Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
är — såsom en kritiker o m henne sagt — en verklig konstnärsande, en sådan, hvar- förutan både begåfning o c h arbete icke mycket förmå, en sådan, s o m, när hon uppträder, gör sig gällande under alla tider o c h förhållanden.
— Under de senare åren har den framstående konstnärinnan delat sig mellan h e m m e t o c h konsten, i det h o n i sistnämnda hänseende utbildat många framstående elever, bland hvilka vi endast vilja nämna fru Håkansson o c h hr Skånberg.
angående dessa arbeten, hvilka i Norge o c h Dan- mark varit m y c k e t lästa, o c h särskildt ha Henrik Ibsen o c h Erik B0gh uttalat sig synnerligen smick- rande o m d e m.
Herr o c h fru Winterhjelm, s o m nu lefvat i ett 25 årigt det allra lyckligaste äktenskap, hafva af dessa tillbragt de sista sjutton åren här i Stock- holm, o c h deras h e m har städse utmärkt sig för ideel lyftning, personlig älskvärdhet o c h husmoder- lig gästvänskap.
Det högt aktade paret, som här o c h annorstädes förvärfvat så många vänner, skall nog på sin högtidsdag i m o r g o n se sig h å g k o m m e t af alla dessa vänner från när o c h fjärran m e d tack för hvad s o m varit o c h m e d välgångsönskningar för k o m m a n d e år.
i c k e m e d n å g r a års s j u k l i g h e t o v i l l k o r l i g e n f ö r e n a m e r att som kan föreställningen läkare, o c h t å r a r b o r l a m e d ett ett b a r n, h v a r s smek, b l i c k af allt förtjust och förd som hän- blifver, s j ä l e n s h e l a g l ö d åt lifvets v å r f r ö j d g i f v e r och läpparna åt k3 ' ssars lek!
O, H e r r e, s k o n a m i g o c h d e m, j a g älskar, s k o n a d e m, s o m m i g n ä r a stå, d e m, s o m sig ej f ö r s o n a, men ifrån att en b u r vira kring sig hatets garn, s k o g o c h ä n g se s o m m a r t i d e n sin f å g e l f l o c k, och hem en kupa och härd bien förutan nakna, sakna barn!
ALFRED VICTORIN.
NÅGRA SÄTT ATT BLIFVA LIGT D » OBOT- SJUK ».
ET Ä R F Ö R S O R G L I G T, att h o n a l d r i g skall kunna blifva riktigt frisk T ä n k, h v a d h o n har försökt m y c k e t.
knappt en läkare, rådfrågat.
hon igen.
D e t finns tror j a g, s o m hon icke har O c h h v a d h o n t a g i t in s e d a n!
O c h har gått på g y m n a s t i k e n, h o n har fått massage o c h elektricitet, o c h h o n har legat v i d badorter.
allt, Jag pröfvat.
dan Det vet inte hjälper är d e t l i k a o l y c k l i g t I c k e så sällan får hvad hon för n å g o n tid, har m e n se- igen. » m a n h ö r a n å g o t i d e n sti- l e n y t t r a s a f e n d e l t a g a n d e s l ä k t i n g eller v ä n.
Och att d e t finns m å n g a personer, m o t h v i l k a s lidanden mänskligt vetande och konst ingenting förmå, är bestrida.
för tyvärr en sanning, som ingen kan M e n l i k a v i s s t är å a n d r a s i d a n, att m å n g e n, s o m af s i g själf n i n g kallas » obotlig », o c h sin omgif- är m ö j l i g h e t e n att åter- vinna hälsan ingalunda utesluten.
Man behöfver o m läkarkonstens vanmakt.
Det b e r o r v i d a oftare, än m å n g e n k a n s k e t ä n k t sig, Ett j u s t p å d e n s j u k e själf, tiveradt V i frånse här att han är » obotlig ».
alla d e fall, d å e t t o r e g e l b u n d e t och tygellöst lefnadssätt är sjukdomsorsaken, och d å d e n s j u k e i c k e k a n f ö r m å s att öfverge tillråda martyrskap nämligen just läkare till skada genom ett s o m tillhöra vissa y r k e n, o c h där oftast är å t e r s t å r i alla h ä n d e l s e r ett i c k e så r i n g a tal s j u k l i n g a r, h v i l k a v i i d e n n a u p p s a t s och särskildt mor icke lifvet, ofta an- åsyfta, en m ä n g d sådana, hvilkas åkom- innebära men i Det någon likväl betydande arbetsduglighet egentlig fara för m e d f ö r a stora o b e h a g o c h grad och inskränka patientens verksamhetslust.
ling, läkaren mycket sjuke så resultat ganska Följden tare föreskrit vit; berättigadt icke detta en v i l j a se n å g o t r e s u l t a t a f d e n b e h a n d - d e t är t v ä r t o m anspråk.
sällan kan totalt behöfva rundlig tid, oförstånd är, att efter en läkare annan att det patienten n å g o n tid f ö r att småningom » knappt ej rådfrågat ».
kan tid innan är, att o c h t. o.
det visar har finnes afbryter sig.
be- o c h v ä n d e r s i g till snart öfverge d e n n e o c h i stället rådfråga så förbiser, den a f d e t t a f ö r b i s e e n d e eller k a n s k e rät- handlingen och Men hvad ett äfven e n t r e d j e o.
, det k o m m i t därhän, n å g o n läkare, s o m han A t t vid kronisk och, s o m det s y n a s, o h j ä l p l i g s j u k d o m föreslå ett e n v i s t fasthållande vara minst v i d en o c h s a m m e läkare, torde s a g d t o t i d s e n l i g t, m e n är d o c k v i d a ett skildt läkarens mest ena om patienten att den tro, det sjuke sig.
Det läkareveten- specifikt m e d e l m o t hvarje ofta en af Äfven för gifves det andra.
d o c k är d e n n a t i d i n g a l u n d a det ofelbart, handlingen Man ser f ö r att mycket om bortkastad, patienten ofta, hurusom af och samma dessa läkare samhet i en person, ordination, alldenstund ingen hunnit iakttaga medlets overk- detta fall, l i k a l i t e t s o m n å g o n af d e m b l i f v i t i tillfälle att följa der n å g o n längre tid, s a k, s o m o f t a är a f största många riktig v i k t för läkaren.
fall, där ingen d i a g n o s, u t a n att dersöka patienten taga, en s j u k d o m e n un- D e t gifves nämligen läkare ställa kan en u p p r e p a d e g å n g e r un- o c h b l i f v a i tillfälle att sjukdom, iakt- huru s j u k d o m e n förhåller sig gent e m o t v i sett, är d e t m e r ä n ett förhållande, sjukdom kunna rätt samt finna fall m e s t l ä m p l i g a b e - kan mot en l å n g v a r i g o c h hård- sjukdomen återstå.
En ofta under för att öfvervinnas en be- åratal, o m i c k e m e d m e d i k a - så m e d d i e t o c h e t t Tålamod lämpligt lefnads- i öfrigt.
men en n ö d v ä n d i g e g e n s k a p h o s en sjuk, s o m vill återvinna En hälsa annan en å k o m m a lan förbättring varit med symptomen ställd hälsa.
full h ä l s a.
tid börjar tillkänna, ren, förbättras läkaren faran att en Så snart d e anser länge förbättring han värsta sig åter- Efter s j u k d o m e n å n y o g e sin till- patienten söker på nytt läka- o c h anser sig återställd, långt f ö r k l a r a t h o n o m frisk.
d ä r f ö r att behandlingen dess Den, som m e d behandlingen.
vis o m v ä x l a förbättring åratal, e n d a s t som bidrager m y c k e t gärna försvunnit, varo innan krafter.
» o b o t l i g », är f ö r v ä x l i n g m e l - och upphör någon och och sjuk, tager liktydig är e n d y g d h o s alla, omständighet, göra till Som hans läkaren kännedom sätt följt vissa läkemedel.
som s o m u n d e r å r a t a l o s t ö r d t fått u t v e c k l a kräfver menter be- o u p p h ö r l i g t fått läkare M e n äfven när dessa svårigheter kamp sig, v ä n d a s i g till a n n a n l ä k a r e.
hvilken b e s ö k t m å n g a läkare, en afbryter såväl b e d ö m a den senare öfvervunna, handling men måste o m ö j l i g h e t e n för d e n för detta särskilda den Att och och mer m ö j l i g h e t ä n att för- framhållit handlingen.
äro k u n n i g e läkare efter uppfatta nackad är hos v i s s a fall u t a n e n l å n g v a r i g d e t i h v a r j e sär- medlet medlet hafva den ene, hjälper finna dylika försök fordra tid ligger i ö p p e n d a g e r; blir ihärdighet i ådrager en läkarebehandling o m ett ö n s k v ä r d t r e s u l t a t skall v i n n a s.
att en gång ingen annan det och Vi uppgifter.
och energi patient, från o c h att svåraste är obe- lämpligaste erfarne ett o m o - sjuk » g ö r a, att blifva b å d e långvarig o c h o m s t ä n d l i g o c h kräf va formliga vandring H v a d s o m hjälper fall sig.
D e t är e n i n g a l u n d a stort m i s s t a g sjukdom.
vinna o c h äfven tidsförlust icke den andre, söka D e t är i n g e n o b i l l i g f o r d r a n från d e n s j u k e s s i d a att ett hänger » obotligt dylikt förfarande skapen känner än sjukling som denna läkare.
tydlig endast d e t alltför t ä t a o m b y t e af mången af d e v a n l i g a r e s ä t t e n att s i n a g a m l a v a n o r, ä f v e n s o m alla d e s j u k d o m a r, en annan lefnadsbana kan medföra hjälp.
än hvaråt läkaren o c h försämring patienten tillräckligt anser P å detta under a l d r i g full- l ä n g e, d. v.
s. sjukdomen häfd för ett r e c i d i v ö f v e r s t å n d e n, saker, och som
IDUN den 1899.
— s j u k e o f t a s t i c k e är i s t å n d att själf 4 — af- göra.
D e t har sätt under senare tider framhållits många sjukdomar öfrigt än från p å alla m ö j l i g a läkarnes dieten sida, att m e d i k a m e n t e r, u t a n att b i l d a d e klasserna uppfattning så får dock allmänheten Inom hyllas visserligen denna ganska allmänt i teorien, o m m a n s ä g a, m e n d å d e t g ä l l e r des3 t i l l ä m p - ning i praktiken, framträder den i är e n v i d a v i k t i g a r e d e l af b e h a n d l i n g e n så s y n n e r l i g e n låtit sig p å v e r k a s däraf.
de vid o c h lefnadssättet gamla häfdvunna ännu tron alltför på den ofta allena saliggörande verkan hos droppar, mixturer o c h salvor.
liten Man niska att prutar smula på så gärna läkarens föreskrifter, i då o c h då dietiska den fasta en och hygie- öfvertygelsen, det icke kan betyda någonting, då m a n i a l l a fall » t a g e r i n » s å o r d e n t l i g t h v a r e n d a d a g.
Genom dylika afprutningar k o m m e r den sjuke s å s m å n i n g o m i n i sitt g a m l a l e f n a d s s ä t t, fortfar samvetsgrant någon väsentlig nationerna han, det att Ordi- aldrig vara riktiga, tänker o m ö j l i g t f ö r m i g att vara att visar sig.
o c h p å ganska kort tid tanken men » taga i n », utan förbättring kunna är att blifva försonar han frisk, sig m e d » obotlig », en resignation, s o m till s l u t k a n öfvergå sjukdomen.
» Jag har till e n v i s s s t o l t h e t ö f v e r kronisk magkatarr, haft d e n u n d e r m å n g a år o c h k a n a l d r i g b l i f v a den kvitt, mig » mycket jag än söker sköta o.
Allt ondt säger kan huru ett tillämpas på lätt i dess början, ordspråk, som med att litet mer uppmärk- s a m m a s, ä n h v a d m å n g e n g å n g är fallet.
d e t ä n k a n t y c k a s, är en odisputabel sanning, dade klasserna skäl d e flesta s j u k d o m a r o c h s o m förtjänade egendomligt det genom hända, att undertryckes gammalt därvidlag NYA AMIRALITETSKYRKAN I KARLSKRONA, SKISS AF A. ANDERBERG.
har finnas Huru det likväl a t t ä f v e n i n o m d e bil- ej så få i n d i v i d e r, s o m t y c k a s h y s a e n v e r k l i g m o t v i l j a m o t all läkar- samma kur.
och händer efter några Men nu kan n o g o c k s å i c k e så år er s j u k d o m visar sig v a r a att krämpor, som ansatte tant A n n a s och hvilka möjligen som helst äfven gett sig utan n å g o n fråga ett om helt o c h hållet o n ö d i g t besvär, m e n d e s s u t o m lig, — kanske har h v a d vida värre bar tid.
huruvida ni sålunda är — f ö r s u m m a t en dyr- D e t är n ä m l i g e n i n g a l u n d a l i k g i l t i g t, en kronisk sjukdom k o m m e r under par år en läkare.
med skulle ännu men det sagda förefallit energi beundransvärdt t. öfverdrifvet edra genom lifvet tålamod ner, att lättsinne, hvartned f ö r sitt b e k l a g a n s v ä r d a ö d e.
betraktar sin s j u k d o m u t a n ma följder hvilka ledsam- den kan draga » E n liten sten k a n ett stort lass, » ursprungligen och ofar- döma strängt riktigt eller eller b e k a n t a s ordination består ordning af särskild mixtur, bekanta.
vanligen dieten eller icke i h o n o m opartiskt, han intagandet så med krya, som egendomliga beståndsdelar.
har precis samma blifvit frisk, alltid klaga och ganska tvif- blifva ni sök fin- riktigt sig öfver sin klena finner mage ni n o g åsikt, att l i t e t m e r a e n e r g i eller l i t e t m e r a f ö r s t å n d o c h af n å g o n äfven ni k u n n a Nagelfar n å g o t fall, d ä r n i är v i l l i g d e l a v å r s j u k d o m s o m ni, o c h när bör M e n har någon, som o c h kanske ni o.
n ä s t a n i o ä n d l i g h e t, s å lar n i i c k e e t t ö g o n b l i c k, a t t t a n t A n n a s k u s i n hon har läsarin- s o m alltid äro trötta o c h matta, dylik Naturligtvis Det alla d e m, s o m a l d r i g k ä n n a v i s s an- sällan m e d säga till g o d d e l h a r s i g s j ä l f a t t t a c k a genom- En någon att såsom » obotligt sjuk », minst sagdt oförklarligt det betänka, tid o c h få en af våra och bekanta en behandling, s o m rekommenderats d e m af b e k a n t a än att att vara o c h färglagdt.
vänner neglige- o.
u n d e r åratal kunna f ö r r e l l e r s e n a r e, o c h d e t är mången är framfart m å vara nog.
mer M a n ser d e m t v ä r t o m g a n s k a ett medan ännu d e sätt, p å h v i i k a e n s j u k d o m g ö r e s o b o t - bland går sökas, tillbaka.
Mycket nor van- A t t s ö k a l ä k a r h j ä l p är i c k e n o g, s j u k d o m e n i .dess gå genom f ö r e t t h e l t lif eller e n af d e r a s s j u k d o m, s o m h i n d r a r d e m r å d - verklig föra d e n att å l a g t er råd att å k o m m a har ohälsa äfven hejda er tants Genom hjälpt död.
måste följa goda behandling.
mången ofta kusin, lätt medfört förtidig de stjälpa D e t är i n g a l u n d a a l l t i d n å g o t och vård den m e d sig.
hjälp.
lig n å g o n t i n g helt annat o c h v i d a allvarligare än läkarebehandling ett rande det sällan, FRAN ARETS STORA SIMUPPVISNING I STOCKHOLM.
— 5 - IDUN 1899. gården i R e n n e s.
Under en paus i rättsförhandlingarna ha generaler, journalister, advokater o c h domstols- publik skyndat ut från d e n upphettade rättssalen för att, m e d a n de samla sig i diskuterande grupper, hämta en smula svalka.
pROFESSOR V. BUNSEN, hvilken nyligen afled i Heidelberg, var en af vår tids ryktbaraste kemister, en outtröttlig o c h framgångsrik forskare på den kemiska vetenskapens fält, en framstående universitetslärare o c h s o m person blygsam o c h en- kel s o m få.
Det berättas, att d e n anspråkslöse lärde u n d e r sina föreläsningar, då han demonstrerade någon af h o n o m gjord ny kemisk upptäckt, städse u n d v e k att nämna sitt n a m n o c h endast s a d e: &gt;man har funnit, man har märkt », eller något dylikt.
Universitetsungdomen, s o m naturligen var väl förtrogen m e d denna hans benägenhet att ställa sig själf i skuggan, hälsade s t u n d o m hans demonstre- ring ' m e d entusiastiska applåder, hvarvid B u n s e n såg förläget åt sidan o c h teg, tills applåderna slutat, då han å n y o lugat fortsatte sitt föredrag, s o m o m ingenting passerat.
HATTEN.
ETT GYMNASISTMINNE AF WALFRID.
V STORMNINGEN AF KYRKAN S:T JOSEPH I PARIS.
hon eftertanke ni meddela — sitt k u n n a t återkalla hälsan.
genom — då denna eder har upptäckt åsikt denna blifva ä t n å g o n s. k.
anspråkslösa O c h skulle terares uppläsning a£ de senaste vittnesmålen från h å g a d att Dreyfusprocessen.
Å den frtwlia tredje h bilden möter oss en scen från lycei- A Hon CARL I HADE termin till hvarann sin BOTT vid s a m m a gata och jag några till m i n.
oss s o m g a m l a b e k a n t a hälsa hvarandra m e d ett fyllt ändamål.
VÅRA ILLUSTRATIONER.
S T O C K H O L M S S I M S Ä L L S K A P S årshögtid ägde, som bekant, rum i Stockholms stads bad- o c h siminrättning i m e d i o af förra veckan o c h firades högtidligt m e d magisterpromotion samt stor upp- visning af årets såväl manliga s o m kvinnliga elever.
Det förträffliga programmets olika n u m m e r, hvilka åsågos af en så stor publik, s o m bekvämligen k u n d e rymmas kring d e n stora bassängen, gingo alla m e d ypperlig precision.
Prinsessan I n g e b o r g m e d uppvaktning bevistade uppvisningen från början till slut o c h deltog lifligt i d e applådsalvor, hvarmed d e n förtjusta publiken gång på gång hälsade d e olika vattenprestationerna.
I d u n s fotograf sökte m e d sin kamera för vår läsekrets ' räkning fånga några af de mest karak- täristiska numren, m e n o g y n n s a m m a belysningsför- hållanden lade sig tyvärr hindrande emellan, så att endast ett par af bilderna befunnos någorlunda lämpliga för reproduktion.
D e båda illustrationerna framställa: d e n ena en scen från herrarnes t o r n h o p p n i n g, den andra en dylik från damernas.
A F KARLSKRONA N Y A AMIRALITETSKYRKA, - f * - sådan d e n enligt arkitekten A n d e r b e r g s m e d första priset belönta eskiss skulle k o m m a att se ut, bjuda vi i vårt d a g s n u m m e r en afbildning.
Det är^en centralkyrka i korsform, täckt af ett brutet barocktak, m o t hvilket hufvudfasaden reser en h ö g gafvel m e d tillhörande kampanil.
T T R FRANKRIKES SPÄNNANDE DAGSKRÖNIKA * - * meddelar Idun i detta n u m m e r tre intressanta teckningar.
Den första bilden förflyttar oss till Paris under det senaste anarkistupploppets dagar.
D e n våldsamma p ö b e l n har rusat fram g e n o m gatorna, krossat butikrutor, satt eld p å tidnings- kiosker o c h befinner sig n u utanför kyrkan S:t J o - seph, hvars dörrar d e äro i färd m e d att bryta u p p för att s o m sannskyldiga tempelskändare rycka hel- gonbilderna från murarne o c h krossa d e m m o t gat- stenarne.
V å r andra illustration återger maitre Labori såsom konvalescent o c h tillsammans m e d sin hustru i pro- fessor Baschs trädgård i R e n n e s, åhörande sin sekre- När vi gånger, hade vi börjat » obotlig » uppsats en hel o c h g å t t s a m m a v ä g till s k o l a n, LABOBI SOM KONVALESCENT I PROF. BASCH ' s TRÄDGÅRD.
mött känna o c h v å g a t oss på litet smil.
— 6 — I D U N 1899.
När j a g sedan en dentligt presentera att länka ihop kunde.
— På vid d a g låtit h e n n e s b r o r or- m i g för henne, började vi våra p r o m e n a d e r, så g o d t O c h det kunde vi ganska d e t t a s ä t t förflöt vi godt.
äfven vårterminen, o c h d e s s slut k o m m o v i ö f v e r e n s o m, att jag skulle b e s ö k a hennes bror o c h stanna hos ho- nom, att nödga mig kvar.
lilla äfventyret berättar gen med märkvärdigt, varning hatten d e t i n t e d ä r f ö r, att för inträffade.
det var Jag synnerli- utan mest såsom en nyttig tanklösa ungdomar i s a m m a be- En s ö n d a g h a d e vi haft u n g d o m s f r ä m m a n d e och varit kom ute i skogen, när en häftig öfver ordet, ty oss.
D e n första en liten f ö r att tanken att kvar V i trifdes m i g att g e oss ut komma hem.
p å, att bra och trotsa F ö r m i n del h ö l l vi b o r d e stanna, där v o r o, o c h när j a g blef brådska.
lada.
o c h j a g m i n n s inte, hur vi k o m m o på jag bestämdt jag rätta t i m m e n höllo v i oss tåligt i dumma regnet regnskur inte den räckte åtminstone ett par t i m m a r.
allesamman därinne, s S k u r » är k a n s k e åtminstone omkullröstad, vi föresatte icke göra m i g någon paraplyn m e d osSj ä n att bästa — u n d a n hvar- att hon tagit Jag hade och stoppat så somliga en under inte skulle bli alldeles utan.
den turen — måhända smula mitt förtjänst paraply.
— att var det ock- få Hvarför oss alldeles e n s a m m a ligtvis behöfver detta Men kunde intet nas v i snart b e f u n n o o c h öfvergifna.
var när v i inte meningen vi en arm måste som ligen än ett inte att af vårt v a r stort, o f ö r s i k t i g n o g att låta T y att vi v ä l i n t e räk- draga nöje.
Det så s t o r nytta hvilket sanner- o c h det var m e d sin h a t t — taga att har aldrig va- af promenera i regn- väder, men denna gång plågade det m i g inte alls.
inte ens klara Jag var fullt p å med, det om regnade, m e n det knapp skydda oss.
hon hade varit duktigt det d e t lär ändå.
derkastadt, förmått i regnet o c h ensam- kunde någorlunda rädda Jag rit v i d a r e t i l l t a l a d PROF. V. BUNSEN.
hörde j a g sedan, och det väl heller i n t e?
paraply, in- kappan.
gång kommit oskyldigt v i j u g ö r a f ö r att möjligt nöd vi ändå För som med sig den det verkligen ha gjort, därute på landsvägen, kan annat Natur- s e n å g o t o n d t i att i arm nanför d e n af vår ondt t o g o v i o s s f ö r.
promenerade all- f ö l l o v i så s m å n i n g o m d e t så f ö r b l i, o c h d e t v a r heten V i smälte j a g i n t e alls s ä r s k i l d t f ö r k l a r a, ingalunda senfärdighet.
Och S o m o m vi droppar regnl deles ense härutinnan, droppe regn, hade att m i n a så l ä t t h e l l e r 1 E f t e r s o m v i v o r o i n i e n så l å n g s a m t a k t, att efter, med långsamma.
skulle vi s k y n d a o s s?
tålde v i d några v ä l inte henne D e t är m ö j l i g t, s t e g a n n a r s i c k e b l i f v i t fullt så att lägenhet s o m vi voro.
flera för inte detta sommarbesök, s o m det icke je så l ä n g e j a g m ö j l i g e n k u n d e l u r a h o n o m Det var under den Vi hade v i v o r o t v u n g n a att g å m i n s t t v å u n d e r h v a r j e, om tilldraga Vi hade ann.
vara tvifvel un- syndaflod skulle ha sig vår hade beskyllt hvarandra i att kunnat kan hel uppmärksamhet.
så o u t t ö m l i g t m y c k e t att s ä g a h v a r - Ditintills lust Det en tillvita hitta vi endast för elakhet, hvarann på.
Men gnabbats och o c h funnit vår så m y c k e t o n d t v i småningom hade vi tröttnat på gnabbet, o c h under vår ensliga pro- menad denna kommit att p å s i g sin p l y m p r y d d a eftermiddag ändra » Hvarför hade vi plötsligt ton.
ska du ständigt vara så gement elak, » ' h a d e h o n sagt.
» J a g b ö r j a r t r o, att d u menar förtretlighet. » allvar m e d din D e t h a d e h o n, förstås, i v e r k l i g e n inte trott ett enda ögonblick, fall f a t t n i n g e n att det det fick att skulle h o n naturligtvis hon inte göra.
jag aldrig o c h j a g tror löfte, och skulle togo att vi två göra, retas att jag, m e d henne mer, vi hvarandra och än O c h så.
j a.
j a, h v a d u n g a m ä n n i s k o r ta samtal i hand skulle bli bättre v ä n n e r vi n å g o n s i n varit.
bruka inte O c h så l o f v a d e n ä r a p å, att j a g t ä n k t e h å l l a m i t t så bedyrade, ras m e n j a g f ö r l o r a d e i alla o c h började helt n a i v t försäkra, tagit s i g till, n ä r d e - denna vändning?
— — — N ä r v i efter e n s t u n d b ö r j a d e få b l i c k f ö r d e n y t t r e v ä r l d e n i g e n, u p p t ä c k t e v i, att d e t k n a p p t r e g n a d e l ä n g r e s a m t att v i v o r o n ä s t a n h e m m a.
E g e n t l i g e n h a d e v i i n t e g å t t så v ä r s t m y c k e t l å n g s a m m a r e än vårt sällskap, fast detta på d e n slingrande skogsstigen k o m m i t u t o m synhåll för oss.
Vi kände oss därför icke vidare oroliga f ö r, att v å r p r o m e n a d s k u l l e t i l l d r a g a s i g n å g o n särskild uppmärksamhet, obekymrade upp de andra.
Det lagt att p A utan stego lugna och f ö r t r a p p a n o c h s l ö t o o s s till tycktes märke heller till allesamman kade och men logo inte oss.
vara Visst någon, inbillade som vi oss, sågo m e n a n d e på oss o c h blin- hemlighetsfullt åt hvarandra, dessa misstankar v o r o n o g alldeles ogrun- d a d e, t y o m n å g o n haft n å g o t p å hjärtat, skulle han säkert ha varit oförmögen att hålla inne därmed.
T i l l all l y c k a h a d e v i v a r i t t v å u n d e r paraply, haft De o c h det kan något små ju hända, liknande upptåg äfven oss, fast Sedan mig rätt jag någon jag på paren.
för sig s o m v i.
litet var m i g o m, att attack utfall på allvarligt, när komma slaget.
att vi icke befara, som hade m o t ett v ä g att af d e jag varseblef min en ögonblick u p p s y n så väntade få dem följesla- dyster, att se tårarna fram.
var h o n j u glad s o m en vårfågel!
v a r a m ö j l i g t, att ting sagt andra lyckas bry H v a d k u n d e så h a s t i g t h a k o m m i t p å?
FRAN GARDEN TILL LYCEET I RENNES.
mor- till o c h m e d u p p m i g o c h v å g a d e ett hvarje menlösaste öfvertygat allvarlig Jag gerska, jag hvarje andra icke m e r än d e andra, v o r o d ä r f ö r af d e t allra skade de stickord, s o m slängdes omkring o c h träffade hade att därute?
Nyss Skulle det v i ertappats, fast m a n ingen-
— Rädd att s o m möj- ledes, o m h o n e j själf, g r o h o s n å g o n, v å g a d e j a g inte täckte olyckan, stärka d e misstankar, ligen kunde fråga henne, hvad s o m händt på länge få ett samtal o c h kunde inte m e d henne p å tu m a n När j a g slutligen l y c k a d e s, brast h o n i gråt o c h fick inte » Ah, I fram m e d, att h o n endast i&gt;Jag b l i r a l l d e l e s tyda slut fick olyckans hur detta mellan skulle snyftnin- M e n det gjorde h o n lyckades nämligen icke snyfta det enda ty hon bekände det var mitt alltsamman, FABRIKSAKTIEBOLAG