Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
På det Kontraktsprostarne i Norra Wedbo och Wikbolands kontrakter af Linköpings stift, hvilka vore i saknad af prostetunnor för Haurida, Häradshammars och Rönö församlingar, af hvilka den förre tillhör Norra Wedbo och de två sednare Wikbolands kontrakt, måtte komma af en sådan förmån i åtnjutande, har Kongl. Majit föreslagit, alt Rikets Ständer måtte anvisa åt förstnämnde kontraktsprost 6 kubikfot 3 kannor och åt Prosten i Wikbolands kontrakt 12 kubikfot 6 kannor oindelt spanmål, att efter tio års medelmarkegångspris utgå.
Efter tagen kännedom om hvad under detta ärendes behandling hos Kongl. Majit förekommit, hvarom i det den nådiga Propositionen bilagda Statsråds-protokollet (pag. 3 och 12) närmare förmäles, har Utskottet, i öfverensstämmelse med Rikets
Ständer i likartade fall tillförene fattade beslut, ansett sig böra tillstyrka Stats- Utskottets Utlåtande N:o 139. 3 att, på sätt Kongl. Majit begärt, å Riks-staten uppföres såsom prostelunnor åt Prosten i Norra Wedbo kontrakt för Haurida församling 6 kubikfot 3 kannor och åt Prosten i Wikbolands kontrakt, för Häradshammars och Rönö församlingar, 12 kubikfot 6 kannor oindelt spanmål att, efter 10 års medelmarkegångspris, utgå. 5:o.
Till löneförhöjning åt Kapellpredikanten i Jörns församling inom Hernösands stift har Kongl.
Majit äskat ett årligt belopp af 400 Ridr.
Enligt hvad ett den nådiga Propositionen bilagdt Statsråds-protokoll öfver Ecklesiastik-ärenden gifver vid handen, hade Kongl. Majit genom nådigt Bref den 9 November 1860, i anledning af bristen på sökande till den lediga kapellpredikantstjensten i Jörns församling af Norsjö pastorat, anbefallt Konsistorium i Hernösands stift alt, i händelse detta förhållande kunde anses härröra af otillräckliga lönevilkor, söka i behörig ordning bemedla en skälig förbättring af kapellpredikants-lönen, hvarefter Konsistorium uti underdånig skrifvelse den 28 Augusti 1861, med till— kännagifvande, att de, ifrågavarande kapellpredikantstjenst åtföljande, löneförmåner, äfven efter tillägg af ett af församlingen vid sockenstämma den 20 nästförutgångna Januari utfäst ytterligare tillskott af 100 Ridr, icke kunde beräknas uppgå till fullt 600 Ridr, hvilket lönebelopp dessutom, i anseende till en mängd lörsamlingsmedlemmars stora fattigdom, aldrig kunde till iullo utbekommas, i underdånighet hemställt, att, då berörda lönevilkor voro alldeles otillräckliga att, helst under nuvarande prestbrist, förmå någon sökande att anmäla sig lill erhållande af Kapellpredikantstjensten i Jörn, Kongl. Majit måtte, i anseende till den vidsträckta församlingens stora behof af själasörjare och dess egen oförmåga att tillförsäkra honom en anständig bergning, i nåder täckas till Rikets näst sammanträdande Ständer aflåta nådig
Proposition om beviljande af ett årligt statsanslag å 400
Ridr till förbättring af ifrågavarande kapellpredikantslön, uti hvilken hemställan Slats-kontoret uti afgifvet utlåtande i underdånighet instämt; och då behofvet af ifrågavarande tillskott synes vara nöjaktigt ådagalagdt, samt tillförene i fall, likartade med detta, anslag af allmänna medel blifvit till Kapellpredikanters aflönande beviljade till dess församlingarne sjelfva kunde förmå att sina själasörjare underhålla, tillstyrker Utskottet, att Rikets Ständer måtte, med bifall till Kongl. Majits ifrågavarande nådiga framställning, bevilja ett årligt anslag af 400
Ridr att för ofvanberörda ändamål utgå, intill dess Jörns kapellboer sjelfve förmå att Predikanten nöjaktigt aflöna eller vid allmän reglering af presterskapets löneinkomster tillgång dertill kan beredas. 6:o. Från Preste-Ståndet har Utskottet erhållit remiss å en inom bemälde Riks-Stånd väckt motion, Nio 90, hvaruti vice Talmannen Biskop Annerstedt, under anförande, hurusom kapellpredikantstjensten på Muskö inom Strengnäs stift, hvilken, 4 Stats-Utskottets Utlåtande Avo 139. genom förre innehafvarens befordran till bättre lägenhet, i början af år 1861 blifvit ledig, sedermera af brist på sökande icke kunnat återbesättas, hemställt att, då det inskränkta kapell-laget icke förmådde alt i Predikantens löneförmåner, sammanräknade uppgående till endast 200 ä 250 R:dr, bereda sådan tillökning, alt han deraf kunde erhålla sin nödtorftiga bergning, samt en af vederbörande Konsistorium i underdånighet gjord anhållan om understöd af allmänna medel till denne Predikants aflöning blifvit af Kongl. Majit afslagen, enär några medel för sådant ändamål icke voro ställda till Kongl. Maj.ts disposition, Rikets Ständer måtte till lönefyllnad åt den, som kapellpredikantstjenst å Muskö uppehöile, bevilja ett årligt anslag af 500
R:dr alt utgå intilldess genom allmän reglering af presterskapets löner eller på annat sätt medel för en dylik löneförbättring kunde beredas.
Utskottet meddelade uppgifter åtnjuter ifrågavarande Kapellpredikant i löneförmåner, enligt Kongl. Resolutionen den 21 April 1796, fri bostad, en åkertäppa om 1 tunnland samt 165
R;dr kontant, 6 tunnor råg, 6 lass hö, 6 tjog halm och 16 famnar ved, hvarförutan lian af Levinska donationen för vård om ett kyrkan tillhörigt bibliolhek och myntsamling uppbär 57 Rvdr 50 öre om året.
Alt dessa löneinkomster åro lör ringa lör en särskild prestmans aflöuande torde vara obestridligt, men då bidrag af allmänna medel för Kapellpredikanters aflönande icke synes böra ifrågakomma i andra fall, än då dels kapell-lagets afskiljande från moderförsamlingen år för själavårdens uppehållande oundgängligen nödvändigt, dels befolkningen är så fattig, att den omöjligen kan ensam Predikanten aflöna, samt det ej är vordet ådagalagdt att sådana förhållanden uti ifrågavarande fall äro för handen, hemställer Utskottet, att Biskop
Annerstedts berörda motion ej måtte till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. 7:o.
Uti en bos Presle-Ståndet väckt, till Stats—Utskottet remitterad motion, N:o 43, är of Kyrkoherden N. G. Wennerström anfördt, att, sedan han den 12 April 1860 hos Kongl. Maj-.ts
Befallningshafvande i Stockholms län anmält, att den honom såsom Pastor i Botkyrka och Salems församlingar, tillkommande vederlagsspanmål årligen utgått med endast 21 tunnor 6 kappar, ehuru samma vederlag, enligt Kongl.
Reduktions-kommissionens beslut den 26 Mars 1700, rätteligen utgjorde 24 tunnor spanmål, halfrågadt mål, samt derföre sökt alt det bristande beloppet, uppgående, efter afdrag af halfva rågan, till 1 tunna 15 kappar årligen, utbekomma, icke allenast för framtiden utan älven för åren 1857 med 1859, Landshöfdinge-embetet i förenämnda län, medelst utslag den 12 September 1860, förklarat Pastor i omförmälda församlingar berättigad alt så väl för samma år som ock allt framgent i vederlagsspanmål för hvarje år oafkortad! åtnjuta 22 tunnor 16 kappar i stället för det af honom, efter hvad styrkt blifvit, dittills uppburna belopp, 21 tunnor 6§i kappar, äfvensom att af Kronan undfå ersättning för hvad han under de tre näst - Ståts-Utskottets Utlåtande N:o 139. 5 förutgångna åren i berörda afseende för litet bekommit; och då rättelse i sagda förhållande ej kunde vinnas med mindre än att de för ändamålet erforderliga medel af Rikets Ständer anvisades, anhölle motionären, alt ett årligt anslag, till ersättning för mistad kronotionde, malle med i tunna f5 kappar för framtiden beviljas Pastor i Botkyrka och Salems församlingar samt dessutom enahanda godtgörelse för åren 1857 med 1865 nuvarande innehafvaren af denna pastorsbeställning tilläggas.
Efter det motionen till Utskottet ankommit, har Kyrkoherden Wennerström dit inlemnat dels, i bestyrkt afskrift, elt Kongl.
Kammar-kollegii utslag den 18 November nästlidet år, hvaraf inhemtats, att bemälda Kollegium, vid piöfning af ofvannämnda utaf Landshöfdinge-embetet afgjorda och både underslällningsvis samt genom besvär af Kammar-advokatfiskals-embelet lill Kollegium inkomna mål, gjort den ändring i Landshöfdinge-embetets beslut, att, beträffande beloppet af vederlagsspanmålen, denna skulle, efter afdrag af halfva rågan, med 22 tunnor 21J kappar fast mål, Pastor i Botkyrka och Salem årligen tilldelas och att, hvad anginge tiden, hvarifrån fyllnaden i della belopp linge åtnjutas, Kyrkoherden Wennerström icke, emot föreskriften i Kongl. Kungörelsen den 8 September 1824, rötande fordringars utbekommande hos Statsverket, egde alt förr än från och med 1859 års början sådan fyllnad tillgodonjuta, dels ett af vederbörande tjensteman inom Kongl.
Expedition under den 2 1 sisllidne April afgifvet betyg, innehållande, alt underdåniga besvär öfver Kammar-kollegii förenämnda utslag icke inom stadgad tid blifvit hos Kongl.
Majit anförda.
Stats—Utskottet, som tagit detta ärende i öfvervägande, anser, att frågor om anvisande af statsmedel till så beskaffad! ändamål som det förevarande, icke lämpligen böra genom enskild motion göras till föremål för Rikets Sländers pröfning, utan alt vederbörande i stället må i sådant afseende vända sig lill Kongl.
Majit, som då, eller föregången behörig utredning af frågan, utan tvifvel vidtager de åtgärder, hvartill förhållandet kan finnas föranleda; och ehuru, hvad nu beträffar Kyrkoherden Wennerströms framställning, genom de ingilna handlingarne visadt är, att Pastors i Botkyrka och Salems församlingar rättighet till åtnjutande af bristande vederlagsspanmål blifvit genom slutligt laga kraftvunnet utslag fastställd, men, i fråga åter om ersättningen för denna brist, svårigheter mola för densammas bestämmande, i anseende dertill ali af handlingarne ej inhemtas, i hvilket eller hvilka sädesslag, och till huru stor del af hvarje, vederlagsspanmålen utgår, och alt beloppet af ersättningen för innevarande år först vid årets slut, sedan markegången blifvit satt, kan varda kändt, linner sig Utskottet, vid sådant förhållande och i betraktande deraf, att Kongl. Majit, efter derom skeende underdånig ansökning och sedan ärendet vunnit fullständig utredning, icke lärer underlåta att i enahanda ordning, som eger rum vid bestridandet af andra utgifter, för hvilka statsanslag saknas, under förskolts-titel anvisa de erforderliga medlen och derefter till Rikets Ständer vid följande riksdag 6 Stats-TJtsTcottets Utlåtande N:o 139. aflåta nådig Proposition cj mindre om förskottets ersättande än äfven om uppförande å stat af det för ändamålet nödiga anslagsbelopp, böra hemställa, att den väckta motionen för närvarande ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. 8:0.
Preste-Ståndet bar likaledes till Utskottet remitterat en motion, N:o 130, deruti Doktor Säve, med hvilken Doktor Forssell samt Prostarne Palmlund,, Lundholm och Sondén instämt, föreslagit, att ett årligt anslag af 141,000 R:dr, interimsvis och tills den i nåder anbefallda regleringen af presterskapets löner kunde blifva verkställd, måtte anvisas till ett sådant understöd åt de svagast aflönte Komministrarne och Kapellpredikanterne i riket, att hvarje Komminister, hvars behållna löneinkomst ej uppginge till 1,000
R:dr årligen, finge sin lön ökad till detta för en tjenstemannafamilj oumbärliga belopp, samt att likaledes de Kapellpredikanter, hvilkas löneinkomster understege 700 It:dr, erhölle en lönefyllnad, motsvarande hvad som hruste i detta belopp, — i afseende hvarå motionären hufvudsakligen anfört, hurusom, eller det en dylik vid sistlidne riksdag inom Preste-Ståndet gjord framställning blifvit af de öfriga Stånden, med bifall lill Stats—Utskottets då i frågan afgifna utlåtande, afslagen, Preste-Ståndet, som ansett förslaget i högsta grad förtjent af afseende, hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhållit om församlingarnes tillfrågande, huruvida genom dem nöjaktig hjelp skulle kunna vinnas, men i motsatt fall om nådig Proposition till Rikets Ständer angående statsanslag till nödig löneförbättring åt desse lärare, med vilkor att statsanslaget skulle indragas i den mån de genom en blifvande reglering komme i åtnjutande af tillräckliga löner.
Ehuruväl det häraf föranledda vädjandet till församlingarne, med få undantag, blifvit utan påföljd, hade emellertid någon Kongl. Proposition i berörda syftning ej blifvit afgifven.
Då hvar och en som närmare kände desse tjenstemäns belägenhet och den ansträngande tjenstgöring, som dem ofta ålåge, måste, i likhet med hvad Preste-Ståndet uti olvanberörda underdåniga skrifvelse anfört, finna det närvarande behofvet så ömmande och det närvarande förhållandet till sina följder så betänkligt, att en snar hjelp syntes icke blott vara i hög grad önsklig, utan snart sagdt af nödvändighet påkallad, men det å andra sidan vore uppenbart, att den allmänna regleringen af Presterskapets löner först efter decennier kunde komma till stånd, ansåg motionären det vara Statens oafvisliga pligt att så snart som möjligt anvisa medel för det ifrågaställa ändamålet, helst det ej vore nog dermed, alt under mellantiden en stor del af de nu tjenstgörande Komministrarne och Kapellpredikanterne gåfves till spillo åt hopplöshet och armod, utan den redan öfverklagade preslbristen skulle alltjemt tilltaga, om ej den betryckta ekonomiska ställning, i hvilken för närvarande innehafvarne af en mängd mindre presllägenheter befunne sig, hlefve i någon mån förbättrad.
På sätt ofvan omförmäles, gjordes redan vid sistlidne riksdag hos Rikets Ständer framställning om statsbidrag för berörda ändamål, hvilken framställning dock blef af Irenne Riks-Stånd afslagen, och då frågan sedan dess icke i någon mån under - Stats-Utskottets Utlåtande N:o 139. 7 gått förändring, föranlåtes Utskottet, som, lika med nämnde riksdags Stats-Utskott anser högst betänkligt att frånträda den hittills gällande grundsatsen att presterskapets aflöning bör utgöra eli församlingarnes åliggande och jemväl i öfrigt instämmer i hvad samma Utskott (uti dess Utlåtande N:o 125, mom. 20) i ämnet vttrat, hemställer, att förevarande motion ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. 9:o. Genom remiss från Preste-Ståndet har jemväl blifvit till Utskottet öfverlemnad en inom nämnda Riks-Stånd väckt motion, N:o 116, deruti Biskop Bring med hvilken Biskoparne Annerstedt, Millén, Bergman, Hullman och Anjou samt Pastor Primarius Fallenius och Domprosten Björling förklarat sig instämma, — hufvudsakligen anfört, hurusom under de sednaste tjugo åren göromålen vid rikets ecklesiastika Konsistorier i högst betydlig mån ökats, hvaraf åter följt behofvet af förökadt tjenstemannabiträde, förhöjd aflöning för detta biträde, äfvensom förökade tillgångar till bestridande af öfriga för sjelfva expeditionens gång erforderliga omkostnader.
Domkapitel en enda person varit fullt tillräcklig för att bestrida den löpande kassaförvaltningen, föra räkenskaperna, vårda handlingarne, samt upprätta och ansvara för protokoll och expedition, så toge nu dessa göromål minst tvänne personers krafter ovilkorligen i anspråk, och då för icke så länge sedan af de båda tjenstemännen, Notarien och Amanuensen, åtminstone den ene mycket väl kunnat med sin tjenstebefattning i Domkapitlet förena någon annan, t. ex. vid läroverket, så vore detta numera, åtminstone i de större stiften, alldeles omöjligt.
Fast mera måste vid flera och väl de flesta Konsistorier både Notarie och Amanuens för ärendenas behöriga gång så uteslutande och träget deråt egna sin tid, att väl ofta kunde uppkomma en skälig fråga efter ytterligare biträde, men aldrig något större rådrum för främmande sysselsättningar.
Vid sådant förhållande vore det klart att, om duglige tjenstemän vid Konsistoriernas expeditioner skulle kunna erhållas, en anständig bergning eller åtminstone nödigt lifsuppehälle måste åt desse tjenstemän såsom sådane beredas och med mindre aflöning än omkring tre tusen R:dr årligen, kunde icke en Konsistorie-notarie, och med mindre än ett tusen R:dr icke en, af denna sin tjenst hufvudsakligen upptagen, Amanuens vara belåten.
En sådan aflö ning egde visserligen ock Notarierne vid några Domkapitel, men ingalunda vid alla.
Hvad åter Amanuenserne beträffade, så bestode deras hittillsvarande hufvudsakliga inkomst i de 400 R:dr om året, som Rikets Ständer åt hvarje Amanuens anvisat, men för denna summa funnes numera ingen lämplig person villig att bestrida en amanuensbefattning, som toge innehafvarens hela eller mesta tid i anspråk.
Hittills hade presterskapet vid prestmöten frivilligt åtagit sig att tillsvidare genom sammanskott fylla de aldra oundgängligaste behofven, men då man icke billigtvis kunde begära att fortfarande på delta sätt erhålla, hvad som uti ifrågavarande hänseende erfordrades, har motionären föreslagit, att Rikets Ständer mätte anvisa ett reservations - 8 Ståts-Utskottets Utlåtande N:o 139. anslag å 10,000 R:dr årligen, alt af Kongl. Majit efter pröfning af inom de särskilda stiften förliandenvarande behof, lill de ecklesiastika Konsistorierna disponeras, för att al dem användas till förbättring, der så påkallades, af Notariernes och Amanuensernes aflöning, äfvensom till bestridande af öfriga för Konsistoriernas expeditioner nödiga omkostnader.
Enligt hvad Utskottet meddelade specifika uppgifter från de särskilda stiften gifva vid handen, hafva under de sista tjugo åren göromålen vid Domkapitlens expeditioner i högst betydlig mån ökats, hvartill orsaken hufvudsakligast är att finna dels i det förändrade aflöningssättel för elementarläroverkens lärare och dels uti folkskoleväsendets stora utveckling.
Å andra sidan har Utskottet af berörda handlingar inhemtat att för flertalet af de vid omförmälda expeditioner anställde tjenstemän, löneinkomsterna understiga de belopp, sora af motionären ansetts vara för deras nödtorftiga bergning beböfliga och hvilka ingalunda synas vara för högt beräknade.
Utskottet har sålunda funnit ådagalagdt, att någon löneförbättring för desse tjenstemän är af behof och billighet påkallad.
En definitiv reglering af deras löner synes emellertid, vid det förhållande, att en förändrad organisation af
Domkapitlens verksamhet torde vara att emotse, icke böra för närvarande ifrågasättas, men, för afbjel— pande tillsvidare af det anmärkta missförhållandet, tillstyrker Utskottet, att Rikets Ständer, under rubrik:
Domkapitlens Expeditioner uppföra ett reservationsanslag å 10,000 R:dr årligen, att, på sätt ofvanbemälde motionär föreslagit, för ifrågavarande ändamål användas. 10:o.
Uti en hos Ridderskapet och Adeln väckt till Stats-Utskotlet remitterad motion, N;o 123, har Herr von Ehrenheim, P. J., anfört, hurusom genom Kongl. Brefvet den 9 November 1840, i öfverensstämmelse med Rikets Ständers beslut vid 1840 års riksdag, blifvit stadgadt, att den till förbättring af vissa Kyrkoherdars aflöning på behaglig tid förlänade spanmålen, skulle lill Statsverket indragas, då Kyrkoherdens behållna inkomster, beräknade efter medlet af de tio sista årens markegång, öfverstego värdet af 150 tunnor spanmål, äfvensom att anslag af indragen behaglig tids förläningsspanmål, ej skulle beviljas för annat ändamål, än för åstadkommande af fyllnad i Kyrkoherdes aflöning till 100 tunnor spanmål.
Det vore likväl otvifvelaktigt, att vid den reglering af presterlig aflöning, som nu förestode öfver hela riket, hvarje inkomst, som vore af den natur alt den kunde från en presterlig lägenhet till en annan förflyttas, komme för åstadkommande af anständig bergning synnerligen för det lägre ordinarie presterskapet, alt väl behöfvas, och att större frihet att använda redan gifvet anslag, således vore önsklig.
Beloppet af behaglig tids förläningsspanmål kunde motionären visserligen icke med erforderlig noggrannhet angifva, men då största delen af presterskapet tillkommande kronotionde och hemmansräntor utgiDge såsom ständigt vederlag, hvilket ej finge från presterskapet indragas, samt, af behaglig tids förläningar, 1,000 tunnor varit indragna redan år 1838, pä sätt Kongl.
Brefvet Stats-Utskottets Utlåtande N:o 139.
9 Brefvet den 2 Februari samma år upplyste, så syntes med visshet kunna antagas, att hvad deraf återslode och efter gällande grunder finge indragas, icke vore af den betydenhet att dess uppoffrande för fyllande af ett verkligt behof kunde vara för Statsverket kännbart; och har motionären med afseende härpå föreslagit, att Rikets Ständer måtte för sin del besluta att spanmål, som blifvit presterskapet på behaglig tid förlänad, finge, utan hinder af förut gällande föreskrifter, af Kongl.
Maj t disponeras till löneförbättring åt det ordinarie presterskapet, der presterskapet derförulan icke kunde med anständig bergning förses.
Uti förordningen angående allmänt ordnande af presterskapets inkomster den 11 Juli 1862 har Kongl. Maj:t under § 9 föreskrifva, uti mom. 2, att de inkomster, som grundade sig, bland annat, på statsanslag i kronotionde, finge i den ordning nedan stadgades från en till annan församling öfverflyttas, och uti 3 mom. att så vida för presterskapets aflöning icke vidare behöfliga medel af den beskaffenhet, hvarom i nästföregående moment förmältes, funnes en församling tilldelade, eller ock församling för sitt presterskaps anständiga bergning vore i behof af understöd utaf dylika medel, den för aflöningens ordnande inom stiftet tillsatta Nämnd egde sådant hos Kongl. Majit i underdånighet anmäla, då Kongl. Majit, efter vederbörandes hörande, ville om medlens indragning eller öfverflyttande från en församling till annan eller ock rörande anvisande af nytt anslag yttrande meddela; och då Utskottet anser olämpligt, att Rikets Ständer skulle, genom beslut i den af motionären angifna syftning, gå i förväg den pröfningsrält, Kongl.
Majit uti ofvanberörda hänseende sig förbehållit, hemställer Utskottet, att Herr von Ehrenheims ifrågavarande motion ej måtte till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. il:o.
Under åberopande, hurusom genom Malmö recess och derpå grundade stipulationer kyrkorna i Skåne blifvit för all framlid tillförsäkrade ett orubbadt bibehållande af alla då egande inkomster, men det oaktadt genom en Kongl. Resolution af den 3 Augusti 1681 öfver 2,000 tunnor af den lill berörda kyrkor anslagna spanmål anvisats till aflöning åt lärarne vid universitetet i Lund, hafva, uti särskilda motioner, hos Presle-Ståndet Doktor J. R.
Falck och hos Bonde-Ståndet Riksdagsfullmägtigen Jöns Andersson från Malmöhus län hemställt, att Rikets Ständer mätte för sin del besluta återlemnande till kyrkorna i Skåne af den från dem till Kongl.
Carolinska akademien nu utgående spanmål, samt anvisa medel till fyllande af den sålunda uppkommande brist i bemälda läroanstalts inkomster; hvarjemte förstnämnde motionär föreslagit, alt, om ej Rikets Ständer skulle finna skäl vidtaga en sådan åtgärd, de måtte hos Kongl. Maj;t begära en undersökning i ämnet, till utredande af rättsgrunden och möjligen äfven af kyrkornas förmåga alt undvara berörda inkomster.
Då de i enahanda syfte med ofvananmärkta motioner vid sistlidne riksdag hos Rikets Ständer gjorda framställningar blifvit, med bifall till dåvarande Stats-Utskotts Bih. till B.
Brot. 1862 & 1863. 4 Sami. 1 Afd. 3 Band. 1 Haft. 2 10 Ståts-Utskottets Utlåtande N:o 139. i ämnet afgifna Utlåtande, N:o 14, af samtliga Riks-Stånden afslagna, anser sig
Utskottet nu kunna endast hänvisa till den i berörda utlåtande meddelade utredning af förevarande fråga; och får Utskottet, som till alla delar instämmer i de då för afslyrkandet anförda motiver, på grund deraf hemställa, alt Doktor Falcks och Riksdagslullmägtigen Jöns Anderssons , ifrågavarande motioner ej måtte af Rikets Ständer bifallas.
Lappmarks Ecklesiastikverk. 42:o.
Enligt hvad det den nådiga Propositionen om Statsverkets tillstånd och behof bilagda Statsråds-protokoll gifver vid handen, hade Kongl. Majit genom nådigt Bref den 17 September 1856 anbefallt
Domkapitlet i Hernösands stift alt, efter fullständig utredning af förhållandet med aflöningen för Ecklesiastikstaten i Lappmarken, uppgöra och i underdånighet inkomma med förslag till sådan reglering a dervarande presterskaps löner, alt dessa kunde utgå i penningar till belopp, som ansågos för en anständig bergning erforderliga.
Uti underdåniga skrivelser den 20 April 1859 och den 22 Februari 1860 hade Domkapitlet afgifvit förslag i berörda hänseende och dervid framställt de skäl, hvilka, enligt