Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Styrelsen har cliiifiire tiinlrt framstiilla följ ande f örslag till Fre- di: ilea-Bremer-Förbiindet: 1: o) Inom llredrjka-~reiner-~örhiinciet tillsiittes en sai.skild lromt&amp; med uppgift att ar bet: ^ fUr att på lagstiftningens lag och gen.oiii inverka~i p5 den aJliuiinn a in e11ii1.ge1.1 dels gift kvinnas]: iitt att rarh
öfver iigendom tryggas och utvidgas, dels i öfrigt friimjas sCiiiann åtgarder, som Irunno bidrnge att höja kvinnans stfillning i samhiillet.
2: o) Till Fredrilr: i-Rremer-Fiirhi1i1c ?et iifvorliiinii nr Förcri iiipon fiir Gift Ir~innas iiganderiitt sin fond iiied villkor att den fiii.vn1t.a~ af niiiimda Iroiuité och iiteslntaride anviindes till frainjande: if doss arbeten.
3: o) Leclamöternn i nfiinncln ltoiiiit6 1,iirn rara ses till niit: ilt ?t oc: h valjas första gången till ena halfteii af E ' iireningeii för Gift la-iniri: is iiganderiitt styrelse, till ' andra lifilftell af F1~edrika-T3reinoi-Furbi1~id~t: n styrelse, för en ticl af fem tir och ined isiitt För den af Föreiiinger !.
för Gift Kvinnas iiganderatt litsedda hiilften att iinJei- ~iiiiundn ticl Icoiuplettera sig sjalf.
4: o) För granslrande af Iromithns riikensl~apcr tillsattas fiir t ~ i tid af fem al- tvg och tv; I-erisorssiipl~leaziter, hcllfv: i, nntnlat vnldt af Föreningen för Gift Irrinnns iiganderitt, halfva antalat af Fredrika-Bremer-Förbiindet.
I hiindelse af förfall fiir saviil revisorer soiii revisorssiipl) le: iiiff, ~ d c l n af Förening för Gift lrviniias iigaiideriit.t, utses dorns eftertrii- dme af Fredrika-Bremer-Förbiindet.
Sedan de respektive föreningarnas styrelser triiffat ööfererislrom- inelse angående Föreningens för Gift kvinnas iiganderiitt i~ppgionde i Frodrikn-Bremer-Förbundet och förshget diirjfimte fi ett allruiint miite ined förstniimnda förenings medlemmar antagits, har den lroiiiitib, soiii syftena Idifvit till- iiger att verka för de i skrifvelsen ii~~prakiiado satt.
Styrelsen för Föreningen för Gift kvinnas a~ailcleriitt har för sin del till medlemmar i komitim utsett: fru Bcrthn Sordonsoii, f. Kleman, öfverdirektören grofve H. E. C+.
Hamilton och rtrvisionsse- kreteraren C. Lindhagen; samt Fredrika-Bremer-Förbiindets styrelse: 6.~1 Ellen Anlcmsviird, f. Syströin, fil.
doktor fröken Ellen Prim och hiradshofding P.
1S9G års stipendier fran niimnda foid h a h a fiii.cle1tit.s pi?
siitt som följer: Fröken Elisabeth Rosborg 360 h o n o r soili iiiidersti ' d för genoii~gKencle nf tekniske skolans 1iiigi.e afdclni~ig i Stockholiii.
Frölren Gerdn Lngervell 300 kronor fur s t d i e r vit1 folkslrolt~liii.ai.iiiric~-
seminarium.
Stockholm, Fredagen den 13 mars 1891.
N:r 11 (169) Prenumerationspris pr år: Mun med Modetidning och ko- lorerade planscher kr.
» 6: 50 Idun ensam - » 4: — Byrå: H a m n g a t a n 1 6, 2 / » t r.
Redaktör och FRITHIOF Träffas å byrån kl. 1 0 - 1 1.
61 4-7.
Hedda g ör den, som hyser en fast öfverty- gelse att hvarje, äfven den minsta hän- delse i en människas lif, är omedelbart styrd af Guds hand, för den lig- ger det något synnerli- gen lockande i att från middagshöjden af ett människolif få blicka till- baka till dess början och se, hur Gud med sin mäktiga, osynliga hand, genom en mängd, i för- stone ofattliga, kompli- cerade yttre tilldragelser, påskyndar karaktärens o. själslifvets evolution och därur framtvingar, ofta nog de djupast liggande, svårast utbrutna » evner », han behöfver för att bringa individen att full- göra den för hans hus- hållning möjligast bästa lifsgärning — denna må nu för öfrigt efter män- niskors domslut kallas stor eller liten.
Utffifningfstid: hvarje h e l g f r i fredag.
LBsnummerpris: 1 5 öre.
OemamltiRoktr.-Åktirb.
4:de årg- Annonspris: 35 öre pr nonpareillerad.
För » Platssökande » och - Lediga platser » 25 öre för hvarje påbörjadt tiotal stafv.
hon tillbragte en glad och lycklig barndom i kretsen af många släk- tingar och vänner.
Den praktiska anda, som under hennes upp- växt rådde i det lilla samhället, har tvifvels- utan haft sin inverkan på hennes utveckling och bidragit till,att hon, trots sitt intresse för » kvinno- frågan », dock först af allt satt den verksamhet, som värnar om hemmets helgd.
Det är något sådant jag erfar, då jag nu, för att göra Iduns läsare be- kanta med den person- lighet, hvars bild i dag pryder tidskriftens första blad, vill försöka att teckna några drag ur fröken Cronius ' förflutna lif.
Emellertid föreföll Hed- da Cronius att under sin barndom ju3t vara ämne till en blifvande » kvin- nofrågsvän », ty hon vi- sade en afgjord likgiltig- het för husliga sysslor och var mest hågad att läsa och studera.
Lära- rinna skulle hon bli, där- om fanns intet tvifvel, hon » svärmade » för att upprätta en skola för flickor, belägen i en stor trädgård, o. s. v., och då 1862 underrättelsen om att Högre lärarinne- seminariet grundats i Stockholm, nådde det sydliga Sverige, lemnade hon genast sitt hem i Karlshamn för att bli en af seminariets tack- samma lärjungar.
Hedda Cronius är född 1839 i Karlshamn, där » Hur lyckliga vi kän- de oss öfver att få till- i
H v a d själf man med egna ö g o n sett H v a d själf du fattat med blick och sinne, H a r s ä l l a n bedragit o c h vilseledt.
Det sitter rotadt i själen inne.
jaEORG fredsställa vår törst efter vetande, kan ej upp- fattas af vår tids ungdom, hvilken, såsom en af våra lärare yttrade vid kamratmötet 1886, » mättas, innan den ens kännt någon hunger, » säger hon själf om de känslor, hon erfor un- der denna sin studietid.
Längre fram blef hon lärarinna i en sön- dagsskola, och härigenom väcktes hos henne tanken att egna sig åt folkskolan.
Denna tanke verkställdes äfven, då hon efter slutad seminariekurs blef första lärarinna vid Öster- malms folkskola.
Under denna verksamhet uppspirade nu i hennes själ brädden till den lifsgärning, för hvilken hon var afsedd.
Hon kom nämligen i beröring med icke allenast de fattiga flic- kcrna själfva, utan äfven med deras mödrar, och härigenom blef det henne.mer och mer klart, att de ämnen, hvari hon i folkskolan lemnade undervisning, icke voro af den art, att den kunskap de gåfvo, skulle bli de unga flickorna till stöd eller hjälp, då de vid 15, 16 år lemnade skolan för att komma ut på egen hand.
Denna tanke släppte henne icke, den kom henne att känna undervisningen i folkskolans ämnen nästan som en plåga, och den formade sig slutligen till en brinnande önskan att göra något, som kunde hjälpa dessa stackars medellösa mödrar, hvilka sökt skydda sina döttrar för dåliga intryck under barndomen, men som sedan af fattigdom tvin- gas att släppa ut dem i lifvet, där de, ofta till följd af bristande kunskaper, måste taga dåliga platser eller frestas till att skaffa sin utkomst på mer eller mindre van hederligt sätt.
Men huru erhålla medel att realisera denna önskan, d. v. s. bilda ett hem, där unga me- dellösa flickor kunde få insikt i de sysslor, som fordras af en duglig tjänarinna?
Denna fråga syntes ej lätt att besvara, men det vi- sade sig då, liksom vid så många andra till- fällen, att när viljan är fast och hängifven- heten för saken orubblig, kan trons bön ännu i dag framkalla bröd i öknen.
Fröken Cronius började således, tillsam- mans med grefvinnan Louise Posse och fru Henrika A l m, f. Bergman, att praktiskt ar- beta för saken.
I tidningen » Väktaren » in- fördes ett par artiklar, som påpekade det sorgliga öde, som redan drabbat och säker- ligen väntade många af hufvudstadens fattiga flickor, som, okunniga i hushållsgöromål, icke kunna finna lämpliga tjänarinneplatser, samt den däraf uppstående nödvändigheten af en hushållsskola.
Man insamlade på listor pen- ningmedel, hvilka så småningom stego till 5,000 kr.
Sommaren 1869 gjorde fröken Cronius på egen bekostnad en resa till Göte- borg för att taga närmare reda på den där- städes existerande förträffliga hushållsskolan o. s. v. Följden af detta förarbete blef, att man redan den 25 april 1870 kunde inviga Prak- tiska hushållsskolan i Stockholm, som då bör- jade sin verksamhet med att gifva hem, vård, och undervisning åt 6 fattiga flickor.
På hösten samma år hade ytterligare me- del influtit, så att elevernas antal ökades till 12, och redan tvänne år därefter kunde man, till följd af en af fru Henrika Bergman skänkt gåfva på 3,000 kronor och ett beviljadt lån på 4,000, inköpa den fastighet, Jakoksbergs- gatan 1 1, där skolan fortfarande har sin lokal.
Den princip hvarpå skolan grundades var, att den skulle underhållas genom eget arbete.
Dess arbetsfält har också oupphörligt utvid- gats genom butiker för bröd och matvaror, genom inackorderingar, anordnande af bröl- lop och andra festligheter, som kunna vara inkomstbringande.
Så har t. ex. sällskapet Nya Idun allt sedan sin tillkomst haft sina sammanträden där.
Under den tid af 21 år, som hushållssko- lan egt bestånd, ha öfver 200 elever haft sitt hem där.
Med få undantag har fröken Cronius reda på dem alla och följer dem ännu med intresse.
Ungefär 60 ha stått brud i hushållsskolan; det är nämligen seden, att hushållskolan gör bröllop åt sina forna elever, då de gifta sig.
Skolan har emellertid för närvarande rätt svåra bekymmer, till följd af en nybyggnad, som för några år sedan måste företagas, och som för öfrigt med sina källare, sin strykkammare och mangelbod, sina kök och bagarstugor gör skolan till ett mönster af praktisk anordning.
Den summa denna nybyggnad betingade öf- versteg nämligen den beräknade omkostnaden, och som dessutom antalet elever, hvilka (med undantag af 3) fritt underhållas af sko- lan, stigit ända till 36, då däremot årsbidra- gen dessa sista år alldeles upphört, så kan man förstå, att skolan måste arbeta hårdt för att hålla sig uppe, så mycket mera som den aldrig, i likhet med hushållsskolan i Gö- teborg, erhållit några donationer, ej heller emottagit något understöd af kommunen.
Man kan därför våga hoppas, att den förträffliga inrättningen skall kunna påräkna det intresse och det deltagande, den behöfver från allmän- heten, för att bli kvitt den skuld, som för närvarande utöfvar ett hämmande tryck på dess verksamhet.
Förutom Praktiska hushållsskolan har frö- ken C. äfven under sin inspektion en 1881 af henne grundad Husliållsskola för bildade flickor.
Orsaken till detta nya företag är, att fröken C. så ofta måste säga nej åt unga bildade flickor, hvilka för att lära sig mat- lagning, och andra husliga göromål, innan de som husmödrar skulle öfvertaga ledningen af ett eget hem, sökte inträde i Praktiska hus- hållsskolan; — hon var nämligen öfvertygad om, att en sammanblandning af dem, hvilka danas till husmödrar, och sådana, som skola fostras till tjänarinnor, ej bör ega rum, så- vida en verklig uppfostran af de senare skall åvägabringas.
I Nya hushållsskolan, som är af alldeles privat natur och i ekonomiskt afseende helt och hållet skild från den förut omtalade för fattiga flickor, emottagas, fördelade på två kurser om året, 40 å 50 unga flickor hvarje år, hvilka på fullt allvar få lägga hand vid matlagning, bakning, syltning, finstrykning m. fl.
göromål, som kunna förekomma inom ett hem, och hvilka göromål de flesta måhända icke behöfva handlägga i sitt eget hem, men som man väl behöfver känna till för att veta, hvad man har rätt att fordra af en tjä- narinna, och för att, om så behöfves, kunna korrigera henne.
pBERS.
Nya hushållsskolan, Vestra trädgårdsgatan n:r 19, har under sin tillvaro haft 427 ele- ver af vårt land; äfven Norge, Finland och Danmark ha där haft sina representanter.
Till denna lifsgärning, så praktiskt verk- sam, så olika — och dock i grunden lika — den unga flickans drömmar om en » stor skola i en trädgård utanför staden », var det Hedda Cronius fördes.
Måtte hon länge få fortsätta sin välsignelserika verksamhet, under hvars utöfvande hon helt säkert ofta får glädja sig åt vittnesbörd af erkännande och tacksamhet från de många, hvilka i de bägge hushållsskolorna erhållit en moderlig vård och gedigna kunskaper, som rustat dem till tjänarinnans eller matmoderns lika an- svarsfulla kall.
Fru Och följde Hur Ulrika.
med blicken, förströdd lågan fladdrade I spisens väldiga och matt, ystert och gladi barm, Och hur dess skimmer Fantastiskt Där göts öfver bonadt timmer.
låg öfver anletets skärpa ett drag Af blidt humör, Och skulle han ej vara nöjd i dag Att komma från resor Hem till sitt kära och obehag Kungsör, Och all valfägnad Af fru Ulrika så hjärtligt egnad?
Jo, välkomstölel var godt och ungt Med präktigt Men rådjurssteken skum; tryckte så tungt; Han velat därför ha det så lugnt En stund i sitt arbetsrum.
Dock, fru Ulrika I vänlig tillsyn ej lät sig Nyss sågs hon där, fast Hon tyst svika.
en dröm liksom försvann; Men innan bilderna småningom För hon återkom kungen klarnat, Och bjöd sin herre och man Med fröjd i blicken Välkomman själf m.ed den skummande dricken.
En blick till tack och en vänlig gest I täcket, stickadt med gult och blått På nordisk Att sitta ned!
Inledning till diskussion Och kungen drack som en årlig gäst Det svenska lejonet sof så godt, Och mente det val var vårdt en fest Knappt Att sitta i hemmets Så finhyllt ännu och späd.
Och De fållo fred.
undan som regn i sanden.
Hur knektahållet Fick rätt sig Tyst satt hon; knappast Vid kungens men orädd — » Det Ulrika nyheter många för tillika.
hon andan drog var ej illa! » — Men nu var brustet det späda tal.
Den ögonkampen han ej bestod, log, Och nu en härjande I Karol Förkunnade Och Allt sal.
Men plötsligt föll — Kung spiselftamman mera tynande sjönk tillsamman.
kungen en tanke in Flux min; sinn ' — Hon liksom sin syster. » Som smakar tag!
Ulrika, ej en tron I ostridt arf Ar kraft Det är intet giltigt argument att här in- vända, att de flesta hyggliga svenska männi- skor ändå hålla af sina hem och där finna både trefnad och frid.
Ty hvem säger, att de icke skulle kunna trifvas där ändå bättre, om hemmen vore vackrare anordnade?
Eller hvem säger, att den negativa känslan af frid och hvila, icke skulle kunna utvecklas till en positiv känsla af liflig Djutning, af den största betydelse vid arbetslifvet utanför hemmets väggar?
kammarpultron; och vilja och så reson Sveakonungens iarf.
Och hvad där brister gömde Gör honom framtiden Sin blick i glöden, som om han gemöt, Vår tid, vårt land skänker Och långsamt dörren hon slöt.
Men kungen » Ett rörlika!
Först Och se ' n hon långsamt steg upp och gick, — mera af danska nöt Åt någon lipande tycktes tveka ett ögonblick, blöt Det kan mig ej som fader skick bröt.
modersbarmen.
behag! » Guds död, glada i drottningens Det talet i harmen Så stormen började.
Men nu mig lyster Det sorglöst vårt An årliga svenska Jag eger ej för min son.
Se, om han frodats reträtt.
Karl » Jag menar, den pilten år alltför För • » Jag hade så når glömt pilten hans tåreflod slängde pojken till Ett ofrids lån — • Man kunde säga, att faderligt mod, mätt.
En högtid som denna var sällsynt nog den elftes mot.
Han spände ögonen i den lilla.
I otid Men ögat strålade, munnen knot.
Och såg den barska minen en stund Förvånad, ting.
Men fru Sfckr i tycket.
Och, upp spratt gossen utur sin blund, gett och skipat ' Vä^Ss&amp;xet är ett ömtåligt ämne att taga till Jajjraw) orda i, det vet iag förvisso.
Om där finns något område, som borde (g * vara fritt från förmynderi och goda V råd, så är det väl våra hem.
» My home is my castle », heter det ju.
Där, om någonsin, är väl individen själfherskare, har rättighet att fordra, att gästen skall lemna all kritik på dörrmattan utanför, och frihet att styra och ställa, ordna och inrätta, som han själf för godt finner — — — Ja, vore det blott så, skulle det icke vara svårt för kritiken att hålla sig på mattan — utanför.
Vore hvarje hem blott ett hem, som familjemedlemmarne hölle af, utan att fråga efter, om det var fult eller vackert, luxuöst eller enkelt, därför att det var deras och olikt alla andra; ett hem, där gästerna genast vid inträdet ansloge3 af atmosfären af hemtref- nad och den personliga prägeln öfver det hela; vore det sä, skulle följande anmärkningar vara mera än opåkallade.
Men huru ofta är det så?
I stället för att visa någon ömtålighet för främmande in- blandning i denna personlighetens helgedom, underkastar man sig ofta villigt det odrägliga- ste af allt förmynderi — • fournissörernas.
De flesta svenska hem från samma tid äro också så enformigt lika hvarandra som — gra- nar i ungskog (och typen är långtifrån lika tilltalande och poetisk!)
Det är alltid lätt att se, vid hvilken tidpunkt ett hem blifvit möb- leradt.
Det är ofta lika svårt att se, hvem som bebor det, som hvad han eller hon är road af eller håller som vackert och veder- kvickande.
Det är icke nog med samma möbler i salen och möbeltyg i förmaken — man möter äfven samma fotografier på väg- garna, planschverk på borden och prydnader på ateniennen eller kakelugnen — ja, samma virkade stjärnor eller » Handarbets » - bårder i sykorgen!
mycket, han ej föll I halfhögt han stadga af Cecilia Wsern.
en unge blott, vägde omildt sin lilla kund kring, Och måstrat fogdar Och hållit urtima Att kungen just Han Han täljde, hur månader nu i ett Han flackat halftårsgammalt, Det sågs på lungobanden Våra hem och deras möblering.
sed, hård och bister.
drömde.
Så år min vilja, och landsens väl Betingar Hon hade ej ens vågat be om nåd För Och fast Hon slumrarns visste det fanns Att pilten ej vånjes vid pjunk bo.
hon skydde för slikt ett dåd, ej annan råd se ' n!
Vet, Sveriges Men blek som spånen och kel Och byltas in som en kronjuvel I siden och täcken An störa den lilles ro, Hon syntes åter med den, Från lycka modersbröstet kan barnet rycka! » kungasonen.
Stum smög ur salen den ädla I hjärtat Hur slog ej hjärtat, af ångest vildt, I hennes barm, Då fram arm.
Försköning Hur — kränkt.
Gråt dock ej, älskliga drottning, Din väldige son har nu!
skänkt.
Och Svea bära Ditt minne högt med sin hjältes bara tiggde ej hennes ögon fru, En dag skall yppa, hvad dygder du hon trådde och lade mildt Den Ulla, rosiga, vackra pilt På faderns — ära!
A. klara!
Vi behöfva alla njutning — eller det vi inbilla oss.
vara njutning — i en form eller annan.
Vi söka och behöfva alla något, om det så rent af bara vore en last, som blott icke är arbete: själsdödande kretsgång i sam- ma spår — som hästen i kvarnen — af in- vanda förrättningar och tankar; eller ansträn- gande koncentration af tankarne och spänning af nerverna, när man ryckes med af arbets- farten eller fruktar att bli efter i kampen för tillvaron.
Det är ju bara en lieu-commun, en gammal utsliten sanning, som jag här påminner om.
Liksom det också är en gammal.
utsliten san- ning, att de förströelser, man söker, för att komma ur kretsgången eller kasta från sig tankarne, ofta själfva icke äro annat än en ny kretsgång eller ett nytt oroligt jäktande, som icke tillföra en det minsta andligt nytt och i stället för hvila bara äro ett plus af ansträngning.
Under detta är ett vackert hem — det var dit jag ville komma — alltid en hvila för nerverna och kan, om det är fyndigt ordnadt, ha mera inflytande på sinnet och tankegången, än man tror, och detta på många sätt.
Det finns många lyckade anordningar, som väcka trefliga, ja rent af poetiska tankar; och när poesien icke vill vara hufvudsak eller dra tan- karne från allvarligare ting, utan endast begär att på omvägar få smyga sig in på oss, kan jag icke inse, att den gör något ondt.
Men det finns också mycket annat, som man med hjälp af den dagliga omgifningen skulle kunna smuggla in i medvetandet — hvilket sanner- ligen icke skulle göra ondt där heller.
Litet begrepp om harmoni t. ex.
Det är underligt med den harmonien — den kan fin- nas på så många områden, där man aldrig kommit att tänka på att söka den.
Att några väl ordnade tongrupper och tongångar verka välgörande på det musikaliska sinnet, det veta vi ju alla, det är en allmänt erkänd sak.
Men man är icke van vid att tänka sig, att några väl ordnade bord och stolar kunna tilltala känslan för harmoni i allmänhet, eller att det rent af finns ett » sinne », som kan smekas lika mycket af några mjuka och vackra öfvergån- gar i draperi veck, som det musikaliska sinnet af vackra tonpassager.
Och dock äro både vår dagligdags idékrets och vårt språk fulla af föreställningar och in- tryck, hemtade från just detta område.
Kon- ventionella begrepp visserligen, som man ärft från farmor och mormor och tar emot utan mer kritik, än man är van vid att egna idén, att man bör helsa på sina bekanta, när man möter dem på gatan, och helst icke stjäla kaffeskedarne — äfven om de räka vara små och frestande — när man är borta på bjudning.
Men i alla fall begrepp (i s. om » symmetri » och » riktighet ») som tyda på ett dunkelt er- kännande af vissa berättigade lagar eller grund- begrepp i detta fall.
Hvarför kan man då icke taga steget ut och göra sig reda för själfva grundbegreppen?
Ästetiken för hemmet — det mått af in- sikt i ästetikens principer eller lagar, som fordras för att åstadkomma harmoni för ögat i möblernas anordning, är sannerligen icke nå- got hemligt tempelområde, dit blott invigde kunna komma in.
Tonernas harmoni kan man blott fatta, när man » förstår det » — närman är musikalisk, d. v. s. har särskildt därför inrättade sinnen.
Men möblernas harmoni kan nästan hvem som helst lära sig att förstå, som blott lägger sig vinn därom.
Om man helt och hållet föraktar och sätter sig öfver det och icke skänker den minsta tro åt denna » harmoni » och dess ompratade inverkan på sinnet, ja, då hvarken vill eller kan man nå- gonsin lära sig att fatta den och dess » grund- begrepp ».
Men flertalet har väl icke saken ens så pass klar för sig.
De äro icke af- gjorda förnekare af hela denna föreställnings- krets — de hafva aldrig tänkt sig, att den existerar.
Många af dem känna starkt skill- naden på ett vackert och ett trefnadslöst hem och " stanna gärna, utan att själfva veta hvarför, i en harmonisk omgifning.
Men när man framkastar en förmodan, att det måste finnas något skäl, hvarför denna omgifning gör sam- ma goda intyck på alla • —, då kunna de icke vara med längre.
Man kommer då kanske med jämförelser och frågar dem, hvarför detta — - som icke behöfver vara en Kronbergs ateliersalong, utan bara en sommarnöjesveranda med några korgstolar och ett par krukväxter — verkar behagligt på alla, medan dens och dens salong ofelbart verkar stelt och kylande på alla, som komma ditin.
Svaret blir då ofta, att det beror på » förmåga »; något, som inne- hafvarinnan af verandan har och värdinnan i salongen saknar.
Men det är ju intet svar!
Förmåga betyder här intet annat än en lyck- lig gåfva att hitta det riktiga, det som verkar godt på alla.
Hvad detta riktiga är, eller hvarför det verkar godt på alla, har vår väns förklaring ej redogjort för.
Det kan ej heller redogöras för på annat sätt än genom antagandet, att vissa gifna kombinationer — vare sig af toner, färger, ord, träd, hus eller — möbler visat sig verka behagligt och andra — motsatsen.
Hvarför, vore för vid- lyftigt att här inlåta sig på.
Emellertid är det så.
Och när na kombinationerna äro i erfarenheten gifna, måste man genom egen eller andras erfarenhet — kunna leta sig till dem.
Man har gjort så i musik — ackor- derna äro ju blott exempel på sådana lyckade kombinationer; i färgsammansättning; i vers.
Man kan göra det också i — möbler.
Och det är uti gåfvan att göra det, som möblerings- artisternas enda företräde framför andra består.
Men all konst kan ju till en viss, ja, en för- vånande grad, förvärfvas.
Man lär ju kunna lära sig, äfven utan att ha den minsta musi- kaliska begåfning, att sätta ihop harmonier som icke låta illa.
Exemplen härpå bland kom- positörer lära vara lika talrika som exemplen inom andra konstområden, på målare och skrift- ställare, hvilka utan spår till verklig talang lärt sig att efter recept sätta ihop taflor och böcker, som anses ega konstvärde.
Men » möbleringskoasten » har den fördelen framför alla andra konstarter, att blott litet kännedom om dess mest rudimentära begrepp kan åstadkomma lyckliga resultat.
Den minst pianovane kan ju också på pianot leta sig till ett välklingande ackord.
Men detta ackord är utan betydelse för andra än för musikaliska.
Medan väl grupperade möbler är en så lätt- fattlig harmoni, att den slutar med att till- tala alla.
Icke genast; • — - ty det finns intet, som så säkert bommar till sinnet och drar en bindel för ögonen som förutfattade meningar och det man är van vid att se.
Det finns nog där- för många, på hvilka en möblering, som skil- jer sig från slentrianen, först verkar » konstig ».