Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Från aftonsång till dager, Från vår till sommar fager, Sin lektid glad han tager Och bränner slut sin glöd.
Ty kyssar gamla växa Och skönhet blir en häxa, Så mörk som sorgens läxa, Som lifvets dröm om död.
Om jorden detta närde: Ljuf synd, som kval ej tärde, Fröjd, som ej saknad lärde — Hur skönt att lefva då!
Att brinna liksom flamman Och tvinna under gamman Af vind och ord tillsamman De minneskransar blå ... Att kärlek yster jaga, I mjuka armar taga, Från knopp till blomma draga, Att säga oförskräckt Om sorg: Hvem är som löd den?
Om dygd: Hvem år som bjöd den?
Om skam: Jag kysser död den Med kärleks varma fläkt ...
Men glädjen måste vika, Och känslor kyligt svika, Och alla drömmar rika Med sommarns blomdoft fly.
Ej någon skall dig fråga, Hur slocknade din låga, Ty kärlek svek kan våga, Han bärs af vind och sky.
Den, som vill lefva, lär det, Den, som vill fröjdas, när det, Då lifvets växt står grön.
Men hvem än kärlek funnit, För hvem han än har- svunnit, Långt sén hans glöd förbrunnit, Dock funnit honom skön.
Sigrid Kvinnan oeh likbränningen.
n d e r t e c k u a d bevistade i m å n d a g s afton S v e n s k a L i k b r ä n n i n g s f ö r e n i n g e n s års- möte å Hotel Continental i Stockholm.
A t t d ö m a af d e t r i n g a a n t a l k v i n n o r, s o m b e - sökte mötet — j a g räknade endast tre u t o m m i g själf — h a f ö r e n i n g e n s i d é e r vunnit föga anklang hos vårt kön.
Den frågan trängde sig på m i g: Beror detta bristande intresse på blott en o b e s t ä m d l i k n ö j d h e t eller p å e n a f g j o r d m o t v i l j a f ö r saken?
A f mötets förhandlingar fattade j a g d e t k a n s k e f ö r h a s t a d e o m d ö m e t, att för- e n i n g e n a r b e t a r allt f ö r litet p å att g ö r a sina behjärtansvärda syften kända bland den stora allmänheten.
A l l a d e talare, s o m u p p t r ä d d e, v o r o v a r m t b e s j ä l a d e af s i n s a k; men s l u t k l ä m m e n af d e r a s y t t r a n d e n v a r: v å r s a k är stor, m e n v i v i n n a i n g e n t i n g g e n o m att b r å k a.
L å t o m o s s t a g a i m e d lena händer.
Hvarför d e t?
Hur kunna jämförelsevis n y a i d é e r b a n a s i g v ä g, o m ej d e r a s a n h ä n - g a r e » b r å k a »?
J a g a n s e r, att k v i n n a n lika, väl s o m m a n n e n b ö r v i n n a s för d e n n a vik- tiga sak.
S o m en talare anmärkte, händer ofta, att e n p e r s o n, s o m v a r i t m e d l e m af föreningen o c h s o m skriftligen samt v i d u p p r e p a d e tillfällen m u n t l i g e n u t t r y c k t d e n ö n s k a n, att h a n s l i k s k a l l b r ä n n a s, ä n d a begrafves obränd, e m e d a n hans familj hyser motvilja för kremationen.
Jag vill icke vidare yttra m i g o m d e t hjärtlösa, s o m l i g g e r i r i n g a k t n i n g f ö r e n a f l i d e n s i lifs- tiden uttalade önskan.
M i g förefaller d e n n a ö n s k a n, s k r i f v e n eller o s k r i f v e n, s o m ett testamente, s o m b ö r verkställas lika obrotts- ligt s o m hvilket annat rörande kvarlåten- skapen o c h i t r o t s af d e efterlefvandes motvilja.
M e n efter s o m d e t sällan eller a l d r i g faller n å g o n i n a t t p r o c e s s a a n g å e n d e d e n n a ö m t å l i g a f r å g a, är d e n h e m f a l l e n åt godtycklig lösning.
Önskligt v o r e därför, att d e n f a m i l j e f ö r s ö r j a r e, s o m i n g å r s o m l e d a m o t af l i k b r ä n n i n g s f ö r e n i n g, u p p m a n a r sin h u s t r u, d o t t e r, s y s t e r eller a n n a n k v i n n - lig f a m i l j e m e d l e m att g ö r a d e t s a m m a o c h att d e h e l s t s k r i f t l i g e n å b å d a s i d o r g j o r d e b e s t ä m m e l s e r i d e n r i k t n i n g, s o m här a f s e s.
Men äro m å h ä n d a kvinnor i allmänhet fiendtligt s t ä m d a g e n t e m o t l i k b r ä n n i n g e n?
Ehuru j a g egentligen i c k e förstår hvarför de äro det, m å s t e j a g b e s v a r a d e n n a fråga med ja.
H o s k v i n n a n ljuder hjärtats röst oftast h ö g r e än förståndets, o c h h e n n e s k ä n s l a, p å s t å r h o n, såras af t a n k e n att l å t a b r ä n n a e n kär p e r s o n s d ö d a k r o p p o c h att u p p m a n a s i n a n ä r m a s t e att l å t a bränna hennes egen.
J a g tror, att n i o k v i n n o r af tio s k u l l e f ö r k l a r a d e n n a å s i k t s o m s i n.
J a g för m i n del skulle d o c k m e d m y c k e t varmare känsla o c h heligare m i n n e tänka p å en kär afliden, o m h a n s k r o p p l i k s o m försvunne för m i n blick o c h för d e n s a m m a icke framstode s o m maskföda, hvaremot mitt hjärta uppreser sig.
J a g skulle k ä n n a mig t r y g g a r e, o m d e t v o r e h a n s själ, s o m spelade den förnämsta rollen i detta kära m i n n e o c h j a g alls ej b e h ö f d e f y l l a d e t med hans kropp.
Jag vore lyckligare i d e t t a l i f v e t, o m j a g ä g d e v i s s h e t e n, att d e k ä r a j a g l ä m n a r efter m i g b e v a r a d e m i n n e t af m i n själ o c h d e t m i n a n d e m ö j l i g e n verkat, än o m m i n k r o p p, s e d a n d e n icke längre vandrar ibland d e m, vore deras min- 147 n e s m i d t p u n k t.
E n n y p a a s k a är j u k n a p p t v ä r d en vallfärd, o c h j a g bekänner öppet, att d e n n a g r a f k u l t, s o m d a g l i g e n, i s y n n e r - het v i d större högtider, gifver sig uttryck p å k y r k o g å r d a r n e, är m i g m o t b j u d a n d e.
Det v o r e m i g kärt, o m j a g m e d d e s s a korta anmärkningar kunde väcka mina med- s y s t r a r till e f t e r t a n k e o c h f ö r a n l e d a d e m till att u t t a l a s i g i d e n n a v i k t i g a f r å g a.
D e t v o r e s ä r d e l e s ö n s k v ä r d t, o m n å g o n eller n å g r a af I d u n s l ä s a r i n n o r, s o m h a f v a m e r i n s i k t d ä r i än j a g, v i l l e y t t r a sig, t y h ä r v i d l a g g ä l l e r s o m så o f t a s a t s e n: » Hvad k v i n n a n vill, d e t vill G u d ».
Ilse F r u Franke.
Skiss för Idun af Reinhold Winter.
.^Jröllopsmåltiden h a d e slutat m y c k e t sent o c h k l o c k a n v a r d ä r f ö r ö f v e r tolf, d ä de b å d a u n g a makarne, m e d a r m e n o m hvar- a n d r a s lif o c h m e d h u f v u d e n a s a m m a n l u t a - de, i n t r ä d d e i m a t s a l e n, d ä r b r e d a s o l v å g o r f l ö d a d e i n o c h d ä r allt v a r n y t t, b l a n k t o c h skinande.
Deras första frukost p å tu m a n hand var förtjusande.
Kokerskan, Malin, s o m unga fru Elise » fått i bröllopsgåfva » af sin m o r, h a d e öfverträffat s i g själf, o c h m a t e n s m a - kade d e m nästan lika g o d t s o m kyssarne, hvilka de växlade i hvarannan minut.
D å m å l t i d e n v a r slut o c h de m e d otrolig ömhet tackat hvarandra för mat, lade de å t e r a r m a r n e o m h v a r a n d r a s lif o c h ö f v e r - s k r e d o t r ö s k e l n till s a l o n g e n.
» A h, så v a c k e r t h ä r ä r!
» u t r o p a d e E l i s e hänförd o c h betraktade m e d tindrande blic- kar den b l o m m i g a brysselmattan i d ä m p a d e färger samt den himmelsblå möbeln.
Hon s a t t e s i g f ö r s i k t i g t i e n stor f å t ö l j, h ö l l sitt gullockiga hufvud graciöst lutadt m o t den svällande karmen och frågade: » Nå, hvad tycker d u?
» H a n knäföll framför henne, lade ena ar- m e n o m h e n n e s lif o c h d e n a n d r a o m h e n - n e s hals s a m t d r o g h e n n e lidelsefullt intill sig.
D e t var svar n o g.
M e n Elise afvärjde med ett s l a g s å n g e s t h a n s passionerade u t b r o t t, s k ö t h o n o m ifrån s i g o c h s a d e m e d bestämd ton: » I c k e så häftigt, A l b e r t.
D u k a n ska- da.
stolen. » H a n k ä n d e d e t, s o m o m h a n f å t t e n skål kallt vatten öfver sig, reste sig därpå n å g o t tafatt o c h kastade sig h a n d l ö s t i soffhörnet.
» O, Albert, » utropade hon och sprang f ö r f ä r a d u p p, » i c k e får d u g ö r a sä.
T y g e t är så ö m t å l i g t o c h r e s å r e r n a k u n n a g å a f.
» » jrdi, d e h å l l a n o g, » u t b r a s t h a n.
» Jag h a r k ö p t d e h ä r m ö b l e r n a åt o s s att s i t t a p å.
» » Ja, m e n det bör ske m e d förstånd, » g e n m ä l d e Elise.
» B e t ä n k, A l b e r t, att d e s k o l a h å l l a så l ä n g e v i l e f v a.
m å n g a, m å n g a år.
Därför måste vi vara rädda o m dem, m y c k e t rädda.
D e t går rakt icke an att d e stå s å h ä r i h v a r d a g s l a g.
D å s k u l l e d e s n a r t b l i f ö r d ä r f v a d e af n ö t n i n g o c h d a m.
V i m å s t e skaffa ö f v e r d r a g till s o f f o r n a o c h stolarne. » » H v a d skulle det tjäna till, » i n v ä n d e han.
» D e t b l i r j u b a r a till b e s v ä r.
» » Så d u pratar, Albert.
I alla o r d e n t - liga hus har man öfverdrag på möblerna.
S å h a r m a m m a, så liar m o r m o r, så h a r syster E m m a, så ha de hos bror Nils.
O c h på m ä n g a a n d r a ställen.
» » M e n j a g har valt detta blåa t y g för att g e n o m d e t s a m m a h ö j a d i n b l o n d a s k ö n - het.
J a g t y c k e r o m k l a r a f ä r g e r o c h skar- pa konturer. » » Men i hvardagslag, » vädjade Elise.
» V i k u n n a j u s ä t t a p å ett v a c k e r t ö f v e r d r a g, så blir d e t trefligt ä n d å.
» Och åtta dagar senare satt r e d a n öfver- d r a g e t p å s a l o n g s m ö b l e r n a.
D e t v a r af stor- b l o m m i g c r e t o n o c h så v ä l a f p a s s a d t, att in- g e n s k u l l e k u n n a t i n b i l l a sig, att u n d e r det- s a m m a s a t t ett a n n a t t y g — d e t d e f i n i t i v a, s o m Albert sade.
M e n o c k s å ö f v e r d r a g e t b e t r a k t a d e s af fru Elise m e d hänsynsfull v ö r d n a d.
Själf satt h o n p å s t o l s k a n t e r n a, l ä t t s o m e n p å half- u t s p ä n d a vingar h v i l a n d e fågel, o c h då Al- bert n o n c h a l a n t s l o g s i g n e d i e n f å t ö l j o c h kastade det ena benet öfver det andra, sprang h o n u p p o c h f ö r e s t ä l l d e h o n o m lifligt, att d e t t a v a r ett ö f v e r d å d af s t r a f f v ä r d a s t e s l a g.
En dag, då han tittade in i salongen fann h a n att d e n s t o r b l o m m i g a c r e t o n e n fått v i k a för hvita öfverdrag, stärkta o c h strukna, m e d veckremsor i kanterna och breda band- öglor.
» H v a d i all v ä r l d e n, » r o p a d e h a n, » h a r du redan ledsnat vid det nya öfverdraget? » » Visst icke, » svarade hon.
» D e t sitter kvar under det hvita.
D e t b l e k s, ser d u, o m d e t får v a r a b a r t.
D e t d ä r h a r j a g fått af m a m m a, så d e t k o s t a r i n g e n t i n g.
» Albert g j o r d e en grimas.
» N å, n u får m a n v ä l å t m i n s t o n e s i t t a här så m y c k e t m a n v i l l?
» a n m ä r k t e h a n.
» H v a d tänker du på, » utbrast h o n och m o t a d e r e s o l u t b o r t h o n o m från f å t ö l j e n, i hvilken han ämnat sjunka ned.
» Ser du i c k e, att ö f v e r d r a g e t är s t ä r k t o c h s t r u k e t?
O m d u sätter dig, skrynklar d u j u n e d det. » O c h så l a d e h o n sin r u n d a, m j u k a a r m s m e k s a m t o m hans hals, förde h o n o m ut i m a t s a l e n o c h s t ä n g d e d ö r r e n.
N y c k e l n fick emellertid sitta k v a r i låset.
A l b e r t h a d e f å t t i n t r y c k af, a t t h a n s v a c - k r a b l å s a l o n g b l i f v i t f ö r v a n d l a d till ett lik- rum.
P å t r e d a r k o m h a n s i g e j f ö r att t i t t a d i t in, m e n p å d e n f j ä r d e v å g a d e h a n försöket, ehuru m e d lindrig rysning.
Men det hvita var nu borta.
D e t hade försvun- n i t u n d e r l å n g a v ä d e r af o l i v f ä r g a d t t y g, h v i l k e t b a r e n h e m s k k a r a k t ä r af u p p s p r ä t - t a d e kjortlar.
» S e r d u, så f ö r s t å n d i g j a g ä r, » u t b r a s t fru E l i s e t r i u m f e r a n d e, i d e t h o n s m ö g s i g intill h a n s s i d a.
» D e t h v i t a blir så l ä t t s m u t - sigt, o m m a n icke höljer öfver det.
Nu s k a l l d e t s t å s i g i flere v e c k o r.
» U n d e r s m e k m å n a d e n s första dagar h a d e A l b e r t i b l a n d t a g i t sin h u s t r u o m l i f v e t o c h dansat en hvirflande vals m e d henne rnndt matbordet.
A t t b ö r j a m e d h ä n g a f h o n sig m e d lif o c h l u s t åt d e t t a i m p r o v i s e r a d e n ö j e, m e n en v a c k e r d a g s t r e t a d e h o n e m o t, d å h a n v i l l e l ä g g a a r m e n o m h e n n e s lif, o c h sade förmanande: » N e j, A l b e r t, v i få i c k e g ö r a så; d e t r ö r u p p så h i s k l i g t m y c k e t d a m och vi skada mattorna. » D e n u n g e ä k t a m a n n e n a n a d e, att e n n y m a s k a i f å n g e n s k a p e n s n ä t d r o g s till o m - kring h o n o m.
H a n gläntade på salongs- dörren.
D e mångfärgade skynkena h a d e f ö r s v u n n i t u n d e r d u b b l a l a g e r af tid- ningar.
Hela mattan var h ö l j d af p o - litiska partiorgan, l a m p o r n a t e d d e sig s o m o f a n t l i g a p a k e t o c h k r o n a n l i k n a d e ett u p p - och nedvändt paraply, s o m m a n emballerat öppet o c h hängt upp i taket.
Naturligtvis voro rullgardinerna nedfällda.
Det hade de v a r i t allt s e d a n f ö r s t a d a g e n.
Efter den stunden kände Albert en h e m s k förskräckelse för salongen.
Bara han be- t r a k t a d e d ö r r e n till d e t t a r u m, s m ö g s i g e n k ä n s l a af o b e h a g i g e n o m h e l a h a n s v a r e l s e.
Eti g å n g, d å h a n k o m i n f ö r a t t ä t a m i d - d a g, ö f v e r r a s k a d e s h a n p å d e t lifligaste af att d e r a s v a c k r a, s k ä r a s e r v i s f ö r s v u n n i t från b o r d e t o c h att i d e s s ställe k o m m i t några otäcka svarta o c h hvita tallrikar o c h fat, s o m b l i f v i t ö f v e r h e t t a d e i g l ö d v a r m a u g n a r o c h spislar årtionden igenom och n u s å g o b r u n a o c h feta ut.
» H v a d vill detta s ä g a?
» s t a m m a d e han o c h k ä n d e s i n n y s s så lifliga a p t i t t o t a l t f ö r s v i n n a.
» H v a r h a r d u g j o r t af v å r t v a c - kra porslin? » » M a l i n b ö r j a r p å att bli så s l a r f v i g, » u p p l y s t e fru E l i s e.
» I f ö r r a v e c k a n s l o g h o n s ö n d e r en djup tallrik o c h i d a g har h o n spräckt en assiett.
H o n har fått k ö p a d e m åter, n a t u r l i g t v i s, m e n j a g v i l l e j h a h e l a servisen sönderslagen, o c h därför tycker j a g, att v i i h v a r d a g s l a g k u n n a b e g a g n a d e t h ä r.
» » H u då!
Det ser så h e m s k t ut.
hvilken l u m p b o d har d u köpt d e t?
» I » J a g h a r f å t t d e t af m a m m a, » s v a r a d e h o n s t ö t t.
» A l l t s a m m a n s är h e l t o c h k o s t a r ingenting. » Albert hade kommit i begrafningsstäm- Tving o c h m a t e n s m a k a d e h o n o m i c k e.
Då h a n s t e g u p p ifrån b o r d e t, g l ö m d e h a n d e n obligatoriska kyssen.
H v a r p å Elise började s n y f t a o c h p å s t o d, att h a n i c k e ä l s k a d e h e n - ne längre.
• E m e l l e r t i d åt h a n p å d e t s v a r t a o c h h v i t a lergodset, m e n måltiderna voro nu för ho- n o m utan behag.
Det öfverraskade h o n o m b l o t t m e d e l m å t t i g t, d å h a n e n d a g f a n n, att E l i s e låtit d u k a i d e t h a l f m ö r k a s e r v e r i n g s - rummet, och han förstod och uppskattade logiken i hennes beteende, då det blef regel att så s k u l l e s k e.
H a n tänkte m e d en h e m s k förkänsla på s ä n g k a m m a r e n o c h u n d r a d e, huru l ä n g e den- s a m m a s k u l l e g å fri f ö r h u s t r u n s k o n s e r - veringsidéer.
Re- d a n ett p a r k v ä l l a r d ä r e f t e r f a n n h a n d e l ä t t a r e, r ö d a s i d e n t ä c k e n a b o r t t a g n a o c h er- s a t t a af ett p a r g r o f v a, t u n g a y l l e t ä c k e n, h v i l k a l u k t a d e får, s o m o m d e n y s s k o m - m i t ur schäferiet.
Då tog han beslutsamt sitt t ä c k e af s ä n g e n, k a s t a d e u t d e t i k ö k s - k a m m a r e n, s v e p t e i n s i g i filt o c h n a t t r o c k o c h låg m e d s a m m a n b i t n a tänder samt h a r m i h j ä r t a t o c h h ö r d e p å, att E l i s e snyf- t a d e o c h g r ä t s o m e n m a r t y r till k l o c k a n s l o g ett p å n a t t e n.
» D e t är j u så r a r a, v a r m a t ä c k e n, » s a d e h o n d a g e n d e r p å, d å f ö r s o n i n g e n g i c k af s t a p e l n.
» J a g h a r f å t t d e m af m a m m a o c h de kosta ingenting. » Att henne skräpet ingenting det väsentliga.
kostade var för Albert suckade djupt, m e n o m kvällen kröp han beskedligt ned under ylletäcket o c h d r ö m d e h e l a n a t t e n, att h a n v a l l a d e får i Australiens saltöknar.
Salongen h a d e redan länge varit stängd o c h s n a r t k o m o r d n i n g e n i d e t t a fall till matsalen.
Sängkammarchaislongen hade h u n n i t m e d att få t v å ö f v e r d r a g, d e t e n a ofvanpå det andra, o c h ampeln i taket såg u t s o m en i p a p p e r i n s v e p t sillfjärding.
A l b e r t h a d e e m e l l e r t i d sitt e g e t r u m, m e d karduansklädda stolar, soffa o c h g u n g s t o l, o c h h ä r i n n e t o g h a n sin s k a d a i g e n, g j o r - d e sig b e k v ä m t o c h spelade herre.
M e n en vacker dag märkte han, att d e n s l i p a d e v a t t e n k a r a f f i n e n o c h d e b å d a till d e n s a m m a hörande glasen samt silfverbrickan försvun- nit o c h lämnat rum.
för en otäck, rund glas- kula m e d sned hals j ä m t e två o m a k a glas o c h e n affjällad plåtskifva m e d bugliga kanter.
Detta n y a slag b e v ä p n a d e h o n o m m e d förtviflans hjältemod.
Han u p p s ö k t e sin hustru och fordrade energiskt vattenservisen tillbaka.
» S å o f ö r s t å n d i g d u är, A l b e r t, » s m å l o g h o n o c h lutade sig inställsamt e m o t h o n o m.
» N o g d u g e r d e n g a m l a s e r v i s e n ät d i g — i hvardagslag.
D u v e t i n t e, d u, att p a p p a begagnat den s o m student.
O c h n u får d u ha den, tänk!
D u skulle v a r a stolt, tyc- ker j a g.
» S n a r t n o g v a r allt af u t s e e n d e o c h vär- d e i h e l a h u s e t f ö r v a r a d t i n o m s ä k r a lås, till h v i l k a n y c k l a r n e g ö m d e s p å d e u n d e r l i - g a s t e ställen.
A l b e r t t r o d d e, att E l i s e i c k e h a d e n å g o n t i n g m e r att r e f o r m e r a.
M e n d å b ö r j a d e h o n r e f o r m e r a s i g själf.
H e n n e s n ä t t a k l ä d n i n g a r fingo h ä n g a k v a r i garderoben hela dagen o c h h o n gick o m - kring i en grådaskig, smaklös kamkofta, o f r i s e r a d s a m t m e d ett p a r g a m l a g u m m i - galoscher på fötterna.
Detta var droppen, som k o m b ä g a r e att flöda ö f v e r.
tålamodets På kvällen k o m Albert icke hem, o c h h a n h a d e ä n n u i c k e l å t i t se s i g f ö r e f r u k o - sten påföljande dag.
F r u Elise h a d e gråtit s o m en glacier o c h stod nu o c h öfverlade m e d sin m o r o m h v a d h o n s k u l l e g ö r a — l å t a d r a g g a efter m a n n e n, a n n o n s e r a efter h o - n o m eller g ö r a e n a n m ä l a n h o s p o l i s e n, d å det anlände ett b r e f.
m e d u t a n s k r i f t af hans hand.
» H a n lefver! » utropade ver, han lefver! » hon.
» N å så läs d å, » u p p m a n a d e » H a n lef- mamma.
O c h Elise läste: » J a g h a d e s k a p a t o s s ett litet h e m, t ä c k t o c h f ä r g r i k t — e n v ä r d i g i n f a t t n i n g åt m i n f a g r a s o l b l o m m a.
D u h a r ej v e l a t h a d e t så.
D u h a r f ö r d ä r f v a t allt.
g ö m t m ö b l e r n a u n d e r t j o c k a l a g e r af s k y n k e n.
läst in porslinet.
förjagat m i g ur salon- gen, ur matsalen o c h.
» » A h, herre G u d!
» utbrast Elise.
» Läs vidare! » uppmanade m a m m a.
» N u h a r j a g h y r t r u m p å ett h o t e l l.
D ä r s t a n n a r j a g, till d e s s m i t t h e m k o m m i t i sitt u r s p r u n g l i g a s k i c k, till d e s s t r e f n a d e n äterställes o c h k a m k o f t a n r i f v e s till d a m - trasor.
» » Han måste böjas, » proklamerade mam- m a, m e d antik energi.
» G e r d u n u efter, sä är d u f ö r l o r a d.
» M e n Elise snurrade rundt, s o m o m hon varit hufvudyr.
H o n fick u p p s a l o n g s d ö r - ren, r e f af t i d n i n g a r, s k y n k e n o c h ö f v e r d r a g.
H o n h y f v a d e in d e t s v a r t - h v i t a p o r s l i n e t i en skrubb, k l ä d d e sig i sin smakfullaste t o a l e t t o c h s p r a n g själf att h ä m t a s i n m a n, s o m hon hemförde i triumf och placerade midt i b ä s t a soffan.
Och sedan skrattades, smektes och kys- stes d e t o m å t t l i g t d ä r i n n e d e n d a g e n.
Se- d a n d e s s är d e t o c k s t ä n d i g t l j u s t o c h v a c - kert och gladt, och två lyckliga makar mätta stundeligen sina ö g o n m e d h v a d skönt d e ä g a, u t a n att f å v i t s k t l å s a i n o c h » s p a r a d e t » för f r ä m m a n d e o c h för — målen.
IDUN 1895 Olika ställa sig de bad, som för härdning äro lämpliga, om personen i fråga är van vid kalla badformer o c h har en hud, som kan reagera emot dess ingrepp, eller om vi hafva för oss en person, lidande af hudsvaghot o c h upp- drifven ömtålighet i hela sitt hudsystem.
D e n förra behöfver endast tillfälle att få under- hålla sin härdade hud, att liksom gymnastisera donna, den senare måste betraktas som sjuk och b ö r som sådan m e d len o c h mild hand behandlas.
Lektyr på sommarnöjet.
Ett antal äldre årgångar af Idun och IdUUS Modetidning realiseras från ex- peditionen till betydligt nedsatta priser och er- bjuda för dem, som förut ej äga desamma, en billig, omvärlande och lärorik sommarlek- tyr.
Mot insändande af nedannämnda belopp Ull Expeditionen af Idun, Stockholm, erhålles p o r t o f r i t t: E n badform, som inverkar härdande o c h En årgång Idnn 1890 (komplett) för stärkande på en lifskraftig, sund hud, o c h som 2: 50.
En årgång Idun 1891 (5 nummer fe- tillgodoser alla de anspråk man på ett sådant bad kan sätta, påträffa vi uti dc svettbad som las) för kr.
En årgång Idun 1892 (komplett) för vi känna under namn af romerslc-turkiska bad, finska badstubad eller modifikationer af dessa.
H v a d menar man egentligen med ett s. k.
En årgång Idun 1893 jämte roman- romerskt b a d?
Man förstår härmed ett torrt bibliotek (n:r 1 felas) för kr.
3: 00.
En årgång Idun 1894 jämte roman- varmluftsbad af betydande hetta, indeladt i 4 af delningar: 1 afklädningssalen, apodyterium, bibliotek (komplett) för kr.
2 En årgång Iduns modetidning 1894 det första varmrummet, tepidarium, 3 det (komplett, jämte » Handarbetsbasaren » innersta badrummet, caldarium, samt 4 tvag- med hundratals handarbeten) för kr.
nings- o c h duschrummet eller frigidarium.
D e t är ett intensivt svettbad i het, torr luft, cal- 1: 50.
Vid rekvisitionen, som skall åtföljas af li- kvid, torde noga uppgifvas, af of- vannämnda årgångar som önskas.
Skynda att rekvirera, innan förrådet tar slut!
•i?
(Forts.) H u r u vi skola på rationelt sätt härda oss, vilja vi nu omtala, samt hvilka bad som till detta syfte äro lämpligast.
Härdningen sker ej genom trollslag o c h ingen födes härdad till världen.
Härdningen förvärf- vas därigenom, att man ofta låter kölden kraf- tigt inverka på de kroppsdelar, som skola härdas.
G e n o m under längre tid företagna kalla bad blir huden blodrikare, ej blott tillfälligt, utan för beständigt, och just på den principen hvila alla våra härdningsbad.
» V å r t.
kroppsliga jag är .stundligen utsatt för ett ofrivilligt b a d, » säger en erfaren för- fattare på detta område, » mer eller mindre fiendtligt, det klimatiska luftbadet, m e d en ständig strid o m värmejämvikten, o c h för att motväga detta inflytande behöfva vi stundom själfva uppsöka oss andra badformer, s o m vi förstått att inrätta mera efter vårt eget till- fälliga b e h o f.
» Men kanske icke hvar o c h en förstår skillnaden emellan en härdad och en icke härdad hud, när den träffas af kölden, o c h fastän fenomenet dagligen ter sig för edra ögon, är visst icke säkert, att ni någonsin grubblat på dess orsak.
E n härdad person går ut en vin- terdag.
Han erfar först en stark känsla af kyla i öron o c h ansikte, hvilka snart försvinna för en uppträdande värmekänsla, öronen o c h kinderna börja bränna o c h blifva blossande röda: reaktionen har här gjort sig gällande.
icke härdad person får under lika omstän- digheter hvita kinder, de blifva mer eller min- dre känslolösa o c h han förfryser d e m lätt.
Dylika exempel kunna anföras i tusental, det sagda må vara nog.