Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
5. samt det i Riksgälds-kontoret deponerade belopp . . . 895,821; 5. — qqq g2g. 5 äfvensom af de i länen vid sistnämnde tidepunkt utestående fordringar för erhållna undsätt ninSar 475,596: 20. 1. ^37^422: 31. G. Undsättningsfonden har således under åren 1854, 1855 och 1856 samt förra hälften af innevarande år förminskats med R:dr B:ko 727,585: 45. 8. hvilken minskning egentligen föranledts deraf, att, enligt Rikets sednast församlade Ständers beslut, en summa af 700,000 R:dr B:ko blifvit utaf dessa medel anvisad för andra statsutgifter.
Från 1854 års början till och med förra hälften af innevarande år, hafva,, i följd af felslagna skördar eller missvexter samt hagelskador, understöd beviljats; med återbetal- utan åtetbetal nings-skyldighet. nings-skyldighet. till Stockholmslän, under år 1854, . — — 1,000: 77 Östergöthlands län, under år 1855, . 900 — — 79 Calmar län, under år 1854, . 2,000 — — — — _ 79 Jönköpingslän, under åren 1854 och 1855, 10,491 32. — 775: 79 Kronobergslän, under åren 18 54 och 1857, 5,000 — —.
Ti Blekinge län, under år 1854, . . . 6,000 — — 1,000: 79 Christianstads län, under år 1854, . 10,000 — — 79 Hallands län, under åren 1855 och 1856, 1,400 — — 1,600: , 79 Elfsborgs län, under år 1854, ... 27,000 — — 3,400: 79 Skaraborgs län, under år 1854, . 1,000 — — 79 Westerås län, under år 1856, 1,000 — — 79 Gefleborgs län, under år 1857, . 1,800 — — 200: —— 79 Stora Kopparbergs län, under åren 1855, 1856 och 1857, 87,307: 7,866: 32. — W Jemtlands län, under åren 1854 och 1856, 1,320 — — 900; — — 79 Wester-Norrlands län, under år 1857, 5,000 — — 1,000: — — 79 Westerbottens län, under år 1856, . 26,666 32. — 10,666: 32. — 79 Norrbottenslän, under åren 1856 och 1857, 104.712 27. 2. 9,466: 32. — Summa R:dr B:ko 291,59 7 43. 2. 37,875: — — 329,472: 43. 2.
De, till följd af missvexter eller hagelskador beviljade och utestående lån, derå skeende afbetalningar bereda tillgång till nya undsättningar, utgjorde vid »lutet af innevarande års förra hälft: Stals-Ulshotlets Utlåtande N:o 177.
5 Jönköpings län R:dr 666: 32. — Kronobergs län » 1,000: — — Östergöthlands län ....
» 450: — — Gottlands län n 66: 31. 5.
Hallands län 5 815: 38.
— Götheborgs län ..... .... a 27: 2. 6.
Stora Kopparbergs län ii 84,113: 1. 5.
Gefleborgs län n 1,800: — — Wester-Norrlands län . » 8,733: 38. 11.
Jemtlands län 5) 800: — — Westerbottens län .... •} 135,127: 28. 7. Norrbottens län 11 241.995: 39. 3.
Summa R:dr B:ko 475,696: 20. 1.
Då erfarenheten ådagalagt, att de af Rikets Ständer under 1847 och 1848 samt följande års
Riksdagar vidtagna beslut och meddelade stadganden, angående sättet och vilkoren för undsättningar vid inträffade missvexter eller felslagna skördar, samt dertill afsedda medels användande och tillhandahållande, varit ändamålsenliga, anser Utskottet enahanda beslut och föreskrifter äfven under nu instundande statsreglerings-period böra bibehållas och fortfarande tillämpas vid undsättnings-väsendet samt dermed gemenskap egande frågors behandling; och får Utskottet alltså, under åberopande af hvad Kongl. Maj:t yttrat till stöd för sin nådiga framställning, angående bestämmandet af det belopp, som må i egenskap af understöd utan återbetalnings-skyldighet utgå till de mest nödlidande samhällsklasserna, tillstyrka’ Rikets Ständer att, i öfverensstämmelse med hvad Kongl. Maj:t i sin härom aflåtna nådiga proposition föreslagit, fatta följande beslut: l:o För behöfvandes undsättning vid inträffande missvext eller felslagen skörd eger Kongl. Maj:t att fortfarande disponera: a) den i Rikets Ständers Bank och Riksgälds-kontor innestående behållning utaf de för enahanda ändamål förut anvisade tullafgifter och andra medel, samt b) hvad genom återbetalningar å meddelade undsättningslån kan inflyta. 2:o Utaf de till Kongl- Maj:ts förfogande sålunda ställda undsättningsmedel må en summa af högst Etthundrafemtio tusen R:dr Runt, under den tid innevarande Riksdags statsreglering kommer att omfatta, få begagnas till undsättningar utan återbetalnings-skyldighet åt sådane behöfvande, som icke äro i tillfälle att sjelfve förskaffa sig arbete eller i stånd att af egna tillgångar återgälda de undsättningsbidrag, hvilka dem tilldelas; börande dylika understöd före - 6 Stats-Utskottels Utlåtande N:o 178. trädesvis tillgodokomma de kommuner, som tillförbinda sig att så använda desamma, att för dithörande fattiga och arbetslösa personer beredes sysselsättning och möjlighet att genom eget arbete förtjena sitt uppehälle; 3:o Ofvan oinförmälda tillgångar må för öfrigt användas endast till räntefria låneunderstöd med bestämda återbetalnings-terminer och mot vederbörande större eller mindre menigheters gemensamma ansvarighet eller annan af Kongl. Majit godkänd säkerhet; 4:o
Så vidt omständigheterna medgifva, skola tillfällen för de behöfvande beredas att erhålla sysselsättning och förtjenst vid allmänna arbets-företag; samt.
5:o de för undsättningar vid missvexter och felslagna skördar afsedda medel böra, till den del de icke äro för anvisade utbetalningar erforderliga, till Riksgälds-kontoret öfverlemmas, emot skyldighet för detta verk att det sålunda emottagna beloppet, vid skeende reqvisition, för dermed åsyftade ändamål Kongl. Majit tillhandahålla.
Stockholm den 11 December 1857. mo i?s.
Utlåtande, i anledning af ånyo vackt fråga om afskrifning af Statsverkets fordringar hos innevånarne inom IVesterbottens och Norrbottens län för meddelade undsättningar.
(R:gs. Afd.)
Den under många föregående Riksmöten Rikets Ständers pröfning och afgörande understälda fråga, angående afskrifning af Westerbottens och Norrbottens läns innevånares återstående skulder för de understöd, denna landsort, efter der - Stats-UtskoUets Utlåtande N:o 178. 7 städes under 1830-talet inträffade missvexter, erhållit, dels genom undsättningsspanmål och dels genom penninge-försträckningar, har äfven vid denna Riksdag blifvit väckt medelst 2:ne hos Preste- och Bonde-Stånden afgifna och till StatsTJtskottet remitterade motioner, deruti hufvudsakligen anförts och föreslagits: l:o Af Kontraktsprosten, Doktor Nordlander, att sedan utaf Westerbottens läns äldre undsättnings-skulder, utgörande, enligt en af Konungens Befallningshafvande i September 1856 afgifven fullständig utredning, 108,856 R:dr 6 sk. 6 r:st.
B:ko, och icke mindre än 103,035 R:dr 2 sk. 10 rist. blifvit år 1850, enligt Kongl. Majits Befallningshafvandes, Kammar-rättens pröfning underställda beslut, afskrifna, på den grund, att vid anställda utmätnings-försök, gäldenärerne befunnits sakna sådan egendom, som för dessa medel kunde utmätas; så hade, efter deremot vid 1853 års Stats-revision framställd anmärkning och i öfverensstämmelse med Rikets sednast församlade Ständers hemställan, Kongl. Majit genom Nådigt Bref till Kongl. Stats-kontoret af den 29 September 1854 förordnat, att ifrågavarande i räkenskaperna afförda undsättningsmedel skulle, till dess frågan om deras afskrifning blifvit slutligen afgjord, deruti åter uppdebiteras.
Då nu det förhållande, som år 1850 föranledt ofvannämnde belopps afföring, sedermera icke i någon mån förändrats, och då således dessa återuppdebiterade medel icke borde tagas i beräkning, skulle den på indrifning beroende återstoden af länets äldre undsättningsskuld endast utgöra, för erhållna spanmåls bidrag R:dr B:ko 8,248: 47. 6. och för kontanta penninge-understöd . 5,871: 40.
Stats- samt Allm. Besv.- och Bkon.-Utsk.
Betänkande N:o 21. 5 orediga och outvecklade begrepp om medborgerliga rättigheter och skyldigheter, åtagit sig skjutsningsbesväret, hvilket således räknar sin härkomst från våldets magt och qvarstår såsom en afföda ifrån magtens äktenskap med orättvisan.
— Nutiden yfves, och vist icke utan skäl, öfver stora framsteg på civilisationens bana, men härvid förekommer likväl anledning till en ej ringa förundran, att man hos oss, under ett så långvarigt representativt statsskick, ännu icke, i likhet med hvad i det öfriga Europa föregått, hunnit afhjelpa ett sådant förtryck, som skjutsningsskyldigheten innebär, och som inom hela den bildade verlden ställer den så kallade frie Svenske jordegande mannen i detta hänseende ensam jemförlig med don Ryske muchiken eller med den lifegne Ryske bonden.
Detta förhållande har sin väsendtligaste förklaringsgrund uti lagstiftningens sammansättning af ett Stånd, som är det egentligen skjutsande, och tre
Stånd sorn begagna sig af det för Svensk sjelfständighetskänsla förnärmande fortskaffningsmedlet.
— Utöfver det nesliga, utöfver det för den frie Svenske mannen förnedrande uti skjutsskyldigheten, förekommer äfven uti den oj emna fördelningen af detta besvär en allt för mycket i ögonen fallande orättvisa.
Denna skildring, dessa tankar, redan för flera år tillbaka inom Rikets första Stånd uttalade af Herr Grefve Anckarsvärd och derstädes ej heller lemnade utan understöd, hafva synts Utskottet väl värda att här i minnet återföra och, om äfven nu i en sammanträngd form, åberopa.
De må i sin mån tjena till svar å de förebråelser Utskottet väntar sig från mången, som skall anse Utskottet hafva uti detta betänkande tillstyrkt Statsverket större uppoffringar för vinnande af det åsyftade målet, landtbrukaren frigörande från skjutsningsbesväret, än hvartill de, som ej sjelfve erfara bördan af detta besvär, ofta nog torde vara villige att bidraga.
Yid samma riksdag, — 1856—1858, — der nu anförda tankar uttalades, voro jemväl inom samtlige Riks-Stånden andra motioner väckta, åsyftande hufvudsakligen att jordbruket måtte helt och hållet befrias från skjutsningsbesväret, eller, derest detta icke kunde åvägabringas, lättnad i samma besvär beredas.
Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet behandlade dessa motioner och i dess då afgifna betänkande N:o 110 finnes, pag. 5—9, en redogörelse huru detta onus för jordbruket uppkommit.
Af denna redogörelse, för vidlyftig att här återgifvas, inhemtar man hurusom, sedan allmogen länge klagat öfver våldgästning, skjutsningsskyldigheten småningom blifvit reglerad, och slutligen erhållit den form, hvaruti densamma för närvarande sig befinner.
Denna redogörelse gifver jemväl vid handen att afsigten med reglerandet icke varit att härigenom pålägga jordbrukaren någon ny börda eller skatt, utan blott att bereda på samma gång tillfälle för de resandes fortskaffande på det enda sätt, som vid den tiden ansågs möjligt, eller genom jordbrukarnes försorg, samt tillförsäkra jordbrukaren om den ersältning för berörda besvär, som då betraktades såsom nöjaktig och med billigheten öfverensstämmande.
Sedermera hafva myntvärdets fallande, utan någon deremot svarande förhöjning i skjutslegan, samt, i förening härmed, den tillökade trafik, som genom landets starkare befolkning och näringarnes utveckling uppstått, och det högre värde, som ett förbättradt jordbruk skänkt menniskans och hästens dagsverken, bidragit att förvandla de föreskrifter, hvaruti lagstiftaren fordom sökle de resandes och den skjutsningsskyldiges gemensamma fördel, till blott en tung börda för denne sednare, utan att dock fortskaffningen kan anses vara på ett för de resande tillfredsställande sätt ordnad.
Stats- samt Allm. Besv.- och JEkon.-Utsk.
Efter det Rikets Ständer, vid ofta omförmälda riksdag uti särskilda underdåniga skrifvelser den 28 Oktober ock den 14 December 1857 samt den 30 Januari 1858, jemte föreslående af förhöjning i skjutslegan och af andra utvägar till undanrödj inde, så vidt möjligt vore, af de förhållanden, hvilka dittills hindrat skjutsentreprenaders uppkomst oller bidragit att göra dessa betungande för de skjutsningsskyldige, hos Kongl. Maj:t anhållit dels att, då nyssnämnda åtgärder endast kunde leda derhän, att de mest tryckande olägenheterna af skjutsningsbesväret blefvo athulpne, en kommitté måtte för den mera genomgripande reglering af ärendet, som vore önsklig, förordnas att, efter det upplysningar från de olika länens i frågan intresserade medlemmar blifvit infordrade, utreda och föreslå huruvida och på hvad sätt skjutsningsbesvärot må kunna från jordbruket skiljas och denna vigtiga angelägenhet för öfrigt i framtiden på lämpligaste sätt ordnas; — dels och att åt samma kommitté måtte i nåder uppdragas att taga under öfvervägande så väl frågan om kungs- och kronoskjutsens utgörande, som ock på hvad sätt postföringsskyldigheten skulle kunna skiljas från jordbruket, emot åliggande för posthemmanen att fullgöra de onera från hvilka de nu äro hefriade; samt Kongl. Majit, med anledning häraf, dels, genom nådig Kungörelse den 11 December 1857, meddelat de förändrade föreskrifter angående skjutslegans belopp m. m. som för tillfället funnos tjenliga, och dels sedermera förordnat en kommitté att fullgöra de i Rikets Ständers ofvanberörda skrifvelser omförmälda uppdrag i afseende å utredning och förslag till reglering af frågorna rörande gästgifveri-, håll- och reserv- samt kungs- och kronoskjutsnings-besvären, äfvensom angående postföringsskyldigheten; så har Kongl.
Majit, i nådig Skrifvelse till Rikets Ständer den 13 Januari 1860, jemte det de hufvudsakliga åsigter, hvaruti kommittéen stadnat till grund för sitt förslag af Kongl.
Majit gillades och hänfördes under fem olika punkter, för öfrigt på flera i den nådiga Slcrifvelsen anförda skäl, och då derigenom ordnandet af hela den vigtiga angelägenheten, enligt den af kommitterade uppgjorda plan och särskildt möjligheten att bereda postföringens förening med anstalterna för resandes befordran, skulle hufvudsakligen underlättas, föreslagit Rikets Ständer, att, ehvad kommittéens åsigter i öfriga ämnen vunne Rikets Ständers godkännande eller icke, antaga kommittéens förslag i omförmälda del och i sammanhang dermed bifalla att, under vilkor kommittéen föreslagit och i den mån sådant finnes lämpligt, postföringen må från posthemmanen skiljas.
Yidare, och då, till inhemtande af Rikets Ständers beslut härutinnan, äfvensom i öfrigt till ledning vid de ytterligare åtgärder, som i ärendet blefve erforderliga, Kongl.
Majit funnit nödigt öfver kommittérades betänkande och förslag i dess helhet inhemta Rikets Ständers yttrande, hade Kongl. Majit velat särskildt lästa Rikets Ständers uppmärksamhet derpå, att, enligt beräkning, fogad vid de från kommittéen inkomna handlingar, skulle, i fall postskjutslegan komme att blifva lika med den i allmänhet gällande logan för entreprenad-skjuts, en ökad årlig kostnad af 53,304 Ridr 80 öre, utöfver den dåvarande, drabba Postverket för postens fortskaffande; och att en häremot svarande årlig summa således borde, om förslaget bifölles, af Statsveiket anslås och ställas till General-Poststyrelsens disposition* för betäckande af den förlust, som i berörda afseende kunde för Postverket uppstå; derför Statsverket dock komme att i någon mån vinna godtgörelse genom de af kommittéen till 18,800 Ridr beräknade rotevakansafgifter, som efter förändringar borde erläggas af de dittills roteringsfrie posthemmanen.
Hvad anginge det af kommittéen väckta förslag, hvars utförande icke vore beroende af eller egde oskiljaktigt sammanhang med skjutsningsskyldighetens ordnande i öfrigt — att nemligen Sammans.
Betänkande N:o 21. 7 på vissa större väglinier, hvilka kommittéen benämt postvägar, befordringen af så väl post som resande skulle besörjas genom anstalter, bekostade af statsmedel och stående under General-Poststyrelsens inseende och förvaltning, kunde visserligen ej bestridas, att derigenom en högst väsendtlig och önskvärb förbättring i dittills brukliga sätt för förskaffande af post och resande skulle åstadkommas; men då dessa anstalters uppehållande i den utsträckning kommittéen föreslagit syntes blifva för Statsverket alltför betungande, särdeles under en tid då stora kostnader användes för jernvägars byggande, ville Kongl. Maj:t för berörda anstalt icke äska något särskildt anslag, helst det tilläfventyrs torde blifva verkställbar att af Postverkets medel anslå hvad som skulle erfordras, för att på försök och till en början å en eller annan väglinie tillvägabringa post- och skjutsbefordring af ifrågavarande eller likartad beskaffenhet.
Kommitteradcs ifrågavarande underdåniga betänkande och förslag finnes infördt i Bihanget till förra riksdagens Protokoller och har sålunda blifvit, jemväl vid denna riksdag bland Rikets Ständer utdeladt.
Utskottet anser sig således ej böra för dessa handlingars innehåll ingå i någon redogörelse eller utur dem anföra vidare än hvad Utskottet här nedan, för vinnande af nödig öfversigt af frågan, trott sig böra från dessa handlingar sammanföra med sammansatta Stats- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets vid förra riksdagen derom afgifna förslag.
Uti utlåtandet
N:o 8 vid förra riksdagen har sammansatta Utskottet företagit den genom ofvanberörda nådiga Skrifvelse påkallade granskning af förslaget till skjutsningsbesvärets ordnande samt tillika pröfvat de, vid samma riksdag, i ämnet inkomna motioner.
Hvad dervid först beträffade den af kommitterade uttalade samt af Kongl. Maj:t i Dess nådiga Skrifvelse biträdda åsigt, att nemligen “skjutsningsbesväret för närvarande hvarken kan eller bör på det sätt från jordbruket skiljas, att do skjutsningsskyldige från särskilda utgifter för befordringsväsendet befrias11, hade Utskottet, i anledning deraf, sig utlåtit att de kommitterade syntes hafva grundat denna åsigt hufvudsakligen derpå, att den temligen allmänt visade benägenheten, att, för vinnande af befrielse från bestridande af gästgifveri-, håll- och reservskjutsen erbjuda penningebidrag till större eller mindre belopp, gåfve skälig anledning antaga det de skjutsningsskyldige sjelfve i allmänhet ansett sig icke billigtvis kunna eller böra, utan något motsvarigt eller i mer eller mindre mån jemförligt åtagande, blifva frigjorde från den åliggande skjutsningsbördan, hvilken, om än från början påtvingad, dock af ålder dem tillhört och sedermera genom lag blifvit formligen befästad; att skjutsningsskyldighetons öfverllyttandc å Statsverket skulle för detsamma medföra den stora kostnad att en sådan öfvorflyttning derföre icke borde ifrågasättas, helst de tillgångar, som af Staten kunde för ändamålet disponeras, företrädesvis torde böra användas att åstadkomma de förbättringar i vårt nuvande ofullkomliga befordringsväsende och äfventyrliga postföringssätt, som af omständigheterna i hög grad påkallades; att den betungade egenskapen af de med skjutsningsbesväret förenade kostnader för öfrigt hade sin orsak mera deruti att de tryckte särdeles ojemnt, än i deras höga belopp, enär berörda kostnader, fördelade lika på all skjutsningsskyldig jord och på städerna i jemförligt förhållande, icke skulle drabba de skjutsningsskyldigo hårdare, än att desamma, till stor del, kunde anses ersatte genom det billigare pris, hvartill skjutsningsskyldig fastighet förvärfvades; samt 8 Sammans.
Stats- samt Allm. Besv.- och Ekon-litsle.
Betänkande N:o 21. att vid reglering af skjutsningsväsendet dessutom måste afses icke allenast de skjutsningsskyldiges, utan äfven det allmännas fördel, och, för vinnande af dessa ändamål gemensamt, vore lika angeläget att, å ena sidan, öfverdrifna anspråk eftergåfvos, och, å den andra, billiga fordringar icke lemnades utan tillbörligt afseende.
Till besvarande af dessa invändningar bade Utskottet anfört att, om en del af de skjutsningsskyldige, under misströstan att annorlunda blifva qvitt en börda, vid hvars aflyftande så många svårigheter möta, erbjudit sig att dervid med uppoffringar biträda, så torde derifrån ej ovilkorligen böra dragas slutsatsen att dessa skjutsningsskyldige ej ansett sig billigtvis kunna fordra, att utan någon sådan uppoffring från denna börda befrias; och om äfven bland åtskilliga skjutsningsskyldige en sådan åsigt, som den af kommittorade förutsatta, skulle hafva vunnit afseende, så torde ej heller deraf böra dragas den ovilkorliga slutsats att berörda åsigt är rigtig.
Då det först påtvingade skjutsningsbesväret sedermera genom lag bestämdes, var sådant, på sätt förut vore erinradt, ett polisstadgande till beredande af ömsesidiga fördelar, och kunde ej anses hafva utgjort någon laglig grund för påläggandet af skatt.
Vore den för skjuts-entreprenaderna erforderliga summan för stor för att bäras af Statsverket i dess helhet, huru mycket för tung skulle den ej då vara att bäras ensamt af dem bland Sveriges invånare, på hvilka den för närvarande bvilade; men då, på sätt kommitterade erinradt, skjutsningsbesvärets betungande egenskap mera bade sin orsak deruti att det tryckte särdeles ojemnt, än i utgifternas belopp, blefve således detta bestyr än mindre kännbart, derest kostnaden för detsamma fördelades på landets samtlige inbyggare.
Det allmännas fördel genom jordbrukets befriande från skjutsningsskyldigbeten och genom ett rationelt ordnande af fortskafiningsväsendet vore ock otvifvelaktigt så stor, att från denna synpunkt ej borde kunna bemtas giltiga skäl för motstånd mot genomförandet af jordbrukets fullkomliga befrielse från ansvaret för de resandes förskaffande.
Utskottet funne sig således ej af de utaf kommitterade anförda skäl öfvertygadt, det skjutsningsbesväret lör närvarande ej kan eller bör på det sätt från jordbruket skiljas, att de skjutsningsskyldige från särskilda utgifter för befordringsväsendet befrias.
Men, tilläde Utskottet, förutom hvad som sålunda företedde sig till bemötande af de skäl kommitterade till stöd för sin åsigt anfört, tillkommme jemväl: att, då medgifvas måste, det skjutsningen blifvit jorden ålagd, icke såsom en skatt, utan blott derföre att jordbrukaren fordom varit den ende, som kunnat detta bestyr verkställa; och då meningen med skjutsningsbesvärets åläggande ej heller, varit att detta bestyr skulle verkställas utan motsvarig full ersättning; så kunde enligt Utskottets tanke, åtminstone de bland de skjutsningsskyldige, hvilka funnit sin fördel i densammas utgörande in natura, eller hvilka derföre erlagt mindre afgift, än vare sig 10 R:dr 33 öre på hemmanet, hvartill densamma, enligt, kommitterades förslag, pag. 52, koinme att uppgå, eller 11 R:dr Runt, enligt beräkningen pag. 27 i samma betänkande eller hvilka, i anseende till sina hemmans belägenhet, hittills sluppit all skjutsning, ej billigtvis förpligtas att hädanefter utgöra en årlig skatt till öfrige skjutsskyldiges friköpande från det desse åliggande onus.
Införandet af en dylik ny beskattning å jorden skulle ock illa öfverensstämma med de åsigter, som på sednare tider gjort sig gällande, och hvilka vid 1856—1858 års riksmöte förmått Rikets Ständer att till Kongl. Majit göra en underdånig framställning om åtgärder för beredande af tillfälle åt jordbrukaren att Sammans.
Betänkande N:o 21. 9 att friköpa sig från grundskatter.
Då emellertid ej keller af dem, hvilka för närvarande af skjutsningsbesväret erforo en tung börda, kunde skäligen begäras, att desamma skulle friköpa sig från utgörande af en beskattning, hvilken aldrig i sådan form blifvit dem lagligen ålagd, ansåg Utskottet att det så högst önskvärda målet, skjutsningsbesvärets skiljande från jordbruket, ej kunde annorledes vinnas, än derigenom att kostnaden derföre öfverflyttades på samhällets alla medlemmar, hvilka ock alla voro lika berättigade till åtnjutande af de fördelar, som med fortskaffningsväsendets ordnande afsågos.
Det hade emellertid ej undgått Utskottet att de, som nödgades erkänna det skjutsningsskyldigheten genom sin historiska tillkomst skiljer sig från de onera, hvilka från böljan uppstått under form af grundskatt, kunde vilja härvid invända att berörda skyldighet dock nu mera i verkligheten antagit natur af en grundskatt; att den, hvilken i våra dagar tillhandlade sig ett hemman, dervid toge i betraktande huruvida och till hvad mån samma hemman vore med skjutsningsskyldighet belastadt, och läte dessa omständigheter inverka vid bestämmandet af den köpesumma, han för hemmanet ville utgifva; samt att, derest Statsverket öfvertoge skjutsningsbesväret, genom denna åtgärd skulle, på landets öfrige invånares bekostnad, beredas nuvarande innehafvare af skjutsningsskyldig jord en förhöjning i jordens värde, och sålunda en tillökning i förmögenhet, på hvars vinnande denna samhällsklass ej genom någon motsvarande uppoffring förskaffat sig skäligt anspråk.