förlagsmannen, ömsom såsom medlare emellan säljaren och köparen, erbjudande understöd åt den förre, om han missbjudes, åt den senare, om han vill upplägga varan.
Capitalen omflyttas hastigt, utdelade icke såsom undsättnings- eller nådegåfvor, utan i följd af verkliga affairsslut och transactioner, der båda contrahenlernes moraliska förbindelser äro lika.
Hos oss åter ligga de flesta fordringar döda i en massa af böcker och räkningar, ingenstädes antagliga såsom hypolhek.
Den redlige och flitige producenten anmäler sig ofta förgäfves till förlag, om han ej eger vänner, som vilja uppställa sig såsom cautionisler, och om han under så tunga former lyckas att framalstra en ringa product, måste han åter sälja den på credit, och erhålla, icke ett discontabelt papper, utan en bokförd fordran, som blottställer honom att månader och år få fruktlöst vänta på liqvid; samt slutligen måhända, att invecklas i en concurs, hvarefter ansvaret för hans egen skuld drabbar hans cautionerande vänner.
Om, genom den nästan uteslutande rigtning till produetionens framkallande och handelns understöd, capitalen genom en förändrad Bank- och Lånerörelse måste taga, en inskränktare verkningskrets åt deni beredes, så finner hvar och en, att sådant sker helt och hållet till industriens båtnad, emedan de blifva så mycket tillräckligare inom den anvisade kretsen.
Bankerne kunna nedsätta räntan och vinna full ersättning genom rörelsens säkerhet, genom möjligheten att i samma mon som omsättningstiderna blifva kortare eller liqviderna mera punktuelia till Banken, utan våda kunna röra sig på mindre metallisk cassa, och slutligen genom den stigande industriens behof af allt jemt ökade förlag.
Bankerne utgöra äfven de närboendes gemensamma cassa, alltid färdige att förränta hvarje besparad penning och i små summor försträcka, att upplåna hvarje ofruktbart hvilande capital, för att åter åt detsamma anvisa en rigtning, som öfverensstämmer med National-industriens och Bankernes alltid gemensamma interesse.
Det är i min tanka Lånerörelsens rigtning — hufvudsakligen till belåning af varor och förbindelser, som uppstått utur verkliga commerciela transactioner, vare sig emelian Producenter och Köpmän eiler emellan Köpmän och Tior till Banco- Utskottets Utlåtande N:o 16.
7 Köpmän, samt stränga fordringar på ordning i affairer och omsättnings-rättens borttagande, sorn från Bankerna skall aflägsna improductiva Lånesökande och göra fonderna tillräckliga till förlag för näringar och handel, mot en ränta, som blir låg i samma nion, som insättningarne till Banken blifva punktnela, och Bankrörelsens säkerhet och vinst inlockar flera medtäflare i denna industri.
— Under discussionen i Banco-Utskoltet har jag sökt att utveckla de grunder, hvarigenom i min tanka vår ereditrörelse skulle vinna en sådan till industriens framkallande förädlad organisation.
Stats-Bankens utlåningar äro icke så reglerade, och anses allmänt och med skäl hafva illa motsvarat den nytta man haft rätt att vänta af dess betydliga creditiv för lånerörelsen, men fordna tiders erfarenhet, den ömtålighet och ifver, hvarmed de olika interessena alltid förstå att bestrida och hindra hvarje förändring, äfven den nyttigaste, så väl för Banken som för landet, och de uppoffringar af principer, som Banco-Utskottet, af skyldig varsamhet emot interessen och opinioner, äfven nu måst göra, och slutligen den osäkerhet i sjelfva myntvärdets oförändrade bibehållande, som ansvarslösa Ständers Bankförvaltning alltid måste gifva, och hvarigenom äfven Statscrediten mäste lida, har gifvit mig den öfvert}'gelse, som jag ej drager i betänkande att uttala, ehuru måhända ännu för tidigt för att vinna nationens afseende, att pappersmyntets laglighet såsom liqvidationsmedel borde upphöra, och att penningerörelscn i Sverige, likasom i alla andra civiliserade Stater, borde oåterkalleligt skiljas fiån Statsmagternas befattning, d. v. s., ställas under allmän Lag, och att första steget dertill, medelst Lånerörelsens öfverlemnande till Privatindustrien , för att af stora väl organiserade och noga controlerade Privata Banker handhafvas, borde samtidigt med Realisationen vidtagas.
Denna åsigt har ledt alla mina yttranden och mina handlingar.
Det var i denna anda, som jag vid Riksdagens början yttrade, att det vore till Privatföreningar i stället för till Statsskuld som Statsmagterna borde taga sin tillflykt, och det var i samma anda som jag motionerade, att Götheborgs och Malmö Låne-Contor borde till Bank-associationer öfverlemnas; men Banco-Utskottet ansåg en sådan plan ej förtjena afseende.
Långt ifrån att genom en brådstörtad förändring vilja skada en enda af Stats-Bankens nu egande vanliga kunder eller undanrycka det bistånd, som åtskilliga industrigrenar derutaf funnit, är det tvertom min tanka, att det är Lagstiftarens pligt att samvetsgrant vårda och varsamt åtskilja alla interessen, icke att slita dem itu, och att således Stats-Bankens nu egande Låne-creditiv böra oförminskade fortfara, och i nu utstakade lane vägar utgå, intill - 8 Hor till Banco- Utskottets Utlåtande N:o 16. dess att vid någon framtida Riksdag Rikets Ständer kunna finna för godt, att, i samma rnon som landets lånebeliof blifvit i annan våg tillfredsställda, dermed anbefalla en så småningom och omärkligt skeende förändring.
— Jag ville gå ännu längre: i händelse Rikets Ständer finna för godt att göra så stora serskilda anslag till Riksgälds-Contoret, att vinstmedlen få till lånerörelsens utvidgning i Banken qvarstå, hvilket, enligt den Realisasationsplan jag går att framställa, ingalunda är nödvändigt, vill jag äfven medgifva, att desse vinstmedel må till lånerörelsens utvidgning användas och göras fruktbara genom lån på korta tider, ehuru pä ett för industrien förmonligare och med Bankprinciper mera öfverensstämmande sätt, än genom de enskilda cassacreditiv, som åt det större Possessionats- eller Embelsmannainteresset nu blifvit beredde.
Men hvarje ytterligare utvidgning af Stats-Bankens felaktiga och skadliga lånerörelse, anser jag mig böra motverka, dels emedan den är vådlig för Realisationens bestånd, dels emedan den ännu mér aflägsnar oss ifrån det hufvudsakligaste målet: lånerörelsens öfvergående till controllerad privatindustri, dels emedan en obegränsad sedelemission i denna låneväg, äfven i den händelse att handelsconjuncturen skulle blifva Sverige till faveur, skall motverka all silfverimport, och beröfva nästkommande
Ständer tillfälle att disponera de besparda vinstmedlen, såsom då fästade i en mängd creditivslån, mot hvilkas indrifvande interessena då icke lära underlåta att protestera.
Utgående från dessa allmänna, af sakens natur och erfarenheten besannade grundsattser, samt dels i afsigt att stärka Bankens förmåga att mera lita på egna tillgångar, dels för att begränsa lånerörelsen och dels för att bereda en framtida öfvergång till en annan Bankreglering, har jag inom Utskottet understödt det af en Ledamot af Borgare-Ståndet väckte förslag om lånerörelsens öfverflytlning till Riksgälds-Contoret , för att derifrån i en mera passande tid kunna på det sätt utredas, att en del af privatassociationer öfvertogs, och en annan del på långsam amortering utställdes, hvarefter Banken således skulle komma att endast såsom Deposit-, Wexel- och SedelBank qvarstå.
Ideen härom har redan för längesedan varit af framlidne Presidenten Grefve IVirsén antagen, en dylik organisation utaf Englands-Banken har varit föreslagen.
Ilambm-gska Banken eger ingen Sedel- eller Lånerörelse, och Kongl. Maj:t har i Nåd. skrifvelse till Rikets Ständer föreslagit
Discontrörelsens pfverflyttning, och i början af Riksdagen försvarades en flyttning af lånerörelsen utaf flere af Ridderskapets och Adelns Ledamöter.
U - lior till BanCo-UtsJcottets Utlåtande N:o 16.