Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det vore dock ej endast den i författningar från äldre tider stadgade, öfverdrifvet långa besvärstiden, som vållade olägenheter.
Sådana förorsakades ock deraf, att olika tid vore bestämd för anförande af besvär dels hos olika auktoriteter och dels från olika orter.
Så t. ex. innehåller Kongl.
Förordningen den 10 Januari 1759, att besvär hos Ktigs-koUeyirnn, angående husesyn å militärbefälets boställen, skola ingifvas inom en månad, men i mål, som angå krono-rusthåll, inom fyra månader; att besvär till Kammar-kollegium böra inlemnas inom sex månader från Gotland och inom fyra månader från öfriga delar af riket; att besvär hos Bergs-kollegium skola ingifvas från några län inom trettionde, några inom fyratiofemte, andra inom sextionde och åter andra inom nittionde dagen; och slutligen hafva underdåniga besvär hos Kongl. Maj:t, än efter målens beskaffenhet och än efter den klagandes hemvist, fått sig tilldelade olika fatalietider från en, ända till sex månader.
Den oreda och osäkerhet, som af dylika, sins emellan skiljaktiga stadganden vållades, vore alldeles ögonskenlig, och behofvet af förändrade, efter nuvarande tidsomständigheter lämpade bestämmelser lika allmänt kändt som erkändt.
Postväsende och allmänna kommunikationsmedel vore nu helt andra än för århundraden tillbaka, och skrifkunniga biträden till klagoskrifters författande behöfde nu mera icke eftersökas på långt aflägsna orter.
Uti alla i nyare tid utkomna författningar hade ock, med antagande af den rigtiga princip, att för sökande af ändring i meddeladt beslut icke bör medgifvas längre tid, än omständigheterna oundgängligen kräfva, besvärstiden blifvit betydligt förkortad, så att man i de flesta fall ansett trettio dagars besvärstid tillräcklig; ock då, till undvikande af missräkning och andra från nu gällande stadganden oskiljaktiga olägenheter, likstämmighet härutinnan syntes särdeles önskvärd, föreslår motionären: »att Rikets Ständer ville för sin del besluta och hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att, med upphäfvande af Kongl. Förordningen den 10 Januari 1759 angående fatalier i politi- och ekonomi-mål, samt möjligen andra dithörande författningar och lagrum, en mera tidsenlig förordning i detta afseende måtte varda utarbetad, med iakttagande att ali fatalietid för besvärs anförande måtte bestämmas till endast trettio dagar från af beslutet erhållen del».
Utskottet, som, på de af motionärerne anförda skäl, icke kan annat än instämma i deras åsigt om behotvet och önskvärdheten af inskränkning uti den i flera fall allt för långa tid, som i äldre författningar är medgifven för anförande af besvär mot Underrätters och auktoriteters beslut, anser dock, att, ehuru trettio dagars besvärstid Sammans.
Memorial Jfå 14. 5 i allmänhet torde vara tillräcklig, något längre tid för fullföljande af talan hos högre
Rätt likväl måste medgifvas dels för vissa landsorter, hvilkas saknad af och aflägsenhet ifrån lättare kommunikationsleder gör undantag härutinnan nödvändigt för bevarande af deras rätt och fördel, dels ock för vissa mål och ärenden, hvilka kunna påkalla längre tid för befordrande af den utredning, som med deras fullföljande hos högre Rätt åsyftas; och Utskottet får i öfverensstämmelse härmed, vördsamt hemställa, att Rikets t-tänder, i underdånig skrifvelse till Kongl. Majit, mätte hemställa, det Kongl. Majit täcktes utfärda nådig Förordning, hvarigenom, med ändring af hvad i äldre författningar är derom bestämdt, stadgas, att tiden för fullföljande af talan mot Underrätts beslut i ekonomiska och administrativa mål, der den är längre än trettio dagar, förkortas till detta antal med undantag endast för vissa orter och mål, för hvilka Kongl.
Majit, med afseende på sär skilda förhållanden, kan finna längre besvärstid erforderlig.
Ank. till Exp.-Utsk. den 17 Maj 1866, kl. 6 e. m.
Memorial, i anledning af äterremiss af Sammansatta Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 3, öfver väckt motion om antagande af ny Kyrkolag.
Omförmälda Betänkande, hvarigenom Utskottet afstyrkt bifall till en af Doktor Säve i ofvanberörda ämne väckt motion, har blifvit af Vällofliga Borgare-Ståndet till Utskottet återremitteradt; men som detsamma, enligt hit ankomna protokolls-utdrag, är vordet af de tre öfriga Riks-Stånden bifallet, och tre Stånds mening i frågor af Bih. till R.
Prof. 1865 & 1866. 7 Sami. 2 Afd. 9 Haft. 2 6 Sammans.
Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Ut sk, Memorial AS 15. förevarande beskaffenhet utgör Rikets Ständers beslut, anser Utskottet något vidare utlåtande i anledning af återremissen ej erfordras, hvilket Utskottet härmed får för Borgare-Ståndet vördsamligen anmäla.
N:o 15. ♦ Ank. till Exp.-Utsk. den 17
Maj 1866, kl. B e. m.
Memorial, i anledning af återremiss af Sammansatta Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-TJtskottets Betänkande N:o 6, öfver väckt motion om vissa ändringar vid de för prester föreskrifna examina och lärdomsprof. Enligt till Utskottet ankomna utdrag af Riks-Ståndens protokoll, har ofvannämnda Betänkande blifvit af Vällofliga Borgare-Ståndet till Utskottet återremitteradt, men af de öfriga Riks-Stånden bifallet; vid hvilket förhållande, och då i frågor af förevarande beskaffenhet tre Stånds mening utgör Rikets Ständers beslut, Borgare-Ståndets återremiss icke kan till någon Utskottets åtgärd föranleda, hvilket Utskottet härmed får för Borgare-Ståndet vördsamligen anmäla.
Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon- Ut sk.
Betänkande JUs 16. 1 N:o 16.
Ar.k. till Exp.-Utsk. den 18 Maj 1866, kl. 10 f. m.
Betänkande, i anledning af väckta motioner angående skogshushållningen i riket.
Sammansätta Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet har, i öfverensstämmelse med 43 § Riksdags-ordningen, till behandling förehaft åtskilliga dels till Lag- dels till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet remitterade motioner i förenämnda ämne, hvilka blifvit väckta inom Höglujliga Ridderskapet och Adeln: af Grefve Lewenhaupt, C. M., (mot.
N:is 55 och 56) och Herr Bog, A. F., (motionen N:o 76) samt inom Högfärdiga Preste-Ståndet: af Kongl. Hofpredikanten Rosenius (mot.
N:is 51 och 98).
I sin ofvannämnda motion har Herr Bou föreslagit, dels att en ändamålsenlig skogslag, som bestämde det nya, vetenskapligt regelbundna skogshushållningssättets egenskaper och vidden af dess tillämpning, samt reglemente för Skogsstyrelsens och Skogsstatens tjenste verksamhet vid det nya hushållssättets införande måtte utfärdas, dels ock att Skogsstyrelsens och Skogsstatens personal- och aflöningsstat måtte ordnas på ett sätt, lämpadt efter det förbättrade hushållningssättets fordringar.
Hvad nu först beträffar Herr Boys framställning om utfärdande af en ny skogslagstiftning, hvilken angelägenhet dels, i fråga om de Norrländska skogarne, är behandlad genom Kongl. Förordningarne den 21 December 1865 angående kronoparkers bildande samt utsyning af skogsalster från Kronans skogar i Stora Kopparbergs och de Norrländska länen, dels utgör föremål för Kongl. Maj:ts vid innevarande riksdag aflåtna nådiga Proposition angående förändrade bestämmelser i afseende å upplåtande åt enskilde Bih. till R.
Brot. 1865 & 1866. 7 Sami. 2 Afd. 10 Haft. 2 Sammans.
Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-UtsJe.
Betänkande Ji§ 16. af Kronans mark i berörda län, samt disposition af stubböresmedlen, dels, enligt hvad Utskottet inhemtat, för närvarande, i hvad den angår de allmänna skogarne, är under behandling i Kongl. Finans-departementet; så enär Rikets Ständer genom underdåniga skrifvelser den 16 Februari 1858 och den 30 November 1863 angifvit de grunder, efter hvilka hushållningen med de allmänna skogarne borde ordnas, samt det icke, på sätt motionären synes hafva åsyftat, torde vara lämpligt att uti lagstiftningen upptaga några vissa forstliga grundsatser såsom på samtliga skogar tillämpliga, utan det fast heldre lärer, på sätt äfven Rikets Ständer tillförene ansett, böra åt
Skogsstyrelsen öfverlemnas att i hvarje fall föreskrifva det hushållningSsätt, som, med afseende på ortliga förhållanden och särskilda omständigheter, kan betrygga skogens framtida bestånd och bereda den högsta afkastning; ,så, och då, sedan förhållandet med de allmänna skogarne blifvit fullständigt regleradt, frågan om de enskilda tvifvelsutan kommer att i behörig ordning särskildt behandlas, torde någon framställning af Rikets Ständer i det af motionären föreslagna syfte för närvarande ej lämpligen böra göras, hvadan Utskottet vördsamt hemställer, att Herr Bogs motion i denna del ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Beträffande åter Herr Boys förslag om Skogsstatens fullständiga organisation; så har Utskottet, på de skäl, hvilka af Herr Statsrådet/och Chefen för Finans-departementet blifvit anförda i hans yttrande till Statsråds-protokollet den 21 December 1865, ånsett sig så mycket mindre böra tillstyrka, att Skogsstatens organisation på en gång genomföres, som, efter hvad Skogsstyrelsens under deri 26
April 1862 afgifna underdåniga förslag gifver vid handen, sådant icke, utan högst betydliga kostnader och särskilda anslag af statsmedel, lärer kunna verkställas, utan torde Skogsförvaltningens utgifter böra så bestämmas, att de kunna, utan Statsverkets betungande, genom inflytande medel till fullo betäckas, och, endast i den man inkomsterna förökas, någon tillökning i utgifterna ifrågakomma, samt följaktligen den behöfliga organisationen endast småningom, efter behofvet och tillgångarne, utföras; och får Utskottet alltså vördsamt hemställa, att ej eller i denna del Herr Boys motion niå föranleda någon åtgärd.
Grefve Lewenhaupt har i sin ofvanberörda motion N:o 55 föreslagit, att Rikets Ständer måtte ingå till Kongl. Maj:t med underdånig anhållan om nedsättande af en komité med uppdrag att undersöka och granska älla de privilegiibréf, hvaruppå sågverksegarne i de norra länen grunda sina anspråk på stockfårigst från Ståtens skogar, och med dem verkställa en noggrann revision samt uppgöra förslag till förekommande af de nuvarande missbruken och misshushållningen med Statens ifrågavarande egendom; hvarjemte Grefven i sin motion N:o 56 hemställt om ett stadgande, att sågverksegare, som sjelf eller genom ombud befattar sig med uppköp af eller byteshandel med sådant virke, sorn Sammans.
Bes v - och Ekon.-Lisk.
Betänkande Jfe 16. 3 blifvit åverkadt å Statens skogar, skall vara sina innehafvande privilegier på stockfångst från Statens skogar förlustig.
Då emellertid Utskottet inhemtat, dels att, i anledning af Rikets Ständers underdåniga skrifvelse den 5 Oktober 1860, Kongl.
Kammar-kollegium den 20 December 1864 afgifvit infordradt underdånigt utlåtande om de rörande jord och skogar inom Norrbottens län utfärdade privilegier, dels att fullständiga upplysningar angående enahanda privilegier i Westerbottens, Jemtlands och Wester-Norrlands län blifvit omedelbart från vederbörande Konungens Befallningshafvande till Kongl.
Finans-departementet infordrade, torde anledning icke vara för handen att, för det af Grefve Lewenhaupt angifna ändamål, tillsätta en särskild komité och belasta Statsverket med de dryga kostnader, som deraf skulle härflyta, helst Kongl. Maj:t icke lärer underlåta, att,, derest privilegier af ifrågavarande beskaffenhet icke skulle vara lagligen grundade, vidtaga de åtgärder, sorn till bevarande af Kronans rätt kunna finnas nödiga.
Dessutom har genom Kongl. Brefvet den 29
Maj 1852 en sådan reglering af dylik stockfångsträtt blifvit föreskrifven, att sågverksegarnes rättigheter, i den mån samma reglering hinner utföras, blir inskränkt inom mindre områden, än de för närvarande omfatta; och torde denna reglering verksamt påskyndas genom den i Kongl. Majrts Skrifvelse till Kammar-kollegium den 21 December 1865 meddelade föreskriften,, att kostnaden för stockfängstområdenas utbrytning må af Skogsplanterings-kassan utgå.
Enligt hvad som vidare af Kongl. Maj:ts nådiga Förordning angående utsyning'och försäljning, af skogsalster från Kronans skogar i Stora Kopparbergs län och de Norrländska länen af sistnämnda dag inhemtas, hafva, i afseende på de privilegierade sågverkens stockfångst, kontroller blifvit föreskrifna, hvilka torde i väsendtlig män hindra hittills öfverklagade missbruk, likasom det genom samma Förordning öppnade tillfälle för sågverksegare, att på auktion tillhandla sig virke från Kronans skogar sannolikt kommer att verka till besparande af de utbrutna områdenas skogstillgång.
Beträffande slutligen Grefve Lewenhaupts förslag om särskildt ansvar, bestående i sågverksprivilegiernas förlust, för den sågverksegare, som beträdes med åverkan å Kronans skogar eller delaktighet deri, så torde, oafsedt den omständigheten, att sågverksegare icke rättvisligen lärer kunna för af honom begångna brott drabbas af svårare ansvar, än som genom den allmänna strafflagen är för andra medborgare bestämdt, en dylik påföljd, som icke i nu gällande privilegier finnes stadgad, ej eller kunna, utan ingrepp i privilegii-innehafvarnes rättigheter, dem nu åläggas.
Utskottet får alltså vördsamt hemställa, att Grefve Lewenhaupts ifrågavarande motioner må lemnäs utan vidare afseende.
Hofpredikanten Rosenius har i sin motion, N:o 98, anfört, hurusom under de sednare åren utsynings-utslag gått såsom en handelsvara emellan de till utsyning berättigade hemmansegarne i de Norrländska länen och trävaruhandlare derstädes, och att, genom denna den jordbrukande befolkningens inblandning i trävarurörelsen, jord - 4 Sammans.
Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Litsle.
Betänkande JtS 16. bruket flerestädes försummades, i anseende hvartill motionären föreslagit, att öfverlåtelse af utsyningsrättighet måtte strängeligen förbjudas.
Då emellertid de förhållanden, på hvilka motionärens framställning är grundad, blifvit väsendtligen* förändrade genom ofvanomförmälda Kongl. Förordning den 21 December 1865, som, med erkännande af hemmansegares, åboers och nybyggares exklusiva rättighet tjll utsyning inom visst, deras inegor närmast omgifvande skogsområde, upphäft deras genom Kongl.
Brefvet den 11 April 1844 grundade företrädesrätt till utsyning å Kronans marker i allmänhet och i stället föreskrifvit, att det å kronomarkerna utsynade virke skall å auktion försäljas till den högstbjudande, samt det icke lärer kunna förmenas den, som i föreskrifven ordning vunnit eganderätt till virke å kronomark, att detsamma fritt disponera, så torde, med anledningen till motionärens ifrågavarande förslag, äfven lämpligheten af ett förbud i den af honom föreslagna syftning hafva nu mera försvunnit; och får Utskottet derföre vördsamt hemställa, att motionen må lemnäs utan vidare afseende.
I motionen N:o 51 har samme motionär, med erinran om den misshushållning med befintliga skogstillgångar, som vållades af handsågning, hemställt, att egare af vattenoch ångsågar måtte berättigas att få det antal timmer, de behöfva, åt sig utstämpladt; men sedan nu mera genom ofta omförmälda Kongl. Förordning den 21 December 1865 sågverksegarne erhållit ett förut saknadt tillfälle att å Kronans virkesauktioner tillhandla sig det för dem nödiga sågtimmer, och de, till följd af sågverkens större förmåga att tillgodogöra virket, utan svårighet torde kunna bestå i konkurrensen med den handsågande allmogen, så torde motionen i denna del ej nu mera böra föranleda till någon å>gård.
I samma motion har Hofpredikanten Rosenius fästat uppmärksamheten å behofvet af stadganden angående flottningsväsendet; men då den till följd af Rikets Ständers underdåniga skrifvelse den 14 Mars 1863 i nåder förordnade komité för utarbetande af förslag till ny lag angående vattenrätten, enligt hvad Utskottet af dess nyligen till trycket befordrade betänkande inhemtat, äfven uppgjort förslag till förändrade bestämmelser angående flottled och flottning, och, efter det vederbörande blifvit i den af grundlagarne stadgade ordning öfver detta förslag hörde, en snar lösning af denna fråga torde vara att förvänta, så får Utskottet hemställa, att ej eller i denna del motionen må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda Stockholm den 18 Maj 1866.
Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Memorial N:o 17. 1 N:o 17, Ank. till Exp, Utsk. den 26 Maj 1866, kl. 12 midd.
Memorial, i anledning af äterremiss utaf vissa punkter i Sammansatta Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 1, öfver väckta motioner om ändring af gällande stadganden, angående skyldighet att deltaga i byggnad och underhåll af kyrka, prestgård, tingshus och här ads fäng else.
Enligt Utskottet tillhandakomma protokollsutdrag hafva samtliga Riks-Stånden godkänt eller låtit bero vid Utskottets i tredje punkten af ofvannämnda Betänkande gjorda hemställan, att de af Riksdagsfullmägtige Gustaf Bjerkander från Skaraborgs län och C. J. L.
Lönnberg från Östergötlands län framställda förslag om förändrade bestämmelser rörande skyldigheten att deltaga i prestgårdsbyggnad, icke måtte till någon åtgärd föranleda; hvaremot öfriga punkter i Betänkandet, på grund af framställda anmärkningar, blifvit till Utskottet återremitterade.
Utskottets yttranden dels i första punkten, öfver en af Herr Falhem väckt motion om befrielse för vissa kapellförsamlingar från skyldigheten att deltaga i byggnad och underhåll af moderförsamlings kyrka och prestgård, hvilken fråga återremitterats af Borgare-Ståndet, dels i sista punkten, rörande åtskilliga förslag om förändrade stadganden för skyldigheten att deltaga i byggnad och underhåll af tingshus och häradsfängelse, derom Bonde-Ståndet påkallat förnyad pröfning af Utskottet, — vunnit godkännande det förra af Ridderskapet och Adeln samt Preste- och Bonde-Stånden, och det sednare af förstnämnda två Stånd jemte BorgareStåndet, samt i frågor af förevarande beskaffenhet tre Stånds mening utgör Rikets Ständers beslut, har Utskottet icke att, i anledning af återremisserna i dessa delar, någon åtgärd vidtaga; hvilket Utskottet härmed får för Borgare- och Bonde-Stånden anmäla.
Prot. 1865 & 1866. 7 Sami. 2 Afd. 11 Häft. 1 1 Sammans.
Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utslc. Memorial N:o 17.
Hvad åter angår Betänkandets andra punkt, deri Utskottet, med anledning af gjorda framställningar om bestämmande af annan grund för utgörande af kyrkobyggnadsskyldigheten, hemställt, ”att Rikets Ständer måtte i underdånig skrifvelse anhålla, det Kongl. Maj:t, med ändring af hvad lag och särskilda författningar innehålla angående skyldighet att deltaga i kyrkobyggnad, samt med undantag endast för säterier i Skåne, Halland, Blekinge och Bohus län, derför särskilda föreskrifter äro gällande, täcktes i nåder förordna, att till byggnad och underhåll af kyrka med hvad dertill hörer: såsom klockstapel, kyrkomur, socknestuga och fattigstuga, utgöras byggnadsvirke, körslor och annan kostnad af egare utaf fastighet af hvad slag som helst, efter det fastigheten åsätta fyrktal, samt dagsverken af samtlige socknemännen, likaledes efter det fyrktal, en hvar har sig åsatt”; — så har detta Utskottets förslag, hvilket endast Preste-Ståndet bifallit, blifvit af Ridderskapet och Adeln samt Bonde-Ståndet till Utskottet återremitteradt, hvaremot Borgare-Ståndet, med afslag å Utskottets hemställan, antagit det förslag, som blifvit framstäldt uti Herr von Ehrenheims vid Utskottets Betänkande fogade reservation, och enligt hvilket Rikets Ständer borde “hos Kongl.
Maj:t i underdånig skrifvelse anhålla, det Kongl. Maj:t täcktes låta utarbeta och till nästkommande Riksdag framställa Proposition om sådana förändrade bestämmelser för deltagande i byggnad och underhåll af kyrka med hvad dertill hörer, äfvensom af sockenstuga och fattigstuga, att dessa åligganden blefve efter billiga grunder gemensamma för alla dem, som till kommunens allmänna utgifter bidraga.“
Vid ofvan upptagna förhållande har Utskottet haft att taga denna del af frågan i förnyadt öfvervägande, för hvilket ändamål Utskottet jemväl erhållit del af den diskussion, som föregått återremissen så väl hos Ridderskapet och Adeln som hos Bonde-Ståndet.
Af densamma visar sig, att äfven dessa begge Riks-Stånd enhälligt medgifvit olämpligheten för närvarande tid af de uti nu ifrågavarande hänseende gällande stadganden, men att, i fråga om de bestämmelser, som borde sättas i dessas ställe, olika åsigter sökt göra sig gällande.
Mot det af Utskottet framlagda förslag har hufvudsakligen blifvit anmärkt, dels att bibehållandet af den i lagen uppdragna skilnad mellan dagsverken och annan kostnad för kyrkobyggnad vore olämplig, helst, vid det förhållande att församlingarne numera icke sjelfva uppföra sina kyrkor, utan låta sådant verkställas genom entreprenad, beräkningen af den kostnad, som borde drabba den ena eller andra kathegorien af deltagande, blefve mycket oviss, dels ock att, derest förslaget antoges, en mängd personer, såsom torpare och soldater med flera, hvilka icke äro taxerade till 400 R:dr årlig inkomst, skulle blifva från allt deltagande i byggnadsskyldigheten befriade.
De fleste talare, som hos Ridderskapet och Adeln yttrat sig i frågan, hafva af sådan anledning förordat ett derstädes af Friherre Leuhusen framstäldt förslag, åsyftande en underdånig hemställan, “att Kongl. Maj:t täcktes låta utarbeta och till nästkommande Riksdag framställa Proposition om sådana förändrade bestämmelser för deltagandet i byggnad och underhåll af kyrka med hvad dertill hörer, äfvensom af sockenstuga och fattigstuga, att dessa åligganden blifva för kommunens medlemmar efter billiga grunder gemensamma."
— Ett sådant ändamål hade äfven Utskottet åsyftat att vinna; men då Utskottets förslag icke vunnit tillräckligt understöd; då deremot ofvananmärkta, af Friherre Leuhusen framlagda förslag, förordadt inom det Stånd, der det blifvit framstäldt, synes bäst förenligt med de åsigter, som inom Bonde-Ståndet blifvit i frågan uttalade; då slutligen samma förslag endast i så måtto skiljer sig från det. af Borgare-Ståndet fattade beslut, att, på sätt Ridderskapet och Adeln samt Bonde-Ståndet synas hafva åsyftat, icke någon klass af medborgare från deltagande uti ifrågavarande byggnads - Sammans.
Memorial N:o 18. 3 skyldighet befriades, utan densamma skulle blifva i ordets fullaste mening för kommunens medlemmar gemensam, anser Utskottet sig ega anledning yördsamt hemställa, att Rikets Ständer, — Preste- och Borg are-Stånden med frångående af deras redan fattade heslut, — mätte i underdånig skrifvelse anhålla, det Kongl. Majit täcktes låta utarbeta och nästkommande Riksdag meddela förslag till sådana förändrade stadganden angående deltagande i byggnad och underhåll af kyrka med hvad dertill hörer, äfvensom af sockenstuga och fattigstuga, att dessa åligganden blifva för medlemmarne af kommunen, efter billiga grunder, gemensamma.
Ank. till Exp.-Utsk. den 26 Maj 1866, kl. 12 midd.
Memorial, i anledning af återremiss utaf två punkter i Sammansatta Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi- Utskottets Betänkande N:o 4, angående väckta motioner om förändradt röstberäkningssätt vid prestval, äfvensom vid tillsättande af folkskolelärare, orgelnist, klockare och annan kyrkobetjening.
Vid föredragning af ofvannämnda Betänkande har Borgare-Ståndet funnit för godt att till Utskottet återremittera de begge sista punkterna af detsamma, uti hvilka 4 Sammans.
Besv- och Ekon-Utsk.
Memorial N:o 18.
Utskottet hemställt, dels “att Riksdagsfullmägtigen J. M. Björkmans från Elfsborgs län motion (N:o 118), så vidt den afsåge borttagandet af den ordförande i skolråd tillagda vidsträcktare rösträtten vid val af folkskolelärare, icke måtte vinna bifall“, dels och “att Rikets Ständer måtte i underdånighet bos Kongl. Maj:t anhålla, det Kongl. Maj:t täcktes, med ändring af gällande stadganden angående val af klockare, orgelnist och annan kyrkobetjening, i nåder förordna, ej mindre att desse tjenstemän och betjente, klockare dock så vida med denna befattning ej förenas folkskoleläraretjenst, skola, sedan förslag blifvit af kyrkoherden upprättadt, af honom och församlingen gemensamt väljas, samt rösterna dervid beräknas, på sätt i Kongl. Förordningen den 21 Mars 1862 om kyrkostämma samt kyrkoråd och skolråd finnes stadgadt, än äfven att, med bibehållande af den ordförande i skolråd tillagda vidsträcktare rösträtt vid val af folkskolelärare, församlingens rösträtt vid dylikt val må efter enahanda grund utgöras.“