Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Dock hade damerna kommit öfverens att ej be om pengar för sin förening, utan hellre sluta arbetet, när pengarne toge slut.
Men det blef som enkans oljekruka.
När det lidit om några månader och herrarne ej hörde af något attentat mot deras kassor, veknade deras hjertan.
Ofta hittade eu femma, ibland t. o. m. en tia vägen till syförenin- gen.
Sutto några herrar en afton vid ett spelparti, hände det ofta, att värdinnan fick vid supén mottaga vinsten för syföreningens räkning.
Ett år anordnades en soaré med dans, ett annat år sällskapsspektakel; behållningen gick till syföreningen.
Afbränningarna voro obe- tydliga, hvar och en hjelpte till i sin mån, allt enkelt och anspråkslöst. — äfven behåll- ningen, men den räckte dock att värma många små, som fröso.
Under årens lopp insattes öfverblifna medel i sparbanken att qvarstå och förräntas, så att, om hårda tider stundade, det skulle fin- nas något att ta till.
Första året nådde in- komsterna ej ens upp till hundra kronor, men sedan tog det sig för hvarje år.
I höst börjar denna syförening sitt åttonde år, så man ser, att den ej blef ett ögonblic- kets barn.
Noggranna räkenskaper föras, och namnen på de personer, som erhålla kläder, uppteck- nas, jemte specifikationen på det gifna.
Det är nämligen nödvändigt vid följande utdel- ningar att kunna se, hvad hvar och en er- hållit, för att kunna dela någorlunda jemt.
Skulle någon finna sig tilltalad af denna enkla organisation af en syförening och finna sig böjd att inrätta något dylikt (och förstås äfven utföra det), vore förf.
innerligt glad.
Säkerligen stå Iduns spalter öppna för för- frågningar i detta ämne, om sådana skulle anses behöfliga.
Säkert är ock, att den lilla möda, man offrar på ett dylikt företag, blir rikligen ersatt af den tillfredsställelse, man erfar, att man i någon mån bidragit att » kläda de nakna ».
- ma.
Flickfunderingar öfver eft svenskt » Bon marché! » » Kära Lissie!
usen tack för ditt intressanta, kärkomna bref från det glada Paris; jag är då den sista att förvånas öfver, att du trifs der förtjusande; jag minnes allt för väl, hur betagen jag sjelf var för två år sedan, när pappa och jag voro dit öfver, du vet.
Ja, tänk dig, det var ett riktigt sälthetsrus!
En sak har jag dock funderat ut nu efteråt, sedan jag börjat blifva gammal och förståndig, och det är, att vi resande svenskar, när vi första gången komma ut, allt äro benägna att öfverdrifva saker och ting för oss sjelfva en smula.
Det kanske inte är så mycket att undra öfver — for det är ju verkligen storartadt!
Du berättar, hvilket öfverväldigande in- tryck du fått af de stora modemagasinen — » Le prin- temps », » Bon marché » och hvad de nu allt heta — och naturligtvis var jag sjelf der och såg och såg och beundrade.
— Du har rätt: det är ett paradis för oss svaga Evor.
Men kan du tänka dig, här gå vi i alla fall midt i vårt kära gamla Stockholm, som vi tyeka oss känna från tutl till tull, år ut och år in, och ha egentligen ingen ordentlig aning om, hur nära » L e printemps » och » Bon marché » äro oss; förstå mig rätt, icke de parisiska, men godt motsvarande stock- holmska.
För att nu tala om Labatt t. ex. — ja, du kän- ner honom lika väl som jag, hela det qvinliga Sverige känner honom; o, jag minnes väl, hur den klädde ditt svartburriga lilla hufvud förtjusande, den körs- bärsröda vårhatten, du köpte der förleden; ja, för att nu tala om Labatt endast, så är ju hans affär här vid den trefliga Drottninggatan riktigt en stor- stadsaffär.
Ja, vi damer reflektera aldrig så noga öfver det, hvilken storartad utsträckning det förnämsta i den vägen äfven här hemma har nått, ty » parisiskt », » parisiskt » klingar det beständigt, som något oupp- nådt, oöfverträffligt, i våra öron.
Men här om dagen var jag verkligen der uppe på öfre botten, y jag behöfde några svarta spetsar till min klädning.
Jag har nämligen fått sorg efter gamle onkel Fritz, du kommer nog ihåg honom se ' n den der qvällen, då han bjöd oss på glace i Berns i vintras.
Så träffade jag den artige chefen sjelf, och af en slump kommo vi in just på det här kapitlet, om hvilket jag nu så sakförståndigt predikar.
Och när jag talade om Paris och Paris, så log han till sist och sade: » Ja, det är nog sannt, att dit ha vi här hemma ännu ej hunnit.
Men ett godt stycke på väg äro vi, och om det roar damerna (ty, ser du, mamma var ined), så skall jag ha äran föra eder genom etablissementet.
Domen sen sjelfva! » Naturligtvis roade det oss!
Och tänk dig — det
VI vilja särskildt fästa uppmärksamheten pä Iduns lämplighet för plats- sökande och platsutbjudande annonsÖrer, afvensom för alla öfrlga slags hade jag aldrig trott!
Det var verkligen präktigt!
Jag skall försöka, så godt jag kan, i korta ord be- skrifva det för dig.
I den eleganta butiken på nedre botten har du kanske aldrig varit, den är just i dagarne öppnad; de ha egentligen utstyrselsaker der nere och » La gracieuse », som gå i tusen- och åter tusental.
T y när nu vi damer engång nödvändigt ska snöra oss, så.
Ja, du förstår mig nog.
Så ha vi den trefliga beqväma trappan till loka- lerna i öfre våningen, der alla hattarne pro primo finnas.
Det kan jag försäkra dig, att vi hvarken få nyare eller elegantare moder i Paris.
Ett sär- skildt rum, som jag nu fick direkt besöka förstås, är det för sorgartiklar.
Inte vill jag just önska dig få anledning att gå dit; men så pass mycket vackert finnes der att se, att man nästan kan komma att glömma åtminstone — en gammal onkel.
Så långt känna väl vi Stockholmskor i allmänhet till den stora affären; men der bakom löljer en ännu större part, dit ej oinvigde i regel få blicka in, och der så att säga det inre maskineriet drifves — jag menar expeditionslokalerna för landsorten, atelie- rerna och magasinen.
Kan du tänka dig, de ha lått lof att bryta genom mellanväggen mellan två hus, för att alla dessa rum skola få plats, och i dem alla ser du takhöga hyllor med hela berg af kartonger, kartonger och karton- ger.
Hvad de innehålla, förstår du väl.
D e ha rummen numrerade, för att hålla ordentligt reda på dem, och jag läste åtminstone n:r 15 pä en dörr, så mycket är säkert.
Härifrån expedieras de ota- liga reqvisitionerna från landsorten, här finnas sär- skilda rum för varubesigtningar och mottagande af varor, öfverallt beqvämt och ljust med telefoner och allt sådant der.
Så ledde han oss in i ett stort magasin, som var fullt med idel — halmflätor till hattar.
T y de flesta hattarne fabriceras i Stockholm på en fabrik, som levererar uteslutande för denna affär, och det är bara » chicken », som tas utifrån.
Det der satte jag nog i pappa, må du tro, som är så arg protektionist och brukar ondgöra sig öfver den utländska fiärden.
De begagna till och med svenska flätor till de gröfre sorterna.
Ett annat stort magasin var fullt af idel » L a gracieuse »; man skulle med dem kunna klä en hel amazonarmé i pansar.
Sist kommo vi in i sy- och monteringsatelierna, der 30 unga flickor vid belam- rade bord, i bjertaste ljussken, med vana fingrar stofferade dessa små underverk till hattar, som sedan kläda unga och gamla hufvuden och beundras från Ystad till Haparanda.
Nej, nu är jag riktigt vimmelkantig af allt, hvad jag sett och berättat, och orkar ej heller skrifva mer för denna gång.
Farväl nu derför med en kyss, min älskling; skrif snart och tänk, när härnäst du går upp till » Bon marché » eller » L e printemps », på Labatt — och din egen Sthlm den 1 oktober.
Anne-Marie. » Hvem skall ge vika först?
hidt under den första tvisten emellan ett ungt äkta par frågade den unga mannen sin hustru, hvilken som borde ge vika först, mannen som är hufvudet för qvin- nan, eller qvinnan som är skapad för mannens skull.
Då lade hon armarne omkring den uppretade makens hals och svarade med en kyss: » Dera som älskar mest. » Teater och musik.
Kungi.
operan har med god framgång återupptagit Verdis opera » Ernani ».
Trots de flerstädes hos denna opera lätt skönjbara bristerna fortfar den dock att samla talrika åhörare.
Att härtill mest bidra- ger det ypperliga utförandet, torde emellertid vara klart för alla.
Främst glänser naturligtvis fru Ost- berg, hvars utförande af Elviras parti, särdeles i vo- kalt hänseende, är briljant, ja, oöfverträffiigt.
H r Sellman är nog också den bäste Ernani, som nu står till buds.
Bristerna i hans röst öfverskylas af det goda utförandet och den värma, han förstår inlägga i sitt föredrag.
Gamle Silvas roll innehafves af hr Strömberg, hvilken nog utför den korrekt, men borde skänka den litet mera lif.
Mången skulle annonser som beröra familjekretsen.
— Annonser mottagas endast genom S. GumasMus annonsbyrå och hos redaktionen.
Abonnentsamtare antagas.
Ett särskildt intresse har operan vid sitt förnyade uppförande erhållit genom den lyckade debut, hr Oskar Lomberg gjort i konung Karl V:s roll.
H r L.
förfogar öfver en vacker tenorbaryton och förstår att använda den väl.
En och annan störande oskönhet i röstens klang, som någon gång förnimmes, torde lätt kunna bortarbetas.
Litet mera ledighet i rörelse och uppträdande i öfrigt vinnes nog ock med tiden.
Säkert är, att k. operan i hr L. skulle göra en god acqvisition.
— Orkestern under hofkapellmästar Nordqvists egen ledning sköter sig som vanligt förträffligt.
I dag (fredag) gifves » Carmen », med fröken Wolff i titelrollen.
har nyligen med stor fram- gång utfört denna roll å k. teatern i Köpenhamn.
Nästa nyinstuderade pjes å k. operan blir Meyer- beers praktfulla opera » Nordens stjerna », hvilken under de senaste veckorna flitigt repeterats.
Denna opera har ej på flere år gifvits härstädes.
Bollbe- sättningen blir nu också så godt som ny.
Abonnementsföreställningarna å k. operan taga sin början måndagen den 14 dennes.
Likasom under föregående säsong omfattar abonnementet 30 före- ställningar.
De, som önska teckna sig för abonne- ment, böra derom göra anmälan å k. operan 1 tr. upp, uppgång från biljettförstugan kl. 1 — 3 midda- gen.
Teckningen begynte i går (torsdag) och fort- går under de närmaste dagarne.
Dramatiska teatern bjöd i måndags på en ny helaftonskomedi af franskt ursprung.
Victorien Sardou, känd författare till flere tendentiösa pjeser, har här i förening med Kaymond Deslandes skrifvit ett stycke utan all tendens, tydHgen endast afsedt att roa en bortskämd teaterpublik.
Och häri lära de båda författarne verkligen hafva lyckats — åt- minstone i Paris.
Ja, det vore orätt att säga, att de ej också lyckats här hos oss.
Den svenska öf- versättningen af &gt; Belle-Maman » — här kallad » Lilla svärmor » —, verkstäld af hr Ernst Lundquists vana hand, tyckes ganska troget återgifva originalet.
Och detta är både roligt och synnerligen väl gjordt.
Särdeles framstår första akten såsom en dramatisk skapelse, full af spirituelt lif och fyndighet.
Andra akten är svagare, men den tredje tar åter upp sig.
A f princip redogöra vi ej för styckets innehåll, utan uppmana våra älskvärda läsarinnor att sjelfva taga kännedom derom å dramatiska teatern.
Så mycket vilja vi emellertid säga, att » lilla svärmor » säkerligen är den älskvärdaste bland svärmödrar och vidt skild från den föreställning, man i allmänhet har om det » ting », som kallas svärmor.
Titelrollen, fru Noirel, innehafves af fru Fahlman, hvilken med äkta fransk esprit tolkar den samma.
Ja, vi tveka ej att räkna denna roll till fru Fahl- mans allra bästa.
Understödd af en för rollen syn- nerligen lämplig och tilltalande apparition, förstår hon att af den samma göra en verklig karaktär.
Man behöfver ej bråka sin hjerna med att utfun- dera, om denna menniska verkligen finnes till eller ej; man har henne lifslefvande framför sig, tror sig när som helst kunna träffa på henne i lefvande lif- vet.
Så naturligt rör hon sig, och så naturligt hand- lar hon med de förutsättningar, hon har.
Fru Fahl- man förtjenar i öfrigt särskildt beröm för sin goda behandling af dialogen och för sitt tydliga textuttal.
När allt kommer till allt, torde det vara svårt att uppvisa en bättre fru Noirel.
Lilla svärmors nyss bortgifta dotter Suzanne har i fru Rundberg fått en på det hela taget god repre- sentant.
Det naiva, hängifna och innerliga pointe- rades lika väl som harmen, då den unga makan tror sig bedragen.
I notarien Thévenots roll var hr Personne mycket tillfredsställande.
Bollen var riktigt uppfattad och återgafs med nödig moderation och finess.
Det ko- miska elementet kom derjemte till sin fulla rätt.
H r P. förtjenar derjemte särskilda loford för styckets iscensättning.
Ur Bcecksiröm skämmer aldrig bort en roll, det vet en hvar; dock undra vi, om den af hr B. åter- gifna Boudinois är sådan, som författaren tänkt sig.
Breddes här månne ej ett något för starkt skimmer af löje öfver personen, då man väl i stället borde tänka sig Boudinois som helt rätt och slätt en gam- mal hedersman af tillbakadraget lynne, men mäk- tig den innerligaste hängifvenhet och färdig till de största uppoffringar för den älskade?
— Bland in- nehafvarne af de många birollerna förtjena särskildt hrr Fredrikson — i en för öfrigt temligen otacksam roll — Örtengren och Palme (de båda senare som ett par förkylde sekundanter i tredje akten) att om- nämnas.
Spelet gick för öfrigt på det hela taget godt.
Dock märktes åtskilliga brister i memorerin- gen — något som ej borde få förekomma vid lan- dets första dramatiska scen.
Iscensättningen var synnerligt god; dekorationer och möbler ovanligt präktiga och eleganta.
Salongen var fullsatt till sista plats och bifallet lifligt.
Stycket torde sålunda kunna förutspås en lifskraftig tillvaro.
Vasateatern drager fortfarande goda hus med sin nya operett » Kapten Fracassa ».
Den har nu gifvits ett par veckor och går tills vidare hvarje afton.
Att utförandet nu vunnit i jemnhet och samklang.
är naturligt.
Soaré gifves om söndag af direktör F. Sengzon jemte medlemmar af sångsällskapet » Orpheon » med biträdande i Vetenskapsakademiens hörsal kl. half 8 e. m.
Den 2 okt.
Vi göra alla läsarinnor uppmärksamma på vår Eiffel- tornannons i detta nummer.
Visen den för edra bekanta, som tiiläfventyrs ännu ej prenumerat på Idun, och bidragen så efter bästa förmåga till eder egen tidnings spridning!
Berättelse för Idun af A ve.
(Forts.) / ^ J p n a Nerfält, som sjelf tillhörde den tje- tJsH » nande klassen, anade och förstod en del af det, som rörde sig i det hederliga parets sinne.
Men hennes falska ställning gjorde henne rädd, och med en framstammad för- klaring, att honville söka efter ätbar svamp, drog hon sig längre in i skogen.
Och stormen kom med starka vingslag från hafvet, brusade fram genom trädkronorna, men ingen af dessa fem menniskor aktade på den mägtiga orgeltonen; der var en ännu starkare storm i deras hjertan, en hvirfvel af lidelser, som bröto mot hvar andra.
Då Halverson och hans hustru kommo fram till bergsstupet sågo de Klara i vild ysterhet springa ned för en sluttning, som på ett enda ställe för ner till stranden, der en af klippgrottorna är omdanad till efl kammare och försedd med bord och bänkar.
Klara höll fast den unge mannens hand och drog honom med sig.
Stormen ref i hennes hår och kläder, brän- ningen stod som ett hvitt fräsande skum nedanför berget, och våg efter våg vältrade fram, tog stark sats öfver refven, hoppade upp och slogs till en fin grå dimma mot jette- bergens granitväggar och pelarrader, medan hafsmåsar med vilda skri svängde in öfver de skarpa klipptinnarne.
Allt häftigare kommo vindstötarne och drefvo med ett ilsket hvinande de fradgande böljkammarne mot refven nedanför grottorna och upp emellan klippväggarne.
Men ännu stod Klara nere på rullstensbältet och tycktes envist fasthålla sitt beslut att gå in i en af grottorna.
Ingen kunde höra, hvad hon ropade till Steinerz, som med vredgad hållning stod några steg bakom henne; men de tre, som uppe från randen af det branta stupet sågo ned på paret, förstodo, att hon blott sökte visa sig ungdomligt käck, och att han var led och förbittrad öfver hennes osmakliga spel, så ömkligt futtigt midt i det storartade natur- sceneriet.
» Hemta upp henne, Halverson! » bad Anna, men blicken hängde vid Steinerz.
» Ogräs förgås aldrig, som de säga i Tysk- land, » svarade fiskaren.
» Skulle jag hämta upp någon, blefve det honom. » » Att fröken Anna kan vara kontant vän med en sådan fru! » utbrast nu fiskarens hustru,
pekande på den grönskimrande gestalten, som klängde sig fast vid klippväggen, skrattande så de hvita tänderna lyste, medan stormen tjöt och hafvet med vildt raseri vältrade sig fram allt mer och mer hotande.
» Jag är inte hennes vän! » — orden ljödo som ett gällt skri, och flickan tryckte sig ned mot marken med händerna för ansigtet.
De två qvinnorna hade sökt lä bakom ett klipputsprång der uppe, men Hal versen gjorde sig färdig att gå ned och tala förnuft med Steinerz.
D å såg han, hur Klara med otro- lig vighet klängde öfver klippblocken, tog en liten sväng, som om hon från ena sidan ville bana sig väg till grottorna, men hastigt vände och var med några raska språng bredvid Steinerz uppe på rullstensbältets öfre kant, följd i hälarne af ett fräsande vågskum.
Han grep hennes arm och förde henne upp på trappvägen.
Hennes gröna drägt var fuk- tig, skumperlor blänkte i det rödbruna håret, och hon hängde flämtande, tungt på hans arm.
Men ögonen lyste med underlig glans, läp- parne kröktes som till löje; der var något af en förtviflad bankruttör i hela företeelsen.
Hon hade fått visshet, på hvad hon länge anat, att Steinerz vaknat upp ur ruset och nu i henne ej såg annat än en hustru, en qvinna, äldre än han, som medlidandet bjöd honom att ej öfvergifva.
» Lätt nedåt, tungt upp igen », anmärkte Halverson, då han visade paret bort till den fullständigt lugna plats, der hans hustru och Anna väntade med kaffet.
Steinerz smålog bittert vid anmärkningen, och Klara fick något skamfullt i blicken.
» Hvad gör Anna? » frågade hon tonlöst.
» Frun skulle inte pröfva flickan så hårdt, hvar och en är rädd om sin tillhörighet », sade fiskaren med en underligt menande blick på den unge mannen.
Väggohyra försvinner, om man stry- ker renad karbolsyra här och der i rummet samt låter det stå tilltäpt 1 dygn.
Emmy.
Att borttaga vin- och saftfläckar af duktyg och linne har jag många gån- ger utfört på följande sätt; Man sät- ter en kastrull med vatten på elden och bringar den i stark kokning.
Häri doppas fläcken upp och ner, tills den är borta; ju jemnare man kan hålla vattnet i kokning, ju förr går den bort.
Fläcken går lättare bort, om tyget ej förut varit i kallt vatten.
Kan ock användas för kulörta tyger, då det ej är ömtåliga färger.
J Hvarje husmoder är ju rädd om sitt vackra linneförråd och vill hafva tvätten skött på bästa och billigaste sätt.
Se här ett sådant, som jag pröf- vat och funnit utmärkt.
Kläderna bestrykas torra med grön såpa, tjockt på alla fläckar.
Härtill använder man en liten tunn träspade för att akta händerna.
Man lägger kläderna, hvart efter man såpar, på vanligt sätt på bykkaref med en säck ren björk- aska på botten.
Derefter påhälles så mycket mjukt, kallt vatten, att det står väl öfver.
Efter 3 dygn tappas luten af, och man » byker på » eller » lakar » som vid vanlig byk.
Sist hälles rent, kokande vatten öfver tvät- ten, och den är färdig att » klappa ».
Om sommaren behöfver man ej vrida kläderna, utan blott draga upp dem öfver ett smalt bräde och låta dem rinna af, hvarefter de hängas upp att » Halverson » — började Steinerz, men af- bröt sig.
Hvad skulle han väl också kunna säga?
» Lugnet är gudomligt efter stormen, och kaffet skall smaka som nektar och ambro- sia! » ropade Klara, då de alla kommit i lä och hon såg sig omgifven af klippor, bevuxna med täta buskar samt låga träd, en tillflykts- ort, välbekant för Halverson och hans hu- stru.
Klaras feberaktiga ysterhet hade vikit för något vekt, som närmast liknade en vemodig, ödmjuk ömhet.
Hon smekte Annas händer och lade sig tätt intill henne på gräsmattan.
Halverson kände sig rörd; detta drag hade han aldrig förr sett hos henne, och han nä- stan härmades på Steinerz, som ännu visade misshumör.
Helena sysslade vid den väl ombonade kaffeflaskan och såg förargad ut, då Klara, likt en sömnig kattunge, kröp i hop vid An- nas sida och såg afbedjande på dem alla.
» Frun bär sig rätt åt som en gudlös men- niska! » sade Helena, när hon räckte Klara kaffekoppen.
Detta utbrott verkade som ett sporrhugg; den ångrande Magdalena var i blinken för- bytt till den yra, lefnadsglada verldsdamen.
» Ja, jag såg väl i edra ögon ut som sjelfva hafsfrun, der jag stod nere vid stranden? » skrattade hon.
» Ser madam, jag hade för afsigt att förvilla er allesamman; Halverson var ju på vippen att låta locka sig ned, och herr Steinerz — » » Ja, Anna du kan ej tro hur modigt han stred mot mina lockelser; men han visste j u också, hvem som bad för hans unga lif här uppe på berget. » Steinerz gick hastigt fram och tog plats bredvid henne.
» Klara! » hviskade han, » var då i Guds namn en smula försigtig! » Halverson uppfattade ej orden, men han torka.
Gröfre och härdars smutsade kläder läggas först i en lösning af; för 10 öre borax, 3 matskedar ammoniak, 3 dito terpentin till 50 liter vatten.
I denna lösning få de stå 1 dygn; sedan behandlas de som föregående.
Vid klappningen händer, att såpan sitter qvar, der den varit tjockt påstruken, den är blott blå i st. f. grön.
Häraf får man ej fatta den tanken, att det är slöseri med såpa, ty det går ej åt mer än på det vanliga sättet, endast skölja väl.
Fläder- eller hyllesaft.
Få af våra husmödrar och kokerskor ha sig be- kant hur nyttig, billig och vacker denna saft är, t. ex. att färga crémer och soppor med, då dertill förut tagits sur saft.
Bären tagas vid denna tiden, eller då de fått frost, repas och läggas i kokande vatten att koka ' / « timma, silas och hälles i flaskor med smält talg i halsarne.
Denna saft kan man utan svårighet förvara i många år.
Saftsoppa med » kyssar ».
Vatten jemte saft uppkokas.
Två matskedar potatis- mjöl upplösas i kallt vatten och ivispas i den kokande soppan.
Mandel, sku- ren i strimlor, och socker efter smak tillsättes, hvarefter soppan slås i sopp- skålen.
Nu rör man två äggulor med 5 matskedar fint socker och finsiktade stötta skorpor, att det blir en så fast massa, att man häraf kan forma små bullar, hvilka sedan rullas i stötta skor- por och derefter läggas i den något afsvalnade soppan.
förstod så mycket bättre vinken och kände åter harmen koka i sinnet.
» Hafsfrun nöjer sig ju, när hon bara får en vante, hörde frun häromdagen », svarade Halverson.
Steinerz tryckte varnande Klaras hand un- der den sjalflik, som hon slängt öfver armen åt hans sida, men hon kunde ej mera hej- das.
Hon hade j u lemnat Arildsläge för några dagar i hopp, att saknaden skulle blåsa nytt lif i en låga, som började bli matt i Steinerz ' hjerta.
Återkommen hängaf hon sig besinningslöst åt sin längtan att få vara ostörd med honom, men fann ingen bättre utväg än denna utflygt till bergsgrottorna, och i sitt uppjagade sinnestillstånd betraktade hon sina tre andra följeslagare som rent be- tydelselösa bipersoner.
Klara hade önskat ett samtal med Stei- nerz för att få slut på den pinande känslan, af att han glidit ifrån henne, och att hon stod ensam på det sluttande plan, hon be- trädt, när hon, trött af det enformiga sitt husliga lif, lockade till sig den unge skånske bruksegaren, som under en del af vintern uppehållit sig i hufvudsta.den.
Sjelf hade hon under denna frivola lek med elden gripits af denna våldsamma lidelse, som mogna qvinnor stundom fatta för yngre män, och hela hennes varelse greps af ett vanvet- tigt begär att blifva skild från sin man för att kunna tillhöra Steinerz.
Hur hade icke både hon och han i deras blinda rus längtat efter sommaren för att obe- märkt kunna sammanträffa i denna aflägsna undangömda vrå, der ingen själ kände dem eller gissade deras hemlighet!
Och nu, innan rosorna vissnat i fiskelägets små trädgårdar, hade lidelsens rosor röda börjat visa det skarpa törne, på hvilket de utvecklat sina giftiga kalkar — — — Kalfkycklingar.
På en stor kalfstek skares ur tjocka låret skifvor, knapt en half tum tjocka och så stora som till biffstek.
Dessa klappas helt litet med en klubba, men de få ej gå sönder; färsk grön persilja plockas fri från stjelkar och blandas med smör lika som till kyckling, och deraf lägges litet på hvarje bultad köttskifva, hvarefter den rullas ihop omkring persiljan, och hvarje rulle sammanfästes med en fin korfsticka.