Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
177g blifvit antagne i afseende å gradationerne uti bestämde bestraffningarne för stölder af olika beskaffenhet, eller att Lagens berörde stadganden åter må upplifvas; Men då den, hvilken antingen genom flere resor itererade stölder eller lockande till deras begående, eller ock medelst fösöfvande af en svårare qvalificerad Lag Utskottets Betänk anden. tjufnad, gjort sig, enligt foreskrifterne uti nämnde Förordning, förfallen att, utom kroppsstraff, för dess öfriga lifstid varda innesluten till arbetes förrättande å Fästning eller Spinnhus, redan bör anses vara en från Samhället och från tillgodo-njutandet
,af de förmoner , som deltagandet deruti under Fagens hägn erbjuder, förskjuten och skild person, för hvars framtida förbättring hoppet kan med största skäl synas vara i betydlig mon försvunnit , tyckes det ock icke blifva en obillig fordran af Samhället att, enär en sådan från det samma aflägsnad person, sedan den antingen innan inställandet till arbetsstraffet hunnit verkställas, eller efter det den dertill blifvit insatt, får tillfälle att komma på fri fot, eller ock, efter det denne möjligt vis genom Konungens
Nåd varder åter upptagen till medlem af Samhället, äfvensom under arbetstiden, ånyo föröfvar tjufnader , bemäldte person bör, såsom både farlig och skadlig , för alltid undanrödjas, och såmedelst tillfälle den betagas, att vidare störa Samhällets lugn och säkerhet.
I följd häraf finner Utskottet* sig böra föreslå följande tillägg vid ofvannämnde , genom 1779 års Förordning förändrade 3 §. af 40 Cap. Missgärnings-Balken. ”K (immer tjuf, som för allsin tid till arbete å Fästning dömd är, sedan han det honom ”ådömde kroppsstraff undergått, på fri fot , och 5’åter stjäl mer eller mindre , varde hängd.
’’Fag samma vare om stöld af denne sker me”dan han å Fästningen qvarhålles” Ibland de omständigheter, dem erfarenheten visat hafva i betydlig mon dertill bidragit.
Leg- Tits iotlets BetankauätJi. att de, som för flere resor begången stöld blifvit straffade, icke deraf låtit sig rätta, utan i sådane brott fortfarit , är äfven det hopp de göra sig, att, då de på serskildte, från hvarannan aflägsne orter, tjufnader föröfva, hunna dölja, att de förut för dylikt brott varit lagförde i, dömde och bestraffning undergått.
De medel, hvilka för Domstolarne äro tillgängelige, för att, när tjutven detta enständigt förtiger eiler förnekar, utröna rätta förhållandet härvid, aro dels ofta fruktlöse, dels mindre säkre, och följden deraf har ej sällan försports derigenom att den, som flere resor föröfvat stöld , och derföre är vorden straffad, af Domstolen, försatt i okunnighet eller saknad tillförlitlig visshet härom, åter vid enahanda begångit brott, ansetts med mer eller mindre bestraffning, än han rätteligen sig ådragit och bort undergå.
Enär nu äfven rnedvetenheten hos den på tjufnader begifne , att han icke blir i tillfälle att tillbakahålla säker kännedom om desse sine begångne brott , och förutseendet deraf att han, vid fortfarandet deruti, fortskyndar till målet af den högsta bestraffningen, skall efter Utskottets tanka, detta blifva ett verksamt medel att bringa honom till eftersinnande så väl af sin belägenhet, som af nödvändigheten för honom, att, till undgående af ett svårare öde, förbättra sin lefnad och afhålla sig från de lasters utöfning, hvartill lian ernått en olycklig vana och böjelse, finner Utskottet för sådant ändamål blifva mäst tjenligt och passande, om de, som för stöld straffas, tillika förses med något sådant märke å deras kropp, Sorn, utan att kunna utplånas, gifver ett tydligt Lag - Utskottets jBetankanden. vitsord orri denna deras förbrytelse.
Uikväl och da, enligt hvad här ofvan är andragit, brottslingens förbättring bör vara ett af de förnämsta syftemål för bestraffningen, samt detta möjligen skulle kunna motvärkas, i händelse denne anstalt vidtoges genast vid första utbrottet af berörde last, eller om det åsatte märket gjordes för livar och en, vid åsigten af den straffade, synbart, anser Utskottet betänkligt att föreslå, det berörde åtgärd må användas förr , än vid andra resan eller oftare begången stöld, af-’ vensom att dea då icke annorledes må verkställas, än på ett sådant ställe å kroppen , der} genom klädseln, möjlighet för brottslingen gifves, att icke för alla, dem han träffar, nödgas uppenbara de brott han begått och de straff han der. före lidit; Och tror Utskottet, att, om tilläfventyrs den händelse någon gång torde inträffa, att en för begången stöld lagförd person, genom förtigande deraf, att han en gång förut for enahanda brott undergått bestraffning, kan undvika den svårare påföljd, som bort honom drabba, ett sådant misstag af Domstolen häildre bör tålas, än bibringandet af en större svårighet folden till sådant brott en gång förfallne, att från sig skilja det misstroende en sådan gerning oundvikeligen medför, hvilket troligen, oagtadt en sedermera längre tid förd oklanderlig och ärbar vandel, honom åtföljer då han om detta sitt fel bär ett synbart tecken: hvaremot det synes skäligen böra kunna antagas, att den, hvilken af första bestraffningen icke erhållit til 1 Täckelig varning från fortfarandet uti samma last, bör betragtas hafva frånträdt rättigheten att kunna 2i g Lag - Utskottets Beliinkandert. helt och hälllt fördölja desse sine förbrytelser, och att det större misstroende han, med tillfället för alla att derom vinna säker kännedom, sig ådragit, icke orättvist af honom rönes, det han likväl kan, i den mohn han visar prof af förbättring, efterhand sig afskudda.
Då Utskottet alltså nu får tillstyrka vidtagandet af en så beskaffad anstalt, som här ofvan är nämnd, får ock Utskottet föreslå följande, till iakttagande dervid nödige, omständigheter, nemligen: att beskaffenheten af de märken böra fastställas, med hvilka de personer, som för andra eller flere resor föröfvad stöld blifvit straffade, böra förses: att samma märken så åsättas, att någon serskilt lidelse deraf icke tillskyndas den brottslige, såsom till exempel, i likhet med det af Sjömän vanligen brukade sätt till utmärkande deraf att de på utrikes sjöresor varit stadde: att desse märken tydligen utvisa huru många gånger personen för tjufnad varit straffad, om stölderne skett med eller utan inbrott, samt otn kortare eller längre tids fästnings- eller spinnhus-arbete blifvit personen ådömdt: och att något eller någre visse ställen på kroppen bestämmes, der märket skall åsättas, hvarest det icke genast kan af hvar och en skönjas.
I sammanhang härmed torde, efter Utskottets tanka, det jemväl blifva nödigt, att de personer, som redan äro för flere resor föröfvade stölder dömde till längre eller kortare tids Fästnings- eller Spinnhus-arbete, och det samma nu undergå, må på lika sätt varda märkte; hvarvid dock, i händelse Utskottets ofvannämnda förslag om skärpning i straffet för Lag Utskottets BetHnkanden.
219 itererade tjufnader gillas, det blifver oumgängeligt, att stadgandet därom dem behörigen och tydeligen kungöres.
Vid det Utskottet ytterligare tagit i öfvervägande den derom väckte motion, att de, sorn dölja tjuf eller gömma tjufgods, äfvensom de, hvilka icke uppenbara hvad dem angående en föröfvad tjufnad är kunnigt, hvarigenom den1 brottslige kan upptäckas och det stulna återfås, borde undergå lika straff sorn tjufven, har Utskottet ansett, att den i 40, 49 och 61 Capitlen Missgernings-Balken lagde grund för bestämmandet af det ansvar, som desse genom berörde handlingssätt sig ådraga, innefattar en fullkomlig ledning för Domaren, huru de i hvarje fall böra anses; Och då ganska skiljaktiga omständigheter uti nämnde afseende nödvändigt måste förekomma, föranledande till olika bedömande af berörde handlingssätt, hvarom något i hvarje fall lämpligt stadgande icke J:an af Lagstiftaren meddelas, måste, efter Utskottets tanka, sådant bedömande endast få bero på Domarens pröfning och urskilljande af hvad den ena eller andra kan mer eller mindre till last ligga; men att antaga hvad Biksdags-Fullmäktigen Berg sökt föreslå, att alla, som bevisligen på minsta sätt äro i en tjufsak inblandade, borde en för alla och alla för eti ansvara för gäldandet af det stulna, anser Utskottet vara oförenligt med all rättskaffad Lagprincipe; äfvensom, utom det Utskottet tror, det den rättighet Berg velat åstadkomma för husbonde, att, utan meddelande af lön, i sin tjenst ett år bibehålla ett tjenstehjon, som för^ 250 Lag-Utskottets Betänk anden'. öfvat hustjufnad, icke skall af någon husbonde Tilija begagnas, då han förmodligen inser det icke vara instämmande med dess säkerhet, att Ros sig hafva en med oredlighet befunnen tjenare, finner ock Utskottet, att denne förökade bestraffning för tjänstehjonet skäligen ej bör äga runi.
Hvad s’ut igen rörer det af Riksdags-Full» mäktigen Olof Mänsson väckte, här ofvan omförtnälte, förslag till förändrande af Hagens stadgande uti 10 Cap. q i §.
Rättegångs Ualken, finner Utskottet, att det samina har för afseende ett vidsträcktare bestämmande af Dnmaiens åliggande vid de händelser, att en för begången 6töld häktad person bekänner sig hafva ett eller flere dylike brott å andra orter föröfvat, än d$t, som genom Kongl.
Brefven den q
Martil 1748 och den 29 Juli 1812 är vordet meddeldt; Och sorn det otvifvelaktig! skulle lända icke allenast till förkortande af ransakningen öfver en sådan brottsling, att, utan hans närvaro dervid, undersökning vid serskilte
Domstolar kan företagas, angående verkligheten och beskaffenheten af de stölder han uppgifvit sig hafva annorstädes verkställt, utan ock isynnerhet till förekommande af den nog ofta försporda olägenhet, att bemäite brottslingar, under forsslandet från den ena orten till den andra, få tillfälle att undgå deras väktares uppmärksamhet, och att försätta sig i frihet, hvaraf utöfvandet utaf nya brott blifver en nästan säker följd, samt det äfven synes troligt, att Domare i allmänhet mera sällan än vederbort betjent sig af det medel, sorn sistnämnde Kongl.
I-:ig- Utskottets Betänkanden. i n
Bref dem lemnar, för att förskaffa sig kännedom om tillvarelsen af de flere tjufnader dea häktade brot slingen å sig bekänner, enär begagnandet af detta medel beror på Domarens egit godtfinnande; Alltså anser Utskottet sig äga anledning, att i så måtto tillstyrka bifall till ifrågavai ande framställning, sorn Utskottet föreslår antagandet af en sådan Författning:
Att, då lagförd och häktad tjuf uppgifver sig hafva enahanda brott, antingen å ett eller flere ställen på andre orter, begått, eller ransakningen dertill gifver anledning, det bör blifva Domarens ovillkorliga skyldighet, att, genom brefväxling ined den eller de Domare, innom hvilkas Domsornråden den eller de uppgifne stölder skola vara föröfvade, äska laglig undersökning om förhållandet dermed, hvilken desse då skola vara skylldige att genast anställa, samt att det Protocoll, hvilket dervid fores, utan dröjsmål till Domaren, som undersökningen begärt, öfversända; Äfvensom att, enär de omständigheter af desse Undersöknings-Protocoller utrönas, det anledning ej är att någon ined tjufven varit i gerningen delaktig, att Målsaganden icke yrkat brottslingens inställande å berörde ort för närmare utredandet af förloppet vid stölden och det stulnas användande, samt i öfrigt att ej eller något sådant vid besagde undersökning förekommit, som lagligen fordrar, det den brottslige personligen vid den eller de
Domstolar, som undersökningarne föreliaft, bör höras och sig förklara, Domstolen, som de samma begärt, må äga, att, sedan den hos Gfver-Domaren förhållandet anmält, och i 222 Lag-Utskottets Betänk ander. anledning deraf tillåtelse dertill erhållit, påen gång ofver alla den tilltaltes erkände förbrytelser sig utlåta.
1 öfrigt, och enär sysslolöse personers olofliga eller obehöriga kringstrykande bör kunna förekommas, om de författningar noga kandhafvas, som i detta afseende äro utfärdade, samt vederbörande, hvilka det aligger att öfver verkställigheten deraf vaka, fullgöra deras åligganden, samt den, i sammanhang med yrkandet örn anstalters tagande för att hindra berörde kringstrykande, gjorde hemställan, om inskränkning af rättigheten till permitterande af Soldater från de värfvade Regementerne , innefattar ett Ekonomiskt ämne, hvilket ock, enligt hvad Lagutskottet inhämtat, är vordet af Riksens Högloft.
Ständers Allmänna Besvärs- och EkonorniUtskott, i anledning af dit remitterade serskilte Memorialer , endast i berörde fråga, handlagdt, anser Utskottet dels det icke kunna erfordras, dels sig icke tillhörande, att något yttrande rörande desse omständigheter afgifva.
Detta alt, tillika med de serskilte meningar, hvaruti flere af Utskottets Ledamöter, vid förehafvandet häraf, stannat, varder till Riksens Högloft, Ständers vidare pröfning vördsamt underställdt.
Stockholm den 27 Februarii 1818.
Ständers Lag-Utskott vid Urtima Riksdagen i Stockholm d^n 27:de Febr uar ii 1S18* D, flere till Utskottet remitterade Memorialer Lag-Utskottets Tetcinkanden.
223 om skärpning i straffet för stöld, hvilka den qi i denne Manad blifvit uppläste och på bordet lagde, föredrogos nu åter.
Efter öfverläggning i detta ämne förenade sig Utskottets Ledamöter om det utlåtande, sorn Betänkapdet N:r 55 innehåller, utom hvad angår förslaget, att itererad stöld måtte beläggas med straff af hängning, hvilken strängare bestraffning, på de skäl, som i Betänkandet upptagas, tillstyrkte? utaf Samtlige Ledamöterne af Bonde - Ståndet, Herr Advocat - Fiskalen Cramer, Herr Lectorn och Prosten Doctor Eurén, Herr Lectorn och Prosten Fellenius, Herr Förste Expeditions - Sekreteraren Stråle och Herr Landshöfdingen Baron Edelcreutz; hvaremot Herr Borgmästaren Björkman yttrade:
Utskottet har redan fattat ett beslut, sorn, satt i verkställig, het, säkert skall leda till minskning af tjufnadsbrott och hvarigenom synes ändamålet med de väckta motionerne hufvudsakligen vara vunnit.
Af denna anledning, och då jag är öfvertygad derom, att stränghet i bestraffning i allmänhet icke afhåller från förbrytelser, samt det icke synes mig vara lämpligt, att, på sätt som blifvit föreslagit, med dödsstraff belägga brott af förenämnde beskaffenhet, kan jag för min del icke tillstyrka skärpning af de uti Allmänna Lagen och seiskilte Författningar, för tjufnader redan bestämda bestraffningssätt.
Denna mening biträddes af Herr Lagmannen Palmborg, Herr Borgmästaren Alin, Herr Professoren, Doctor Hagberg, Herr Assessoren Danckvardt och Herr Assessoren Gyllenhaal; med förklarande likväl af Herr Lagmannen Palmborg, aq^ Lag-TJtskottets Betänk and en. det han icke kunde anse den nu föreslagna åtgärden, att utmärka dem sorn mer an en gang blifvit för stöld straffade, medföra den verkan att dylika brott derigenom skulle förminskas.
Riksens 1 lugi afl.
Ständers Lag-Utskotts Betänkande öfver den aj Herr Friherre L. A.
Mannerheim väckte fråga, det de publique Autoriteter sorn å Kongl. Maj:ts och Kronans vägnar af skita Con* tracter eller
Af handlingar tued enskilte3 ej må äga att vid tvist om uppfyllande och tolkning deraf sjelfve deröfver döma.
T ill Lag-Utskottet har Hogloil.
Bidderskapet och Adeln remitterat ett af Herr Friherre Li A.
Mannerheim ingifvit sä lydande:
Memorial ! ”Grundriktigheten af den Lag-princip, att den ej må dorna som i saken del äger , är så allmänt erkänd , och så allestädes i Allmänna Lagen tillämpad att undantag derifrån näppeligen borde vara tänkbare.
Likväl finnas de i ds flesta fall, då publika Autoriteter med Doms* ätf) å Kongl.
Maj:ts och Kronans vägnar, med enskilte personer eller associerade, upprättat Contract om lefveranser af åtskilige slag, arrenden af Krono lägenheter 8Cc.—Uppstår tvist, Lag-Utäkottéts Betiinkandéti. huruvida Contract ifr ari någondera sida ti icke är uppfyldt, döm mer Embets-Verket, Uppkommer fråga om Contractéts rätta förstånd, af orsak att meningen icke finnes nog klart uttryckt, tolkar det.
Egenteligen kail
Väl ej sägas att, i föreSkrifne fall, publiqua Auctortteter hafva egen eller direct nytta eller skada af sådane deras
Domare - åtgärder; men ansvaret inför styrande magteri, och fördelen att kunna tolka otydlighé-1 ter utur en annan synpunkt, än den andre Contrahenten, försätta dem onekeligen i egenskap af parter, och ådagalägga nödvändigheten af en neutral tertius interveniens för frågans afgörande.
Det är ovedersägligt, att mål af klar beskaffenhet, eller der denne, genom reciprokt begifvande är erkänd, af Executoren kunna med slut äfhjelpas.
Icke heller kan egenteligen sägas, att stämnings-rättigheten inför Laga DomStol är en part i något fall äbsolufe betagen.
Men för att så väl upphäfva alla tvifvelsmål derom, soln ock att förekomma preliminäre frågor rörande rätt Domstol, tager jag mig, af hvad anfördt är , anledning till vördsam hemställan om nödvändigheten af förklarande: att, då tvist ttppstår om uppfyllandet eller tolkning af Contract eller afhandlingar, ingångtte å éna sidan å Kongl. Majus och Kronans Vägnar af publika auctoriteter , och å den andra af enskildte personer eller åssocierade, Säkert bör genom stämning incaminefas hos vederbörligt Forum Corttractus, som i desse fall kunde constitueras vara Rikets Hof-Rätter, hvarifrån, 1 händelse af Bihang till Riks-St.
Prot. 1S17 • 7-de Sami, N-.r Lag-Utskottets
Betänk anderi. någondera partens missnöje, dyllke mål böra i laglig ordning Konungens Högste-Domstols pröfning kunna underställas.
Jag bar förutsett det inkast, att ämnet kan anses utgöra en vigtig del af det under handläggning varande, visse Cömmitterade uppdrag, ne, Lag-avbetet.
Men detta är af en omfattning att fordra mycken tid, hvaremot det aldrig är för tidigt, att med ali sorgfällighet omskansa personlig och Egendoms-rätt.
Vördsamligen anhåller jag att detta Memorial måtte remitteras till Riksens Ständers Lag-Utskott, samt om tillstånd att det samma med Riks-Stånden communicera. L. A. Mannerheim
Lika med Herr Friherre Mannerheim har Lag-XJtskottet, vid företagen pröfning af hvad, på sätt ofvan berördt är, blifvit föreslagit, ansett det icke vara förenligt med den i ali Lag grundade och antagne principe, att den, som ä~ ger del i någon sak, eller af dess utgång har nytta eller skada, må i de delar deraf, som blifva stridige, vara behörig att döma öfver sin och andras iätt.
Vid tillämpning häraf på den fråga, sorn af Herr Friherren blifvit framstäld, har val Utskottet funnit de omständigheter förekomma} att de Statens Embets-Verk, hvilka hafva sig uppdragit den befattning, att å Kongl. Majus och Kronans vägnar med en eller flere Enskilte afsluta Contracter om Arrenden af Kronans Lägenheter , eller om lefvereringar af varor och persedlar, med mera, dels, på grund af den för Lag- Utskottets Betänk and en' desse fastställde Jnstruction, äga en sig tillagd rätt atf döma i visse föreskrifne, der förekommande, frågor, dels icke kunna betragtas hafva för egen räkning verkstält omförmälte uppdrag eller egenteligen af rädane sine åtgärder hafva någon fördel; Men, sorn Utskottet tillika trott sig inse att deremot under skärskådande borde tagas, det bemäldte Embets-Verk äro ansvarige för hvad de i besagde ämnen å Kongl. Majus och Kronans Vägnar tillgöra, och att, vid för. fattandet af Contracter, de händelser möjeligen kunna uppstå, att deruti inflyta sä beskaffade ordalag, hvilka, ehuru af Embets-Verket ansedde medförande den lagliga följd, som med de samma varit åsyftad, likväl till äfventyrs af den eller dem, med hvilka Contractet afslutas, ieke på enahanda sätt blifva fattade och förstådde, äfvensom att om berörde ordalags rätta förstånd vid pröfning deraf utaf andre Domare skiljaktige omdömen kunna äga rum; Altså, och fastän Utskottet anser det icke vara tvifvelsmål underkastadt, att hvarje Embets Verk, sin pligt likmätigt, vid afdömandet af de tvister, som i des. sa ämnen kunna uppkomma, nyttjar all den oväld, hvilken rättskaffade Domare tillhör, finnér dock Utskottet det blifva mäst lampel igt, om nämnde tvister upptagas och afgöras i vanlig stadgad Rättegångs-ordning af Ordinarie Domstol.
Utskottet kan icke inse, att någon skada eller äfventyr bör kunna derigenom Kongl. Maj:t och Kronan tillskyndas , hvaremot det måste för den eller dem, hvilka •> förmena, att det med desse upprättade Contract bör annorlunda tydas, än som af d.et Embets-Verk, hvil - Lag-Utskottets Betänkanden. ket författat eller låtit författa Contractet , vill antagas, blifva mera hugnande, att få pröfningen deraf öfverlämnad till vanlig Domaremakt, och i öfrigt Lagen för obehörigen anställ, de eller missbrukade Rättegångar utstakat sådane äfventyr, sorn troligen böra afhålla dylike försök.
Rå desse skäl, och då Utskottet icke kunnat finna någon anledning till behofvet , att i nämnde fall rubba den i Lagen bestämde Rättegångs-ordning, anser Utskottet sig böra i så måtto tillstyrka bifall till den af Herr Friherre Mannerheim väckte ifrågavarande motion, som Utskottet nu får föreslå antagandet af den Författning, att hädanefter, vid uppkommande tvist cm uppfyllandet eller tolkningen af Contract eller afhandling, ingången på ena sidan å Kongl. Majus och Kronans vägnar, af publike Embetsverk, och på den andra af enskildte personer, Saken bör, efter stämning, vid vederbörlig
Domstol göras anhängig, och derifrån, på det i Allmänna Lagen stadgade sätt fullföljas.
Ständers bedömande vördsamt understäldt.
Stockholm den 5 Martil 1818» N:r 57.
Lag - samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottens
Betänkande öfter de af flere Riks. dags-Fulhnugtigc utaf Hedervärda Bonde-Ståndet , uti ingifne Me mor i aler Lag- och Besvärs-Utsiottens Betänkandtn.
229 väckte förslag, angående förändring af de rörande Enskiftes-delningar utfärdade Författningar. T. J- lil Lag-Utskottets åtgärd hafva från Hedervärda Bonde-Ståndet följande dit ingifne Mejnorialer blifvit remitterade, nämligen : urno Af Riksdags-Fullmäktigen från Calmare Län Jonas Jansson, hvaruti, med föreställande af den skada, som skall Jordägare deraf tillskyndas, att, vid skeende Enskiften, de egor, hvilka skola tillkomma hvarje Hemmansdel , läggas uti ett skifte, hvaraf följden således skall blifva, afl någre åboer innom ett Byalag, der Enskifte anställes, fa sig tilldelade skiften af den bästa och odlade marken, hvaremot de andre måste åtnöja sig med Skiften blott af den svagare jordmånen, som till odling af åker och äng är mindre tjenlig, Jona's Jansson föreslår det tillägg vid 4 och 5 §. §. uti Kongl.
Förordningen ont Enskiften af den 2 Februarii 1807, att för Enskifte skall anses den delning, hvarigenom hvarje åbo eller Hemmansägare innom Byalag erhåller sina ägor sammandragne till det minsta antal skiften, som efter jordens beskaffenhet och användbarhet i ett ordentligt åkerbruk möjligen ske kan, äfvensom att Förrättningsmännen ovillkorligen skola vara förbundne att vid egobesigtningens och häfdebeskrifningens författande noga bestämma , så väl de ägor, hvilka framför de öfriga äro af Utmärkt och serdeles godhet, som och dem, hvilka äro utmärkt svaga, samt att hvarje delägare bör af båda dessa slags ägor undfå sin tillständiga andel# 230 Lag- och Besvärs-Utskottens Bctankanden. 2:do Af Biksdags-Fullmägtigen Pehr Jons-- son frän Kronobergs
Län, sorn an drag! t, atf, ehuru
Enskiftesdelningar pä visse orter kunna vara både möjiiga och nyttiga, skall dock sådant på andra orter icke inträffa.
Pehr Jonsson, soin ansett att rätta ändamålet af den rörande Enskiftesdelningar utfärdade Förordning vore, att Enskiftes-Sökanden eller någon annan i Byalaget skulle utflytta från sin förra Bolstad och på utägorne göra ny odling, har yrkat, att verkställigheten deraf icke skulle vara möjlig innom Kronobergs
Län, i anseende till den derinnom varande Bergäktiga och stenbundna jordmån, samt att Enskifte af hemmanens ägor derstädes, oagtadt Gode männens och Landtmätarens yttersta sorgfällighet, icke skulle kunna åstadkommas med lika beqvämlighet, som ett väl afpassadt Storskifte; på hvilken grund, och då detta sistnämnde, fastän på nämnde sätt anlagdt och lagligen faststäldt, kunde genom en kittslig delägares ansökning om enskifte rubbas, eller åtmindstone, genom försök till sådant skiftes fullbordande, kostnad blefve de öfrige delägarne tillskyndad, samt detta både hindrar företag af odlingar, hvilka mera i berörde ort än annorstädes blifva kostsamma och besvärliga, och jemväl förorsakar osäkerhet uti ägande rätten, Pehr Jonsson framstält nödvändigheten deraf, att författningen angående Enskiften icke må för besagde
Län anses gällande, utan endast de om