Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Illastrationerna af Emily J. Ear- Texten af L.
Det ar ej godt om enkel och fin barnpoesi, men de små rim, som barnen här få mottaga af den aktade signaturen L.
S., kunna med allt skäl räknas till det bättre i den vägen.
Både taflor och text äro sannolikt afsedda för 6-8-kringar och blifva helt visst för dessa till mycken glädje.
Sagan om Sanningens killa och tre.
andra sagor af Cnrin Hamrnarsköld.
Sagorna hafva i vår tid alltmer nndantriingts af beriittelser rar %barnens eget lifs, s %som det heter.
Utan att vilja förringa vardet af shdana berättelser, som kanna vara bade roliga och nyttiga, iiro de dock ofta af sh intetsägande natur, att de icke göra nigot varaktigt intryck på barnen.
Deras känsla och fantasi bli oftast oberörda.
Det ar darföre vi med glädje helsa goda sagor, och till dessas antal kunna vi rakna fröken Haminarskölds.
De iiro på en g %ng enkelt, klart och på ett barnsligt satt framställda.
Att Ottilia Adelborg försett dem med illustrationer, förhöjer naturligtvis deras riirde.
Den underbara Kronan eller Betty och trollen.
Saga ab Tmt Hilda.
Den elfvahriga Betty, som är ute i skogen med sin syster Anna, ropar på skämt på trollen och blir till sin häpnad bönhörd; trollen komma och göra livad Betty ej hade beräknadt: de taga henne med sig till sitt hem djupt inne i skogen.
Men trollen äro goda rarelser och hafva endast till syfte, att genom htskilliga pröfningar söka bota Betty för hennes fel; särskildt för hennes sjiilfriskhet och hennes trot- siga sinnelz ?g.
Efter lpklig-t genomgangna prof i trollens värld, ater- kommer hon till sitt hem, förande med sig som gifva en underbar krona, hvars stenar glänsa eller fördunklas, allt efter som hon uppför sig väl eller illa.
D&amp; Betty vid 19 ars Uder utväcklat sig till en1 god och ädel ung kvinna och skall stå brud, kommer det goda trollet p % bröllopsdagen och återtager den underbara kronan.
Stilen ar ledig och enkel; trycket och bokens utstyrsel pïydiiga.
Barn omkring 8-10 år skola helt visst flnna mycket nöje af be- rättelsen.
Ny samling Sagor, af Albrekt Segerstec ?t.
Xed teckningar af Gerda Tirén och D. Ljungdal.
Dessa älskliga smii sagor, så fint illustrerade, torde med f % undantag tilltala de äldre mer an barnen, hvilkaisenare naturligen ej kunna fatta deras djupare mening: Sjöjungfruns sagor af TVilA.
Biickn2n.n.
2,5o De äro gamla, mycket gamla bekanta, dessa sagor, ty de, som först lyssnade till dem, hafva sedan dess hunnit se bhde barn och barnbarn.
meddelar, att de utkoinmo första ghngen för mer än
4 0 å r sedan, men att han nu tillökadt och, ombundit sin sagokrans,.
Samlingen innehåller omkring ett femtiotal sinsemellan mycket olika berättelser, nhgra filosofiska, fantastiska, ironiska; andra i vanlig sago- stil, men i det hela vill det synas, som vore det goda icke nytt och det nya icke godt.
Bland de bästa äro de vackra poetiska Vetterns- sagorna och de kända historierna oin lergöken och sparbössan, Kalle Tutts landtagendom m. fl.
I allmänhet äro skdana små korta bitar, de flesta öfverstiga icke ett par eller nkgra f % sidor, mera lämpliga a t t berättas eller föreläsas, och att detta mhhanda äfven a r förf: s mening, framghr däraf, att lian försett sin .bok med både tillägnan, inledning och företal, - detta senare med latinskt citat, - hvilket allt, afven det mest läslystna barn, gifvet hoppar öfver!
Föräldrar och barnavanner kimna dock has finna tillfälle till rikt urval, då de vilja tillmötesgå de ungas böner att » tala om » &amp; got för dem vid skyinningsbrasa.n.
Onkel Adams Linnea.
Åhio iitgifven i urval.
Tredje boken.
P r i s 1,~s.
Linnea a r en gammal bekant, både till föräldrar och barn.
Vi Iianvisa till livad vi ett föregående år sagt oin denna gamla bekant- skap.
U r siii rika fatabur bjuder Onkel Adam nu en ny generation af Sveriges Barn - sina barnbarn skulle han hafva kallat dein, om lian lefvat - bhde nyttiga och roliga historier.
» Henrik Finne och hans gudson, skall säkert intressera alla barn, soin älska berättelser ur svenska historien, och för de djurälskande barnen skola de lustiga historierna o111 björniingarncr, och elgeii vara mycket välkomna.
Och för de barn, som så garna vilja höra sannfärdiga historier från den tid, da deras inainnia var liten och framför allt nagot märkvärdigt som då haiide, skola säkert med intresse läsa berättelsen om kron- prinsessan Lovisas intag i Köpenliamn.
Boken passar för barn af 10-12 års ålder.
Af Lekkamraten, en jiilbok för barn, Iiafva i år 9: de och 10: e boken utkoinmit.
Vi lianvisa till hvad vi förlidet %r sagt om denna Barnkalender.
Den a r i allo oskadlig, och i den finnas inknga bhde nyttiga och nöjsanima historier.
Vi piipeka äfven denna ghng de många taflorna och det billga priset (l kr.
boken).
Med nöje hafva vi iakttagit, att Lekkamraten i år äfven bjuder p % några små bitar af historiskt iiineliåll såoin Vasco de Gama och Birgitta.
Vi önskade Blott, att berättelsen oin Birgitta varit mera utförlig och litet roligare fsainstiilld.
Raknegåtor bruka också roa barn, inen gåtan i 10: de boken torde väl vara omöjlig för barn att lösa - annat än på den rena gissningens väg, och detta ar val ej meningen.
Det är ej blott de illustrerade jultidningarna för stort folk, som blifva talrikare f ör livarj e år.
Afven barntidningamas antal växa.
Vi hafva ej mindre an 4 olika publikationer att bjuda på.
Oin alla kunna vi säga, att de iiro roliga och fylla sitt ändainål.
Snöflingan (pris 60 öre) är en gammal bekant.
Det ä r i sitt tredje lefnadsår den lilla tidningen i å r begynner.
Vi äro öfvertygade 01x1, att hon äfven nu skall blifva en kärkommen gast i m h g a hem.
Taflorna äro särdeles tilltalande.
Gerda Tirens akvarell i färgtryck skall helt visst väcka glada sommarminnen hos många små.
Sarskildt skulle vi vilja påpeka papperets goda beskaffenhet: det tål a t t flitigt vandas och handskas af små händer, som ej alltid äro sh varsamma.
Skada a t t tv % s % snarlika berättelser som, Vargungen, och, Den tappre Erik,, hvar för sig rolig, influtit i samma årgång.
Jultomten i sin röda mössa kommer äfven för andra gången och klappar p&amp; hos barnen.
Liksom i fjor är han bkde nyttig och nöjsam för vira skolbarn.
Särskildt ville vi påpeka, hvad ungdomens gamle van, Pelle Ödman, säger om cigarrökandet.
Af teckningarna påpeka vi Ottila Adelborgs, Flickan, som sålde smöret och tappade pengarna,.
Den kan försätta b %de gammal och ung i godt humör.
Däremot tycka vi a t t, Snålheten bedrager vishetenr, mer hör till skämttidningarnas område an till barntidningarnas.
Pris 25 cre.
Xya för i år äro Barnens julrosor (pris 1 kr.)
och Folkskolms julnummer (pris 20 öre).
Barnens julrosor liksom de vuxnas komma från Danmark, d * ~ B ~ r n e n jul e s er os or^ är en gammal kar van för bar- nen.
I julrosorna förekomma likväl ej endast öfversättningar frkn danska eller norska språken, utan ock stnå svenska originaluppsatser.
bfver- sättningen af det första stycket, En julönskan, kunde lm skett med större omsorg.
Vi saga ju t. ex. bagarbod och ej, butik, om den bod, dar vi köpa bröd; ej heller att klockan, vippader,.
Vi förstå ej hvad som menas med att, fira jul efter ordning ».
Sådana tryckfel $om, nössan, (mössan), ~jullkvallen~, &gt;allar&gt; (allra) borde ej heller förekomma.
Och hvarför skall en berättelse med ett så afgjordt danskt tycke som, En julönskan~ förläggas till Stockholm, ty detta är val meningen, eftersom det talas om yen butikgosse fr %n L a b a t t ~.
Hvar- för kunna v %ra barn ej f % veta, att de f % goda berättelser fr %n vårt grannland Danmark?
Andersen är ju deras gamle van.
Den stora kolorerade planschen med Nordens gudar skall helt säkert glädja barnen som bildbok till deras svenska historia.
De äldre barnen skola med intresse läsa om kalabaliken i Bender, men förf.
hade gjort klokare i att utelämna afslutningen, som ej tor8e uppfattas af barn.
Af erfarenhet veta vi, att bihanget ~ H v a d skall jag göra ?^ bereder bar- nen stort nöje och gifver dem rik sysselsättning.
Men afren h&amp; hade behöfts bättre bearbetning.
S&amp; förekommer på barnens skolschema blannd festdagarna 1893 kungens och drottningens födelsedagar samt &amp; Iårtensdagen.
A t t dessa dagar höra tiil de danska barnens fest- dagar a r säkert, t y de hafva da skollof, men a t t våra barn hellre räkna dit fettisdagen och 1: sta maj, som hos oss äro lofdagar, a r siikert.
Måtten på kvarnen borde väl också ha uttryckts i meter och ej i tum, till på köpet i danska tum.
Sådana smk oegentligheter kunna ju beaktas ett följande Ar.
Vi önska julrosorna all framgång.
Detsamma göra vi med Folkskolans julnummer, som för det billiga priset af 20 öre bjuder sina läsare på en god och rolig las- ning.
Vi veta, att » folkskolans barntidning, redan a r en god van till barnen, och vi äro förvissade om, att julnumret blott.
skall starka.
vänskapen.
Hos morfar, bilder rned text af J.
C. v. Hofstm.
Pris l, ~ o.
Boken ar afsedd för smi barn, t. o. ni.
sadana, som ej kunna läsa själfva.
De stora och vwkra bilderna komma helt visst att mycket roa de siii %.
Texten ar enkel och rolig, och förf.
har gjort sitt basta i att gifva den en så svensk lokalfärg som möjligt, livilket ej alltid varit så lätt, da mer an en af taflorna röjer sitt utländska ursprung.
D e många och ovanliga tryckfelen tyda också på, att boken ar tryckt i utlandet.
Sini historier för smått folk af E.
Som titeln angifver, ar detta en samling berättelser för barn från 6-8 år.
Historierna äro tagna ur barnens värld, hållna i en enkel lättfattlig stil.
berättar om vinternöjen och sommarlif, am arbete och lek och rullar upp bilder ur det verkliga lifvet, soin: hvarje barn känner till, och som just därför intressera de smk.
Teckningarna äro natta och val utförda.
Kristoffer Columbus, Amerikas upptäckare, af H. de Sylvestre med 17 färglagda plancher af A. Melrose.
L h g t Bortom hafvet med illustrationer af A. Melrose.
Dessa tvenne kolorerade bildböcker torde med afseende pk både text och bilder vara bland de bättre af det rika antal sådana, som i år utkommit i bokiiiarknaden.
E n del af illustrationerna äro likväl .ganska medelinåttiga.
Torde passa för 8-10-åringar.
Barnaverldens glada dar.
Pris l, 50.
Barndomens gyllene dagar.
pris l, as.
Illustrationerna l %ngt ifrån fina, meii både text och inneha11 äro .af ett barnsligt innehall och passa väl för 4-6-åriga barn.
Hopp, hejsan, l~urra!
En liten ' bildbok för de små af S.
Flint .med text af E.
Teckningarna i denna lilla bok äro natta och rimmen i stil med taflorna.
Boken kommer säkert att roa småbarnen under juldagarna, längre torde den ej racka, som bok betraktad, till följd af den bräckliga inbindningen.
Bli Baba, och de fyratio röfvarena.
Bris 1,50.
P&amp; Tivoli.
Pris i,so.
Lilla Rödkappan.
Skönheten och odjuret.
Alla dessa fyra i utlandet tryckta bildböcker med deras teater- och tivoli-interiörer torde snarare böra raknas till leksakernas an till barnliteratiirens omr %de.
Af Ungdomens Bokskatt hafva delarna 11-15 utkommit, innehållande: Nybyggme i Canada.
af J).
) tb (at, TV&amp; beruttelser, af Nath~sius, Den siste Xoliikanen, af Cooper, Skalpjiigarne, af May ' ne Reid, samt BrBderm Grimans Taldra, sagor.
Pris 50 öre för hvarje del.
Böckerna hafva blifvit insiinda sk seut, att tiden icke medgifvit nhgon granskning, men då ofvan nämnda arbeten, af hvilka flertalet föreligga i sammandrag och bearbetning, äro si allmänt och så väl kända, torde en sådan vara mindre behöflig.
Som regel börtt dock dylika sammandrag emottagas med en viss varsamhet, t y det kräfves stor skicklighet och samvetsgrannhet för a t t originalarbetet icke skall blifva alltför mycket lidande af att framläggas i stympade skick.
Det i förhållande till böckernas utstyrsel ovanligt billiga priset kommer nog att locka många köpare.
Norrvikens Trädgårdsskola, Åb y, bdrjas sin andra kurs den 1 5 jspuari 1893.
Anmalniagar ske till underteck- nad eller till skolans första lärarinna, fröken Agnes Rund- berg.
Inackordering erhalles p&amp; platsen.
Vidare genom pro- spekt och korrespondens.
Stockholm, N:r 34 (453) Fredagen den 21 augusti 1896.
Idun ensam - Iduns M o d e t.
, fjortondagsuppl, Iduns M o d e t.
» » » Bedaktör och utgifvare: Klara södra kyrkog.
Byrå: Prenumerationspris pr år: 5: 5: 3: 3: hvarje helgfri Redaktionssekr.
Utgifningstid: Annonspris: fredag.
Iduns L ö s n u m m e r p r i s 15 ö r e Nordling.
(Iösn:r endast för kompletteringar.)
F ö r &gt;Platssökande » o. &gt;Lediga platser » 25 öre för hvarje påbörjadt tiotal stafv.
70 öre pr nonp- rad Ellen Nordgren-Gulbranson.
M ed gladt berättigad stolt- het ha den svenska sångkonstens vänner i dessa dagar erinrats om ett namn, som länge varit dem kärt, och som de bevarat i tacksamt minne, äfven sedan omstän- digheternas spel — här när- mast den lille gud Amors lustspel i form af gifte med en norsk man — fört det ut ur kretsen för vår närmaste iakttagelse.
Ellen Nordgren, sedan 1890 fru Ellen Gulbran- son, har rönt utmärkelsen att bland en krets af Tysk- lands mest lysande " Wagner- tolkare kallas till delta- gande i de nu pågående fest- spelen i Bayreuth, hvarmed 2 O-års-minnet af Wagnerope- rans första öppnande därstä- des firas; och hvad mera är, hon har som Brynnhilde gjort en genombrytande framgång, en för en främmande artist inför den fordringsfulla tyska kritiken nästan enastående succés, hvilken först och främst måste glädja alla landsmäns hjärtan.
Idun har redan tidigare, i november 1890, bringat sina läsarinnor Ellen Nordgren- Gulbransons bild jämte en teckning af hennes personlig- het och konstnärskap.
Emel- lertid ha vi ansett, att just nu, då hennes stjärna står i strålande zenith, då hon fullt och rikt infriat de löften, som då dock delvis endast voro hägrande framtidsdrömmar — att hennes bild på nytt bor- de vara välkommen i den svenska kvinnans blad, så mycket mer som vi haft för- månen reproducera den efter den nyaste befintliga fotografi, hvilken fru Gulbranson på vår telegrafiska begäran personli- gen sändt oss från Bayreuth.
Porträttet framställer henne i Brynnhildes dräkt tillsam- mans med hennes trogna stridshäst — en episod, hvil- ken beskrifves som särdeles verkningsfull, och hvilken en- dast lär gifvas på Bayreuth- scenen.
I Med hänvisning till den om- nämnda tidigare uppsatsen ämna vi nu fatta oss kort som biografer.
Däremot kun- na vi ej förneka oss nöjet att genom nå^ra utdrag ur den tyska pressens entusiasti- ska utlåtanden, omdömen från de mest ansedda och vittnesgille auktoriteter inom musikkritikens gebit, bestyr- ka, hvilken verkligt äkta la- ger här hemförts åt den sven- ska sångkonsten genom en af dess hängifnaste och talang- fullaste utöfvarinnor.
» Amneris, Ortrud, Brynn- hilde — det är ett vackert klöfverblad, förvärfvadt under två år af en börjande bana såsom dramatisk sångerska.
Hvad skall icke då fortsättnin- gen blifva?
Finnas icke stora skäl för det på samma gång vemodiga och glädjande anta- gandet, att Ellen Nordgrens
Se lifvet splittrar, skiljer, förstör Hvad icke är äkta; det bleknar och dör Och döms att i sanden förrinna.
konst skall kallas till större och mera väx- lande verksamhetsfält än förhållandena här hemma förmå erbjuda den? » Med dessa framtidsfrågor af slutade för sex år tillbaka biografen i Idun sin essay.
En sannsiare förde visserligen den gången pennan.
I dag kunna vi gifva svar — den kontinentala kritikens oförbehållsamt gyn- nande domslut.
Vi lyssna då först till Wiener Tageblatt, där den högt ansedde d:r Schoenaich, en af samtidens mest betydande musikkritiska auktoriteter, i en längre anmälan af fru G:s Brynnhilde bland annat yttrar: » Hon har till fullo rättfärdigat festspelsdirek- tionens förtroende och vann redan första afto- nen i » Walkiire » en genomgående framgång.
Hon betog genom ungdom, röst, poesi, tempera- ment och apparition.
Hennes organ utmärker sig för stort omfång, vekhet och egalisering i alla lägen och genom en särskildt ädel klang- karaktär.
En högrest gestalt af äkta germa- nisk typ, rör hon sig på scenen med sparsam- ma, nobelt måttfulla gester, men kan i de af- görande ögonblicken bryta ut i en af situationen omedelbart framkallad häftighet af stor skönhet.
Fru Gulbranson betonar i sin Brynnhilde mer den älskande och lidande kvinnan än det vilda naturbarnet, stridsjungfrun.
Men öfver gestal- ten breder hon en så rörande grundton, utan att låta den förlora något af sin skönhet, att man ej för ett ögonblick upphör att fängslas af förtroll- ningen i en framställning, hvars kännetecken är enkelhet.
Det är som om skogens doft strömma- de en till mötes därur.
— — — — — I Bayreuth har man alltid haft säker blick för krafter och individualiteter och därifrån har myc- ket af det högsta värde tillförts den tyska skå- debanan.
Fru Materna är utgången från Bay- reuth, Scaria utvecklade sig där till en stor konst- när, van Dyck gjordes där till en tysk sångare.
Fru Gulbranson är i år också ej den enda, väl däremot den utan jämförelse dyrbaraste skatt som Bayreuth bragt i dagen. » Den välkände Dresdenkritikern Arthur Seidl har i flere högeligen lofordande artiklar sysselsatt sig med fru Gulbransons Wagner- framställning och i en af dessa samman- fattar han på följande vis sina intryck: » Många af dem som i år besökt festspelen — bland dem äfven den som skrifver detta — älska att samla sina Bayreuth-intryck, allt hvad de där upplefvat, i namnet Gulbranson.
Sällan har på någon skådebana personlig adel i apparitionen så harmoniskt förenats med öfvertygande innerlig- het i känslan till en verklig sångstorhet och be- redt en så hög och ren scenisk njutning; sällan har man väl också haft tillfälle att hos någon, än så begåfvad framställarinna i det musikaliska dramat se ett så vältaligt, rikt nyanseradt spel, som det man kunde följa moment för moment hos denna idealiska Brynnhilde.
Jag vet ju myc- ket väl, att jag här begagnat starka uttryck.
Och jag är ej heller blind för det missförhållandet, att den tyska musikvärlden, när den nästa vin- ter möter fru Gulbranson i konsertsalen eller på operascenen midt uppe i en stilförvirrad och stil- förvirrande repertoar, skall med ett skeptiskt: Du rasar, Paulus 1 öfvergå till slentrianens dagord- ning och med en betänksam skakning på hufvu- det ha svårt att riktigt begripa, hvad denna märk- värdiga konstnärinna under dessa festdagar varit och blifvit för oss.
Men jag skulle begå en för- brytelse mot sanningen, om jag af försiktighet skrefve annat, än mitt hjärta bjuder mig. » Och i Frankfurter Zeitung yttrar E. Hum- perdinck, den kände operakompositören, » Hans och Gretas » mästare: » Fru Ellen Gulbranson utmärker sig genom ett präktigt röstmateriel och genom en ursprunglig enkelhet och sanning i framställningen, som man förgäfves söker bos våra i konventionella teater- vanor uppvuxna primadonnor.
Hade jag att välja Men sanningens lycka mot seger går, Det verkliga lif, som mot lifvet trär, Skall vägen till frihet finna!
mellan fru Gulbranson och fru Lilli Lehmann, skulle mitt val gifvet falla på fru Gulbranson, då Uennes prestation synes mig stilriktigare, att icke säga mer bayreuthisk. » För öfrigt genljuder nu vidt om hela den kontinentala pressen af den svenska konst- närinnans lofprisande.
» Ellen Gulbransons Brynnhilde är jämbördig med fru Maternas af 1876.
Hennes framgång var sensatio- nell, » heter det i Neue freie Presse, och Bayreuth er Tageblatt konstaterar den all- männa meningen vara, » att man i henne funnit en kraft, som icke kan skattas nog högt.
Hela hennes konstnärliga väsen har något inspireradt, vi kunde säga gudom- ligt! » Hvad göres oss vidare vittne behof?
Eedan då Ellen Nordgren växte upp i sitt hem i Stockholm, där hennes fader ännu är verksam i en sockerbruksaffär, visade sig hennes utpräglade begåfning och intresse för musik.
A r 1880 gjorde hon sitt inträde vid Musikaliska akademiens konservatorium, och på hösten 1883 begaf hon sig till Paris och började studera först för fru Marchesi, sedermera för fru Kenneth.
Här hemma hörde vi under dessa år föga af den unga sångerskan.
En och annan gång meddelade Paristidningarna, att hon låtit höra sig på privata soaréer, alltid med bifall, men därvid stannade också under- rättelserna.
Men en vacker dag på hösten 1886 kom fröken N. tillbaka till Stockholm, och den 5 oktober samma år trädde hon fram för allmänheten såsom konsertsånger- ska.
Eedan 1887, då hon bland annat bi- trädde vid Filharmoniska sällskapets och Cäciliaföreningens konserter, hade hon tagit fatt på större och allvarligare uppgifter.
Hon började allt mera närma sig den dra- matiska musiken och upptog på sin reper- toar flere moderna och klassiska operaarier.
Detta skedde för första gången den 10 januari 1889 då hon på Operan i Stockholm återgaf prin- sessan Amneris i Verdis » A i d a ».
Äfven i de då ovanligt debutrika tiderna framstod detta fröken Nordgrens första uppträdande såsom synnerligen vackert och lofvande.
På våren samma år grep sig fröken N. an med en vokalt och dramatiskt ännu mer betydande uppgift, hennes första Wagner- parti: Ortrud i » Lohengrin », och hon gaf oss en Ortrud, lika imponerande genom sin gestalt som genom det breda, lidelsefulla sångföredraget, den kraftiga dramatiska framställningen.
En framstående musik- kritiker yttrade då på tal om hennes Or- trud: » Den enhet i vokal och dramatisk aktion, som Wagner mer än någon annan kräfver, har fröken Nordgren medfödd, » och han uttalade såsom sin åsikt, att fröken Nordgrens begåfning särskildt lämpade sig för Wagnerpartier.
Under de senare åren — efter hennes giftermål — har fru Nordgren-Gulbransons konstnärskap hufvudsakligen kommit vårt broderland och den köpenhamnska.lyriska sce- nen till godo, till dess hon nu, som sagdt, i sommar kallats till bayreuthspelens ännu mera bemärkta plats och kräfvande upp- gift.
/ månsken.
rfjfcer vikens kornblå vatten Stiger sval augustinatten.
Snöhvitt fullmånsanlet ser Genom lätta strömoln ner.
Blomstergruppens vackra röda Georginer mörka glöda.
Kolsvart tecknas lönnens gren I det silj " verbleka sken.
Vinden sofoer, daggen faller I små skimrande kristaller Öfver gråset.
Pårlbesatt, Blir hvar spindeltråd i natt.
Då och då från andra stranden Skriar spofcen, klagar anden, Men på skugglätt vingepar Läderlappen ljudlöst far.
Från en våt resedatufva Strömma dofter, rika, ljufva.
Från spalierens veka bukt Faller doft en mognad frukt.
Öfver marmorflorans fina, Fagra anlet strålar skina, Glimra i fantastisk lek Öfver panna sorgset blek.
Glimra, skimra, tanken draga Till antikens hulda saga Om en vek, odödlig mö, Sänd att jorden blomsterströ.
Tafatta oeh glömska döttrar.
För Idun af J o h a n n a Kurfel.
ii [när konsulinnan steg in i salen hos sin goda vän, mötte henne vänliga ögon, och hon hälsades af glada röster från flere damer, som redan församlat sig kring ett välförsedt älfvakaffebord.
Efter konsulinnan följde hennes sexton- åriga fröken dotter.
» Min söta, » hviskade en fru till en annan, » förklara mig den som kan, hur den lilla gåsen kan vara dotter till en så utsökt personlighet som vår kära konsul- inna! » Och hon följde med beundran mo- dern, som med stor ledighet hälsande gled ur den ena famnen i den andra, alltjämt talande, svarande, frågande, småleende, och dock ägde ett öga att följa dottern, som gjorde sin komplimang för tanterna med en täm- ligen ograciös förening af fullväxta damens bugning och barnets häftiga knix, samt all-
tid var till hands att på en fråga till dot- tern gifva ett gladt och hurtigt svar.
Nu till exempel, när den gamla vänliga doktorinnan började tala vid den unga flic- kan o m hur hon tillbragt sommaren, så svarade genast konsulinnan.
» Jo, Gärda hade haft så trefligt.
Gärda glömde alldeles af, att hon var en fullväxt flicka, när hon kom ut på landet och var tillsammans med alla kusinerna.
Doktorinnan skulle se henne springa omkring alldeles som en pojke, eller som en katt flyga i och ur båtarna. » Och doktorinnan följde med undran och en smula vemod den långa gängliga flickan, som efter att hafva sluppit svara belåten smög sig in i ett annat rum, där ungdomen höll till, medan konsulinnan riktigt fick till- fälle att lätta sitt betryckta hjärta.
» Ingen, som såg Gärda borta, kunde tro, att flickan kunde vara så glad och liflig, som hon var i hemmet. » Det var verkligen konsulinnans stora bekymmer, att flickan var omöjlig i sällskap, så ytterligt blyg och tafatt.