Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Thorselius pä 30 år intill den 14 Mars 1869, emot ett årligt arrende af tre tunnor spanmål, hälften råg och hälften korn, jemte tillagd forlön, samt en kontant penningeafgifl af 6 R:dr Banko; och som ifrågavarande boställe borde för regementets löningsfonds räkning utarrenderas, samt Wansö församling, hvilken redan egde 7,8 kappland nära kyrkan belägen jord, hvarå dess nuvarande skolhus vore uppförd), icke kunde för ungdomens undervisning i trädgårdsskötsel och till planteringsland åt skolläraren behöfva använda hela bostället, ulan borde ålnöjas med en mindre del deraf, ansågo sig
Kollegierna endast kunna i underdånighet tillstyrka, all af den till bostället hörande, kyrkan jemväl närbelägna jord, finge vid arrendetidens utgång den 14 Mars 1869 eller derförinnan, derest öfverenskommelse nied nuvarande arrendatoren derom kunde träffas, till församlingen upplåtas så stor rymd, att den, i enlighet med 3 mom. 4 § i Kongl. Stadgan den 18 Juni 1842 angående folkundervisningen i riket, blefve tillräcklig såväl till skollärarens behof af jordfrukter, sorn till undervisning i trädplantering och trädgårdsskötsel; för hvilken jordrymd, som vid behörig landtmäteriförrällning i vederbörandes närvaro skulle utses, församlingen borde lill boställets arrendator erlägga årlig afgäld, ali bestämmas enligt 9 § i Kongl.
Med afseende å bostället Bränn Århys ringa areal af endast 13 tunnland 7^ kappland, i följd hvaraf såväl boslällsdirektionen som Chels-embetet vid Södermanlands regemente ansett detsamma vara af ringa användbarhet för regementet, har E. K.
Majit, efter nådigt öfvervägande af hvad i äreudet förekommit, föreslagit Rikets Ständer, att nämnda boställe måtte från 1869 års midfasta, då nuvarande arrende oin^boställel tilländaginge, under full dispositionsrätt upplåtas åt Wansö församling, att för det uppgifna ändamålet användas, emot erläggande till regementets boställsdirektion af årlig afgift, hvilken borde åsältas i enahanda ordning, som för bestämmandet af maximi - 36 Expeditions-Etsk otte ts Förslag tilt anderd.
Skrifvelse, A; o 19. och minimibelopp vid kronoanenden är sladgad; och har E. K. MajU ansell, att, derest detta af Rikets Ständer bifölles, något hinder icke mölle för Wansö församling att, innan öfverlåtelse!) af bostället trädde i verkställighet, med nuvarande arrendatorn träffa öfverenskommelse om användande af större eller mindre del af bostället för det afsedda ändamålet.
Rikets Ständer hafva tagit denna nådiga framställning i behörigt öfvervägande; och som Rikets Ständer dervid icke funnit annat att erinra, än dels att, derest arréndeafgilten skulle åsätlas i fullkomligt enahanda ordning, som för bestämmande af maximi- pcb minimibelopp vid kronoanenden är stadgad.
Wansö församling, hvilken icke eger optionsrätt till arrendet, möjligen kunde gå miste om upplåtelsen, som komma ali ske till den, hvilken vid auktion erbjöde högsta glädjan, dels att de i den nådiga Propositionen nyttjade ordalag i afseende å sjelfva upplåtelsen möjligen skulle i framtiden gifva anledning till olika tankar angående densammas fortfarande bestånd; alltså och då del med upplåtelsen åsyftade ändamål synes kräfva visshet för församlingen så väl att vid den uppgifna tiden komma i besittning af bostället, som att denna besittning sedermera ej må afbyylas, hafva Rikets Ständer, med hulvudsakligt bifall till den nådiga framställningen i ämnet, för sin del beslutat, att ifrågavarande boställe må från 1869 års midfasta under ständig besittningsrätt ål Wansö församling upplåtas, att för det uppgifna ändamålet användas, emot erläggande till Södermanlands regementes boställsdirektion af en årlig arrendeafgilt, motsvarande del maximibelopp, som, vid uppskattning af bostället, i den ordning Kongl. Kungörelsen den 17 Juli 1847, jemförd med Kongl.
Expeditiom-UtskolteU Förslag till underd.
Skri/velse. iV.-o 20. 37 ®:« 90.
Uppläst och gorlkändt hos Ridd. och Adeln den 3 Febr. 1 866.
Preste-Ståridet den 7 — — Borgare-Ståndet den 7 — — Bonde-Ståndet den 14 — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, i anledning af Kongl. Majlis nådiga Proposition, angående f örsäljning till skatte af gatuhusen N:o 7, Glemminge, och N:o 21, Hannas, i Christianstads län.
(Slals-Utskottets Utlåtande Nio 23.) S. A. K.
Uti uådig Proposition till Rikets Ständer af den 7 November sistlidet år bar E. K.
Majit behagat meddela, att, sedan E. K.
Majit, efter vederbörandes hörande, under den 26 Februari I864 i nåder beslutat, att från och med den 14 Mars 1865 åtskilliga landtstatsboställen skulle till Statsverket indragas och för dess räkning utarrenderas, så hade Kammar-kollegium uti underdånig skrifvelse den 7 November 1864 anfört, att, då ibland dessa bostadslägenheter gatuhusen N:o 7, Glemminge i Glemminge socken och N:o 21.
Hannas i Hannas socken af Ingelstads härad och Christianstads län, hvilka intill den 14 Mars 1865 innehades af Häradsskrifvaren i fögderiet, till arealen bestode:
Nio 7 Glemminge endast af 6,5 kappland eller 1 ref 13,75 stänger med ränta af 12 öre, och Nio 21 Hannas endast af 10,3 kappland eller 1 ref 80,25 stänger med ränta af 19 öre, berörda lägenheter alltså syntes vara för obetydliga att bibehållas för Statens räkning; hvadan Kollegium hemställt, huruvida icke, på sätt i enahanda fäll förut egt rum, E. K
Majit matte täckas till Rikets Ständer aflåta 'nådig Proposition oin samina lägenheters försäljande till skatte samt derjemte tillkäunagifvit, att, intilldess frågan härom blifvit slutligen afgjord, Kollegium ämnade föranstalta om lägenheternas utarrenderande, med skyldighet för arrendatorn att, derest den ifrågaställa skatteförsäijningen beslutades, lägenheterna, efter åtnjuten laga fardag, till en blifvande köpare afträda ; och har, med afseende på hvad Kollegium sålunda i underdånighet anfört och hemställt, E. K.
Majit i nåder föreslagit Rikets Ständer, att nämnda tvänne lägenheter måtte få till skatte försäljas.
Rikets Ständer hafva till pröfning förehafl detta ärende och dervid jemväl tagit kännedom af de lill frågan hörande handlingar: och hafva Rikets Ständer, med afseende 38 Expeditions-Utsknttela Förs/og till undan!.
Skrifvelse, N:o 21. å de i den nådiga Propositionen anlörda förhållanden, funnit sig böra till E. K.
Maj:ts förevarande framställning lemna bifall.
V \o 91.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 3 Febr. 1866.
Preste-Ståndet den 7 — — Borgare-Ståndet den 8 —r — Bonde-Ståndet den 14 —- — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, med förslag till förnyad Förordning, angående jords eller lägenhets afstående för allmänt behof. (Lag-Utskollels Betänkande N:o 14.) S. A. K.
Sedan, med anmärkning, att det ofta icke utan skäl ölverklagade förhållande att, vid al händande al jord eller lägenhet för allmänt behof, derför merendels måste erläggas en i jemförelse med det verkliga värdet alltför hög löseskilling, hade sin förnämsta grund i sjelfva den derom gällande lagstiftning, Rikets sednast församlade
Ständer i underdånig skrifvelse af den 7 November 1863 framställt förslag till förändring i vissa delar af Förordningen om jords eller lägenhets afstående för allmänt behof af den 20 November 1845. sådan den blifvit ändrad genom Förordningen den 27 November 1854; men Eders Kongl. Maj:!, med afseende å de mot samma förslag framställda anmärkningar, funnit
Sig icke kunna dertill lemna nådigt bifall; ■— har Eders Kongl. Maj:t nu uti nådig Proposition af den 31 Oktober sistlidet år för Rikets Ständer framställt eli i ämnet upprättadt motförslag; uti hvilket förslag tillika, — med anledning al en hos Eders Kongl. Maj:l, i sammanhang med väckt fråga om åtgärder Exprditions-Ulskot tut.s Fiirs/tig lill willérd.
Skrifvelse, N:o Si. 39 lill hämmande af flygsand, gjord underdånig hemställan alt såsom grundsats i allmänhet borde stadgas, att innan Staten sjelf toge vård om flygsandsfält och derå nedlade kostnader, dessa fält borde tillhöra Staten, under full eganderätt, — blifvit intaget det i berörda hänseende nödiga stadgande, hvartill Rikets Ständers medverkan erfordrades.
I öfrigt hade den granskning af gällande expropriationslag, som nu hos Eders Kongl. Maj: t egt rum, varit inskränkt tili de delar deraf, i hvilka förändringar ansetts nödiga för att undanrödja eller åtminstone förminska de olägenheter af författningens tillämpning, som föranledt Rikets Ständers omlörmälda framställning i ämnet, fastän Eders Kongl.
Maj:t ansett det lända till större beqvämlighet för allmänheten att, i stället för att genom en särskild författning ändra vissa §§ i gällande expropriationslag, låta en ny sådan lag utfärdas, uti hvilken jemväl intoges de §§, sorn ej komme att undergå förändring; Och tiar Eders Kongl.
Maj:t alltså, med öfverlemnande af de i Stats-Rådet och Högsta Domstolen i ämnet hållna protokoll, enligt 87 § Regeringsformen, till Rikets Ständers antagande framställt följande förslag lill
Förnyad förordning angående jords eller lägenhets afstående för allmänt behof.
“Med upphäfvande af Kongl. Förordningen om jords eller lägenhets afstående för allmänt behof af den 20 November 1845, sådan denna Förordning blifvit ändrad genom Kongl.
Förordningen den 27 November 1854, förordnas som följer: § 1 Der Konungen prölvar nödigt, att jord eller lägenhet, som enskild man, meinighet eller inrättning tillhörer, begagnas skall, antingen till rikets försvar, till allmän väg, bro, hamn eller lastningsplats, till torg eller gata i stad, (ill uttappning eller sänkning af sjö, till strömrensning, farled eller annan vattenledning, till allmän byggnad eller till dylikt allmänt behof, vare egare pligtig att afstå hvad för ändamålet fordras; njute dock den, som härigenom skada lider, ersättning derför.
Har egare afflvgsandslält försummat att derom taga sådan vård, som särskildt föreskrifven är; ege ock Konungen förordna, att det (alt afstås skall; och gälle i öfrigt, i fråga om vilkoren för afträdande deraf, hvad i denna Förordning om annan jord eller lägenhet stadgas.
Är fråga om jords eller lägenhets begagnande endast för utläggning af elektriska ledningstrådar, ulan att genom anläggningen eller dess framtida skötsel och vård något synnerligt men i nyttjanderätten till jorden eller lägenheten egaren tillskyndas, bör hvad för ändamålet behöflig! är upplåtas, utan att jorden eller lägenheten löses.
Kan ej öfverenskommelse träffas om ersättning, som, efter hvad ofvan sägs, utgå bör; då skall frågan härom pröfvas af särskild Nämnd, som vid Under-Rätt i den ort, der jorden eller lägenheten ligger, tillsattes pä sätt här nedan stadgas.
Göres hos den i § 1 nämnda Under-Rätt skriftlig ansökning ora särskilda Nämndens tillsättande, och visar sökanden, att Konungen godkänt behofvet af jordens 40 Eatpeditions-UIsko Hets För.slag tilt millert!.
Skrifvelse, N:n 2! eller lägenhetens afstående eiler begagnande, samt alt tiden, då den skall afstås eller upplåtas, blifvit genom Konungens förordnande eller parternas öfverenskommelse bestämd; utfärde Rätten stämning på egare och andie, som uppgifvas i saken hafva del.
Rätten föranstalte jemväl, att, till underrättelse för möjligen varande okände eller icke uppgifne rättsegare, tiden för ärendets företagande varder, såväl från predikstolen i den sockens kyrka, der fastigheten är belägen, som ock genom allmänna tidningarne, kungjord tre gånger, sista gången minst Ijorton dagar före den dag, hvilken till sakens företagande är utsatt.
Jördens eller lägenhetens egare, då han höres, vare skyldig att hos Rätten, i ändamål af instämning, uppgifva den, sorn i anseende till nyttjanderätt med honom del i saken häfver, vid äfventyr som i § 25 stadgas.
Hos Rätten skall jemväl, företes bevis derom, huruvida jorden eller lägenheten är med inteckning besvärad; och egen parterne, att, innan Nämnden sättes, i laga ordning sin talan i fråga om ersättningens belopp och sättet för dess utgörande utföra.
Uppstår, vid fråga om jords eller lägenhets begagnande lill utläggning af elektriska ledningstrådar, parterne emellan tvist, huruvida derigenom må förorsakas så betydlig skada, att jorden eller lägenheten lösas skall, eller om intrånget är af beskaffenhet, att ersättning derför, enligt hvad i § 1 inom. 2 stadgadt är, utgå bör. pröfve och afgöre Rätten sådant, innan Nämnden sättes.
Emot Rättens beslut i dessa frågor må talan fullföljas i Hol-Rätt genom besvär inora den tid, i 25 Kap. 5 § Rättegångs-Balken stadgas.
I Hof-Rättens beslut må ändring sökas likaledes genom besvär, sorn, jemte borgen för kostnad och skada, skola till Konungen ingifvas inom den lid. 30 Kap. 18 § samma Balk bestämmer. § 3.
Nämnden skall hvardera parten föreslå sex och Rätten nämna fem i orten boende män. af hvilka, sedan de blifvit af domstolen ojäfvige förklarade, tre ibland de af vederpailen föreslagna och en ibland de af Rällen nämnda personer böra af hvardera parten, utan anförda skäl, Uteslutas.
Äro å någondera sidan flere, sorn del i saken hafva, och kunna de ej sämjas om förslaget; gifve hvardera upp en man till Nämnden: går ej antalet då till sex; gifven de ytterligare upp en hvardera: går antalet öfver sex; varde det genom lottning minskadl.
Sämjas de ej, hvilka bland dem, sorn å andra sidan föreslås, eller hvilken ibland de utaf Rätten nämnda, må uteslutas; varde ock då sådant genom lottning utrönt. § 5- Uteblifver parl, utan förfall, då hafi till val af Nämnd kallad varit; gore Rätten förslag i hans ställe; och varde genom lottning utrönt, hvilka i Nämnden ingå skola bland Expeditions-Utskottets Förslag lill. anderd.
Skrifvelse, N:o 24.
41 bland deni, sorn å andra sidan föreslås.
Finnes annan, den der del i saken häfver med honom, som uteblifvit eller sig undandragit; vare det val, som af den förre göres, för båda gällande. § 6- Jäf emot den, sorn till ledamot i särskilda Nämnden utses, äro: örn lian ej fyllt tjugofem år: om han står under annans målsmanskap eller under någondera partens husbondevälde: om han såsom allmän enibets- eller tjensteman under någondera partens förmanskap lyder: om han är med någondera parten i den skyldskap eller svågerlag, som, enligt 13 Kapitlet Rättegångs-Balken, utgör jäf emot domare: om han sjelf eller någon, som med honom i sådant skyldskaps- eller svågerlagsförhållande är, eger i saken del, eller kan någon synnerlig nytta eller skada deraf vänta: om han med någondera parten uppenbar ovän är eller i oafgjord delo ligger: om han begått brott, som van frejd medförer.
Domaren i den Rätt, der Nämnden sättes, må ej lill ledamot i samma Nämnd väljas. 8 7- Komma parterne å ömse sidor öfverens om val af särskild Nämnd; då skall den utgöras af de män, som valde blifvit, utan att så förfares, som i § 3 stadgadt är.
Parterne egen, i ty fall, äfven alt större eller mindre, dock alltid ojemnt, antal lill Nämnd välja. § 8.
De man, som till Nämnd valde blifvit, skola af Rätten kallas, att å viss dag sig infinna, der de ej genast tillstädes äro; och vardén vid kallelsen erinrade om den påföljd för förfallolöst uteblifvande, hvarom i § 9 stadgas. § Il Di in, som bor längre bort, än fyra mil från det ställe, der Rätten sitter, eller är öfver 60 år gammal, vare ej skyldig att i särskild Nämnd deltaga.
Sker det, och vilja ej parterne annan i hans ställe antaga, eller åsämjas de ej om nytt val, efter ty i § 10 sägs; håfve Rätten magt genom vite tillhålla den uleblifne att sig infinna; ersätte ock han de kostnader, som för Rätten, parterne oell de öfrige af Nämnden af uppehållet vållas. 8 10.
I Finnes någon, som kallad varder, af laga förfall hindrad att i Nämnden sitta, gifve del Rätten tillkänna.
Är han bland dem, som parterne valt, gifve den part, som honom föreslagit, upp tvänne andra i hans ställe, och uteslute vederparten en af dem: är han af Rätten utsedd, nämne Rätten andra, bland hvilka parterne utesluta en hvardera, efter ty i § 3 sägs. lith. lill H. St.
4SOS tfr 4SOU. 40 Sami 4 Afd. 4 Haft. 6 42 Expeditions- Vtsko t tets Förslag till underd.
Skrifvelse, N:o 21. § ii.
När lulllalig
Nämnd tillstädeskommit, skall den inför Katten denna ed svärja: uJag lofvar och svär vid Gud och Hans Heliga Evangelium, att jag, utan väld och mannamån, efter mitt bästa förstånd och samvete, skall den pröfning verkställa, hvartill jag nu kallad blifvit: så sannt mig Gud hjelpe till lif och själ.* § 12.
Nu är ed svuren, som i § 11 sägs; då skall domhafvande!) eller Rättens ordförande underrätta Nämnden om det ämne, som i fråga är, och om hvad lill Nämndens pröfning hörer; lemne ock till Nämnden de handlingar, parterne ingifvit.
Sedan träde Nämnden tillsamman, välje inom sig en ordförande och öfverlägge, inom lyckta dörrar, om det beslut, som fattas skall. § 13.
Då jord eller lägenhet afstås skall, uppskatte Nämnden i penningar såväl jorden eller lägenheten efter hvad jord eller lägenhet af lika beskaffenhet och godhet i orten högst gäller, som ock särskildt, till högsta skäliga belopp, den skada, annan än egaren genom jordens eller lägenhetens afslående lider, allt med afseende på tiden för afträdandet.
Uppkommer, genom begagnandet af jord eller lägenhet för allmänt behof, skada för egaren eller annan, och är sådan skada ej beräknad i det belopp, som, enligt hvad ofvan stadgadt är, bestämdt blifvit, då skail ock ersättning derför bestämmas lili högsta belopp, hvartill skadan skäligen skattas må.
I det fall att endast ersättning för intrång eger rum, uppskatte
Ar af Rätten stadgadt, att ersättningen skall utgå i årlig afgift, rätte Nämnden/uppskattningen derefter; och bör i detta fall ersättning bestämmas särskildt lör det intrång, sjelfva anläggningen medför, och särskildt för det, som sker genom inrättningens skötsel och drift.
Är fråga om flera lägenheter, som tillhöra särskilda egare, varde ersättningen bestämd särskildt för hvardera. § 14.
Erfordras för ändamålet, att blott en del af jord eller lägenhet afstås, och blifver jorden eller lägenheten, genom afskiljande af denna del, för egaren eller innehafvaren onyttig, eller uppkommer derigenom synnerligt men i nvttjanderätten; då bör hela lägenheten, enligt nu bestämda grunder, lösas, der egaren det äskar.
I dessa frågor meddele Rätten beslut, innan Nämnden sättes, och må klagan öfver det beslut föras i den ordning, uti § 2 stadgas. § 15- Har egare, efter väckt fråga om jords eller lägenhets afträdande, i uppenbar afsigt att vinna högre ersättning, å jorden eller lägenheten nedlagt kostnader, må desamma ej tagas i beräkning vid ersättningens bestämmande.
Expeditions-lits ko/.tets Förslag lill underd.
Skrifvelse, N:o Si. 43 § 16.
Anser Nämnden nödigt att, innan hufvudsakligt beslut fattas, parterne ytterligare höra, närmare underrättelse i saken infordra, eller syn hålla, ege der rätt till. § 17. Hvad de Heste i Nämnden säga, gälle för Nämndens beslut. § 18.
Dä Nämndens beslut fattadt är, läte ordföranden det upptecknas och af Nämnden underskrifvas; och lemne det sedan till
Rätten eller på landet till dornhafvanden.
Ej skall dervid kungöras, huru Nämnden inom sig röstat, ej heller skola skälen för beslutet uppgifvas. § 19 Sedan Nämndens beslut så aflemnadt är, som i 18 § sägs, läte Rätten det i sitt protokoll införas, och meddeie det parterne i laga ordning.
I § 20.
Hvad Nämnden beslutat skall till efterrättelse lända
Nämnden att sätta ut värdet lägre än ersättningsskyldig medgifvit: och der så hända skulle, att Nämnden höjde ersättningsbeloppet utöfver hvad ersättningstagande yrkat, gälle ej heller beslutet för mera, än äskadt varit, såvida ej jord eller lägenhet, som afstås skall, är besvärad med inteckning, öfverstigande den fordrade summan: i hvilket fall Nämnden må, utan afseende på ersätt ningstagandes anspråk, utsätta löseskiliingen så högt. som den finnes, enligt här ofvan stadgade grunder, böra uppgå. § 21.
Vill egare af jorden eller lägenheten klaga deröfver, att han icke varit i målet stämd, eller vill annan klaga på den grund, att ärendet icke blifvit, enligt § 2, frän predikstolen eller genom allmänna tidningarne rätteligen kungjordt, eller vill någon klaga öfver Rättens pröfning af jäf emot den, som i Nämnden sutit, eller påstår någon eljest, att vid Nämndens sättande ej så tillgått, sorn 1111 löreskrifvet är; den talan må, sedan Nämndens beslut är, efter § 19. parterne meddeladl, i Hof-Rätten föras, genom besvär, inom den tid, som i 25 Kapitlet 5 § Rättegångs-Balken sägs.
Varder den talan gillad, förlälle all verkan af Nämndens beslut, såvidt del klagandens rätt rörer, ocb förordne (Hof-Rätten, att Nämnd ånyo sättas skall.
Öfver Hof-Rättens beslut må klagan föras i den ordning, 30 Kapitlet 18 § Rättegångs-Ralken föreskrifver. § 22.
Var part från Rätten borta, när Nämnden valdes, och vill han sedan visa, att han då hade laga förfall, och att han ej kunde gifva det Rätten tillkänna, stånde ho - 44 Expeditions-li(skottets Förslag till underd.
J\:o SI. nom frill ali, inom en månad derefter, ä sin vederparl lill samma Kält uttaga stämning: gitter han, sedan sä stämdt är, bevisningen fullgöra, förfalle Nämndens beslut, såvidt det på kärandens rätt verkar, och läte Kåtten Nämnd ånyo väljas. 1 § 23.
Skulle någon, som i särskild Nämnd sutit, vilja betalning derför laga. dä må han hos Rätten det anmäla, och lägge Rätten honom till så mycket, som emot hans verkliga kostnad för den förrättning svara kan.
Lösen för jord eller lägenhet, som alstäs skall, sä ock ersättning för inträng, hvilken skall på en gång utgå eller blifvit beräknad för sjelfva anläggningen, vare den, som jordens eller lägenhetens begagnande yrkat, skyldig att till ersättningstaganden utgifva inom den för jordens eller lägenhetens afstående eller upplåtande stadgade tid 1 eller, om ersättningsbeloppet derförinnan ej hunnit bestämmas, inom tre månader efter det sådan bestämmelse skett.
Har ej öfverenskommelse om ersättningen träffats eller Nämnden sitt beslut k meddelat inom den tid, då jorden eller lägenheten afstås eller upplåtas bör, må sådant^ ej hindra arbetets företagande, derest sökanden hos Konungens Befallningshafvande ställer full borgen för lösnings- eller ersättningsbeloppet samt för kostnad och skada.
Kronan väte för sådan borgen fri.
Är jord eller lägenhet, som alslås skall, intecknad, varde ersättningsbeloppet derför inom den för dess utgifvande här ofvan stadgade tid nedsatt i Ränteriet hos Konungens Befallningshafvande, som kungör sådant vederbörande ersättningstagande och inleckningsegare, samt liqvid dem emellan sedermera i laga ordning uppgör.
Finnes härvid ersättningsbeloppet vara laststäldt genom öfverenskommelse emellan den ersättningstagande och den, som ersättningen gifvit, och förmenar inteckningsegaren värdet halva blifvit för lågt beräknadt, vare denne berättigad att, der ej tull liqvid för hans fordran honom lemnäs, äska jordens uppskattning af Nämnd, i den ordning förut i denna lag är vordet stadgadt; dock gånge beslutet oni jordens afträdande icke dess mindre i verkställighet.
Sådan talan, som efter §§ 21 och 22 föras kan, må ej heller utgöra hinder för ' vederbörande att, sedan ersättningsbeloppet blifvit inom stadgad tid erlagdt eller nedsatt, jorden eller lägenheten tillträda eller begagna.
Fördröjes utöfver nämnde tid betalningen; då skall, i händelse någon till ersättning berättigad det yrkar, frågan om jordens eller lägenhetens afstående eller begagnande, så vidt på hans rätt inverkar, vara förfallen och ankomma på nv pröfning.
Tvista egare, inteckningshafvare eller andra om bättre rätt lill hvad såsom er- 1 sättning eller betalning är vordet bestämdt att utgå; derom må talan särskildt i laga ordning utföras.
Skulle sådan tvist yppa sig i sammanhang med frågan ota skadeståndets bestämmande, må den ej uppehålla slut i denna fråga, utan varde Expeditions-Uts kottets Förslag till lindard.
45 hänvist till särskildt utförande; och ege förty Hatten, der så erfordras, vid val af Nämnd, göra förslag i de tvistandes ställe, på sätt i § 5 sagdt är.