Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Förordningen den 23 Augusti 1851, angående verkställighet af Konungens Befallningshafvandes utslag, utan afseende å deremot anförda besvär, sökt att genom skyndsam exsekution förskaffa lidande en snabbare rättvisa, än genom ärendets behandling vid domstol vanligen kunde vinnas, och berörde Kongl. Förordning ostridigt förminskat antalet al de skuldfordnngs-tvister, sorn, medelst obehöriga besvär, dragas under Hof-rätts pröfning, vore ändamålet dock ej fullt uppnådt, om ej en författning i samma syfte utfärdas hvad angår andra tvistemål.
Mången vore nemligen nu nödsakad att se sin egendom inkräktad och sköflad af personer, hvilka obehörigen der sig innästlat, samt att på sina egor bibehålla kontraktsbrytare i följd af klagan i högre Rätt, utan möilighet för egaren att återfå nyttjande-rätten till jorden innan derom yppade rättegång hunnit genomlöpa alla stadier, hvarefter det ofta hände att den trätlystne ej ens egde tillgångar att återgälda de kostnader, som jordegaren måst för rättegången vidkännas, och således än mindre den skada denne förorsakats genom egendomens inkräktning.
Då detta trots emot egande-rätten, i samma mån det med framgång kunde användas, förlamade jordegarens håg och förmåga att 4 Lag-Utskottets Betänkande, N.-o 62. vidmakthålla ordning och skick; — då deraf följde misstro liil lagens kraft, som åter undergräfde samhällsordningen och minskade hågen till en ärlig verksamhet; — och då detta onda till en betydlig del kunde undanrödjas, »0111 en snabb verkställighet finge följa pä de utslag, hvilka i frågor af ofvan-antydda. beskaffenhet af Konungens Befallningshafvande utgifvas», har motionären ansett sig manad lill framställning af förrberörde förslag.
1 detta, lill Lag-Utskottets yttrande remitterade förslag, alses följaktligen sådana ärender, hvilka, med anledning af den Konungens Befallningshafvande i allmänhet tillkommande polis- och exsekutions-makt, der understundom anhängiggöras, eller då hemmansegare, utan föregången tvist vid domstol, hos Konungens Befallningshafvande begär handräckning för afhysande antingen af arrendator å hemmanet, på grund af förment brott emot derom upprättade arrende-kontrakt, eller af annan, som bor på eller nyttjar något af hemmanets egor, derför alt denne dertill skall sakna laga rätt.
Frågor af denna beskaffenhet bero dock vanligen ytterst på tolkning af kontrakler, på bevisning om konlrakts-öfverlrädelser, eller, med ett ord, på pröfning af rättigheter, hvarom tvist tillhör domaren och icke den exsekutiva makten; och om än Konungens.
Befallningshafvande i något af berörde, i motionen utmärkta, fall skulle finna omständigheterna så klara och ostridiga, att äskad handräckning ej bör vägras, vore det likväl alltför vådligt för rätts-säkerheten att låta denna myndighet besluta om afhysning, under medgifvande, att beslutet finge gå i verkställighet, oansedt den, hvilken, genom satnma beslut, anser sin rätt kränkt, deröfver klagar.
Befallningshafvande tillerkändes derigenom en större makt, än domaren nu eger.
Enligt lag får dennes beslut ej gå i verkställighet, derest klagan deröfver göres onyttig; och detta förhållande inträffar just uti nu ifrågaställda fall, eller om någon skiljes ifrån en besittning eller bostad, den han anser sig berättigad innehafva.
Kan man likväl icke medgifva det domarens, efter föregången pröfning, gifna beslut i denna del får gå i verkställighet, lärer sådant än mindre komma i fråga, då Konungens Befallningshafvande omedelbart förordnar om handräckning.
Visserligen kunna olägenheter en och annan gång häraf uppstå; men den misstro till lagens kialt, som deraf kan blifva en följd, är i allt fall underordnad det misstroende till rättvisan, som är ali befara, derest man kunde, på grund af lag, beröfvas hus och hem, hvartill man sedermera finnes hafva varit berättigad.
Utskottet vördsamt a/styrker bifall till ifrågavarande motion.
Lag-Utskottets Betänkande, A.0 63. 5 l\:0 es. Ank. till Exp.-Utsk. d.
VI Nov. 185.5, kl. 5 e. m. 1 Belänkande, i anledning af väckt motion om lifgifvande af Konungens Befallningsltafvandes Utslag ('fler anslag.
Herr Prosten Arosenius, P. C., har uti ett af Högt.
Prestc-Ståndet ingifvet och till Lag-Utskottets behandling hänskjutet memorial föreslagit, det måtte i lag stadgas: att Konungens Befallningshafvandes utslag skola samma dag de lättas utgifvas till parterno samt anslås i förstugan lill embetsrummet, äfvensom att besvärs-tiden bör derifrån beräknas, utan skyldighet för den vinnande att med vederparten särskildt kommunicera utslaget.
Ett stadgande i denna syftning vore, elter Herr Prostens förmenande, både nödigt och rättvist.
Föreskriften för den, som vinner hos Konungens Befallningshafvande, att gilva sin motpart del af utslaget innan det tager till sig laga kraft, förorsakade nemligen den förre alltför mycket besvär och kostnad samt öppnade för den andra tillfälle till en mängd chikäner; och då den skrift eller ansökan, hvarmed ett ärende hos bemälde myndighet anhängiggöres, blifvit af sökanden kungjord vederparten, syntes denne derefter sjelf böra göra sig underrättad om ärendets utgång, likasom svarandeparter vid domstol, hvilka mäste, för sin talans bevakande, iakttaga den lid, som genom anslag bestämmes till utslags utgilvande.
Den nu antydda olikhet i ordningen för utgifvande af beslut och för fataliers beräkning vid domstol och hos Konungens Befallningshafvande har emedlertid sin grund i det skiljaktiga sätt, som i öfrigt är föreskrifvet lör behandlingen af rättegångar och af handräckningsfrågor, en skiljaktighet, som äter är en följd af sakens egen natur.
Den stränghet och noggrannhet i former, som under måls behandling vid domstol iakttagas, äro ej förenlige med den summariska ordning, sorn följes hos Konungens Befallningshafvande och som utgör ett vilkor för den skyndsamhet och raskhet, hvarmed lagsökningsmål böra handhafva®.
Genom berörde förmer, beräknade för ett säkert bevarande af parters ömsesidiga rättigheter, sättas båda i nödvändighet att vid domstolen följa med alla rättegångens läcer, hvaremot den, som hos Konungens Befallningshafvande sökes, blott har att afgifva en förklaring, om han så anser nödigt; och deri ligger orsaken dertill att partcrne kunnat åläggas att vid domstol afvakta utslag, efter föregån „ o .1 A AtA 3 3 UhH 2 rut. till It Rt Prot. 1S63 dt 48SS.
Lag-Utskoltets Betänkande, N.-o 63. get anslag, med beräkning af tid för klagan från anslagsdagen, då deremot den, hvilken sökt utmätning, enligt 1 § i Utsöknings-Balkens 9 kap., bör, der lian vunnit, tillställa sin vederpart en afskrift af Konungens Befallningshafvandes utslag, med rättighet för denne, att ifrån delfåendet beräkna tid för besvärs anförande.
Har han dock varit tillstädes, då utslaget föll, räknas tiden derifrån och något delgifvande af utslaget kommer då ej i fråga; och i denna ordning torde någon förändring ej böra ega ruin.
Genom den ändring, som motionären påyrkat, skulle den, hvilken bos Konungens Befallningshafvande sökes, alltför mycket blottställas, så framt han icke hade ett ombud, der Konungens Befallningshafvande har sitt säte, hvilket stundligen efterforskade, huruvida utslag i något hufvudmannen angående mål fallit, hvilket åter skulle leda till vida större kostnader och besvär, än de, hvilka ipotionären vill lyfta från sökande; och en sådan ändring är destomindre nödig, som för verkställighet af Konungens Befallningshafvandes utslag i utmätningsmål ej erfordras utslagets förutgångna delgifvande, hvilket således kan ske i sammanhang med verkställigheten och följaktligen utan några särskilda besvär å den sökandes sida.
På grund häraf, och då en föreskrift derom, att Konungens Befallningshafvandes utslag höra utgifvas samma dag de fattas, vore omöjlig att iakttaga, får Utskottet vördsamligen afstyrka bifull tilt Herr Prosten Arosenii ifrätjaställda förslag.
STOCKHOLM, tryckt hos ISAAC MARCUS, 1854. Lag-Utskottets Betänkande, N.-o 6i.
IV O 64.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 25 Nov. 1854, kl. 5 e. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion angående upphäfvande af Kongl. Brefvet den 17 Oktober 177 8, angående barnamord.
Högvördiga Preste-Ståndet har till Lag-Utskottets utlåtande öfverlemnat ett af Herr Prosten Tranatus afgilvet memorial, deri han föreslagit, ali Kongl. Brefvet den 17 Oktober 1778 må till all kraft och verkan varda upphäfdt, samt att i stället måtte stadgas som följer: »l:o.
Alla oäkta harns födelse antecknas i särskild
Dopbok, tillika med modren och den af henne angifne fadren, hvilken boks innehåll står under skydd af Tryckfrihetslagens 2 §, så att det åt ingen obehörig må meddelas, eller till tryck utlemnas, men inbegripes under helgden af enskild bikt. 2:o. Lägrad qvinna bör erlägga de böter kyrkolagen föreskrifver och undergå enskild skrift hos Pastor i den församling, dit hon hörer, eller hos den Prest, som barnet döpt, hvilken hör skyndsamt afsända böter och dopsedel lill den Pastor, hvars församling barnet tillhör.
Såsom vittnen lill den enskilda skriften må hon få tillkalla sådana välfrejdade medlemmar af församlingen, för hvilka hon har förtroende. 3:o.
Sedan hon sålunda böter erlagt och skriftad blifvit, må hon icke till domstol instämmas för första och andra gången lägersmål; men förser hon sig dermed tredje gången och oftare, ansvare derför såsom i 1 § 53 Kapitlet Missgernings-Balken, jemförd med Kongl. Förordningen den 10 April 1810, för dessa fall stadgas. 4:o.
I alla ulflytiningsbevis bör antecknas om och huru ofta hon sig med lönskaläge förbrutit, samt hvar barnen vistas och försörjas, på det emottagande Pastor må få nödig kännedom om hennes lefnadsförhållanden. 5:o.
Den af modren angifne fadren lill barnet bör genom laga bevis, eller, om han välkänd är, genom värjemålsed frigöra sig från hennes anklagelse.
Förmår han det ej, varde ålagd fosterlega, och för öfrigt dömd efter lag.» Och har Herr Prosten, i sammanhang dermed, redogjort för motiverna till sin omförmälda framställning.
Det förnämsta är, att 1778 års iirågaslällda Författning helt och hållet skall förfelat sitt syftemål.
Den hade ej kunnat skydda den qvinna, som framfödt oäkta barn, från (vanära; och den hade, i stället att bidraga till minskning af Bih. till R.
Prot. 1833 & 18Si.
7 Sami. i Afd. 34 Iläft. o Lag-Utskottets Betänkande, N:o 6i. barnamord, verbal motsatsen, enär offentliga handlingar ådagalade, att detta brott alltjemt varit i tilltagande; hvarförutan samma Författning i flera andra hänseenden hade medfört skadliga verkningar, nemligen: att de böter, sorn borde erläggas till kyrkan af den qvinna, som försett sig med lägersmål, ofta icke komme att uttagas, emedan qvinnan ej vore pligtig att vända sig lill sin ordinarie själasörjare;—att hon, på samma grund, kunde underlåta den för lägersmål föreskrifna enskilda skriften, saint således gå strafflös, om hon vill; — att obestämdt vore, huruvida qvinna bör vid domstol tilltalas för första och andra resan lägersmål, enär Författningen förbjöd prest att vägra skrift, då hon sig anmäler; —- att densamma vidare stod i strid mot andra gällande lagar i så måtto, att den i Kongl. Förordningen den 18 November 1811 lemnade föreskrift om sätt, tid och ort för verkställighet al enskild skrilt, icke kunde förenas med den hemlighetsfullhet, hvarmed lägrad qvinna, jemlikt o fia nämnde Nådiga bref, skall bemötas; — att barn kunde födas till verlden, utan att lå kännedom om sina föräldrar, hvilket åter verkade menligt på barnens uppfostran; — samt slutligen att äktenskap och' lägersmål inom förbudna leder, äfvensom blodskam, genom Författningen underlättades.
Om ifrågaställda Författning verkligen haft de följder och medfört de olägenheter, som motionären sålunda uppgifvit, medger äfven Utskottet att skäl saknas för dess bibehållande; men derom äro likväl ej några tillfyllestgörande bevis förebragte.
Att Författningen varit dikterad af mensklighet, ligger klart för hvar och en, som deråt egnar en närmare uppmärksamhet.
Erfarenheten hade nemligen utvisat, hurusom lägrad qvinna esomoftast al blygsel, af fruktan för den skymf hennes tillstånd medförde och af bekymmer för sitt framfödda barns öde, ej låtit sig afskräckas från bärnets afdagatagande genom det i lagen utsatta dödsstraff, hvilket hon deremot betraktade som »en önskad utväg att på en gång varda både skam och bekymmer qvitt»; och derför ansåg Kongl. Maj: t nödigt, att söka undanrödja de anledningar lill ökande af en vilséförd, mén olycklig qvinnas blygsel och vanära, som lörefunnos uti lagstiftningen, och uti ifrån fordna tider ännu bibehållna fördomar. bör detta ändamål utkom 1778 års Kongl- Bref, hvilket alltså stadgade: att den hemliga kyrkoplikt, som å lägersmål borde följa, må af hvilken prest, som derom anmodas, verkställas ut: vittnens närvaro, med förbud för desse aLt sådant upptäcka; — att barnmorska, som vid barnafödsef biträd t lägrad qvinna, är skyldig att förhållandet vid ansvar förtiga; -— att ej någon för omförmälda förseelse nia utestängas från församlingens gemenskap, eller hindras från salighetsrncdlens nyttjande, oansedt åtal är vid domstol anhängig!; — att ej skilnad må göras vid dop emellan äkta och oäkta barn; — att häfdad qvinna uti lysningar till giftermål, eller andra handlingar, ej må utmärkas såsom mindre ärlig, eller med annat menligt, eller som lägersmälet betecknar; — att den qvinna, sorn för lägersmål tilltalas, må ega alt skriftligen svara, med åläggande för domaren, derest hennes inställelse ovilkorligen fordras, att ej, genom otjenliga och onödiga frågor, blottställa henne för skymf och begabberi; — att, när häfdad qvinna upptäcker sitt tillstånd för fader eller moder, husbonde eller matmoder, den, för hvilken hon sig yppat, bör ej allenast dölja hennes tillstånd, ulan ock hafva värd om henne samt befordra barnet till dop och christendom; — att ej någon, vid ansvar, må förebrå lägrad qvinna hennes förbrytelse,' hvarken före eller efter förlossningen; — samt slutligen att qvinna, som vill å okänd ort förlossas, må i sådant uppsåt lemnäs ostörd, utan någons åtal eller efterfrågan om hennes person eller tillstånd; hvarförutan Författningen innefattar föreskrift till lättande af den förlägenhet, hvaruti en fattig qvinna,
som framfödt barn, sig befinner.
Sådant är innehållet af omförmälda Kongl. Bref.
Att det bidragit till ökning af barnamord lärer svårligen kunna antagas.
Alla dess föreskrifter gå tvärtom uppenbar - Lag-Utskottets Betänkande, N:o 64. 3 ligen ut på undanrödjande af de motiver, som vanligen drifva till berörde brott, pa förmildring af de lidelser och känslor, som ofta så öfverväldiga den vilseförda qvinnan vid den tidpunkt, då följderna af hennes felsteg bekräftats af ett lefvande vittne, att man i vissa lagstiftningar funnit benne ej kunna fullt tiilräknas de gerningar, hon i detta tillstånd begår.
Om derföre flere barnamord det oansedt nu föröfvas, än före författningens tillkomst, så måste orsaken sökas i andra, utom densamma liggande, förhållanden, bland hvilka en ökad folkmängd i första rummet torde böra tagas i betraktande.
Visserligen kan, det medgifves dock, ett och annat häfdande, under skydd af denna lag, döljas, men, på sätt deri förklaras, är denna »olägenhet mindre, än att, genom sträng efterfrågan i dylikt tillfälle, betaga ett blödigt simm all utväg att kunna dölja sin förbrytelse.» Bemödandet alt, i sådant fall som detta, fa vara obemärkt, uppenbarar dessutom en blygsamhet, hvilken åter vattnar om en sedlighetskänsla, den der ingalunda underhålles genom den stränghet i behandling, som författningen velat förekomma; och den offentliga sedligheten vinner ej på sedeslöshetens allmängörande.
Att kyrkan någon gång kan gå förlustig den obetydliga afgift, som qvinna, hvilken gjort sig skyldig till lägersmål, bör erlägga, innefattar alltså, efter Utskottets åsigt, ej något skäl emot författningen; och den stridighet, som motionären anmärkt emellan densamma och andra lagar i afseende på verkställighet al enskild skrift, lärer destomindre kunna komma i betraktande, som den enskilda skriften, jemlikt nu lörsamlade Ständers beslut, ej vidare blir föremål för tvång.
Den af motionären slutligen åberopade omständighet har ej eller bekräftats af erfarenheten, och kan lika lätt inträffa antingen ifrågaställde författning finnes eller ej; och då dertill kommer att den lag, motionären vill sätta i författningens ställe, i vissa delar står i uppenbar strid med i lagstiftningen gällande grundsatser, hvilkas faslballande utgör ett vilkor för rättssäkerheten, samt jemväl går derpå ut, att lör lifstiden brännmärka den vilseförda qvinnan, får Utskottet vördsamt hemställa, om icke ifrågavarande rnotioii må Lemnäs utan afseende.
Reservationer: af Herrar Prostarne Eurén och Melander, med förklarande, alt de, pa de. al motionären anförda skäl, ansågo motionen böra bifallas.
STOCKHOLM, tryckt hos ISAAC MARCUS, 1854. Lag-Utskoltets Memorial, No 65. 1 Wo 65.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 28 Nov. 1854, kl. io f. m.
Memorial, med förslag lill sammanjemkniug af Biks-Slåndens skiljaktiga beslut, i anledning af Utskottets Betänkande N:o 64, angåetidci den rätt, hvarmed de utaf allmänna medel\ lill vallen-aflappningar och andra förberedande åtgärder för större odling sföretag, beviljade lån böra utgå.
Enligt till Lag-Utskottet ankomna Protokolls-uldrag, har omförmälda Betänkande blifvit bifallet af Högv.
Preste-Ståndet oförändradt, men af Höglofl.
Borgare-Ständet med utbyte af det i Utskottets förslag förekommande ordet »odlingslån» emot blott »lån», samt af Hederv.
Bonde-Ståndet med den förändring, att i stället för nämnde ord skall det heta »lån för odlingsföretag.»
Nu, enär tre af Riks-Stånden således ansett ordet odlingslån böra förändras till annan lydelse, men deremot om lydelsen varit skiljaktige; alltså och då lämpligast synes vara att utmärka de län, om hvilka fråga är, så som de blifvit betecknade i de uti förslaget åberopade Kongl. Kungörelserne af den 13 Juni 1845 och den 3 November 1848, får Utskottet hemställa, om icke i stället för ordet »odlingslån», uti ifrågaslällde förslag, må införas tilan utaf allmänna medel för beredande af odlingsförelag medelst utdikningar eller vatten-aftappning arn, hvadan genom ifrågaslällde af Rikets Ständer redan beslutade Författning skulle förklaras: att, då lån utaf allmänna medel för beredande af odlingsföretag medelst utdikningar eller vatten-aftappningar, likmätigt Kongl. Kungörelserne den 13 Juni 4845 och den 3 November 1848, blifvit i Jordebok antecknadt, eger Kronan för de årliga a/betalnings- och ränle-beloppen lika rätt i det hemman, hvilket lånet blifvit påfördi, sorn för annan afgäld eller ränta af fust egendom, efter ihy ili Kap. 6 § Handelsbalken sägs.
Slockholm den 27 November 1854.
Sl. Prot. 1853 & 1884. 7 Sami. 1 A fö. 35 Häjl.
STOCKHOLM, t r vek t hos ISAAC MARCUS, 1854. •i Lag-fJtskottets Utlåtande, N:o 66. 1 ■VC'/1 nT)>; I:o 66.
.sr; t«t« ‘ -•
Ank. till Exp.-Utsk. den 28 November 1854, kl. 2 e. iu.
Utlåtande, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottets Betänkande N'o i9, angående en utvidgad testaments-rätt. ■ ■ . < • •:. ■ i - ■ < ‘ • ’ ' Af Lag-Utskottets berörde Betänkande inhemtas, att, sedan det blifvit yrkadt, bland annat, af Herr Dalman, PP. F. A., att testamentslagarne måtte så ändras att hvar och en varder berättigad att bortgifva sin qvarlåtenskap, vare sig ärfd eller förvärfd, fast eller lös, på landet eller i staden till hvem som helst, utom då bröstarfvinge lefver efter, i hvilket fall endast hälften borde få disponeras; af Riksdagsfullmäktigen Nils Persson från Malmöhus län, att en sådan förändring i förbudet att borttestamentera arfvejord å landet måtte ske, att makar kunna betrygga hvarannans framtid emot nöd, samt af Herr Gustafsson, att testaments-rätten efter stads-rätt måtte bringas till likhet med den, sorn gäller efter landsrätt, har Utskottet, som till en början särskildt yttrat sig öfver frågan om rättigheten att genom testamente, förordna öm arfvejord å landet, l:o, med anledning af Herr Dalmans yrkande om en lika fri testaments-rätt öfver dylik jord, som öfver annan egendom, förklarat sig icke kunna tillstyrka någon lag-förändring i berörde syftning; men 2:o, med föranledande af Nils Perssons framställning, föreslagit sådan ändring af 17 kapitlet 1 § Ärfda-balken, att den ena makan skulle kunna förläna den andra någon arfvejord på lifstid; hvarjemte Utskottet, med förklarande, att, enär Utskottet således ej tillstyrkt upphäfvande af förbudet att bortgifva arfvejord å landet, Utskottet ej eller kunde föreslå någon ändring af testamentsBih. till R.
Prot. 1868—64. 7 Sami. i A fä. 36 Häft. 1 2 Lag-Utskottets Utlåtande, N:o 66. rätten efter lands-rätt i öfrigt, 3:o beträffande testaments-rätten efter stadsrätt, förordat en förändring deraf, i enlighet med den princip, som Herr
Dalman sökt att i allmänhet få tillämpad; i följd hvaraf Utskottet framlagt förslag till förändrad lydelse af 4 och 5 §§ i Ärfda-balkens nyssnämnde kapitel samt af 1 mom. 3 § i 8 kapitlet Jorda-balken.
Vid pröfning af omförmälda betänkande, hvilket blifvit i 2:a och 3:e punkt, bifallet af Vällofl.
Borgare-Ståndet, som låtit bero vid Utskottets yttrande i l:a punkten, har Högloft.
Ridderskapet och Adeln deremot visat frågan i sin helhet åter till Utskottet, hufvudsakligen på grund af den anmärkning att, ehuru en sådan frihet i dispositions-rätten öfver arfvejord å landet, som Herr Dalman föreslagit, vore oförenlig med det i vår lagstiftning gällande arfvejords-system eller det rådande begreppet om slägtens rätt till arfve-jorden, syntes likväl något kunna lossas på de band, som lagen härutinnan innehåller.
Om man nemligen medgåfve egare till arfve-jord att bortgif va densamma till skyldeman inom bördeledj rubbades icke antagne grundsatser, kränktes icke rådande begrepp.
Snarare befordrades det med lagstiftningen afsedda mål, att bibehålla jorden inom slägten; hvarförutan alla de olägenheter och allt. det krångel inom slägterna, som nu varande ovilkorliga förbud medför, kunde undvikas.
Erfarenheten visade nemligen bland allmogen, hurusom föräldrar, då de blifvit gamla och deras barn uppvuxit, vanligen till något af dem afstå sitt hemman, emot rättighet till underhåll för sig och förbindelse att, efter föräldrarnes död, till öfrige arfvingar erlägga viss lösesumma.
Delta sker i allmänhet under form af köp; men derigenom komma föräldrarne i ett för dem mången gång bekymmersamt beroende, och derigenom grundlägges ofta split och tvedrägt emellan närskylde.
Utan hopp alt en gång få blifva vid hemmanet skulle emedlertid den till mogen ålder komne sonen sällan öfvertaga förvaltningen deraf, ty han beredde sig derigenom ej någon framlid.
Vare det nu möjligt för föräldrarne att, genom testamente, förordna om deras jord, så vore allt hjelpt.
De behöfde icke vidare ställa sig i ett uteslutande beroende af arfvingar, tvärtom funnes det ett ytterligare motiv för dessa att med uppmärksamhet och omsorg behandla föräldrarne, hvilka dessutom derigenom icke tvingades att kringgå lagen för att i efterkommandes hand sammanhålla sin oftast obetydliga jord; och har Herr Dalman särskildt anmärkt, att ehuru han ej ”en gång nu kunde hoppas framgång åt en så pass utvidgad teslaments-frihet på landet,” samt den förenämnda, honom likväl syntes, som skulle en likhet i testam en ts-lri lie Len å land och stad kunna ock böra införas, på sätt Herr Gustafsson föreslagit, eller derigenom att dispositions-rätten till ärfd stads-fastighet inskränkes, men en full frihet lemnäs öfver den aflade jemte ali lösegendom.
Lag-Utskottets Utlåtande, N:o 66.
3 Berörde inskränkning vore nemligen af mindre vigt, emedan den ärfda fastigheten icke tillhör den rörliga förmögenheten och således ej ingår i affärs-beräkningarne; och den borde derföre ej utgöra hinder för vinnande af det större målet, som är en lika lagstiftning i förevarande hänseende för land och stad.
Preste-Ståndetj som bifallit Utskottets afstyrkande af den fria dispositions-rält öfver arfve-jord å landet, som herr Dahlman föreslagit, har enahanda åsigt i afseende på rättigheten att testamentera sådan jord till skyldeman inom hörde-led, som iios Ridderskapet och Adeln blifvit uttalad; i sammanhang hvarmed Utskottets tillstyrkande i 2 och 3 punklerne återremitterats, med anmärkning derjemte, hvad angår förslaget angående makars rätt att genom testamente förläna hvarandra arfve-jord, att detta förslag, ehuru riktigt till sin syftning, kunde leda till menliga följder i vissa fall, t. ex. i den händelse att en gammal man, som förut varit gift och har barn, ingår nytt äktenskap med en ung qvinna, men dör genast.