Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Majit täcktes, under omsorgerna för befrämjandet af landets inre förkofran, fästa Dess höga uppmärksamhet på omförmälda ämne, och behagade infordra af dem som vederborde närmare uppgifter om hvad som, under för handen varande förhållanden, kunde i detta afseende vara att tillgöra med hopp om framgång.
Det var bekant, att, för mer än hundra år tillbaka, vidtomfattande anstalter och åtgärder blifvit vidtagna för samma ändamål, men att försöken i den delen ansetts hafva strandat mot hinder, hvilka efter någon tid verkat till den följd, att alla vidare bemödanden för yrtt dem öfvervinna afstannat och saken fått förfalla.
Det spordes ock, att den meningen var temligen allmän och djupt rotfästad. hos landets innebyggare, att en förbättrad fårafvel och ullkultur i Sverige motverkades af det strängare klimat, som der var rådande o. m. d. I anledning deraf ansågs det nödigt att, genom anställande undersökningar, söka vinna närmare upplysningar, så väl om de förhållanden, under hvilka de här ofvan nämnde äldre försöken till införande af en förbättrad fårafvel blifvit utförda, men ej lyckats, som ock angående de åtgärder, hvilka sednare blifvit med så utmärkt framgång vidtagna i åtskilliga andra länder och synnerligen i Preussen, Sachsen, Frankrike och England.
Då erfarenheten antydde, att det gals en myndighet under namn af opinion, hvilken tillegnade sig inflytelse på företag af större omfattning, i syfte alt komma åstad med något nytt, som är afvikande från häfdvunna vanor och fördomar, så bereddes tillfälle till offentliga sammankomster med ett större antal Possessionaler och Yllefabrikanter, för att, genom framkallande af tvifvel och skäl till vederläggning af dem, finna ett säkrare stöd för omdömet om hvad som i hvarje fall borde anses närmast öfverenstämmande med det sanna och rälta.
Sedan allt detta föregått, afgaf Kongl.
Kommerse-KoHegium i underdånighet till Kongl. Majit, under den a5 November 1828, sitt underdåniga Utlåtande i ämnet, hvari Kollegium söker omständligen redogöra, ej mindre för de åtgärder, vare sig inom eller utom landet, hvilka blif - vit vidtagna i syfte att befrämja ullkulturen, än äfven för de åsigler, ander hvilka Kollegium, för sin del, stadgat hos sig den öfvertygelse, att hvad som, i öfverensstämmelse med en i sednare tider vunnen erfarenhet, kunde tillgöras till befrämjande af en förbättrad och utvidgad ullkultur i landel, ej borde blifva utan välgörande inflytelse på landets framtida förkofran och välstånd.
Maj:t täcktes i anledning deraf meddela Rikets Höglofl.
Ständer hvad Honom syntes lämpligt att föreslå, och Rikets Ständer, under förklarande af deras underdåniga tacksamhet för Konungens omsorger att befordra landets gagn, öfverläto åt Kongl. Majit att vidtaga de åtgärder och anstalter, hvilka syntes Honom tjenliga för vinnande af ändamål, som yoro antydda, och till befordrande hvaraf erforderliga medel anvisades å den fond, som bildade den gamla Ull-Diskonten, hvilken numera ansågs ändamåislös för dess primitiva bestämmelse.
Omedelbarligen derefter täcktes Kongl. Majit i nåder utfärda de flera förordnanden och föreskrifter, till underdånig åtlydnad hvaraf, ett större antal får af ädla racer infördes från Sachsen, Preussen, Frankrike och England, dels för allmänna medel, dels på bekostnad af enskilte, af hvilka får de förstnämnde blefvo använda till bildande af stamschäferier.
Herdeskola inrättades för bildande, till en början, af herdar med nödig insigt i afseende på fårens skötsel och vallning å bete.
En större byggnad uppfördes i Norrköping med erforderligt utrymme för magasinering af ull, sortering deraf och inrättande af Ullkontor.
Kunniga personer i konsten att ändamålsenligt sortera ull inkallades, så väl som en i praktisk skicklighet bepröfvad person, åt hvilken det uppdrogs att gå Schäferiägare tillhanda med råd och upplysningar, synnerligen vid valet af afvelsdjur, och alt för sådant ändamål årligen besöka så väl Kronans som enskiltes schäferier, då hans biträde påkallades.
Reglementen och ordningsstadgar utfärdades till efterrättelse i hvarje särskildt fall, m. m.
Sålunda bragtes, inom en en kort tid, i fullt stånd ett helt för sig, bestående af flera delar i det sammanhang till hvarandra, att någon af dem ej kunde frånskiljas, utan menlig inflytelse på hela organismen.
Det blefve för vidlyftigt att här ingå i närmare utveckling af de följder, som, tid efter annan, sig visade utaf de vidtagna, bär omnämnde åtgärderna.
Det vore oek öfverflödigt, emedan för dem blifvit omständligare redovisadt i de Berättelser, hvilka årligen bordt i underdånighet afgifvas till Kongl; Majit, rörande allt hvad sig tilldragit angående ullkulturen i Riket, — 66 och hvilka Berättelser blifvit genom officiella Tidningarne meddelta till allmän kännedom, så att tillfälle ej saknats att derom vinna underrättelse för den eller dem, som det behagat att åt dessa ämnen egna uppmärksamhet.
Endast må här omnämnas, att kontrakterna med den person, ät hvilken varit uppdraget att, genom besök vid schäfeiiema, meddela råd och upplysningar åt ägarne eller vårdarne af dessa, blifvit ställda på 3 år i sender, icke derför, sorn biträde af dylik person skulle hafva ansetts derefter blifva öfverflödigt, emedan sådant ej ens inträffar i andra länder, der ullkulturen under fortsatta bemödanden, under loppet af mer än femtio år, redan uppnått den högsta grad af utveckling, utan af den orsak, att, i fall skäliga anledningar sig företedde till önskningar att ombyte af så beskaffad person kunde äga rum, hinder då ej skulle uppstå af ingångna förbindelser på en för långt utsträckt tid.
Hvarje gång den tidpunkt nalkades, då det sednast uppgjorda kontraktet skulle upphöra att gälla, bereddes för Schäferiägarne och dem, sorn behagade taga intresse för ärendet, tillfälle att vid offentliga sammankomster förklara hvad de ville derom yttra.
Så skedde ock, då Hofman
Bångs företrädare gaf tillkänna, att han var föranlåten bosätta sig i Danmark, för att tillträda en honom der tillfallen egendom, och af sådan orsak ej längre kunde fortfara med den honom uppdragna befattningen.
Sammankomsten ägde rum i Norrköping, den 7 Juli 184*, under pågående ullmarknad, hvarvid efter vanligheten många marknads-besökande Schäferiägare och Landtbrukare voro tillstädes.
Det Protokoll, som då fördes och hvaraf ett Utdrag bifogas, utvisar, att samtlige närvarande instämt, uppå anförda skäl, i den mening, att angeläget vore, det någon tjenlig person kunde anställas i ledigheten efter N. E. Hofman Bang, hvartill föreslogs en yngre broder till honom, såsom redan varande väl känd i landet och ansedd att äga erforderliga egenskaper för den ifrågavarande befattningen.
Endast en röst uttalade en motsatt tanke.
En hvar har att fordra aktning för sitt omdöme, grundadt i hans öfvertygelse.
Otillbörligt är det ock att tillåta sig forskning efter andra motiver för meningar, som yttras, än dem, hvilka äro uppgifna.
Det omtalades likväl såsom ett allmänt kändt factum, att den, som vid nyssnämnde tillfälle till— kännagaf mindre belåtenhet med utgången af förhandlingarne, icke skall hafva, för sin del, ansett behöfligt att begagna sig af Hofman Bångs biträde, och att han, mer än mången annan, rönt svårighet att till nöjaktiga priser finna köpare till den ull, som han låtit föra till marknaden.
Det må för öfrigt härvid anmärkas, att i andra länder finnas schäferier, i hvilka djurens antal uppgår ända till 8ö,ooo.
Åf — «7 — deras ägare kan det fordras och förväntas, att de, på sätt äfven sker, skola bekosta underhåll och aflöning åt personer med erforderliga kunskaper och insigter, för att schäferi handteringen må ledas med den omsorg och omtanka, som utgöra villkor för framgången deraf.
Derigenom blifva tillika utvägar beredde för ägare af mindre schäferier att vinna särskilda biträden och upplysningar i fall, då sådana äro för dem behöfliga.
Ullkulturen här sträfvar ännu med de första stegen på en för henne öppnad ny bana, på hvilken hon mott hvarjehanda hinder, de der dels varit motsedda, dels ej kunnat beräknas, ehuru alla af beskaffenhet att kunna undanrödjas, och således icke verkande till annan påföljd, än att framgången blifvit fördröjd mer, än eljest kunnat vara fallet.
Ibland de flera hinder, hvilka endast af tiden kunna bortnötas, må särskilt nämnas det, som uppkommer genom det välde, sorn gamla vanor, bruk och fördomar utöfva på folkens tänkesätt, och som förmår gifva den fasthet åt en gång antagna meningar, att något tvifvel om ofelbarheten af dessa och försöken att genom undersökningar kunna vinna närmare upplysningar om möjligheten , att något kunde med fördel vara annorlunda än det förefinnes, blifva ansedda såsom obetänksamma och onödiga, från hvilka den förut kunnige och erfarne anser sig böra i det längsta afhålla sig.
Så erkänna väl alla jordbrukare det gagneliga deri , att husdjur af alla slag finnas af goda racer odh arter; men de föreställa sig ej, alt uppfyllandet af hvad de kunna önska i denna del beror af de insigter, den omtanka och omsorg, de förmå och veta egna åt djurens vård och skötsel ; hvarförutan framgång i denna del ej är att hoppas eller vinna.
I Sverige äro de schäferier ännu få, i hvilka antalet af djur uppgår till iooo och deröfver.
De flesta af dem, som finnas, äro inskränkta till några hundrade och derunder.
Det vore för mycket fordradt af de enskilte , att de skulle, en hvar för sig, vidkännas omkostnaderna för underhållet af sakkunnige personer, på h vilkas biträd^ framgången af deras bemödanden till stor del beror.
Den grundsats i statsekonomien har redan länge varit känd och erkänd, att i alla de fall, då den enskilda verksamheten kan lifvas till företag , som inverka på allmänt gagn, det allmänna bör träda emellan och genom det kraftigare understöd , hvarmed det förmår under, lätta enskilda sträfvandet , undanrödja hindren för utvecklingen af det nyttiga och gagneliga.
Den eller de, som icke gjort eller göra sig annat begrepp om hushållning, vare sig den enskilda eller allmänna, än att höjden af - 68 klokhet hestår i besparing af utgifter, större eller mindre , måste naturligen falla på den meningen, att all utgift är förkastlig, emedan den är motsatsen af besparing.
En annan lära gifves dock , hvilken äfven har sina anhängare.
Desse anse en till gagneliga ändamål använd utgift gälla vida mer, än en besparad penning.
Om nu, hvad angår ullkulturen och dess införande samt befrämjande i Sverige, det ej borde undgå att fästa uppmärksamheten, alt denna kulturs framgång ej kan vara utan synnerlig inflytelse på jordbruket, som anses utgöra landets modernäring; alt ull är en produkt, som för sig utgör’ ett nöd vändighets-alster för landets invånare; samt att behof vet deraf måste fyllas genom införsel från främmande länder, till ett värde af flera millioner Riksdaler årligen: så kan det väl sättas i fråga, hvilka de tänkvärda skäl må vara , som föranledt anmärkningen angående de 1,000 R:dr, som äro anslagna till aflöning åt Hofman Rang, hvars anställande i Statens tjenst äger nära sammanhang med de anstalter, genom hvilkas samverkan velat åstadkommas, att mer eller mindre, och måhända hela beloppet af de för ull utgående millionerna samt ännu mer kunde, förr eller sednare, för landet besparas; och huruvida någon annan bättre grundad må finnas till en dylik anmärkning, än den som välmeningen omfattar i sitt nit att söka utvägar till besparing i utgifter, såsom det enda tillförlitliga medel att komma till välstånd.
Huru stod det väl till med civilisationen och de välgörande frugter den tillskyndat menskligheten i det nittonde århundradet, om utvecklingen deraf varit fjettrad af den besparingslära, som understundom låter höja sin rost i våra dagar ?
— Slutligen anser jag mig ej böra lemna obemärkt, hvad jag inhemtat af Herrar Revisorers Protokoll öfver deras förhandlingar, att nemligen, bland Revisorerne, Herrar von Celsing, af Zellehi och Biskop Agardh dock reserverat sig mot de öfriges i omförmälda ämne ytLrade mening.
Dernäst förekommer Revisorer nes anmärkning i afseende på anslaget till förbättrade lönevillkor för Kongl. Landtbruks-Akademiens Sekreterare Nathhorst.
Härvid får erinras, att sedan Kong).
Maj:t i nåder funnit, att vissa förändringar i organisationen af Landlbruks-Akademien voro nödiga, samt derom utfärdat nådiga, föreskrifter; så blefvo i följd deraf gränsorna för Akademiens verksamhet och föremålen, åt h vilka Akademien borde egna sin uppmärksamhet, närmare utstakade och antydda.
För uppfyllandet af sina åligganden, insåg Äkade - 69 mien angelägenheten deraf, att dess Sekreterare ägde mångsidiga kunskaper och bepröfvad skicklighet, och derjemte kunde mera uteslutande egna sig och sin lid åt göromål, hvilka syntes snart kunna lemna full sysselsättning åt sia man.
Akademiens stiftelse var, för dess bestånd, grundad på tillgångar, hvilka Kongl. Majit i nåder boredt, utan bidrag från Statens sida.
Ehuru svarande emot ändamålet i visst afseende, bief det likväl angeläget, att anslag till löner för de Akademiens tjenstemän , hvilka ty förutan ej kunde anställas, skulle beräknas till möjligen lägsta belopp.
Lönen för Sekreteraren utgjorde 600 R:dr årligen.
Vid den, efter Akademiens nya organisation, inträffade ledigheten af Sekreterare-beställningen , visade sig hvad som var att befara, nemligen att Akademiens önskningar och anspråk i afseende på de egenskaper, som hon borde söka hos sin blifvande Sekreterare, ej slodo att förena med de villkor, dem hon, å sin sida, kunde erbjuda honom.
I anledning deraf, och då Akademiens
Direktör hade sig bekant, att fonder voro ställda under Kongl. Kommerse-Kollegii förvaltning, för att kunna användas i de fall, då frågor uppstodo om åtgärder till näringarnes befrämjande i allmänhet, samt några så bestämda gränsor ej voro kända och svårligen torde kunna med yttersta noggrannhet bestämmas, vid hvilka det ena slaget af näringar borde skiljas från de andra, synnerligen då landtbruket och dess binäringar, hvilka sednare det i främsta rummet tillhör LandtbruksAkademien att söka befrämja , stå i det närmaste samband med de näringsgrenar, genom hvilka konsumtion och afgång befordras aflandtbrukets alster, vaie sig genom handel och sjöfart, eller handtverk och manufakturer; så ansågs en framställning till Kongl.
Kommerse-Kollegium ej vara olämplig, hvari förslag uppgjordes om bidrag till förbättrade lönevillkor för Landtbruks-Akademiens Sekreterare.
Detta förslag underställdes af Kongl.
Kommerse-Kollegium nådig pröfning af Kongl.
Majit, som täcktes deråt lemna Dess höga bifall, lill underdånig följd hvaraf Landtbruks-Akademiens nuvarande Sekreterare hugnades med det löne-bidrag från de under bemälle Kollegii dispotition stående fonder, seni han nu åtnjuter.
Bland skälen lill anmärkningar mot denna disposition, upptages bland annat, att det biträde, som Landtbruks-Akademiens Sekreterare borde lemna Akademiens Direktör, i afseende på anstalterna angående schäfer ier na och ullkulturen, ej kunde utgöra anledning till beviljande af den förhöjda lönen , emedan
Direktören hade sådant biträde af en särskilt person , för hvilken ett arfvode af 3oo JR:dr vöre — 70 — anslaget.
Härvid får erinras, att Landtbruks-Akademiens
Direktör bade, långt förr än han emottog denna befattning, fått i uppdrag att befordra ooh handhafva Kongl- Maj:ts nådiga förordnanden om åtgärder till ullkulturens befrämjande, samt att till verkställighet bringa förslagen om organisation af Landtbruks-lnstitutet på Degeberg och derefter utöfva öfverinseendet å denna inrättning.
Sednare har Kongl, Maj:t i nåder uppdragit åt Direktören, att hafva högsta ieseendet öfver fullgörandet af de åligganden, som tillkomma Agronomen A.
Direktören, som i all sin lefnad hyst tänkesätt, enligt hvilka han skattat för sin yppersta ära och högsta tillfredsställelse, att hedras af sin Konungs höga förtroende och att kunna, fastän efter sin ringare förmåga, verka i något, som han ansett lända till Fäderneslandets gagn och nytta, har i sitt sinne tyckt det lända till förringande af de motiver , som lifvat honom att uppbjuda sina svagare krafter till verksamhet, om någonsin hos honom beräkningar fått insteg, alt han för hvarje särskildt uppdrag gjort sig berättigad till särskildt arfvode eller belöning i penningar, eller att, utan trängande behof, ens derom väcka fråga, i synnerhet som han, lika med Statens andra embets- och tjenstemän, åtnjutit lön för de embeten, lian på ordinarie stat beklädt.
Först då, när vid högre ålder erinringar ej uteblefvo , att god vilja ej förslår att ersätta hvad som börjar saknas genom aftagande lifskrafter, tillät han sig hos Kongl. Maj:t i underdånighet anmäla , det han fann sig i behof af något skrifvare-biträde, emedan hans flera befattningar gjorde nödigt, att Diarier hoflös öfver förekommande ärender, hvilka föranledde till brefvexling och författande af uppsatser af mångsidig art, de der medförde besvärligheter större, än att de kunde medhinnas, eller skäligen borde räknas såsom sysselsättningar under mellanstunder af andra oeftergifliga åligganden.
Det var i anledning deraf, som anslag beviljades till arfvode först af 200
R:dr , innan ännu fråga var om ny organisation af Landtbruks-Akademien, än mindre om förbättrade lönevillkor för dess Sekreterare.
Sednare har omförmälda arfvode, på anförda skäl, blifvit höjd t till 3oo R:dr, hvilka åtnjutits af en ung tjensteman i Kongl. Maj:ts Kansli, hvilken det varit
Direktören tillåtet att utse till sitt enskilda biträde.
Det röjer mindre kännedom om de ärender och deras natur, hvilka
Direktören i Landtbrnks-Akademien har att ombesörja vid utöfning af denna befattning, och dem han har att handhafva i följd af personligt uppdrag, — att fordra, det Sekreteraren borde, äfven i afseende på dessa sednare, vara Direktören till dagligen behöfligt biträde.
Sådant vore att rycka honom från göromål, liggan - tJe inom det område, der det är hans egentliga bestämmelse att använda sin verksamhet, och hvari han ej eller har biträde af mer än en Kanslist..
Då rälla sammanhanget af hvad sålunda här ofvan blifvit framstäldt tages i närmare betraktande, vill det synas som skulle bättre grunder för anmärkningen, angående det till Landtbruks-Akademiens Sekreterare beviljade anslag, ej förefinnas, än de som föranledt till erinringar i afseende å beviljadt anslag för Direktören Hofman Bang, nemligen att här förekommer en utgift, som möjligen kunnat besparas, och som all utgift är motsatsen af besparing samt besparing är högsta målet för ali förvaltning, så borde utgiften undvikas.
Vidkommande slutligen de yttrade åsigterna i afseende å förvaltningen af de medel, hvilka äro anslagna till bildande af en fond för lån på ull, så vill det synas mig, att i de ej förutsedda fall, då mer eller mindre af dessa medel ej utgå för omförmälda ändamål, det vore gagneligt, om de kunde komma näringarne till godo på annan väg, som dertill öppnar sig, och ej ligga slängda från all inflytelse på den allmänna penningemarknaden; hvarföre jag ock, för min del, tillstyrker, att förslaget derom må bringas i verkställighet, för så vidt som af mig okända hinder dervid icke möta.
Stockholm den 7 Februari 1844* GABRIEL POPPIUS. B. 1¥. Prinzcucreut*.
Protokoll^ hållet vid sammankomsten med Herrar Schäf eriägare i Norrköping den y Juli 1842.
Närvarande; Herr Stats-Rådet m. m. Poppius, Hans Excellens, Herr Grefve Trolle Wachtmeister Herrar Grefve G. Wachtmeister, „ Baron H. Hamilton, „ Baron W. Sprengtporten, „ B.
Ribbing, „ A. Tham, „ L. G. von Celsing, „ Baron Paykull, „ Reutersvärd, „ Baron A, Hermelin, „ C.
Didron, „ G.
Arnell, m. fl. samt undertecknad, Protokollsförande.
Herr Stats-Rådet Poppius, som, i följd af flera schäferiägares yttrade önskan, beredt dem tillfälle att sammanträda, tog ordet, för att yttra sig öfver ett för ullkulturen vigtigt ämne, Det med Herr Hofman Bang upprättade kontrakt, i följd hvaraf han varit tillförbunden att biträda dem, som sådant önskade, vid ledningen af deras scliäferier, vore nemligen med detta år tilländalupet.
Herr Stats-Rådet tillfrågade derföre de närvarande Herrar Schäferiägare: '"Huruvida de ansågo en dylik person vara af behofvet påkallad, och, i fall detta vore händelsen, om de hade någon dertill tjenlig att föreslå?” — Häröfver yttrade sig:
Herr Brukspatron von Celsing, att han, för sin del, ansåg en sådan person vara oundgängligen nödig, så vida schäferierna skulle kulina tilltaga i förädling, ja, till och med, så vida de skulle kunna bibehålla sig på den punkt, der de redan befinna sig.
Han besvarade således den förra delen af frågan med ja, och föreslog en yngre broder till Hofman Bang, som länge varit i Sverige, och, under det han biträdt sin broder vid ledningen af schäferierna, både vunnit kännedom om dem och gjort sig fördelaktigt känd såsom ägande insigter i ullkulturen.
Herr Ryttmästaren Ribbing ansåg, alt, så länge man ej med säkerhet visste om grofva eller fina får passade bäst för vårt klimat och våra förhållanden, och då man sett sjelfva ledaren, Herr Hofman Bang, vara af vacklande princip&r härutinnan, i det han först tillstyrkt underhållet af fina, och sedan af grofva får; så vore en sådan person, i Ryttmästarens tanke, öfverflödig.
Han hade, för sin del, minskat sitt schäferi till en tredjedel, emedan han ej funnit de fina fåren fördelaktiga; och om grofva skola hållas, så är en sådan person, som Herr Hofman Bang ej af nöden.
Herr Löjtnant Coyet förenade sig med Herr von Celsing, och ansåg det af stor vigt att äga en kunnig person till ledning af schäferierna.
Herr Kammarherren Ramsay ville ej tvista angående företrädefaf fina eller grofva får; men ansåg, äfven i den händelse att man blott ville hafva grofva, en person med erforderlig skicklighet att leda schäferierna vara af behofvet högligen påkallad.
Hans Excellens Herr Grefve Trolle Wachtmeister förenade sig med Herr von Celsing.
Herr Baron Paykull och Herr Grefve G. Wachtmeister förenade sig äfven med den åsigt, som yttrats af Herrar von Celsing, Coyet och Ramsay.
På Herr Stals-Rådets tillfrågan, om något vidare vore att andraga, följde en allmän tystnad; hvarpå Herr Stats-Rådet förklarade sammankomsten slutad.
In fidem prolocolli J.
Tillägg till Protokollet.
Herr Baron Sprengtporten yttrade, det han, vid sammankomsten i förmiddags, väl förenat sig med dem, som yrkat antagandet af en skicklig person till schäferiernas ledning, men icke ansett sig böra i första rummet yttra sig om vigten af ett så beskafFadt biträde, då han af en tillfällighet först i år begagnat detsamma.
Han fann sig dock nu föranlåten att redogöra för moliverna för sin tillstyrkan.
Herr Baron Sprengtporten bade ansett Regeringens åtgärder till ullkulturens befrämjande, sådana som de i sednare åren blifvit vidtagna, innefatta ett system i hans tanke ganska konseqvent för det afsedda ändamålet.
Om derigenom icke allt blifvit uppnådt hvad man kanhända hoppats, 74 — så voro orsakerna dertill alt söka i den allmänna industriella kris, som de sednare åren inträffat i hela Europa.
Detta system skulle dock rubbas och icke mera vara ett helt, om en elier annan länk borttoges ur kedjan af det hela.
Skulle man nu, förskräckt af tillfälliga motgångar, vända om på den bana man för sig utstakat; så voro de uppoffringar, som blifvit gjorda för att kunna beträda den, förspillda, och då hade varit bättre att den aldrig blifvit försökt.
— Hvad kostnaden beträffar i och för en sådan persons aflöning, så vore den visserligen, för sig sedd, ej obetydlig, men betraktades den åter ur slatsekonomäsk synpunkt, och såsom ett medel att befrämja en för landet vigtig industrigren, så kunde den ej kallas stor.
Hvad åter sjelfva den föreslagna personen beträffar, så hade Herr Baron först vid det tillfälle, då han jemte brodern nu i år besökte Herr Baron, lärt personligen känna honom, och dervid funnit honom vara en ung man med kunskap och nit för den sak, åt hvilken han egnat sig; öfverlemnande i öfrigt Herr Baron till den myndighet, åt hvilken Regeringen sådant uppdrager, att närmare bestämma villkoren för den yngre Hofmans verksamhet, i fall lian skulle till broderns efterträdare antagas.
Herr Baron begärde, att detta hans yttrande skulle intagas i dagens Protokoll.” Häruti instämde särskilt Herr Kammarherren af Harmens och Herr Baron Cederström, hvarmed jemväl de öfrige närvarande sig förenade.
Åfskriitens öfverensstämmelse med Originalet bestyrker ex officio B. W. Prinzencreutz.
RIKETS MÖGLOFL.
STÄNDERS år 1843 församlade REVISORERS ERÄTTELSE om granskningen af RIKSGÄLDS-KONTORETS förvaltning och räkenskaper samt GÖTHA.