Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Fondens tillgångar åter bestå, enligt hvad räkenskapeu för revisions-året utvisar, utom ett kontant belopp 1788 R:dr 45 sk. 3 r:st., af åtskilliga äldre fordringar i följd af utlemnade undsältnings lån, hvaraf en del innestående uti aflidne redogörares balancer; uppgående hela beloppet häraf numera till endast 10,611 R:dr 3 r:st.
Då dessa i allmänhet för omkring 30 å 40 år tillbaka uppkomna fordringar under lång tid oförändrade balancerats i räkenskaperne och föga anledning förefunnes att de numera 12 Stats-Utskoltels Utlåtande
M 13- kunde komma att indrifvas, syntes Revisorerne upprättandet af särskild hufvudbok för magasinsfonden hädanefter vara mindre behöflig!; och Revisorerne hemställa fördenskull, att denna räkenskap måtte för framtiden upphöra, i hvilket fall Kongl. Stats-koutoret, enligt Revisorernes tanke, borde anbefallas att, efter den ytterligare utredning, som i afseende å fondens fordringar och skulder kunde åstadkommas, verkställa ifrågavarande iiqvider och bokföra möjligen inflytande fordringsbelopp.
I anledning häraf har Kongl. Stats-konloret underdånigst anfört, hurusom, angående omförmälda mycket gamla skulders tillkomst och beskaffenhet, någon upplysning för det dåvarande icke kunde lemnäs, och att en utredning i ämnet måhända vore till föga gagn, enär under så många års förlopp något kraf icke försports och sannolikt vore, det fonden aldrig komme att berörde poster utgifva; med anledning hvaraf och enär fondens fordringar, om de, emot förmodan, komme lill större eller mindre del att inflyta, kunde af Kongl.
Stats-konloret mottagas och sedermera till Rikets Ständers Bank anordnas, vare sig att hufvudbok upprättades eller ej, Kongl.
Stats-kontoret i underdånighet hemställt, att, med bifall till Revisorernes förslag, Kongl.
Maj:t måtte i nåder förklara,' att hufvudbok öfver magasinsfonden ej vidare mätte uppgöras.
På grund af hvad sålunda blifvit i denna fråga upplyst, anser Utskottet, lika med Revisorerne, någon hufvudbok för magasinsfonden icke vidare vara erforderlig, och får derföre hemställa, det Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla om meddelande af nådig föreskrift, att särskild hufvudbok för magasinsfonden hädanefter icke bör upprättas, dock med förbehåll att nämnde fond fortfarande såsom hittills redovisas i rikshufvudboken och att i Kongl.
Stats-kontoret föras noggranna anteckningar öfver de i fondens hufvudbok balancerade fordringar och skulder med deruti möjligen inträffande förändringar. § 10. (48S7 års Rev.-ber. pag. 28.
FörbI. pag. 247.)
Vidare hafva Revisorerne förmält, hurusom vid rikshufvudbokeos uppgörande allt ifrån dess inrättande (år 1821) i afseende å bokföringen af de deruti intagne indelningar, det förfarande iakttagits, att uti de kolumner, som på inkomstsidan benämnas; »Enligt Rikets Ständers riksstat påräknade» och på utgiftssidan: »anslag enligt Rikets Ständers riksstals beräkning» icke, såsom benämningarne antyda, blifvit införda de uti riksstaten förekommande summor, utan de belopp, hvartill hvarje inkomsttitel eller utgiftsanslag enligt räkenskaperna befunnits hafva i verkligheten uppgått, samt att, för att utvisa skiljaktigheten i berörda hänseende emellan riks - Stats-Ulskottets Utlåtande 15.
15 staten och räkvnskaperne, en särskild tabell måst upprättas, hvilken erhållit benämningen: »Rikets Ständers riksstats beräkning, lämpad efter årets förhållanden».
Då, enligt hvad Revisorerne utredt, berörde skiljaktighet emellan riksstaten och räkenskaperne härleder sig derifrån, att markegångspriset å spanmål och andra räntepersedlar kan blifva högre eller lägre än hvad i riksstaten beräknats, men nämnde förhållande, enär samtlige dessa inkomster äro indelta till vissa verk eller personer, som uttaga beloppen af de skattskyldige, hvarken kunde föranleda till öfverskott eller brist för Statsverket, syntes det väl Revisorerne i detta hänseende likgiltigt, hvilka summor i rikshufvudboken upptogos såsom af Rikets Ständer på räknade, vare sig till inkomst eller utgift; dock som, enligt Revisorernes tanke, det vore oegentligt och äfven vilseledande att i en räkenskap upptaga andra summor än de, som uttrycka det i kolumnernas rubrik antydda förhållande, ansågo Revisorerne rättelse deruti böra vidtagas sålunda, att uti ofvannämnde 2:ne kolumner hädanefter måtte införas samma summor, som uti riksstaten, men att skillnaden emellan dessa och de i verklighet utfallande beloppen i särskild kolumn upptogos, hvarigenom upprättandet af förutnämnde särskilda tabell ej vidare skulle blifva behöfligt.
Då Utskottet jemväl för sin del funnit den af Revisorerne föreslagna, al Kongl.
Stats-kontoret underdånigst tillstyrkta åtgärd vara ändamålsenlig, såsom åsyftande förenkling af räkenskaperna, får Utskottet hemställa, det Rikets Ständer måtte uti underdånig skrifvelse anhålla, det Kongl.
Maj:t täcktes anbefalla vederbörande att vid rikshufvudbokens upprättande hädanefter vidtaga den af Revisorerne föreslagna, här ofvan omförmälda förändring. % U (1837 års Rev.-ber. pag. 33.
Utlåt. pag. 847. 1838 » » » 25.)
Rikets Ständers år 1855 församlade Revisorer hafva omförmält, hurusom vid granskning i Kongl. Kammar-rätten af 1852 års redogörelse för magasinsfonden blifvit anmärkt, att någon förteckning å de till värde af 1,937 R:dr 44 sk. upptagna inventarierna icke funnits räkenskapen bilagd, hvilken anmärkningsfråga då ännu var på Kongl. Kammar-rättens pröfning beroende.
Sedan vederbörande redogörare uti afgifven förklaring anfört, att dylik förteckning saknades och icke heller blifvit till honom af företrädaren aflemnad samt derjemte upplyst, att inventarierna skulle bestå af de i hans tjensterum i Kongl.
Stats-kontoret befintliga möbler och bokförråd, äfvensom af åtskilliga i andra kontor af nämnda embetsverk varande skåp m, m., har, enligt hvad 1857 års Revisorer inhemtat, Kongl. Kammar-rätten uti 14 Ståts-Utskottets Utlåtande M 13. skrifvelse till Kongl. Stats-kontoret af den 26
Maj 1856 hemställt, om icke ofvannämnde inventariebelopp kunde i räkenskaperna afskrifvas, men sistnämnda embetsverk, enär frågan om denna afskrifning ännu berodde på Rikets Ständers afgörande, genom beslut den 24 November 1856 förordnat, att summan tills vidare borde i fondens hufvudbok balanceras, hvaremot 1857 års Revisorer hemställt, det Rikets Ständer måtte medgifva, att nämnde inventariers värde, 1,937 R:dr 44 sk., mätte i magasinsfondens räkenskaper afskrifvas
Uti sitt algifna underdåniga utlåtande har Kongl.
Stats-kontoret förmält sig desto heldre tillstyrka bifall till den af Revisorerne gjorda hemställan, sorn ifrågavarande inventarier numera blifvit med Kongl.
Stats-kontorets öfriga lillhörigheter sammanblandade och icke kunna från dessa afskiljas; hvarjemte Kongl. Stats-kontoret upplyst, att öfver alla dess tillhörigheter en specifik förteckning är vorden upprättad, hvilken hos vederbörande tjensteman i Kongl. Stats-kontoret förvaras.
Vid dessa förhållanden finner Utskottet sig böra föreslå, det Rikets Ständer måtte medgifva, att nämnda inventariers värde, 1937 R:dr 44 sk.
R:ko, må i magasinsfondens räkenskaper afskrifvas; hvarom, i händelse af bifall till denna Utskottets framställning, underdånig skrifvelse till Kongl. Majit torde af Rikets Ständer aflåtas § *2.
(1838 års Rev.-ber. pag. 23.
Utlåt. pag. 226.) Bland magasinsfondens i hufvudboken antecknade fordringar förekommer, enligt hvad Revisorerne omförmäla, en post å 236
R:dr 15 sk., utgörande försäljningsmedel för vid Umeå kronomagasin år 1831 försåld spanmål, men den vid hufvudboken såsom verifikation bifogade kassaräkning för Umeå magasin upptager samma fordran till ett belopp af 380 R:dr 44 sk. 5£ rist., hvilken skiljaktighet
Revisorerne fördenskull anmärkt till vederbörande redogörares förklaring.
1 afseende å denna anmärkning har Kongl. Stats-kontoret i sitt underdåniga utlåtande yttrat, att nämnde magasins kassaräkningar för år 1849 och de följande åren upptaga såsom utestående på 1831 års undsättningsmedel 380 Ridr 44 sk. 5^ rist., men att Bokhållaren i f. d. magasins-kontoret Bille, som numera aflidit, befunnits hafva i 1849 års räkning vid denna post tecknat i »Återstå ej mera än 236 Ridr 15 sk.
Banko»; att derefter denna sednare summa fortfarande i de följande årens hufvudböcker införts, utan att grunden till den af Bille gjorda anteckning kunnat af hans efterträdare utfinnas, hvarföre Kongl. Stats-kontoret låtit förständiga vederbörande i orten att inkomma med de upplysningar i berörda hänseende, som möjligen kunde anskaffas, hvarå något svar likväl icke, då det underdåniga utlåtandet afgafs, hade ingått. Slats-Ulslcollels Utlåtande M 13.
Utskottet har, vid behandling af detta ärende, vidare inhemtat, att Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Westerbottens län, uti till Kongl. Stats-kontoret den 5 Augusti innevarande är aflåten skrifvelse, anmält, att någon upplysning om orsaken till anmärkta skiljaktighet ej kunnat af de hos Kongl. Majlis
Befallningshafvande förvarade handlingar och räkenskaper åstadkommas, men att Kongl. Majlis Befallningshafvande, till följd af erhållen föreskrift från Kongl. Kammar-rätten att vidtaga sådana åtgärder, att omförmälda jemte vissa andra uti magasins-räkenskaperna för de äldre åren balanserade fordrings-poster måtte varda indrifne eller till afskrifning befordrade, genom den 20 Juli innevarande år meddeladt utslag, som blifvit Kongl. Kammar-rättens pröfning undersläldt, förordnat, att ifrågavarande balanserade poster skulle uti kronomagasins-räkenskapeine afskrifvas; och då förevarande fråga således nu är beroende uppå vederbörande embets-myndigheters pröfning, torde densamma lör närvarande icke till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. § *3 (1858 års Rev.-ber. pag. 26.
Utlåt. pag. 227.)
Med anledning deraf, att göromålen för den i Avesta anställde kronoinspektor på sednare tider, i följd af nedsättning i afraden för Fahlu kopparverk, i betydlig mån minskats anhöllo Rikets sednast församlade
Ständer uti underdånig skrifvelse hos Kongl. Majit, att nämnde tjenst måtte, derest densamma icke vidare vore behöflig, utan koppar-uppbörden kunde af kronobetjeningen Öfvertagas, varda vid innehafvarens afgång indragen; och har, efter det Kongl. Stats-kontoret i denna fråga afgifviU underdånigt utlåtande och dervid af anförda skäl ansett hinder för en slik indragning ej möta, Kongl. Majit, vid föredragning af Rikets Ständers ofvanberörde skrifvelse, den 11 Februari innevarande år i nåder förordnat, att nämnde tjenst skall vid nuvarande innehafvarens afgång indragas samt bestyret med emottagandet och afsändandet eller utlemnandef. af Kronans afrads-koppar derefter af kronofogden i orten, mot behörig redovisning, öfvertagas; — hvilket Utskottet ansett sig böra för Rikets Ständer anmäla.
Post-verket. § 14 {1857 års Rev.-ber. pag. 15.
Utlåt, pag 526. 1858 » » » 10. » » 229.)
Med förmälan om hvad under revisions-åren blifvit gjordt för postförbindelsens lättande med utlandet hafva 1857 års
Revisorer fästat synnerlig uppmärksamhet 16 Stats-Utskottets Utlåtande JW 15. dervid, atl icke någon närmare post-konvenlion ännu blifvit afslutad med Norrige, och atl Sverige i detta hänseende fortfarande befunne sig på en mera främmande ståndpunkt till bi ödralandet, än till åtskilliga utländska makter.
Uti sitt, i anledning häraf, afgifna underdåniga utlåtande förmälde Kongl.
Generalpoststyrelsen, att någon konvention, i den form sådana vanligen upprättas, väl icke vore afslutad emellan Sverige och Norrige, emedan en sådan icke kunde ega turn emellan länder med samma konung, men deremot hade Kongl. Majit, genom nådigt bref den 15 Juni 1849, gillat och fastställt ett, efter dertill erhållet nådigt uppdrag, af dåvarande Öfver-postdirektören, i samråd med från Norska sidan utsedd fullmäktig, Stats-rådet Stang, upprättadt förslag, innefattande bestämmelser angående postförhållandena emellan Sverige och Norrige, att tillämpas från den 1 Augusti sistnämnde år.
Oaktadt hvad Kongl. General-poststyrelsen sålunda upplyst och hvarom, enligt 1858 års Revisorers åsigt, näst förut församlade Revisorer antagligen icke saknat kännedom, förnyade 1858 års Revisorer ofvanberörde anmärkning, med förklarande, att dermed afsåges det frankerings-tvång, som vid brefbefordring mellan Sverige och Norrige egde rum, under det att ofrankerade bref kunde från hvartdera af de förenade rikena afsändas till nästan hela det öfriga Europa.
Visserligen hade, enligt hvad Revisorerne inhemtat, skriftvexling emellan Svenska General-poststyrelsen och Kongl. Norska Regerings-departementet for det Indre under år 1857 egt rum, i ändamål att få berörde frankerings-tvång afskaffadt, men emedan öfverenskommelse ej kunde träffas om porto-afgiftens belopp, hade denna skriftvexling icke föranledt till något resultat.
Då likväl detta hinder, enligt Revisorernes tanke, lätteligen kunde undanrödjas, önskade Revisorerne att den af dem föreslagna åtgärd måtte så fort som möjligt åstadkommas.
Med anledning deraf tillkännagaf Kpngl. General-poststyrelsen uti underdånigt utlåtande, att denna fråga blifvit, genom memorial den 4 Oktober 1858, Kongl.
Majits nådiga pröfning underställd och, i sammanhang dermed, en revision af beslämmelserne den 15 Juni 1849 i underdånighet föreslagen.
Utskottet har, vid behandling af förevarande ärende, vidare inhemtat, attKongl.
Majit, i anledning af ofvanberörde underdåniga memorial, den 15 November innevarande år fattat nådigt beslut, hvarigenom anmärkta frankerings-tvång kommer att upphöra; och torde vid sådant förhållande denna anmärkning få förfalla. § is (1857 års Rev.-ber. pag. 17. Utlåt. pag. 326. 1858 » » » 39. » » 229.)
Post-verket hafva Revisorerne vidare andragit följande: a) Siats-Utskottet,i Ullålande M 15- a) Beträffande de ofta inträffade poströfverierna, att 4833 års Revisorer yttrat, bland annat, ali, de ansågo det vara af vigt, det kraftiga åtgärder för framtiden vidloges, hvilka i nämnde hänseende medförde mera trygghet för såväl det allmänna som den enskilde, än dittills egt rum.
Dels med anledning deraf, dels ock med hänseende till de derefter förnyade angreppen å allmänna posten, ingal' Kongl. General-poststyrelsen den 23 Mars 1834 till Kongl. Maj:t ett underdånigt förslag angående åtgärder till förekommande af poströfverier, hvilket förslag, hvaröfver Kongl. Slats-kontoret afgaf infordradt underdånigt utlåtande, den 3 Juli samma år af Kongl. Maj:t dock återremitterades till General-poststyrelsen för åtskilliga upplysningars och utredningars afgifvande; men då sådant ännu vid 4837 års Statsrevision icke blifvit fullgjord t, funno Revisorerne anmärkningsvärd^ att detta ärende, elter så lång tids förlopp, ännu var beroende på handläggning af bemiilte Styrelse; och jemte förmälan hurusom Rikets Ständer uti underdånig skrifvelse den 22 April 4837 anhållit, att de å assurans-afgifterna uppkommande öfverskott, för så vidt de ansågos icke behöfva för blifvande ersättningar reserveras, mätte få användas till posl-trnnsporternas betryggande, yttrade Revisorerne den åsigt, att det vore af högsta vigt, det åtgärder med det snaraste vidtoges, hvarigenom nödig säkerhet för postföringen förenades med en tidsenlig lättnad i personaltrafiken.
Uti sitt, i anledning häraf, afgifna underdåniga utlåtande anförde Kongl.
General-poststyrelsen, att det ofvan omförmälta förslaget vore bygdt hufvudsakligen på förutsättningen, att
Styrelsen skulle få hafva ett slags riintelöst kreditiv eller upp- och alskrifnings-konto hos Landtränterier och Tullkammare äfvensom hos Rikets Ständers Ranks lånekontor i landsorterna; hvarjemte Styrelsen, för posternas betryggande, fästat vigt vid inrättandet af paketposter med person-befordring, hvilket åter stöde i samband med ordnandet af postskjutsen och rättighet för Postverket att under vissa betingelser påfordra gästgifvarskjuts, men då emellertid i sistnämnde hänseende icke något blifvit bestämdt samt Kongl.
Stats-kontoret och Kongl.
General-tullstyrelsen, hörde i ämnet, förklarat, att den af Poststyrelsen begärda depositions- och assignaJionsrätt hos Landtränterier och Tullkammare mötte svårigheter, som ej kunde undanrödjas, hade hela grunden för Styrelsens förslagsbyggnad så att säga ramlat och Styrelsen såge sig ej i tillfälle att sätta något annat i stället.
Då dessutom under tiden och i anledning af Styrelsens förslag i ämnet, Rikets Ständer förordnat, alt Banken och dess lånekontor i landsorterna skulle för postremisser emottaga deposition och gifva anvisningar, hvilket än vidare utsträcktes genom Stockholms Enskilda Rank och öfriga Privatbanker, syntes det Styrelsen vara skäl för banden att afvakta hvad på sådan väg kunde åstadkommas och verkningarne deraf; och hade, på dessa förenade skäl, Poststyrelsen, villrådig hvad hon under dåvarande förhållanden skulle föreslå, ansett sig löranlåten och nödsakad att låta ärendet hvila.
Brot. 1859 A 1860.
A Sami 1 Afd. 6 Höft. 3 Stats-Utskottels Utlåtande M 15.
Enär något yttrande, i följd af ofvannämnde Kongl, remiss den 3 Juli 1854, då annu icke ingått från bemälte Styrelse, hade 1858 års Revisorer, som ansåge att ofvan anförde omständigheter icke innefattade något egentligt hinder för Styrelsen att med ärendet taga befattning, funnit sig böra fästa Rikets Ständers uppmärksamhet på detta långa dröjsmål med handläggningen af ett ärende af så stor vigt för det allmänna.
Härpå genmälde nämnde Styrelse allenast, alt underdånigt utlåtande, till följd af ifrågavarande nådiga remiss, under den 11 Oktober 1858 blifvit af Styrelsen afgifvet. b) I fråga om åtgärders rådtagande förnämligast i afseende å posters befordrande med ångfartygs-lägenhet eller på jernväg, att 1857 års Revisorer framställt den önskan, att då erfarenheten länge ådagalagt behofvet af väsendtliga förbättringar i post-anstalternas ordnande, Kongl.
General-poststyrelsen, sedan då mera betydligt större tillgångar funnes för detta ändamål att tillgå, måtte med all skyndsamhet vidtaga de åtgärder, som i sådant afseende kunde finnas lämplige, hvarvid i första rummet borde, enligt Revisorernes tanke, tillses att så väl bref som tidningar måtte, närhelst sådant kunde ske, befordras med ångfartygs-lägenhet eller på jernväg.
I anledning häraf genmällc Kongl. General-poststyrelsen, uti sitt underdåniga utlåtande, dels att bref och tidningar alltid försändas med ångbåt eller på jernväg, der sådant lämpligen kunde ske, men att det berodde på ångbåts-rederiernes godtfinnande om och på hvilka vilkor de ville medföra post, dels att Postverket ej kunde betala porto för tidningar och fribref, enär porto ej för desamma af Post verket uppbures, och icke heller för betalta bref porto-andelar till ångfartyg mer än en gång, emedan, om ett med ångfartyg ankommande bref, för hvilket rederiet erhållit halft porto, ytterligare sändes med ångfartyg emot halft porto äfven till deltas rederi, Postverket deraf ej finge någon behållning, dels ock att de jernvägar, hvarå kommunikation egde rum, då ännu vore så få och kommunikationen så afbruten, att post-befordringen derå varit och ännu en tid torde blifva in skränkt till en obetydlighet.
Härvid erinrade 1858 års Revisorer, att då Rikets Ständer vid de tvänne sednaste riksdagarne anvisat öfverskotten å Postverkets inkomster att användas till post-anstalternas utvidgande och förbättrande, det syntes Revisorerne föga sannolikt, att General-poststyrelsen skulle, i följd af bristande tillgångar, varit urståndsatt att i sådant afseende vidtaga erforderliga åtgärder, hvilken förmodan äfven funne stöd af räkenskaperna för revisions-året, hvilka utvisade att
Post verkets nettobehållning ganska betydligt tillvext.
Vid sådant förhållande funnes, enligt Revisorernes åsigt, ej något skäl, hvarföre, exempelvis, användandet af jernvägar såsom befordringsmedel för posten skulle behöfva uppskjutas till dess ett helt järnvägsnät kutide i en framtid varda utsträckt öfver hela landet, då begagnandet af de tillfällen, som redan voro för Stats-UUkolMs Utlåtande M 13. 19 handen, skulle medföra väseudtliga fördelar för, allmänheten inom en stor del af riket och ]>ä samma gång tillskynda de postskjutskyldige en icke obetydlig lättnad och postföringen en ökad säkerhet.
Att försändningen af bref och tidningar på jernväg och med ångfartyg alltid skedde, när sådant lämpligen kunde ega rum, vore visserligen af Poststyrelsen uppgifvet, men då bedömandet af hvad dervid kunde vara lämpligt eller ej berodde af olika åsigter, syntes denna förklaring
Revisorerne föga tillfredsställande.
För sin del hyste Revisorerne den öfvertygelse, att en tidsenlig förbättring af postväsendet icke kunde vinnas med mindre, än att ofvannämnde hastigare kommunikations-austaller blefvo, öfverallt der sådane funnos att tillgå, icke, såsom dittills, endast undantagsvis, utan allmänt och uteslutande använde såsom poslbefordringsmedel, dock så att den ifrågaställde förändringen icke föranledde till indragning af de vanliga landposterna, som i allt fal! måste uppehålla förbindelsen lill orter, belägna emellan jernvägs- och ångfartygs-stationerna.
I öfrigt och då General-poststyrelsen, enligt hvad Revisorerne, på grund af dess ofvan anförda yttranden, funne sig kunna antaga, i afseende å det allmänt insedda behofvet af post-anstalternas ändamålsenligare ordnande, fortfarande hyste betänkligheter, hvilka icke, enligt Revisorernes tanke, torde kunna höfvas genom hvad Revisorerne framställt, ansågo sig Revisorerne böra hemställa, huruvida Rikets Ständer icke skulle anse lämpligt att i underdånighet fästa Kongl. Maj:ls uppmärksamhet på angelägenheten deraf, att åtgärder blefve vidtagna, hvarigenom postväsendet mätte komma att motsvara nutidens ökade anspråk på snabbare kommunikation i förening med större säkerhet för postbefordringen.
General-poststyrelsen afgaf i anledning häraf det underdåniga utlåtande, att enär på Rikets Ständers egen begäran en Kommittée då vore sysselsatt med uppgörande af förslag, angående hufvudgruuden för all postbefordring, skjutsskvldigheten och dermed sammanhängande vidtomfattande reformer i hela postväsendet, någon annan förklaring från bemälte
Styrelses sida icke vore påkallad, äu att Styrelsen icke kunde underlåta att ställa sig till underdånig efterrättelse, bland annat, Kongl. Maj:ts, uti nådigt bref den 19 November 1838, gifna föreskrift att »hvad angår frågan om posters befordrande med ångfartyg, som göra reguliera turer, och på jernvägar, som äro eiler blifva upplålne till regelbunden trafik, Styrelsen eger, der sådant utan väsendtliga olägenheter och ökade kostnader för Postverket låter sig göra, begagna dessa utvägar till posternas befordran» c) Angående det höga priset å utländska tidningar och periodiska skrifter, att Revisorerne, i anledning af det allmänt kända förhållande, att utländska tidningar och periodiska skrifter, som genom Postverkets försorg tillhandahöllos allmänheten, uppgingo till ett särdeles högt pris, ansett det vara önskvärd! att nämnde olägenhet kunde i någon mån afhjelpas.
För frågans utredning hafva Revisorerne meddelat de upplysningar, att genom Kongl, brefvet den 29 Juli 1851 blifvit förordnad!, att de personer, som icke 20 Stats-Utskottcts Utlåtande JM IS. ville begagna enskildt ombud till utländska tidningars och skrifters inlemnande å Svenska postkontoren i Hamburg och Greifswald, eller å vederbörande utländska postkontor, utan reqvirerade desamma genom Postverket i Stockholm, skulle, erlägga betalning för sådana tidningar eller skrifter elter en särskild taxa, som ÖfverPostdirektören egde att, efter sig företeende omständigheter, för hvarje år fastställa, och hvilken taxa, med undantag af en efter prenumerations-summans storlek lämpad procent för risk och remisskostnader, icke i något fall finge öfverstiga hvad hvarje tidning eller periodisk skrift, genom enskildt ombud anskaffad, skulle kosta med beräkning af priset å afsändningsorten och transito-afgiften; att någon inkomst af den sålunda bestämda afgiften likväl icke lillllutil postkassan, utan hade densamma delats emellan åtskilliga Posl-tjenstemän och att Kongl.