Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
13 uppkommande öfverskott varda genast till Riksgälds-kontoret levererade; och har bemälde Riksdagsfullmäktig dessutom, till förenkling i möjligaste mätto af Riksgälds-kontorets göromål och verksamhet, framställt det förslag: att ”uppbörden af alla öfriga, till detta verk nu direkte ingående, ordinarie inkomster, såsom: afgift för stämpling af spelkort och tidningar, observationsmedel, skatterättsmedel och lösen för ekeskog, måtte till Kongl. Statskontoret öfverflyttas’’.
Genom bifallande af hvad sålunda blifvit föreslaget, skulle, enligt motionärens förmenande, utom den derigenom förorsakade förenkling af uppbördsväsendet och redogörelseverket, åstadkommas en betydlig besparing i de till 35 å -10,000
Rdr årligen uppgående kostnaderna för Riksgälds-kontorets förvaltning, helst, i sådant fall, större delen af tjenstbefattningarna vid detta verk borde kunna indragas, utan att deremot någon synnerlig tillökning i Statskontorets tjenstemanna-personal skulle komma att erfordras.
Sedan en mängd af Bondeståndets ledamöter, vid remitterandet af denna motion, yttrat sig i motsatt syftning mot hvad deruti blifvit föreslaget samt i stället förordat det vid föregående riksdagar af Borgare- och Bondestånden fattade beslut, att ej allenast allmänna bevillningen, utan äfven öfriga bevillningsafgifter borde till Riksgälds-kontoret inlevereras, har samme motionär förklarat: att hela bevillningen lika gerna kunde ingå till detta verk, som till Statskontoret, — hvadan och då afsigten med ifrågavarande motion vore att åstadkomma ordning och enkelhet, han ville göra densamma så till vida vilkorlig, att alla bevillningsmedlen måtte ingå antingen till Statskontoret eller till Riksgäldskontoret.
Härvid har Riksdagsfullmäktige!) Bengt Gudmundsson från Hallands Län, under åberopande af sitt, i anledning af meranämnde motion, afgifna yttrande, medelst serskild, till Stats-utskottet jemväl remitterad, framställning, deruti, enligt det Utskottet meddelade protokollsutdrag, ”hela Ståndet, med undantag af Strindlund, instämt,” föreslagit: att Rikets Ständer måtte besluta, det alla till Statskontoret hittills anvisade bevillningsmedel, såsom tull-, kartasigillata- och postmedlen m. m., skola hädanefter ingå till och redovisas af Fullmäktige i Riksgälds-kontoret, samt, i enlighet med Rikets Ständers för samma kontor utfärdade reglemente, vederbörande tillhandahållas.
Uti ofvanomförmälde, af sednaste riksdags Stats-utskott meddelade och i denna del utaf samtliga Riksstånden godkända, Utlåtande finnas följande omständigheter och förhållande! anförda emot allmänna bevillningens inlevererande till Stats-kontoret.
Denna bevillning, ^hvilken alltifrån Riksgälds-kontorets inrättande, år 1789, till sistnämnde verk 14 Stats-Utskottets Utlåtande, N
De öfriga, till Statskontoret ingående bevillningsmedlen voro till hela sitt påräknade belopp anvisade för de i Riksstaten upptagna utgifter, hvaremot allmänna bevillningen bestämdes och utgjordes ej blott för betäckande af bristen emellan inkomsterna och utgifterna enligt samma stat, utan äfven för fyllandet af Riksgälds-kontorets behof.
Under sednare tider hade visserligen den hufvudsakligaste delen af nu ifrågavarande bevillning medtagits för det förra ändamålet, eller utbetalningen af statsfyllnads-summan; men ett motsatt förhållande kunde möjligen snart inträffa och den större delen af meranämnde skattebidrag återigen erfordras för bestridandet af de Riksgälds-kontoret, för dess egna behof, åliggande utgifter.
I afseende på tiden för begagnandet af den till statsbehofvens fyllande afsedda andel utaf allmänna bevillningen och de öfriga för årliga statsutgifterna anslagna bevillningsmedlen, förekomme likaledes den väsendtliga olikhet, att sistberörde medel, endast i den mån de erlades och i föreskrifven ordning hunne levereras, kunde af Stats-kontoret till förefallande utbetalningar användas, hvaremot detta verk redan under loppet af det år, som föregick det, derunder allmänna bevillningen skulle af de skattskyldige utgöras, egde att anticipationsvis från Riksgälds-kontoret utbekomma hela den för statsbehofvens fyllande beräknade andel utaf samma bevillning.
Denna rättighet att, innan det löpande årets allmänna bevillning ännu influtit, kunna deraf disponera ett statsfyllnads-summan motsvarande belopp, utgjorde också ett oeftergifligt vilkor för Statskontorets förmåga att bestrida sina årliga utgifter och kunde följaktligen af sistnämnde verk icke undvaras, om äfven hela bevillningen blefve omedelbart dit inlevererad, helst, i sådant fall, måste förutsättas, att Stats-kontoret finge sig ålagdt att af de inflytande bevillningsmedlen ofördröjligen godtgöra Riksgälds-kontorets fordran för de å allmänna bevillningen anvisade, men af samma kontors andra medel förskottsvis verkställda utbetalningar.
För öfrigt skulle, genom allmänna bevillningens omedelbara aflemnande till Statskontoret, liqvidförhällandena mellan Stats- och Riksgälds-verken komma att mera invecklas, än förenklas, samt här omförmälda förskotts ersättande ytterligare fördröjas.
Till hvad sålunda, angående förändrandet af det allt hittills stadgade levereringssättet för allmänna bevillningen, förut blifvit yttradt, anser sig nuvarande Stats-Utskott, med anledning af de förnyade framställningarna rörande samma fråga, böra tillägga några Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 187.
15 ytterligare upplysningar och erinringar.
De skäl och förhållanden, som föranledde 1823 och 1830 års Ständer att, vid beslutet örn alla uppbördsmedels ingående till Statskontoret, uttryckligen undantaga allmänna bevillningen, kunna sä mycket mindre anses undanröjda genom riksgäldssedlarnes upphörande, som, enligt Rikets Ständers förstnämnde år fattade beslut, en serskild fond för dessa sedlars inlösning utaf Rikets Ständers Ranks medel afsattes, och hvarken bevillningen eller någon annan del af Riksgäldskontorets intrader sedermera fått dertill användas.
Den andel af allmänna bevillningen, som, jemlikt nu gällande statsreglering, erfordras för den så kallade statsfyllnadssummans utbetalning från Riksgäldskontoret, är ingalunda större, utan tvertom betydligt mindre, än det för enahanda utbetalningar erforderliga belopp utaf den bevillning, Rikets Ständer genom 1823 och 1830 års bevillningsförordningar sig åtogo; och hvad beträffar de för extra statsregleringen anvisade medel och tillgångar, som genom Riksgäldskontoret böra Statskontoret tillhandahållas, så öfversteg desammas vid 1830 års riksdag fastställda och mellan samma och nästföljde riksdag hos Riksgäldskontoret lyftade belopp vida de anslagssummor, som, till följd af derefter verkställda extra statsregleringar, blifvit under 2:ne riksdagars mellantid från sistnämnde verk till Statskontoret utbetalda.
Utskottet ingalunda vill förneka fördelarne deraf, att alla utskylder till kronan för framtiden varda inlevererade till ett enda verk, måste Utskottet dock bestrida motionärens uppgift, angående angelägenheten och nödvändigheten att ”i främsta rummet” med allmänna bevillningen vidtaga den för sådant ändamål erforderliga förändring.
Den förenkling af uppbörds- och redogörelse-sättet samt den förminskning af uppbördstjenstemännens och redogörarnes nuvarande göromål och åligganden, som genom en dylik förändring i afseende på bevillningsmedien möjligen skulle kunna åtstadkommas, synes också af motionärerne vara alltför högt uppskattad.
Då ifrågavarande skattebidrag uppbäres och redovisas vid samma tider, som de öfriga kronoutskylderna; då samma räkenskaper innefatta redogörelserna både för dessa utskylder och för allmänna bevillningen; och då den nuvarande redovisningen för bevillningsmedien, hvars omständlighet och vidlyftighet dels är i Bevillnings-förordningen samt dervid bilagda formulär föreskrifven och dels är föranledd genom de stadgade grunderna för de serskilda bevillningsafgifternas beräknande och debitering, hvarken komme att förenklas eller förminskas derigenom, att dessa medel framdeles från Landtränterierna och Stockholms stads Handels-kollegium inlevererades lill Statskontoret, helst samma medels belopp, i allt fall, måste uti fögderiernas och städernas kro - 16 Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 187, no-räkenskaper serskildt upptagas; sä skulle följaktligen minskningen i uppbördsbetjeningens göromål genom den föreslagna förändringen i sjelfva verket komma att inskränka sig til! befrielsen från skyldigheten att, vid uppbördens leverering till ränterierne, utskrifva serskilda reversal å Riksgäldskontorets medel.
Landskontorens och Landtränteriernes tjenstemän skulle visserigen, till följd af samma förändring, erhålla en väsendtligare lindring i sina åligganden, enär derigenom de summariska räkningarne öfver nyssnämnde medel samt de serskilda förslag, som deröfver skola efter hvarje månads slut till Riksgäldskontoret insändas, komme att upphöra; hvarförutan remitteringen af den i Ränterierna influtna uppbörd onekligen skulle underlättas, om både de egentliga statsmedlen och de nuvarande riksgäldsmedlen finge sammanblandas och ränteriernas penningeremisser endast behöfde till Statskontoret eller Räntekammaren expedieras.
Men äfven för de vid Landskontoren och Ränterierna anställde tjenstemän synes befrielsen från eller minskningen i dessa göromål vara af ringa betydenhet i jemförelse med den förenkling och lättnad i samma tjenstemäns åligganden, som genom vidtagandet af flera andra, nu ifrågaställa reformer i beskattningsväsendet och uppbördsverket torde kunna tillvägabringas.
Reträflande de till Riksgäldskontoret jemväl ingående observations- samt skatterättsoch ekeskogsmedlen, äfvensom kort- och tidningsstämpel-afgifterna, hvilka inkomster, enligt motionärernes förslag, likaledes borde hädanefter tillfalla Statskontoret; så finner Utskottet sig föranlåtet att deremot erinra: att då observationsmedlen nästan uteslutande utgöras af de summor, hvilka i statens kassor influtit till följd af antingen Kammarrättens
Öfver-revisions-departements anmärkningar emot underlåten eller oriktig tillämpning af bevillningsförordningen, eller vederbörande Advokatfiskalsembetens anställda åtal för tillgrepp eller förskingring af allmänna bevillningen tillhörande medel, synes samma verk, som eger uppbära de sednare medlen, likaledes böra komma i åtnjutande af de förra; att det årliga beoppet af skatterättsmedlen eller köpeskillingarne för till skatte försålda kronohemman och lägenheter svårligen kan på förhand med någon tillförlitlighet beräknas; hvadan ock då dessa medel framgent komma att allt mer och mer minskas, det synes mindre lämpligt att vid statsregleringarne upptaga dem bland de i riks-staten till visst belopp beräknade och till statsverkets utgifter anvisade inkomster; att enär, jemlikt rikets ständers beslut, ekeplanteringskassan skall godtgöras viss årlig ränta för innestående medel, hvilka redan influtit eller ytterligare inflyta såsom lösen för å skattejorden vexande ekar, skulle ekeskogsmedlens insändande till Statskontoret, för att sedermera till Riksgäldskontoret - Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 187.
17 toret öfverlemnas och derstädes förräntas, komma att utgöra en besvärlig och onödig omgång; att då den i Stockholms stad förefallande stämpling af spelkort och tidningspapper verkställes i Riksgäldskontoret, torde jemväl afgifterna för samma stämpling böra fortfarande till detta kontor ingå; samt att det, vid tidningsstämpel-afgiftens påbjudande, meddelade och hitintills bibehållna stadgandet, att redogörelserna för sistnämnde afgift skola frän Landskontoren till Riksgäldskontoret insändas, icke kan anses på något sätt föröka det besvär, hvilket i sednare tider för vederbörande tjenstemän uppkommit genom upprättandet och afgifvandet af de för denna afgift föreskrifna serskilda redogörelser.
Vidare torde Utskottet, med hänsigt till ej mindre samtliga nu uppräknade afgifter och medel, än allmänna bevillningen, icke böra underlåta fästa uppmärksamheten derå, att i den mån Riksgäldskontorets tjenstemäns åligganden, genom dem nu tillhörande uppbörds- och redovisnings- samt granskningsgöromåls öfverflyttning till Statskontoret, komme att minskas, blefve naturligtvis göromålen inom Statskontoret ökade; hvilket alltså jemnat mäste föranleda större eller mindre tillökning i detta verks förvaltningskostnader.
För öfrigt tror sig Utskottet dessutom härvid böra uttala den åsigt, att fortfarandet af den Riksgäldskontoret nu åliggande skyldigheten att emottaga och granska ränteriernas månadsförslag jemte öfrige till samma verk ingående redogörelser för bevillningsmedlen, äfvensom kort- och tidningsstämpelafgifterna samt att å kontorets räkning i Rikets Ständers Rank insätta de från Landtränterierna ankomna penningeremisser, ingalunda bör förhindra eller tillintetgöra möjligheten för Rikets Ständer att i det syfte, Riksdagsfullmäktigen Strindlund uppgifvit, låta verkställa en till göromålens förenkling och förvaltningskostnadernas minskning ledande, förändrad organisation af Riksgäldskontoret.
I fråga om de till Statskontoret nu ingående bövillningsmedlens, eller tull- post, karta-sigillata, och saluaccisafgifternas samt bränvinsbrännings-bevillningens framtida leverering till Riksgäldskontoret, tager Utskottet sig friheten hänvisa till förhandlingarne vid de sednare riksdagarne, och får i afseende pä de skäl, som kunna anföras för eller emot en sådan förändring i hittills meddelade stadganden, serskilt åberopa Statsutskottets utlåtanden N:o 353 vid 1840 och 1S41 samt N:o 174 vid 1847 och 1848 års riksdag.
Uti det förra utlåtandet tillstyrkte dåvarande Statsutskott: a) att den, efter afdrag af förvaltningskostnader och restitutioner m. m., från och med år 1841 uppkommande behållning af tullmedlen måtte från Tullverket omedelbart inlevereras till Riksgäldskontoret i enahanda Bih. till It.
Brot. 1850 —51. 4 Sami. 1 Afd. 2 Band. 17 Iläft. 3 18 Stats-Utshottets Utlåtande, N:o 187. ordning och inom samma tid, som för dessa medels aflemnande till Statskontoret förut var stadgad; hvaremot Riksgäldskontoret, i den mån tullmedlen voro för statsverkets utgifter behöfliga, borde, efter derom mottagna reqvisitioner, årligen utbetala till Statskontoret ett belopp, motsvarande den summa, hvartill behållna inkomsten af tullmedlen för samma år enligt Riksstaten blifvit beräknad; b) att saluaccismedlen från och med år 1841 måtte, jemte allmänna bevillningen, inlevereras till Riksgäldskontoret, samt att, till följd deraf, statsfyllnadssumman för samma och påföljande år måtte ökas med den i Riksstaten beberäknade inkomst af dessa medel; c) att det bland statsverkets behållna inkomster beräknade årliga belopp utaf postmedlen måtte, i samma ordning, som enahanda behållning dittills blifvit Statskontoret godtgjord, af Postverkets Styrelse till Riksgäldskontoret levereras, hvarefter sagde belopp skulle genom Riksgäldskontoret tillhandahållas Statskontoret; och d) att den bränvinsbrännings-bevillning, som Rikets då församlade Ständer sig åtoge, måtte, på enahanda sätt som allmänna bevillningen, ingå tili Riksgäldskontoret, hvars bidrag till statsbehofvens fyllande följaktligen borde ökas med förstnämnde bevillnings vid statsregleringen beräknade belopp.
Reträflande åter karta-sigillatamedlen, så afstyrktes Rikets Ständers bifall till framställningen om dessa medels ingående till Riksgäldskontoret.
Uti det sednare af här ofvan åberopade Utlåtanden, blefvo deremot de vid sistförlidna riksdag å nyo väckta förslagen, angående ifrågavarande extra statsinkomsters inleverering till riksgäldskontoret, äfvensom de i sammanhang dermed gjorda framställningar, uppå anförda skäl, af dåvararande Statsutskott helt och hållet afstyrkta.
Lika med nyssnämnde Utskott anser sig äfven nuvarande Stats-Utskott emot den föreslagne förändringen i hittills gällande stadganden angående tull- och bränvins-bevillningens samt karta-sigillata medlens leverering böra erinra, hurusom det uppgifna syftemålet, att åstadkomma större enhet, enkelhet och ordning vid statsinkomsternes redovisning, skulle genom en sådan förändring snarare motverkas än befrämjas.
Medelst flera serskilda, af Kongl. Maj:t och Rikets Ständer, under sednare tider, vidtagna beslut, hafva begge Statsmakterne både godkänt och tillämpat den grundsats, att det verk, hvilket måste betraktas såsom statens egentliga hufvudkassa, eller Stats-kontoret, bör öfvertaga bestyret äfven med den uppbörd utaf allmänna medel, som ännu levereras lill och förvaltas af andra embetsmyndigheter.
I sådant afseende har Kongl. Maj:t jemväl vid innevarande riksdag i nåder föreslagit samt Stats-Utskottet tillstyrkt, att fourage- och trosspassevolansmedlen samt Wadstena krigsmanshus- och Amiralitets-krigsmans-kassans jemte några an - Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 187.
19 dra serskilda inrättningars inkomster skola, i sammanhang med de egentliga statsmedlen ej allenast uppbäras och levereras, utan äfven förvaltas och redovisas.
Att nu från det embetsverk, dit statsmedlen allt hittills ingått, öfverflytta till ett annat verk en så betydlig del af statens intrader, som de i Riksdagsfullmäktigen Bengt Gudmundssons motion uppgifna inkomst-titlar utgöra, skulle onekligen komma att innefatta en högst väsendtlig afvikelse från det mål, till hvilket mångfaldiga dels förut fattade och dels nu tillstyrkta beslut af Rikets Ständer enstämmigt syftat, eller sammanförandet på ett enda ställe af uppbörden, redovisningen och förvaltning af alla statsverkets både ordinarie och extra-ordinarie inkomster.
Dessutom anser sig Utskottet, såsom tillägg till hvad sednaste riksdags Stats-Utskott rörande samma fråga upplyst och yttrat, likaledes böra erinra derom, att, genom den förenklade bokföring för all kronouppbörd, dertill förslag, i öfverenstämmelse med Rikets Ständers önskan, nyligen blifvit utarbetadt, bör framdeles samtliga statsinkomsternas belopp för hvarje år, vida tidigare än hittills, kunna med tillförlitlighet uppgifvas, samt den Riksgälds-kontoret årligen tillkommande öfverskotts-summa, utan afvaktan af den anmärkta längre tidsutdrägten, till detta verk aflemnas, hvarigenom ett af de förmenta hufvudsakligaste skälen för ifrågavarande förändrings tillvägabringande följaktligen kommer att upphöra.
I öfverensstämmelse med Utskottets här ofvan yttrade åsigter, och då Riks-stånden, i fråga om tull- och bränvinsbevillningens m. fl. afgifters leverering till Riksgälds-kontoret, under de 3:ne sednast förflutne riksdagarne, stadnat i så stridiga beslut, att de icke kunnat sammanjemkas, hvadan framställningarne härom ej heller kunnat leda till någon påföljd, får Utskottet hemställa, att ej mindre de nu ånyo väckta motionerne om allmänna bevillningens jemte några andra serskilda afgifters ingående till Stats-kontoret, än det äfven förnyade förslaget, rörande tull-, post-, saluaccis- och karta-sigillata-medlens samt bränvins-brännings-bevillningens inlevererande till Riksgälds kontoret må förfalla.
STOCKHOLM, TRYCKT HOS N. MARCUS, 1851.
StafaUtskottéts Utlåtande, N:o 188. 1 J\:o 188.
Ank. till Exp.-Utsk. den 2i Juni 1851, kl. 10 t', in. Utlåtande, i anledning af väckt motion am anslag till så kallade räddningshus för vanvårdade barn.
(Hgs.-Afd.)
Uti dea härom hos Ridderskapet och Adeln väckta och till Stats-utskottet remitterade motion, har Herr Königsfeldt, {Vilhelm Daniel Salomon, fästat uppmärksamheten på behofvet, nyttan och verksamheten af sådana inrättningar, hvarest vanvårdade eller vilsekomna barn kunde upplagas samty efter hvad erfarenheten så väl inom som utom riket vitsordat, förbättras och ombildas till rättskaffens och för samhället gagnande menniskor; hvarjemte motionären uttalat den önskan, att ett räddningshus inom hvarje län måtte åstadkommas och de för sådant ändamål oundgängliga bidrag af allmänna medel anvisas, helst en del af hvad som härtill erfordrades, enligt" motionärens förmodan, skulle utaf anslaget för fångvården kunna påräknas; och skulle för öfrigt en betydlig tillgång till inrättande och underhållande af dessa räddningshus beredas, derest, vid inträdande dödsfall, utom den vanliga fattigprocenten, härtill afsattes en half procent, samt för samma ändamål derjemte linge uppbäras en personel afgift af hvarje inom länet mantalsskrifven person.
För beviljandet af det erforderliga statsanslaget talade dessutom den omständigheten, att. genom ifråga\ arande inrättningar blefvo ej allenast personer räddade, hvilkas både timliga och eviga välfärd eljest komme att förspillas, utan äfven statens framtida utgifter för brottslingars förvarande och underhållande minskade.
Vidare har motionären, i anseende till den nästan öfverallt inom landet saknade kännedomen om sältet för tillvägabringandet och organiserandet af ändamålsenliga räddningshus, hemställt, att, till en början, bestyret dermed måtte uppdragas ät en komitte, hvilken af de, angåBih. till 11 St.
Prof. 1850 & 1851, i Sami., 1 Afd., 2 Band., 18 Haft. 1 o Stats- UlskoHets Utlåtande, N:o 188. ende dessa inrättningar, från trycket utgifna afhandlingar, äfvensom af direktionen öfver det vid Raby, i närheten af Lund, anlaggda räddningshus saint föreståndarne för sådane anstalter inom främmande länder kunde förskaffa sig den uti ifrågavarande hänseende nödiga sakkännedom.
Genom nyssnämnde, hufvudsakligast medelst en välgörande menniskoväns enskilda uppoffringar och nitiska verksamhet, åstadkomna och underhållna inrättning, hade Malmöhus län redan erhållit ett, efter inhemtade noggranna underrättelser rörande dylika stiftelser inom andra riken, bildadt räddningshus.
Det syntes derföre både billigt och mest ändamålsenligt, att de statsmedel, som, enligt motionärens förslag, kunde varda anvisade för samma län, komme del der befintliga räddningshuset till godo, synnerligast som i dertill hörande byggnader borde kunna beqvämligen inrymmas ett betydligt större antal barn, än det, som med inrättningens förut egande tillgångar kunde underhållas och vårdas.
Med hänsigt till detta förhållande, och då den enskildes omtanka och uppoffringar för hela samhällets hästa syntes höra af det allmänna understödjas, samt Raby institut kunde betraktas som en normalskola, hvilken af slaten borde uppmuntras och hvars stiftare gjort sig förtjent af fäderneslandets tacksamhet, har motionären, för den händelse, att hans framställda förslag icko i sin helhet lyckades vinna Rikets Ständers bifall, såsom en modifikation deraf, föreslagit, att för meranämnde räddningshus måtte anslås ett serskildt understöd, för hvars bestämmande motionären hemställt, huruvida icke upplysningar borde infordras från inrättningens direktion om det antal barn, hvilket derstädes kunde inrymmas utöfver dem, som af samma inrättnings egna tillgångar underhöllos.
Redan vid 1840 och 1841 års riksdag anmäldes för Rikets
Ständer den räddningsanstalt för vilseförda och moraliskt vanvårdade barn, som, genom Ofverste Kammarjunk arén Friherre
Gyllenkrooks frikostighet blifvit stiftad i stora Råby uti Skåne, och föreslogs för samma inrättnings utvidgande ett årligt anslag af 1,000 r:dr, hvilket anslag likväl i dåvarande Slats-utskotts härom afgifna och af Rikets Ständer godkända utlåtande afstyrktes efter anförande, att Utskottet, ehuru det visserligen ej förbisåg hvarken de ädla bevekelsegrunder, som föranledt stiftandet af denna räddningsanstalt, eller den obestridliga nytta, en sådan inrättning måste medföra, icke fann lämpligt, att i en tidpunkt, då omarbetningen af fängelsesystemet och den dermed sammanhang egande fattigvårds-lagstiftningen utgjorde ett föremål för begge statsmakternas åtgärd, allmänna medel anordnades för ifrågavarande, helt och hållet enskilda, anstalt; men deremot, och såsom ett erkännande af den ädla och gagneliga syftningen af meranämnde inrättning, tillstyrkte Utskottet och beviljade Rikets Ständer en, under vårtiden 1841, från Riksgälds - Stats-Utshottels Utlåtande, N:o 188. 3 kontoret utbetald anslagssumma af 1000 R:dr till reseunderstöd för den person, som af inrättningens direktion utsåges att i Hamburg eller andra orter taga kännedom om dervarande, för samma ändamål bildade, stiftelser, och hvilken person, efter återkomsten till fäderneslandet, borde genom trycket offentliggöra, hvad han kunnat inhemta i afseende på dessa inrättningars organisation och de resultat, hvilka genom dem erhållits.
I sammanhang med 1846 års stadga angående försvarslösa och till allmänt arbete förfallna personer, anbefallde Kongl. Majit