Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Styrelsen har i anledning häraf afgifvit underdånigt Utlåtande, hvaruti Styrelsen dels upplyst, att dä de flesta entreprenad-auktioner för fångvårdens räkning hållas inför auktoriteter i landsorten samt i allmänhet endast i det fali underställdes Styrelsens pröfning, att de dervid erhållna lägsta anbud öfverstege de i gällande stat upptagna prisbestämmelser, icke alla öfver dylika auktioner förda protokoll vöre för Styrelsen att tillgå, dels oek anfört att, enär Styrelsens samtlige protokoll och handlingar tillhandahölles Revisorerne och, om så påfordrades, kunde i uppgifne afseende af Styrelsens tjenstemän särskildt för Revisorerne förevisas, afskrifning | af ifrågavarande protokoll syntes Styrelsen icke vara af behofvet påkallad; hvadan Styrelsen, hvars tjeiistemäns tid och krafter i allt fall foges starkt i anspråk Ståts-Utskottets Utlåtande N:o 157.
!7 i anspråk, i underdånighet afstyrkte bifall till Revisorernas förenämnde framställning.
Stats-Utskottet har, med afseende å hvad sålunda upplyst och anfördt blifvit, funnit denna framställning icke böra hos Rikets Ständer föranleda någon åtgärd.
Flyinge och Dahlby Kungsgårdar samt Stuteri-inrättning. S 14.
(Rev. Ber. pag. 137, Utlät. pag. 242.)
Uti den räkenskapen för nämnde inrättning bilagda förteckning öfver balanserna vid 1857 års slut förekomme. enligt hvad Revisorerna omförmäla, en post under benämning ”hos Kongl. Stuteri-öfverstyrelsen år 1856 deponerade 10,000 R:dr.”
Men då denna summa icke funnes i Ofverstyrelsens räkning såsom skuld upptagen, utan redan ingått i dess kapital-tillgång, syntes det Revisorerne mindre lämpligt, att Flyinge Stuteri fortfarande hvarje år balanserade nämnde belopp så som sin hos Stuteri-öfverstyrelsen egande fordran.
I anledning häraf har Chefen för Flyinge Stuteri, uti en till Kongl.
Stuteriöfverstyrelsen afgifven förklaring, andragit, att då berörda medel, såsom besparade vid Flyinge Stuteri, endast blifvit öfverlemnade till
Stuteri-öfverstyrelsen för att derstädes göras fruktbärande, ansåge Chefen för sin del det vara öfverensstäm mande med rätta förhållandet att, pä sätt, som skett, upptaga ifrågavarande belopp i Flyinge
Stuteri-inrättnings räkenskaper såsom dess fordran; hvaremot Kongl.
Stuteri-öfverstyrelsen, uti sitt underdåniga Utlåtande förklarat sig dela den af Revisorerne yttrade åsigt om olämpligheten af att i Stuteriets räkenskaper såsom deponerade upptaga de medel, hvilka, vid inrättningen umbärliga, blifvit till Stuteri-öfverstyrelsen aflemnade, helst så beskaffade medel, om behofvét skulle kräfva deras användande företrädesvis till de öfriga Stuteri-inrättningarne, icke ovilkorligen komma Flyinge till godo.
Med afseende å hvad så väl Revisorerne som Kongl.
Stuteri-öfverstyrelsen anfort, och enär ifrågavarande medel, enligt hvad Utskottet af räkenskaperna för Stuteri-öfverstyrelsen inhemta! derstädes upptagas och redovisas, får Utskottet, som anser det vara olämpligt att samma medel balanseras såsom tillgång både i Flyinge Stuteris och Ofverstyrelsens räkenskaper, föreslå Rikets Ständer att, för afhjelpande af anmärkte förhållande, uti underdånig skrifvelse anhålla, det Kongl. Maj:t täcktes meddela vederbörande befallning att utur räkenskapen för Flyinge och Dahlby kungsgårdar samt Stuteri-inrättning ifrågavarande medel afföra.
Drottninghuset. § 15.
Ber. pag. 174, Utlåt. pag. 256.)
Enligt redogörelsen för nämnde inrättning hade af dess medel blifvit utbetald den JCongl.
Kammar-rättens Advokat-fiskal i och För handläggning af målet rörande Bih. till B.
Prof. 1859 k 1860. 4 Sami. 1 Å/d. 2 Band. 28 Haft. 3 18 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 157. f. d. Kamereraren J.
Möllers balans tillkommande aktorats-p ro vision, 2,287 B:dr 9 sk. 8 rst,.; men då denna Drottninghuset tillskyndade utgift icke ifrågakommit, så framt
Direktionen från början utan efterlåtenhet bevakat kassans säkerhet, funne Revisorerne sig böra ifrågasätta, om icke de af
Direktionens ledamöter, hvilka hade sig kassans vård anförtrodd den tid Kamereraren Möllers balans uppstod, böra nämnde aktorats-arfvode godtgöra.
Dti sitt i anledning häraf afgifna underdåniga Utlåtande, har Direktionen öfver nämnde inrättning upplyst, dels att Direktionen emot sitt bestridande blifvit genom Kongl.
Maj:ts nådiga beslut den 17 Mars 1857 ålagdt att utgifva ifrågavarande aktorats-arfvode, dels att, under den tid Möller innehade Kamererare-befattningen vid Drottninghuset, kassakistan med deruti förvarade inrättningen tillhöriga säkerhets-handlingar hade sin plats uti ett under Drottninghuset befintligt källarehvalf, försedt med jerndörr samt att nyckeln till densamma innehades af Möller, hvaremot nyckeln till det lås, med hvilket kassakistan var försedd, då, likasom alltid tillförene, vårdades af Kyrkoherden i Jakobs församling, numera aflidne Prosten P. Fröst; att under den, i anledning af Möllers kort efter Frösts död inträffade rymning, inför Ofver-ståthållare-embetet hållna polis-undersökning, utredt blifvit, att nyckeln till kassakistan, efter Möllers afresa anträffats uti en honom tillhörig chiffonier; att upplysning icke kunnat vinnas om sättet, hvarpå eller huruledes Möller kommit i besittning af nyckeln samt att Kongl. Maj:t genom den 29 Januari 1856 meddeladt Utslag funnit utredt och styrkt, att Möller förmedelst tillgrepp åtkommit de säkerhets-handlingar, som i balans-utredningen omförmälas.
Skulle således någon ersättnings-skyldighet i och för aktorats-arfvodets utbetalande kunna drabba Direktions-ledarnot, som hade sig kassans vård anförtrodd den tid, Kamereraren Möllers balans uppstod, kunde detta, enligt Direktionens tanke, icke blifva någon annan än Prosten Fröst; men då anspråk derom före hans död icke blifvit framstäldt, kunde något sådant numera icke uppstå; hvarförutom Direktionen andragit: att Direktionen endast för underlåten tillsyn eller kontroll å uppbördsman skulle kunna åläggas ifrågavarande ersättning; att emedlertid, jemlikt 13 § 2 mom. i Kongl.
Kammar-rättens Instruktion, åtal om underlåten tillsyn och kontroll å uppbördsman icke mii förr hos Kammar-rätten anhängigt göras, än sig visade, att uppbördsmannens och hans löftesmäns tillgångar vore otillräckliga för balansens betäckande; att häraf likasom af sakens egen natur, enligt Direktionens tanke, otvetydigt följde, att kontrollant, pä grund af försummad kontroll, borde ersätta endast hvad hos uppbördsmannen bruste; att i förevarande fal! hela den genom tillgreppet uppkomna balans med oafkortad sex procents ränta utgått af uppbördsmannens tillgångar; att lika litet i detta fall som, Direktionen veterlig!, i något annat, emot uppbördsmannen ännu blifvit yrkadt, att han skulle ersätta jemväl de Advokatfiskal i Kammar-rätten tillkommande aktorats-procent, hvilka, enligt 23 § i nämnde Instruktion, utginge af de medel, som, efter hans handläggning i balansmål, uti Kronans eller andra allmänna kassor inflyta, och således icke af uppbördsman eller kontrollant; att om likväl uppbördsman eller hans kontrollant numera ansågos böra jemte balansen, äfven ersätta aktorats-procent, borde väl i främsta rummet den brottslige uppbördsmannen vidkännas denna ersättning, innan mot kontrollant väckes anspråk derå, men att, enligt Direktionens tanke, näppeligen någon, som kände de författningar, hvilka borde tillämpas, kunde anse ett sådant anspråk med hopp om framgång hos domaren böra väckas mot uppbördsmannen, hvadan och då dennes löftesmäns tillgångar ännu mindre kunde för aktorats-procentS ersättande tillgripas, kontrollanterna borde anses betryggade genom ofvannämnde 13 § i Kongl. Stats-Utskottets Utlåtande N:o 157. 19 Kammar-rättens
Instruktion mot den ytterligare våda, som framgång åt Revisorernas åsigter skulle medföra.
Stats-Utskottet har, vid öfvervägande af hvad sålunda förekommit, och då anspråk i förenämnde hänseende icke blifvit före Prosten Prösts död framställda, funnit den af Revisorerna gjorda framställning numera icke böra till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Kolonien S:t Barthelemy. 8 16.
(Rev. Ber. pag. 198.)
Enär Revisorerne ej i vanlig ordning hade fått sig tillställd den redogörelse öfver nämnde kolonis förvaltning för det år revisionen omfattade, hvilken det ålåge vederbörande att upprätta och sedermera i gransknings-ändamål till Kongl.
Kammar-rätten aflemna, för att derefter Rikets Ständers Revisorer tillhandahållas, hade Revisorerne sökt skaffa sig upplysning om orsaken dertill, hvilken omförmäles uti den af Revisorerne afgifna berättelse; och har nämnde redogörelse, enligt hvad Utskottet inhemtat, sedermera under den 28 December 1859 blifvit i nämnde ändamål till Kongl. Kammar-rätten öfverlemnad, hvilket Utskottet får hos Rikets Ständer vördsamt anmäla.
Anslaget för National-musei-byggnaden. § 17. (Rev.
Ber. pag. 192).
Beträffande den af Revisorerne gjorda hemställan, att, om och när medel af Rikets Ständer anslås till fullbordan af National-museum, det vilkor dervid måtte fästas att, såvidt sig med fördel göra läte, arbetet verkställdes af Svensk materiel och af Svenska händer till inhemska konstskicklighetens befrämjande, vill Utskottet, vid behandlingen af berörde anslagsfråga sig yttra. § 18.
Hvad i öfrigt blifvit af Rikets Ständers Revisorer anmäldt och erinradt, har Utskottet funnit dels vara genom vederbörandes afgifna underdåniga Utlåtande nöjaktigt förklarad!, dels hafva medfört åsyftad rättelse och dels icke vara af beskaffenhet att från Utskottets sida påkalla något yttrande.
STOCKHOLM, tryckt hos A. L. NORMAN, 1860. Stats-Utshottets Utlåtande JW 158. 1 M 158.
Ank. till Exp.-Utsk. den 17 Aug. 1860, kl. 3 c. m.
Utlåtande, i anledning af vackt motion, angående åtgärder till beredande af besparing i anläggnings- samt drift- och underhålls-kostnaden får Statens jernvägar. (R. A.)
Med anledning af Borgare-Ståndets under innevarande riksdag fattade beslut, angående anvisande af anslag till vestra och södra stam-jernbanornas fortsättning, och under hänvisning till innehållet af en i nämnde fråga afgifven reservation, har, uti en af bemälde Riks-Stånd till Stats-Utskottet remitterad motion, Herr L. J. Hierta föreslagit, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att, i och för fullföljandet af Statens jernvägs-ai beten, tillförlitliga underrättelser måtte, pä det sätt som Kongl. Maj:t lämpligast syntes, så skyndsamt som möjligt inhemtas från andra länder, hvarest jernvägar begagnades under förhållanden, som i afseende på befolkning och produktion vore jemförliga med Sveriges, om de metoder, såväl i afseende på byggnadssätt, som driftmateriel, hvilka kunde anses leda till största möjliga besparing, som vore förenlig med dessa inrättningars hufvudsyftemål; äfvensom särskildt i hvad mån hastigheten af resor på jernvägar kunde inverka på driftkostnaden och, i följd deraf, tillökning deri erfordra tyngre och kostsammare lokomotiver samt derigenom äfven nedläggandet af en större kostnad för jernskenor och hvad i öfrigt tillhörde den så kallade öfverbyggnaden.
Uti den till stöd för denna framställning åberopade, vid Stats-Utskottets Utlåtande M 86 fogade reservation i fråga om beviljande af anslag till vestra och södra stambanornas fortsättande, har motionären erinrat, att den kostnadsberäkning, på grund hvaraf beslut om anläggning af stambanor vid 1853—1854 års riksdag fattades, upptagit anläggningskostnaden för en mils jernväg med enkel bana om fem Hih. till It.
4 Sami. 1 Afd 2 Band. 29 Haft. i 2 Stats-Utskottets Utlåtande M‘H58- fots spårvidd, afsedd att begagnas med lokomotiver, till i medeltal 333,353 R:dr 16 sk.
Banko eller 300,000 R:dr R:mt, kostnaden för driftmateriel inberäknad; men att deremot, enligt det förslag, hvilket lades till grund för Kongl. Majrts Proposition i samma ämne vid sistlidne riksdag, kostnaden för en mil jernväg med driftmateriel uppginge till mellan 7 och 800,000 R:dr i medeltal; —och har i anledning häraf blifvit anmärkt, att denna olikhet, hvartill orsaken ej vore uppgifven, vore af nog stort inflytande pä de ännu återstående utgifterna för jernvägsbyggnadernas fortsättande under denna och nästföljande statsreglerings-period, att en närmare utredning af orsaken bort söka åstadkommas, och om möjligt tillses, huruvida icke någon besparing i den dyrare kostnadsberäkningen kunde tillväga bringas.
Härtill funnes, utom den nyssnämnda, (lere anledningar af lika, om ej större vigt, såsom: alt för ett land, med den jemförelsevis glesa befolkning och ringa rörelse, som Sveriges, det måste vara ytterst magtpåliggande att tillse, det jernbanorna blefve anlagda med en så lindrig utgift, som med deras bestånd kunde vara förenligt, såvida icke drift- och underhålls-kostnaden skulle öfverstiga bruttoinkomsten och Staten sålunda få till dessa kostnaders betäckande vidkännas en årlig utgift utom ränta och amortering på kapitalet; alt ett icke obetydligt antal jernvägar i andra länder funnes, hvilkas anläggningskostnad, oaktadt nästan öfverallt dyrare arbetslöner, och, här i Europa annorstädes, högre priser pä trävirke än i Sverige, icke vore större än, och någon gång betydligt understege kostnadsförsiagerna för de jernvägar som nu här byggdes; att äfven inom vårt, land erfarenheten visat, att enskilda bolag utfört jernbanor, som visserligen icke från början varit anlagda lill begagnande af lokomotiver, utan för hästkraft; men också kostat icke fullt en fjerdedel per mil räknadt af den uppgifna medelkostnaden för Statens lokomotivbanor, och likväl redan under loppet af mångå år kunnat besörja all den omgifvande ortens godstrafik; — hvilket förhållande, jemte den omständigheten, alt sådana banor kunuat, med en föga betydande tillökning i utgift, förses med lokomotiver för alt motsvara den tillvexande trafikens behof, gåfve stöd åt den förmodan, att behofvet motsvarande lokomotivbanor med tillhörande driftmateriel, äfven för Statens räkning skulle knnna anläggas billigare, än efter nu framlagda kostnadsberäkningar.
— Bland de omständigheter, hvilka motionären, med åberopande af uppgifne källor och den erfarenhet som vid jernvägar inom andra länder vunnits, anfort såsom inverkande på den större eller mindre kostnaden för jernvägars anläggning och drift samt underhåll, har motionären i första rummet fästat uppmärksamheten å förhållandet emellan motståndet al den tyngd, som framdrages på en jernväg, och kraften, som framdrager densamma.
Detta motstånd tilltoge nemligen, enligt hvad utrönt vore, ungefär som qvadraten af hastigheten, så att omkring 4 gånger så stor kraft erfordrades för att framdraga ett tåg 2 mil i timman, som att framdraga det 1 mil i timman, och 9 gånger så stor kraft för tre, som för en mils hastighet i timman, o. s. v.
En hastighet af 3 mil i timman, motsvarande ungefär 2V2 mil med uppehåll, erfordrade i följd häraf omkring dubbelt så tunga Stats-Ulskoltels Utlåtande M 158. 5 lokomotiver, som en hastighet af 2 mil i timman; och då nötningen af jemvägsskenorna stöde i direkt förhållande till de tyngder, som derpå framfördes, samt dessutom tyngre lokomotiver i vida större mån, än sjelfva hastigheten ökades, utöfvade skadlig inverkan på skenorna genom friktion och stötning vid minsta förekommande ojemnhet å jernvägen, måste en stor hastighet, och deraf följande behof af tyngre och dyrare lokomotiver, jemväl fordra, för lika lång varaktighet, en vida solidare och således dyrare konstruktion af öfverbyggnaden, än med en mindre hastighet behöfdes, hvarjemte den åstadkomme en ojemförligt större nötning å hela rörelse materielen, synnerligast hjul och vagnar, samt medförde likaledes betydligt större åtgång af bränsle.
Den hastighet af öfver 4 mil i timman, hvilken uppgifvits såsom behöflig å Svenska jernbanorna, vore större, än hvad man för kostnadens skull till trott sig kunna åstadkomma någonstädes i Tyskland, och kunde endast jemföras med expresstågens i England och på några af de största banorna i Frankrike.
Expresståget mellan London och Manchester, som tillryggalade 188V2 Engelska eller vid pass 28 Svenska mil på 6 timmar, räknades såsom ett af de snabbaste som funnes.
Bland de snabbaste resorna i Tyskland vore den emellan Berlin och Deutz (Cöln), der 84s/ in Tyska eller 56V2 Svenska mil tillryggalades på I5V4 timma, således mindre än 4 mil i timman.
Det dagliga snälltåget emellan Hamburg och Berlin passerade 38 Tyska eller 25V3 Svenska mil pä 8 timmar, således föga öfver 3 mil i timman, och endast natt-tåget, mot mycket dyrare afgift, ginge på 6% timma.
Från Berlin till Wien, 109 Tyska eller 72'2/3 Svenska mil, åtginge pä snabbtåget 20 timmar 52 minuter.
Vidare har motionären omförmält att, enligt uppgjord beräkning, skulle, endast genom begagnande af jernvägsskenor om 15 i stället för 2lV2 '5, uppstå en besparing af nära 40,000 R:dr pr mil, äfvensom i sammanhang dermed erinrat, att möjligheten att begagna lättare skenor samt en mindre dyr anläggning i flera andra afseenden äfven berodde på olikheten af vagnarnas konstruktion, och huruvida, såsom förhållandet vore med de vagnar som begagnades i Amerika, dessa fördelade tyngden på jemförelsevis flera punkter af jernvägen.
Derjemte kunde, i följd af sitt byggnadssätt, de Amerikanska lokomoliverna med samma kraft framdraga samma tyngd på starkare stigningar, än lokomotiverna ä Englands jernvägar, ungefär i förhållande som 1 : 80 i stället lör 1 : 100, äfvensom med de förstnämnde lokomotiverna kurver med
V3 mindre radier kunde utan olägenhet befaras, hvilket allt borde bidraga till minskning af kostnaden.
I enahanda afseende innehåller deri af motionären åberopade reservationen med dertill hörande bilagor dessutom följande yttranden, uppgifter och anmärkningar, nemligen: att förluster ovilkorligen måste följa deraf, att ett jernvägsföretag påbörjades innan jernvägens vigtigaste beröringspunkter vore bestämda och innan banans hela sträckning vore fullständigt utstakad, afvägd och beräknad, än mindre en mängd alternativer uppgångna, samt vidare deraf att byggnaden icke finge oafbrutet fortskrida från ena eller båda ändpunkterna, utan uppehåll gjordes för att bygga på andra 4 Stats-Ulskotlets Ullålande
M 158■ ställen eller ock för att bestämma riktningen af fortsättningen; — att å Svenska Statens jernvägar bro-kar och landfästen m. m. byggdes för dubbel bredd, utan synbart ändamål, då terrasseringen öfverallt vore anlagd för enkel bana; — att i nämnde banor tvärsyllarna (sleepers) gjordes 9 fot långa och 7 tum tjocka, grusningen 12 fot bred på öfversidan, samt jordbanken eller terrasseringen under grusbädden 20 fot bred, då deremot i Amerika, under det spårvidden vore densamma som härstädes, sleepers erhölle endast 8 fots längd och 8—6 tums tjocklek, samt grusningen 11 fots och jordbanken IS fots bredd, hvilka förhållanden äfven vid större delen af de Tyska jernbanorna vore lika som vid de Amerikanska; — alt å olika delar af Svenska banorna borde, likasom å jernvägar i det öfriga Europa, kunna, i förhållande till mer eller mindre liflig rörelse, användas räler och lokomo tiver af olika dimensioner, så att lättare skenor och mindre tunga lokomotiver begagnades der rörelsen vore mindre; — att då såväl banans som rörelsematerielens slitning hufvudsakligen berodde af tyngd och hastighet, borde trafiken sålunda ordnas, att det tunga fraktgodset afskiljdes från passageraretågen och det förra fördes mera långsamt, hvilket iakttoges såväl i England med dess lifliga trafik, som på de jernvägar i Norra Amerika, der blott en eller två tränger om dagen vore af nöden; varande i detta afseende uppgifvet, alt å jernvägarne i Förenta Staterna hastig heten vore bestämd, för fraktgods-tränger till 1V2 å 2 mil, för vanliga passageraretåg 3 mil a de bättre och 2'/2 mil på de sämre vägarne, samt för expresstränger till 3V2 ä 4V2, allt Svenska mil, i timman; — och slutligen att till ång vagnsbränsle borde, såsom nästan allmänt i Amerika, användas ved, då, enligt Amerikanska rön, en famn löfved svarade emot 9 tunnor coakts, och dessutom ångpannorna underginge en långt hastigare förstöring af mineraliskt bränsle.
För att med anförda exempel bestyrka det uppgifna förhållandet, att i länder, utom Sverige, jernvägar blifvit anlagde för billigare kostnad, än Svenska Statens banor, har motionären meddelat, dels att, uti ett statistiskt arbete öfver Tysklands jernvägar, funnes uppgifvet att anläggnings-kapitalet å banan mellan Rendsburg och Neuminster icke uppgått till mer än 99,000 Pr. Thaler per Tysk mil, motsvarande vid pass 396,000 R:dr för Svensk mil, rörelsemalerielen oberäknad, eller, om kostnaden för denna efter härvarande Jernvägs-styrelses medelberäkning af 84,000 R:dr tillädes, en totalsumma af 480,000 R:dr per mil; dels ock att, utom äldre banor i Amerika, som derstädes blifvit anlagde före 1880, hade, enligt ett den åberopade reservationen bifogadt utdrag ur Stats-sekreterarens för finanserna i Förenta Staterna embetsberättelse till Kongressen år 1886, för 14 bland de i sednare tid eller efter år 1881 derstädes anlagde jernbanor, deribland 6 om en längd af 13—33’/2 Svenska mil, och samtlige utgörande tillhopa 166 mil, anläggningskostnaden för Svensk mil uppgått i medeltal till 493,764 R:dr R:mt.
Dessutom har motionären, till upplysning angående anläggningskostnaden för mindre jernvägar i Sverige, bifogat uppgifter rörande 2:ne dylika i Wermland, nemligen Gammel - Stats-Utskoltets Utlåtande M 158. 3 kroppa och Storforss jernvägar, om tillsammans en Svensk mils längd, för hvilka den sammanräknade byggnadskostnaden endast utgjort 160,389 R:dr 76 öre R:mt.
Då ej mindre under de diskussioner, som i anledning af Kongl. Maj:ts under innevarande riksmöte allfitna nådiga Proposition angående Statens jernvägs-byggnadcr inom Riks-Stånden förefallit, blifvit yttradt, att Statens jernvägar borde och kunde utföras för mindre kostnad genom förenkladt byggnadssätt, än äfven, under Utskottets behandling af frågan om medels anvisande för fortsättning af de påbörjade stambanorna, blifvit framställde särskilda anmärkningar i nyssberörde och öfrige ofvan anförde hänseenden, hvilka anmärkningar af Utskottet delgifvits Chefen för Statens jernvägs-byggnader, har Utskottet frän bemälde
Chef till upplysning i ämnet fått emottaga 2:ne skriftliga anföranden med dertill hörande bilagor; af hvilka handlingar, deribland en promemoria rörande det vid Statens jernvägar antagne byggnadssystem med särskildt afseende å öfverbyggnaden och rörelse-materielen, finnes i sin helhet Utskottets Utlåtande JVs 86 bifogad, Utskottet i anledning af den nu väckta motionen ansett sig böra här meddela en kort sammanfattning.
Vid första ordnandet af de för Svenska Statens räkning företagna jernvägsanläggningarnes tekniska och ekonomiska angelägenheter, och afgörandet, huru banornas öfverbyggnad borde utläggas, spårvidden eller afståndet emellan rälerna bestämmas, samt lokomotiver och vagnar eller den så kallade rörliga materielen konstrueras, hade, enär såväl den jernväg, hvars anläggning då var påbörjad inom grannriket Norrige, sora äfven en här i landet under byggnad varande jernbana, emellan Nora, Örebro och Arboga, hvilken sednare, åtminstone till någon del ansågs komma att utgöra en gren af våra framtida stambanor, och, likasom den Norska jernvägen, kunna komma att ingå i det jernvägs-system, som blefve gemensamt för Skandinavien, erhållit ett afstånd emellan rälerna af 4 fot 8V2 tum engelskt mått, — nämnde spårvidd, som af 18S1 års Jernvägs-kommitté föreslagits för Svenska jernvägs-byggnaderna i allmänhet, och äfven vid utläggningen af de flesta Kontinentens och jemväl
Danmarks jernvägar antagits, blifvit för Sveriges stambanor bestämd.