Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Och när vi kommo in i salen, började hon genast påminna mig om ångbåtsresan: » Minns ni, hur vår bekantskap började med ert utrop o m salarna, minns ni, hur ni sedan presenterade brukspatron Gahm för mig och unga v. Stramfeldt och hand- landen Mandelkvists och hela raden af pas- sagerare, och hur ni sjöng och höll tal?
Ja, det var en rolig resa. » Jag kände mig naturligtvis genast h e m - mastadd, och härtill bidrog utom friherrin- nans och hela familjens vänlighet, kanske äfven det förhållandet, att själfva gården som jag tänkt mig som ett slottsartadt herresäte, var i verkligheten en ganska en- kel envåningsbyggnad med frontispice, hem- treflig både ut- och invändigt.
Och trefligt hade jag de dagar jag var där, det kan jag försäkra.
Men för att ej onödigtvis trötta med detaljer, som ej höra till min historia, vill jag nu med förbigående af julafton, julottan och julkalasen, genast öf- vergå till hvad jag egentligen skulle för- tälja och det var följande.
En vacker dag på nyåret anlände i kapp- släde till Mäleborg en främmande medel- ålders herre af käckt militäriskt utseende.
37 Han presenterades för mig som löjtnant Ryttarsporre, vän till familjen, och jag för honom som ' Mäleborgs rodocka, herr Wåg- man ', men trots denna underliga presen- tation, som ej just var ägnad att höja mig i den fina löjtnantens aktning, blefvo han och jag innan kvällen mycket goda vän- ner; ty han befanns vara så förtjust i sång, att han fick tårarna i ögonen vid Joseph- sons svärmiska romanser och skrattade som ett barn åt de glada visorna.
Och när kvällen kom, blefvo vi inlogerade tillsam- mans i en dublett på gafveln en trappa upp • och lågo där och pratade till långt in på natten, hvarigenoni bekantskapen ytter- ligare stärktes.
Han stannade i två dygn och till slut blefvo vi så ' kontanta ', att han icke blott föreslog titlarnas bortläg- lande, utan vid afskedet på tredje dagen till och med bjöd mig att komma och hälsa på honom på hans egendom Städby utanför Upsala, där han lefde ensam.
Han var nämligen änkeman.
När jag efter den glada vistelsen på Mäleborg återkommit till Upsala, hörde jag icke vidare af honom och tänkte ej heller på hans bjudning, till dess han en dag fram på våren själf inträdde i min vinds- kammare.
Återseendet var mycket hjärt- ligt och han inbjöd mig nu formligen att komma och tillbringa hela sommaren hos honom på Städby, jag kunde ju arbeta där lika bra som i Upsala, ja, ännu mera ostördt.
Naturligtvis antog jag med glädje det väuliga anbudet och vi klappade om hvarandra rätt hjärtligt.
Blott ett villkor gjorde han: » Du skall sjunga en visa för mig ibland, » sade han, och det gick jag gladeligen in på.
Billigare inackordering kunde jag ju ej begära.
Nåväl, sommaren kom.
Vännen Ryttar- sporre önskade jag skulle flytta ut till ho- nom själfva .midsommaraftonen; och som han då äfven öfver helgen harle inbjudit sin syster änkefru Lineroth med hennes lilla dotter samt en fröken Torelli, hennes väninna, ville han låta hämta oss alla sam- tidigt och uppmanade mig att för ända- målet infinna mig hos fru Lineroth kl. 5 e. m., så skulle åkdonen vara i ordning för affärden.
Min kappsäck kunde jag skicka dit litet tidigare.
Han hade skriftligen gif vit mig dessa förhållningsorder, som jag naturligtvis fö- resatte mig att punktligt följa.
Emellertid kom jag den dagen att fördröja mig vid en kopp kaffe på Flustret efter middagen med några studentkamrater — punsch var aldrig min starka sida — och när jag midt under vårt lifliga samtal tittade på klockan, fattades hon blott ett par minuter i 5 och fru Lineroth bodde i andra ändan af sta- den vid Svartbäcksgatan.
Jag rusade upp från bordet, nickade ett hastigt farväl åt de häpna kamraterna och satte af i full språngmarsch.
Andfådd och flåsande och naturligtvis äfven röd som en tupp af springandet, kom jag inrusande på gården.
Där stodo hästarna redan förspända för en stor res- vagn, kusken satt på kuskbocken och bred- vid honom en ung flicka, som såg ut att vara omkring 12 år, förmodligen den om- nämnda dottern, och från förstugubron kommo just i detta ögonblick tvänne äldre fruntimmer, styrande kosan mot vagnen och följda af en jungfru med något lättare ba- gage.
Jag skyndade med mössan i han.-
• » " den fram till den som jag riktigt antog vara fru Lineroth, nämnde mitt namn och framstammade några osammanhängande ur- säkter o m ' kaffe ' och ' kamrater ' och ' Flust- ret ' och att jag sprungit mig alldeles varm för att hinna fram till den bestämda tiden.
Fru Lineroth såg litet förvånad och lik- som granskande på mig, som om hon miss- tänkt, att det äfven var något annat än kaffe och springandet, som vållat upphets- ningen i mitt ansikte, och sade sedan med en viss, som jag tyckte, kall värdighet, då hon såg mig färdig att med henne och hen- nes vän stiga in i vagnen: » Herr Wågman skall visst åka i särskildt åkdon efter, » och pekade därmed på en förspänd karriol, som jag nu först märkte bakom vagnen.
» Herrns kappsäck är fastsnörd bakpå vår vagn. » Jag bugade mig och gick till karriolen, tog tömmarne från en liten pojke, som stod och väntade bredvid hästen och tydligen ej skulle med, och så hoppade jag upp och båda åkdonen satte sig i rörelse.
Någon van körsven var jag icke.
Emel- lertid gick det tämligen bra genom staden, men när vi utanför Kungsängstull kommit ut på själfva landsvägen, så fick jag snart åtskilligt obehag af min oskicklighet i kör- konsten.
Först och främst kunde jag inte följa med riktigt och inte heller hålla mid- ten af vägen, utan körde än för nära det vänstra diket, än för nära det högra, så att lilla fröken på kuskbocken hade myc- ket roligt, när hon då och då vände sig o m och skådade min framfart.
Och vidare hände det sig inte bättre, än att jag till slut äfven körde fast i en grind.
Då blef hon rent af orolig och stötte på kusken och vagnen stannade, och nu sutto de båda och stirrade häpna på mig och rapporte- rade förhållandet inåt vagnen, medan jag stretade m e d tömmarne och backade allt hvad jag kunde, tills jag ändtligen kom loss och körde igenom.
Nu skämdes jag förfärligt sista biten af vägen och ansträngde mig riktigt att köra som en karl, plågad hela tiden af den tan- ken, att flickan och kusken och hela säll- skapet ansågo mig lite ' på tre kvart ', så att mitt anseende hos mina nya bekant- skaper var alldeles förloradt.
N:R 14 (589).
LÖRDAGEN PRENUMERATIONSPRIS IDUN „ PR A R: UTGIFNINGSDAGARI KR.
5: - HVARJE IDUNS MODETIDN.
ONSDAG — » 5: IDUNS MODETIDN.
&gt; 3: ADÉLAIDE DEN REDAKTÖR 18 OCH FRITHIOF OCH L Ö R D A G.
FEBRUARI UTGIFVARE: HELLBERG TRÄFFAS SÄKRAST KL. 2 — 3.
BYRÅ 12:TE ÅRG.
KOMMISSIONARER O C H EXPEDITION: KLARA s.
STOCKHOLM, LOSNUMMERPRIS: 8 LEWENHAUPT, FÖDD SPARRE.
ORE.
och mark.
Barhalsade och bararmade sprungo de m i d t i smällkalla vintern mellan flyglarne och stora huset, där förstudörrarna hela d a g e n stodo v i d ö p p n a o c h blott nattetid slogos igen.
Olåsta v o r o d e alltid, t y S i x t e n Sparre h y s t e intet slags misstro eller o g ä s t v ä n l i g h e t m o t sin nästa.
d e f ö r s t a h a r p l e k t i o n e r n a 1 S ä r s k i l d t intresse- r a d e s i g A d é l a i d e f ö r sin s l ä k t s t r a d i t i o n e r o c h historia.
I n g e n k u n d e s o m h o n r e d o g ö r a för o r i g i n a l e n till d e t eller d e t f a m i l j e p o r t r ä t t e t.
I n g e n h a d e h e l l e r så v ä l r e d a p å eller ett så ö m t h j ä r t a f ö r alla n e j d e n s f a t t i g a g u b b a r o c h gummor som hon.
M e n trots detta friska naturlif, v a r d o c k d e r a s f r i h e t i c k e så o b u n d e n, s o m d e n m a n n u så o f t a s e r h o s n y a t i d e r s b a r n, f o s t r a d e att s p e l a f ö r s t a fiolen i d e n h u s l i g a k o n s e r t e n, d ä r d e d o c k o f t a å s t a d k o m m a så m å n g a m i s s - ljud g e n o m brist på det tuktande elementet i uppfostran.
H e n n e s första s t o r a s o r g v a r ö f v e r f ö r l u s t e n af sin g a m l a b a r n p i g a.
V i d d e n n a s d ö d s b ä d d i det torftiga skogstorpet såg m a n barnet p å k n ä, u p p l ö s t i tårar, tills d e t s l u t l i g e n m å s t e Sparrebarnen fingo tidigt lära sig l y d n a d, a n s p r å k s l ö s h e t, o r d h å l l i g h e t o c h v i l l i g h e t att gladt tjäna o c h hjälpa andra.
När den muntra A d é l a i d e en gång, s o m h a l f v u x e n f l i c k a, g ä c k a n d e s a g t till e n af faderns jaktkamrater, hvilken i regel h e m k o m från j a k t e n m e d lika t o m m a h ä n d e r s o m m a g e: » H v a d n i s k j u t e r i d a g, d e t l o f v a r j a g att ä t a u p p r å t t », o c h så v i d m i d d a g s b o r d e t p å sin tallrik fann en v ä l p l o c k a d o c h urtagen, m e n a l l d e l e s o k o k t sparf, k o m h o n i c k e m e d n å g r a undanflykter, utan grep sig m o d i g t o c h tyst v e r k e t a n, åt o c h s v ä l j d e, s v ä l j d e o c h åt, tills f å g e l n v a r slut.
V i d d e h a n d k l a p p n i n g a r, s o m n u följde, höll h o n g o d m i n o c h skämtade gladt p å sin e g e n b e k o s t n a d m e d de andra bordsgästerna, m e n aktade sig för framtiden a t t p r a t a flere f ö r f l u g n a o r d, s o m s e d a n v o r o så l e d s a m m a a t t » ä t a u p p ».
I EN T I D, då det talas så m y c k e t o m i n d i v i d u a l i s m o c h dess berätti- g a n d e, u n d e r d e t d e n d o c k så l i t e t p å t r ä f f a s i v e r k l i g a l i f v e t, är d e t bra uppfriskande att n å g o n g å n g r å k a e n p e r s o n l i g h e t, s o m är s a n t o r i g i n e l l, s o m är » g a m m a l d a g s » i d e t t a o r d s b ä s t a m e - n i n g, s t a r k till k r o p p o c h s j ä l, g l a d l y n t, m o d i g, trofast o c h g o d, o c h s o m vågar vara sig själf hela lifvet ut.
Just en sådan personlighet var den i Väster- vik n y l i g e n aflidna g r e f v i n n a n A d é l a i d e Le- wenhaupt.
D o t t e r af e n ä k t a s v e n s k k r i g s b u s s a f oför- falskadt skrot o c h korn, den varmhjärtade, flärdfrie o c h i alla ö d e n o f ö r f ä r a d e g e n e r a l e n, baron Sixten Sparre o c h hans h ö g f ö r n ä m a maka, grefvinnan Caroline Lewenhaupt, föddes Adélaide den 2 3 juli 1 8 2 0 på det vackra N y g å r d v i d Gamlebyvikens strand i Norra K a l m a r län.
Intet slags k l e m i g h e t visades v i d d e f e m s m å fröknarna Sparres uppfostran.
Friska, glada och okonstlade, tumlade de hurtigt o m i skog Med s n a b b intelligens, tillägnade A d é l a i d e sig 1830-talets finaste k v i n n o b i l d n i n g, där g r a c e n i språk, hållning o c h hela u p p t r ä d a n d e s p e l a d e e n så stor roll.
D e t var inte bara f r a n s k a, s o m t a l a d e s, u t a n d e t v a r e n vacker franska.
D e t var - b e h a g i dansens rörelser o c h djärf elegans i d e n säkra ridten.
Redan vid 1 0 års å l d e r s p e l a d e d e n lilla A d é l a i d e på piano en Beethovensonat på en konsert i V ä s t e r v i k o c h förstod sig h v a r k e n p å att vara b l y g eller stolt öfver detta uppträ- dande, » s o m m a m m a o c h pappa hade sagt b o r d e s k e f ö r att h j ä l p a e n o l y c k l i g.
» När hon s e d a n fick se e n g a m m a l, hälft förgäten h a r p a h o s s i n m o s t e r o c b g e n a s t d j u p t intres- s e r a d e s a f d e t t a i n s t r u m e n t, fick h o n l ö f t e a t t lära spela därpå, o m h o n k u n d e stränga o c h stäm- m a detsamma.
Dagen och, större delen af natten g i n g o, m e n d e n n y a da- gen såg A d é l a i d e v i d sina önskningars mål och i be- sittning af en n y 1 0 0 - r i k s d a l e r s s e d e l till bestri- „.
, d a n d e af k o s t n a d e n för AMANDA JANSSON SOM DYVEKE I » KRISTIAN II ».
— 2 — IDUN 1899. bäras ut ur stugan.
Sålunda röjdes r e d a n n u det " k a r a k t ä r s d r a g, s o m s k u l l e b l i f v a så ut- m ä r k a n d e för d e n kvinna, hvars trofasta vän- skap i sanning var af det äkta nordiska slaget.
D j u p sorg kände hon ock, då det älskade b a r n d o m s h e m m e t m å s t e säljas.
D e t t a o c h d e t o k o n s t l a d e l a n d t l i f v e t v o r o a l l t i d f ö r e m å l för hennes kärlek o c h längtan.
S e d a n f a m i l j e n t i l l b r i n g a t n å g r a år p å H a g a öfversteboställe i Upland, blef Sixten Sparre c h e f för S v e a L i f g a r d e o c h f l y t t a d e n u till Stockholm.
D e n unga Adélaide k o m då med i » stora v ä r l d e n ».
Alltid glad o c h vänlig, blef h o n o m t y c k t o c h eftersökt.
H v e m ville ej g ä r n a vara t i l l s a m m a n s m e d d e n, s o m alltid h a d e så r o l i g a o c h v ä n l i g a s v a r att g e, s o m d a n s a d e så lätt, s t y r d e s i n g å n g a r e så säkert, h v a r s h a r p o t o n e r s ö f d e h j ä r t a t till r o o c h s o m f ö r s t o c h f r ä m s t a l l t i d v a r så v i l l i g att offra t i d o c h b e k v ä m l i g h e t f ö r att t j ä n a e n v ä n eller b i s p r i n g a e n o l y c k l i g.
D e n u n g a flickan i s i n e n k l a d r ä k t m e d s i n friska, o k o n s t l a d e n a t u r v a r a l l t i d lifligt u p p m ä r k s a m m a d ä f v e n af v å r n u v a r a n d e k o n u n g o c h h a n s b r ö d e r, o c h i synnerhet stämde hennes väsen väl öfverens m e d d å v a r a n d e k r o n p r i n s e n s.
H j ä r t l i g t skrat- t a d e d e n n e, n ä r h o n m e d ett k v i c k t o c h fint svar l y c k a d e s reda sig v i d n å g o t b r y d s a m t tillfälle.
Systerringen Sparre m i s t a d e sin skönaste klenod, när d e n v a c k r a o c h älskliga Cecilia S p a r r e s k ä n k t e s i n h a n d till g r e f v e C h a r l e s L e w e n h a u p t o c h m e d h o n o m bosatte sig i Frankrike.
Grefve Lewenhaupt var nämligen i n f ö d d f r a n s m a n, s o n s o n till d e n 1 7 4 3 hals- h u g g n e general Lewenhaupts son, s o m v i d faderns d ö d för alltid l ä m n a d e fosterlandet.
Äfven på mödernesidan härstammade grefven från S v e r i g e, d å h a n s m o r b a r d e t f ö r o s s kära namnet W a s a b o r g.
H o s denna i Strassburg bosatta syster samt e n b e s l ä k t a d f a m i l j S p a r r e i P r o v e n c e till- b r a g t e A d é l a i d e å r a t a l a f sitt lif, u n d e r h v i l k a h o n k o m i tillfälle att s e o c h erfara m y c k e t nytt o c h skönt.
F ö r sina v ä n n e r v a r h o n alltid d e n s a m m a, a n t i n g e n de s å g o h e n n e i S m å l a n d s e n k l a b y g d e r eller i F a u b o u r g S:t G e r m a i n s exklusivt aristokratiska kretsar, ö p p n a för h e n n e g e n o m h e n n e s b ö r d o c h släktskap, m e n s l u t n a för t. e x.
e n L u d v i g F i l i p — borgarkungen, s o m dess stolta m e d l e m m a r kallade h o n o m.
Under denna tid d o g Adélaides älskade fader o c h hemlängtan k ä n d e s n u ofta t u n g för h e n n e s fosterländska sinne.
H o n u p p f y l l d e åöbk s i n d ö e n d e ä l s k l i n g s s y s t e r s, C e c i l i a s, ö n - skan, när h o n g e n o m giftermål m e d dennas e f t e r l ä m n a d e m a k e b l e f i m o d e r s ställe f ö r d e 3 små systersönerna.
I hans h e m, s o m n u o c k s å blef hennes, fostrades de u n g a sönerna m e d g a m l a tiders flärdfrihet o c h s t r ä n g a l y d n a d s k r a f, ofta u n d e r k a m r a t l i g a lekar, så att d e l ä r d e s i g fatta, att » f ö r s t p l i k t e n o c h s e d a n n ö j e t » är l i f v e t s r ä t t a ordning.
Ingen d u m högfärd och inga ovanor, m e n v ö r d n a d för äldre o c h ö g o n b l i c k l i g l y d n a d f ö r f ö r ä l d r a r n e f o r d r a d e s af d e m, s o m h o n i g e n g ä l d g a f s i n k ä r l e k i fullaste m å t t.
A l l t tätare b l e f v o b e s ö k e n i h e m l a n d e t o c h s n a r t s k a f f a d e s ett e g e t h e m i d e n g a m l a h e m b y g d e n, d ä r g r e f v i n n a n s k y n d a d e att u p p - s ö k a g a m l a v ä n n e r, u t a n h ä n s y n till d e r a s s t å n d eller v i l l k o r.
E f t e r k r i g e t 1 8 7 0 s l o g det grefliga paret helt n e d sina bopålar i d e n lilla s t a d e n V ä s t e r v i k, d ä r f r å n d e r a s h u s v i d stadens vackra h a m n b j ö d s på den härligaste utsikt öfver haf o c h land o c h där d e g a m l a vännerna på herrgårdarne i det o m g i f v a n d e v a c k r a T j u s t h j ä r t l i g t g l a d d e s ö f v e r att o f t a få e m o t t a g a o c h g ä s t a d e n v ä n f a s t a g r e f l i g a familjen.
S ä l l s y n t u n g d o m l i g, f r a n s y s k t fin o c h spiri- t u e l l, v a r g r e f v i n n a n e n i n g a l u n d a v a n l i g före- teelse, a n t i n g e n m a n såg, hur h o n m e d inspi- rerad blick » gaf en tolkning ljuf o c h i l a r, t o l k n i n g af m i t t h j ä r t a s d r ö m m a r v i d e n h a r p a af E r a r d », eller när h o n k o m r i d a n d e p å sin m j ö l k h v i t a s p r i n g a r e, eller n ä r h o n — h ö l j d i en vid, g a m m a l d a g s kappa — stod hos n å g o n g a m m a l o c h fattig sjukling i n ö d e n s låga k o j a.
» N u t i d e n t ä n k e r m e s t p å b a r n e n • — d ä r f ö r v i l l j a g ä g n a m i g åt d e g l ö m d a o c h g a m l a, » sade h o n trohjärtadt, o c h h o n höll nu, s o m alltid, o r d.
Gladast k ä n d e h o n sig i naturens sköte o c h s m i t t a d e d å alla m e d sin m u n t e r h e t, sina oskyldiga upptåg o c h kvicka samtal.
Hennes bref voro trogna uttryck af hennes personlig- het.
E n beundrare skref en g å n g o m h e n n e s p e n n a, att d e n v a r » k v i c k l i k s o m e n ö d l a s v ä n d n i n g, ädel s o m en kungsörns flykt o c h så m i l d, s o m o m d e n v o r e u r e n ä n g e l s v i n g e r y c k t.
» G r e f v i n n a n s k y n d a d e att g ö m m a u n d a n det s m i c k r a n d e brefvet, m e n för sent för den, i hvars m i n n e orden redan funnit resonnans.
D o c k äfven för h e n n e k o m m o ålderns o c h s j u k d o m e n s dagar, ehuru de i det längsta läto v ä n t a p å s i g — s a m m a lifliga k ä n s l o r, s o m h e l a l i f v e t f ö l j t h e n n e, b i b e h ö l l h o n d o c k till d e t sista.
D e v ä n n e r, i h v i l k a s g l ä d j e o c h s o r g h o n så v a r m t d e l t a g i t, k ä n n a d j u p t d e t t o m - r u m h o n efterlämnat, d e n n a » v ä n s o m f å ».
D e n 4 f e b r.
1 8 9 7 träffades h o n a f ett slag- a n f a l l, efter h v i l k e t h o n v ä l d e l v i s tillfrisk- nade, m e n d o c k förde en t y n a n d e tillvaro.
H e n n e s s ä l l s y n t själfulla b l i c k t a l a d e u n d e r denna sorgliga tid tydligare än hennes stackars förlamade t u n g a k u n d e det, då h o n för vän- n e n t o l k a d e s i n l ä n g t a n efter e n b ä t t r e v ä r l d.
m e d ett r u m o c h k ö k, att m a n — j a g m e n a r f ö r s t å s h u s t r u n — är s i n e g e n j u n g f r u, eller att m a n — å t e r i g e n h u s t r u n — å t a r s i g e t t a r b e t e h v i l k e t s o m helst, t. o.
o m d e t v o r e att s i t t a i » J ö n s s o n s partiaffär för ä g g o c h s m ö r till k l.
/ a 4 » h v a r j e d a g, allt h e l l r e ä n att s k i l j a s från d e n j a g älskar.
1 H v i l k e n j o r d i s k l y c k a är v ä l j ä m f ö r l i g m e d d e n att h a f v a f u n n i t e n v ä n, v i d h v i l k e n j a g f ä s t m i g m e d s y m p a t i e n s o c h k ä r l e k e n s allra starkaste b a n d?
K a n väl en sådan känsla lätt b y t a f ö r e m å l?
K a n d e n lätt ryckas u p p, utan att ö d e l ä g g a d e n g r u n d, h v a r u r d e n v u x i t u p p?
— D u h a r n o g r ä t t i, att j a g i c k e h a r n å g o n e g e n e r f a r e n h e t af d e n n a » a f s k y v ä r d a inrätt- n i n g », en lång, offentlig förlofning, m e n ett v e t j a g d o c k säkert, o c h d e t är att j a g a l d r i g s k u l l e k u n n a t slå u p p m e d m i n ä l s k a d e J o h a n, h a d e o c k vår förlofning räckt i fyra g å n g e r fem år.
O m hans k ä r l e k s k u l l e b e s t å t t p r o f v e t lika länge, det vet j a g naturligtvis e j.
V i k v i n n o r (i a l l m ä n h e t) ä l s k a n o g t r o f a s t a r e ä n m ä n n e n, j u s t e m e d a n v i l ä g g a h e l a v å r själ i vår kärlek.
M e n j a g ryser v i d tanken på h v a d det skulle blifvit af m i g, o m J o h a n bru- tit m e d m i g.
A t t blifva sviken i sin kärlek, det måste kännas, s o m o m m a n helt plötsligt b l e f v e f ö r v a n d l a d till e n i s s t o d.
H u!
j a g t y c - k e r m i g f ö r n i m m a, h u r u b i t t e r h e t e n s k y l a spri- der sig g e n o m hela m i n varelse, o c h väl kan j a g förstå Ella R e n t h e i m, då h o n förebrår Ga- briel B o r k m a n, att han d ö d a t » kjaerlighedslivet » i h e n n e, d å h a n s v e k h e n n e, s å att h e n n e s h j ä r t a b l i f v i t k a l l t o c h d ö d t f ö r allt o c h alla.
Ä r e j s å d a n t s j ä l a m o r d?
O c h o m m a n själf s v i k e r s i n v a r m a s t e k ä n s l a, är e j d e t t a ett själens själfmord?
T ä n k på Ibsens » B r a n d » eller rättare p å d e n n e s g a m l a m o r, d e n giriga Hennes åldrige m a k e hemkallades, men ännu d r ö j d e för h e n n e döden-befriaren.
Han k o m d o c k slutligen, sedan h e n n e s sista t i d f ö r l j u f v a t s g e n o m d e så i n n e r l i g t ä l s k a d e s ö - nernas närvaro o c h ö m m a, hängifna vård, den 1 5 sistl. j a n u a r i.
— h ä x a n v o r e j a g f ä r d i g att s ä g a, h o n s o m blef o t r o g e n sin kärlek, h v i l k e n h o n m i n n e s såsom något » både dumt och s m u k t »?
Tror d u e j I b s e n v e l a t s ä g a, att o m h o n varit s i n kärlek t r o g e n, skulle h o n ej blifvit d e n h o n blef.
M e d henne bortgick ur tiden en sällsynt utpräglad personlighet, en rik ande, ett v a r m t hjärta o c h den m e s t trofasta v ä n.
Många, m å n g a g a m l a o c h fattiga begråta bittert hennes död och välsigna hennes minne.
M e n förlåt m i g, käraste H e l g a, dessa starka o r d o m s j ä l a m o r d o c h h ä x o r.
J a g tror, att d å d u b r ö t d i n f ö r l o f n i n g m e d E r i k, så ä l s k a d e d u h o n o m i c k e, o c h i så fall v a r d e t n o g b ä s t b å d e f ö r h o n o m o c h f ö r d i g att f ö r l o f n i n g e n blef bruten.
A t t d u, efter att u n d e r f e m års tid nästan dagligen hafva varit s a m m a n m e d E r i k, efter a t t u n d e r d e n n a t i d h a f v a ä g t i h o n o m din bäste förtrogne, din varmaste vän, n u kan känna, s o m o m du skulle k u n n a » h a k r a f t e r till allt — allt u t o m d e n n a d å d l ö s a v ä n t a n », k ä n n a, s o m o m d u n u, » s e d a n d u åter- fått d i n frihet, s k u l l e k u n n a återfinna d i g själf och ditt glada h u m ö r », detta visar tydligen A.
R — M.
SVAR T I L L F. D.
F Ä S T M Ö.
10 februari 189.
0 Min kära H e l g a!
B e h ö f v e r j a g v ä l s ä g a d i g, a t t d u är h j ä r t - l i g t v ä l k o m m e n till m i t t k ä r a h e m o c h d i n e g e n g a m l a v ä n?
J a g l ä n g t a r att få träffa d i g f ö r att r i k t i g t få t a l a u t m e d d i g, få h ö r a a f d i n egen m u n hvad du tänkt och känt under d e s s a g å n g n a f e m f ö r l o f n i n g s å r, o c h så ä f v e n få s ä g a d i g h v a d j a g t ä n k e r o m s a k e n.
Ty, m i n e g e n, r a r a v ä n, j a g fruktar, att j a g m å s t e d e l v i s o g i l l a d i g, o c h d e t är k a n s k e m e s t v ä r - d i g t v å r g a m l a v ä n s k a p, att j a g tillstår d e t t a m e d d e t s a m m a i stället f ö r a t t d r ö j a d ä r m e d, till d e s s d u k o m m e r.
I c k e så, s o m s k u l l e j a g icke, liksom du, anse långa förlofningar s o m ett oting, ja, s å s o m n å g o t onaturligt, m e n — a t t t v e k a att f ö r l o f v a s i g m e d d e n m a n älskar, d ä r f ö r a t t u t s i k t e r n a att s n a r t få e t t e g e t h e m ä r o n å g o t m ö r k a eller att a f s a m m a s k ä l b r y t a e n f ö r l o f n i n g m e d d e n, s o m m a n, så att s ä g a, v u x i t f a s t v i d m e d s i t t v ä s e n s finaste h j ä r t e - rötter, det t y c k e s m i g m i n s t lika onaturligt.
E r a m y c k e t lättare k a n j a g då förstå, att m a n, f ö r att k u n n a g i f t a s i g, i n s k r ä n k e r s i g till d e t allra m i n s t a, att m a n t. e x.
n ö j e r s i g — så s y n e s d e t å t m i n s t o n e m i g — att d i n k ä r l e k e j v a r af r ä t t a s l a g e t.