Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Genom de sålunda erhållna och mellan jordbrukarne fördelade låneunderstöden, i förening med den skuldsättning, samma personer under förra åren sig ådragit, hade de blifvit försatte i en ganska brydsam ställning, hvilken 2:ne goda skördar visserligen något förbättrat, men långtifrån icke undanröjt.
Under åberopande af erhållet uppdrag och på grund af egen kännedom om det stora och verkliga behofvet af lindring i omförmälde betalningsskyldighet, har motionären anhållit, att, i likhet med hvad för Upsala läns undsättningsskulder blifvit föreslaget, äfven Westerås läns invånare måtte varda befriade från återbetalningen af en sjettedel utaf ifrågavarande låneunderstöd, samt att eftergiften häraf måtte komma de betalnmgsskvldige till godo vid den liqvid, som under uppbördstiden för 1848 års kronoutskylder bör verkställas.
Men för den händelse åter, att denna anhållan icke skulle beviljas, har motionären föreslagit, att socknarnas ingångna gemensamma ansvarighet för lånens återbetalning måtte upphöra och hvad som vid anställd undersökning hos hvar och en låntagare befinnes icke kunna betalas, få afskrifvas på det sätt och i den ordning, som för de norra provinsernas enahanda skulder förut medgifvits; 6:o af vice Talmannen Nils Persson samt Nils Fredrik Husberg från Nyköpings län, hvilka, under erkännande af de välgörande bidrag, delta län så väl från staten, som enskilde, åtnjöt under den allmänna nöden efter 1845 års missväxt, då mossa och andra oljenliga födoämnen måste derstädes på flera ställen tillgripas, försklarat, att motionärerne gerna önskat undvika fullgörandet af deras erhållna uppdrag att, i anseende till mången gäldbunden husfaders bekymmerfulla ställning, söka i motionsväg bereda enahanda eftergift i betalningsskyldigheten för undsättningslåntagare inom Nyköpings län, som dylika låntagare inom nästgränsande län, med anledning af derom nu gjorda framställningar, kunde erhålla; u Stats-Utskottets Utlåtande, X:o 102. 7:0 af Magnus Mänsson och Anders Jonsson från Östergöthlands län, som yrkat, att, i afseende å de undsältningslån, en del invånare inom nyssnämnda län efter 184-5 års svåra missväxt sökte och erhöllo, enahanda afskrifning måtte varda beviljad, som kunde tillgodokomma låntagare inom de öfriga länen; 8:0 af Ingemund Odin och Christen Persson Säjdehy från Gottland, hvilka omförmält den bekymmersamma och nödställda belägenhet, hvaruti nämnde ös invånare, efter de 2:ne sista missväxtåren, vore försatte, helst jemte de missgynnande skördar, som grundlagt och egentligen föranledt jordbrukarnes tilltagande obestånd, äfven fisket å öns alla kuster under sednaste åren slagit felt.
I anseende härtill hade nemligen öns genom missväxterna utarmade invånare, hvilkas mest efterfrågade näringsmedel utgjordes af saltad fisk, varit nödsakade att för de under nästlidet år från andra orter införda fiskvaror utbetala en summa af minst 150,000 r:dr banko.
Skogarna, hvilkas afkastning under förflutna tider varit att tillgå, voro numera till största delen medtagna.
Äfven under sistberörda år hade både öns hufvudsäde, rågen, och potatisen i allmänhet gifvit en ganska svag skörd.
Såsom en följd af nu uppgifna förhållanden, hade fattigpersonalen på ett förfärande sätt tillväxt, samt Gottlands besutne innebyggare försänkts i skulder ej allenast till enskilde personer för lemnade försträckningar, utan äfven till Kongl. Maj t och kronan för de erhållna undsättningslånen.
Vid sådant förevetande och på det att betalningsskydigheten icke måtte åläggas de fattige hemmansegarne på grund af desses gemensamma ansvarighet, hafva motionärerne anhållit om afskrifning af undsättningsskulderna för de låntagare, som vid anställd indrifning i exekutiv väg befinnas sakna tillgång till desammas betalande; och hafva motionärerne tillika erinrat, att någon dylik anhållan, dem veterligen, aldrig tillförene blifvit inför Rikets Ständer å Gottlands invånares vägnar framställd; 9:o af Sven Isaksson från Kalmar län, med hvilken Jan Samuelsson från samma län sig förenat, och hvars motion innehåller: ali pä Öland vore ställningen, i anledning af flera efter hvarandra inträffade missväxter, så beklagansvärd, att det för de församlingar, hvilka nu sednast erhållit undsättningslån, syntes blifva omöjligt att desamma någonsin återbetala; att på den kala kalkstensklippa, hvaraf ön bestod, inga binäringar funnos; att en fjerdedel af befolkningen utgjordes af backstugusittare och dylika lösa personer, hvilka icke egde något annat försörjningsmedel, än den tillfälliga arbetsförtjenst, de hos hemmansegarne kunde erhålla; att desse sednare dock endast under den ettersta sparsamhet skulle kunna draga sig fram på sina små och magra egen - Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 102. 15 domar; att del icke vore tänkbart, det undsättningslånen, hvilka backstugusiltarne fått tillgodonjuta, kunde af låntagarne sjelfve återgäldas; att flere församlingar derföre låtit sina fattigkassor genast öfvertaga skulderna för dessa lån och således gifvit lånemedlen till skänks åt de nödställde; samt att det ingalunda vore billigt, att de i knappa omständigheter försatta hemmansegarne, som åt sina huHgrande grannar lernnat det enda understöd, de kunnat åstadkomma, eller sin borgen, fördenskull borde blottställas för lagsökningar och härmed förenade förluster; anhållande motionären alltså, att de Ölands invånare tilldelade undsättningslån måtte få helt och hållet afskrifvas; 10:o af Per Bengtsson från sistnämnde län, hvilken, för den händelse, att afskrifning af de under sednare åren utgifna undsättningslån blefve beviljad, yrkat, att under denna afskrifning äf\en måtte innefattas det lån, som invånarne i Norra och Södra Tjusls härader erhållit, helst en dylik eftergift vöre för nämnda ort, med afseende å ”alla de lägre folkklassernas beklagansvärda belägenhet”, högst behöflig; 11:o af Johan Pettersson från samma län, hvilken, med åberopad anledning af de under innevarande riksdag väckta frågor om afskrifning af de låneunderstöd,
som efter 1815 och 1846 års missväxter utaf allmänna medel beviljats, uti en af Carl Magnus Engström biträdd motion, anhållit, att, derest innehafvare af sådana lån inom andra orter varda befriade från skyldigheten att dem återbetala, enhanda befrielse jemväl måtte tillgodokomma de bland motionärens kommittenter, sorn för sin egen och sina familjers räddning från hungersnöd måst af oftanänmda understöd sig begagna.
I landsorten omkring Kalmar, synnerligast i vissa delar af Södra Möre härad, hade den allmänna nöden varit utomordentligt tryckande.
Invånarne i denna bergiga trakt måste visserligen alltid, utan afseende å årsväxtens beskaffenhet, forsin brödföda anskaffa spanmål från andra orter, och någon afsättning medelst åkerbruket kunde följaktligen icke förväntas, utan skogsprodukter och boskapsskötsel utgjorde de enda inkomstkällorna; men nu mera voro skogarna till största delen uthuggna, och boskapsskötseln befunne sig på en alltför låg ståndpunkt, för att kunna bereda någon betydligare penningetillgång för innehafvarne af mindre jordegendomar, hvilka just voro de, som nödsakats anlita ifrågavarande lån.
För återbetalandet häraf funnes således ingen annan tillgång, än de skuldsattes oundgängliga husgerådssaker; 12:o af Arnold Svensson, Gustaf Bernhard Appelqvist, Olof Persson och Erik Månsson från Blekinge, hvilka föreslagit, att det lån, hvarmed Blekinge 16 Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 102. läns nödlidande invånare vårtiden sistlidet år af Kongl.
Majit i nåder bistodos, måtte till halfva beloppet eller den andel deraf, som efter uppbörden af samma års skattebidrag funnes obetald, varda afskrifvet; varande såsom stöd för bifallandet häraf anfördt: att den, till följd af spanmålsbristen i andra länder och felslagen skörd j liera af rikets provinser, förliden vår uppkomna nöd icke inom någon af dessa provinser uppnådde den höjd, som i Blekinge, der hundradetals menniskor genomströfvade socknarna för att söka arbete och bröd; och hvarest vanligen icke något fanns att gifva dessa, alltjemnt sig ökande tiggarskaror, emedan pluraliteten af hemmansegarne måst sjelfve genom lån anskaffa sitt bröd och sitt utsäde.
Utan den enskilda välgörenheten och det allmännas understöd skulle nöden mångenstädes icke hafva kunnat uthärdas.
Besagde understöd, hvilket erhölls såsom räntefritt lån, måste dock återbetalas till den ena hälften vid innevarande och till den andra vid nästa års uppbördstid.
Då nu vårskörden sistlidet år understeg medelmåttan och ej kunde beräknas högre, än i:de kornet, och då, i anseende till förändrade priser, 2 tunnor af den skördade spanmålen voro otillräckliga för liqviderande af en tunna utaf den utsådda, måste den skuldsatte. gå under, såvida han ej kunde påräkna statens mellankommande biträde.
Derjemte borde härvid äfven tagas i betraktande den omständigheten, att fattigpersonalen uti ingen annan del af riket ökat sig i den otroliga grad, som inom Blekinge, samt att denna personals underhåll nästan ensamt drabbade den genom en följd af mer och mindre felslagna skördar lidande jordbrukaren.
Det vore också troligen första, men, efter hvad på grund af närvarande förhållanden kunde befaras, icke den sista gången, en dylik förmån, som den nu ifrågasatta, söktes för denna provins.
Skogarna voro nemligen numera för det mesta medtagna och några nya skördar hade i stället icke kunnat framkallas.
Åkerbruket, hvars förnämsta produkt utgjorts af potates, kunde, sedan denna angripits af sjukdom, ej upplifvas förr än detsamma erhållit en annan riktning och under de år, som dessförinnan komme att förflyta, vore jordbrukarens ställning ytterst bekymmersam; 13:o af Per Nilsson från Christianstads län, som hemställt, att de förandra orter föreslagna afskrifningar måtte få tillämpas i afseende på det lån af 1000 r:dr, hvilket blifvit tilldeiadt Örkeneds församling af nämnde län, helst denna församling vöre en af de fattigaste och af missväxten svårast hemsökta orter ej allenast inom länet, utan troligen inom hela södra delen af riket, så att de betänkligaste följder skulle vara att motse, i fall undsättningslånemedlen komme att indrifvas; 14:o Stafs- Utskottets Utlåtande, N:o 102. 17 14:o af Peter Mårtensson från Jönköpings län, h\ilken yrkat förlängning af betalningsterminerna för d^t lån å 20,000 r:dr, som de af 1846 års missväxt lidande församlingarne inom nyssnämnda län, enligt Kongl, brefvet den 25 Maj sistlidet år, erhållit emot vilkor af halfva lånesummans återbetalning i Februari månad innevarande år och den återstående hälften i samma månad nästkommande år.
Af detta låneunderstöd hade endast de personer kommit i åtnjutande, hvilka saknade all annan utväg till räddning från den hotande hungersnöden.
Att det, sådant oaktadt, var otillräckligt, ådagalades deraf, att den enskilda välgörenheten måste anlitas om betydliga tillskott, hvilket förhållande i synnerhet egde rum inom Vestra härad, hvarest flera socknar derjemte hemsöktes af ett förfärligt hagel, som nära förstörde all den växande grödan och skadade höstskörden.
I)å flere bland Bonde-ståndets ledamöter väckt frågor om lindring i betalningsviikoren för de undsättningslån, som blifvit deras hemorter meddelade och då nöden bland motionärens kommittenter skulle vara större än annorstädes, anhöll han, att med den afbetalning, som under Februari månad detta år bort verkställas, mätte fä anstå till samma tid nästa år och återstoden erläggas i sagde månad 1850, samt att afskrifning jemväl måtte medgifvas, dock allenast för dem, hvilka saknade all tillgång till undsättningsskuldernas godtgörande; 15:o af Andreas Bengtsson från samma län, hvars motion afser det låneunderstöd af 3000 r:dr, som Östra härad sistlidne sommar erhöll emot gemensam ansvarighet för detsammas återbetalande vid uppbördsstämmorna under åren 1848 och 1849.
Som detta lån knappast motsvarade en fjerdedel af behofvet, måste häradets invånare, för att i någon mån kunna afböja den allmänna nöden, dessutom till högst betydligt belopp skuldsätta sig hos flere enskilde samt i låneväg begagna kyrko- och fattigkassornas kontanta behållningar.
Men äfven dessa tillgångar befunnos otillräckliga i anseende till de öfverdrifna spanmålsprisen, hvilka voro uppjagade till 24 å 30 r:dr för rågen, 18 å 24 r:dr för kornet, samt 15 å 20 r:dr, allt riksgäldssedlar, för hafran, och hvartill jemväl borde läggas kostnaden för spanmålens transporterande till de från städerna mera aflägsna socknar.
Härigenom haden6 socknar af nämnde härad, nemligen Wernamo, Woxtorp, Tånnö, Fryeled, Aker och Käfsjö blifvit försatta i den största förlägenhet, för att först under sistlidne höst kunna liqvidera de enskilde fordringsegarne och sedermera vid uppbördsstämmorna under detta års vinter inbetala halfva undsättningslånet; hvilken förlägenhet ytterligare Bih. till R.
Prof. 1847 och 1848. 4 Sami. 1 Afd 29 Haft. 3 18 Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 102. ökats derigenom, att flere fattigare jordbrukare och torpare efter de 2:ne nästföregångna årens missgynnande skördar varit oförmögne anskaffa utsädesspanmål, samt att potatesskörden helt och hållet felslagit; hvarförutan nyligen verkställde eller påbörjade kyrko-bvggnader inom 3:ne af dessa socknar på ett mycket kännbart sätt inverkat på den dervarande ekonomiska ställningen.
Aflägsenheten från städer, saknaden af allt tillfälle till arbetsförtjenst samt en mycket mager jordmån, lill en del den svagaste inom hela Småland, och nödvändigheten att jemväl under goda år å andra orter uppköpa spanmålsbehofvet voro för öfrigt fortfarande orsaker till den allmänna fattigdomen inom denna landsort, som allt sådant oaktadt gjort icke obetydliga uppoffringar för att under föregående år bispringa de nödlidande inom andra, af missväxter då hemsökta, provinser.
Med afseende å nu anförde förhållanden och då förenämnda socknar aldrig tillförene skulle, med eller utan återbetalningsskyldighet, åtnjutit något understöd af allmänna medel, har motionären anhållit, att afskrifning af 1,500 r:dr utaf det förenämnda socknar tilldelade undsättningslån måtte varda beviljad; f6:o af Carl Tholsson från Skaraborgs län, som anmält, att löftesmännen för de åtskilliga församlingar inom detta län efter 1846 års missväxt tillerkände undsättningslån måste vidkännas betalningsskyldigheten för desamma, emedan låntagarne, hvilka voro de mest nödlidande inom hvarje socken, redaH befunnits sakna tillgång till halfva lånesummans återbetalande; hvadan och då besagde betalningsskyldighet skulle blifva mycket tryckande för den fattiga allmogen, motionären anhållit, att hvad af ifrågavarande lån icke möjligen kunde af gäldenärerne sjelfve utgöras, måtte eftergifvas och borgensmännen således förskonas från lånens inbetalande; 17:o af Johan Petter Andersson från Elfsborgs lun, hvilken hufvudsakligen yttrat: att den genom 1846 års felslagna skörd förorsakade nöd inom den del af Westergöthland, som tillhör Elfsborgs län, sträckt sig ej blott till de fattigaste, utan äfven till de i allmänhet såsom bergade ansedde folkklasserna; att det vanliga spanmålsbehofvet för Marks härads 30,000 invånare, hvilket från andra orter måste fyllas och under medelmåttiga år utgjorde flera tusen tunnor, var efter nämnde skörd tredubbladt; att derföre de under sistlidet års vår oerhördt uppdrifna spanmålsprisen, nemligen 30 r:dr för rågen, 26 r:dr för kornet och 18 r:dr r.gs för hafran, utöfvat ett högst beklagansvärdt inflytande på ställningen inom detta härad, af hvars befolkning en stor del var skuldsatt för den under föregångna år uppköpta spanmål; att betydliga und - Skits-Utskottets Utlåtande, N:o 102.
19 sättningsmedel visserligen af Kongl. Maj.t beviljades, men för dessa måste sockennämnderna å församlingarnes vägnar afgif\a sina förbindelser och der* igenom åtaga sig alt återbetala hälften jemte 1848 års kronoutskylder; att, ehuru motionären fått sig uppdraget att försöka bereda eftergift i deSsa lånevilkor, och oaktadt hans hemort, med afseende å dess knappa skördar, samt den allmänt rådande nöden och bristen, vore en bland de mest vanlottade orter i riket, ville han dock ej utsträcka sina kommittenters anspråk lill erhållandet af dylika afskrifningar, som för andra provinsers undsättningsskulder blifvit föreslagna; utan ansåg han sig allenast böra hemställa, att enär ifrågavarande lån endast utdelats till de mest behöfvande, och då följaktligen borgensmännen i de flesta fall komma alt vidkännas liqviderna, Rikets Ständer mätte, på sätt Malls Persson från Stockholms län föreslagit, medgifva, att, derest tillgång, enligt kronobetjeningens bevis, hos de egentlige gäldenärerne saknades, afskrifning då finge verkställas; 18:o af Ephraim Larsson från sistnämnde ftin, hvars anförande, deruti Petter Haraldsson, Anders Gunnarsson och Johan Petter Andersson från samma län instämt, innehåller: att då de enskilda tillgångarna befunnos otillräckliga till förekommande af den hungersnöd, hvaraf större delen af Elfsborgs län, efter 1846 års der inträffade totala missväxt, hotades, hade länets invånare varit nödsakade anhålla om understöd af allmänna medel, hvilket äfven beviljades emot pa toraternas eller socknarnes gemensamma ansvarighet för återbetalningen.
De sålunda erhållne lånemedlen utlemnades till utfattige jordbrukare och torpare samt större delen af ortens soldater, dock korn den egentliga fattigpersonalen häraf icke i åtnjutande.
Då nu återbetalniugsskyldigheten förestod, måste denna fullgöras af dem, hvilka ingått borgensförbindelserna, så vida ej fattigpersonalen inom församlingarne skulle än mera ökas.
Under åberopande af de vid innevarande riksdag gjorda framställningar derom, att en del af Upsala och Stockholms läns undsättningsskulder, oansedt de betydliga sammanskotter dessa läns invånare genom allmänna välgörenheten erhållit och dervid Elfsborgs län jemväl bidragit, matte få afskrifvas, har motionären, till följd af sine kommittenters uppmaning, yrkat att enahanda afskrifning måtte beviljas innehafvare af undsättningslån inom sistberörde län; förklarande motionären, alt han, i annat fall, bestred en slik förmån för låntagarne inom andra län. 19:o af Olaus Eriksson och Lars Wenander från Götheborgs och Bohus län, sorn jemväl yrkat, att, derest sökta afskrifningar utaf undsättningslån skulle 20 Sluts-Utskottets Utlåtande, N:o 102. af Rikets Ständer bifallas, in vä narn e i detta län äfven mätte varda delaktiga af enahanda förmän, helst lindring i de stadgade belalningsvilkoren skulle för den fattigare delen af dervarande befolkning måhända vara mera behöflig, än i andra landsorter; och 20:o af Bengt Gudmundsson från Hallands län, hvilken, under förordande af den afskrifning, som blifvit begärd i afseende på undsättningslånen till Blekinge läns invånare, hemställt, alt de personer inom Halland, hvilka erhållit dylika lån, måtte få tillgodonjuta samma afskrifning, enär, med hänsigt till brist på spanmål och jordfrukter, nöden och tillståndet vore enahanda i begge dessa provinser.
I afseende på de efter lidna hage/skador meddelade undsättningslån, har Utskottet för afgifvandet af sitt yttrande, emottagit nedannämnde 2:ne hos Bonde-ståndet härom väckte serskilde motioner, nemligen: 1.-o af Adolf Fredriksson från Upsala län, hvilken hemställt, att det lån å 15,541 r:dr 32 sk., sorn efter en år 1843 timad hagelskada beviljades invånarne i Trögds och Asunda härader af samma län, måtte få afskrifvas; till stöd för hvilken hemställan blifvit anfördt: att genom berörda hagelskada, som var en bland de förfärligaste i mannaminne, hela den växande grödan så förstördes, att icke ens halmen kunde begagnas; att under det nästpåföljde året eller år 1844 skörden förderfvades genom det ihärdiga regn, hvilket då inom några provinser tillintetgjorde landtmannens alla bemödanden och förhoppningar; att den obetydliga del af grödan, som kunde bergås, knappt var tillräcklig för två å tre månader; att följaktligen ingen afbetalning å förenämnde lån kunde besagde år verkställas, utan måste skuldsättningen tvertom ökas för anskaffande af brödföda och utsäde samt foder för kreaturen; att då derefter 1845 års förskräckliga missväxt inträffade, hvilken för denna ort var destomer kännbar, som all slags binäring der saknas, måste nya undsältningslån sökas och hvilka jemväl erhöllos, men hvarigenom invånarnes skulder stego lill ett oerhördt belopp; att medelst 1846 års visserligen icke rika, men behofvet någorlunda motsvarande, skörd blott en ringa del af de många under missväxtåren åsamkade skulderna till enskilde kunde afbördas; att de ingångna förbindelserna, att samtidigt återbetala både 1843 och 1845 års undsättningslån, omöjligen skulle utan låntagarnes undergång kunna fullgöras, helst denna ålerbelalningsskyidighet icke inskränkt sig endast till den egna skulden, utan äfven till de lån, hvilka på grund af den gemensamma ansvarigheten utbekommits af dem, som icke kunnat uthärda den långvariga nöden; samt att, i fråga om den nu Stats-Ltskottels llld/ande, N:o 102. 21 löreslagna afskrifningen, sådana betänkligheter ingalunda syntes böra uppstå, sorn skäligen kunde förekomma emot elt dylikt beslut i afseende på de efter allmänna missväxter erhållna låneunderstöd, enär större hagelskador voro mera tillfälliga och drabbade endast ett mindre antal jordbrukare, hvilkas förluster i dylika fall för öfrigt voro desto mera behjertansvärda, som de icke kunde deremot betrygga sig genom några här i riket bildade försäkringsanstalt er;
och 2:o af Petter Gabrielsson från Kronobergs län, hvilken, efter anmälandet af den skada, som en del invånare inom Pjetteryds, Hamneda och Nättja socknar af nyssnämnde län under sommaren 184-6 lidit genom hagel, föreslagit eftergift och afskrifning af det i anledning häraf, enligt Kongl. i\laj:ts nådiga bref den 23 Mars sistlidet år, beviljade lån å 3,000 r:dr, hvaraf 1,200 r:dr tillfallit Pjetteryds, 1,000 r:dr Hamneda samt 700 r:dr Nättja församling, och hvilket lån, till följd af församlingarnes derför afgifna förbindelse, skulle återbetalas med halfva beloppet vid innevarande års och med den andra hälften vid nästa års uppbördsstämmor
I anseende till omförmälda olyckshändelse blef i den deraf hemsökta trakt den växande grödan helt och hållet förstörd och den fattigare delen af dervarande befolkning således försatt i den mest nödställda belägenhet.
Densammas räddning från fullkomlig undergång vore också endast att tillskrifvas den enskilda välgörenheten samt berörda låneunderstöd.
Detta sednares återbetalande öfverstege dock invånarnes förmåga, emedan den skörd, de sistlidet år erhöllo, måste användas dels till utsäde och dels till godtgörande af dessförinnan erhållna enskilda försträckningar för de skuldsattes lifsuppehälle, hvartill det allmänna låneunderstödet, som begagnades till anskaffande af utsäde, icke lemnade någon tillgång.
Genom ifrågavarande skulds utsökande hos låntagarne, skulle dessa således alldeles utarmas och för framtiden komma att falla den allmänna fattigvården till last.