Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Besinnar han sig, som emot Rådstufvu-Rätts dom vädjat, och vill e) sitt vad sedan fullfölja, kungöre det vederparten, såsom i 2 § om Härads-Rätt sagdt är, vid äfventyr, som der stadgadt finnes. 26 C a p. Öfverskriften till detta Capilcd ändras sålunda:
Huru borgen skall sättas, innan laga vad i Hof Rätt full följes; så ock huru Under-Rätts dom, deremot vädjadt är, verkställas må. 1 §•
Donna § kommer att erhålla följande lydelse: Hvar, som från Under Rätt vädjar, ställe för sig två löftesmän, som borga, begge för en och en för begge, för kostnad och skada, den han kan skyldig kännas att gälda ; tage deras skrift derå och lägge den vid sin inlaga i Hof-Rätten in.
Nu kan så hända, att han heldre vill penningar, eller silfver, eller guld, till säkerhet för kostnad och skada ställa, och sätter det hos Konungens Befallningshaf vande in, eller i taka händer; då vare ock det för borgen gildt, när domaren det profvat häfver.
Försummar han det, hafve sitt vad och talan emot UnderRättens dom förlorat.
Dih. till R. öi.
Prat. 1844. 7 Sami. 1 AJd, 5 Haft 5 a6 Lag-V(skottets Betänkandej N.o 5a. 2 §■
Denna § ändras sålunda: Under-Rätts dom, deremot vädja dt är, gånge i verkställighet , efter thy, som i 3 Cap. 5 § Utsöknings-Balken sägs, der den, som vunnit, det äskar och vadet ej derigenom onyttigt blefve. 3, 4, 5, 6 och 7 §§.
Dessa §§ varda till all kraft och verkan upphäfne. 27 C a p. 3 §.
Denna § erhåller följande lydelse:
Menar svaranden, att käranden ej bör njuta dess vad till godo, förthy att han ej ställt borgen för kostnad och skada; gifve dess påstående skriftliga vid uppropet in, och Hof-Rätten höre vederparten deröfver.
Häfver han det försummat, som i 26 Cap. 1 § föreskrifvet står, gånge derom efter thy, som der sagdt är.
Finnes det annorlunlunda; då svaras i saken, när anslag deri sker.
Vill någondera parten emot Hof-Rättens utslag i detta fall Konungen söka; göra det å sätt, som i 3o Cap. 1 och 6 sägs. 28 Cap. Detta Capitel varder sålunda ändradi: 1 §.
Hvar, som ånyo drager den sak för Rätta, deri dom eller utslag förr är, som vunnit laga kraft; eller tadlar sådan dom för Rätten, eller utom; bote för Under-Rätts dom Tio daler; för Hof-Rätts dom Etthundrade daler.
Är det Konungens, plikte med Femhundrade daler. 2 §.
Qväljes Under-Rätts dom för Råtta; döme deröfver den Rätt, der det sker.
Tadlar man sådan dom utom Rätten; döme deröfver UnderRätt i den ort, der brutet är.
Qväljes Hof-Rätts eller Konungens dom, det skall i Hof-Rätten dömas.
Lag-Viskottets Betänkande, N-o 5i. 27 29 C a p. 1 och 2 §§ af detta C.ipiiel skola hafva följande lydelse: 1 §•
Djerfves någor missbruka rättegång, och emot klara skäl och bättre vett af arghet drager någon för Rätta; bote i Under-Rätt, ifrån Tio till Tjugu daler, de fattiges ensak-, och gälde dertill rättegångskostnad, hinder och skada. 2 §•
Häfver någor tappat i Under-Rätt, och gillar Hof-Rätten i allt Under-Rätts utslag ; prof ve Hof-Rätten ock, om han för ohemul klagan gjort sig till ansvar förfallen: finnes det; böte han dä från Trettio till Etthundrade daler.
I dessa fall plikte fullmägtig, som i i5 Cap. 1/; sagd t är.
Orkar den brottslige ej bota; plikte med fängelse, som i 10 Cap.
Utsöknings-Balken stadgadt är. 30 C a p.
Detta Capitels öfverskrift skall få en sådan redaktion.
Huru sökas skall, att Konungen må Hof-Rätts dom öfverse; så ®ck huru det, som dömdt är, skall derjörinnan utgifvas. 3 §.
Af denna § .ändras tredje pu-nkten sålunda:
Parten ställe ock borgen för kostnad och skada, som i a5 Cap. om vad från Under-Rätt föreskrifves. 5 §.
Denna § erhåller följande förändrade lydelse:
Den, som tappat i Hof-Plätt och vill honungen deremot söka, gifve omant ut hvad dömdt är, och sälle del hos Konungens Befallningshafvande eller i taka händer.
Ar det, hvarom dömdt är, sådant, att ändringssökandet onyttigt blefve, der dom fullgöras skulle; dä gånge det ej till fullbordan.
Skola penningar efter dom gäldas, och säger lianf att han dem ej egcr, ej eller silfver eller guld, styrke clet, der veder. deloman det äskar, med ed sin hos Konungens Befallningshafvande eller domaren i orten, om det beqvämligare der ske kan; och hafve sedan lof, men ej förr, att gifva andra lösören dertill upp, med lagu j3 Lag-Ulskottels Betänkande, N;0 5i. värde derå.
Finnas ej de, gifve då upp gods och jord å landetj eller hus och tomt i staden, med Rättens bevis, om de för annan gäld häfta eller ej.
Är tvif velsmål, om den egendom svarar emot det, som dömdt är, och kan det ej mätas, innan tid är inne, att han skall gifva sina påminnelser i saken hos Konungen in; sätte borgen till dess värdering derå ske. kan.
Gitter han ej någotdera, som nu sagdt är; sätte för hvad dömdt är full borgen.
Kan han ej eller det; ställe då borgen för sig sjelf, eller träde i fängelse till sakens utslag.
År i ett utslag öfver flera serskilda mål dömdt. och häfver den, som ändring sökt. det i ett eller flera fall gjort; gälle ändringssökandet deri, och kåfve i de andra ingen talan.
Huru det lyftas må, som utgifvet är, sägs i 3 Cap. 5 § Utsoknings-Balken.
Häfver den, som gifvit gods, hus eller gård upp till doms fullbordan, ej annat hemvist att tillgå; då förhålles dermed, som i 5 Cap 8 § samma Balk stadgadt är.
Vill den, som vunnit, ej lyfta det, som utgifvet är, eller kan han ej borgen sätta ; kungöre det stråset Konungens Befallningshafvande eller domaren; och vederdelomannen tage det åter, och sätte han borgen i stället
Om pröfning af borgen sägs i a6 Cap, 8 ; ege ock Konungen att borgen godkänna, när sä erfordras. 32 C a p. 3 §.
Denna § skall, efter den förändrade redaktion, som densamma, genera Kong!.
Förordningen den 20 Januarii 17/9, erhållit, lyda sålunda: Jf Häradets lott i sakören, behålla en tredjedel Häradsliöfdingen, annan Nämnden, tredje häradets I Rådstufvu-Rätt tage Borgmästare dubbel lott emot Rådman.
Utsoknings-Balken. 3 C a p. 5 §.
Det na § skal! hafva följande lydelse:
Häfver någor vunnit hos Under-Rätt och varder deremot vädjadt: njute ändå utmätning, och ställe borgen för det han om händer får, eller läte godset sättas i qvarstadNär godset så utmätt är, må det sedan ej skingras, eller utom egarens vilja förjttras, förr än saken i Hof Rätlen - Lag-Utskoltets Betänkande, N.-o 52. 2g
Rätten af dömd varder.
Tappar han der, gånge det, som utmätt eller i qvarstad satt är, åter, med dess ränta och afgäld. 6 §.
Första afdelningen af denna §. eller orden: "nu gitter ej den, som tappat häfver, gifva ut hvad dömdt är, innan saken för Hof-Rätten kommer, sätte der full borgen före: gitter han ej eller det; ställe då borgen för sig sjelf, eller träde i fängelse till sakens utslag” skola från lagtexten uteslutas.
Jorda-Balken. 14 C a p. 3 §.
Denna § är ändrad sålunda:
JVu vill någor med den synedom sig ej åtnöja; vädje då under IJof-Rätt, som i Rättegångs-Balken sägs.
Fullföljes vadet, och finner Hof-Rätten ny syn tarf vas; utnämne Hof-Rätten en af sina ledamöter, alt synen hålla, och kalle tvä under-domare i orten att honom biträda.
Det Protocoll, som vid synen föres, gifve Hof-Rätts ledamoten till HofRätten in, och Hof-Rätten döme sedan i saken.
Dragés saken under Konungen och finnes den ej tillräckligen utredd, ändå att syn föregått • då må ytterligare syn hållas, och nämne Konungen i Högsta
Domstolen dertill en af dess ledamöter; läte ock genom Hof-Rätten kalla två under-domare, att vid synen biträda.
Öfver denna syn skall Protocoll till Konungen in gif vas, på sätt om den syn, som Hof Rätt förordnat, sagdt är.
Vid dessa syner måge ock vittnen höras, der någon af parterne det äskar.
Göres emot vittne jäf, varde det ändå hör dt; och prof ve sedan Hof-Rätt eller Konungen jäf vet, så ock hvad verken vittnesmålet ega må.
Finner Hof-Rätten eller Konungen syn nödig, och är den ej af Under-Rätt hållen, då må Hof-Rätten eller Konungen låta synen af Under-Rätten verkställas; och pröfve sedan saken. 5:o
I öfrigt förklaras alla de serskilde, tid efter annan utkomne författningar, som angå Lagmans-Rätter, Riddare Syne-Rätter och Kämners-Rätter, hafva förfallit, i hvad de icke, sä vidt de arvd KämnersRätter, böra lämpas på Rådstufvu-Rätt, såsom i de förras ställe utaö Bih. till R.
7 Samt. 1 Afd. i5 Höft. 6 ° 3o Lag-TJ(skottets Betänkande , N.o 5a. rande förste domstol i stad; äfvensom alla de bestämmelser, hvilka, ge~ nom serskilda Kongl. Resolutioner, i afseende på en del Rådstufva-Rätter gifne äro derom, att emot deras domar ej finge vädjas, der hujvudsaken ej ginge öfver ett visst värde, till all kraft och verkan upphäfvas. 6:o
De i fjerde punkten af denna Förordning stadgade lagförändrin^ar skola från den t Januari 1846 gälla för alla de mål i hvilka vad °emot Häradsrätt eller Rådstufva-Rätts dom eller utslag erlägges eller anmäles, så ock för de mål, hvilka efter nämnde dag från Kämnersrätt till Rådstufva-Rätt eller från Lagmans-Rätt till Hoj-Rätt oafgjorde öfverlemnas.
Likaledes gälla dessa lagförändringar före i8f5 års utgång i de fall, dä vad under Hof-Rätt dessförinnan eger ruin, såsom i andra punkten här ofvan sagdt är; och iakttages härvid, att de mål, hvilka oafgjorde öfverlemnas från Kämners-Rätt till RådstufvaRätt, eller från Lagmans-Rätt till Hof-Rätt, böra anses och behandlas, de förra, såsom vore de till Rådstufva-Rätten omedelbarligen instämda, och de sednare, såsom hade de\genom vad kommit frun Härads-Rätt till Hof-Rätten; dock att verkställighet å Härads Rätts beslut i sistnämnde mål ej må äskas; men för alla före den 1 Januari 1846 från Kämner s-Rätt till Rådstufvu-Rätt, eller inom laga tid efter 1845 års Lagmans-Ting från Lagmans-Rätt till Hof-Rätt vädjade mål, skola hitintills gällande föreskrifter, i afseende på vads fullföljande och målens behandling, i Rådstufvu-Rätt och Hof-Rätt oförändrade tjena till efterrättelse.
Slutligen och jemväl i fullkomlig öfverensstämmelse med Lag-Utskottets ofvanåberopade, vid sistförflutne Riksdag i ämnet afgifne Betänkande, får jag fästa Rikets Höglofl.
Ständers uppmärksamhet derpå, att, enär hinder möjligen skulle kunna möta för verkställighet af berörde lagförändring, vid den tid, som i mitt ofvanståemie förslag omförmäles, samt öfverflyttandet af Kämners-Rätternes domsrätt till Rådslufvu-Rätterne torde hafva den följd, att för Stockholm och tilläfventyrs jemväl för några bland de ofri ge af Rikets Städer, der Kämners-Rätter nu finnas, flera afdelningar af de nuvarande Rådstufvu-Rätterna blifva erforderlige, hvilket fall i synnerhet lärer inträffa i förstnämnde stad, der dessutom det egna förhållande eger rum, att flera serskilda domstolar äro förordnade, som, jemiikt serskilda stadgandea och författningar, nu såsom första instans upptaga åtskilliga Lag-Utskottets Betänkande , fl.o 5a.' judiciella mål, i hvilka besvär
Öfver samma domstolars' beslut skola fullföljas hos Rådstufvu-Rätten, såsom andra domstol, men som, derest endast en Under-Rätt kommer att finnas i hvarje stad, böra af Rådstufvu-Rätt såsom första domstol handläggas; så ehuru ej mindre Kämners-Rätterne i allmänhet, än äfven omförmälde serskilda domstolar i Stockholm lätt kunna, i mohn af behof, till afdelningar af Rådstufvu-Rätter förändras, blifva dock åtskillige reglementariska föreskrifter, i afseende på sistnämnda domstolars organisation, samt målens och arbetets fördelning af nöden; och som dylike speciella föreskrifter ej synas hafva lämpligt rum i en allmän författning, samt Rikets Höglofl.
Ständer dessutom torde sakna den noggrannare kännedom om serskilda localförhållanden, förutan hvilken tjenligt förslag, huru den ifrågavarande förändringen ändamålsenligt må till vägabringas, ej kan uppgöras, hemställes vördsamt, att, i händelse ofvan intagne förslag vinner Rikets Höglofl.
Ständers bifall, den härom afgående underdåniga skrifvelsen till Kongl. Maj:t må innefatta det förklarande: att, derest Kongl. Maj:t anser den af Rikets Ständer beslutade indragningen ej j kunna verkställas å den i förslaget utsatta tid.
Rikets Ständer i underdånighet Öfverlemna till Kongl. Maj:t att bestämma tiden, då samma indragning lämpligen må kunna för sig gå j och att Rikets Ständer jemväl i underdånighet anhålla, det Kongl. Maj.t täcktes, efter vederbörandes hörande och i öfverensstämmelse med den af Rikets Ständer föreslagna förjattningsgrund, att endast en Under Rätt skall finnas, sä i städerna som på landet, vidtaga de anstalter och åtgärder samt stadga och till efterrättelse kungöra de reglementariska föreskrifter, som pröfvas lämplige för Rådstufvu-Rätternes organiserande och ordnande.
Af Herr Eklund: ”Under åberopande af de skal, som för upphäfvande af Kämners-, Lagmans- och Riddare-Syne-Rätter af Rikets Ständer uti deras vid sistlidne Riksdag aflåtna underdåniga skrifvelse(Se Exp.-Utsk.
Förslag N:q 114) blifvit anförde, förenar jag mig uti Herr Friherre Stjernstedts tillstyrkande om nämnde domstolars indragning, äfvensom j/g i„_ stämmer uti förestående förslag till ändring i lagens åtskillige mm.” ° STOCKHOLM, ecksteisska boktryckeriet, 1845. Lag-Utskottets Betänkande j N:o 53, 1 N:o 55.
Ank. till Exp.-Utsk. den 23 Dec. , kl. i e. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion angående fullgörande af Under-Rätts dom, såsom vilkor för rättighet till fullföljd af talan deremot.
Uti ett till Hedervärda Bonde-Ståndet ingiFvet memorial, har Riksdagsfullmäkligen Johan Petter Andersson från Elfsborgs Län yrkat, att, enär det ofta händt.att den, som vid Under-Rätt blifvit ålagd betalningsskyldighet, men emot beslutet fullföljt talan i högre Domstol, innan saken blifvit af denna Domstol pröfvad, förskingrat alla sina tillgångar, så att, när slutlig dom ändtligen fallit, icke det ringaste återstått till godtgörande af den domfäste fordringen, det måtte alltid stadgas: att den, som af Under-Rätt ålägges betalningsskyldighet, men vill draga saken under högre Rätts pröfning, ovilkorligen bör nedsätta hvad som dömdt är, eller ock derför ställa antaglig borgen.
Denna af Ephraim Larsson från Elfsborgs
Län understödda och till Lag-Utskottet hänvisade motion, har Utskottet under öfverläggning förehaft; och som den af motionären påyrkade nedsättning af hvad UnderRätt till betalning fastställt, såsom vilkor för rättigheten att fullfölja talan emot samma Rätts beslut, icke kan åläggas, utan afvikelse från de grundsatser, som i gällande rättegångs-ordning äro följde, anser Utskottet sig ej eller böra tillstyrka en sådan nedsättning, som skulle försvåra möjligheten för den fattige, att få sin sak af en högre Domstol pröfvad; men då motionärens afsigt egentligen synes vara, att bevara fordringsegares rätt och undanrödja del hinder, som för närvarande i sådant hänseende förefinnes i förbudet mot verkställigheten af första Domstols beslut, derest ändring deri sökes; alltså och enär genom 2 §.
2 Cap. Utsöknings-Balken, sådan den lyder i Kongl. Förordningen d. 29 November 1823 samt Kongl. Förordningen den 18 December samma år stadgadt blifvit, att utmätning må följa å Konungens Befallningshafvandes Utslag i skuldfordrings flih. till R.
Prot. 1844, 7 Samt, 1 AJd. 16 Haft, t 2 Lag-Utskottets Betänkande , N\o 54- mål, utan afseende på deremot anförda besvär, i de fall, då den kräfde blifvit tredskovis ålagd betalnings-skyldighet eller skriftligen eller muntligen skulden erkänt, samt att den fordrande eger att det utmätta emot full och godkänd borgen lyfta; — och något giltigt skäl ej synes förhanden, att frånkänna ett af domaren, under enahanda förhållanden, meddeladt beslut den kraft och verkan „ som således blifvit tillagd Konungens Befallningshafvandes Utslag, får Utskottet, som följaktligen anser någon olikhet i förevarande hänseende ej böra ega rum, i så måtto understödja motionen, som Utskottet föreslår, det måtte Rikets
Ständer för sin del besluta utfärdandet af en författning, hvarigenom stadgas: att hvad som, genom Kongl. Förordningen den 18 December i8%3, angående verkställighet af Konungens Befallningshafvandes Utslag i utmätningsmål, stadgadt blifvit derom, att, då gäldenär, utan jäf eller invändning, skulden erkänt, den sökande må, ehvad besvär anföras eller ej, genast erhålla verkställighet å Utslaget och vara berättigad att det utmätta godset, emot af Konungens Befallningshafvande godkänd borgen, lyfta, äfven skall i skuldfordringsmål ega tillämpning på Domstols Utslag, utan hinder af deremot erlagdt vad, så framt svaranden, utan jäf eller invändning, skulden erkänt, eller honom blifvit, genom tredskodom, enligt 12 Cap. 3 $. Rättegångs-Balken, ålagd betalnings-skyldighet.
Ank. till Exp.-IJtsk. d. 23 Dec., kl. 2 e. m.
Betänkande, i anledning af väckta motioner om dels upphäfvande af Lagens stadganden, angående summa appellabilis, dels ock nedsättning af det belopp, hvartill densamma är bestämd vid Jlådstufvn-Rätten i Staden Falilun.
Hedervärda Bonde-Ståndet har till Lag-Utskottet remitterat ett af Riksdagsfullmäktigen Fredrik von Zveigbergk från Skaraborgs Län till 3 Lag-UltkoUets Betänkande, N'.o
S/f* Ståndet ingifvet memorial, deruti lian yrkat upphäfvande af Lagens alla sladganden angående summa appellabilis, eller de belopp, hvartill saker vid vissa Domstolar måste uppgå, derest samma saker må i högre Rätt fullföljas; till stöd för hvilket yrkande hlifvit anfördt: att det låge i naturen af en domslolsinrättning, som innefattade flere instanser, att ingen kunde vara pligtig alt nöjas med första Domstolens beslut.
På en saks större eller mindre värde, räknadt i penningar, borde icke bero, om den finge dragas under högre Rätts pröfning eller ej.
Visserligen kunde det sägas, att Öfver-Rätts tid är för dyrbar, att spillas med mindre betydliga saker; men rättvisan vore ännu dyrbarare än tiden.
Hvad som för en rik man vore, i afseende på penningevärde, en obetydlig sak, kunde vara för den lattige en välfärdssak.
Att förbjuda den förre att i flera instanser tvista om en ringa penning, dertill syntes följaktligen som om något slags skäl förefunnes; men äfven denna skillnad emellan rik och fattig måste Lagen sätta å sido, ty det borde stå den ena lika Öppet, som den andra, att söka sin rätt.
I sammanhang härmed bar Utskottet förehaft en från Vällofl.
BorgareStåndet till Utskottets yttrande hänvisad motion af Riksdagsfullmäktigen från Staden Fahlun, Herr Collen, som anhållit, att, enär det i nämnde Stads Privilegier af den 30 Oktober 1641 innefattade och alltjemt tillämpade stadgande, det icke någon må vädja emot Rådstufvu-Rättens derstädes dom, ”med mindre sakens capital är värdi 400 daler”, lika länge, som rättvist, varit anledning till missbelåtenhet för ej allenast rättsökande, h vilkas tvister angått ringare belopp, utan ock sjelfva Domstolen, som ofta önskat se till värdet obetydligare, men till beskaffenheten invecklade saker af den högre lagskipande makten bedömde; — det måtte alltså, med upphäfvande af berörde stadgande, omförmälda belopp nedsättas till det, som Lagen i 2.5 Cap. 16 §.
Rättegångs-Balken bestämmer för rätt till vade mot Rådstufvu-Rätts dom i allmänhet; varande, i anledniug af denna motion, till Utskottet öfverlemnadt ett utdrag af Protocollet, hållet inför Magistraten i Fahlun den 19 nästlidne Augusti, deraf inheratas, att, sedan motionären begärt utlåtande derom, huruvida ifrågavarande motion ofverensstämde med Magistratens ell^pr stadens Äldstes vilja, så hafva desse vid sammanträdet nyssberörde da» låtit i Protocollet intaga den förklaring, att motionen blifvit gjord i enlighet med deras gemensamt lemnade uppdrag.
Dessa motioner har Utskottet tagit i öfvervägande; och hvad först angår Fredrik von Zveigbergks yrkande om upphäfvande af alla Lagens stad - 4 Lag-Utskottets Betänkande, N\o 54• ganden angående summa appellabilis, så får Utskottet anmärka, hurusom desse stadganden innefattas uti 25 Cap. 7, 11 och 16 §§.
RättegångsBalken, enligt hvilka ej någon må vädja emot Lagmans och RådstufvuRätts dom, der hufvudsaken ej går öfver femtio dalers värde, eller emot Kämners-Rättens i Stockholm Utslag, såframt icke värdet af det omtvistade stiger öfver trettio daler; hvarförutan föreskrifvet blifvit, att i den stad, der något serskildt stadgadt vore, borde sådant lända till efterrättelse.
Nu, ehuru Utskottet inser vigten af de skäl, som motionären till stöd för sin framställning anfört, och som öfverensstämma med motiven till förslaget till ny Civil-lag i denna del, anser likväl Utskottet betänkligt, att understödja samma framställning.
— Visserligen synes, då frågan betraktas i dess allmänlighet, rättigheten att söka rättvisa ej i något fall böra vara beroende af det större eller mindre värdet af den sak, sam omtvistas; men då äfven måste aktas på hvad nödvändigheten bjuder och förhållandena påkalla, torde tillfyllestgörande anledning till Utskottets betänklighet förefinnas i den omständighet, att ifrågaställde stadganden hafva till ändamål alt förekomma obefogade rättegångar och hejda en processlystnad, som till sina verkningar kunde blifva skadlig, så väl förden enskilde, som för det allmänna.
Då emedlertid samma stadganden lemna den rättsökande öppet, att i de flesta fäll få sin sak af två Domstolar bedömd, samt alltid af en, lärer icke kunna påslås, att rättigheten att söka rättvisa derigenom blifvit någon betagen; — del är endast Öfverdomarens pröfning, som Lagstiftaren ansett icke böra få påkallas, då saken rörer en obetydligare summa.
Och häri synes han hafva visligen förfarit.
— "Att rättvisan är dyrbarare än tiden," förnekar icke Utskottet; men, om tiden göres otillräcklig för rättvisans skipande, tror Utskottet hvarken rättvisa eller rättsökande derpå vinna.
Nu är det af erfarenheten allmänt bekant, att Öfver-Domstoiarnes tid knappast är tillräcklig för afgörandet af de jemförelsevis vigtigare mål, som för närvarande dragas under deras dom.
Skulle ifrågaställde obetydligare jemväl få i Öfver-Rätt fullföljas, blefve synbarligen följden den, att antingen dessa mål måste lemnas ovidrörde, eller ock att de vigtigare måste för dem stå tillbaka.
Men utom detta skäl bör äfven i betraktande tagas: att, derest man egde, att angående så ringa belopp, som de omförmälda, tvista vid alla instanser, denna rättighet kunde begagnas såsom ett tvångsmedel emot den fridälskande, hvilken häldre uppoffrar en ringa penning, än blottställer sig för alla en långvarig rättegångs obehag, besvär och kostnader; alt den, Lag-Utskottets Betänkande, N\o Sjf.
Jj som droge en så obetydlig tvist från instans till instans, skäligen gjorde sig misstänkt, att handla eller andra motiver än rättskänslans; och att blotta föreställningen derom, att ett sådant missbruk kunde äga rum, skulle minska aktningen för lag.
Dessa och än flere skäl erbjuda sig sjelfmant för behofvet af de skrankor mot missbruk af rättegång, som blifvit uppställde uti de sladganden, hvilkas borttagande åsyftas af motionären, hvars åberopande af grunderne för nya Civii-lagförslagels innehåll i denna del föranleder den erinran, att behöfligheten af band på trätlystnaden och nödvändigheten att söka förekomma obefogade rättegångar i samma förslag äfven erkänts, fastän, i följd af en antagen förändrad rättegångsordning, andra bestämmelser härutinnan blifvit meddelade, än de, som innefattas i nu gällande Lag.
Enär för ölrigt det nu i allmänhet gällande beloppet af summa appellabilis är i förhållande till mynt- och varu-värdet sa lågt, att icke någon tvist, deruti det omtvistade åtminstone motsvarar den oundvikliga rättegångskostnaden vid de lägre instanserne, afstänges från fullföljd till Öfver-Rätt, tror Utskottet oftanämnde stadganden både lämplige och behöflige; hvarföre Utskottet vördsamligen tillstyrker, det /nätte yrkandet om deras borttagande ej vinna Rikets Ständers bifalL Hvad åter angår Herr Collehs motion; så enär, med afseende å Magistratens och Borgerskapets Äldstes i Staden Fahlun afgifna, här ofvan anmärkta förklarande, antagas måste, alt motionärens framställning öfverensstämmer med samhällets önskan, anser Utskottet något hinder destomindre böra möta för undanrödjande af den afvikelse, som uti ifrågaslällde hänseende för nämnde stad egt rum från Lagens allmänna bud°, som denna afvikelse ej allenast kan medföra olägenheter för innevånarne uti nyssnämnde stad, utan oek för hvar och en annan, som vid stadens Rådstufvu-Rätt kan komma att tvista, samt borttagandet af ett sådant undantagsstadgande dessutom återför den jemlikhet i vilkoren för rättvisans sökande, som i Lagen bör vidmakthållas.