Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ericson föreslagit att genom en utfyllning i sjön vid Munkbrosidan ersätta det intrång, som jernvägen kunde göra i hamnplatsernas utrymme.
Men för att hafva nytta af dragvågen måste likväl förutsättas, att Jernvägen skulle bortflyttas, emedan det händer, att kajen utanför densamma nu ej sällan år uppfylld af fartyg, som der lossa sina jernlaster.
Den nuvarande Jernvägens läge år dessutom, så långe det kan bibehållas, fördelaktigt derigenom, att de från Målaren ankommande jernlasterna icke behöfva passera slussen, utan jernet från Målarestranden lossas och uppställes i staplarna, hvarifrån de sorterade jernlaster, som skola skeppas till utrikes ort, sedan utväljas och föras, ofta i många särskilda små poster, till den andra sidan af vågen, som ligger vid Saltsjön, för att der inlastas.
I samma mån, som det blir nödigt, att de jernlaster, hvilka komma från Målaresidan, skola passera slussen för att kunna lossa, år det äfven klart, att sådant skall orsaka uppehåll och förhöjning i fraktkostnaden.
Men äfven med den lättnad i och för jernvågsbrons passerande, som skulle uppstå genom den omförmålda dragvågens anläggande, kommer onekligen hinder och uppehåll att förorsakas för alla de fartyg, hvilka, för att lägga till vid Kornhamn, först blifva tvungna att passera bron och sedan att halas tvärs öfver viken till den andra stranden tillbaka, i stället för att kunna lägga till omedelbart, och måste dessa fartyg göra samma omväg når de skola återvända.
Det kan då betviflas, huruvida de, som resa på jernvägen, ega rått att för vinnande af möjligen ökad beqvämlighet, — ifall en sådan härigenom skulle vinnas — lägga så betydande hinder i vågen för den långt större trafik, som begagnar sjövägen, och om, vid sådant förhållande, Staten bör, till de förras betjenande på de sednares bekostnad, göra en betydlig uppoffring af allmänna medel.
Ungefär enahanda blir förhållandet till en viss grad på norra sidan vid Tegelbacken, och man kan med skål befara det Stockholmshamnarne vid Målaren blifva så otillgängliga, att frakterna måste för sjötrafiken höjas.
I afseende på olägenheterna för gatutrafiken yttra komiterade, att jernvägen ”visserligen afskår förbindelsen med Köttorget, en del af Munkbron och Riddarholmen samt, efter öfvergången af Norrström, äfven med Kungsholmen, och slutligen "i närheten af Clara sjö öfvergår de gator, hvilka sträcka sig från öster genom ”Clara församling emot nyssnämnde sjö.”
Med någon kännedom om den inre trafiken i Stockholm torde knappt några större pulsådror, med undantag af Norrbro och broarna vid slussen, kunna uppletas.
Det år derföre antagligt, att gatutrafiken blir störd, i samma mån som jernvägstrafiken vexer och flera lokomotivtåg komma att passera, och att detta icke ens kan lijelpas genom stränga reglementariska föreskrifter.
Att Köttorget, för närvarande, en för lnifvudstaden ganska behöflig saluplats, som icke utan kostnad blifvit anskaffad, i denna egenskap måste lida ej obetydligt både genom inskränkningen i utrymmet och i öfrigt genom jernvägens förläggande långs efter detsamma, med stängsel på sidorna år påtagligt.
De största svårigheterna låra dock komma att förete sig vid Riddarholmsbron och träffa der icke blott hufvudstadens innevånare, utan ock de flesta resande, som på de talrika ångfartygen stund - 46 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 87. ligen ankomma till eller afgå från hufvudstaden.
Det år antagligt, att de, som komma åkande för att med sina effekter begifva sig ombord på ångfartygen, men blifva uppehållne under väntan på ett bantågs passerande, derigenom kunna gå miste om iakttagandet af afgångstiden för det fartyg, till hvilket de ämna sig.
En utväg år visserligen äfven hår föreslagen för fotgängare, som icke vilja vänta, att nedstigande utför trappor kunna passera under jernvägen och uppför dylika trappor på andra sidan åter uppkomma på gatan; men om också de gående kunna begagna detta, så år det dock icke säkert, att de hinna få sina saker med sig.
Sannolikt år ock, att de på Riddarhustorget eller å Riddarholmen väntande håstarne ej sällan kunna blifva skrämda af det förbifarande lokomotivet, och olyckor deraf förorsakas i trängseln.
Utan att Utskottet vill åt dessa svårigheter gifva någon bjertare färgläggning, måste dock erinras, att desamma, likasom de nyss förut anförda angående intrånget på sjötrafiken, åro tillräckliga för att, 'med afseende på allmänhetens billiga rättsanspråk, alstra de allvarligaste betänkligheter.
Utskottet finner således för sin del, anläggandet af den föreslagna sammanbindningsbanan genom
Stockholm vara förenadt med så stora olägenheter att desamma vida öfverstiga de fördelar, som af en sådan anläggning kunna förväntas.
Men om äfven ett motsatt förhållande antoges, anser dock Utskottet att byggandet af denna bana icke skäligen behöfver ifrågakomma, förrän jernvågarne norr och söder om Målaren blifvit fullbordade till den utsträckning, Rikets Ständer vilja gifva byggandet af stambanor för Statens räkning, och att det år af en framstående vigt för landet, att jernvägen både norr och söder om Målaren sättes i direkt förbindelse med Stockholms hamn vid Saltsjön, hvarifrån i alla fall, om man så önskar, ett spår kunde ledas till Clara sjö med samma lätthet som ett sådant, enligt Friherre Ericsons förslag, skulle kunna ledas från Clara sjö till Saltsjön.
Utskottet får ock vördsamt fästa uppmärksamheten derpå, att någon förlust af ett dröjsmål med sammanbindningsbanans företagande icke kan uppstå i följd af en befarad tillökning i expropriationskostnader för de hus, som under tiden kunna uppföras i den linie, der jernvägen skulle framgå genom Clara församling.
Det år nemligen icke under något ^ o o o c förhållande antagligt, att en sådan tillökning i byggnader årligen kunde uppgå till ett belopp, som motsvarade räntan på de tre millioner R:dr, hvilka för sammanbindningsbanan åskas; hvadan, å ena sidan, ingenting åfventyras genom ett uppskof, men, å andra sidan, den fördel, som af banans anläggande kunde vara att hoppas, måste blifva relativt större, sedan jemväl den norra stambanan hunnit blifva färdig, ån innan någonting väsendtligt finnes att sammanbinda; och detta sista skål anser Utskottet vara af synnerlig vigt i ekonomiskt afseende.
På grund af hvad sålunda blifvit anfördt anser sig Utskottet 14:o. icke kunna tillstyrka bifall till hvad Kongl. Maj:t, i fråga om anvisande af medel till anläggning af en sammanbindningsbana genom Stockholm med stationsgård vid Röda Bodarne, invid Clara sjö, i nåder föreslagit. Stats-Utshottets Utlåtande N:o 87. 47 Nordvestra stambanan.
Beträffande denna bana har Kongl. Majit uti Sin till Rikets nu församlade Ständer afgifna nådiga Proposition omförmål t, att den år 1855 i nåder förordnade Jernvågs-komité hos Kongl. Majit anmält, det komitéen, för bestämmande af den punkt å Norska gränsen, dit en jernbana från mellersta Sverige lämpligast borde ledas, i ändamål att sedermera inom Norrige fortsättas, af vederbörande Norska Regerings-departeinent begärt upplysningar om de uti sistnämnda land i sådant afseende vidtagna åtgärder, samt att komitéen i följd häraf erhållit del af handlingarne, rörande de undersökningar, som för en jernvågskommunikation med Sverige der blifvit gjorda.
Af dessa handlingar hade, bland annat, inhemtats, att en jernvåg från Norrige endast på tvånne punkter mellan Fredrikshall och Kongsvinger kunde ledas till Svenska gränsen, nemligen mot Skillingsmark och mot Magnor, men att banan i förstnämnda rigtning, ehuru den blefve kortare, skulle möta oberäkneliga svårigheter och, i anseende till den brutna terrängen öfver fjellen, icke kunna anläggas utan branta stupningar och stora kostnader, hvaremot terrängen vore särdeles gynnsam för en jernbana, som, utgående från Eidswold—Christiania-banan österut öfver Glommen och derefter följande flodens venstra strand förbi Kongsvinger, framginge genom den dalgång till Svenska gränsen vid Magnor, der landsvägen nu löper, hvilken rigtning dessutom vore med de inom Norrige belägna orternas behof bäst öfverensstämmande.
Sedan komitéen, med anledning af dessa uppgifter, låtit anställa preliminår-undersökningar för stambanans anläggande från Christinehamn öfver Carlstad till Arvika och derifrån alternativt öfver Sulvik till Skillingsmark och öfver Eda till Magnor, samt komitéen under sina resor genom dessa trakter tagit närmare kännedom om deras terrångförhållanden och dervid funnit, att nästan oöfvervinnerliga hinder äfven på Svenska sidan skulle ligga i vågen för en jernbanas anläggande från Arvika mot Skillingsmark, men att deremot en jernvåg från Arvika mot Kongsvinger icke mötte några svårare naturhinder, samt att den för trafiken mellan båda rikena vore förmånligast, hade komitéen antagit denna linie och i samråd med de Norske jernvågsingeniörerne ansett föreningspunkten mellan Norska och Svenska jernvågslinierna böra förläggas på gränsen bredvid landsvägen, £ mil norr om Eda glasbruk, hvarjemte komitéen förmält sig anse lämpligast, att banan från Christinehamn framdroges öfver Degerforss till vestra stambanan.
Uti sin vid 1856—1858 års riksdag aflåtna nådiga Proposition, angående utförandet af de större jernvågsanlåggningar inom riket, hvilka borde af allmänna medel bekostas, hade Kongl.
Sig anse den nordvestra stambanan böra utgå från någon punkt på vestra stambanan mellan Porla och Hjulö i vestra Nerike samt i den rigtning, som efter noggrannare undersökningar kunde finnas fördelaktigast, dragas öfver Christinehamn, Carlstad och Arvika till riksgrånsen emot Norrige.
I enlighet med denna åsigt hade ock den af Kongl. Majit år 1858 nedsatta jernvågskomité erhållit föreskrift att anställa närmare undersökningar, rörande ifrågavarande stambanas utstakning i den angifna sträckningen.
Uti sitt sedermera afgifna betänkande hade sistnämnde komité, dels med afseende på befintliga terrångförhållanden samt behofvet af en lättare kommunikation för den ej obetydliga bruksrörelsen i vestra delen af Nerike, dels ock för att i möjligaste måtto förkorta den blifvande jern vågsförbindelsen från Wermland och Norrige både till Stockholm och 48 Stats-Utslcottets Utlåtande N:o 87.
Göteborg, ansett banan böra utgå från vestra stambanan vid Djupbäcken i trakten af Porla; och då i Norrige företagna ytterligare undersökningar, rörande utsträckningen till riksgrånsen af den från hufvudbanan mellan Kristiania och Eidswold utgående jernvägen till Kongsvinger, bekräftat 1855 års jernvågskomitées antagande, att de Svenska och Norska banorna borde sammanträffa på riksgrånsen nära
Eda glasbruk, hade komitéen funnit sig sakna skål att härutinnan föreslå någon förändring, helst några betydande lokala svårigheter icke heller på Svenska sidan mötte för banornas sammanbindande vid nämnda ställe.
Komitéen bade derföre låtit utstaka oell afväga nordvestra stambanan mellan berörda ändpunkter förbi Hasselfors, Svartå, Olsboda, Degerforss och Björneborgs bruk till Christinehamn samt vidare förbi 01- mehårads, Wasehårads och Fogelviks kyrkor till Skattkärrs lastageplats och Carlstad, på sidan om staden, hvarifrån banan framdragits i nordvestlig rigtning öfver Norselfven vid södra ändan af Frykarnes vattendrag, förbi Frykeruds och Boda kyrkor, öfver sjön Wermelen och den deruti belägna Hästön till Arvika vid nordliga ändan af Byelfvens segelled.
Från Arvika sträckte sig linien förbi Kyrkbyn, öfver Jösse-elfven nära Rud, utmed sjön Flagans vestra strand, öster om Bysjön, förbi Eda bruk till riksgrånsen utmed Wrangselfven.
Denna stambanans rigtning afveke obetydligt från den af 1855 års jernvågskomité föreslagna; och utgjorde banans hela längd 19 mil 26,000 fot.
De flera krökningar, hvaruti banan måst utläggas, hade icke kunnat undvikas utan högst betydligt ökade kostnader i anseende till mötande lokala hinder, hvilka isynnerhet förekomme på stråckan mellan Norselfven och Arvika, hvarest stigningar af 1 på 80 måst antagas, emedan kostnaderna för dessa stigningars reducerande till det normala förhållandet af 1 på 100 befunnits vara så stora, att de olägenheter, som brantare stigningar förorsakade vid trafikerandet, dermed icke vore jemförliga.
Betydliga brobyggnader och viadukter, som måste uppföras öfver Letelfven, Clarelfven, Norselfven, Jösse-elfven med flera större vattendrag, bidroge äfven att öka banans anläggningskostnad, som för hela linien beräknats till 19,941,863 R:dr, eller i medeltal 1,011,137 R:dr pr mil.
De särskilda delarne af banan hade af komitéen blifvit upptagne till följande längd och anläggningskostnad, nemligen: från Porla till Christinehamn 5 mil 8,000 fot, R:dr 5,527,999.
„ Christinehamn till Carlstad 3 mil 34,000 „ \
„ Carlstad till Norselfven 2 mil 8,000 „ > „ 10,519,866.
„ Norselfven till Arvika 4 mil 17,000 „ ) „ Arvika till riksgrånsen 3 mil 31,000 „ „ 3,893,998.
Summa 19 mil 26,000 fot R:dr 19,941,863.
Då emellertid nordvestra stambanans främsta ändamål vore att åstadkomma en förbindelse mellan de förenade rikenas bufvudståder, men de stora kostnader och betydliga arbeten, som med denna banas utförande i dess helhet inom Sverige åro förenade, sannolikt skulle fordra en lång tid innan landets tillgångar kunde medgifva dess fullbordan, hade komitéen, med hänsigt dels till den stora allmänna nytta som skulle tillskyndas såväl Sverige som Norrige genom en beqväm inre kommunikation länderna emellan, dels ock derå, att Norska statsmagterna redan gått i författning om en jernvågsanlåggning från Norska hufvudbanan till Kongsvinger samt låtit undersöka om denna anläggnings utsträckning till riksgrånsen, fästat, uppmärksamhet vid ett sått att tillvägabringa den åsyftade förbindelsen på kortare tid och för billigare kostnad, hvarigenom, åtminstone under den tid af året, då vattendragen åro isfria, samma förmåner, som med jernvägen i dess helhet efterstråfvas, skulle till Stats-Utskottets Utlåtande N:o 87.
49 ej obetydlig del kunna beredas.
Om nemligen från Norska sidan jernvägen fortsattes till riksgrånsen, dit afståndet från Kongsvinger år endast omkring tre mil, och på Svenska sidan anlades jernvåg från gränsen till Arvika, icke fullt fyra mil, skulle redan derigenom en förbindelse öppnas mellan båda länderna, alldenstund segelled i Byelfvens vattendrag, ehuru för mindre djupgående fartyg, redan finnes från Arvika till Wenern och derifrån till andra delar af landet.
För att lik vål denna kommunikation skulle motsvara fordringarne på beqväm och skyndsam fortkomst, sedan jernvägen blifvit fullbordad mellan Christiania och Arvika, borde nämnde segelled utvidgas till sådane dimensioner, att densamma skulle kunna begagnas af fartyg, som befara Göta och Trollhätte kanaler.
Kostnaden för de härtill erforderliga arbeten skulle, jemlikt hvad genom verkställda undersökningar blifvit utredt, uppgå till 512,306 R:dr.
Afven efter nordvestra stambanans fullbordande skulle Byelfvens segelled utgöra en särdeles vigtig kommunikationsled, då otvifvelaktigt alla tyngre varor af spanmål, trä och jern, äfvensom varuhandeln i allmänhet mellan de förenade rikena, deraf alltid komme att betjena sig, hvadan komitéen ansett sig ega desto större anledning att i sammanhang med förslaget angående nordvestra stambanans anläggning äfven beröra frågan om Byelfvens upprensning.
Af alla dessa skål hade Arvika synts komitéen både för det närvarande och för framtiden vara en af de vigtigaste punkter, som nordvestra stambanan under alla förhållanden borde beröra, och att banans vidare sträckning genom Wermland öfver Carlstad till Christinehamn derigenom äfven till stor del bestämdes.
Komitéen hade nemligen dervid endast haft att tillse, det banan på passande punkter komme att beröra provinsens andra stora segelbara vattendrag genom Fryksdalen, och att det folkrika och produktiva Fryksdals hårad erhölle förbindelse med jernvägen, hvadan banan utstakats till Nedra Frykens utlopp genom Norselfven i grannskapet af Harsäter och Fryksforssen.
Då staden Carlstad, såsom provinsens hufvudort och belägen vid Klarelfvens utlopp i sjön Wenern, otvifvelaktigt förtjenade att af jernvägen beröras, samt anställda undersökningar ådagalagt, att några fördelar i tekniskt eller ekonomiskt hänseende icke skulle vinnas genom liniens utläggande längre in i landet från Christinehamn till sjön Fryken, hade komitéen icke funnit skål antaga någon annan sträckning, oaktadt banan derigenom i sin fortsättning från Carlstad till Christinehamn skulle komma att på nära fyra mils längd anläggas i närheten af Wenerns norra strand.
Från Christinehamn, der linien träffade den från Filipstads och Karlskoga bergslag dit anlagda kombinerade jernvägs- och kanalled, hade banan blifvit utlagd i närheten af flera betydande jernverk samt berörde vid Degerforss södra ändan af sjön Möckeln i Carlskoga bergslag, hvarigenom de omkring denna sjö belägna jernverk äfvenledes kunde begagna banan.
Med anledning af ett hos komitéen framståldt förslag till en annan rigtning från Christinehamn till Norska gränsen hade komitéen låtit anställa besigtning å en linie förbi Norums och Mölnbacka bruk, norr om sjön Wisten, samt vidare öfver sundet mellan öfre och nedre Fryken vid Sunne, förbi Gräsmarks kyrka, utefter sjön Kymen till Mitandersfors på riksgrånsen; men ehuru terrängen synts förete något mindre svårigheter, hade komitéen likväl, med afseende dels på vigten deraf, att stambanan komme att beröra Arvika, hvilket med denna linies antagande ej kunde förenas, dels pä de af Norske ingeniörer anställda undersökningar vester om riksgrånsen, dels ock derpå att Fryksdalen erhölle nästan samma fördelar genom banans utläggande i den an Bih. till B.
Prot. 1862 & 1863. 4 Sami. 1 A/d. 2 Band. 1 Haft. 7 50 Stats-Utslcottets Utlåtande N:o 87. tagna sträckningen, ansett det väckta förslaget icke förtjena vidare uppmärksamhet.
För öfrigt hade komitéen uttalat den åsigt att, efter det vestra stambanan blifVirfullbordad, föreningslinierne mellan denna bana och Christinehamn samt mellan Arvika och riksgrånsen •— jemte Byelfvens dermed samtidiga upprensning — utgjorde de vigtigaste och fördelaktigaste delarne af nordvestra stambanan, hvilka företrädesvis borde komma i åtanke att anläggas, den sednare på samma gång som banan mellan Kongsvinger och riksgrånsen blefve bragt till verkställighet.
Beträffande anläggandet af ifrågavarande stambana hade till Kongl. Maj:t inkommit följande|till Stats-Utskottet sedermera öfverlemnade framställningar : a) Kongl. Norska Regeringens
Departements för det Inre till Civil-departementet aflåtna skrifvelse af den 6 Maj 1862, med anmälan att, som det anslag af 300,000 speciel-, Storthinget år 1860 ställde till Kongl. Maj:ts disposition, för att användas till påbörjande af en jernvågsanlåggning från Kongsvinger till riksgrånsen mot Sverige, under vilkor att arbetet icke finge begynna innan rigtningen af en derintill stötande Svensk jernbana blifvit slutligen bestämd, ej kunnat begagnas, enär å Sveriges sida beslut i berörda afseende ej blifvit fattadt eller medel beviljats för anläggande af en jernvåg från vestra stambanan till Norrige, Departementet vore betänkt att underställa Kongl. Maj:ts nådiga pröfning frågan, huruvida icke förnyadt anvisande af ofvanberörda anslag borde af Norriges nu församlade Storthing åskas, hvarjemte
Departementet anhållit att, för den händelse utsigt icke vore för handen att jernvägen på Svenska sidan om riksgrånsen kunde komma att under nästa statsreo-lerino-speriod påbörjas, Departementet åtminstone måtte såttas i kännedom om den punkt på riksgrånsen, der de båda banorna kunde komma att sammanbindas, helst det icke vore att betvifla, att Storthinget, allenast denna punkt vore slutligen bestämd, skulle förnya sitt förra beslut om medels anvisande till Kongsvinger-banans utsträckning till riksgrånsen; b) en från ofvannämnda Kongl.
Norska Regerings-departement den 8 sistlidne September till Civil-departementet afbiten skrifvelse, deruti Departementet öfverlemnat afskrift utaf den af Norske ingeniören G.
Pihl till
Departementet aflemnade rapport rörande resultaten af de utaf honom, enligt
Departementets uppdrag, verkställda undersökningar, angående lämpligheten af två ifrågakomne alternativ-linier för jernvägen mellan Kongsvinger och riksgrånsen; af hvilken berättelse inhemtas, att berörde alternativ-linier, enligt hvilka jernbanan skulle från Kongsvinger dragas till sjön Mökern och derifrån fortsättas till gränsen antingen vid Warildssjön eller vid Utgårdssjön (i rigtning mot Mitandersforss) skulle möta en sår-, deles ogynnsam terräng, der mycket kostsamma arbeten måste verkställas för banans utlåo-o-ning, hvarjemte, i anseende till flera förekommande starka stigningar af ända till 1 på 60, hvilka icke kunde undvikas, ej blott trafiksäkerheten skulle å en efter nåo-ondera af dessa linier anlagd bana blifva i hög grad vansklig, utan äfven fördelarne af de gynnsamma lutningsförhållandena på den redan anlagda Kongsvingerbanan väsendtligen förringas, hvadan den redan af Svenska och Norska ingeniörer gemensamt utstakade linien från Kongsvinger till Magnor vore i alla afseenden att föredraga; c) en af Bruksegarne G. Cr.
Uggla, Cr. Wahlund och C.
Hammarhjelm undertecknad skrift, hvarmed, jemlikt dertill erhållet uppdrag, öfverlemnats särskilda, utaf ett större antal bruks- och jordegare jemte andre innevånare i Wermland undertecknade petitioner, deruti sökanderne, med framställning om det mågtiga inflytande på de internationela förhållandenas utveckling, som en jernvågskommunika - Stats-Utskottets Utlåtande N:o 87. 51 tion mellan de förenade rikena skulle utöfva, samt om provinsens behof af lättade kommunikationer för den betydliga rörelsen och varuomsättningen derstädes, i underdånighet anhållit, det Kongl. Maj:t måtte till Rikets Ständer aflåta nådig
Proposition om anslag till påbörjande af den nordvestra stambanan från lämplig punkt på den vestra stambanan samt fullbordande, så långt som medel kunde beredas och med rikets fördel vore förenligt; varande tillika bifogade skriftliga förklaranden af ett större antal jordegare, hvilka, under förutsättning att jernvägen till Christinehamn komme att anläggas i den af Jernvågs-komitéen föreslagna sträckning, utfåst sig att utan ersättning afstå dem tillhörig, för banan erforderlig mark; d) Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes i Wermlands lån skrifvelse af den 10 Juli 1862, med öfverlemnande af ett större antal genom Hushållnings-sållskapet i lånet samlade petitioner, jemväl åsyftande att framhålla vigten af nordvestra stambanans snara utförande; e) en af Hushållnings-sållskapet i Orebro lån gjord underdånig framställning, hvaruti Sällskapet, med åberopande af de våsendtliga fördelar, som genom en jernvågsanlåggning i den för nordvestra stambanan föreslagna sträckning skulle beredas ortens jernindustri och den lifiiga varuforslingen mellan Wermland och Nerike, i underdånighet anhållit, det Kongl. Majit måtte till Rikets Ständer aflåta nådig
Proposition om anvisande af medel till nämnda stambanas byggande, till den utsträckning
Statens tillgångar för närvarande kunde medgifva; samt f) en af Bruksegarne H. O. Falk, O. Örn, C. F. Uggla och J. F. Geijer med flere undertecknad skrift, innefattande anhållan att, innan stambanans sträckning från Kristinehamn mot norska gränsen definitivt bestämdes samt beslut fattades om anläggande af linien mellan riksgrånsen och Arvika, ytterligare undersökningar först måtte anställas för utredande, huruvida icke banan, till större fördel för såväl det allmänna, som rörelsen inom provinsen, borde dragas mera genom det inre af lånet, i stället för att, på sått komitéen föreslagit, anläggas utmed stranden af sjön Wenern till Carlstad, hvarigenom, enligt sökandernes förmenande, bergslagens behof af lättare kommunikationer icke skulle vinna tillbörligt afseende.
Efter omförmålandet af dessa framställningar har Kongl. Majit fästat Rikets Ständers uppmärksamhet derpå, att åstadkommandet af en jern vågsförbindelse mellan de förenade rikenas hufvudståder utgjorde en vigtig länk i kedjan af det Svenska jern vågssystemet och innefattade ett för begge folken efterstråfvansvårdt mål.
Genom en sådan förbindelses tillvågabringande skulle icke blott vigtiga fördelar i militäriskt afseende vinnas och varu-utbytena mellan de båda rikena väsendtligen underlättas, utan ock utvecklingen af de unionela förhållandena mellan brödrafolken på ett kraftigt sått befrämjas.
Sedan numera vestra stambanan hunnit fullbordas, och inom Norrige jernbanan till Kongsvinger äfven blifvit för allmänna rörelsen öppnad, syntes tiden vara inne att begynna arbetena å den nordvestra stambanan.