Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
mitt lif -- -- derför har hon under två år kunnat göra mitt lif till ett helvete -- -- ERNA.
Jag har älskat den der hyndan högre än
sätt aldrig er fot inom min dörr!
Jag skall brännmärka dig -- ska' du få se -- ditt -- --
Jag skall sätta dig i gapstocken i stället -- --
Henrik! -- -- ERNA.
att jag tålt er i min närhet, att jag tillåtit er hand att röra vid min kropp -- -- Jag har var -- -- aldrig så tydligt som nu sett, hur nesligt det
Skrik ut för verlden,
169 ------ HENRIK
jade det?
Hur bör-
att fördraga hans lumpenhet -- --
I dag var jag inte i humör
Ja, men -- -- detta är ju -- sätter sig hos henne
du honom inte längre?
-- Säg mig uppriktigt, Erna lilla -- älskar
Är det en menniska, som
Ack du -- Jag har aldrig älskat honom!
man kan älska, denna parasit på konstnärslifvet härute?
Jag led så, att jag kunde
170 ------ bli vansinnig.
Jag var förhexad, förbannad,
bunden!
Det fans bara en i verlden, som jag dött, kunde icke åter väckas till lif -- -- Du har kanske hört talas om menniskor, som bli drinkare af olycklig kärlek?
Jag var för feg
tänkte på -- -- Men det, som en gång hade
att dö -- för litet romantisk om du så vill.
Jag kastade mig i hans armar derför, att han just gick och suckade för mig -- -- -- är poetisk -- inte sant!
LOUISE stryker öfver hennes hår.
ERNA drar sig undan.
hvarandra -- -- då märkte jag min förnedring. hufvud -- -- och ändå har jag kunnat sänka mig ner till det der krypet!
Och nu i kväll när jag såg de två bredvid
Mot hans axel har jag lutat mitt
Du är så upprörd och -- -- ERNA
Jag måste ut härifrån -- härinne kväfs jag.
171 ------ hatar honom -- med rätt eller orätt -- det bryr jag mig inte öm!
Jag hatar honom för det jäg aldrig mer kan tilltvinga mig hans intresse -- jag kan krossa min panna emot, men aldrig rubba. -- -- Men jag skall fram!
Jag vill göra underman!
Åh -- om jag vore en man!
aldrig annat än denna iskalla likgiltighet, som
verk -- -- I en snyftning.
Åh -- om jag vore en blir aldrig, aldrig annat än en kvinna, som han
föraktar -- -- Rycker upp dörren till entréen och störtar ut.
* Viggo och Lilly komma hastigt in från trädgården.
nervös och -- --
Hon mådde inte riktigt bra -- hon var så
Hon ville ha frisk luft -- --
172 ------ i dörren till trädgården.
Gästerna, som märka, att någonting är på färde, ha skockat sig i ateliern.
Bergström och Johansson komma in
ett uppträde igen?
Det har väl varit
LOUISE sakta till Viggo.
gå med.
Bed dem sjunga -- -- eller hvad du vill -- --
Gå ut i trädgården och laga att de andra
-- som väcker hemlandsminnen.
En fosterländsk --
Vårt land?
Om vi skulle ta Josephsons
Lilly gör min af
att stanna hos Louise, men då hon ser Alland komma in, går hon hastigt förbi honom ut till de andre.
* ALLAND.
dén?
Hvarför gick fröken Wall-
173 ------ LOUISE.
och Henrik Rydberg.
Åh -- här var ett uppträde -- mellan henne
ALLAND sätter sig hos henne, tar hennes hand och ser henne in i ögonen.
att svara på det?
Jo -- storinqvisitor!
Men slipper jag inte
Naturligtvis -- om du finner det obehagligt.
i dag -- -- Festen skulle ha varit på Ernas
Du hade ju sagt, att du inte kunde komma
atelier, men hon har ingen trädgård -- -- och ner.
så frågade de, om de inte kunde få flytta hit
ALLAND skrattande.
du, hvad jag hade tänkt?
Nej, det kunde du väl inte -- -- Men vet
Nej -- hvad?
174 ------ ALLAND
och lätt, alldeles som min kräsna lilla prinsessa vill ha det.
med de andre!
Jag måste ju gå
ert rykte, min fröken!
Tänk på
du verkligen gå?
sitt rykte, måste jag taga vara på det.
Om inte madame sjelf är rädd om
väl närmast till det, skulle jag tro.
Betraktar henne
175 ------ leende; då hon fortfarande ser nedslagen ut, böjer han sig fram emot henne och hviskar.
andre.
Men jag kommer igen -- -- LOUISE
Jag går således med de
morgonrocken -- -- och så skall hon sätta sig -- som arbetat hela dagen -- ligger på chäslongen och hvilar -- --
Och då skall madame vara klädd i nya, fina
till pianot och spela och sjunga medan monsieur
Ja. nickar upprepade gånger.
pockande, aldrig nyfiken.
Inga frågor, intet dig borta från min atelier.
Aldrig
bråk -- och ingen jämmer för det jag håller
176 ------ ALLAND.
beveka mig genom din blidhet.
Jag börjar frukta, att du ämnar
för att visa, att du tar fel.
Då måste jag ju bli pockande
ALLAND ser ut i trädgården.
går väl inte an.
Det återstår mig således inbugar sig och tar hennes hand, som han kysser.
Jag kunde ha lust att kyssa dig, men det
genting annat än att säga farväl.
Reser sig upp, fröken Strandberg!
Adieu,
säga farväl till de andre.
BERGSTRÖM till Johansson.
Han tar sin rock och hatt och går ut i trädgården för att
jag märkte det?
Tror du inte, att
har inte öra -- inte sant, Viggo?
177 ------ VIGGO.
LIND som håller på att säga farväl till Louise.
vi få sällskap.
Vänta ett ögonblick --
BERGSTRÖM till Lilly.
JOHANSSON bugar sig för Louise.
ligt, fast den bofven Bergström sjöng falskt.
Det var mycket gemyt-
det var han sjelf som inte höll sig uppe -- --
Jag bryr mig inte om att försvara mig -- --
178 ------ det är just hans svaga sida, både som menniska och konstnär, att han inte kan hålla sig uppe -- -- Bugar sig för Louise.
-- I dörren. -- Godnatt här, allesammans!
Och du vill klifva högre än vingarne bära
skap.
Skyndar efter. utom Viggo och Lilly.
Vi få sällDe andre gästerna ha under tiden sagt farväl, de gå alla,
* LILLY.
Jag undrar om Erna ar kommen hem.
inte är kommen, ta vi oss en promenad på boulevarden.
Och om hon
Det är det mest förtjusande jag vet. skämtsamt.
Det är egentligen mycket opassande -- --
179 ------ LILLY.
hvad man vill.
Åh, här i Paris kan man ju göra alldeles
är rätt -- --
Faran är inte stor, när man vill det, som
känner jag mig alltid som en riktig hönsmamma ut öfver kycklingen vid min sida -- -- Du kan vara lugn! -- -- som om jag spänt min stora, varma vinge
När jäg går med henne under armen, då
farligt för er.
Jag menade inte heller, att det kunde vara
* ERNA
Gud ske lof! går bort till henne.
blek -- --
Du är så
180 ------ ERNA.
taga oss en liten promenad först.
Lilly och jag ha kommit öfverens om att
ERNA hårdt.
antar, att Lilly har sin egen vilja.
Inte så länge hon är här i Paris -- hos mig.
Hon är min fästmö! ERNA.
Men jag känner er män...
ett grand!
Stöt gerna hufvudet i väggen sjelf...
Kasta dig
181 ------ i djefvulens armar...
Jag skall inte säga ett om henne der, skall det bli lögn att...
Men så länge jag har kraft nog att värna
i kväll.
Du är inte tillräknelig
LILLY går hän emot honom.
träffas ju i morgon -- inte sant?
Jag går med -- -- vi
Jo. God natt liten.
LILLY kysser Louise på pannan.
sett henne så upprifven...
Jag har aldrig förr
kväll.
Hon och Henrik ha brutit med hvarandra i
182 ------ LOUISE.
aldrig godt igen.
Ja, men nu är det allvar ... nu blir det
brytt sig stort om honom.
Hon har visst aldrig
plik ... jag vet inte hvar jag läst den ... det är
Det ringer i mina öron en underskön re-
väl i en af de moderna böckerna, kan jag tro.
Den handlar väl om en kvinna, som gett sig åt i kollision med pligt, heder och samvete...
den man, hon älskar -- -- och derigenom råkat
Han ser, att hon lider -- -- han förebrår sig
sjelf, att han tagit emot, hvad hon gaf -- -- och så frågar han henne en gång, om hon är mycket olycklig...
Då smyger hon sig in till honom och ser på honom med en blick full af hän-
gifvenhet. »Jag olycklig?» säger hon.
»Jag är
som en utsvulten tiggare, hvilken fått mat; måhända fryser han ännu i sina trasor -- -- men olycklig är han inte längre.»
183 ------ VIGGO.
Och Erna -- -- menar du -- --?
sig i armarne på en man, som aldrig egt hennes hjerta.
Hon är olycklig -- -- derför att hon kastat
VIGGO begrundande.
vara den största olycka på jorden.
För en finkänslig kvinna måste det
LOUISE ryser till.
tid och framtid... allt -- -- -- ett tjockt, smutsigt streck draget öfver allt som man känt fint och friskt och omedelbart och omedvetet -- -- och träd förvandlade till slemmig tång -- -- paradisets frukter till stinkande svampar -- -- låg i gräset och såg blåa drufklasar skimra i
Att få hela sitt lif besudladt... forn-
den drömda lustgårdens blommor och buskar
-- och vid allt detta, att minnas den tid, då man solen öfver sitt hufvud -- -- man behöfde endast sträcka ut handen för att nå dem -- -- vackraste -- -- -- man dröjde bara derför, att man ville välja den Räcker honom sin hand.
får inte vara ond på henne.
natt,
Viggo.
184 ------ försjunken i tankar; vänder sig om och går mot dörren, stannar igen och ser ut i trädgården.
Han står ett ögonblick stilla,
kommer från sofrummet, klädd i en morgonrock af Ijusrödt siden med spetsgarnityr; hon släcker lamporna, sätter sig till pianot och slår an ett par enstaka toner, hvilka efterhand öfvergå till en melodi.
Så gick hon den vägen åt höga berget låg, Men jag vet att sorgen är tung. -- -- » ALLAND kommer sakta in.
ensam?
Hvad tänker du på, när du sitter så här
185 ------ LOUISE.
sitta här i hundra år och tro att några veckor förflutit.
Att du är bergakungen, och att jag kunde
ALLAND kysser hennes panna.
LOUISE lägger sin hand öfver hans mun.
skiner och lifvet är så rikt.
Det skall man inte tänka på, så länge solen
ALLAND vemodigt.
läran för mig.
-- Entusiastiskt.
-- Du är -- -- du är den noblaste, den älskligaste kvinna jag mött i lifvet.
Det låter så underligt, att du predikar den
trolldryck -- bergakung!
Det var din
186 ------ ALLAND
och spinna silke.
Du skulle passa till att sitta dernere
med sin hand.
Hon stryker öfver hans hår
V. Paris, en eftermiddag i Maj.
Syrenerna blomma ute i trädgården,
hänga i stora klasar öfver muren, belysta af den nedgående solen.
sin marmorgrupp hemma i atelieren.
Han visar
nerlig ut.
Du ser så besyn-
Jag har fått ett bref från kamrer Möller derhemma -- -- en gammal vän till Louises familj och utredningsman i sterbhuset -- -- Han skrifver:
bank, der fröken Strandberg har sina medel in-
-- -- -- då jag är tjensteman i den spar-
188 ------ satta, har jag icke kunnat undgå att iakttaga, å denna sparbanksbok.
Jag har ingen rätt att
hur mycket det under de sista månaderna lyftats misstänka den person, i hvars händer hon lemnat den, ehuru det för mina ögon ser omöjligt så stora summor.
Jag ber dig derför med störsyster skaffa något ljus i denna sak, rörande hvilken jag af vissa skäl har svårt att vända ut, att fröken Strandberg sjelf kunnat använda sta grannlagenhet och af vänskap för din foster-
mig direkte till henne sjelf.
Det vissa och be-
kymmerfulla i detta är, att om minskningen af
kapitalet fortgår på samma sätt, fröken Strandberg inom kort skall befinna sig utan existensmedel -- -- »
slantar -- med en gest omkring ateliern -- allt dethär.
Det har kostat vackra
en liten prestdotters förmögenhet.
Några fattiga tusen i en bank derhemma. -- -- Sparfven i tranornas dans -- -- det är en gammal historia kelse -- -- -- -- och den tar alltid en ända med förskräc-
Som en hertiginna -- -- och med
189 ------ VIGGO
Carls.
Hon har hyrt den sjelf -- -- för egna medel -- --
Jag har länge vetat, att ateliern inte var
kring hennes lifs roman» -- en mycket dyrbar gar -- --
»Ramen
lyxartikel för en menniska med hennes tillgån-
LILLY sakta.
Stackars, stackars Louise! ERNA.
tvungen att resa.
Nu blir hon
VIGGO stannar framför henne.
När det inte fins mera pengar så -- -- VIGGO.
Ännu fins det ju litet kvar och dessutom...
190 ------ ERNA.
han inte får betala ut mer -- --
Man måste skrifva till dender kamrern, att
så önskar.
Det blir han tvungen till ändå, när hon sjelf
Guds namn kunna finna ett medel att hindra en menniska från att kasta sig rakt i förderfvet.
Man måtte väl i
Så nämn ett medel då! -- -- ERNA.
Om så skulle behöfvas -- ja.
VIGGO skakar på hufvudet.
göra det -- -- och om vi också kunde, skulle vi inte ha rätt att bruka våld...
För det första kunna vi inte
191 ------ VIGGO.
De gälla för mig -- inte för dig.
inte heller ha rätt att söka bringa Henne till
Man skulle kanske
förnuft.
Man skulle stå stilla som ett får och
bara bliga -- -- Tack! det ligger inte för mig!
henne -- säg henne allt -- sakta -- men det
Tala till
tjenar ingenting till -- jag känner henne jag.
jag vill tala med henne ensam -- -- Pekar ut åt trädgården.
Här kommer hon. -- -- Gå ni er väg -- Den vägen -- -- trädgårdsluckan är Viggo och Lilly gå ut genom trädgården.
öppen -- --
192 ------ LOUISE.
att hän gått tillbaka.
Alla har han aldrig åstadkommit förr.
Ni ha sagt,
säga med en mun detsamma.
Någonting sådant
somnabul.
Men jag förstår inte...
Du ser ut som en
193 ------ ERNA.
Vänta -- jag skall berätta.
önskat det så.
Han tog undan det gråa skynket -- -- -- och jag såg....
Han hade
min syn, men så löste sig konturerna och stodo der fasta och klara ... jag skall minnas dem alltid ... i min sista stund...
Att börja med var det som om det bländat
synnerligaste infall.
Han har de be-
194 ------ LOUISE.
Fotställningen bildas af ett skrofligt klippblock, som vid venstra sidan höjer sig uppåt och bakåt tycks antyda liksom ingången till en håla eller klyfta.
Den starka sluttningen framåt, en kant af sjögräs och några refvor af tång ge en känna dess kyliga luft, så väl har han förstått att ge stämningen af dess närhet -- -- -- ERNA.
Det var hvad han kallar det:
Ödet. -- --
föreställning om hafvet.
Man tycker sig nästan
grupp?
storlek -- en kvinnoskepnad med starka lemmar, inhöljd i ett draperi, som faller ner från hufhåller hon det samman omkring halsen, den vudet och hvari stormen sliter; med ena handen andra sträcker hon ut som för att taga stöd af klippblocket.
Hållningen är framåtlutad, och blicken spejar skarpt och kallt ut i rymden --
Hufvudfiguren är af något mer än kropps-
mot ett för andra osynligt mål.
Hon tycks vara i gående och har just tagit ett steg framåt -- -- öfver den kropp, som ligger hänkastad på marken -- --
195 ------ LOUISE
och benen ligga slängda ner öfver sluttningen vid hålans ingång, hakan har sjunkit emot
Fötterna
mot hafvet, hufvudet har fått stöd mot en sten bröstet och armarne hvila på marken slappt och tungt -- -- Hela figuren ligger der just så, som vågorna vräkt den upp -- -- så enkelt men så plastiskt gripen -- utförd med en storslagen konst.
Det är vanmakten och hjelplösheten, adlade till höghet af dödens ro -- -- --
Dess lugn har något af öfverjordisk jemnvigt:
-- -- Och det ansigtet, som man ser in i!
-- -- den kalla blidheten hos den, för hvilken icke längre finnas till -- den heliga glömskan af allt det, som här benämnes glädje och sorg
menniskors önskningar och menniskors lidanden
-- godt och ondt -- -- Detta ansigte, på hvilket dödsleendet ligger stelnadt som en olöslig gåta, är en siares verk -- --
Ja, men -- -- LOUISE.
bäfvan, ångest, beundran.
-- Han hade varit kamraten i mitt hvardagslif; jag
När jag stod der och såg, då greps jag af
196 ------ hade trott, att han behöfde min tröst, nästan min hjelp -- -- han, en konstens storman!
en menniska -- han som vi andre -- ingenting mer -- --
Han är
aldrig förr än i dag vetat hvad han var.
Aldrig så, genom mig sjelf -- -- i första hand.
Jag tror, att jag hittills sett honom endast genom andras beröm, i glorian af hans verldsrykte. -- då gick det upp för mig, hur stor, han är -- -- -- Men här jag stod der och såg på hans verk
Du känner honom inte -- -- sjelf har jag
och såg på dig med forskande intresse för att studera, hvad intryck mästerverket gjorde.
Och ändå stod han der väl sjelf vid sidan
den döda bar mina drag, men förädlade, odödliggjorda -- -- -- det var mitt eget stelnade jag -- -- en saga som skall öfvergå till eftersamman och står en stund i tankar.
Jag skälfde som inför något öfvernaturligt:
verlden -- min trista saga -- -- Knäpper händerna
inte taga dig det så när.
Du skall
197 ------ LOUISE
voro en menniskas, men uttrycket var mer än
Och den stora figuren -- ödet!
Dragen
menskligt.
Det var den orubbliga lagbunden-
heten, för hvilken allt i vår verld måste böja hvilket går hän öfver ett menniskolif som
sig eller krossas -- -- det af evighet bestämda vore det mindre värdt än hafvets tång -- -- ERNA.
dig -- annars svimmar du.
Du får visst lof att lägga
-- Detta är ett farväl.
Allting -- -- Kastar sig framstupa på chäslongen.
LOUISE häftigt.
inte bedragit mig, han har inte bedragit dig, han har inte bedragit någon.
Han har en annan
198 ------ natur än vi -- -- han är af en annan race än vår.
visa, att det är du som gör slut!
Du skall stänga din dörr för honom och
LOUISE med ett melankoliskt leende.
het -- --
Det är du skyldig dig sjelf -- din stolt-
inte bli ond, om jag ber dig om en tjenst.
Jag har ingen stolthet. -- -- Och nu får du
oftare.
Jag har lofvat, att han inte skall träffa dig
pina dig ihjäl.
Han skall
199 ------ LOUISE.
Min Tants Planer
MIN TANTS PLANER.
KOMEDI I EN AKT
HENRI NICOLLE.
Fri öfversättning.
Pris: 50 öre.
Maj:ts Nåd. förordning af den 20 Juli 1855, ega de Theater-Direktörer i landsorten, som vilja gifva denna pjes, att derom öfverenskomma med Författaren, under adress: Albert Bonnier i Stockholm.
ERNEST DUPLESSIS.
FRU GARDONNIÈRE.
CECILE, hennes niéce.
LISE, kammarjungfru.
HÖRBERGSKA BOKTRYCKERIET, 1864.
En elegant salong med dörrar på båda sidorna; i fonden en kamin; midt på scenen ett bord med stolar omkring.
Till venster en soffa, och framför den ett mindre bord med skriftyg och papper.
Till höger en fåtölj, och framför den ett litet sybord, med sykorg och handarbete.
LISE.
FRUN (inkommer hastigt från höger med ett bref i handen.
Lise inkommer från venster).
Lise, lemna det här brefvet genast till sin adress och vänta på svar.
Det måste blifva ett svar!
Ja frun! (afsides i det hon ser på brefvet).
Åh! till den unga grannen som frun processar med!
Det var lustigt! (går till venster).
Ändtligen är första steget taget, och jag hoppas att jag skall lyckas!
Det är sannt att jag kastar mig in i ett tokigt, ett romaneskt äfventyr -- -- ett omöjligt kanhända -- -- Omöjligt? nej!
Jag vågar mycket, det vet, det känner jag -- -- men hvad skulle jag också inte våga för min snälla Cecile?
Ty att förlora henne, att se henne begrafva i ett kloster så mycken ungdom och skönhet, det skulle vara döden för mig.
Men min plan skall lyckas, och döden får vänta!
För att väcka hennes rena och känsliga hjerta för kärleken, behöfs endast att hon tror sig älskad, verkligt älskad af en ung man lika vacker som hon sjelf; och med ett hjerta lika rent som hennes eget.
-- Nåväl! en sådan ung man finns verkligen . . jag har träffat på ett sådant hjerta!
Skall han komma? tänk om han skulle vägra -- det vore pikant nog, efter allt hvad jag vågat för honom . . ty jag kan inte neka att jag gått djerft till väga! (vid fönstret) Ja, min käre granne! jag har varit mycket djerf emot er!
Man hade sagt mig så mycket till er fördel, för omkring ett halft år sedan. . .
Ni var arbetsam, ni älskade studier och resor, ni hade varit en god son, och allt detta sammanlagdt gjorde att jag i er anade ämnet till en utmärkt äkta man.
I samma ögonblick fattade jag den föresatsen att gifta er med min Cecile!
Ålder, förmögenhet, samhällsställning, allt passar förträffligt!
Men ni kände inte hvarandra.
Ni min herre, lefde indraget, min niéce ville aldrig taga emot något besök . . huru föra er tillsammans?
-- Jo, jag hittade på ett medel . . en god process . . ja! det vill säga, en mycket dålig sådan!
En stackars liten bäck letade sig fram genom bådas våra trädgårdar; vattnet torkade ut på våren, och när det kom igen så sökte det sig en annan väg . . jag skyndade mig att anklaga er för att hafva gifvit den ett annat lopp . . och jag skickade er en stämning, i den förhoppning att ni skulle infinna er för att föreslå mig förlikning, eller afgifva en förklaring -- -- -- Nej! inte ett ord, inte det minsta steg att gå mig till möte! -- Men när ni i går fått veta att jag, sedan jag förlorat i första instansen, ämnade appellera till högre rätt, då ändtligen blef min unga herre litet orolig . .
ni har skrifvit till mig -- jag har svarat, och nu vill jag väl se om ni inte skall komma till slut!
FRUN. LISE.
LISE (hastigt från venster).
Frun! jag fick ett svar!
Åh! det var jag säker om!
Här är det!
FRUN. Gif hit! (läser).
»Ja min fru, vi skulle kanske kunna komma öfverens, om endast advokaterna icke blanda sig i saken.
Låt oss förklara oss: jag är till er tjenst.
Jag antager på förhand den dag och timma, som ni behagar utsätta för vårt samtal?» -- Ah! jag har fångat honom!
LISE (afsides).
Det var märkvärdigt hvad frun är glad!
FRUN (skrifvande).
»Jag väntar er redan i dag, vid middagstiden.
Er tillgifna granne, enkefru Gardonnière.» -- Lise! skynda genast tillbaka med det här svaret!
Skall det vara svar nu med?
FRUN (otåligt).
Åhnej! skynda!
Det här är kuriöst! (går).
FRUN. CECILE.
Mina planer krönas ändtligen med framgång!
Cecile skall inte gå i kloster! (sätter sig på soffan).
CECILE (från höger, sätter sig bredvid henne på en taburett).
Hvad är det åt er, min tant?
Ni ser så glad ut!
Ah, det är du Cecile! omfamna mig, mitt barn!
CECILE.
Gerna!
Hvad hade tant så roligt åt då jag kom in?
Jag tänkte på en underlig idé som herr Lapierre hade i går.
Er advokat?
Ja, min dyre advokat!
Kan du gissa hvad han föreslog mig?
En ny process?
Nej! ett nytt äktenskap!
För er?
För mig.
Med honom sjelf, naturligtvis!
Och det skrattar ni åt?
Som du ser!
Ni ämnar då verkligen gifta er för tredje gången, tant?
Tycker du det!
Således gaf ni honom afsked?
Jag tror det nästan!
För alltid?
Det är troligt!
Jag sade honom visserligen att mitt hus är mycket tyst och ödsligt -- och att jag trodde det en man skulle behöfvas der.
Men om jag gifte mig, så skulle det se ut som om jag ville göra min niéce arflös!
Dessutom om jag skall välja en man, så är det bättre att välja den åt henne än åt mig . . min tid är förbi, och hennes kommer!
Min tant. -- --
Ja, så är det, mitt barn!
Men jag -- --
Seså, rodna inte, och framför allt, upprepa inte den der vanliga frasen som man hör all ungt folk nu för tiden!
De äro i fråga om äktenskapet alldeles som väl uppfostrade barn, hvilka slå ner ögonen när man bjuder dem bakelser eller konfekt! -- Du småler?
Genera dig inte, mitt barn! skratta till och med . . det gör mig så ondt att se dig dyster och sorgsen!
Du måste medge att jag gjort allt för att förströ dig . . jag har till och med skaffat dig en process, men jag är verkligen rädd att jag måste förneka dig denna förströelse snart nog!
Hur så, tant? fruktar ni kanske för kostnaderna?
Ja, litet för kostnaderna, och mycket för pratet!
Hvilket prat!
Ser du, kära barn, en process, hur obetydlig som helst, väcker alltid uppmärksamhet.
Tidningarne tala om den --
Tidningarne?
Dessutom är jag trött på hela saken och efter som domstolen i går förklarat vår granne hafva rättighet att vara ensam om den lilla bäcken, så tror jag att vi böra stanna der!
Och våra stackars träd som skola dö ut?
Vi få begagna dem till ved!
Åh tant, ni är elak i dag.
Det är derför att jag vill inte längre vara narr för -- --
CECILE. Narr? hvad menar tant?
FRUN (afsides).
Det går bra! (högt)
Du tror dig hämnas på vår granne, genom att anställa den der tråkiga processen emot honom?
Nåväl, tvärtom! han har drifvit gäck med oss båda två!
Han är förtjust öfver våra förföljelser!
Han har ledt bort bäcken bara för att få det derhän!
Ja, men af hvad skäl?
Af det skäl att -- -- -- nej jag kan inte . . jag bör inte säga dig det!
Nåja, i så fall -- --
Men i alla fall -- om du lofvar mig att aldrig för någon . . . för någon . . . du förstår mig?
Jag lofvar allt hvad ni vill, tant!
Nåväl, mitt stackars barn -- men kom ihåg att du har lofvat!
Ja tant, ja!
Nåväl -- vår unge granne, herr Duplessis -- du kommer att bli, ond -- herr Duplessis har tvungit oss till en process, bara för att få knyta förbindelser med oss --
Lagliga?
Ja, lagliga och alfvarsamma!
Hvad menar tant?
Åh, det är en afskyvärd tillställning!
Man skall anfalla mig, -- har han sagt till sig sjelf -- jag försvarar mig, jag vinner, och under förevändning af att uppgöra en förlikning, kan jag presentera mig hos dem!
Just här!
»Och en gång der, kan jag sjelf bli i tillfälle att se» -- -- gissar du inte?
Bli, i tillfälle att se -- hvad?
Om han lyckas behaga dig.
För att gifta sig med dig!
Men . . af hvad skäl?
Af det skälet att han älskar dig.
Han älskar mig . . mig -- min tant?
Ja, dig -- dig, min niéce! och om du visste -- --
Säg ut, tant!
Nej . . nej! . det är fråga om någonting mycket vigtigt . .
Ja, men jag har ju lofvat?
Ja, det var sannt!
Nå ja, då får jag väl ingenting dölja för dig!
Men min Gud, det är så svårt -- -- (tar hennes hand och för henne till fönstret).
Ser du det der stora kastanieträdet i hans trädgård . . der, midtför -- --