Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Betänkånile Nio 139; val Herr Kyrkoherden hyths som Herr Rosenqvists redactionsförslag , hvilket senare angar ansvar å Domare, ej blott för orätt dom, utan äfven för felaktig hänvisning till ändringssökande, yttrat, att, då 12 §. i l1 Cap, Rättegångs-Balkeu, efter Utskottets omi döme , innehåller så tillräckliga och ändamålsenliga föreskrifter , att , vid deras sorgfä 1 liga tillämpning, hvarken en genom Domarens antingen vårdslöshet eller oförstånd eller ock uppsåtliga orättvisa lidande part kan gå miste om upprättelse och skälig ersättning , eller Domaren undgå det ansvar, hans förseelse förtjenar, Utskottet funne hvarken någotdeia af de förslag, Motionairerne framgifvit, vara lämpligt, eller i öfrigt nå-, gon ändring af ifrågavarande lagrum behöflig.
Då det sålunda är uppenbart, att Utskottet utlåtit sig, icke endast öfver frågan om ansvar för orätt dom, utan i allmänhet om ansvar för
Domares förseelser, som af vårdslöshet eller oförstånd eller uppsåtlig orättvisa hä?'flyta, saint lika otvifvelaktigt är, att origtig hänvisning till ändringssökande, så framt den tillkommit af vårdslöshet eller oförstånd eller med uppsåt , måste anses såsom en förseelse, lära Rikets Ständer finna, att Herr Rosenqvists anmärkning är helt och hållet obefogad.
Vid - LagUtshaluls BnifhtaniU N.-o i.1g. 17 Vidkommande äler Herr Rosenqvists här ifrågavarande förnyade förslag; så vore det väl tillräckligt att erinra, att, då samtlige Riks-Stånden bifallit Utskottets ofvanberörde Betänkande , hvart 1 il 1sty rkes , att Herr Rosenqvists deri /Upptagne förslag, hvilket, så vidt det rörde ansvar å Domare för oxigtig hänvisning, var af hufvudsakligen enahanda innehåll som det nu framställda l frågan rätteligen är att anse såsom redan afgjord och förfallen.
Utskottet vill dock till de skäl, som i dess förra Utlåtande äro andragne, här lägga, att, ehuru hänvisning till andrirsgssökande icke egentligen har egenskapen af ett domslut, den likväl är en så beskaffad domareåtgärd, att felaktigheter, sorn derutinnan kunna begås, måste bedömas efter de i 1 Cap. u §.
Rättegång» - Balken stadgade grunder; art icke hvar och ert felaktig hänvisning bör föranleda till ansvar
S Domaren , som den meddelat, helst, i anseende till nu varande splittring i domstolsinräftningen , gränsen emellan Domstolarnes jurisdiction stundom är högst otydlig och obestämd — flere andra härvid förekommande tvifvelaktiga fall att förtiga; samt ändtligen att, då erfarenheten visar, att Domare, som emot tydlig
Lag gifver part orig.’ tig föreskrift om hvad han till ändringssöBih* till Rikt-St.
Igzg MÅ 1S29. 7 Simi, 1 Afd. 2 S-.dje B.t. 1:sta H\t, j§ LagUtskottets Betänkande N o tjgoc/i 140, kande har att iakttaga , icke, om han derföre tilltalas, undgår ansvar för skada eller onyttig kostnad , som parten derigenom tillskyndas. något ytterligare stadgande härutin. nan ej är af behofvet påkalladt.
Utskottet, som , vid detta förhållande, anser öfverflödigt att granska förslagets deta i I e r och ådagalägga deras olämplighet, får alltså endast förnya sitt tillstyrkande, att motionen må lemnäs utan afseende.
Stockolm den i4 Novemder 1829^ N:o 140.
Ånlom till Exped.
Utskottet den xi Nov. 182g.
Betänkande, i anledning af anmärkningar vid Utskottets Betänkande N:o 28* öfver £,ag\]fskottets Betänkande N:o >40- J9 Herr Carl von Quantens samt Riksdags-Fullmägtigen Olof Olssons från Vermlands Län Motioner, angående oinskränkt rättighet till flottning och fårdande i alla flott- och förbara Sjöar och Floder, m. m.
Vällofi ige Borgare-Ståndet och Hedervärda Bonde-Ståndet hafva till Lag-Utskottet återremitterat ifrågavarande Betänkande, hvilket Högloflige Ridderskapet och Adeln samt HögvÖrdige Preste-Ståndet bifallit.
De anmärkningar, som hos Välloflig» Borgare-Ståndet blifvit framställde och föranledt Betänkandets återförvisning, sammanstämma i det yrkande , att, då Lag-Utskottet betraktat frågan endast från den juridiska synpunkten , i hvilket afseende någon erinran mot giltigheten af de skäl, på hvilka Utskottets afstyrkande Utlåtande sig stödjer, ej förekomme, men Olof Olssons motion tillika bordt i oeconomisk hänsigt skärskådas , Lag-Utskottet måtte, i förening med Allmänna Besvärs- och Oeconornie-Utskottet , å nyo taga ämnet i öfvervägande.
W LagTJ t slottets Betänkande N:o 140, Hos Hedervärda Bonde-Ståndet åter är äf flera bland dess Ledamöter yrkadt , dels att, då Kungsadra ursprungligen är en det allmännas egendom , den alla äro berättigade att begagna , en sådan rättighet bör åter» ställas, och alla deri gjorda inskränkningar undanröjas, dels att en allmän oell noggrann undersökning måtte anställas , till utrönande af anledningen och grunden, hvarföre denna rättighet på vissa orter allmänheten förnekas, dels ock att Lag-Utskottet måtte i en enda Författning sammandraga och efter ti-j dens kraf lämpa de serskilda , spridda stad-j ganden , sora bestämma alla förhållanden er mellan egarne af flottbara strömmar, och dem,' som vilja trädvaror derå transportera.
I anledning häraf får Utskottet vört!-, samt tillkännagifva, att Utskottet funnit i-i frågavarande motioner, hvilka endast till detta Utskott blifvit remitterade , icke vara af deni beskaffenhet eller vigt, att, till öfverläggning derom , sammanträde med Allmänna Besvärs- och Oeconomie-Utskottet , i anledning af 45 5. i Riksdags-Ordningen , erfors drades ; att den i ofvanberörde måtto äskade allmänna undersökningen är ett ämne, som icke tillhörer Lag-Utskottets behandling; att det ifrågaställda sammandraget af alla För-< fattningar, som angå Kungsådra , hvarkenblifvit af Molionairerne askadi, eller, i allt LagUts&ottets Betänkande 2V:ö l4oi *f fall, kan hänföras till föremålen för Utskottets bestämmelse ; samt att
Utskottet i sjelfva saken ej har något att tillägga de skäl, som i Betänkandet äro anförde ; finnandes Utskottet för öfrigt så mycket mera onyttigt , att omständligare , än nu skett , anmärkningarna upptaga och med svar bemöta , som , efter hvad ofvannämndt är, tvänne Riks-Stånd, i enlighet med Utskottets tillstyrkande, motiorerne afslagit; i följd hvaraf frågan, jemlikt Regerings - Formens 87 §, redan är att såsom förfallen anse.
Stockholm den 14 Nov. i8J3* N.o 141. inkom till Expeditions-Utskottel den 21 Noremb, 1829; Utlåtande, 1 anledning af anmärkningar vid Utskottets Betänkande N;o 47, öfver de af Herr Bo Christ.
Roos och Riksdagsfullmägtigen Petter Pettersson från Calmare Län gjorda förslag till stadgande11, hvarigenom ma förekom - 32 L ;g Uttkottets Utlåtande N:o 14 l. inets, att persotter, som uppnått myndighets - ålder, men blifvit under förmyndare ställde, under detta omyndighetstilist ånd åsamka sig gäld. f De anmärkningar, i anledning hvaraf Utskottets ofvanberörde Betänkande är fran Högloflige Ridderskapet och Adeln samt Hedervärda Bonde-Ståndet till Utskottet återfnrvisadt, hafva blifvit framställde, hos förstnämnde Stånd, af Herr Grefve N. Snoilshy och Herr Bo Christ.
Roos samt, hos det sistnämnda, af Riksdagsfullmäktige Petter Pettersson från Calrnare Län, Nils Mansson från Malmöhus Län och Casper Wijkman från Upsala
Län, med hvilke flera af Ståndets Ledamöter sig förenat, och åsyfta hufvudsakligen att ådagalägga, att det i Kongl. Förordningen den il Maji 1774 föreskrifna kungörandet örn en efter
Lag myndig persons återförsättande i omyndigbets-tillstånd, är för ändamålet otillräckligt; att, om den omyndig förklarade flyttar till annan ort, der han förut ej är känd, och om han der eger fast egendom eller bekläder offentligt embete, allmänheten saknar anledning att betvifla hans rättighet eller förmåga att öfver sitt gods sjelf råda, och således icke kan taga sig till vara för vådan att med honom inlåta sig i afkand - LagLJtskotuts Utlåtande N:o i4i.' 23 lingar j att kungörelsen om en sadan persons omyndighets-tillslånd derföre borde en gång om året, eller åtminstone hvart tredje år, i allmänna tidningarne förnyas, samt lika ofta uppläsas från predikstolarna i den Stad eller det Härad, der den omyndige har sitt hemvist ; och att det är billigare, att den, som för oordentlighet blifvit dömd oskicklig att sjelf förvalta sin egendom, erfar obehaget af den nesa, hvarmed ett dylikt kungörande må vara iörknippadt, än att andre skola, af ovetenhet om ett förhållande, som de icke egt skäl att misstänka, på honom blifva bedragne.
Utskottet, som ej underlåtit att vid öfvervägande af denna fråga, då den första gången hos Utskottet förevar, åt berörde redan af Motionairerne framställda anmärkningar egna den uppmärksamhet, de utan tvifvel förtjena, men som det oaktadt ansett sig böra afstyrka motionernes bifallande, har ej funnit de skäl vara vederlagde , på hvilka Utskottet grundat sitt Utlåtande, och hvartill Utskottet nu endast får lägga, att det yrkade förnyade kungörandet skulle, i anseende till den ökade skymf, hvarföre den under förmyndarevård satta personen derigenom blefve blottställd, ofta försvåra Och stundom alldeles omöjliggöra utvägen att förmå den, som vanvårdar sin egendom, att sjelfvilligt underkasta sig förmynderskap, _ en utvägj 34 JLogXJttkotttts Utlåtandt N:o i41 och 14a - hvarpå hela familier* välfärd ej sällan beror, —• och att denna utväg ej bor tillstängas för att afvärja föliderne af deras oförsigtighet, sorn ingå alhandlingar, ulan att ega eller förskaffa sig tillförlitlig kännedom om den, med hvilken de afhandla.
Att omständligare upptaga och besvara ifrågavarande anmärkningar, anser Utskottet onyttigt, enär Utskottets Betänkande redan är af Högvördige Preste-Ståndet och Vällofl.
Borgare-Ståndet gilladt, och fiågan följaktligen, jemlikt 8 7:de § i Regeringsformen, feifallit.
Stockholm den 14 Nov, 1825.
N:o 14a.
Utskottet den 21 Noremli. rgz?» Utlåtande, i anledning af anmärkningar vid Lag-Utsicottets Betänkande N:o id, öfver Herr Contrac-tsprosten A. Z.
Pe~ terssotis förslag till en Lag, L<i§Ul$kolte’.s Uildtandie N:o i4a. a5 att, då oenige makar, som af tinder gången varning ej luta sig rätta, blifva för kif och osämja ställde under tilltal vid verldslig Domstol, DomCapitlet mä eg a att tillåta makarne flytta från hvarandra, under den tid rättegången varar, m. m, Omförmälde Betänkande är från Högvördige Preste-Ståndet, Vällofl. Borgare-Ståndet och Hedervärda Bonde-Ståndet till Lag-Utskottet återförvisadt , i anledning af följande anföranden, anmärkningar och yrkanden: 1:0 A£ Herr Contractsprosten Peterson, med hvilken flere af Högvördige Preste-Ståndets Ledamöter sig förenat, att hans ifrågavarande förslag egentligen åsyftat endast ett för. kortande af den till skillnad i säng och säte ledande omväg, vid sådane tillfällen, då endera Makan äfventyrar en fortsatt, för lif och lemmar vådlig misshandling af den andra, men icke minskning i varningsgraderne eller undanröjande af hindren för äktenskapsskillnad ; att fördröjandet af nämnde skillnad ej vore någon fullkomlighet i Lagen, utan borde Domaren ega att, vid dylika äfventyrliga fall, densamma bevilja, utan att förut döma till böter; att, om än de manga föregå* 26 LagUtskotrets Utlåtande N:o 142. ende åtgärder, som nu äro föreskrifne, ansåges för äktenskapets helgd nödvändige i de händelser, dä bägge Makarne äro till oenigheten vällande, de likväl icke voro rättvise, dä endera Makan hr oskyldig; att Lagen derföre borde åtminstone i så måtto ändras, att antingen, med förbigående af de i 14 Cap. l § Giftermåls-Balken stadgade böter, skillnad till säng och säte må kunna, vid första inställelsen inför rätta, beviljas, när 3f undersökningen finnes, alt den ena Makan är oskyldig och genom sammanboendet med den andra blottställd till lifvet, eller att bägge Makarne äro till missämjan vållande och lifsfara för handen; eller ock, att
Domaren må förklaras berättigad att, vid nämnde förhållanden, antingen tillåta endera Makan att, under rättegången flytta 'från den andra, el. ler ock vidtaga andra åtgärder till skyddande af den oskyldiga Makans lif och helsa, hvilket vore så mycket lämpligare, som, då irenne varningar ej hulpit, böter ej eller kunde verka förbättring i den våldsammes lynne och tänkesätt. 2:0 Af Herr Prosten Forslind’, att han desto hellre förenade sig med Herr Contractsprosten Peterson i den af honom föreslagna jemkningen af motionen, som de för äktenskapsskillnader, såsom nödvändiga ansedda, försvårande förmer derigenom ingalunda in - LagUtskotlels Utlåtande Nto 142. 97 skränktes.
Ehuru det icke vore att hoppas, att äkta Makars störda frid och endrägt kunde genom böter återställas, ville dock Herr Prosten ej ogilia den juridiska tron på deras tjenlighet och verksamhet; och fastän skillnad till säng och säte, på endera Makans uttryckliga begäran, vid rättegångens början, af
Domaren beviljades, kunde ju tid för sky 1— digheten, att till den öfvergifna Makan återflytta, föreläggas, och vitén för underlåtenhet deraf, den ena gången efter den andra, bestämmas så länge det funnes lämpligt.
Tilläfventyrs skulle äktenskaps skillnadernas antal, genom förslagets antagande, ökas, men säkert skulle ock antalet af olyckliga äktenskap och rysliga äktenskapsscener derigenom minskas. 3:o Af Herr Contractsprosten Agrell". att, då lång tid emellan Tingen förflyter, det borde bero på Pastor och Kyrko-Råd, nät faran för den oskyldiga Makans lif vore uppenbar och stor, att under tiden förordna de oenige Makarnes flyttning ifrån hvarandra. 4:0 Af Herr Contractsprosten Heurlin: att böter vore ett olämpligt medel till Makars återförenande, enär detta straff icke lika drabbar den rike, som den fattige, hvilken senare ej sällan finge, i brist af tillgång, af - 38 Lag-Utskottets Utlåtande N:o 14a. tjena elem med fängelse vid vallen och brod, eller ock sättes utur stånd att försörja sina barn; hvarföre andra bestraffningsgrader för oeniga Makar borde påfinnas. 5:o Af Herr Biskopen Doctor Faxe, i hvars yttrande jemväl flere af Ståndets Ledamöter instämt: att äktenskapsskillnaden gerna må genom varningar, föreställningar och bestraffningar fördröjas; men att Lagen icke må stadga det, som är overkställbar!, eller fordra lydnad i de fall, der lydnaden skulle vara vådlig för lifvet, eller föreskrifva vilen, der dessa antingen icke verka till sitt ändamål, eller, om de verka, försätta en lidande i daglig lifsfara.
Om den förorättade Makan gjorde sig förfallen till böter för bristande åtlydnad af Lagens föreskrifter, så blefve den af Domstolen ansedd lika vållande till den fortsatta oenigheten, som den förorättande, och detta vittnade icke om en billig och vis lagstiftning.
Nödvändigt syntes derföre det stadgande, att, om vid Domstolen utrönes, att den ena Makan, genom tvungen återflyttning till den andra, blottställes för lifsvåda , det må ankomma på Domarens pröfning att tillåta den förorättade att, under tvistens fortsättning, vistas annorstädes, än i Makarnes gemensamma bo» Bättre vore det ock för samhället, för de tvistandes närmasts omgifning , för det sanna äktenskapets LagUtskottets Utlåtande N:o 143.
99 helgd, alt olycklige äktenskap snart upplösas,' än att de, genom utvägar, som strida motan-' damålet, uppehållas. 6:0 Af Herr Prosten Elfström', art erfarenheten bevittnat, huruledes, då de tre första i Författningarne stadgade varningsgraderne för äkta Makar saknat åsyftad verkan, samt bitterheten och våldsamheten, genom lagföring och ådömde böters uttagande, serdeles hos den lägre och minst bemedlade folkclassen, uppnått en vådligare höjd, följden nästan alltid, och med högst sällsynta undantag, varit den, att de oenige Makarne egenmägligt tills vidare skiljt sig ifrån hvarandra, och att sålunda, med öfverträdelse a£ Lag, ett förhållande uppstått, hvars förekommande det skulle hafva varit om ej en fullkomlig omöjlighet , dock föga annat än en verklig grymhet att söka förekomma, och hvilket derföre äfven kunde af Lagen billigas, utan att allmänna tänkesättet skulle derigenom missledas till ett lättsinnigt begrepp om äktenskapets genom både gudomlig och mensklig lagstiftning förvarade helgd elleg om viikoren för detsammas upplösning. 7:0 Af Herr Noréus, i hvars anförande flere af Vällofl. Borgare-Ståndets Ledamöter instämt: att han, med gillande af Herr Lané degréus vid Betänkandet fogade serskilda 3o LaglJiskotteis Utlåtande N:o i4a. mening, funné det ändamålsenligt, att på Domstolen* pröfning finge bero, huruvida o* enige Makar må ega att, under rättegången bo åtskilde, hvilken pröfningsrätt skulle, om den uppdroges åt Domstolen, blifva lika gagnelig, som den blelve litet verkande, i falt den öfverleinnades till Domcapitlen. 8:0 Af Riksdagsfullmägtigen Ariders Danielsson från Elfsborgs Län , biträdd af flere bland Hedervärda Bonde-Ståndets Ledamöter : att han godkände de arne första af de motiver, på hvilka Utskottets Utlåtande stödjer sig, nemligen att
Domcapitlen icke äro behörige att meddela tillåtelse till skillnad i säng Och säte , medan rättegången varar, samt att
Förmyndare ej lämpligen kan tillsättas, innan mannen blifvit dömd oskicklig att utöfva sin målsmansrätt; men att han ansåge
Utskottets yttrande om angelägenheten att ej lätta utvägarne till äktenskapsskillnad vara betänkligt, helst om denna grundsats linge sådan tillämpning, att man ej ville medgifva den högst nödvändiga friheten att, under rättegången och varningstiden, afbryta en sammanlefnad, som då , enligt sakens natur, måste vara olyckligare än någonsin, och hvars fortfarande under sådane förhållanden säkerligen aldrig kunde hafva annan följd, än att försvara osämjan och öka den inbördes förbittringen.
Magten att un - J,c gil t skottets Utlåtande N:o 112, 3i der rättegången St sk i I ja Makarne, hvilken icke lämpligen lillkomme
Domcapitlet, kunde deremot rätt väl uppdragas' ät Domaren, på det sätt, att det alltid finge bero af endera makans önskan , att genast erhålla den sökta skillnaden.
Förslaget att tillsätta förmyndare kunde förkastas såsom öfverflödigt och otjenligt, utan att Lindra beviljande! af skillnaden, hvilken, lika litet under rättegången som efteråt , borde betaga mannen det målsmanskap, hvartill han ej lagligen kan förklaras oskicklig.
Med dessa forändringar i motionen, och med förbigående af dess ytterligare utsträckning till slutlig äktenskapsskillnad, vore det högst önskligt , om en Lag kunde till vägabri ngas , hvarigenom de sä kallade varningsgraderne erhålla en möjlig utsigt till framgång, hvilken för närvarande svårligen i något fall kunde sägas ega ruin.
Om varningar skola verka, måste det tvifvelsutan vara under en lugnare besinning, då tillfället till kif och osämja undanröjes , men icke under en fortsatt tvungen sammanlefnad, då retelserna till oenighet ouppböiligen återkomma och den började tvisten gifver dem förökadt näringsämne. 9:0. Af Riksdags Full-mägtigen Juhan Benctsson från Vester-Norrlands Län, i öfrigt instämmande med Anders Danielsson: att det är nödigt , i synnerhet då osämjan 32 LagVt skottets Utlåtande N: o lii* uppkommer genom mannens dryckenskap^ att denne sättes under förmyndare, helst erfarenheten visat, att, under länge fortsatt rättegång emellan akta makar, deras egendom förskingras. 10, Af Riksdagsfullmäktige» Pehr Erics* son från Kronobergs
Län; att han, lika med Anders Danielsson, ansåge lämpligare att uppdraga åt Domaren att, vid rättegångens början, ålägga de oenige makarne att flytta ifrån hvarannan, då sådant nödigt pröfvas; men att dervid borde så förhållas, att den, som är mest vållande till oenigheten, hvarom yttrande från Pastor och Kyrko-Rådet må infordras, bör anses skyldig att från boet afflytta; äfvensom att, om barn finnas, Curatorer böra förordnas att hafva inseende öfver egendomen, på det att densamma ej må gå förlorad, och barnen råka i mistning af hvad till deras underhåll och uppfostran erfordras.
Alla dessa anmärkningar, hvilka, undei; de öfverläggningar, som hos Utskottet före-! gingo dess förra Utlåtande i ämnet, inga-i lunda undföllo Utskottets uppmärksamhet,' hafva å nyo blifvit af Utskottet öfvervägade,’ utan att Utskottet deiaf funnit sig föranlåtet Mi I.agtUskolttls Betänkande N;e 1^4, || Stt frångå sin redan yttrade mening ellet tillstyrka bifall till Herr Con tractsprostett Petersons motion, äfven med de modificationer, som nu äro föreslagne.
Så oneklig^ det af sjelfva äktenskapets väsende följer, att en fortfarande, till vedervilja.
Itai och bitterhet samt våldsamma utbrott ofvergangen. missämja emellan äkta makar måste erkännas och antagas såsom giltigt skäl till äktenskapets upplösande, helst äktenskapets fortsättning under en sådan sinnesstämning skull® innebära fortsättning endast af makarnes yttre, juridiska och oeconomiska förbindelse, sedan det inre, väsendtligaste bandet, makarnes sedliga förhållande till hvarandra , redan, blifvit ohjelpligen sönderslitet j så angeläget är det ock, efter Utskottets tanka, att Lagen i sådana fall icke förr tillåter slutlig äktenskapsskillnad , än det kan tagas för afgjordt, att missämjan icke är en mindre betydande och öfvergående, af nyck eller öfverilning härflytande stridighet, och således icke förr. än de misshällige makarne haft tillräcklig besinningstid, och förutgångna men fruktlösa förlikningsförsök, varningar och bestraffningar ådagalagt , att allt hopp om försoning xnåste öfvergifvas.
Om det då är lika mycket stridande mot äktenskapsförbindelsens natur och vådligt till sina följder, att aldrig Sik. lill Rils-St.
Prot. ifUS och 1829, 7 Sami, r Afd, j, 3:dje.
Bider, r.stq Ht, . 34 LagUtsiotttts
Btidnk^nde
Np» ijl medgifva denna förbindelse* upplösning för makarnes oenighet skull, som att, af vek eftergifvenhet, lemna äktenskapets helgd til! pris St flygtighetens och lättsinnighetens hugskott; sä mäste bägge dessa ytterligheter med lika varsamhet af lagstiftningen undvikas.
Till den senare af dessa ytterligheter skulle antagandet af ifrägavarande förslag, äfven i dess modifierade skick , efter Utskottets tanka , leda.
Makars skillnad till säng och säte gränsar så nära till fullkomlig äktenskapsskil 1. nåd, att, sedan det' förra steget är taget, dee senare är att anse såsom nästan säkert gifvet.
Det är alltså det förra, sorn förnämligast bör försvåras och , genom lämplige tvångsmedel till makarnes återförening, motverkas, i stället att underlättas , så framt man ej vill i och med detsamma underlätta det senare. l/tan tvifvel äro de olägenheter, sorn blifvit öfvsrklagade , i hög grad eftertänklige ; men Utskottet befarar, att det botemedel, som är föreslaget, skulle blifva vådligare, än sjukdomen.
— Det må vara, att de nu stadgade böter för vållande lill oenighet i äktenskap verka olika på den fattige och den rike , men detta inkast gäller om böter i allmänhet.
Dessutom torde det härvid med fog kunna erinras, att hvad fruktan för den oeconomiska förlust, som böterne medföra , verkar i de lägre och fattigare classerne, det verkar i de högre och Bil t. Lag-Uakatuis Betänkande !NT:o 140. j5 förmögnare nesan att till sådan* böter blifva fälld.
— I öfrigt hiller Utskottet töre, att antalet och beskaffenheten af de varningsgrader, som , efter nu gällande Författningar, skola föregå makars skiljande till säng och säte, icke böra undergå förändring, utan i sammanhang med omarbetning af La» garne om äktenskapsskillnad i allmänhet.
Utskottet får alltså, med tillkännagifvande , att Utskoftets Betänkande är af Hoglofl.
Ridderskapet och Adeln bifallet, S nyt» vördsamt hemställa samma Betänkande, oförändradt, till pröfning af de Riks-Stånd, som återför visningen meddelat.
Eh Ledamots seiskilda mening bifoga».
Stockholm den 14 November 1819, Reservation af Herr Landegren: ”Jag instämmer fullkomligt uti den åsigt, Lag-Utskottet både uti detta och det förut afgifna Betänkandet Njo 16, öfver Herr Contractsprosten Petersons motion, uttryckt, nemligen att "bevarande af äktenskapets helgd och sedlig - 36 Bil. lill LagVisAottets Betänkande N.o 14*, betens vård ej medgifva lättade utvägar tili ägtenskaps skillnads vinnande, samt att det ej är lämpligt uppdraga åt Dora-Capitlen rättigheten, att, under Rättegång äkta makar emellan om skillnad till säng och säte, tillåta deras flyttande från hvarannan, men jag har hvarken utur de skäl Utskottet, för dessa åsigter, anfört, eller för öfrigt kunnat erfara några hinder för bifallande af det för» slag jag, genom reservation emot förra Betänkandet, för Rikets Höglöfl.