Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag hoppas, att någon annan af Iduns läsarin- n o r äfven ville framlägga sina rön i denna för oss fruntimmer viktiga och ganska kvistiga fråga, så att man kan göra sina jämförelser o c h be- räkningar.
Jag vill blott tillägga att jag begagnar mina kläder i en 3 — 4 år precis s o m de äro o c h en- dast sällan ändrar dem.
Ett bra sätt att an- vända en finare klädning, s o m man ej kan » nöta » ut, utan s o m förr blir gammalmodig, är att an- vända stomkjolen o c h liffodret precis s o m de äro o c h blott kläda öfver d e m m e d nytt öfver- tyg, på så sätt får man en helt ny klädning för halfva priset o c h halfva besväret.
Liffodret bör dock tvättas först.
E n aftonkappa 91: 52.
En ljus promenadklädning — 112 Ett snörlif 10 2 sommarhattar restaurerade 8: 50.
Ett paraply 15: En mörkblå promenadklädning 57: 6 linnen m e d tyg.
broderier o. arbetslön 34: 46.
Ett parasoll, öfverklädt — 8: En skär råsidenklädning 63: 85.
Ett par blanklädersskor 10: Ett par vinterkängor 18 Ett par vårkängor 18 Ett par promenadskor 16 Snlningar o c h klackningar 6: 70.
En vinterhatt 10 Ändring af en klädning -.
12: 50.
4 par ylletröjor 6 6 par strumpor 12 5 par handskar — 12 521: 53.
E n mörkblå velvetinklädning En vinterundorkjol En hvit ylleklädning En sommarhatt En vårkofta -- Ett par vårkängor Ett bluslif.
.- Ett par gula skor Ett par tofflor 2 hattar pressade o c h omklädda 3 flor Sulningar o c h klackningar 3 par strumpor Färgning af en kjol Sylön därför Ändring af en bomullsklädning 5 ylletröjor .- E n mörkblå klädesklädning 4 par handskar — 1896.
- - — - - 90: 12 80: 22 75 18 7 8 3.
14 2 9: 4 3 3 3 7 102.
9 475 84.
697 (Jan. — aug.)
En vinterkappa Sommarhatten omklädd 2 flor — — E n ljus promenadklädning Ett par promenadskor Parasollet omklädt E n brun barécheklädning 90: — 5: 50.
— - 1: 50.
110: 36.
16: — 10: — 39: 96.
273: 32.
Ebbis.
I likhet m e d andra insändarinnor kan jag ty- värr ej b e r ö m m a m i g af den låga siffran till klädpenningar, snarare tvärtom.
Jag använder 4 ä 500 kronor o m året till kläder o c h dock har jag ej något öfverflöd, men så har jag också i alla tider varit en s. k. slitvarg.
Skor, strumpor, linne m e d ett ord allt i klädväg slites ut m e d otrolig hastighet, o c h aldrig behöfver jag befara, att en klädning hinner blifva så o m o d e r n att jag ej kan använda den.
Allting faller sig o c k så dyrt för mig efter hvad jag nu kan tycka, då jag ser andras utgifter.
Min sista sömmerske- räkning ser ut så här: 7 Arbetslön 1 1 Vs meter liffoder 1 1 Va » lenon 5 » kjolfoder.
2 5 » gaze o Skoning, band, b e n 2 Armlappar, silke, tråd.
1 S:ma 19 50.
- — 25.
Detta till en klädning o c h då oberäknadt t y g o c h garnityr.
Väl är — eller kanske illa — att jag ej har någon herre o c h man att pungslå, ty då skulle han nog i likhet m e d » uppretad äkta man » tycka att jag vore omåttligt slösaktig m e d mina toalettpenningar, då han finge läsa i Idun, hur billigt o c h bra man kan kläda sig på litet nog.
Jag råder hvarje liten fru, hvars man ej har allt för godt om pengar, att g ö m m a undan de n u m m e r af Idun, hvari klädpenningfrågan af- handlas, ty eljes hänvisas ni n o g till dem, då det blir fråga o m en klädning eher kappa som kanske går till lika stor summa s o m en annans hela årsanslag.
Inte vet jag, o m detta mitt inlägg gör någon nytta, m e n ej heller skada, hoppas jag.
Då fältet var fritt för hvar o c h en att yttra sig i frågan, kunde jag ej annat än d e l g i f v a m i n a rön i h o p p o m genklang hos någon olyckskam- rat, s o m ej förstår att kläda sig för 75 ä 100 kronor.
F ö r alla, hvilkas inkomster ej äro så stora, är det.
minsann godt att kunna föra nålen, o c h det kan väl alla, o m de blott ärligt vilja.
T y hur är det möjligt, att en dam s o m virkar de finaste spetsar o c h syr de grannaste broderier, ej skulle kunna sy en slät kjol, en klädning åt sin lilla flicka, kanske ej ett förkläde e n s?
M e n mönster spela här en stor roll, o c h utan bra snitt- mönster kan man aldrig få ett välsittande plagg.
Iduns m e d flere mode- o c h mönstertidningar äro här till oberäknelig nytta, o c h förtjänar jag in många kronor o m året på en sådan; det väcker intresset, när man ser alla dessa mönster o c h arbeten.
M e n för dem, s o m aldrig tagit ut mön- ster eller sytt efter journal, gäller det att stu- dera sin modetidning grundligt, ej blott plan- scherna, utan alla beskrifningar samt mönstren m e d deras mått.
O m man också ej skall sy för tillfället, blir det ändå till stor nytta, när man skall till, men blir därigenom säkrare både m e d att sy o c h klippa till.
Den s o m tycker att det är tidsödande o c h besvärligt att taga ut mönster, kan j u köpa tillskurna, o c h finns det nu utmärk- ta sådana flerstädes att tillgå.
M e n man b ö r ändå bestå sig en modetidning: arbetena bli härigenom stilfullare o c h få ej det hemmagjorda utseende, s o m annars plägar vara fallet.
Små mönster såsom till barnkläder m. m.
kan man n o g lättare taga ut än större.
Många män anse utgiften till en modetidning onödig o c h fåfänglig, m e n de k o m m a snart ur den villfarelsen, när de se hvilken nytta, den länder till.
Äfven o m man själf ej behöfver sitta o c h sy eller ens stora hushåll ej tillåter det, utan man tar h e m syhjälp, är det godt att vara h e m m a på området.
Syhjälpen är ej alltid så skicklig, s o m den utger sig vara.
Att kosta på alltför dyrbara tyger, när man syr hemma, är ej nödvändigt; enligt mitt tycke är det bättre o c h roligare att sy ett nytt plagg än att sprätta sönder o c h modernisera ett gam- malt.
En vinterkappa däremot b ö r vara af så präktigt tyg man kan åstadkomma, den uppfyl- ler då bäst sitt ändamål, är varmare, varar längre vacker, o c h är det en stor kappa, kan den se- dan ändras till kort höst- o c h vårkappa.
D o c k b ö r man akta sig för broderier på den, blott ett litet pälsbräm, hvilket är både vackrare o c h var- aktigare.
Så vi dt man ej har råd att bestå sig m e d flere sommarplagg, är det bäst att först o c h främst ha en regnkappa, de andra kläderna skyd- das därigenom o c h vara dubbelt så länge.
Barnens kläder ställa sig annorlunda, o c h för dem, som liksom jag endast ha flickor, är det bäst att använda tvättklädningar så m y c k e t s o m möjligt.
Till skolklädning på vintern väljes ett mörkt, varmt tyg af hel- eller halfylle, helst m e d sammetsärmar, hvilka hålla ut flere par an- dra, o c h böra barnen för att vara snygga i sko- lan byta o m, genast de k o m m a hem.
Ä r o de varmt underklädda, kunna de m y c k e t väl på vin- tern inne nöta ut gamla tvättklädningar från sommarn.
Blått o c h hvitt bomulls- eller linne- tyg är utmärkt till s o m m a r b y x o r; till vintern tar jag alltid min mans aflagda kläder till lifstycken, b y x o r o c h kjolar.
Barnens strumpor bli star- kast o c h billigast, o m man låter maskinsticka benen o c h för hand sticka vid fötterna, de bli på så vis tjockare o c h varmare än dem man kö- per färdiga.
M e d tjockt garn blifva fötterna al- drig bra på maskin, utan hälarna bli gärna för stora; så har det åtminstone blifvit för mig.
Maskinstickning å strumpben brukar allt efter storlek kosta 15, 20 ä 25 öre paret, o c h det är väl ej för dyrt, ett sådant arbete s o m det är att M o d e t i d n i n g och B a r n g a r d e r o b e n äro utmärkta rådgifva- re i klädpenning- frågan.
sticka afvigt o c h rätt.
Värre är det m e d skodon, som man ovillkorligen måste k ö p a o c h låta laga; därför gå också skodonen till en förfärlig sum- ma på året för den, s o m har stor familj, o c h jag har ännu ej kommit till klarhet o m, hvilket som är bäst: att köpa färdiggjordteller beställa, ty ibland får man bra färdiggjordt o c h dåligt när man beställer, o c h ibland tvärsom.
Kanske är det ej alltid skomakarens fel eller afsikt att lämna ett dåligt arbete, utan beror det mången gång på att lädret i garfningen är uppbrändt af syror, hvilket ingen ser, förrän det användes.
Förbi!
Från holländskan för I d u n af Elin Sch — y.
(Forts.) II.
T r e v e c k o r s e n a r e.
M a t t o c h b l e k trän- ger d e c e m b e r s o l e n in i r u m m e t, där Klara är s y s s e l s a t t m e d att f ö r v a n d l a e n s t e l t o c h h v a r d a g l i g t m ö b l e r a d l ä g e n h e t till e t t l i t e t n ä t t o c h trefligt h e m.
A l l t h a r n u fått e t t h e l t a n n a t u t s e e n d e g e n o m n å g r a dra- p e r i e r o c h v ä g g p r y d n a d e r, n å g r a v a c k r a gra- v y r e r, n å g r a a k v a r e l l e r o c h t e c k n i n g a r af H a n o c h några gröna växter.
Ä n n u en g å n g ändrar h o n o m möblerna, skjuter fram e t t p a r l å g a s t o l a r till e l d s t a d e n o c h ser m e d v ä l b e h a g, h u r d e s n e d t i n f a l l a n d e sol- strålarne förgylla det hela, glänsande glida utefter växternas b l a n k a blad o c h k o m m a allt att s k i m r a i e n h ö g r e, v a r m a r e f ä r g t o n.
h v a d d u har gjort det hemtrefligt här i n n e, — d u lilla f é!
» r o p a r H a n o c h ser s i g b e u n d r a n d e o m k r i n g.
» M e n d e t är än- d å n å g o n t i n g, s o m f a t t a s, o c h d e t skall j a g n u strax g å o c h skaffa. » Hon ser l e e n d e p å h o n o m m e d e n frå- g a n d e blick.
» H v a d d å?
H v a d tänker d u g ö r a?
Går du ut? » » Ja, m e n j a g k o m m e r strax tillbaka! » o c h m e d e n hemlighetsfull m i n tar han h a t t e n o c h ilar b o r t.
H o n ler ä n n u f ö r s i g själf, m e d a n h o n väntar p å öfverraskningen.
— H v a d kan det vara?
H o n g å r f r a m till f ö n - s t r e t o c h ser u t.
J u s t n u s j u n k e r s o l e n g l ö - d a n d e r ö d n e d i ett g r å t t t ö c k e n b a k o m d e s t o r a t r ä d e n i p a r k e n.
H o n t ä n k e r på, h u r l y c k l i g h o n är — h v i l k e t h ä r l i g t lif d e t är a t t v a r a så e n s a m m e d h o n o m — så full- komligt ensam — att helt u p p g å i hvarandra — lefva blott helt o c h hållet uteslutna Men e n s å d a n k ä r l e k är stående, något i högsta H a d e väl någonsin två h v a r a n d r a så s o m d e?
mer — drömmer — — för hvarandra — från h e l a v ä r l d e n!
o c k s å n å g o t ena- grad ovanligt.
— människor älskat Och hon dröm- — » S e h ä r!
D e t v a r d e t t a, s o m ä n n u fatta- d e s!
» H a n r ä c k e r h e n n e e n s t o r b u k e t t präk- tiga Chrysanthemum.
» O, H a n, så v a c k e r t — så h ä n f ö r a n d e!
» ropar h o n o c h borrar n e d ansiktet bland d e m i l d t d o f t a n d e b l o m m o r n a, - — » n u b l i r d e t j u ett r i k t i g t p a r a d i s h ä r i n n e!
» » J a, m e n ett p a r a d i s u t a n n å g o n o r m o c h u t a n ä n g e l e n m e d d e t b a r t h u g g a n d e svär- d e t — t y d e h a h ä r i n t e t att skaffa!
K o m, d e t b ö r j a r b l i m ö r k t, låt o s s t ä n d a l a m p a n o c h läsa n å g o n t i n g tillsammans.
Eller kan- s k e v i hellre slå o s s n e d v i d b r a s a n, u t a n att t ä n d a l j u s — d e t är ä n n u m e r h e m - trefligt!
» » Ja, o c h så d r a r j a g f ö r g a r d i n e r n a rik- t i g t v ä l — — så d ä r j a: — n u är värl- d e n u t e s t ä n g d!
D e t t a är d e n s k ö n a s t e s t u n - den på hela dagen! » » Ja, utestäng världen, du, — vi h a n o g af h v a r a n d r a.
» — H a n s l u t e r h e n n e intill sig o c h k y s s e r h e n n e.
a l d r i g h a d e j a g, kunnat t r o, att d e t v o r e m ö j l i g t, att t v å m ä n n i s k o r s k u l l e k u n n a b l i så l y c k l i g a till- s a m m a n s — b l i så h e l t ett m e d h v a r a n d r a, att d e t i c k e l ä n g r e finns n å g o t, s o m s k i l j e r d e m åt, u t a n att d e n e n a s h j ä r t a l i g g e r full- k o m l i g t öppet för den andra.
Säg, d u har j u inte en e n d a tanke, s o m d u inte skulle vilja förtro m i g?
» » N e j, H a n, i n t e e n e n d a!
J a g t ä n k e r al- d r i g: s k a l l j a g s ä g a d e t eller i n t e?
— u t a n j a g s ä g e r allt s o m d e t k o m m e r f ö r m i g, t y j a g vet, att d u aldrig skulle k u n n a miss- förstå m i g.
» » V i s k o l a alltid f ö r s t å h v a r a n d r a o c h al- drig dölja n å g o t för hvarandra! » » N e j, a l d r i g!
J a g t r o r i n t e h e l l e r, att j a g skulle k u n n a det — o c h d u d å?
» » D å skulle först allting förändras — m e n j a g kan inte tänka m i g lifvet annorlunda än s o m det n u är, » svarar h a n långsamt o c h stirrar i n i e l d e n.
» A n n o r l u n d a än n u — — » upprepar hon d r ö m m a n d e.
» Säg, älskling, » och h o n lutar h u f v u d e t m o t hans skuldra, » längtar d u a l d r i g t i l l b a k a?
S a k n a r d u i n g e n t i n g af ditt förra lif? » » Längta tillbaka?
— Nej aldrig!
— V i s s t tänker j a g ibland på Lolo,s fortsätter h a n efter ett ö g o n b l i c k s t y s t n a d, » m e n se- d a n s k a l l h o n f ö r s t å allt, o c h d å får j a g h e n n e t i l l b a k a — d e t tviflar j a g i n t e d e t m i n s t a p å — b a r n e t h a r så f u l l k o m l i g t m i n natur — o c h karaktären utvecklar sig m e d tiden.
N u har h o n det bäst h o s sin m o r, t y m o t L o l o h a r h o n alltid v a r i t snäll, o c h d e n lilla är ä n n u alltför u n g f ö r att s a k n a mig. » » M e n skall d u i n t e k o m m a att s a k n a h e n n e?
» » D å d u är h o s m i g?
N e j, Klara, så l ä n g e j a g har dig, skall j a g inte k u n n a sakna n å g o n t i n g i v ä r l d e n — d e t k a n d u så l u g n t lita p å!
» » O!
j a g t r o r d e t så g ä r n a, H a n, så g ä r n a — så g ä r n a!
» O c h h o n t r o d d e p å d e t, s o m hon så g ä r n a v i l l e t r o p å.
Likväl kände h o n i d j u p e t af sitt h j ä r t a att, o m d e ä n stodo u t o m samhället — innerligt förenade med hvarandra — var han dock g e n o m detta barn oupplösligt fästad v i d den värld, s o m de undflytt.
L å n g t b o r t i ett afläg- s e t fjärran s å g h o n n å g o t s k y m t a f r a m — så s v a g t o c h o b e s t ä m d t — e n s k u g g a af d e n fara, s o m h o t a d e h e n n e s l y c k a.
O c h där- m e d v a r s k y m n i n g s s t u n d e n s f ö r t r o l l n i n g bru- ten.
H o n reste sig u p p, t ä n d e ljus o c h ringde på jungfrun, s o m k o m och dukade bordet.
H o n hade varit ute e n s a m o c h k o m h e m n å g o t förr än ä m n a d t var.
V ä d r e t var så h ä r l i g t — full s o m m a r ä n n u, f a s t ä n o k t o b e r r e d a n var i n n e — o c h h o n h a d e s k y n d a t sig h e m i h o p p att få h o n o m m e d p å e n p r o - menad.
Strålande glad k o m hon in i r u m m e t.
» H ä r är j a g r e d a n!
H a r det inte gått fort? » » A h!
— n u r e d a n?
— j o, d å har du verk- i g e n varit rask, » o c h m e d a n h a n talar s o m o m h a n icke visste h v a d h a n skulle säga, samlar h a n s k y n d s a m t i h o p sina p a p p e r o c h låser i e e n skrifbordslådan m e d en nervös brådska, s o m öfverraskar henne — h o n vet själf i c k e h v a r f ö r.
H o n känner, att f ö r j a g a » Höll du på » J a, ett p a r alls!
Har du l i t e t?
D e t är så är t r ö t t?
» för att h o n m å s t e s ä g a n å g o t det obehagliga intrycket.
att skrifva? » frågar h o n.
bref ingenting viktigt i n t e l u s t att g å u t o c n g å skönt väder!
— O m d u inte » N e j, H a n, i n t e d e t m i n s t a!
D e t vill j a g så g ä r n a!
» » K o m d å!
J a g är f ä r d i g!
» Ä t e r lugn, sprakar han n u s o m vanligt o c h följer m e d h e n n e ut.
D e ströfva o m - k r i n g o c h p l o c k a d e sista h ö s t b l o m m o r n a, tills a f t o n d i m m o r n a b ö r j a s t i g a u p p o c h m å - n e n står s o m ett s t o r t r ö d t k l o t v i d h o r i - sonten.
G l a d a o c h l y c k l i g a v ä n d a d e åter h e m.
D e h a d e n j u t i t i fulla d r a g o c h k ä n t d e t a l l d e l e s så s o m u n d e r d e n f ö r s t a t i d e n f ö r d e r a s s a m l i f — d e t v a r n u s n a r t t v å år sedan.
tar N ä r d e ätit k v ä l l, r e s e r h a n sin hatt.
sig u p p o c h » G å r d u ut i g e n?
» frågar h o n förvånad.
» J a, j a g s k a l l b a r a l ä g g a b r e f v e n i lå- dan.
Jag k o m m e r strax tillbaka. » » M e n k a n inte Marie g ö r a d e t?
H o n skall ändå g å ut. » » N e j, d e t är n å g o t a n g e l ä g e t, ser d u, o c h b r e f l å d a n t ö m s f ö r e k l o c k a n 8.
A d j ö, j a g k o m m e r strax igen. » B o r t a är h a n.
S a m m a k ä n s l a s o m i för- m i d d a g s k o m m e r åter öfver h e n n e.
Hans b r e f b r u k a d e e l j e s a l d r i g v a r a så a n g e l ä g n a, o c h a l d r i g b r u k a d e h a n h e l l e r v a r a så ner- v ö s o c h ifrig.
M e n k a n s k e d e t v a r m a, s o m - m a r l i k a v ä d r e t i d e n s e n a å r s t i d e n h a f t ett enerverande inflytande.
Under p r o m e n a d e n v a r h a n d o c k s i g a l l d e l e s l i k — t. o.
o v a n l i g t ö m o c h v ä n l i g — så i n t r e s s e r a d h a n v a r af att p l o c k a b l o m m o r — h a n g l a d d e sig fullt l i k a m y c k e t s o m h o n, d å d e f u n n o n å g o n s ä l l s y n t b l o m m a — h a n är e n b r a ovanlig m a n!
O, m e d ingen — ingen skulle hon vilja b y t a!
H v a d b r y d d e h o n sig o m samhällsställning?
H o n f a n n d e t så h ä r l i g t, d e t t a fria lif — så l å n g t b o r t a från n y f i k n a v ä n n e r o c h b e - kanta.
N e j, aldrig skulle h o n vilja k o m m a t i l l b a k a till d e n k r e t s e n — i c k e e n s o m d e - ras f ö r b u n d s e d a n k a n s k e s k u l l e k o m m a att få l a g l i g s t a d f ä s t e l s e.
Laglig stadfästelse — — ett s å d a n t d u m t o r d!
O c h h o n skrat- t a d e v i d t a n k e n p å, h u r l ö j l i g t d e t v a r att t a l a o m l a g l i g t eller o l a g l i g t f ö r b u n d i s a m - b a n d m e d l i d e l s e f u l l k ä r l e k — h v i l k a olikar- tade b e g r e p p!
— tänkte hon.
H o n skrattade ännu, då han k o m tillbaka, o c h de slogo sig n e d v i d d e t trefliga t e b o r d e t.
Senare på kvällen, frågade han v i l l e s j u n g a litet.
o m hon » O!
ja, så g ä r n a!
» H o n h a d e e n mild, fyllig o c h väl skolad mezzosopran; hennes föredrag var vackert och vittnade o m v a r m känsla och g o d upp- fattning.
U n d e r den första tiden h a d e h o n sjungit m y c k e t, o c h oftast var det h e n n e n o g, att h a n s a d e att h o n s j ö n g bra, m e n ännu gladare blef hon, då han enträget b a d h e n n e s j u n g a o c h v i s a d e, att h a n f a n n n ö j e i att h ö r a h e n n e.
Först sjöng hon Schuman ' s » W i d m u n g », s e d a n s å n g e r af G r i e g, S c h u b e r t o c h flere a n d r a o c h till sist B r a h m s ' » v o n e w i g e r Liebe ».
M e d a n h o n s a k t a slår i g e n p i a n o t, gnolar h o n:
Eisen mid Stahl sie können vergehn, Unsere Liebe muss ewig, ewig bestehn! » » H v i l k e n h ä r l i g d a g d e t v a r i t i d a g!
» ro- p a r h o n p l ö s l i g t i ett u t b r o t t af ö f v e r s v a l l a n d e lycka.
» Ja, d e t var en härlig d a g!
» i n s t ä m m e r h a n, » o c h k a n s k e v a r d e t v å r sista p r o m e - n a d f ö r i år.
H ö r, h u r b l å s t e n t i l l t a r!
V i n - den kastar o m — o c h då börjar en regn- och stormperiod. » » Scheide mit Eegen und scheide mit W i n d, » upprepar hon nästan mekaniskt.
D e t v a r e n v e r s u r d e n s å n g, s o m h o n sist sjungit.
M e n h o n t y s t n a r t v ä r t o c h fort- sätter s e d a n d r ö m m a n d e: » M e n än k o m m e r det väl dagar, då vi kunna g å ut liksom i vintras.
— — — I d a g v a r d o c k allt s å o v a n l i g t s k ö n t — d e t är s a n t.
V e t du, H a n, j a g k ä n n e r m i g så l y c k l i g ö f v e r att vi ä r o e n s a m m a • — att i n g e n v e t, h v a r v i ä r o — — — i n g e n af v å r a g a m l a b e k a n t a, m e n a r j a g, » s ä g e r h o n o c h ser u p p, d å h a n icke svarar uågonting.
H a n h a r r e s t s i g u p p o c h står o c h s e r u t i m ö r k r e t.
U t a n att d i r e k t s v a r a h e n n e, säger h a n: » J a h i m l e n är v e r k l i g e n a l l d e l e s m o l n b e - t ä c k t — i n g e n e n d a s t j ä r n a s y n e s till.
— — H v a d v a r d e t d u s a d e?
— — — Ja, visst skola vi gå ut o c h gå i vinter också — — d å s n ö n fallit, g å v i åter o c h s ö k a upp snödrottningens rosengård.
— — Det v a r s a n t, j a g t o g j u e n skiss af d e n p l a t s e n — k o m m e r d u i n t e i h å g d e t?
D e n skall jag taga fram i m o r g o n — j a g tror d e n var ganska bra. » IV.
» J a s å?
— — Farväl, H a n!
» säger h o n långsamt m e d sorgsen ton.
H a n h a r re- d a n gått ut ur r u m m e t o c h märker icke att d e t l i g g e r n å g o t m i l d t f ö r e b r å e n d e i h e n - nes röst.
Hon sitter f r a m f ö r b r a s a n m e d e n b o k, m e n h o n läser icke, u t a n blickar ut g e n o m fönstret.
H a n h a d e rätt, d e t är v e r k l i g e n inte n å g o t p r o m e n a d v ä d e r i dag — den t j o c k a, g r å d i m m a n faller i t u n g a d r o p p a r n e d f r å n d e k a l a t r ä d e n — d e t ser n ä s t a n ut s o m d e skulle gråta.
D e t är a l d r i g a n n a t ä n r e g n o c h d i m m a mera!
V a r d e t så f ö r r a å r e t o c k s å?
Ja, t r o l i g e n.
S å u n d e r l i g t att h o n i n t e m ä r k t e d e t d å!
H v a r f ö r v e r k a d e d e t i n t e så t r y c k a n d e p å h e n n e d å?
N u t y n g e r det alldeles n e d h e n n e — u n d e r s å d a n a d a g a r k ä n n e r h o n s i g så öfvergifven, då han går ut ensam.
N å g o t a l l d e l e s n y t t m å s t e h a s m u g i t s i g in i hennes lif?
Ja, d e t är i c k e så s o m förr.
— - Han har b l i f v i d f ö r ä n d r a d.
— O, j a — j a — isyn- n e r h e t p å sista t i d e n!
— Sedan när?
(Forts.) * &lt;3&gt; Allt detta ej Sokrates rörer, Den man utan brister och vank: I spetsen för visa flanörer Han bara gick kring och slog dank.
Hans ståtliga visdom förgät, Om hustru och barn fingo mat.
Xantippa, hon kokte och sydde Och gaf stundom ungarne ris; Men Sokrates frågor blott tydde Och fick utaf seklerna pris: Han blifvit ändå sansculott.
Om byxor af frun han ej fått!
Ej nånsin man såg fru Xantippa Midt uti en » kaffekonsélj *; Ty aldrig hem ut kunde slippa I hvardag, i djupaste helg.
Men Sokrates var rent besatt: Han var knappast hemma en natt.
I vise, I Sokrates halsen Och namnen i en Gudarnes son » — — — Att frun gaf sin gubbe på pälsen Och slog ett spann vatten uppan, När från Aspasie lian kom sent, Det hade han ärligt förtjänt.
Nog finnas här bleka, små sippor, Och mången har ren blifvit fru; Men hade vi flere Xantippor, Då vore här bättre än nu: Ty männen på Sokrates brås, — Fast icke i visdom, gn ' nåsl Ejnar.
» J a g går o c h läser tidningarna n u en s t u n d, d e t är ä n d å i n t e n å g o t p r o m e n a d v ä d e r i d a g; — f a r v ä l s å l ä n g e!
» nu Så sirligt du orden ej lade, Och väl var du lite ' burdus: Men omsorg om hemmet du hade, Med barn och med kittlar och krus.
Din korg aldrig nånsin var sen På köttorget uti Athen.
antippa, du Sokrates ' maka, Här står du än uti dag, jpör män, både styfva och späka.
Som huskors af bittraste slag.
Man orätt dig gör på din mull, Blott för den där visdomens skull.
» Dom flyttar in. » » J|) et här går inte längre, » sade hr Lundström (£r o c h gäspade högt o c h ogeneradt.
» Jag måste nödvändigt in till staden — affärerna taga fart nu på höstkanten, o c h för öfrigt skola väl poj- karne in till den välsignade skolan igen.
T y c k e r du som jag, så ge vi oss af till fredag? » Hans hustru, till hvilken de sista orden v o r o riktade, jakade matt, o c h så vek hr Lundström ett hörn i sin almanacka, för att ej glömma af sitt beslut, o c h satte sig längre upp i soffhörnet, ej utan välbehag tänkande på gasbelysta gator, ett småtrefiigt parti vira hos kamrern o c h en stilla tuting då o c h då.
Och fru Lundström började längta efter sina visiter o c h pick-nicks o c h äldsta fröken efter en smula kurtis o c h flirt, medan däremot småbröderna ej v o r o fullt så entusia- stiskt stämda för förslaget, då skolan o c h » orätt- visa » bakläxor skymtade fram därigenom.
M e n som ingen bad d e m uttala sin åsikt, funno de det m e d sin fördel förenligt att förblifva ti- gande o c h i stället begifva sig ut på en sista turné för att s o m afsked göra så m y c k e t ohägn de förmådde.