Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
R Fröken Gustafvas julklapp; efter en främmande idé af Mathilda, Larujlel 45 47 48 51 51 Biografiska uppsatser: Drottning Sofia, kronprinsessa Victoria, prin- sessa Eugenie (med porträtt) 2 Ebba Munck (med porträtt) 4 Aurora v o n Haxthausen (med porträtt) 10 Europeiska furstinnor; efter främmande källor tecknade af Mathilda Langlet 15, 16, 19, 20, 22 — 24, 27 — 29, 31 Karolina Viderström, Sveriges första qvinliga läkare (med porträtt); af Ave 23 Viktoria Benedictsson (Ernst Ahlgren): af Elna Tenow (med porträtt) 31 En qvinlig publicist; efter » Pall Mall Gazette » 34 Ett jubileum; af /.
N — g 46 I dag — - 48 Några drag af Ernst Ahlgren 49 — 51 Sångarfröjd; fritt efter Friedr.
Blaul af Erik Modin Ett hem; af A. F. Strömberg Kyrkklockorna; af Johan Peter Wallin Såningsmannen; ur månadsskriften » Saaman- den », af O. G — d » Hvor vil man finde Kjaerlighed? » af N.
G. Arenander .. En liten blomma blott; af Erik Modin » Vindöga »; af » Hibou ».
» En hjeltes d ö d »; framför Nils Forsbergs tafla, af Johan Nordling.
- Säg mig, du blåa b l o m m a.
; af Daniel Fcdl- ström Bella B o s a; af J.
P. Wallin Fråga; af * Hibou » » Le mois noir »; af Johan Nordling » De ha ej dött, de slumra blott »; efter Harriot Wolff af /.
N — g - Det klappar så sakta på himmelens port; af K, A. Melin Husmors tomtar; af Pehr J. Wallin Etyder; af V. — ler » Låt upp », det hviskar; af Johan Nordling ...
O vintertid, o juletid; fritt efter Otto Carius af Halvor Grip Julfröjd; af » Hibou *.
34 36 37; - 15, 25, 28, 22, 25, 27, 39, 40, 41, 38 39 41 42 43 44 45 45 46 47 48 49 50 51 51 51 Poem: Vid årsskiftet; af Jacques 1 Fleurs sans valeur; af Edvard Frediri 2 Kärlek o c h sanning; af Erik Modin ... 2 Hvad är kärlek?
Af Erik Modin 3 Ett souvenir; af Octavio Beer 3 Misericordia; af Johan Nordling 5 Skiftning; af Erik Modin 5 Blommor i vintern; af N.
G. Aronandcr 6 En tanke; af Ellen Whitlock 7 Snödroppen; af Acc - 9 Mitt ideal; af N.
G. Arenander 9 T r o; af Erik Modin.
10 » En kyss o c h en sommarnatt ».
Fritt från engelskan af E. A — n — 10 Under drifvan; af Jacques 11 Till Oscar Bernadotte och Ebba Munck; af N.
G. Arenander 12 Allt utom det; af Jacques 14 Till damerna; af F. M.
15 Jag derför ej rår; af Erik Modin 16 Till qvinnan; vid nordiska festen i Östergöt- lands folkhögskola; af — a 16 Förlust — vinst; af Ragnvald Ulfsson 16 Vi två; af Daniel Fallström 18 Vandringslif; af Elna Whitlock ... 19 Vårbesök; af Pehr J. Wallin — — - 20 Chapeau Boulanger; af Daniel Fallström 21 Vid Babylons elfvar; öfversättning af Jacques -- 22 Ett minne; af N.
G. Arenander 23 Till fru Elise Hwasser vid hennes afsked från scenen; af Percical Lien 24 Första steget; af Erik Modin - — - 24 Flyg, svarta svan; af Daniel Fallström 25 Zigenargossen i norden; efter E. Geibel, af Jacques 2o På Haga; af Johan Nordling 27 Allvarsord; af Daniel Fallström 28 Hennes h e m; af Pehr J. Wallin - - 29 Hur det gick till; en mycket gammal historia af Claes Lagergren - 31 Bäcken o c h b l o m m a n; en sommarsaga af F. M.
N:r 31 (346) Fredagen den 3 augusti 1894.
Byrå: Prenumerationspris pr å r: Idun ensam k r.
6: — K l a r a v.
I d u n s M o d e t i d n i n g jämte k o - lorerade planscher » 4: 50 P r e n u m e r a t i o n s k e r å a l l a post- I d u n s M o d e t, utan k o l.
— » 3: — anstalter 1 riket.
Träffas säkrast k l.
TJtgifningstid: hvarje helgfri fredag.
Lösnummerpris 1 5 öre (] öan:r endast för komplettei ingår.)
Prinsessan Therese af Baiern, f dag, den 3 augusti, öppnas som bekant i vår huf vudstad under konungens beskydd den Ti- onde Internationella Ame- rikanistkongressen och under tillslutning af ett stort antal lysande lärde från både in- och utland.
Dessa s. k. Amerikanist- kongresser ha visat sig så- som kraftiga befrämjare af de vetenskapliga stu- dierna öfver Amerikas ar- keologi, entografi, linguistik och geografi samt därmed i sammanhang stående frågor.
När denna gång för ett dylikt mötes af- hållande valet fallit på den aflägsna nordiska hufvud- staden, måste detta be- traktas som en synnerlig heder för vårt fosterland, agnad att glädja alla pa- triotiska sinnen, då ju därigenom hela den civili- serade världens blickar åt- minstone för några dagar riktas emot oss och kän- nedomen om vårt land och vår kultur till framtida oberäkneligt gagn vinner ökad spridning genom de långväga, högt bildade gä- ster, som besöka oss.
Bland dessa befinner sig en, vid hvilken Idun säskildt har skäl att dröja: en kvinna och därtill en furstedotter, som gjort sig ett ryktbart namn genom sin skönliterära och veten- skapliga verksamhet.
Prin- sessan Therese af Baiern har nämligen från Miin- chen låtit tillskrifva kon- gressens härvarande orga- nisationskomité, att hon önskade deltaga, och en speciell inbjudning har däpä sändts henne.
A f denna anledning bringar Idun i dag en bild af den märkliga, högättade gästen.
Prins Luitpold af Bai- erns enda dotter, prinses- san Therese Charlotte Ma- rianne Auguste, är född i Mtinchen den 12 novem- ber år 1850, alltså nu snart fyrtiofyra ar gammal.
Redan för ett tiotal år sedan fäste hon den lärda världens uppmärksamhet vid sig, då hon under den lätt genomskinliga signa- turen » Therese von Bayer » utgaf ett band » Resein- tryck och skisser från Ryssland », hvilka enligt framstående geografiska fackmäns dom på ett vär- defullt vis riktade litera- turen öfver det stora sla- viska väldet.
För att kunna se med friare ögon än de flesta andra höga turister och ostördt ägna sig åt sina forskningar hade prinsessan företagit resan till Warschau, Mosk- wa, Petersburg, Nischnij- Novgorod, Rostow, Krim o. s. v. under omsorgsfullt
IDUN 246 Att 1894 u n d e r v i s a är b r a, a t t f ö r b ä t t r a s e d e r n a ä r b ä t t r e; t y e t t s a m h ä l l e h a r m e r a b e h o f a f d y g d än af v e t a n d e o c h a f hederligt f o l k mera än a f lärdt.
Vestos.
fördöljande af sitt furstliga namn och därvid 1 ' örvärfvat, cn skarp och djup inblick i förhållan- dena i den östra delen af vår världsdel.
Isyn- nerhet ådagalade hon en ovanlig individuali- seringsförmåga vid sina studier öfver de slavi- ska folktyperna, så att hennes bok erbjuder vida mycket mer sant och träffande angående ryssarne än flertalet beryktade reseverk.
Äfven till andra, delvis ännu aflägsnare län- der, såsom till exempel Brasilien, har denna begåfvade dotter af det wittelsbachska huset företagit längre resor, därtill drifven af sin outtröttliga forskningsifver.
Ar 1 8 8 0 gjorde prinsessan en resa i Norge, hvilken utsträck- tes ända till Nordkap, och från hvilken hon hemförde ett rikt utbyte af iakttagelser.
Dessa studier öfver Skandinaviens land och folk, natur och kultur och öfver det norra ishafvet nedlade hon i ett, nytt arbete, » Öfver polkretsen », för- sedt med talrika illustrationer och kartor.
Den lärda kritiken och pressen tillmätte denna hen- nes nya bok fullt ut samma förtjänster som de tidigare.
Våra nordiska förhållanden äro så- lunda icke alldeles främmande för prinsessan Therese, då hon nu — visserligen för första gången, som vi tro — besöker Stockholm.
Utom genom sin vetenskapliga och literära begåfning utmärker sig prinsessan genom syn- nerligen vackra egenskaper.
I fromhet och hjärtegodhet liknar hon sin tidigt bortgångna moder, den dyrkade prinsessan Augusta, född ärkehertiginna af Österrike, efter hvilkens död dottern utöfvar ett intagande värdinneskap i faderns hem och flitigt deltager i dennes um- gänge med konstens och vetenskapens män.
Utur villans salong ljuder dämpad å pianot Det därtill melodiska lockar en sång '.
; slår ackorder klink kvåll-stummad att till fönsterkarm flyga fink med väckande Och där lyssnar han huru tonerna en hand.
drill.
på, gå, hur de vagga i grönskan ån af och ån till.
Uti aftonsolsglans fladdrar myggornas dans öfver brygga, som speglar i vattnet sig blank.
Mellan säfven vid strand simmar långsamt och en ekstock en and, i vågplasket flyter så rank.
Under blommande lind invid hägnande, grind står jag själf som förtrollad af syn, melodi, af det däjliga bo uti högsommarro.
Och re ' n natten har skymt, når jag hunnit förbi.
m s De svenska kvinnorna oeh rösträtten.
Billan.
) id den sorlande strand invid löfskogens ligger rand villan i kvällsol så luftig och fin.
Öfcer gårdsplanens faller dallrande grus ljus, å veranda och vägg lyser slingrande vin.
Öppna fönsierna utan hakarne ty ej vind finns Från stå på, att röra vid blad eller gren.
rabatt, där i prakt man har hafssnåckor går en doft af resedor Uti trådgården står af Flora lagt, så böljande len.
tyst en byst, och pä buskarnes grenar är ros invid ros.
Öfver gräset fontän kastar pärlglitter och för stånket fly hån, brokiga fjärtar I en halfskum berså dröja två, älskande sin kos.
och det hörs som en hviskning ur löfcen ibland.
(ftffed anledning af en artikel i ett num- mer af Idun om de engelska kvinnor- nas arbete i rösträttsfrågan ber jag om plats i Iduns spalter för nedanstående, rö- rande de svenska kvinnorna och samma sak.
Det arbete dessa nedlagt på att förskaffa sig politisk rösträtt är i det närmaste intet, och ej heller har, om man undantager redak- tör Borgs motion i första kammaren om röst- rätt äfven för kvinnor, någon vid riksdagen arbetat för denna sak.
D e svenska kvinnorna, jag menar nu egent- ligen de bildade kvinnorna, tyckas i detta såväl som i många öfriga fall anse det be- kvämast att låta männen arbeta för sig, för att sedan i god ro skörda frukten af andras möda, eller också törhända de tänka som så, natt landet styres med Guds hjälp oss föru- tan », som visst en sådan auktoritet som Anna Maria Lenngren sjtgt i » Råd till min kära dotter ifall jag hade någon. » Skada blott att ironien så bjärt lyser igenom — annars vore den auktoriten ej god att jäfva!
Hvilketdera nu de svenska kvinnorna tänka, låter jag vara osagdt, men faktum är, att hit- tills kunna vi ej tala om någon rösträttsrö- relse alls bland de bildade kvinnorna här hemma.
Vanligen äro damerna så ytterst litet be- vandrade i lagfrågor och allt hvad därtill hörer, att de ej inse, att just den politiska rösträtten på det djupaste ingriper i deras eget, ja hela familjens förhållande, och att de, utan den, äro utestängda från snart sagdt allt ärligt inflytande på sakernas gång.
» Men kära ni, inte kunna ni väl vilja, att vi skola blanda oss i lagstiftningen, det vore då för tokigt, » säga nog många.
Men det är just hvad ni både borde och kunde göra, mina ärade damer, om ni blott vore litet mera vakna och toge till vara edra egna in- tressen.
Och det skulle vara till fromma ej blott för eder själfva, utan ock för hela sam- hället.
Icke för att jag just vill säga, det vore så önskvärdt för de frisinnade att få en skara damer till valurnorna, ty det är nu en gång så, att kvinnorna i allmänhet äro konserva- tivt anladga, men af många andra skäl vore det väl, om kvinnor hade rösträtt.
Det finnes så många lagar, hvilka på det djupaste ingripa i hela familjelifvets organi- sation, och dessa lagar stiftas nu uteslutande af män, ehuru kvinnorna ju inom familjen intaga en minst lika viktig plats!
Att män- nen utelutande diktera dessa lagar är därför ett ödesdigert misstag, ty de kunna eller vilja ej sätta sig in i kvinnornas åskådnings- sätt och sålunda tillbörligen taga hänsyn till deras lycka.
Också äro lagarna betydligt partiska i allt, som rör de gifta kvinnorna, ty de sakna helt och hållet de medborgerliga rättigheter, som lagen sent omsider tillerkänt de ogifta.
Ja, den gifta svenska kvinnan kan sägas stå » helt och hållet utom lagen », såvida hon ej velat begagna sig af vissa, ytterst litet betryggande undantagslagar, hvilka synas vara tillkomna mera » till namnet än till gagnet », så föga effektiva visa de sig i praktiken.
Likväl gäller det mer i våra dagar än förr för de gifta kvinnorna att taga vara på sina intressen — ja, den utveckling affärslifvet fått, gör det till en tvingande nödvändighet för kvinnorna att skydda sin rätt för att på så sätt värna det egna hemmet och sina egna och barnens v intressen.
Just i detta fall skulle kvinnorna vid lag- stiftningen, om de själfva ville, kunna verka otroligt mycket godt.
Äfven på andra om- råden, jag nämner blott i förbigående de båda stora frågorna: sedligheisfrågan och nykter- hetsfrågan, kunde de ingripa.
Hur mycket arbete kräfves ej just af kvinnorna, om fram- gång för dessa idéer någonsin skall kunna vinnas!
De svenska kvinnorna ha visserligen med all önskvärd ifver arbetat för båda dessa frågor, men de praktiska resultaten af arbe- tet kunna aldrig bli desamma nu, som om de själfva hade en röst med vid afgörandet.
Hvad hjälpa alla petitioner i världen, om man ej vid riksdagen kan vinna majori- tet, och den majoriteten förskaffar eder just rösträtten.
Det är ej nog med att önska vinna framgång åt sin sak, man måste äfven på ett praktiskt sätt veta arbeta for samma mål.
Skulle det nu kunna kallas » okvinnligt », om vi själfva arbetade på att förskaffa oss just det inflytande, som fordras för att verk- samt kunna ingripa i lagstiftningens gång.
Om vi genom energiskt arbete förskaffade oss medel i händerna att kunna förbättra
IDUN 1894 de lagar, som röra hemmet, sedligheten och nykterheten, allt frågor, som sedan urminnes tider legat kvinnorna långt närmare om hjär- tat än männen!
Ty dessa frågor äro lifsfrå- gor för kvinnorna och ingripa på det dju- paste i hela deras tillvaro.
Det kunde väl hända, att en och annan kvinna med ifver och hvarför inte äfven med framgång ägnade sig åt det politiska lifvet, men jag tror, att det säkerligen ej blefve många; däremot tror jag helt visst, att många tänkande kvinnor skulle begagna sig af sin rösträtt, för att främja hvad de ansåge vara godt och rätt.
Redan nu äro ju så otroligt många kvin- nor uteslutande hänvisade till sitt eget arbete, skulle det då ej vara på sin plats, att äfven kvinnorna deltoge i arbetet för att förskaffa sig inflytande på de frågor, som beröra det samhälle, för hvilket de arbeta, af hvilket de äro medlemmar, att de sökte skaffa sig medel i händerna till att förbättra sin ställ- ning?
Jag skulle därför vilja föreslå de svenska kvinnorna, att de följde sina engelska syst- rars exempel och rundt om i landet, hvar och en i sin mån, arbetade på att väcka in- tresse för rösträttssaken och framför allt sökte klargöra för de tvekande och rädda bland sina medsystrar, att det långt ifrån är okvinn- ligt och dåraktigt att vilja deltaga i stiftan- det af lagar, som de själfva skola lyda, samt att på samma gång säga dera, att det är långt dåraktigare att med armarne i kors åse det rastlösa arbete, som pågår rundt omkring dem, utan att söka ernå det ringaste inflytande därpå till fromma för samhället.
Kata Dalström.
Ett afskedsbesök.
Skizz af Gerda Meyerson.
Det var en kort dröm, och mitt hjärta sved, när min flickas trolöse fästman gifte sig med änkan.
Jag sörjde lika mycket som Elsa själf, tror jag, och jag sörjde mest öfver att hon aldrig blef sig lik sedan.
Vackrare blef hon, ansiktet blef så smalt och ögonen så allvarliga, och det klädde henne.
Men det skälmaktiga barnet, s o m muntrade upp hela huset och tröstade en, när man var nedslagen eller sjuk, fanns inte mer.
Med arbetet blef hon ännu ihärdigare än förut, aldrig begärde hon ' något nöje, och aldrig ville hon vara tillsammans med annan ung- dom.
Sällan gick hon ut annat än om kväl- larna, när hon hämtade systern i boden.
Hon var fullkomligt frisk, hon åt och sof och talade aldrig om, att hon sörjde.
Ar- betet tycktes vara det enda hon frågade efter, och det var nog bra, men för mig, som själf slitit ut mig på att sy, var det en pina att se henne år efter år nöta bort sina bästa krafter utan något annat intresse än att be- ställningarna skulle bli färdiga på bestämd tid.
Ja, så länge Anna var hemma, gick det ändå an, men så blef hon gift.
Det var en stor glädje, förstås, men för mig byttes den snart i sorg, ty ett år efter bröllopet reste det unga paret till Amerika.
Nog gjorde jag allt hvad jag kunde för att afråda dem, men inga böner hjälpte, Anna var lika en- vis som hennes man.
Och snart voro de borta, och vi fingo bref, att de hade det bra, och i hvart bref talade de om, att Elsa och jag skulle komma efter, jag kunde behöfva hvila mig — skrefvo de, och Elsa skulle nog lätt få arbete.
Jag svarade aldrig något på deras förslag, och jag talade inte ens om dem med Elsa.
Och Elsa sade ingenting därom, men jag såg nog, att för hvart bref som kom, såg hon mer intresserad ut.
Hvad jag inte såg var, att hon för hvar månad lade några kro- nor till i den lilla sparbössan, där hon hade sina enskilda förtjänster.
Och först efteråt kom jag att tänka på, att Elsa var gladare på den tiden, än hon varit på länge förut.
Men sedan på sommaren fick jag rheuma- tisk feber, och doktorn ville nödvändigt, att jag skulle resa bort och bada.
Själf hade jag inga pengar, och när Elsa erbjöd mig sina besparingar, och jag såg att det kostade på henne att ge mig dem, sade jag naturligtvis nej först.
Men då sade Elsa, jag minns så väl, hur hon sade.
» Om du får veta att de här pengarne skulle ha användts till en bil- jett till Amerika, tar du den nog gärna, mamma lilla. » Hvad hon skrämde mig!
Jag tog irlig det så när, att jag blef sjuk igen, för aldrig hade jag anat, att min Elsa på allvar funderade på att resa dit öfver.
Och jag tackade Gud för sjukdomen, jag måste ju ta pengarna för att bli frisk till vintern, och jag förstod att han gjort mig så sjuk igen, emedan han inte ville, att Elsa skulle öfverge sin gamla mor.
Och det såg ut, som om hon inte längre tänkte på Amerika.
Hon studerade inte sy- sterns bref så flitigt som förut och samlade inte alls i sparbössan.
Hon arbetade lika ifrigt med sömmen, men hennes lynne var inte det bästa, och syflickorna hade inte så glada dagar.
Förtjänsten blef också mindre för oss, vi måste arbeta rastlöst, och ändå blef det ingenting öfver.
Det var bara att sy och sy från morgon till kväll, om man ville ha något så när bra.
Det enda, som afbröt enformigheten, var just brefven från Amerika, men dem var jag så rädd för, de kunde ju locka Elsa ifrån mig.
Och en dag — det är nu tre år sedan — kom det ett bref till Elsa, också det från Amerika, men ej med Annas stil, utan med en stor vacker utanskrift.
Jag gick med det i fickan en hel timme, utan att våga ge henne det.
Men när syflickorna hade gått och ätit middag och vi voro ensamma, tog jag fram det.
Jag anade, att det var något ledsamt med brefvet, men jag tordes inte göra en enda fråga, medan Elsa läste de många tätt skrifna sidorna.
Hon sade heller ingenting, men när hon läst det nästan till slut, gick hon in i sitt rum och stängde dörren.
Hvad jag var hjärtängslig, medan jag satt därute i ovisshet och väntade, utan att kunna smaka en bit af middagen.
Jag vet inte, hur länge Elsa dröjde, för jag tyckte att det var en hel evighet.
Men hon var som en annan människa, när hon kom ut till mig, så ung och glad såg hon ut.
Och så fick jag höra brefvet.
Aldrig hade jag kunnat drömma om något dylikt.
Det var ett friarbref, och hade det inte kommit från det där landet, som redan tagit ifrån mig två af mina barn, skulle jag ha blifvit så glad öfver det.
Tänk, det var från en barn- domsvän till Elsa, en gosse, som bott i samma hus som vi.
H a n hade lekt med henne, när hon var liten, och följt henne till skolan, när hon blef äldre.
Han hade gifvit henne en present, när hon gick och läste, och han skref, 247 att det var i förtviflan öfver att hon förlof- vat sig, som han reste till Amerika.
Nu bad han henne att komma dit och bli hans hus- tru.
Var det inte som en saga?
En gång hade han varit hemma, vi hade träffat honom som hastigast, men glömt honom snart igen.
Då var han gift, men nu var han änkling utan barn och kunde bjuda Elsa ett bekym- merfritt lif.
Han hade aldrig glömt henne — skref han — och hoppades, att hon hade någon vrå i sitt hjärta för en trogen barn- domsvän.
Det var ett så vackert och rörande bref, och jag grät, när jag läste det.
Men sedan grät jag öfver mig själf, öfver att Elsa skulle resa ifrån mig.
Ty hon var obeveklig från första stund.
Inte var det kärlek till barn- domsvännen, som dref henne dit ut, utan, som hon sade, det var utsikten att få slippa ifrån det enformiga slaflifvet vid symaskinen.
Och mig ville hon ha med sig.
Både Anna och Ragnar skulle taga emot mig med öppna armar, det visste vi ju.
Men jag var lika envis som alltid.
Förr ville jag komma på fattighuset eller svälta ihjäl här hemma, än jag följde med.
Elsa grät och bad mig.
Amerika hade alltid varit hennes dröm, tillstod hon.
För min del hade hon så länge stridt emot, men detta tillfälle till en tryggad framtid kunde hon inte låta gå sig ur händerna.
Hon hade fattat sitt beslut, hon var led- sen att behöfva lämna mig, men hon kunde inte afstå från att fara.
Så reste hon, ensam, utan att kunna språ- ket, men med godt mod.
Fästmannen hade skickat rikligt med respengar, han var äfven lycklig och väntade henne otåligt.
Och jag stannade kvar och fortsatte samma släp som förut.
. » Fru Möller satte handen för ögonen och förblef tyst en lång stund.
Jag vet inte, om hon grät, men jag tordes inte störa henne, utan väntade tyst på, att hon skulle fortsätta.
Efter ett par minuter började hon igen, men i en helt annan ton.
Förut hade hon berättat ifrigt, liksom jagad af de påträn- gande minnena, nu talade hon sakta, nästan mödosamt.
» D e här åren, det är bara litet mer än tre år sedan Elsa reste, hvad de ha varit långa, nästan som tio andra!
Så många bref som jag har fått!
Alla tre skrefvo de så vänligt, Anna hade ett sådant trefligt rum för den gamla, Elsa längtade att få visa mig sin lilla gosse.
Ragnar, han nästan er- bjöd sig att komma och hämta mig.
A l l a tre sörjde de öfver, att jag skulle behöfva lefva så ensam, skrefvo de.
Och jag läng- tade förstås efter dem allesammans, tänk att aldrig få se sina barnbarn, det kändes svårt.
Men jag hatade Amerika, och jag skref, att hellre än jag satte min fot i det landet, ville jag sörja mig till döds i det gamla hederliga Sverige.
Jag tröttnade inte på att upprepa det, men de tröttnade på att be mig komma.
Deras bref blefvo mera säll- synta.
Och underligt var det, när ingen mer bad mig, att jag skulle komma, då önskade jag, att de skulle göra det.
Jag längtade så förfärligt och tyckte nä- stan det var omöjligt att hålla ut här hemma.
Men de sökte inte längre öfvertala mig.
Pengar och presenter skickade de mig ibland, och därmed måste jag vara nöjd.
Hvad jag sörjde öfver min hårdhet förut, hvad jag ång- rade min envishet!
Jag hatade Amerika mer
1894 I U U I N A t t u n d e r v i s a är b r a, att f ö r b ä t t r a s e d e r n a är b ä t t r e; t y ett s a m h ä l l e h a r m e r a b e h o f a f dygd än af vetande o c h af hederligt f o l k mera än af lärdt.
fördöljande af sitt furstliga namn och därvid förvatfvat en skarp och djup inblick i förhållan- dena i den östra delen af vår världsdel.
Äfven till andra, delvis ännu anagsnare län- der, såsom till exempel Brasilien, har denna begåfvade dotter af det wittelsbachska huset företagit längre resor, därtill drifven af sin outtröttliga forskningsifver.
Är 1 8 8 0 gjorde prinsessan en resa i Norge, hvilken utsträck- tes ända till Nordkap, och från hvilken hon hemförde ett rikt utbyte af iakttagelser.
Dessa studier öfver Skandinaviens land och folk, natur och kultur och öfver det norra ishafvet nedlade hon i ett nytt arbete, » Öfver polkretsen », för- sedt med talrika illustrationer och kartor.
1 fromhet och hjärtegodhet liknar hon sin tidigt bortgångna moder, den dyrkade prinsessan Augusta, född ärkehertiginna af Österrike, efter hvilkens död dottern utöfvar ett intagande värdinneskap i faderns hem och flitigt deltager i dennes um- gänge med konstens och vetenskapens män.
Utur villans salong ljuder dämpad en sång ' .- å pianot därtill Det slår ackorder melodiska lockar en hand.
klink kvåll-stummad jink att till fönsterkarm flyga med väckande drill.
Och där lyssnar han huru tonerna på, gå, hur de vagga i grönskan ån af och ån till.
Under blommande lind invid hägnande grind står jag själf som förtrollad af syn, melodi, af det däjliga bo uti högsommarro Och rén.
natten har skymt, når jag hunnit förbi.
Fredrik Nycanc / er.
De svenska kvinnorna oeh rösträtten.
) id den sorlande strand invid löfskogens rand ligger villan i kvållsol så luftig och fin.
Öfver gårdsplanens faller dallrande grus ljus, å veranda och vägg lyser slingrande vin.
tyst en byst, och på buskarnes grenar år ros invid ros.