Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Rjdr sk. 10 2 24 13 16 3 36 30 — 30 — 90 — 56 12 180 — 180 360 11 2 36 15 42 6 1'8 34 31 34 31 105 28 65 28 198 _ 198 396 12 3 — 18 32 9 36 39 28 39 28 122 19 75 28 216 — 216 — 432 13 3 12 21 .32 12 9 44 41 44 4i 138 45 85 15 234 — 234 468 14 3 24 25 32 14 ^8 50 19 50 19 159 28 97 31 252 252 504 15 3 36 30 — 16 27 56 12 56 12 180 — 108 42 270 — 270 540 16 4 12 3.3 3 18 32 62 19 62 11) 192 122 19 288 — 288 576 17 8 24 36 12 20 45 68 40 68 40 204 135 38 306 — 306 — 612 18 9 36 39 28 23 30 75 28 75 28 216 149 40 324 — 324 648 19 11 3 43 3 26 35 82 31 82 31 228 164 24 342 — 342 — 684 20 13 16 46 32 30 — 90 — 90 240 180 — 360 — 360 — 720 . 21 14 28 50 19 32 47 97 31 97 31 252 189 — 378 — 378 — 756 , 22 15 42 54 14 34 31 105 28 105 24 264 198 — 396 — 396 — 792 23 17 12 58 12 37 44 113 40 113 40 276 207 — 414 — 414 — 828 24 18 32 62 19 39 28 122 19 122 19 288 216 — 432 — 432 — 864 25 20 6 66 32 42 9 131 12 131 12 300 225 — 450 — 450 — 900 26 21 32 71 3 44 41 138 45 138 45 312 234 — 468 — 468 — 936 27 23 30 75 28 47 28 149 40 148 40 324 243 486 — 486 972 28 25 32 80 42 50 1!) 159 28 159 28 336 252 — 504 — 504 1,008 29 27 38 83 6 53 13 169 31 169 31 348 261 — 522 522 1,044 30 30 90 — 56 12 180 — 180 — 360 270 — 540 — 540 1,080 35 36 33 116 28 61 22 210 — 210 — 420 — 315 — 630 — 630 1,260 40 46 32 146 32 90 — 240 — 240 — 430 360 _ 720 720 1,440 45 56 12 180 — 108 42 270 — 270 — 540 405 — 810 810 1,620 50 66 32 200 —
131 12 300 — 300 — 600 450 — 900 — 900 1,800 55 76 8 220 — 154 34 3.30 — 330 — 660 495 — 990 — 990 1,980 60 90 240 180 — 360 — 360 — 720 — 540 — 1,080 1,080 — 2,1(0 65 101 9 260 — 195 — 390 — 390 — 780 — 585 — 1,170 1,170 — 2,340 _ 70 116 28 280 — 210 — 420 — 420 — 840 — 630 — 1,260 1,260 — 2,520 75 131 12 300 — 225 — 450 450 — 900 — 675 — 1,350 — 1,350 — 2,700 80 146 32 320 — 240 — 480 480 — 960 — 720 — 1,440 — 1,440 — 2,880 85 162 35 340 — 255 — 510 510 — 1,020 765 1,530 — 1,530 — 3,060 90 180 — 360 — 270 — 540 — 540 — 1,080 — 810 — 1,620 — 1,620 — 3,240 — Häruti inklämde till alla delar Herr Prytzj L. A.; Herr Friherre Åkerhjelm, Carl, i afseende å de 5 första puncterna; Herr Cederstråhle, i fråga om 5:te puncten; Herr Grefve Sparre, angående 4:de och 5:te puncterna; och Herr /. von Kock. 20 Bev.~, Lag-, samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottens Betänkande, N:o t.
Af Herr Friherre Hermelin, yU”TiIl hufvudsaklig del instämmer jag uti den reservation, Friherre Hamilton, H, aflemnat, dock nied afseende på den behandling, bränvinsbrännings-rältighef ens utöfning rönt inom de sammansatte Högloft.
Utskotten, delar jag de betänkligheter, sorn Friherre Raab, C. yl., i dess reservation framställt”.
Af Herr Friherre Hamilton, H.
”Jag har för min del ej kunnat instämma i de af de Högloft.
Utskotten antagna grunder för en ny bränvins1’örordning, af skäl, som jag anhåller att få utveckla.
En mångårig erfarenhet hav visat, att den beskattningsgrund efter O y ■ 7 _ O D pannerymd, som hittills legat till grund för vår bran vins-lagstiftning, och med hvilken man afsett att inskränka tillverkningen och minska det olyckliga fylleriet, lika litet verkat till dessa goda ändamåls ernående, som den motsvarat sitt andra syfte, att nemligen åt Staten skaffa en behöflig inkomst.
Utan att vela erkänna, att orsaken till detta icke ernående af hvad man åsyftat legat hos den felaktiga grund, från hvilken man utgått, har man vid hvarje Riksdag sträfvat att genom förhöjd beskattning, nogare bestämmande af pannornas beskaffenhet, inskränkning i tiri m. m., hvilket allt i lmndradetals motioner blifvit föreslaget och af vederbörande Utskott n^ed oförtruten möda tiilämpadt, komma det önskade målet närmare.
Den sista Författningen var i denna rigtning strängare, än någon af de föregående, och ändock är resultatet af alla dessa ansträngningar blott en ytterligt uppdrifven tillverkning af varan, som visat sin inflytelse genom prisets fall under tillverkningskostnaden, och detta låga pris mäste naturligtvis motverka, hvad man i moraliskt afseende åsyftade.
Denna Författning har dessutom med alla dess företrädare blifvit af uppfinningsförmågan kringgån» gen, synnerligen genom de för högt beskattade mäsk värma rnes borttagande, och derigenom har slutligen Staten, oaktadt den höjda skatten, ej erhållit den af Rikets Ständer påräknade inkomsten.
Under sädane förhållanden hade jag trott, att Utskotten, med stöd af en så mångårig erfarenhet bordt inse, att, huru de än omarbeta en Författning, som hvilar på en falsk grundval, de ej nu mera än förut skulle kunna vinna, hvad de åsyftade, ej åstadkomma någon förbättring i moraliskt afseende, och i ekonomiskt snarare skada än gagna.
Då nu föga förhoppning förefanns, att en mera rationell grund för denna lagstiftning ännu skulle göra sig gällande, och detta har sedan visat sig, trodde jag mig först böra instämma med dem, som yrkade den sista Författningens bibe - Béi\-, Lag-, samt Allm■ Best).- och Elmn.-Utslcoilcns Betänkande, N:o 1. 21 hållande till en snart förväntad ny Riksdag, af de skäl, dels att rubbning i den enskildes hushållning derigenom undvekes, och dels att denna Författning, i likhet med dess närmaste företrädare, åtminstone i ett fall haft en god följd, den nemligen alt pannornas antal småningom minskats, så att de nu knappt utgöra hälften af det belopp, hvartill de uppgingo år 1834.
Denna åsigt blef dock al Utskotten underkänd, under förklaring, att en bättre författning vore af behofvet påkallad.
Jag erkände detta villigt, men trodde, att det nu vore
Utskottens pligt att taga frågan i öfvervägande ur dess högre allmännare synpunkt, och i första rummet tillse, om ej tidpunkten nu vore inne att i roten angripa det onda, helst genom förbud eller ock genom aflysande af ali annan bränvinsbränning, än den ringa, som med en 20 kanus enkel panna kan bedrifvas, och dymedelst genom en kraftig och fosterländsk åtgärd inskränka tillgången på en vara, som hotar att i grund undergräfva nationens sedlighet och bestånd.
Utskottens alla ledamöter voro derom ense, alt bränvinet är ett ondt, eller åtminstone grundorsaken till de flesta brott, som under de sednare åren på ett så högst sorgligt sätt fylla våra fängelser, men ändå ansåg Utskottens majoritet sig ej böra taga ens ett steg på den bana, som vårt brödrafolk nyligen med så ädel beslutsamhet beträdt.
Ett förslag i sådan syftning föll vid derom företagen votering.
Då Utskotten derigenom förklarat sig ej vilja eller våga betragta (lågan ur dess moraliska synpunkt, syntes det, som om de hade bordt laga densamma i alfvarligt öfvervägande, åtminstone ur den Stats-ekonomiska, och så bestämma lagstiftningen för densamma, att, då denna tillverkning allt framgent skulle vara tillåten, åtminstone den största möjliga product måtte med minsta möjliga kostnad kunna dragas ur den minsta gillia quantitet råämnen, samt derjemte antaga den grund för beskattningen, som, enligt andra länders erfarenhet, gifver minsta möjlighet till underslef, och lemnar den säkraste controll derpå, att Staten erhåller den inkomst, han bör hafva.
Utaf ett ondt, som man ej anser sig kunna bekämpa i öppen strid, skulle man då åtminstone kunnat bereda samhället en rik källa lill inkomst, för att dermed på annan och säker, om ock mera långsam, väg, genom förbättrad folkuppfostran och mera allmänt spridd upplysning, öfvervinna de menliga följderna deraf. 22 Bev.-, Lag-, samt Allm■ Besv.- och Ekon.-Utskott ens Betänkande, N:o 1.
Medlen dertill ligga i frihet i tillverkning och bestallning efter mäskekarens cubik-innehåll.
Endast derest derigenom kan tillverkningen af denna vara på säker men laglig väg concentreras inom ett mindre antal, och derför lätt controllerade fabriker, hvarigenom landet ur densamma droge den största Verkliga behållning, och endast genom en sådan beskattningsgrund kan Staten med största möjliga visshet erhålla den skatt, den bör hafva.
Efter att förut under en längre följd af år hafva slräfvat framåt på samma origliga bana, i fråga om lagstiftning och beskattning för denna tillverkning, som den Sverige ännu beträder, har nemligen Preussen redan från år 1819, och Danmark något sednare antagit denna rigtigare princip, och detta med den framgång, att alltsedan någon märkligare förändring deruti ej ansetts af nöden.
Då erfarenheten snart gifver vid handen, huru mycket råämnen kan i ett visst gifvet cubik-innehåll tillmäskas, och huru stor product i medeltal kan utur dessa råämnen utdragas, så synes det vid första betragtandet, att på denna väg det rätta tillverkningsbeloppet med vida större säkerhet skall kunna uträknas och controlleras, än efter pannerymd, då den minsta på förhand ej beräkneliga förändring i pannans construction helt och hållet rubbar den derpå uppställda beräkningen.
Då nu derjemte det i dessa länder visat sig, att, genom bränyinsbränningens concentrering inom ett färre antal fabriker, export af varan mot en billig drawback kan påräknas till vinst för landet i det hela, samt att, då den dagliga tillgången å varan för en och hvar äfvenledes sålunda minskas, äfven det moraliska ändamålet, fastän på en indirect väg, derigenom befordras, så hade, efter min förmening, det rälta sättet för denna frågas behandling nu varit att tillstyrka Rikets Ständer att hos Kongl.
Maj:t anmäla de ofvan framställde lmfvudgrunder, såsom de erkändt rigtiga för en rationell bränvinsförfaltuing, samt alt bestämma skatten för hvarje kanna bränvin, som, enligt den antagna grunden, ansågs kunna tillverkas, till 4 sk.
B:co; hvarefter Rikets Ständer torde hafva bordt till Kongl. Maj:t framställa den underdåniga anhållan, att Kongl. Maj:t, efter inhemtade noggranna upplysningar om sättet, på hvilket dessa hufvudgrunder för närvararande äro i Preussen och Danmark tillämpade, måtte låta för öfrigt utarbeta de vidare Regiementariska Stadganden, som i och för bestämmandet af en på dessa lmfvudgrunder byggd Förordning blefve af nöden.
Bcv.-, Lag-, samt Allm. Besv.- och Ekon.-Ulskottcns Betänkande, N:o 1. 23
Väl vetande, att dessa grunder ej låta tillämpa sig utan en alltför stor svårighet på den mängd mindre bränvinspannor, som finnas i vårt land, och med kännedom, att Svenska allmogen ej anser sig kunna eller vilja afstå från den rättighet, som ifrån äldre tider tillbaka varit densamma tillerkänd, att bedrifva bränvinsbränning till sitt husbehof, syntes det mig likväl för att få dessa rationella grunder antagne, åtminstone för den till afsalu bedrifna bran vinsbränningen, vara nödvändigt att skilja bränvinstillverkningen i tvenne afdelningar, nemligen: bränvinsbränning till verkligt husbehof, och bränvinsbränning hufvudsakligen beräknad till af. salu.
Med den första skulle afses den rättighet, sorn hvarje Svensk jordegare hittills haft att till sitt inskränktare behof tillverka bränvin af egna produeter, likaväl som han får baka och brygga; och borde denna rättighet, i afseende pä tiden, vara tillåten hela året om, af det skäl, alt behofvet deraf, såsom påräknadt biträde vid kreaturens utfodring, för olika personer inträffar vid olika tider, samt skatten lag, emedan erfarenheten visat, alt höjning i skatt, liksom inskränkning i lid, endast retat äfven den mindre tillverkaren att med mera fart drifva sin panna, för att kunna erhålla de lill den högre skatten nödige medel.
Pannerymden borde deremot vara inskränkt till högst 20 kannors rymd, äfvensom ali slags konst-apparat förbjudas, då ej tillverkning till afsalu, utan blott för eget behof, är ändamålet.
Med den andrå afdelningen eller bänvinsbränning lill afsalu skulle åter förstås all tillverkning med annan apparat än enkel 20 kannors panna, skatten dervid beräknas efter mäskekarens cubik-innehåll, men deremot intet maximum för pannans rymd eller beskaffenhet bestämmas.
Utskotten hafva nu i stället väl antagit den föreslagna skillnaden mellan de båda. slagen af bränvinsbränning samt medgifvit åt husbehofsbränningen frihet i lid, men, då frågan blef om beskattningen å densamma, frångått den en gång antagna principen, och För densamma bibehållit 1841 års höga tariff, ledande endast lill en forcerad tillverkning.
Likaledes hafva Utskotten vid slutlig votering, med 39 röster emot 37, afslagit den rationellare beskattningsgrunden för Salu-bränningen efter mäskekarens cubik-innehåll, och i stället bibehållit den såsom felagtigt erkända samt sedan slräfvat att genom höjd beräkning af tillverknings-förmåga m. m. fortgå på samma bana som hittills, ehuru erfarenheten ådagalagt, att den allt hittills ledt tili ett mål, motsatt det, mait velat erftå. 24 Jkv-, Lag-, samt Allm. Best.- och Elwri.-UIskot lens Betänkande, A:o 1.
Med all skyldig aktning för andras öfvertygelse, liar jag dock mot min egen ej kunnat följa de Högloft.
Utskotten på denna väg, och återstår då för mig blott att mot det sålunda tillkomna förslaget i dess helhet anmäla min vördsämma reservation, med den förhoppning, att den tid en gång skall komma, då man äfven hos oss skall inse, att det ej längre går an att ur origtiga grunder behandla en fråga, som så djupt ingriper i samhällets så väl moraliska som ekonomiska lif.” Härmed förenade sig:
Herr Biskop Bruhn, Herr Prosten Sidner samt Lars Boethius från Stora Kopparbergs Län. Af Herr v. Troil, S. G.: ”1 den af Herr Friherre Hamilton nyss afgifna reservation får jag, till nästap alla delar, instämma, då den, enligt min tanke, utgår ifrån en, både i stats-ekonomiskt och moraliskt afseende fullkomligt rigtig synpunkt.
Jag tror nemligen, att, om bräll vinsbränningen fotades på de af Herr Fri-, berven uppgifna grunder, skulle rörelsen inan kort eoncentrera sig på de ställen, der den vore naturlig, det vill säga der den, i anseende till lätt tillgång ä bränsle och råämnen samt lindriga transportkostnader, blefve mest lönande.
De större fabriksmässigt inrättade bränneriet', som sålunda uppslodo, skulle blifva förbrukare af den kringliggande traktens spanmåls- och potates-tillgångar samt genom de förbättrade arbetsmethoder och den ändamålsenligare redskap, som derstädes korn me att begagnas, lemna en, relativt till råämnet, vida större och vida bättre produet, än mängden af våra nuvarande brännerier.
De smärre pannorna skulle, med undantag af dem, som för husbehofsbränningen voro nödvändiga, innan kort upphöra, då egarne af mindre jordegendomar skulle finna sig af det egna interesse! uppmanade att heldre sälja sina produeter till de stora brännerien, än roed synbar förlust sjelfve drifva en dylik rörelse.
Conlrollen blefve lättare och beskattningen kunde uppdrifvas vida högre än nu.
Fylleriet, så vidt det föranledes af en öfverallt befintlig tillgång å bränvin, skulle aftaga och landthushållningen erhålla en vida naturligare riktning.
Men vill man, å ena sidan, ernå delta resultat, så måste man, å den andra, tillåta husbehofsbränningen lill ett visst inskränkt belopp, för att sätta den mindre jordbrukaren i tillfälle att, om han så åstundar, på detta sätt tillgodogöra egna spanmålstillgångar. dag skiljer mig likväl i detta alseende - Bov-, Lag-, samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottens Betänkande, N:o 1. 25 seende så till vida ifrån Friherre Hamilton, vitt. jag tror det husbehofsbränningen ej borde få bedrifvas i större scala, än med en enkel panna af 16 kannors rymd.” Af Herr Munck, B.: ”Instämmande i Friherre Raabs reservation, i hvad den angår tiden för busbehofsbränningens bedrifvande och bran vinsredskapens försegling, anhåller jag få tillägga: l:o att jag anser benämningen: salubränning vara origtig och förvillande, emedan det ej är förbjudet att sälja bränvin, som är tillverkad!; genom husbehofsbränning; och föreslår derföre ordets utbytande emot: fabriksbranning, hvilken benämning också inom sammansatta Utskotten först antogs, men sedermera, utan giltig anledning, förändrades; 2:o att jag, ogillande den för salubränningen, eller, som jag vill kalla den, fabriksbränningen, antagna beskattningsgrunden: efter pannerymd, likasom den af åtskilliga reservanter föreslagna: efter mäskekaren, anser jag att beskattningen bör ske efter tillverkarens uppgift på sin tillverkning, och enligt bok, hvilken bok ovillkorligen bör vid mantals- och skattskrifning företes och dessutom alltid vara tillgänglig för vederbörande controlierande myndigheter; samt att, i händelse denna controll ej skulle anses tillfyllestgörande, nämnde uppgifter till beskattning må, på landet i socknestugorna, och för stadsjord å dertill tjenlig ställe, anslås, samt derjemte stadgas, alt plikt, som ådömes den, hvilken bevisligen inlemnat falsk uppgift på sin tillverkning, tillfaller anklagaren.
Sammansatta Utskotten hafva i sitt
Betänkande erkänt att tillverkningens uppskattning efter pannerymd ej är tillförlitlig; och utom det ali jag anser beskattningen af den verkliga tillverkningen bäst, på sätt jag nu föreslagit, kunna åstadkommas, tror jag det vara enda sättet att inskränka bränvinsproduetionen i allmänhet, ty uppskattas tillverkningen efter apparatens till verkningsförmåga, uträknad med afseende på antingen pannans eller mäskekarens storlek, så tvingas producenten att, till erhållande af valuta för den stora skatt, han erlägger, uppdrifva produetionen tili det yttersta; hvaremot, om lian ej behöfver skatta för mer än han verkligen tillverkar, det blir honom möjligt att bränna efter sin beqvämlighet och med afseende på det behof, lian bar af bränvin eller drank.
Brot. 1844. 5 Sami. 2 Afd. 1 Haft. 4 26 Ber.-, Lag-, samt Allm.
Best'.- oeh Ekon.-Utskotlcns Betänkande, M 1.
Jag anhåller dessutom få fästa uppmärksamheten derpå, att icke allenast den osäkerhet i bränvir.slagstiftningen, som så allmänt och länge öfverklagats, härigenom skulle förekommas, utan äfven de beständiga oeh kostsamma föränd ringa rne å bran vinsredskapen, som nu äro nödvändige, derigenom att nya upptäckter i den vägen verka till högre uppskattning af apparaternes lill verkningsförmåga, helt och hållet skulle blifva beroende af producentens godtycke ali, utan deraf för honom ovillkorligen uppkom mande förlust,, verkställa eller icke verkställa.
Skulle Rikets Ständer gilla dessa åsigler, så får jag vördsamt föreslå : a) att skatten för fabriksbrähning må blifva 2 skillingar Banco per kanna, så länge produetionen ej öfverstiger det maximum, som fabriken tillföljd af sitt jord värde, enligt nedan bestämda grunder, har rättighet alt tillverka ; b) att medelst fabrihsbränning, sorn bör fä verkställas med hvad slags redskap, som helst, och ega rum der jordegendomens taxeringsvärde uppgår tili 4,000 R:dr Banco eller derutöfver, må få afverka» hälften så många kannor bränvin, som taxeringsvärdet utgör i riksdalerlal; således för 4,000 R:drs. taxeringsvärde 2,000 kannor, för 5,000 R:dr taxeringsvärde 2,500 kannor, o. s. v.; samt c) att för all den större afverkning, sorn fabriken, utöfver den i för hållande lill jord värdet bestämda bränvins-bränningsrättighet, vill, åstadkomma skattas dubbelt, eller 4 skillingar Banco per kanna.”
Äf Herr Frosten Berg.”
Då jag, ehuru fika med hvarje sann menniskovän, beklagande, så väl till sitt väsende som sine följder, det stora, både i produetions- och consumtionsväg rådande missbruket af bränvin, icke kari biträda deras mening, hvilka hoppas det öfverk lagade ondas afhjelpande genom några convulsiviska kraftyttringar i lagstiftningen, t. ex. genom eli utfärdande totalt bränvinsförbud eller genom en tili lika verkan syftande lung bränvinsskatt, och dä jag, framför allt, icke kan försona mig med den, genom conflieten af stridiga åsigter uppkomna ytlighet, som, uti en för handen hafvande ekonomisk lagstiftning, ömsom uppoffrar sjelfva axiomet i all ekonomi, ömsom vacklar i grunsatser och förråder en syftning till ojemn oeh orättvis beskattning; emellan samhällets medlemmar; så nödgas jag, hufvud - Lag-, samt Allm. Besv.- och EkonUtskottens Betänkande, N:o 4. 27 sakligen instämmande iden af Herr Friherre Hugo Hamilton afgifna reservation, protestera dels emot det sätt, hvarpå de Högloft.
Bevillnings-, Lagoch Ekonomi-Utskottens pluralitet bestämt åtskillnaden emellan husbebofs- oell salu-bränviusbränningen, dels emot den grund, hvarpå bränvinsbeskattniugen blifvit af Utskotten bygd.
Utskotten, på goda skäl, företagit sig att skilja emellan lmsbehofs- och salu bränning, hade, efter min öfvertygelse, intet annat bordt med den förra begripas, än hvad sjelfva ordet uttrycker, att sådan bränning, som sker till hvarje hushålls consumtiva behof, och i följd hvaraf bränningsrättigheten äfven bordt tillerkännas hvarje hushållare i allmänhet och icke blott jordbrukaren och fastighetsegaren, såsom ett slags monopolium.
Med salubränning deremot hade intet annat bordt förstås, än bränvinstillverkning till afsalu och utöfver husbehofvet.
Något bestämmande af olika redskap vid tillverkning af husbehofs-och salubränvin hade så mycket mindre bordt ega rum, sorn, genom sådant bestämmande, man dels hopblandat och fördunklat, i stället för att skilja och reda sakbegreppen, dels gjort till en Lag för det ojemnförliga flertalet af Svenska undersåtare, den ekonomiska paradoxen, att, vid förädlingen af deras rudimateria, de, på intet villkor, må underslå sig att för minsta kostnad och besvär frambringa den mesta och bästa varuproducten.
Visserligen hade husbehofsbrännaren, lika med salubrännaren, bordt tillerkännas oinskränkt frihet att bränna på hvad sätt och med hvad redskap han sjelf helst velat och förmått.
Den invändning man gör, alt härigenom skulle öppnats ett allt för stort fält för missbruket till salubränneriernes förfång, får icke gälla; ty då man en gång företagit sig att. skilja mellan ett produclionssätt till husbehof och ett till afsalu, så har man äfven förutsatt regien att det förra är och sker för husbehofvet och det sednare för utom husbehofvet eller för afsättning utojn hus.
Mot undantagen från nämnde regel, d. v. s. mot husbehofs-bränningens missbruk, måtte kunna finnas ett correctiv i allvarliga ansvarsbestämmelser, eller ock, om det ej finnes, måste man tills vidare missbruken sig underkasta; men minst af allt, och i hvad fall sorn helst, har lagstiftaren rättighet att förmena den ene medborgaren mer än den andra att, vid sina råämnens förädling, begagna sig af gifne konstförbättningar tillförekommande af skada och beredande af vinst i sin handtering.
Den så mycket omtalade och rysligt afmålade öfversvämningen af bränvin, som skulle uppkomma, i fall man ej lyckades att hålla husbehofsbränningen inom sina dammar, torde mindre böra oroa, om man besinnar att denna 28 Bet\-, Lag-, samt Allm. Besv.- och Elion,-Utskottens Betänkande, N:o 1. öfversvämning redan tillförene verkligen är för handen, och att i alla landsändar tillgång på bränvin erbjuder sig vida utöfver behofvet.
Det är ock min öfvertygelse, alt delta förhållande städse kommer att fortfara, med eller utan inskränkning i lmsbehofsbränningen, och alt bränvinet visst icke kommer alt göra något undantag från hvad som gäller om handelsvaror i allmänhet, att der god afsättning förefinnes, der är äfven god tillförsel.
Enda fördämningen mot en dränkande bränvinsflod kommer att bestå i eii minskad consumtion, till följd af de förbättringar i folkmassans bade ekonomiska och moraliska tillstånd, hvarpå menniskovännen, både som lagstiftare och administratör, framför allt bör känna sig af tidens hotande tecken uppmanad att arbeta.
Hvad nu beträffar grunden för bränvinsbeskattningen, som, enligt de Höglofl.
Utskottens beslut, fortfar alt vara pannerymden och pannans beräknade afverknings-förmåga, så är det för hvar man bekant, huruledes den menskliga uppfinningsförmågan hittills alltid, genom förändringar i pannornas constructioii, ledt sig till utvägar att med en begagnad mindre panna tillverka en nästan lika stor quantitet bränvin, som med en större; och alldenstund det så lärer komma alt tillgå äfven hädanefter, och då denna beskattningsgrund således är i hög grad fautive; så kan jag ej annat än på det högsta beklaga, att Friherre Hamiltons af mig och flere understödde förslag till mäskekarens beskattande, såsom den pålitligaste hittills kända beskattningsgrund, icke kunde inom de Höglofl.
Utskotten vinna majoritetens bifall.