Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag hafver gifvit eder efterdömelse, att såsom jag gjorde eder, så skolen I ock göra.
Sannerliga, sannerliga säger jag eder: Tjenaren är icke förmer än hans herre; icke är heller sändabådet förmer än han, som honom sändt hafver.
Om I detta veten, salige ären I, om I det gören.
Icke talar jag om eder alla; jag vet hvilka jag hafver utkorat; men på det att Skriften skall varda fullkomnad: Den der äter bröd med mig, han trampade mig med sin fot.
Nu säger jag eder det, förr än det sker, att, när det är skedt, skolen I tro att det är jag.
Sannerliga, sannerliga säger jag eder: Hvilken som undfår dem jag sänder, han undfår mig; men hvilken som mig undfår, han undfår honom som mig sändt hafver.
När Jesus hade detta sagt, vardt han bedröfvad i Andanom, och betygade, och sade: Sannerliga, sannerliga säger jag eder, att en af eder skall förråda mig.
Då sågo Lärjungarna hvar på annan, och voro tvehågse om hvem han talade.
Och var en af hans Lärjungar, som satt vid bordet intill Jesu bröst, den Jesus hade kär;
Till honom vinkade Simon Petrus, att han fråga skulle, ho den var som han talade om.
När han nu låg intill Jesu bröst, sade han till honom: Herre, hvilken äret?
Svarade Jesus: Den äret, som jag räcker det indoppade brödet.
Och när han hade indroppat brödet, gaf han det Jude Simons Ischarioth;
Och efter den betan for Satan in i honom.
Så sade då Jesus till honom: Det du gör, gör snart.
Men ingen af dem, som vid bordet såto, förstod, till hvad han sade honom det.
Ty somlige mente, efter Judas hade pungen, att Jesus hade sagt honom: Köp hvad behof görs till högtidsdagen; eller, att han skulle gifva de fattiga något.
När han då tagit hade den betan, gick han straxt ut; och det var natt.
Då han var utgången, sade Jesus: Nu är menniskones Son förklarad, och Gud är förklarad i honom.
Är nu Gud förklarad i honom, så skall ock Gud förklara honom i sig sjelfvom, och skall snart förklara honom.
Kära barn, jag är ännu en liten tid när eder; I skolen söka mig; och såsom jag sade Judomen: Dit jag går, kunnen I icke komma; så säger jag ock nu eder.
Ett nytt bud gifver jag eder, att I älsken eder inbördes, såsom jag hafver älskat eder; på det I ock skolen älska eder inbördes.
Deraf skola alle förstå, att I ären mine Lärjungar, om I hafven kärlek inbördes.
Då sade Simon Petrus till honom: Herre, hvart går du?
Svarade honom Jesus: Dit jag går, kan du nu icke följa mig; men härefter skall du följa.
Sade Petrus till honom: Herre, hvi kan jag icke nu följa dig?
Mitt lif vill jag låta för dig.
Jesus svarade honom: Skulle du låta ditt lif för mig?
Sannerliga, sannerliga säger jag dig: Hanen skall icke gala, förr än du hafver tre resor nekat mig.
Och han sade till sina Lärjungar: Edart hjerta vare icke bedröfvadt: Tron I på Gud, så tror ock på mig.
I mins Faders hus äro många boningar; om så icke vore, säger jag dock eder, att jag går bort till att bereda eder rum.
Och om jag än går bort till att bereda eder rum, skall jag likväl komma igen, och taga eder till mig; att hvar jag är, der skolen I ock vara;
Och hvart jag går, veten I, och vägen veten I. Thomas sade till honom: Herre, vi vete icke hvart du går; och huru kunne vi veta vägen?
Jesus sade till honom: Jag är vägen, sanningen och lifvet; ingen kommer till Fadren, utan genom mig.
Känden I mig, så känden I ju ock min Fader; och nu kännen I honom, och hafven sett honom.
Philippus sade till honom: Herre, låt oss se Fadren, så hafve vi nog.
Sade Jesus till honom: Jag är så lång tid när eder, och du känner mig icke; Philippe, den mig ser, han ser Fadren; och huru säger du: Låt oss se Fadren?
Tror du icke, att jag är i Fadrenom, och Fadren i mig?
Orden, som jag talar till eder, talar jag icke af mig sjelf; Fadren, som är i mig, han gör gerningarna.
Tror mig, att jag är i Fadrenom, och Fadren i mig; eljest, tror mig för gerningarnas skull.
Sannerliga, sannerliga säger jag eder: Den der tror på mig, de gerningar, som jag gör, skall ock han göra; och skall göra större än dessa; ty jag går till Fadren.
Och allt det I bedjen i mitt Namn, det skall jag göra; på det att Fadren skall prisad varda i Sonenom.
Hvad I bedjen i mitt Namn, det skall jag göra.
Älsken I mig, så håller min bud.
Och jag skall bedja Fadren, och han skall gifva eder en annan Hugsvalare, att han skall blifva när eder evinnerliga;
Sanningenes Anda, den verlden icke kan undfå; ty hon ser honom icke, och känner honom icke; men I kännen honom; ty han blifver när eder, och skall vara i eder.
Jag skall icke låta eder vara faderlösa; jag skall komma till eder.
Än är en liten tid, och verlden ser mig icke mer.
Men I skolen se mig; ty jag lefver; I skolen ock lefva.
På den dagen skolen I förstå, att jag är i minom Fader; och I i mig, och jag i eder.
Den min bud hafver, och håller dem, han är den mig älskar; och den mig älskar, han skall varda älskad af minom Fader; och jag skall älska honom, och honom skall jag uppenbara mig.
Sade till honom Judas, icke den Ischarioth: Herre, hvad är det då, att du skall uppenbara dig oss, och icke verldene?
Svarade Jesus, och sade till honom: Den mig älskar, han varder hållandes min ord, och min Fader skall älska honom; och vi skole komma till honom, och blifva boende när honom.
Men den mig icke älskar, han håller icke min ord; och det ordet I hören, är icke mitt, utan Fadrens som mig sändt hafver.
Detta hafver jag talat till eder, medan jag hafver varit när eder.
Men Hugsvalaren, den Helge Ande, hvilken Fadren skall sända i mitt Namn, han skall lära eder all ting, och påminna eder allt det jag eder sagt hafver.
Friden låter jag eder; min frid gifver jag eder; icke gifver jag eder, såsom verlden gifver.
Edart hjerta vare icke bedröfvadt, ej heller rädes.
I hörden, att jag sade eder: Jag går bort, och kommer åter till eder.
Haden I mig kär, då gladdens I ju, att jag sade: Jag går till Fadren; ty Fadren är större än jag.
Och nu sade jag eder det, förr än det sker, att I tro skolen, när det skedt är.
Härefter talar jag icke mycket med eder; ty denna verldenes Förste kommer; och i mig hafver han intet.
Men på det att verlden skall förstå, att jag hafver Fadren kär, och så gör som Fadren mig budit hafver; står upp, låter oss gå hädan.
Jag är ett sant vinträ, och min Fader är en vingårdsman.
Hvar och en gren i mig, som icke bär frukt, den tager han bort; och hvar och en, som bär frukt, den rensar han, att han mer frukt bära skall.
Nu ären I rene, för det tals skull, som jag hafver talat med eder.
Blifver i mig, och jag i eder; såsom grenen kan icke bära frukt af sig sjelf, med mindre han blifver i vinträt, så kunnen icke heller I, utan I blifven i mig.
Jag är vinträt, I ären grenarna; den som blifver i mig, och jag i honom, han bär mycken frukt; ty mig förutan kunnen I intet göra.
Hvilken som icke blifver i mig, han skall bortkastas, såsom en gren, och förtorkas; och man binder dem samman, och kastar i elden, och de brinna.
Om I blifven i mig, och min ord blifva i eder, allt det I viljen, mågen I bedas, och det skall ske eder.
Derutinnan är min Fader prisad, att I bären mycken frukt, och varden mine Lärjungar.
Såsom Fadren hafver älskat mig, så hafver jag ock älskat eder; blifver i min kärlek.
Om I hållen min bud, så blifven I i minom kärlek; såsom ock jag hafver hållit mins Faders bud, och blifver i hans kärlek.
Detta hafver jag talat till eder, att min glädje skall blifva i eder, och edor glädje fullkommen varda.
Detta är mitt bud, att I skolen älska eder inbördes, såsom jag hafver älskat eder.
Ingen hafver större kärlek, än att en låter sitt lif för sina vänner.
I ären mine vänner, om I gören hvad jag bjuder eder.
Härefter säger jag icke, att I ären tjenare, ty tjenaren vet icke hvad hans herre gör; men vänner hafver jag kallat eder, ty allt det jag hafver hört af minom Fader, hafver jag kungjort eder.
I hafven icke utkorat mig; men jag hafver utkorat eder, och tillskickat eder, att I skolen gå, och göra frukt, och edor frukt skall blifva; på det att hvad I bedjen Fadren i mitt Namn, det skall han gifva eder.
Detta bjuder jag eder, att I älsken eder inbördes.
Om verlden hatar eder, så veter, att hon hafver hatat mig förr än eder.
Voren I af verldene, så älskade verlden det hennes vore; men efter det I icke ären af verldene, utan jag hafver eder utvalt ifrå verldene, derföre hatar verlden eder.
Kommer ihåg min ord, som jag hafver sagt eder: Tjenaren är icke förmer än hans herre; hafva de förföljt mig, så skola de ock förfölja eder; hafva de hållit min ord, så varda de ock hållande edor.
Men allt detta skola de göra eder för mitt Namns skull; ty de känna icke honom, som mig sändt hafver.
Hade jag icke kommit, och talat med dem, så hade de icke synd; men nu hafva de ingen ursäkt för sina synd.
Den mig hatar, han hatar ock min Fader.
Hade jag icke gjort de gerningar ibland dem, som ingen annar gjort hafver, så hade de icke synd; men nu hafva de sett det, och hata dock både mig och min Fader.
Dock är det skedt, att det talet fullkomnas skall, som i deras lag skrifvet är: De hafva hatat mig utan sak.
Men när Hugsvalaren kommer, den jag skall sända eder af Fadrenom, sanningenes Ande, som utgår af Fadrenom, han skall bära vittnesbörd om mig.
I skolen ock desslikes vittna; ty I hafven varit med mig af begynnelsen.
Detta hafver jag sagt eder, på det I icke skolen förargas.
De skola utskjuta eder af Synagogorna; men den tid skall komma, att den eder dräper, skall mena sig göra Gudi tjenst dermed.
Och detta skola de göra eder; ty de känna icke Fadren, ej heller mig.
Men detta hafver jag sagt eder, att, när den tiden kommer, skolen I komma ihåg, att jag hafver det sagt eder.
Detta hafver jag icke sagt eder af begynnelsen; ty jag var med eder.
Men nu går jag till honom, som mig sändt hafver; och ingen af eder spor mig, hvart jag går.
Men efter det jag hafver detta sagt eder, är edart hjerta vordet fullt med bedröfvelse.
Dock säger jag eder sanningen: Eder är nyttigt, att jag bortgår; ty om jag icke bortgår, kommer icke Hugsvalaren till eder; men går jag bort, så skall jag sända honom till eder.
Och när han kommer, skall han straffa verldena för synd, och för rättfärdighet, och för dom;
För synd; ty de tro icke på mig; Men för rättfärdighet; ty jag går till Fadren, och härefter sen I mig intet; Men för dom; ty denna verldenes Förste är nu dömd.
Jag hafver ännu mycket säga eder; men I kunnen det icke nu bära.
Men när han kommer, som är sanningenes Ande, han skall leda eder uti all sanning; ty han skall icke tala af sig sjelf; men hvad han hörer, det skall han tala, och det som ske skall, skall han förkunna eder.
Han skall prisa mig; ty af mino skall han taga, och förkunna eder.
Allt det Fadren hafver, det är mitt; fördenskull sade jag, att han skall taga af mino, och förkunna eder.
Någon liten tid, och I sen mig intet; och åter en liten tid, och I fån se mig; ty jag går till Fadren.
Då sade någre af hans Lärjungar emellan sig: Hvad är det han säger oss?
En liten tid, och I sen mig intet; och åter: En liten tid, och I fån se mig; och att jag går till Fadren?
Då sade de: Hvad är det han säger: En liten tid?
Vi vete icke hvad han talar.
Då märkte Jesus, att de ville spörja honom, och sade till dem: Derom frågen I emellan eder, att jag sade: En liten tid, och I sen mig intet; och äter: En liten tid, och I fån se mig.
Sannerliga, sannerliga säger jag eder: I skolen gråta, och jämra eder; men verlden skall glädjas; I skolen varda bedröfvade; men edor sorg skall vändas i glädje.
När qvinnan föder barn, hafver hon sorg; ty hennes stund är kommen; men när hon hafver födt barnet, kommer hon sin bedröfvelse intet ihåg; ty hon gläds, att menniskan är född i verldena.
Så hafven I ock nu bedröfvelse; men jag skall återse eder, och edart hjerta skall glädjas, och ingen skall taga edor glädje ifrån eder.
Och på den dagen skolen I intet spörja mig.
Sannerliga, sannerliga säger jag eder: Allt det I bedjen Fadren i mitt Namn, skall han gifva eder.
Härtill hafven I icke bedit i mitt Namn; beder, och I skolen få, att edor glädje må varda fullkommen.
Detta hafver jag talat till eder med förtäckt ord; den tid skall komma, att jag icke skall tala med eder med förtäckt ord; utan uppenbarliga skall jag förkunna eder om min Fader.
På den dagen skolen I bedja i mitt Namn; och jag säger icke eder, att jag skall bedja Fadren för eder.
Ty Fadren sjelf hafver eder kär, efter det I haden mig kär, och trodden, att jag är utgången af Gudi.
Jag gick ut af Fadren, och kom i verldena; åter öfvergifver jag verldena, och går till Fadren.
Sade hans Lärjungar till honom: Si, nu talar du uppenbarliga, och säger inga förtäckt ord.
Nu vete vi, att du vetst all ting, och dig görs icke behof, att någor spor dig; derföre tro vi, att du äst utgången af Gudi.
Svarade Jesus dem: Nu tron I?
Si, tiden tillstundar, och är redo kommen, att I varden förskingrade, hvar och en till sitt, och låten mig blifva allena; men jag är icke allena; ty Fadren är med mig.
Detta hafver jag talat med eder, att I skolen hafva frid i mig; i verldene hafven I tvång; men varer vid en god tröst, jag hafver öfvervunnit verldena.
Detta talade Jesus, och lyfte upp sin ögon till himmelen, och sade: Fader, stunden är kommen; förklara din Son, att din Son förklarar ock dig.
Såsom du hafver gifvit honom magt öfver allt kött, att allom dem, som du hafver honom gifvit, skall han gifva evinnerligit lif.
Och detta är evinnerligit lif, att de känna dig allena sannan Gud, och den du sändt hafver, Jesum Christum.
Jag hafver förklarat dig på jordene; jag hafver fullbordat det verk, som du mig; gifvit hafver att jag göra skulle.
Och nu, Fader, förklara du mig när dig sjelfvom, med den klarhet, som jag hade när dig, förr än denna verlden var.
Jag hafver uppenbarat ditt Namn menniskomen, som du hafver mig gifvit af verldene; de voro dine, och du hafver gifvit mig dem, och de hafva hållit din ord.
Nu hafva de förstått, att allt det du mig gifvit hafver, är af dig.
Ty de ord du hafver mig gifvit, hafver jag gifvit dem, och de togo vid dem; och hafva sannerliga förstått, att jag är utgången af dig, och hafva trott, att du mig sändt hafver.
Jag beder för dem; för verldene beder jag icke, utan för dem som du hafver mig gifvit: ty de äro dine.
Och allt mitt är ditt, och ditt är mitt; och jag är förklarad i dem.
Och nu är jag icke mer i verldene; men de äro i verldene, och jag kommer till dig.
Helge Fader, förvara, genom ditt Namn, dem som du mig gifvit hafver, att de blifva ett, såsom ock vi.
När jag var med dem i verldene, förvarade jag dem i ditt Namn; dem du mig gifvit hafver, hafver jag förvarat, och ingen af dem är borttappad, utan det förlorade barnet, att Skriften skulle fullbordas.
Nu kommer jag till dig, och talar detta i verldene; på det de skola hafva mina fullkomliga glädje i sig.
Jag hafver fått dem din ord, och verlden hafver hatat dem, efter de icke äro af verldene; såsom ock jag icke är af verldene.
Icke beder jag, att du skall taga dem af verldene; utan att du förvarar dem ifrån ondo.
De äro icke af verldene; såsom ock jag icke är af verldene.
Helga dem i dine sanning; ditt tal är sanning.
Såsom du hafver mig sändt i verldena, så hafver ock jag sändt dem i verldena.
Och jag helgar mig sjelf för dem; att de skola ock vara helgade i sanningene.
Men icke beder jag allenast för dem, utan ock för dem, som genom deras ord skola tro på mig;
Att de skola alle vara ett, såsom du, Fader, i mig, och jag i dig; att de ock skola vara ett i oss, på det att verlden skall tro, att du hafver mig sändt.
Och jag hafver gifvit dem den härlighet, som du mig gifvit hafver; att de skola vara ett, såsom ock vi ärom ett;
Jag i dem, och du i mig; att de skola vara fullkomne uti ett; och att verlden skall förstå, att du mig sändt hafver, och älskade dem, såsom du ock mig älskade.
Fader, jag vill, att der jag är, skola ock de vara med mig, som du mig gifvit hafver; att de skola se mina härlighet, den du mig gifvit hafver; ty du hafver älskat mig, förr än verlden var skapad.
Rättvise Fader, verlden hafver icke känt dig; men jag hafver känt dig; och desse hafva förstått att du mig sändt hafver.
Och jag hafver kungjort dem ditt Namn, och skall kungörat; på det att den kärlek, som du hafver älskat mig med, skall vara i dem, och jag i dem,
Då Jesus hade detta sagt, gick han ut med sina Lärjungar, öfver den bäcken Kedron; der var en örtagård, i hvilken han ingick, och hans Lärjungar.
Så visste ock Judas, som förrådde honom, rummet; ty Jesus plägade ofta komma dit med sina Lärjungar.
Då nu Judas hade tagit med sig skaran, och de öfversta Presternas och Phariseernas tjenare, kom han dit med lyktor, och bloss, och värjor.
Och efter Jesus visste allt det honom vederfaras skulle, gick han fram, och sade till dem: Hvem söken I?
Svarade de honom: Jesum af Nazareth.
Sade Jesus till dem: Jag äret.
Stod ock Judas, som honom förrådde, med dem.
När han då sade till dem: Jag äret?
stego de tillrygga, och föllo till jordena.
Då sporde han dem åter till: Hvem söken I?
De sade: Jesum af Nazareth.
Jesus svarade: Jag sade eder, att det är jag; söken I mig, så låter dessa gå.
På det de ord skulle varda fullkomnad, som han sagt hade: Af dem du mig gifvit hafver, borttappade jag ingen.
Då hade Simon Petrus ett svärd, och drog det ut, och högg till öfversta Prestens dräng, och högg hans högra öra af; och var drängsens namn Malchus.
Då sade Jesus till Petrum: Stick ditt svärd i skidona; skall jag icke dricka den kalken, som min Fader mig gifvit hafver?
Men skaran, och höfvitsmannen, och Judarnas tjenare togo fatt på Jesum, och bundo honom;
Och ledde honom bort, först till Hannas; ty han var Caiphe svär, hvilken i det året var öfverste Prest.
Och Caiphas var den som hade gifvit Judomen rådet, att det var nyttigt, att en menniska dödde för folket.
Och följde Simon Petrus Jesum, och en annar Lärjunge; den samme Lärjungen var känder med öfversta Presten, och gick in med Jesu i öfversta Prestens palats;
Men Petrus stod utanför dörrene.
Då gick den andre Lärjungen ut, som känder var med öfversta Presten, och talade till dörravårdinnan, och hade Petrum in.
Då sade dörravårdinnan till Petrum: Äst icke ock du af denna mansens Lärjungar?
Men drängarna, och tjenarena, som hade gjort en koleld, ty det var kallt, stodo och värmde sig; med dem stod ock Petrus och värmde sig.
Då sporde öfverste Presten Jesum om hans Lärjungar, och om hans lärdom.
Jesus svarade honom: Jag hafver uppenbarliga talat för verldene; jag hafver alltid lärt i Synagogon, och i templet, der alle Judar komma tillsamman; och hemliga hafver jag intet talat.
Hvi spor du mig?
Spor dem till, som hört hafva, hvad jag hafver talat till dem; si, de veta hvad jag hafver sagt.
När han detta sade, gaf en af tjenarena, som der när stodo, Jesu en kindpust, sägandes: Skall du så svara öfversta Presten?
Jesus svarade honom: Hafver jag illa talat, så vittna om ondt; men hafver jag väl talat, hvi slår du mig?
Och Hannas hade sändt honom bundnan till öfversta Presten Caiphas.
Men Simon Petrus stod och värmde sig.
Då sade de till honom: Äst icke ock du af hans Lärjungar?
Han nekade, och sade: Jag är det icke.
Då sade till honom en af öfversta Prestens tjenare, dens frände, som Petrus hade huggit örat af: Såg icke jag dig med honom i örtagården?
Då nekade åter Petrus det; och straxt gol hanen.
Då ledde de Jesum ifrå Caiphas inför Rådhuset, och det var om morgonen; och de gingo icke in i Rådhuset, att de icke skulle varda besmittade, utan att de måtte äta Påskalambet.
Då gick Pilatus ut till dem, och sade: Hvad klagomål hafven I emot denna mannen?
Då svarade de, och sade till honom: Vore han icke en ogerningsman, så hade vi icke öfverantvardat dig honom.
Då sade Pilatus till dem: Tager I honom, och dömer honom efter edor lag.
Då sade till honom Judarna: Oss är icke lofligt att döda någon;
På det Jesu tal skulle fullkomnas, som han sagt hade, då han gaf tillkänna, med hvad död han dö skulle.
Då gick Pilatus åter in i Rådhuset, och kallade Jesum, och sade till honom: Äst du Judarnas Konung?
Jesus svarade: Säger du det af dig sjelf, eller hafva andre sagt dig det om mig?
Pilatus svarade: Icke är jag en Jude; ditt folk, och de öfverste Presterna, hafva dig mig öfverantvardat; hvad hafver du gjort?
Jesus svarade: Mitt rike är icke af denna verldene; om mitt rike vore af denna verldene, då fäktade ju mine tjenare derom, att jag icke vorde Judomen öfverantvardad; men mitt rike är icke hädan.
Då sade Pilatus till honom: Så äst du dock en Konung?
Jesus svarade: Du säger det; jag är en Konung; dertill är jag född, och är dertill kommen i verldena, att jag skall vittna med sanningene.
Hvar och en, som är af sanningene, han hörer mina röst.
Sade Pilatus till honom: Hvad är sanning?
Och när han det sagt hade, gick han åter till Judarna, och sade till dem: Jag finner ingen sak med honom.
I hafven sedvänjo, att jag skall gifva eder en lös om Påska; viljen I då icke, att jag skall gifva eder Judarnas Konung lös?
Åter ropade de alle, och sade: Icke denna, utan Barabbam.
Och Barabbas var en röfvare.
Då tog Pilatus Jesum, och hudflängde honom.
Och krigsknektarna vredo samman ena krono af törne, och satte på hans hufvud, och hängde ett purpurkläde på honom;
Och sade: Hel, Judarnas Konung!
Och gåfvo honom kindpustar.
Då gick åter Pilatus ut, och sade till dem: Si, jag hafver honom ut till eder, att I förstå skolen, att jag finner ingen sak med honom.
Då gick Jesus ut, och bar ena törnekrono, och ett purpurkläde.
Och han sade till dem: Si menniskan.
När de öfverste Presterna och tjenarena sågo honom, ropade de, och sade: Korsfäst, korsfäst.
Pilatus sade till dem: Tager I honom, och korsfäster; ty jag finner ingen sak med honom.
Judarna svarade honom: Vi hafve lag, och efter vår lag skall han dö; ty han hafver gjort sig sjelf till Guds Son.
Då Pilatus hörde det talet, fruktade han ännu mer;
Och gick åter in i Rådhuset, och sade till Jesum: Hvadan äst du?
Jesus svarade honom intet.
Då sade Pilatus till honom: Talar du intet med mig?
Vetst du icke, att jag hafver magt att korsfästa dig, och hafver magt att släppa dig?
Jesus svarade: Du hade ingen magt öfver mig, vore hon dig icke gifven ofvanefter; fördenskull hafver han större synd, som mig hafver dig; öfverantvardat.
Och ifrå den tiden sökte Pilatus efter att gifva honom lös; men Judarna ropade, och sade: Gifver du honom lös, så äst du icke Kejsarens vän; ty den som sig gör till Konung, han är emot Kejsaren.
När Pilatus hörde det talet, hade han Jesum ut, och satte sig på domstolen, på det rum, som kallas Lithostrotos; på Ebreisko Gabbatha.
Och det var Påskatillredelsedag, vid sjette timman; och han sade till Judarna: Si, edar Konung.
Då ropade de: Tag bort, korsfäst honom.
Pilatus sade till dem: Skall jag korsfästa edar Konung?
Svarade öfverste Presterna: Vi hafve ingen Konung, utan Kejsaren.
Då öfverantvardade han honom dem, att han skulle korsfästas.
Då togo de Jesum, och ledde honom bort.
Och han bar sitt kors, och gick ut på det rum, som kallas hufvudskallaplatsen; på Ebreisko Golgatha.
Der korsfäste de honom, och två andra med honom, hvar på sina sido; och Jesum midt uti.
Då skref Pilatus en öfverskrift, och satte på korset.
Och var så skrifvet: Jesus af Nazareth, Judarnas Konung.
Denna öfverskriftena läste månge af Judarna; ty rummet, der Jesus var korsfäst, var hardt vid staden; och det var skrifvet på Ebreisko, och Grekisko, och Latin.
Då sade Judarnas öfverste Prester till Pilatum: Skrif icke, Judarnas Konung; utan, att han hafver sagt: Jag är Judarnas Konung.
Pilatus svarade: Hvad jag hafver skrifvit, det hafver jag skrifvit.
Då nu krigsknektarna hade korsfäst Jesum, togo de hans kläder, och gjorde fyra delar, en del hvarjom krigsknekt, och kjortelen med; men kjortelen var icke sömmad, utan virkad, ifrån öfverst och allt igenom,
Då sade de emellan sig: Skärom honom icke sönder, utan kastom lott om honom, hvem han skall tillhöra; att Skriften skulle varda fullkomnad, som säger: De hafva bytt min kläder emellan sig, och kastat lott på min kjortel.
Och detta gjorde krigsknektarna.
Då stodo vid Jesu kors hans moder, och hans moders syster, Maria, Cleophe hustru, och Maria Magdalena.
Och när Jesus fick se modrena, och Lärjungan, den han älskade, der när ståndande, sade han till sina moder: Qvinna, si, din son.
Sedan sade han till Lärjungan: Si, din moder.
Och ifrå den tiden tog Lärjungen henne till sig.
Sedan, efter Jesus visste att nu allting voro fullkomnad, att Skriften skulle fullbordas, sade han: Mig törster.
Då stod der ett käril, fullt med ättiko; och de uppfyllde en svamp med ättiko, och kringlade isop, och höllo det honom för munnen.