Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Om det någonsin skall blifva möjligt för den inhemska tillverkaren af ylleväfnader att kunna täfla med den utländske, så kan det endast ske derigenom, att han sättes i stånd att minska sin tillverkningskostnad och att i görligaste mån producera sin vara till samma pris som den utländska.
Skyddstullsiffran, ehuru angeläget dess noggranna bestämmande är, utgör derföre för den inhemska tillverkaren icke en så vigtig omständighet, som den, att han icke belastas med kostnader, som uppdrifva hans lillvcrkningspris.
Ty införseln i oloflig väg är alltid det, som han mest måste frukta; denna förebygges ej af en tullsiffra, vida lägre än den utskottet tillstyrkt, och den enda utväg som inhemska fabrikanten eger lör alt möta denna farliga fiende, är att sjelf söka tillverka till så billigt pris, att den olofligen inpraktiserade varan icke kan säljas till ett lägre.
Men att sätta fabrikanten i tillfälle att kunna nedsätta sin tillverkningskostnad, är också Sevillnings- Ut skottets Utlåtande, N:o 13. 87 enda rationella utvägen att efter hand kunna nedsätta sjelfva skyddstullen.
Att belasta råämnet med införseltull och uppdrifva arbetskostnaden genom höga tullafgifter på lifsmedel af alla slag, och tillika fordra det inhemska fabrikanten skall täfla i pris med den utländska, det är att på en gång yrka en orättvisa och en orimlighet; det är att begära det ban skall sälja sin vara till lågt pris under det han nödgas tillverka den till ett högt.
De länder, med hvilka svenska yllefabrikanten måste täfla, äro England, Belgien och Tyskland, och fabrikanterna i de två förstnämnde länderna hemta, likasom den svenska, hufvudsakligen sin ull från det sistnämnde.
Men i England och Belgien är införseln af ull, likasom af nästan alla andra rudimaterier för yllefabrikerne fullkomligt tullfri.
1 Tyskland är deremot utförseln af ull belagd med en ulförseltull af 2 thaler p:r kurant per centner, en afgift, som för 1 skålpund ull i svensk vigt, när den blifvit fabrikstvättad, utgör ungefär 2 skillingar banko.
Äfven om all införselafgift å ull här borttogs, så har följaktligen svenska fabrikanten emot sig, för att kunna täfla med den tyska, denna utförseltull af 2 skillingar per skålpund; och att denna utgift, af huru ringa betydenhet den må synas för den icke sakkunniga, likväl är utaf ganska stor vigt för fabrikanten, visar sig genom ett tydligt bevis deraf, att Belgiens regering just för att minska denna utgift för sitt lands fabrikanter negocierat en traktat med tyska tuliföreningen, i öfverensstämmelse hvarmed den ull, som utföres från Tyskland till Belgien och för belgiska fabrikernes behof endast erlägger hälften af den i föreningens tariff* stadgade utförselafgiflen af 2 thaler per centner.
De höga införselafgifter, som af utskottet blifvit föreslagen å lifsmedel af alla slag och som betydligen höja svenska fabrikanters arbets- och tillverknings-kostnad, torde väl, såsom jag befarar, svårligen blifva nedsatta, men intet förnuftigt skäl kan väl förefinnas för att äfven fördyra hans råämne genom en införseltull, då inom landet på långt när icke produceras behofvet af denna nödvändighetsartikel, och någon utsigt vist icke heller gifves, att sådant i framtiden skulle kunna ske.
— Borttages, såsom jag hoppas och önskar, all tull å detta råämne, så hafva de inhemska ullproducenterna ändå en fördel af den utförselafgift, som i Tyskland drabbar deras vara, och när fragt, assurans och öfriga omkostnader vid införskrifningen dertill läggas, så höja dessa afgifter sammanlagda priset å tyska ullen, här lefvererad, så betydligt, att de sannerligen icke böra billigtvis mera kunna önska.
Å ullgarn har utskottet tillstyrkt en införselafgift af 8 sk. skålpundet för ofärgadt och 12 sk. p:r skålpundet för färgadt garn.
INär utskottet samtidigt föreslagit tullen å finare ull lill 6 sk. skålpundet, och den införda ullen, vid fabrikstvättningen, förlorar 30 ä 40 procent i vigt och äfven derutöfver, så uppkommer härigenom den orimligheten att införselafgiflen å ullen, råämnet, blifver högre än tulén å det ofär - 88 Bevillnings-Utskottets Utlåtande, N:o 15. gade garnet eller fabrikatet.
Jag anmärker endast denna orimlighet, utan att vidare uppehålla mig dervid.
Utskottet har tillstyrkt den förändring vid förtullningen af bomolja, alt den hädanefter skulle verkställas efter vigt och icke efter rymdmått.
Emot denna förändring har jag ingenting att anmärka, men väl deremot, att utskottet vid förändringar i stället för att nedsätta tullsatsen såsom behöfligt var och som Kongl. Maj:t i sin proposition tycks i nåder åsyfta, snarare höjt densamma.
Ty vid förtullningen af (luida efter rymdmått och kärlets mätning med röjståck, uppstår alltid eller åtminstone oftast för importören en fördel af flere kannor på ett fat; men denna försvinner genom den vida noggrannare förtullningen efter vigt, och den nuvarande tullafgiften per kanna af 8 sk. blifver derföre effektivt förhöjd, ehuru utskottet trott sig nedsätta densamma, då det tillstyrkt en afgift af IV3 sk. per skålpund.
Denna (ullafgift synes i ingen händelse böra bestämmas högre än en sk. per skålpund.
1 afseende på den förändring af förtullningssättet å vin, ruhm, arak och andra spirituosa, hvilket jag föreslagit hädanefter böra ega rum efter vigt, åberopar jag det utförliga förslag som jag till utskottet ingifvit och som åtföljer dess utlåtande.
För att icke blifva för vidlyftig har jag i afseende å införselförbuden och tull— satserne inskränkt min reservation till det nu anförda.
Men utskottets majoritet har äfven föreslagit upphörandet af förbudet emot utförsel af tackjern, och deremot synes mig tala följande grunder: a) Det måste alltid blifva en national-förlust att i form af råvara utföra en produkt, som i förädladt skick är begärlig utomlands och hvars förädling lemnar betydlig arbetsförtjenst qvar i landet; b) Frambringandet af tackjern är en begränsad tillverkning, som icke kan, i mån af en möjligen ökad afsättning, uppdrifvas högre än den på de sednaste fem åren varit, med mindre man vill blottställa bergslagerne och andra malmförande trakter inom riket för ett utödande af skogarne, hvilket i längden skulle tillintetgöra tackjernsblåsningen i de orter, der den nu med bästa fördel bedrifves; c) Tackjernstillverkningen är icke i behof af tillåtelsen till utförsel för alt vinna afsättning, enär den, ehuru sedan år 1833 ökad med cirka 200,000 skeppund årligen, nätt och jemnt motsvarar det under berörde tid i samma mån ökade stångjernssmidet, tillika med behofvet vid de med hvarje år utvidgade gjuterierne.
Det årliga öfverskottet eller rättare sagdt det för den inhemska handeln på vågarne upplagda inventarium af tackjern torde icke uppgå till mera än 70 ä 90,000 skeppund, hvilket, då såväl gjuterier, som de i många riglningar spridde jernverken dermed skola förse sina tillfälliga behofver, icke kan anses vara öfver höfvan stort. Bevillnings-Utskottets Utlåtande, N:o 13. 89 stort.
Del bästa beviset på tackjernsproduktionens förhållande till den inhemska konsumtionen är att hemta af det merendels höga priset på tackjern i proportion emot skeppningspriset å stångjern. d) Då de svenska malmerne hafva serskilda dem framför andra utmärkande egenskaper, sorn göra det deraf beredda jern tjenligt för mera grannlaga behof och en mångartad förädling, är det att förutse, att de utländska tull-lagsstiftningarne skola modifieras för att underlätta tillförseln af svenskt tackjern och såmedelst tillförsäkra de serskilda länder, som hittills varit afnämare af svenskt stångjern, vinsten af denna förädling.
Detta kan ske på det sätt, att inkommande tullen på svenskt tackjern minskas i samma mån, sorn tullen på det svenska stångjernet för— höjes.
De således utvidgade afsättningstillfällena för tackjern skola föranleda dels en på skogens bekostnad öfver tiöfvan ökad blåsning, dels ett förminskadt afseende på produktens godhet, hvilket i sin ordning komme alt lända till förringande af det svenska jernels anseende. e) Då tackjärnstillverkningen nu icke öfverstiger de inhemska behofven, och ej eller synes kunna i längden uppdrifvas öfver dess närvarande ståndpunkt, utan allvarsamma vådor för dess framtida bestånd, följer deraf otvunget, alt exporten skulle genast eller småningom undergräfva det inhemska stångjernssmidet, serdeles sådane verk, som väl ega tillgång på kol, men måste köpa tackjern, och icke för transporternes dyrhet skulle kunna i stället befatta sig med tillverkning af tackjern; hvarigenom den nu betydliga vinsten af jernets förädling till större delen skulle frångå Sverige och tillfalla utländningen.
På dessa nu anförda grunder har jag röstat för bibehållande af förbudet emot utförseln af tackjern».
Af herr Murén: »Uti nådig skrifvelse (ill Rikets Ständer af den 7 sisth De cember, har Kongl. Maj:t förklarat, att Hans Maj:t »ansett tiden vara inne för en mera fullständig tillämpning af de lill handelns lättnad syftande grundsatser, hvilka redan en längre följd af år varit af lagstiftaren godkända»; och föreslår i följd deraf såsom allmän hufvudgrund »en oinskränkt handelsfrihet, så att förbud emot någon varas in- eller utförsel icke vidare må ega rum, och att tullafgifterne, hvarken för in-eller utförseln, öfverskrida 28 procent af hvarje varas värde», utom i de få fall, då serskilda omständigheter finnas derifrån påkalla undantag.
Dessa grunder har höglofi.
Bevillnings-utskottet jemväl förklarat sig i allmänhet godkänna; men då utskottet det oaktadt vid tillämpningen, i många fall, afvikit från dessa principer, med antagande af ett öfverdrifvet, så kalladt skyddssystem, hvilket i sjelfva verket innefattar det gamla förbudssvstemel, ehuru under en annan Bilt. lill 11.
Prot. 1847 och 1848. 5 Sami. 1 Afd. 7 Baft. 90 Bevillnings-Utskotlets Utlåtande, N:o 13. form och benämning; så får jag emot alla de beslut, hvarigenom ofvan åberopade antagna grundsatser blifvit förnärmade, mig vördsammast reservera.
Jag nedlägger min protest emot den falska och missledande statsekonomiska läran, att brist och dyrhet på lefnadsförnödenheter skulle utgöra ett vilkor för landets välstånd och lycka, monopolier befordra handeln och höga skyddstullar framkalla industri.
Till stöd för min motsatta öfvertygelse, anhåller jag att få åberopa, så väldet af kommitterade för tulltaxans öfverseende 1839 afgifna underdåniga utlåtande, som ock herr presidenten Skogmans till nuvarande
Bevillnings-utskotl benäget inlemnade tabellariska förteckning på de handtverks- och slöjdevaror, för hvilka införselförbud blifvit af Kongl. Maj:t upphäfna från och med 1825.
Ensamt utaf dessa handlingar kan hvilken som helst lätteligen inhemta fullkomlig kännedom derom, att prohibitioner i tull-lagstiftningen, långt ifrån alt, såsom man hitintills ofta trott eller velat antyda, skulle befordra landets välstånd och industri, tvertom utgöra de väsendtligaste grunderne till en stor del af det moraliska onda, hvaraf fäderneslandet lider, äfvensom till den låga ståndpunkt, hvaruti våra industriella och statsekonomiska intressen sig befinna.
Också anföra ofvanbemäldte kommitterade, att »den slöjd, som uppehälles genom probibiliva åtgärder, långtifrån att bereda någon tillökning i nationalvälmågan, tvertom skall tillskynda det allmänna en jemnt så stor förlust, som svarar emot prisskilnaden», och hafva kommitterade, för att genom offentliga handlingar ådagalägga det ändamålsvidriga af en prohibitiv handelslagstiftning, som utur förnuftsskäl kunna härledas »gjort en sammanställning af de näringar, som fortfarande njutit förbudsskydd emot utländsk täflan med dem, som antingen aldrig varit i besittning deraf, eller för hvilka detta privilegium upphört, sedan under de sednare åren tullagsstiftningen tagit en för handelsfriheten mera gynnande rigtning».
Utaf denna sammanställning, hvilken jemväl upptager ett sammandrag utaf de sednaste 100 årens förbudsstadganden »eller från den tid, då prohibitivsystemet här i landet egentligen tog sin början», finner man faktiskt bevisadt, att just de näringar, som varit med skydd af förbud eller höga tullar omhuldade, icke kommit till den förkofran och fullkomlighet, som de, hvilka nödgats uthålla en välgörande täflan med utlandets produktioner.
Så t. ex. anföres, att »då af 1772 års klädestillverkning 24l/5 ainar belöpte sig på hvarje 100:de personer af landels befolkning, medeltalet af 1835—1837 årens tillverkning lemnade icke fullt 22% alnar för samma antal», hvarjemte Kongl. Kommers-kollegii berättelse för år 1846 upplyser, att förhållandet då ännu icke var fullt lika fördelaktigt som år 1772. Bevillnings-Utskottets Ullätande, N:o 13. 91
Man mäste således med kommitferade instämma deruti, »alt det 100-åriga förbudsskyddet icke förmått framdrifva ifrågavarande fabrikation till den utsträckning som för behofvets fyllande erfordras».
Beträffande tillverkningarne af sidenvaror, segelduk, bomullsvaror och band, visa kommitlerades undersökningar enahanda resultater, nemi. att dessa tillverkningar inom landet sligit i samma mån, sorn förbuden emot deras införsel borttagits, eller de höga skyddstullarne blifvit nedsatta.
»Af all väfnadsslöjd är förhållandet med bomullsmanufakturen dock mest i ögonen fallande».
Under åren 1819 till och med 1824, eller sednaste tiden för den mest utsträckta, prohibitiva lagstiftning, var importen utaf såväl bomull som garn en obetydlighet, men sedan många slag af bomullsväfnader blifvit, mot i allmänhet måttliga afgifter, till införsel tillåtna, har importen utaf såväl bomull som garn, jemte tillverkningen inom landet af garn och väfnader, stigit till en förr icke anad höjd.
Slutligen anföra kommitterade, »såsom exempel, att naturliga näringar kunna uppstå och förkofras, utan vilkoret af förbud, eller omåltliga afgifter, äfven en annan industrigren af icke ringa betydenhet, nemi. tillverkningen af papper».
»Denna har aldrig varit skyddad mot utländsk konkurrens, annorlunda än genom en måttlig införseltull», och just derföre står den ock nu stark och blomstrande, ulhållande hvarje utländsk medtäflan».
Genom dessa och mångfaldiga dylika fakta, mäste man fullt öfvertygas, att en gång lyckligen befriad från de trånga band, som fordna tiders irriga begrepp och beskattningslystnad framkallat, som ett missledande skyddsystem befästat, skola handel och industri visa sin tillvext och välsignelse genom en förökad, sedlig, belåten och idog befolkning; det skall då bekräfta sig, att man omsider inkommit på den naturliga bana, hvarifrån man aldrig ostraffad kan afvika.
Det ligger onekligen vår nuvarande tull-lagstiftning till last att hafva gifvit vår handel och industri en konstlad riktning, att oaktadt en till dess upprätthållande årligen medtagen betydlig del utaf tulluppbörden, icke destomindre en systematisk och i stort bedrifven oloflig varu-import utbildat sig, som hos folket framkallat missaktning och trots emot bestående lagar, hvarigenom moral och välstånd på ett betänkligt sätt undergräfvas.
Dessutom fördyrar den prohibitiva tull-lagen alla Iefnadsbehofver och tillskapar derigenom brottslingar och proletärer, hvarjemte sluteligen detta system inledt staten uti de kännbaraste pekuniära uppoffringar.
Endast från 1739 till 1786 besteg sig manufakturfondens understöd till 138 tunnor guld.
I fullkomlig öfverensstämmelse med de grundsatser och på de skäl, hvilka jag nu tagit mig friheten framställa, har jag med min röst, under det långvariga och 92 lie v il l n in gs ■ Utskottets Ulla! ande, N:o 13. trägna arbetet pä Bevillningsutskottets tullafdelning, biträdt alla de beslut, hvilka, med behörigt afseende på en försigtig, ej brådstörtad öfvergång, haft för afsigt att föra och inleda vår handel och industri på en naturlig bana, hvarifrån den genom äldre villfarelser uti statsekonomien blifvit atledd.
Då det förslag, sorn afdelningen på, efter min öfvertygelse, fullt giltiga och välgrundade skäl uppgjort, nu uti utskottets plenum blifvit i många och en del ganska vigtiga fall, underkändt och förändradt, så uppfyller jag en oafvislig pligt alt härmedelst hos Rikets högloflige Ständer tillstyrka antagandet utaf afdelningens förslag, i alla dess delar, hvilka här i alfabetisk ordning anföras, nemligen:
Blår, lin.
Tullen derå uppsatt från 21/» r:dr, som Kongl. Maj:t föreslagit och afdelningen tillstyrkt, till 5 r:dr per skeppund.
Enär denna artikel utgör ett behöfligt råämne för husslöjden och den mindre bemedlade folkklassens beklädnad, så anser jag såsom håde obilligt och oklokt att derå böja den, af Kongl. Majit och afdelningen föreslagna, lägre tullsatsen Garn, bomulls-, otvinnadt etc.
Med grundadt afseende derpå, att råämnet bomull är tullfritt och staten således i detta fall afstått från en nästan alla andra hufvudsakligare konsumtionsartiklar ålagd tullbeskattning, hvarifrån sålunda den stora massan af garn och väfnader, hvilka tillverkas inom landet, jemväl blifva befriade, äfvensom att garnet, ehuru visserligen till en del förarbetadt, likväl utgör en högst nödvändig rudimaleria för vår vidt utbredda och betydliga husslöjd, hvars fabrikation af bomullsväfnader, med en för hög tull å råvaran, rimligtvis icke kan konkurrera med utlandets tillverkning, har afdelningen ansett sig höra föreslå nedsättning i tullen å denna artikel till 4 sk. per skålpund, hvilken premie till de få garnspinneriegarne i landet, enligt min oförgripliga öfvertygelse, i alia fall är vida större, än den för spinneriernes upprätthållande är erforderlig.
Lika litet som en upplyst fosterlandsvän lärer kunna bestrida den stora vinsten för vidsträckta landsorter och en talrik befolkning, att genom öfverskottet af deras arbetsförmåga underhålla och förkofra husslöjden, lika önskvärdt, billigt och nyttigt är det, att allmogen och de tjenande klasserne erhålla sina heklädnadsbehofver till billigaste priser.
Om den förderfliga och till en otrolig höjd bedrifna olofliga införseln af bom ulisväfnader skall kunna hämmas, är det oundgängligen nödigt, att garnets pris icke får alltför mycket fördyra tillverkningen.
Sedan den för en talrik befolkning högst maktpåliggande tullbestämmelsen å denna förnödenhelsartikel blifvit, med en rösts pluralitet, af utskottet uppdrifven ända till 3 sk. per skålpund, så anhåller jag vördsamt om allvarligt behjertande och godkännande utaf afdelningens förslag till 4 sk. per skålpund. Beoillnings-Utskottds Ullålande, N:u 13. n Garn, linne-.
Denna artikel utgör jemväl en till ringa del förädlad råvara, behöflig för både husslöjd och fabrikation af linneväfnader.
De derutaf uti handeln, i allmänhet förekommande sorter, kosta från 18 till 32 sk. per skålpund.
Maj:t har derå föreslagit en tull af 8 sk. per skålpund, hvilken af utskottet blifvit fördubblad till 16 sk., utgörande således fulla 50 procent af den dyrare varans verkliga värde; hvadan jag anhåller om godkännande af den lägre tullsatsen.
Garn, linne-, färgadt, och tråd alla slag, hafva äfven af utskottet blifvit uppsatte, det förra från 12 till 24 sk. och den sednare från 16 till 32 sk., hvarföre, af skäl, som blifvit åberopade för den lägre tullen å garnet, jag vördsamt tillstyrker hvad Kongl. Maj:t och afdelningen föreslagit, nemi. 12 sk. å det förra och 16 sk. å den sednare.
Hudar oberedda, torra, voro uti 1831 års tulltaxa belagde med tull af 8 r:st, uti 1836 och 1841 årens med 1 sk. och i 1845 års med 2 sk. Kongl.
Maj:t har nu föreslagit och ulskotts-afdelningen tillstyrkt 1 sk. 8 r:st, men utskottet uppsatt till 2 sk.
Hudar, saltade och rå, eller, såsom do nu kallas, »andra slag», taxerades 1831, 1835 och 1841 med 6 r:st, samt 1845 med 1 sk. per skålpund.
Å dessa har Kongl. Maj:t nu föreslagit och afdelningen tillstyrkt 10 r:st, men utskottet förhöjt till 1 sk. per skålpund.
Att dessa artiklar utgöra ett behöfligt råämne för våra garfverier, hvilket långt ifrån kan fyllas af vår inhemska tillgång på, till större delen, små ko- och oxhudar, lärer icke kunna förnekas; och då hvar och en, som tagit del utaf de sednaste årens priser å inhemska råa hudar, känner, att dessa varit lägre, sedan tullen från 1846 års början uppsattes, än de förut voro, så bestyrkes derutaf, att den högre tullen icke medför uppmuntran eller understöd för vår bokapsskötsel.
Enär en öfverdrifven tull alltför mycket fördyrar denna, för hela landet oumbärliga, nödvändighetsartikel, lädret, vågar jag påyrka de af Kongl. Maj:t föreslagna lägre tull bestämmelser 1 sk. 8 r:st å de förra och 10 r:st å de sednare.
Kött, saltadt.
Under längre tider har denna, för lefnadsbehofvet ournbärliga, ar tikel skyldrat i tulltaxan med den öfverdrifna tullsalsen af 6 r:dr 32 sk. per tunna.
Genom konventionen med Ryssland och tillförseln från Finland, mildrades visserligen den menliga verkan af denna orimliga tullbestämmelse, men att den jemväl sedermera blifvit bibehållen, torde icke kunna nöjaktigt förklaras, om man afser det talrika folkets fördel.
Majit har nu föreslagit och afdelningen tillstyrkt en tull af 4 r:dr per tunna.
Ehuru denna lullafgift å en så beskaffad artikel borde kunna synas alltför hög, har likväl utskottet uppsatt densamma till 5 r:dr.
Arliklarne kött och smör hafva hufvudsakligen utgjort föremålet för en liflig byteshandel ined 94 Bevillnings-Utsliottets Utlåtande, N:o 13. våra fordna bröder å andra sidan Bottniska viken, Finnarne, hvadan det synes, så väl från ekonomisk, som politisk synpunkt mindre väl betänkt att genom en så beskaffad tull-lagstiftning afklippa det sista bandet mellan oss och dessa våra fordna anförvandter, hvilka sedan 1843 varit nödsakade att söka sitt stöd i merkantilt hänseende hos sitt nya öfverherrskap.
Under sådant förhållande har behofvet för vår handelsflotta icke kunnat fyllas af landets inskränkta produktion.
Af dessa och flera skäl anhåller jag, att tullbestämmelsen måtte stadgas till den af Kongl. Majit föreslagna, 4 r:dr per tunna.
På de skäl, som jag förut haft äran anföra för en billigare tull å alla råämnen, behöfliga för den inhemska industrien och till uppmuntran för vår vidsträckta fiskerinäring, såsom varande i behof af ganska mycket lin till sina garneller fiskredskap, så anhåller jag få tillstyrka antagandet utaf afdelningens förslag, nemligen 16 sk. för ohäckladt och 40 sk. för häckladt per lispund.
Tullen härå har af Kongl. Majit blifvit föreslagen till 1 ridr per lispund, men af afdelningen förhöjd lill 1 ridr 12 sk. och af utskottet ytterligare till 1 ridr 24 sk.
Då denna artikel, serdeles af de gröfre sorterna, utgör ett behöfligt födoämne, äfven för de arbetande klasserna, så vida den från utlandet, synnerligast Holstein och Holland, kunde emot måttlig tull få införskrifvas, helst produktionen inom lan det af dessa slag till qvalitet är högst ofullkomlig och i allmänhet till qvantitet alltför ringa, så torde hvad af Kongl. Majit blifvit föreslaget, snarare kunna betraktas såsom för högt, än för lågt, men hvilket jag dock utbeder mig att få tillstyrka.
De af Kongl. Majit föreslagna, utaf afdelningen tillstyrkta, tuliafgifter, mer än tillräckliga att skydda den inhemska tillverkningen, torde likväl ännu vara alltför höga, för att helt och hållet förekomma införsel på oloflig väg; emedlertid och under närvarande förhållanden, anser jag mig böra tillstyrka deras antagande, med underkännande utaf den, af utskottet förändrade, klassifikationen.
Salt, medicinskt, ej specificeradt.
Utskottets beslut, med pluralitet af 5 röster, att denna artikel icke af andra än apothekare bör få införas, är så mycket orättvisare, som alla hitintills åtnjutit sådan rättighet, utan att några, för det allmänna skadliga, missbruk afhörts; förhöjningen af tullen utöfver hvad Kongl.
Majit föreslagit anser jag jemväl opåkallad och tillstyrker således i allo Kongl.
Majlis förslag.
Majit har föreslagit tullafgifterna å alla sorter en fjerdedel under hvad de för närvarande äro, men utskottet dock beslutat att bibehålla dessa sednare.
Då denna för alla folkklasser nödvändiga vara nu mera, lyckligtvis, sedan handeln dermed på della århundrade blifvit frigifven, utgör en af våra betydligare exportartiklar och således icke kan till införsel ifrågakomma vid andra tillfällen än Bevillnings-Utskotlets Utlåtande, N:o 13.
95 då missväxt eller svagare skörd förorsaka brist derå, samt då utförseln får verkställas utan någon tull, så torde rättvisan och billigheten utaf en låg införseltull böra inses och medgifvas.
Uti öfverensstämmelse med Kongl. Majlis och afdelningens förslag, anhåller jag derföre, att Rikets Högloft.
Ständer täcktes stadga denna vigtiga tuilbestäminelse.
Strumpor, andra slag.