Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Befallningshafvande att utföra Regeringens höga afsigter för allmänt val, har Landshöfdingen i Malmö nu uti förnyad underdånig hemställan föreslagit åtskilliga stadganden, som han förmenar vara nödvändigt till beredande af det hägn emot skogsåverkan, utom hvilket inga planteringsföretag skulle äga fram.' gång.
Uti de framställningar Eders Kongl.
Majtts nyssnämnde Befallningshafvande i underdånighet gjort angående förändring så väl uti ansvar som bevisninglssätt i mål angående åverkan, har han betraktat dessa förbrytelser såsom varande af samma natur som stöld.
Jag för min del vågar i underdånighet häruti understödja hans mening och äfven förena mig med dan uti antagandet af de jämförelser sem rjOen Ig Junu 737 Sorn X.anclshöfdingen uppgör emellan det Lagbifä lian åsyftar att utverka, samt Lagens stadgande i .|o Gap. 5. §. och 43 Gap. 1, 2. §§.
Missgerning* - Balken.
Det röjes, vid öfvervägande af grunderna för denna 1 allmänna Lagen gällande stränghet å eria sidan och lindrighet å den andra, ait Lagstiftaren då ännu icke blifvit förd till eftersinnande af skogens egenteliga värde och att han ännu hyllade den kanske i detta ögonblick icke alldeles utslocknade folk-fördom, att skogen, tillkommen och växande utan menniskors åtgärd, vore ett mindre heligt föremål för äganderätten.
Denna åsigt, fördömlig nu mera i anseende till ali skog, är än mera uppenbart falsk, då den angar planteringar samt de. med dem i samma beskaffenhet varande inhägnader till skogs återväxt.
Svårligen har meuniskan kunnat med mera arbete och tålamod tillkämpa sig äganderätt till något föremål än till den skog, sorn frambringas genom dessa (vänne slags företag, hvilka i sig sjelf, såsom beredande efterkommandes iner än egen förmon, ej arn på långt här så ,vig*' tiga för uet enskildra som för det allmänna interesse!, och sorn derföre fordra en vidsträckt omfattning af uppmuntran frän Regeringen och skydd, af Lagarna.
Jag viii icke motsäga den anmärkning Eders Kongl.
Majas Högsta Domstol uti Dess vid Landshöfdingens första hemställan afgifna. och nu ytterligare föredragna utlåtande, i underdånighet framställer: att beskaffenheten af sjelfva bestraffningen mindre verkar till förekom-' 4:de B. N:0 93, 94.
Deri ig
Danu kommande af en förbrytelse, än öfvertygelse!? att ansvaret, hurudant det tua vara, säkert skall drabba förbrytaren; men jag Vågar trö, att om en sådan anmärkning gjordes till princip, skulle den till en början strida mot vår nu gällande Lag-, sorn bestämmer strängare bestraffningar fö# brott af samma natur, t. ex. stöld, i mån af olika qyålificationer.
Snarare synes mig Lagstiftarens väl* görande afsigt hafva varit, att, genom ökadt ansvar, ej allenast göra hvad på honom ankofn för att trygga sig vid besittningen af sådan egendom, som är föremål för en mera helig äganderätt, eller hvars vård är mera svårighet underkastad och sorn således är ställd mera under det allmännas vard, utan äfven att bringa allmänna opinionen till en slags vördnad för det, hvars beskydd Lagen mera omedelbart sig åtagit.
Jag tror. att, på de grunder jag 1 underdånighet anmält, skogsplanteringar icke äro utan rätt att blifva hänförde till antalet af de föremål; som redan njuta ett sådant Särskildt hägn.
Le äro en slags ödling , men den mest oegennyttiga af alla; ty man arbetar för efterkommande, och det är således hoppet för en kommande generation, som våldsver# karen förstör.
Han gör dessutom till intet, genom ett tilltag, frugten af tjugu eller trettio eller flera års möda och vård, då deremot han,’ genom borttagande af frugten ur en trädgård, endast beröfvar ägaren något af årets afkastning.
Man betrakte för öfrigt den mindre svårigheten af vården, i de hesta fall, af de föremål som det Den lg Juni'.
73g det åbefopade 40 Cap. 5 §.
Missgernings - Balk. omnämner.
I anledning häraf fair jag i Underdånighet tillstyrka att uti den Proposition, Sorn enligt Nådiga Beslutet af den 29 Juni iSig, då detta ämne genom Kammar- Expeditionens föredragning förevar, hommer att till Riksens Ständer afgå, Eders Kongl. Maj:t täcktes i Nåder
Vända deras uppmärksamhet på nödvändigheten att gefiöm en förändring af allmänna Lagen förklara, att åverkan å all slags skogsplantering, samt S skog, sorn återvuxit genom skedda inhägnader och fredande, skall varda ansedd och bestraffad sorn tjufnad, dock med bibehållande af stadgandet uti 64 af 3805 års skogsordning, i de fäll,der det af planteringen bortförda elier fötderfvade icke uppginge till den betydenhet, att det enligt deri i 40 Cap. 5. §•
Missgernings * Balken lagde grund kunde för stöld räknas» Beträffande sedermera de ändringar uti nu gällande Författningar, som till underlättande af bevisningen i sådana åverkningsmål, Eder Kongl. Majus Befallningshafvande i Underdånighet föreslagit, drager jag icke i betänkande, att i underdånighet tillstyrka antagande, till Nådig proposition, af dem, sorn innefattas i de tvänne första punkterna, af hvilka den ena, angående tillämpningen af 52 Cap. 2. §.
Missgernings-Balk,’ vöre en följd af Planterings - åverkans behandlande sorn tjufnad, och Flefve i alla fall en blott ut - Den ig
Junti utvidgning af hvad som redan är stadgadt i sista momentet af 64 §. i 1805 års skogsordning, och den andra är likaledes förbunden med deri qvalification af stöld, hvarmed dessa slags förbrytelser skulle blifva belägne och med de särskildta omständigheter, som uti förhållandet med dem ingå.
Hvad åter beträffar elen 3 punkten, angående rättighet för tillsyningsman att meri Ed vita hvad de kunna utröna m. m., skulle jag icke låta afhålla mig från att dermed förena min underdåniga tillstyrkan af den betänklighet endast, att ett sådant bevisningssätt ej vore enligt med Hagens föreskrift i allmänhet.
Med förbigående af den vittnes-giltighet, som är lemnad vakter, hvilket förhållande icke är alldeles ena-' handa med det ifrågavarande, finner jag uti sista Momentet af 62 §. i skogsordningen en sådan rätt lemnad åt Kronans Jägeri - Betjening i sådana mål, som de här ifrågavarande, och jag skulle icke anse den ringa nuance af Embetsinanna egenskap, som åtföljer Kronans lägre skögsJ betjening och enskildta skogvaktare, böra uppresa emellan dem en sådan skiljemur, att sedan nödvändigheten redan tillväga bragt en så betyd-’ lig afvikelse från Hagens allmänna princip, man icke skulle kunna, föranledd af samma nödvändighets kraf, utsträcka det antagne förhållandet annu ett steg längre inom kretsen af hufvudsakligen lika omständigheter.
Het är således icke uti den löreslagna förändringen i och för sig sjelf, sorn jag finner något hinder möta för dess antagande; men jag afhålles derifrån vid betraktande af Den 19 Juni'.
741; af det möjliga missbruk, som, enligt Hogsta
Domstolens i Dess första utlåtande yttrade befarande, lcunde med värjemåls - eder genom detta förhållande blifva föranledt och af den våda, som för allmänna lynnet skulle genom deras nitare förekommande möjligen kunna inträffa.
Denna be. faran om ett vidrigt inflytande på sedligheten och på de för samhälls - ordningen så vigtiga begreppen om eders lielgd föranlåter mig, ehuru icke med fullt förutsättande af det ondas inträffande, att afstyrka hvad sorn Eders Kongl. Majus
Befallningshafvande uti detta ämne uti 3:dje punkten af dess förslag till ändring uti bevisnings* sältet i underdånighet hemställt, oaktadt den likstämmighet jag deruti finner med hvad sorn skogsordningen, uti dess nyss åberopade §., redan stadgat Hans Exeellence Justitia Stafs - Ministern Herr Grefve Gyllenborg åberopade sig Högsta Domstolens redan äfgifne underdåniga utlåtande, deri han deltagit och utbad sig i underdånighet? att dervid endast få tillägga de anmärkningar: 1:0
Att om ock det större värde skog nu äger skulle skäligen föranleda derhän, att straff för åverkan utsattes till enahanda som för tjufnad, om ock en sådan
Dag vore tillräcklig att hos allmänheten förändra den från uråldriga tider rådande och af hitintills gällande Dagar understödde Opinion angående skillnad emellan åverkaren och tjuf ven, samt om ock ett blott ned hug - , JPen ig Jynfo
Luggande eller förderfvande af en annans plantejade . träd, utan att afhämta trädet och deraf sig. begagna, skulle såsom endast innefattande ett våld eller okynne, kunna .äfven förklaras och. straffas, såsom stöld, möter likväl härvid att detta stadgande, långt ifrån att leda flil ändamålet, sorn är att freda skogarna från åverkan, snarare skulle, bidraga till de brottsligas befrielse, i anseende till ökade svårigheter i bevishingen.
Sällan, efter hvad erfarenheten visar, finnes tillgång att ined tvänné vittnen öfvertyga åverkaren qhi sin förbrytelse, och oftast förrnår man blott emot honom anskaffa, antingen ett vittne eller sannolika skal och. o.mständigheteter, hvilka föranleda Domaren vidtaga den enda utvägen .Lagen i sådan händelse liiedgifver, att ålägga den tilltalade värjemålsed; roen då med Lagens grund, sådan Edgång ej. bör Släggas i mål af deri påföljd, sorn tjufnad, skulle det nu föréslagne ökade straffet för åverkaren betaga
Domaren berörde ytterst^ utväg till sanningens upptäckande, och om Edgång likväl skulle i dessa fall särskildt tillåtas^ förekommer, att då Konungens Befallningshafvande uppgifvit alt i åverkans mål den. tillfälle nu. aldrig dräger i betänkande att svärja sig fri, hvilken omständighet likväl måtte hero af sättet huru vederbörande fullgöra deras kall att upplysa och stadga begrepen, blefve det så mycket mera att befara falska
Eder vid åtankan af ett större straff, och d?r standig vanära detsamma åtföljer.
Den i g Junti 2:0
Att Konungens Befallningshafvande®, hemställan om tillämpning i åvérkansmål af Da-, gens stadgande i 52 Cap. 2 §.
Missgerning®-Bal-' leen synes desto häldre öfverflödig, sorn sista mot mentet af 6^ §. i Skogsordningen på ett tydlig, och mera utvidgadt sätt redan tillåter den här med åsyftade undersöknings anställande. 3:0
Att något särskildt förordnande, på sätt Konungens, Befallningshafvande begärt, derom, att då skog funnes hos någon i förvar, sådan sorn. målsäganden förlorat, innehafvaren bör vara för-, bunden bevisa hvarifrån han den bekommit, likaledes efter Hans Excellences tanka icke erfordras eller ovilkorligt bör äga rum, emedan om de anmärkte träden äro af samma skog, som blifvit åverkad, och finnes vid jemförelse passande med de afhuggna stubbarna, detta utgör tillräckligt skäl för Domaren att efter redan gälland© Dagar och praxis ålägga Innehafvaren, att, såsom’ då tjufsaker anhållas, sin lagliga åtkomst bevisa» hvartill
Domaren äger ny anledning af ofvan äheropade §. i Skogs - Ordningen, som tillåter att i kringliggande
Byar efterspana de af våldsverkaren tagna träd eller lernningar deraf, hvaremot om ej några anledningar yppas att de fundne träden äro desamma, sorn genom åverkan blifvit borttagne, det skulle vara emot säkerhet och äganderatt stridande, att förpligta innehafvaren ingå i bevisning 0111 redogörelse för sin åtkomst} gamt andeligen 4:* ,746 Den i 9 Junii 4:0
Att om, å ena sidan det visserligen är för Lagstiftaren ett vigtigt föremål att freda enskildtas eller det allmännas rätt äfven i afseende på skogarna, bör likväl å andra sidan med granlagenhet tillses, att de Författningar, som till vinnande deraf (agas,, icke gifva anledning dertill att en oskyldig person pä ett eller annat saft
Iran blifva blottställd, hvarigenom allmänna säkerheten än mera skulle rubbas och hvadan ej heller Hans Excellehce kunde förena sig med Xandshöfdingens tillstyrkan, att angifvaren sjelf i allmänhet skulle få med Ed sin angifvelse styrka.
Hans Excellence Herr Grefve Rosenblad och Herr Stats - Badet Friherre
Adlerbeth förenade sig till alla delar med hvad Högsta Domstolen tillstyrkt och hans Excellence Herr Grefven och Justitia Stats * Ministern nu anfort.
Justitia - Ende t Blom, som äfvenväl deltagit i Högsta Domstolens öfver detta ämne afgifna yttrande., åberopade sig detsamma, hvilket genom Hans Excellences Justitia Stats - Ministerns nu gjorda muntliga anförande yttermera blifvit utycckladt.
Härmed instämde Justitia: - Badet Marks von Wurtemberg.
De ras.
Excellencer Herrar, Grefve Adlercreutz, Friherre Fleming, Friherre Lagerbring och Grefve af Puke samt Herr Hof - Carjzlereri Fri - Den 19 Juni 747 Friherre af Wetterstedt ater biträdde JustitiaCanzleren Grefve Trolle Wachtmeister yttrade mening.
Kongl, Majit täcktes i Nåder yttra,' att då det kraftigaste medel att för framtiden förekomma en med skäl befarad skogsbrist ofelbart funnes uti folkets egen omtanka och benägenhet att genom plantering bereda skogarnas återväxt, och Kongl. Majit, som med synnerligt
Nådigt välbehag ansett den anstalt, hvilken invånarne uti Malmöhus Jhan, der denna brist redan stigit till sin höjd, i detta afseende vidtagit, derföre funne det Vara af vigt, att skydda ett så gagnelig! företag ifrån tillgrepp och förstörelse genom bestämmande af ett emot ändamålet svarande straff; så ville Kongl.
Majit, med afseende på hvad sålunda blifvit anmäldt, uti afgående skrifvelse härå fästa .Riksens
Ständers uppmärksamhet och genom öfverlemnande af I,andsh«fdingens underdåniga hemställan, samt de särskildta yttranden sorn StatsKådets Teda möter och Högsta Domstolen afgifvit, bereda Riksens Ständer tillfälle att föreslå den Författning, som i detta hänseende kunde anses nödig; hvarefter Kongl. Majit ville sitt Nå; diga bedut i saken fatta.
Ex Protocollcr A. H Hellman.
Upp - i 74» Den 19 Juni'.
Uppläst hos Höglofl, Ridd. och Ad- d» 19 Juni> — — Hög vord.
Prest-Ståndet d. 20 — __ Vällofl. Borgare-Ståndet d. 19 ~• r~ -- Hederv. Bonde-Ståndet d. 19 —~ Vördsamt Memorial!- Cjenom Utdrag af Protocollet under den 13 sistd lidno April har Högl.
Riddersjrapet och Adela till Banco - Utskottet behagat remittera ett Memorial af Herr Förste Archiatern och Commendeu» ren von Schultzenheim, angående Publicité af tillståndet med Banquens Sedelrörelse.
Efter ett både omständeligt och instructift upprepande af flera vid Banco - Förvaltningen före detta följde grundsattser jemte resultaterna af derå grundade operationer och företag, och under åberopande af flera exempel på Publicitetens nytta, i synnerhet det oinskränkta förtroende Riksgälds - Conloirets styrelse, genom de se. dan år 1800 från samma verk utfärdade årliga Extract, vunnit; tillstyrker Herr Förste Archiatern, att äfven hos Oss, likasom i England, till alla villomeningars förekommande, wexel - Bankens skuld eller sedelstockens belopp må nu och allt framgent, i likhet med Riksgälds - Contoirets.
Credit - Sedlar, uppgifvas , och således denna del af Bankens Förvaltning hädanefter icke vara in-> begripen under tysthets löfte: dels emedan fern , tidens jDen \ ij hrtii 719 tidens Författningar ej böra äga rätt att i ali eftertid inskränka Förnuftets gränsar eller pafbrutet aulhorisera en genom sednare erfarenhet skadel ig befunnen hemlighets princip; dels. emedan det icke eller synes tillbörligt, att rörelse - capitalets belopp för den högsta verkställande magten, som äger att vaka för hvar undersåtes rätt och den förtjenta penningens valeur, skulle all,, tid hallas doldt, Visserligen, är det lätt att uti gällande Författningar föreslå nya förmodade Förbättringar; men om dessa Författningar 140 år oafbrutet efterlefde, förmått att,'utan, ali Fond fran början, tillskapa en Banque af den styrka sorn Riksens Ständers ännu äger, oaktadt afskrifningar på meddelta Fån till Kronan, använda summor till aRmänna nyttiga ellef för sådana ansedda Inrättningar, biträden till så kallade Pios usus, samt; tid efter annan inträffade förluster; alltsammans utgörande elt belopp af omkring tio millioner R;d; så tyckas dylika äldre
Författningar icke bora förkastas såsom onyttiga, och följder blott af fordna tiders mera inskränkta gränsor för förnuftets fattningsgåfva, emot vår tids, förr än man noga undersökt, orri de projecterade nya äro bättre, säkrare att antaga, och med afgörande visshet lofva en ännu större framgång, än de förra redan genom erfarenhet bevisat sig äga.
En sådan försigtighet är i denna fråga så mycket mera magtpäliggande, ju svårare misstagets följder blifva, att bota; hcldst föremålet är af högsta vigt och be - I 75° T)m i g Juni. betydelse håde för Riket I allmänhet och hvarje enskildt medborgare.
Resultaterne af denna undersökning får Banco - Utskottet härmed vördsamt framställa, och öfverlemna derefter frågan, (hvaröfver jemväl , Herrar Banco - Fullmägtige blifvit hörde,' hvilka med undantag af ;:ne Ledamöter den yrkade Publiciteten afstyrkt.) till dess respective Principalers egen mogna ompröfning och afgörande.
Svenska Banken ar anlagd på den princip,' att genom upplån mot lägre renta och utlåning emot en högre, efter hand samla en egen fond, och vinna förkofran.
Omöjligheten, att ett, endast på sådana till-' gångar i tira undt och grundadt Verk, skulle kunna äga bestånd, eller arbeta sig till välmåga, om dess skulder och tillgångar, samt under verk: stäliighet varande operationer, icke vore för allmänheten okände och under tysthet förvarade, insågs genast; och blef derföre i Bankens första Grundförfattning en • sådan hemlighet antagen och föreskri fyen, som utsträcktes äfven tili enskildtes hos Banken ägande fordringar elier åsamkade skulder.
Bankens Tjensteman aliade, vid sysslornas emottagande denna tysthets
Ed; och vid första Riksdagen efter Bankens inrättning, år 1672, aliade det då af Ständerna tillförordnade BancoIJtskott, en dylik.
Allt. intill denna dag har det jsam - 1 Den 19 Juni' samma ovilkorligen ålegat en hvar, antingen han som embetsman _ bestyrt förvaltningen eller fått sig uppdragit 'att pröfva Verkets tillstånd , och granska huruvida det samma efter g i fri a föreskrifter blifvit förvaJtadt.
Vid 3778 års
Riksdag gafs en förnyad kraft åt hnfvudgrunöerna för Banco.Verkets styrelse, och vid dt.n af år 3800, afslogo de 3me Stånden, sorn då garanterade Banken, den yrkade Publicitetenaf Verkets tillstånd.
Banco Utskottet kan svårligen föreställa sig,' att någon Svensk man, fastän han icke antingen på eria eller andra sättet deltagit i Bankens Styrelse, skulle tvifla på detta Verks soliditet.; och om någon tvekan i sådant afseende yttras, torde den önskan, att så verkligen förhölle sig, oftast dervid ligga till grund.
Ehuru Bankens Sedlar ej för närvarande kunna med klingande mynt till fullo inlösas, i anseende till de biträden detta verk måst lemna, först till Riksgäjds-sedlarnas Realisation och derefter år 1809 för Rikets räddning, 'fördragés denna olägenhet af hvarje vältänkande Medborgare med tålamod; Han inser och rättvisar orsakerna; Han är nöjd , att Fäderneslandet vid en sådan tidepunkt, blott med en öfvergående oreda i dess Penninge-Verk, kunnat räddas; och vet, att Banken lernnad ostörd i sina Eör fattningar och bibehålien vid sina anslagna ersättnings-summor, skall så skyndsamt möjligheten fnedgifver och försigtigheten bjuder, med biträde af dess förut ägande styrka, kunna återställa den tillfälligtvis rubbade ordningen.
Per - 75* $!)en 19 Juni.
Deremot liar Utskottet trott sig förmärka ett nästan högt begrepp om Verkfets inkomster och ägande förmåga, vara äfven bland Riksens Högloft) ga Ständer dog allmänt rådandé; men Utskottet artser én sadan tanke på intet sätt ofördelaktig för Verkets operationer, enar nied skäl lärer kunna förutsättas, så väl att Riksens Ständer ej besluta något Bankens anlitande utah att förut hafva hört deras jBånco-ITtskött; sorn ät Utskottet ej af en gynnande opinion kari lockas , att uraktlåta en för Verket högst nödvändig varsamhet.
\ Skulle likväl Banken någon gång komrriä i den belägenhet, ät för creditens stadgande behöfva vidtaga det föreslagnfi medlet ätt uppgifva sina skulder, borde väl också i sådant fall dess tillgångar lika öppet lemnäs till Allmänhetens kännedom.
Jemförelsfen emellan skuld och tillgäng, oih den sednares öfvervigt, vöre då allena i-, stånd att återställa förtroendet.
Om en en* skild , skulle försöka att uppgifva blott sina skulder, i höpp att derigenom stadga sin vacklande credit;, manne det skulle lyckas?
Étt allmänt
Nej besvarade säkert denna fråga, och ådagalägger tillika otjeniigheten af den satsen, att Bankens credit skulle förbättras genom deh föreslagne partiella uppgiften af dess tillstånd, Utan nytta i sådant afseende, hade en dylik uppgift (»tvifvelaktigt den olägenhet, att missleda i stället för att upplysa allmänna omdömet om Bankens förvaltning.
Det är bekant att Riksens - Den ig Juni. *7 53 Sens Höglofl.
Ständer Vanligen vid Riksdagarna lemna Staten éch vissa Verk anordningar pä .Banken, alt der, emot Discont-vilkor, lyfta betydliga summor.
Att Län på exportabla Euecler beviljas, att GöfhaCanals- Götheborgs-, och Malmö
Discopt-Verk hafva rätt att disponera anslagne biträden.
Alla dylika Banken ålagde utläningar kunna efter behof uttagas, med rättighet attnär som heldst återlemna dem; och mäste 'detta nödvändigt visa en förändring i utelöpande sedelstockens belopp, än af en ganska betydlig ökning, än åter af lika 'ovän-tant stor indragning.
Allmänheten, långt ifrån .att blifva upplyst genom sådana stridiga uppgifter, Skalle troligen falla på den tanka, att
Banken styrdes icke efter föreskrifter, utan efter godtycke.
Genom explicationer om orsakerna kunde väl detta omdömme förekommas, men deraf kunde ock lätt hända att Regeringen Vore generad i vigtiga företag, och Banken likaså, vid till exempel en transaction om Silfver-inköp till Realisationens påskyndande:
Den föreslagne uppgiften kunde således, utan all synbar nytta eller behof deraf för Bankens Credit.
, vid åtskilliga tillfällen medföra betänkliga svårigheter.
Att Riksgälds.Contoirets credit vunnit genom Publiciteten, vill Banco-Utskottet ej bestrida; men anser enligt ägande kännedom om Bankens solidité, ett sådant hjelpmedel för Banken ej vara af nöden.
Dessutom synes icke jemförelse dem emellan kunna äga rum; det förras befattning består deruti att till föreskrifna behof anvin - 754 'Hen ig Jani' annväda dertill anordnade mejel' verkställigheten deraf ian utan ali svårighet, och bör äfven Allmänneligen redovisas; och om der någon tysthet var föreskrifven, var det säkert för befordran af andra afsigter, ändesomrörde Contoirets egente-' liga befattning.
Det sednare äter, som med egna tillgångar och egen credit mäste verkställa sina operationer, bör oundvikligen agera under Tysthetslöfte, för att af Specuianter och vinglare icke kunna emotarbetas.
De tlplysningat om Hankens förhållande, sorti högsta Magten, till befordrande af Undersåtarnes bästa anser sig behöfva infordra, tror Banco-Utskottet aldrig hafva varit nekade, eller någonsin böra nekas.
En Regering sorn vill sitt
Rikes val, missbrukar icke ett slikt förtroende: tvärtom den befordrar Bankens välgång och stadga , såsom medelpunkten för
Rikets penningeväsendey och en genom erfarenheten bepröfvad pålitlig tillgång enär olyckligtvis
Rikets försvar fordrar hastigare och större hjelpmedel , än ifrån andra häll kunna anskaffas.
Hvarje Svensk synes böra nitälska för Bankens förkofran.
Ar den icke Nationens gemensamma egendom?
Kunna icke dess tillgångar af Riksens Ständer, i stilla och lyckliga tider användas till allmänt nyttige Företags utförande; till Eandtbrukets och alla andra Narir.gars understöd och förkofran: i farans stund äter, antingen till afböjande af ett hotande olycksfall, eller till lindring af dess följder.
Fäderneslandet aldrig hädanefter behöfva anlita - Den j 9 Juni. 17, 5 3' fa dess
Bank om biträden i sistnämnde afseende» men måtte ock Riksens Ständer aldrig vidtaga Författningar, som i behofvets stund gjorde den oförmögen att lemna nödfallshjelpen sorn fordras!
Sedan Banco-Utskottet 1 det föregående troe sig hafva ådagalagt: ätt.