Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Bref och Protocoller för en tid, hvars räkenskaper icke tillika granskas, icke uppfyl - Betänka nelen, N:o 28G, 287. 3g3 Jer ändamålet af en ordentlig undersökning i förevarande afseende, ansett sig icke böra tillstyrka bifall till Ur Friherre Anckarsvärds ofva oberörde motion, hvilken af anförde skäl Utskottet tror böra förfalla.
N:o 287- Ullåtancle, i anledning af väckt motion om rättighet för Hemmansägare i Herjeådalen lill Skatteköp af visse KronoFisken.
Uti ett ifrån H.
BondeStåndet till Usskottet remitteradl anförande bar RiksdagsFullmäktigen Eric Andersson Bång anmält, att sedan år 1822 med ätski 1 lige i Herjeådalen befintelige smärre Kronofiskeri af K. M:ts Befallningshafvande i Orten vidtagits den åtgärd, att de förauetionerats på vissa år till den mestbjudande, bade under sådane omständigheter och för alt undgå vidare tällan någre Hemmansägare sökt att fa köpa det af elem under arrende inropade Fiske till Skatte, men hvilken ansökan, i stället att befordras, K.
M:ts Befthde ex incommunicato afslagit, på den grund att 77 §.
RegeringsFormen skulle förbjuda allt skatteköp af ifrågavarande lägenheter; oell då åberopade § af RegeringsFormen ingalunda lade något hinder för sådane skatteköp, utan allenast stadgade, att KronoFisken och andre nämnde lagenheter ej må af Konungen, utan R.
Sttrs samtycke, genom försäljning Kronan afhändas, har Motionären anhållit om 3g4 Stats-Utskottets R.
St:rs bifall dertill, att alla omförmäldte vid Hemmanens Land och Strand inom Härjeådalen belägne för K. M:t och Kronan allt för obetydliga, men för innehafvarne omistlige, Fisken måtte få till Skatte lösas, på de grunder K.
KammarCollegii CirculaireBref den 22 Sept. 1802 utstakade.
Genom berörde CircuIaireBref är redan föreskrifvet, att, i anseende till den underdåniga anmälan hos K. M:t som åligger K.
KammarColIegium hvarje gång skatteköp sökes å smärre KronoFisken, Landshöfdingarne, vid inkommande dylika ansökningar, böra på stället noga undersöka Fiskenas beskaffenhet och huruvida sådane omständigheter sig förete, som kunna föranleda till någon större förmån för Kronan, än den derå satta årliga räntan, i fall Fisket förblifver -under Kronans disposition och ställes under Arrende, samt att derefter, och sedan äfven den vid Skatteköp påbudna Kungörelsen i Orten föregått, samma undersökning, jemte Skatteköps-handlingarne, må, med Landshöfdingens utlåtande, till K.
KammarColIegium insändas.
Och som, i fall af någre häremot stridande åtgärder å K.
M:ts Befallningshafvondes sida, det är vederbörande Skatteköpssökande öppet, att å vederbörlig ort söka den rättelse, i afseende på behandlingen af ifrågakomne ärender, som med ofvanberörde Stadgande öfverensstämmer; så anser Utskottet någon åtgärd af R.
St:r, i anledning af RiksdagsFullmägtigen Bångs ofvannämnda Motion, icke vara att vidtaga.
Den 3 Oct. 1829.
Betänkan den, N:o 288. 3g5
N:o 288- Utlåtande, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottets Betänkande N:o i65, rörande fördelningen af de genom en med Kejserlige Ryska Regeringen afslutad LiqvidationsConvention influtne medel. (i.-A.) Berörde Betänkande, som blifvit bifallet af Vällofl.
BorgareSlåndetden 16, och af Hederv.
BondeStändet den 17 sistl.
Julii, är vordet återremitteradt den g i samma månad ifrån Högv.
PresteStändet samt den 19 nasti.
Augusti från Uöglofl. Ridd. och Adeln.
Ibland de omständigheter som föranledt återremissen har Utskottet ansett sig böra till besvarande först upptaga den hos Ridd. och Adeln af Hr Friherre Anckarsvärd^ Carl Henricj gjorda framställning, hvarom sig förenat Hr Rosenqvist af Akershult att en mera utvecklad anmälan af sjelfva liqviden med Ryska Regeringen bordt från Utskottets sida äga rum.
Hr Friherren har anfört, att, då här vore fråga om fordringsanspråk, som blifvit anmälda till ett belopp af omkring
En million R:dr eller något derutöfver, R.
St:r icke fullgjorde deras åliggande, att hålla hand öfver iakttagandet af Rikets sannskyldiga nytta, med mindre de infordrade upplysning, huru desse fordringsanspråk kunnat nedsjunka till beloppet af i5o,ooo R:dr, — ett resultat, som ej annorlunda än i qvittningsväg kunnat uppkomma, ehuru det vore svårt att Unna, att molfordringar på Finska sidan till ett sådant 3<j6 Stats-Utskottets belopp kunnat äga ruin; livadan Utskottet borde noga utveckla grnnderne lör berörde qvittning oell skälen för fordringarnes så bclvdliga nedsättning.
K. M:ts Nådiga Skrifvelse till R.
St:r lili ifrågavarande ämne (serskildt tryckt i irsta Sami. al 'Hillänget till RiksSlåndens Protoeoller under N:o 16) hvilken upplager, sid.
.35 med 5g, en specification på alla de å Svenska silian reclamerade fordringsposter jemte de Allm.
Verk och Inrättningar, för hvilka anspråken blifvit väckta, upplyser äfvenledes förhållandet i afseende på de fordringar hos Svenska Kronan, sorn å Finska sidan blifvit anmäldte och till hvilkas utridande en serskild LiqvidationsrCommission i Åbo förordnades.
Desse senare, i början framstäldta till ett vida större belopp, uppgåfvos sedermera till en Summa af 302,457 R:dr 12 sk. 1 r.
B:co, beslående i Finska U11- dersålares fordringar dels för verkställda men obetalile Transporter och Förskott åt Svenska Armeen under sista Kriget, dels ock från äldre tider hos Svenska Kronan intiestående medel in. m.; hvarförutan äfven reclamerades lör f. d.
Finska Armeens räkning fdel af Svenska Armcens PensionsCassas CapitalFond.
Af högstberörde Nåd.
Skrifvelse inhemtas vidare, sid. 4°; > hvad mohn Kejserlige Ryska Regeringen ansåg Svenska fordringsanspråken ersättningsgillde och kunna till Fredrikshamska Traclalens bestämda inneliåll hänföras, samt huru, efter de långvariga underliandlingarne, Sverige sluleligen tillerkändes den nu erhållne Summan, 100,000 R:dr, i stallet iöi del bc - Betan kan den, N:o 288.
397 lopp af 134,057: 9. g., hvarföre ersättning i början med någon sannolikhet syntes vara att påräkna.
Innehållet af Fredrikshamska Tractaten, så vidt den ägt afseende på ifrågavarande liqvid, är jemväl i K.
Skrifvelse omnämndt.
Och anser Utskottet väl således nu, lika litet, som då dess förra Utlåtande afgafs, någon vidare utredning, äu den K. Rl:ts Nådiga Skrifvelse upptager, i frågan 0111 liqviden med Ryska Regeringen, grunderne för den skedde qvittningen och orsaken lill de Svenska fordringarnes så betydliga nedsättning, erforderlig; Men till närmare upplysning om lydelsen af den åberopade i3 Art. af Fredrikshamns-Tractalen, varder dock densamma här ordagrant införd: A r t. XIII.
”Genast efter skedd utvexling af denna Tractals ”Ratificalioncr> skola de höga Contraherande Delarne ”låta upphäfva all Seqvcstre som blifvit laggd på bå”da Ländernas respective Invånares egendomar, for”dringar och inkomster, samt på dervarande Allmänna ”Inrättningar.
De förbinda sig, att betala allt hvad ”de kunna vara skyldige för penningar till dem låna”de, af närande enskilta personer, och Allmänna Inrättningar och alt godtgöra eller ersätta alla lill deras förmon ställde räntor på någon af de höga Gon"tralien terne.
”Utslag i alla reclamationsmål .emellan de båda ”höga Contraherande Delarnes Undersåtare, i afseen - 398 Stats-Utskottets "de på fordringar, egendom elier andre rättigheter, "som, enligt vedertaget bruk och Folkrätten, böra vid "inträffad fred åter upptagas, skall tillböra veder borrande
Domstolar, och den skyndsammaste och mäst "opartiska rättvisa vederfaras de personer, som i detta "ändamål behöfva Domstolarne anlita."
Hr Friherre Artckarsward samt Hr Rosenqvist af Akershult hafva, angående
Anticipationen på räntan af de erhållne i5o,ooo K:dr och medlens ställande under annan förvaltning, än Statens vanlige Penningeförvaltande Verk, trott, att då denna åtgärd icke ansetts föranleda till anmärkning emot Konungens rådgifvare, den åtminstone bordt gifva Utskottet anledning att föreslå en underd.
M:t, med anhållan, att framdeles, vid händelser af samma art, eller då någon opåräknad inkomst tillllyter Staten, medlen må i vanlig väg förvaltas och inga antieipationer derå äga ram.
I afseende härpå åberopar Utskottet de i förra Betänkandet anförda skäl, hvarföre Utskottet funnit någon vidare åtgärd, i anledning af denna K.
M:ts disposition, än en anmälan till R.
SUr om förhållandet, icke böra äga ram.
Emot Utskottets tillstyrkande, att, af de ioiltitne medlen, ersättning till Stockholms Stora Barnhus, för förlorade inkomster ifrån Finland, bör utgå med blott 5,8g3 R:dr 37 sk.
B:eo, i stället för den Summa af 5i,86g R:dr 34 sk. 8 r., K. M:t ansett berörde Inrättning i sådant hänseende tillkomma, hafva flerfalldige anmärkningar blifvit gjorda.
Betänkanden, N:o 288. 399 Ilos Ridd. och Adeln är af Hr Friherre af Nordin, Carl Johan, härutinnan anfördt: att Stora Barnhusets rätt till ersättning för omförmäldte förlust grundade sig på Drottning Christinas Bref år 1637, i hvilket den Inrättningen tillaggde Tionde-Spanmål för evärldeliga tider tillerkänts Stockholms Stad, för att derigenom kunna uppfostra fattige barn, och, till följd hvaraf, vid alla sedermera företagne indragningar, äfven i Carl XI:s tid, fråga aldrig uppstått att skilja denna inkomst ifrån Barnhuset; att den ersättning R.
St:r år i8t5 lemnade Barnhuset i kortstemplings-afgiften icke var ensamt för förlusten af Tionde-Spanmålen, ulan äfven för den andel i Convoij- och Tull-afgifler sorn för Barnhuset gingo förlorade; att enär, den Summa, som ifrån Finland influtit, blifvit lemnad till ersättning åt vissa Allm.
Inrättningen- för förlorade inkomster ; B.
St:r också borde pröfva, hvilkas rätt det vore att erhålla denna ersättning; att härvid icke någons rätt vore så klar, som Stora Barnhusets, då i3 Art. af Fredricshamns-Tractaten af år 1809 stadgade, att alla räntor till Allmänna Inrättningar skulle godtgöras; hvarförutan linder JVoteväxlingen i ämnet, på grund af gjord framställning alt bland Svenska Fordringarne afseende förnämligast borde göras på dera som tillhörde Barmhertighets-Inrättningar, bland hvilka Barnhusets stod i främsta rummet, Ryska Regeringen skall medgifvit att betala den runda Summan af i5o,ooo R:dr; ^oo Stats-Utskottets alt, genom det att Administrativa Makten gjort framställning, att ifrågavarande ersättning borde utgå, Administrativa Makten jemväl ansett förhållandet vara tydligt och klart; hvadan, med afseende jemväl derpå alt Stora Barnhusinrättningen sträckte sin verksamhet äfven utom hufvudstaden, det icke vore rättvist, att afskära dess ostridiga rätt att erhålla de medel som till dess underhållande fordrades.
Varandes delta omdöme deladt af Hans Exc.
Hr Grefve Lövenhjelm3 Carl Axelj samt Hr Cederschöld j, Pehr Gastaf. Och är inom H.
PresteStändet i denna fråga vidare andragit: af Hr Biskop TVallin: Att Barnhusets fordran i detta hänseende destohäldre borde till dess af K.
M:t upptagne rättmätiga belopp utgå, som R.
St:r, då de år iSi5 beslöto en ersättnipg derföre, gillat samma fordran; att vid det förhållande, som visat sig, att den lemnade ersättningen i Kortstemplings-afgiften årligen aftagit, ett medium af förflutna årens inkomst deraf ej rättvisligen kunde tagas till grund för beräkningen af denna ersättning, utan borde nu mera Kortstemplingsmedlen, hvilka icke kunde anses för annat än ett förskott, återgå, sedan tillgång erhållits till fullt skadestånd för Fordringagaren; samt att i öfrigt Barnhuset icke kunde uppfylla dess ändamål, att vara icke blott för hufvudstaden utan hela Fäderneslandet en gagnelig och nyttig Inrättning, örn dess påräknade inkomster inskränktes; derföre llr Biskopen yrkat, att denna Inrättning måtte njuta er - Betan k anden, N:o 288. 4°' saltning för sine förlorade inkomster ifrån Finland, i likhet med livad K. M:t i Nåder föreslagit.
I hvilket yrkande med Hr Biskoppen många af det Ilögv.
Och har Hr Presidenten Poppius yrkat förevarande frågas behandlande ur den synpunct, att enär Stora Barnhuset vore en Inrättning af Staten, någon annan grund för dess delaktighet uti Statens tillfälliga eller ständiga tillgångar icke borde gifvas, än dess helio! för sitt bestånd i öfverensstämmelse med det ändamål Staten afsåge med sjelfva Inrättningen.
Utskottet har af Drottning Christinas DonationsBrcf den 24 Mars 1637 väl inhemtat: att till det i Stockholm då inrättade Barnhus blifvit föräradt och skänkt, ibland annat, ”af allehanda SädesTionde som uti alia Kyr"koherbergen i Svea Riket och halfparten af StorFur"stendöinet Finland inkomme, hvar Fyrationde Tunna, ”eller af hvar Tionde Tunna cn half Spann;” men Utskottet har häraf funnit destomlndre anledning att frångå dess i denna fråga förut yttrade öfvertygelse, alt denna förmon ifrån Finland bör anses, genom Finlands skiljande från Svenska Kronan, hafva med Fonden, hvaraf den tilldelades, gått förlorad, som, af de öfrige Inrättningar, hvilka under Undei handlingarne med Ryska Regeringen, jemte Barnhuset, ansetts företrädesvis böra njuta godtgörelse för sine fordringar, Allmänna.
Magazinslnrättningen för hela dess fordringsbelopp, uppgående till öfver en half million Riksdaler, icke tillerkänts af den influtne ersättningssumman mera än /|8,710: 10. 4-> och Krigsmanshuset, för hvil - 4oa Stats-Utskottets ^ ket yrkats ersättning äfven för beräknade Capitalvärdet af dess förlorade räntor, 3o,ooo R:dr, blott fatt i ett för allt 2,479 ® r:st., hvilka efter krigetfun nits oguldne; och i likhet med detta förhållande har Utskottet äfven trott, att Allmänna Barnhuset för sia pretention borde godtgöras.
Det förekommer dessutom i afseende på nämnde Inrättnings inkomster, i följd af det åberopade K.
Brefvet af Drottning Christina, att ifrån Provincerne Skåne, Halland och Blekinge, som den tiden Donationen gjordes icke tillhörde Svenska Kronan, Inrättningen äfven uppbär g^tdelen af all KronoTionde, hvarigenom Barnhuset redan uti långliga tider bekommit en större inkomst, än hvad vid Gåfvobrefvets meddelande blifvit beräknadt.'
Om än Stora Barnhuset, hvilket efter hvad upplyst blifvit enligt Stadganderne egenteligen är bestämdt att emottaga barn^ födde i Stockholms Stad, kan betraktas såsom stående i sammanhang med Landets Allmänna nytta, derigenom att Barnaföderskor ifrån Orterne dit inkomma, synes dock Staten för denna Inrättning hafva gjort nog, genom de allmänna bidrag i Spannemål och penningar som årligen till dess underhåll från StatsVerket ingå.
Och som i öfrigt vid underhandlingarne om ifrågakomne ersättning, Barnhusets rätt dertill blifvit å Ryska sidan bestridd, samt, utan serskild discussion örn hvarje fordringsanspråk, eller erkännande af något företräde dera emelian, en rund Summa i ett för allt af hvad Sverige i Betänkanden, N.o 288. 4°3 Finland egde att fordra blifvit gifven; alltså har Utskottet funnit sig böra vid dess förut afgifne tillstyrkande, ang:de det belopp som af den influtne ersättningssumman bör Barnhuset för dess fordringar tillkomma, förblifva.
Den 3 October 182g. keservation:
Af ITr Biskopen Doctor Thyselius.- Emot Utskottets beslut, att ieke tillerkänna Stora Barnhuset ersättning för dess genom Finnlands afträdande förlorade Kronotionde, reserverar jag min särskilda tanka af följande skäl. 1:0
Emedan ordalydelsen af 13 §. i Fredricshamnstractaten icke förbehåller
Staten något skadestånd för dess vid Finnlands occupation borrlmistade Magazinsbehållningar, eller i landet innestående Spannemåls utlåningar, hvilka liksom andra Kronofordringar enligt allmänt bruk, med krigets rätt öfvergått till segråren. 2:0 Emedan, enligt sakens natur och all billighets grund, Statens rätt vid fördelningen af den omsider erhållna summariska liquiden, sist måste komma i fråga , hvaremot de fromma Stiftelsernas rätt blifver den första, som bör iakttagas.
Jag föreställer mig Staten såsom en förmyndare, hvilken bar att bevaka, jemte sin egen fördel, äfven sine myndlingars.
Om denne skulle på sig öfverflytta en ersättning, som han under åberopande af deras förluster begärt och erhållit , kunde han väl icke gerna, om än hans eget lidande 4o4 Stats- Utskottets funnes vida större än deras, undgå, ätt anses hafva handlat oredligt.
På vår Landsfaderliga Styrelse faller visserligen icke, hvilket livar redlig Svensk man med glädje erkänner, någon sådan skägga.
Jag ville ej eller, att den skall fördunkla It.
St:rs och deras StatsUtskotts förhandlingar. 3:o De förluster Staten lidit genom de med Finland förlorade, till andra ändamål såsom t. ex.
Bibellryckningen, Krigsmanshuset m. m. anslagne Kronotionde och Ilemmansräntor, äro i så måtto lindiade, alt genom Finlands frånsöndring också årliga behofvet är förminskadt.
Så förhåller sig icke med Barnhustionden, som egenteligcn var donerad till Stockholms Barnhus, der fosterbarnens antal de sednare åren snarare blifvit ökadt.
Man säger väl att Barnhuset tillhörer Hufvudtaden, men denna tillhörer ju riket, ifrån hvars alla provincer, af andra könet ditsamlas de lill tänkesätt och seder minst förvarade— de, sorn lättast frestade och mest frestande recrutera Barnhuset.
Bättre ett stort Barnhus i Stockholm, än mångå smärre i Landsorten , må der slägtet bibehålla sig sundare till Physik och Moral — äfven med uppoffring af Statens tillgångar för hufvudstadens helsö och sedebrister!
Jag röstar af dessa skäl isynnerhet för den mening, att Stora Barnhuset måtte, utom hvad StatsUtskottet föreslagit, undfå ett Capital af circa 29,000 R:dr, motsvarande sin med Finnland förlorade Kronotionde.
För åren 1809—1824, eller till dess ersätt » ningssumman utföll, kan, såsom mig synes, ersättning icke komma i fråga.
Betänk an den, N:o 28g.
4o5
Uli hvilken mening instämt Hr CancellieRådet von HartmansdorffHr Professoren Hasselroth > Hr Budman Lundgren och Grosshandlaren Aspelin.
N:o 289- Utlåtande , i anledning af väckt Motion om rättighet för Städernes Embets- och Tjenstemän , att deltaga uli CivilStalens Pensionslnrättning.
Uli ett hos Y.
BorgareStåndet afgifvet genom P10- tocollsUtdrag af den 4 sisth December till Utskottet remitteradt Memorial, har Hr Carl Arosenius anfort, hurusom den Fond af 25,000 R:dr, hvarpå CivilStatens Pensionslnrättning sig grundar , har blifvit samlad, dels genom de 10,000 R:dr, hvilka sedan ur 1798 af Statsmedlen dertill varit anordnade, dels af de i5,000 Riksdaler, hvilka R.
Sl:r, år 1823, anslogo till denna Inrättning, såsom ersättning för den Centonal som alla civile Embetsmän, äfven Städernes, af sine löner erlägga, och hvilken, såsom förut anslagen till Krigsmanshuset, R.
St:r funno sig icke böra derifrån taga.
Då Städerne, i liket med det öfriga Riket, bidraga till dessa Stals-anslag , ansågo Sländerne år 1823 billigt och rättvist, att Städernes Embetsmän skulle ega rätt, att uti denna Pensionslnrättning ingå; äfvensom, i anledning af Konungens Nådiga beslut, Städernes Embetsmän likasom den öfriga Civilstaten, 1 /jo6 Stats-Utskottets blefvo hörde, huruvida de häruti ville deltaga, dervid jemväl ganska många Städers Embetsman sig dertill anmälte, men då sedermera det K.
PensionsReglementet utkom, funnos Städernes Embetsman deruti alldeles uteslutna.
Stad, som för få år sedan nödgats af egne taxerade medel utgifva Pensioner åt 2:ne sina åldriga Borgmästare, hade, år 1827, ingifvit underd. ansökning, att Stadens Embetsmän måtte få delaktighet i GivilStatens Pensionslnrättning.
Denna underdåniga Ansökning blef remitterad till Directionen för nämnde Inrättning , hvilken afstyrkte densamma ; hvarefter K. M:t, genom Nådigt Utslag af den 8 Augusti samma år, förklarade, att ansökningen ej kunde bifallas, men att Städerne egde vid blifvande
Riksdag väcka ny fråga om allmän rätt till deltagande uti Pensionslnrättningen.
Vid hvilket sakens förhållande Motionären anhåller, att R.
St:r denna gång måtte vidtaga sådane åtgärder, hvarigenom 1823 års beslut kommer i verkställighet och Städernes Embetsmän i åtnjutande af den fördel, hvartill de, i stöd af sitt deltagande i Statsbördorne, blifvit förklarade berättigade.
Af de Committerade, hvilka utarbetat Reglementet, har blifvit, såsom skäl för Städernes uteslutande, anfördt, dels, att Fonden vore för liten för att af Städerne få delas, dels ock att Städernes Embetsmäns löner vore i allmänhet för mycket obestämde och uti olika förhållande till hvarandra.
Den I Betänkande 11, N:o 289. 407
Den förra anmärkningen anser Motionären förfalla af sig sjelf, ty fonden må vara stor eller liten, så Lafva dock Städerne dertill contribuerat, likaså väl som öfrige Rikets innevånare.
Vid den senare förekommer, att i de fleste Släder hafva nya löneregleringar antingen redan egt rum, eller ock äro de, enligt Konungens Nådiga beslut, snart att förvänta.
Hvad lönernes olikhet angår, så är det bekant, att äfven den ena Häradshöfdingen eller KronoFogden tjenar för 3- å 4~dubbelt mera, än den andra, utan att detta dock ansetts vara ett skäl, att utesluta desse Embetsman från Pensionslnrättuingen.
Motionären föreslår altså, att Städernes nuvarande Borgmästare, MagistratsSecreterare , Rådmän, Uppbördsman af Kronoutskylder, Kämnärs-Praesides och Vågmästare skola vara berättigadej äfvensom att alla hädanefter^ blifvande Embets- och Tjenstemän af nyss uppräknade grader skola vara förpliktade„ att uti Allmänna Civil-Pensionslnrättningen deltaga, alldeles såsom för de öfrige civile Embetsmän redan stadgadt är.
Ytterligare föreslås, att Borgmästare uti usta och 2tdra Glassens Städer måtte få en Pensionsrätt af 600 Rldr, men de öfrige
Classernes 5oo R:dr; —Litterate Rådmän, MagistratsSecreterare och KämnärsPrsesides uti usta och 2:dra Classens Städer 5oo Rldr, i de öfrige Classernes 3oo Rldr, StadsCasseurer lika med Häradsskrifvare och Vågmästare lika med BergsFogdar.
Om äfven illiterate Rådmän kunde i Inrättningen 4 B. 27 /jo8 Stat s-Utskottets få deltaga, skulle Motionairen anse deras Pensionsrätt böra blifva i5o Rtdr.
Derest någon Stad redan äger uppgjord PensionsInrättning för sine Embetsman, må det bero på Stadens Borgerskep att den bibehålla; och vare då den Staden icke uti Allmänna Pensionslnrättuingen intagen.
Skulle hvad sålunda är föreslaget, af R.
H. St:r antagas, tror Motionären att Allmänna PensionsCassan skulle dervid mera vinna, än förlora; ty här, likasom i alla försäkringsCassor, hvarmed Pensionslnlättningen äger mycken annlogie, är förmånen alltid större, i mån af antalet af de deltagande och contribuerande; hvartill kommer äfven att då i Städerne, utom Stockholm, icke finnas de tillfällen tili andre förtjenstcr, hvilken för den i Hulvudstaden boende, vid 55 års ålder afskedstagande Tjenstemannen, sig^rikt erbjuda, skola de fleste Städernas Embetsmän bättre finna sin räkning att uti tjenst förblifva, än att taga afsked endast derföre, att de, enligt Reglementet, vore till Pension berättigade.
Häruti hade Hr Santesson sig förenat, blott med den anmärkning, att, vid Förslagets uppgörande af olika bestämmelser af Pensionerne, i mohn af Städernes Classer, ett proportionerligt afseende måtte göras på Götheborg, som hörer till ÖfverClass och således icke är uti Memorialet nämnd; Äfvensom Ståndets öfrige Hrr Ledamöter uti motionen instämt.
Utskottet har härvid inhemtat, att, i afseende på Städernes Embets- och Tjenstemäns delaktighet uti Betänkanden, N:o 289. 409 CivilStatcrnes Pensiomdni ättning, B. H.
Stms vid sistl. 1823 års Riksdag underd.
Skrifvelse (N:o 171 p. 441, Bih. 10 Sami. 1 Bandet) mot slutet innehåller: ”attse”dan K.
M:t i Nåder fastställt de villkor, hvarmed ”Städernes Embets- och Tjenstemän böra ega rätt, att ”blifva delägare uti PensionsCassan, del endast på de”ras hörande må ankomma, huruvida de åstunda i ”denna Inrättning deltaga.” Uti InterimsDirectionens öfver Civil-Statens Pensionslnrättning under den 27 Oclober 1826 afgifne underd. allmänna Betänkande med bifogadt Förslag lill Reglemente, har, till besvarande af Städernes tillika med flera andra Tjenstemäns yrkanden om delaktighet i Inrättningen, Directionen i underdrhet yttrat: ”Att om Inrättningen vöre aldeles enskild och endast beräknad på Delägarenas bidrag, skulle den erinran, som uti de insände Skrifterne blifvit framställd derom, att det för Inrättningen vore fördelaktigt, att Delägarnes antal blefve så vidsträckt, som möjligt, onekligen vara riklig, men, enligt hvad
Directionen ofvanföre i underd:het ådagalaggt, utgöra Delägarnes avgifter en obetydlig del af Inrättningens Tillgångar, i jemförelse med de af Staten lemnade bidrag.”
Vid bestämmandet af desse senare, har man otvifvelaktig^ tagit i beräkning det antal af Delägare, sorn, enligt den uppgjorda planen, var calculeradt, att i Inrättningen deltaga.