Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Härmed f ö l j d e en g l ä d j e o c h lycka, s o m h o n hittills aldrig erfarit, m e n ock- så en brinnande åstun- d a n att få blifva sina medmänniskor till
IDUN 322 • I s o m r o p e n: » det är ingen, I n g e n själ f ö r d o l d i tingen, A l l t ä r s t o f t, ej m e r, » 1893 Dårar, b l o t t till källan stigen, S e n ert anlete o c h tigen.
R o d n e n, höljen er!
F. M. g a g n.
H o n såg bland dem så m å n g a g å lika otillfredsställda s o m h o n själf l ä n g e gått, o c h h o n l ä n g t a d e att f å visa d e m h ä n till den källa, s o m stillat hennes an- des törst.
Ä n n u t j u g u år skulle h o n fost- ras f ö r den e g e n t l i g a lifsuppgift, hvartill h o n var kallad, o c h dessa t j u g u år till- b r a g t e h o n till största delen s o m lära- rinna i o c h föreståndarinna f ö r en större flickskola.
D e n andliga o c h l e k a m l i g a n ö d e n b l a n d hufvudstadens fattigare b e f o l k n i n g k o m u n d e r vintern 1 8 7 4 — 1 8 7 5 n å g r a perso- ner, s o m ö m m a d e f ö r denna n ö d, att tänka p å h v a d de m ö j l i g e n kunde g ö r a f ö r att i n å g o n m å n lindra den.
D e h a d e läst o m b i b e l k v i n n o m i s s i o n e n i E n g l a n d s huf- vudstad o c h den f r a m g å n g s o m k r ö n t densamma, o c h de frågade sig, o m icke n å g o t dylikt skulle k u n n a å s t a d k o m m a s äfven h o s oss, o c h så bildades en liten f ö r e n i n g m e d syfte att samla m e d e l till underhåll af en bibelkvinna.
Ur detta ringa frö är det s o m missionen bland Hvita bergen i Stockholm uppspirat.
O a k t a d t en o r d n a d diakonissverksamhet redan l ä n g e ägt bestånd o c h de flesta af hufvudsta- dens församlingar h a d e sina e g n a försam- lingsdiakonissor f ö r arbetet b l a n d de fat- tiga, v o r o dessa krafter d o c k l å n g t ifrån tillräckliga f ö r de m å n g a olika arbetsfält, där de påkallades.
B e h o f v e t af ett h e m f ö r u t b i l d a n d e af s. k. bibelkvinnor, hvil- kas u p p g i f t är u n g e f ä r d e n s a m m a s o m diakonissans, g j o r d e sig allt m e r kännbart.
E n m a n befanns villig att f ö r detta än- damål i n k ö p a o c h hyresfritt upplåta ett litet hus i en v i d d e n n a tid g a n s k a illa k ä n d trakt af S ö d e r m a l m, n ä m l i g e n H v i t a bergen, där d r y c k e n s k a p, slagsmål, ja, till o c h m e d k n i f s t y n g i c k e v o r o sällsynta.
Själfva nyårsnatten 1 8 7 5 — 1 8 7 6 k o m i full snöstorm ett g å e n d e b u d m e d tele- g r a m till Elsa B o r g, s o m då vistades p å landet, att h o n kallades till förestånda- rinna f ö r det blifvande hemmet, j ä m t e underrättelse att huset n:r 28 N y a ga- tan, n u m e r a 104 Skånegatan, var f ö r än- damålet inköpt.
» D e n n a underrättelse, » skrifver h o n själf, » e m o t t o g s icke utan ganska m y c k e n inre n ö d o c h k a m p.
Å ena sidan syntes j u s t den o m s t ä n d i g h e - ten, att ett lämpligt hus i en passande trakt hyresfritt uppläts, tala f ö r saken.
A andra sidan syntes företaget f ö r mån- g e n såsom rent af en dårskap. » Själf var h o n redan 5 0 år o c h hennes h u f v u d g e n o m m å n g å r i g t skolarbete ganska an- gripet.
Skulle h o n väl v å g a att utan kapital, endast i förlitande på G u d, b ö r j a ett v i d d e n tiden i vårt land så f ö g a för- stådt a r b e t e?
H o n v å g a d e det, o c h hen- nes tro har icke k o m m i t på skam, ty p å ett underbart sätt har h o n ända hitintills fått h v a d h o n f ö r hvarje dag b e h ö f t f ö r underhållet af de m å n g a, s o m sett iipp till h e n n e f ö r de d a g l i g a b e h o f v e n s fyl- lande.
» F r ä m l i n g e n, » har n å g o n sagt, » s o m p å afstånd skådar S ö d e r m a l m s terrassfor- m i g a h ö j d e r o c h njuter af dess yttre skön- h e t en v a c k e r s o m m a r d a g eller o c k en afton, d å de otaliga ljuslågorna afspeglas i vattnet n e d a n f ö r, k a n svårligen f ö r e - ställa sig all d e n n ö d o c h allt det elände, s o m d ö l j e r sig där b a k o m, de laster s o m frodas i de t r å n g a kyffena o c h d e n fat- t i g d o m, s o m skriar i de ö f v e r b e f o l k a d e husen. » H ä r var det s o m Elsa B o r g b ö r j a d e sin välsignelsebringande verksamhet.
H ä r var det, s o m d e n bildade kvinnan, v a n att röra sig i n o m helt andra kretsar, slog n e d sina b o p å l a r f ö r att lefva b l a n d samhäl- lets parias.
V i blicka med vördnad upp till missionärerna, s o m g å u t till aflägsna h e d n a l ä n d e r f ö r att b r i n g a civilisationens o c h k r i s t e n d o m e n s välsignelser till i mör- ker o c h o k u n n i g h e t stadda folkslag, m e n m å n n e det fordras m i n d r e själfförsakelse f ö r ett arbete sådant s o m det b l a n d d e n sjunkna b e f o l k n i n g e n b l a n d H v i t a b e r g e n?
V i hafva sagt, att det var v i d nyåret 1876 s o m kallelsen k o m till Elsa B o r g att öfvertaga l e d n i n g e n af detta arbete.
D e t i n k ö p t a huset fick d o c k i c k e tillträ- das f ö r r ä n frampå s o m m a r e n o c h måste då, f ö r att k u n n a b e g a g n a s, u n d e r g å en g r u n d l i g reparation.
U n d e r tiden före- t o g d e n blifvande föreståndarinnan en resa till E n g l a n d f ö r att inhämta åtskilligt af personer, s o m redan l ä n g e öfvat en dylik verksamhet.
F ö r s t p å h ö s t e n samma år k u n d e h o n b e g y n n a sitt arbete.
D e t h a d e från b ö r j a n en tvåfaldig u p p g i f t: att räcka en hjälpsam h a n d åt n ö d e n s o c h lastens barn, o c h att fostra kristna kvin- n o r f ö r detta arbete.
Själf skrifver h o n i bref till en närstående v ä n: » I november 1876 inflyttade vi, jag o c h den första bibelkvinnan, i bibelkvinnohemmet.
Hvad mötte oss här?
En tom börs, ett tomt skafferi, en tom vedbod, ofullbordad reperation med mur- bruk och fukt.
Herren pröfvade oss, o m vi voro villiga att för hans skull byta o m lefnadsvanor.
Första tiden var ock ganska svår.
Det nödvän- diga fattades oss, och hälsan höll på att gifva vika till följd af den ovana dieten.
— Om verket icke hade börjat i Herrens namn, hade dessa stöteste- nar varit allt för stora.
Dock saknades icke heller uppmuntringar.
En af förstlingsgåfvorna skola vi icke glömma.
Tre unga flickor, som själfva arbetade för sitt uppehälle, kommo med en korg potatis samt tre kronor i penningar jämte ett litet bibelspråk skrifvet för hand: All eder omsorg ka- sten på Herren, ty han har omsorg om eder.
En vän bar flere gånger till oss mat de första dagarne.
Af en liten syförening erhöllo vi hand- dukar och lakan samt 100 kr i penningar.
En tjänarinna erbjöd sig att tjäna utan lön.
Det var en stor glädje, då det nya hemmet kunde invigas.
Festen varade i två dagar; utom våra personliga vänner, hade vi inbjudit våra grannar: gamla, döfva, halta, en lam gumma drogs nästan med lifsfara på en kälke öfver de hala bergen.
Guds ord talades, och traktering saknades ej heller.
Alla öfverståndna mödor voro glömda, då vi nu nått det första målet, att få inbjuda våra grannar att höra lifvets ord.
Vi ha mycket missionsarbete i tankarna.
Om söndagseftermiddagarna har jag en bibelklass för större flickor.
Jag ömmar mycket för gesällerna häromkring.
De höra aldrig Guds ord, och ingen söker reda på dem.
Våra bibel- kvinnor äro flitigt ute på hus- o c h sjukbesök, de blifva ej ofta afvisade och många fråga, hvarför de ej kommit förr.
Månget torftigt hem har fått ett förändradt utseende, och mången sjuk har fun- nit lättnad genom deras vänliga ingripande. » I januari 1877 heter det i ett annat bref från föreståndarinnan: Franzén.
» O, jag vill ej byta bort dessa Hvita berg mot något annat ställe på j o r d e n!
Intet palats kan för mig jämföras med detta halffärdiga hus, där jag ännu ej fått ett eget rum, men här är godt och Ijuft att vara, ty här bor visserligen Gud.
Nu i böneveckan ha vi öfverfullt med folk hvarje kväll.
Först en klass af mer än 40 ostyriga gatpojkar, senare på aftonen folk af alla åldrar.
Våra åhö- rare äro just af det slag vi önskat nå, sådana som aldrig besöka någon kyrka.
Här ser man en halffull gesäll sitta vid dörren, spottande snus och talande för sig själf tämligen högt, så att han måste tystas ned.
Där sitter en kvinna med lättfärdigt uttryck i sitt ansikte, klädd i något mellanting af täcke, kofta eller sjal.
Öfver hennes ansikte jaga skyar af blygsel och nöd, afbrytande det vanligen likgiltiga uttrycket.
Här sitter vidare en stackars man, bunden sedan flere år i dryckenskapslasten, en stor tyrann för hustru o c h barn.
— Ungefär en tredjedel af dem, som komma till våra möten, bo i uthus eller lusthus utan eldstäder.
O, hvil- ken skriande n ö d!
Vi hafva två eller tre talare hvarje kväll under denna vecka och stundom en särskild för våra vilda ynglingar.
Jag betviflar att de kunna vara värre i London, än hvad dessa äro.
De utbrista i höga skrattsalfvor, göra tvärt emot allt hvad vi säga dem, o c h då de sjunga, skrika de så, att örhinnorna kunna sprängas.
En afton bjödos de på smörgås, o c h då voro de en smula bättre. » D e t begränsade u t r y m m e t f ö r denna lilla uppsats tillåter oss icke att steg för steg f ö l j a den f r i m o d i g a arbeterskan på det hårdbrukade arbetsfältet.
Ett rikt materiel l i g g e r visserligen f ö r oss, men vi k u n n a endast i största sammandrag- m e d d e l a ett o c h annat o m f o r t g å n g e n o c h u t v e c k l i n g e n af missionsarbetet där- u p p e på Söder.
B i b e l k v i n n o h e m m e t s förnämsta uppgift är att utbilda kvinnor f ö r de fattigas o c h sjukas vård samt spridandet af bibelor- det.
M å n g a af dessa b i b e l k v i n n o r arbeta i n o m barnhem, räddningshem, sjukhus o c h sjömanshem, eller o c k såsom husbesökare, somliga i hufvudstaden, andra på platser l å n g t aflägsna därifrån, t. ex. i Lappland, p å F y e n o c h Estland, ty livad s o m i h ö g g r a d utmärker Elsa B o r g är en stor vidhj är- tenhet.
I sin kärlek o c h offervillighet skulle h o n vara f ä r d i g att omfatta hela världen.
D e n n a kärlek visar sig i de många olika verksamhetsgrenar h o n omfattat.
Så står t. ex. under b i b e l k v i n n o h e m m e t s led- n i n g ett hem för fallna kvinnor, det s. k skyddshemmet.
D e t b o t t e n l ö s a elände, i hvilket de s. k. fallna kvinnorna befinna sig, l e d d e snart tanken h o s den varm- hjärtade arbetarinnan bland n ö d e n s barn att söka g ö r a n å g o t f ö r dem.
1 början kändes det väl m o t b j u d a n d e f ö r henne att sänka sig n e d äfven till dessa o c h ö p p n a hjärta o c h h e m f ö r dem, men före- d ö m e t af den store Mästare, som k o m i världen f ö r att u p p s ö k a de förlorade, trädde så manande fram, att h o n kände sig g l a d att få l y d a hans vink äfven här- u t i n n a n, o c h så öppnades, efter m å n g a svå- righeter, hvilka g e n o m tro o c h ihärdig- het öfvervunnits, o c k s å detta nya hem, våren 1879.
Oftast har man ansett, att de olyckliga kvinnor, o m hvilka här är fråga, o m ö j l i g t kunna upprättas, men skyddshemmet b l a n d H v i t a bergen har bevisat motsatsen.
Nya föremål för Elsa B o r g s kärleks-
IDUN 1893 v e r k s a m h e t blefvo snart de arma van- vårdade barnen i n ö d e n s o c h lastens nä- sten.
A t t b i b e l k v i n n o r n a v i d sina b e s ö k i dessa ofta påträffade barn i den ömk- ligaste belägenhet, förstår hvar o c h en, som n å g o t blickat in i en stor stads my- sterier.
Så h ä n d e sig en dag, att en af bibelkvinnorna återvände till h e m m e t m e d en liten flicka p å armen, o m h v i l k e n h o n berättade f ö l j a n d e.
D e n lilla hade visser- ligen, o v a n l i g t n o g, en k ä n d fader, m e n denne var en notorisk drinkare.
Modern stod vid ett » stånd » m e d bakelser, o c h där b o d d e familjen sommartiden äfven o m nätterna.
D e n lilla flickan h a d e p å våren vrickat sin fot, m e n ändå slunkit o m k r i n g m e d d e n hela sommaren, tills hon på hösten åter v r i c k a d e den o c h blef l i g g a n d e i svåra p l å g o r i det lilla stån- det.
D å d e n berusade fadern en afton k o m h e m m y c k e t o r e g e r l i g o c h illa spar- kade d e n lilla, blef n ö d e n rätt stor.
I detta l ä g e h a d e n u bibelkvinnan funnit barnet o c h m e d m o d e r n s s a m t y c k e f ö r t det m e d sig h e m, där ö m vård genast ägnades d e n lilla, som snart blef hem- mets älskling.
E n annan d a g påträffades en liten två- årig flicka, s o m frös o c h svalt o c h såg så ö m k h g ut, att den b e s ö k a n d e bibel- kvinnan i c k e fann annan u t v ä g än att föra äfven h e n n e till h e m m e t, s o m p å detta sätt måste i n r y m m a det ena värn- lösa barnet efter det andra.
D e t t a v ä c k t e i föreståndarinnans hjärta tanken på ett barnhem.
H o n framlade äfven detta be- hof f ö r d e n h i m m e l s k e barnavän, s o m ö m m a r f ö r de små, o c h han g a f h e n n e också nu h v a d h o n b e g ä r d e.
Ett litet hus fanns p å samma t o m t som skyddshemmet.
D e n välvillige vär- den e r b j ö d sig att upplåta det till barn- hem, o c h v i d nyåret 1881 stod det lilla huset i o r d n i n g o c h m ö b l e r till detsam- m a k o m m o såsom gåfvor från skilda håll, bland dessa, till stor g l ä d j e f ö r de små, till o c h m e d ett d o c k s k å p.
I ett bref från denna tid skrifver föreståndarinnan: » En dag, nära jul, kom en af våra vänner be- klagande, att hon hela dagen sökt plats för en liten ettårig flicka, som skulle utskrifvas från sjukhuset och hvilken, förnekad af sin onaturliga moder, icke hade någon i världen, som frågade efter sig.
Vi emottogo barnet såsom en dyrbar julklapp.
En annan liten sjuk, öfvergifven stackare, utsvulten, full af smuts och ohyra, bars en dag hem af en af våra bibelkvinnor.
En afton kom en kvinna, hemfallen åt dryckenskapslasten, med sin lilla flicka, modern var utkörd från sitt usla tillhåll o c h hade ingen tillflykt för sitt barn.
Sedan vi tagit reda på förhållandena, fanns intet .annat råd än att taga barnet om hand, taga fram badbaljan o c h låna kläder från barnhemmet, tills vi hunno sy nya.
Sådana fall upprepades, tills utrymmet var så till trängsel upptaget, att ett par barn lågo på golfvet i vårt lilla mottagningsrum, och vi kunde ej annat än af hjärtat bedja om ännu ett nytt barnhem. » Strax därpå k o m m e d posten från G ö - t e b o r g ett bref innehållande 20 k r o n o r med påskrift: Grundplåt till barnhemmet n:r 2.
Så snart det blef kändt, att Elsa B o r g tänkte på u p p r ä t t a n d e t af ännu ett barn- hem, k o m m o gåfvor från m å n g a håll, o c h i o k t o b e r 1884 k u n d e detta n y a b a r n h e m öppnas.
A r m a, vanvårdade barn k o m m o emeller- tid alltjämt i de tjänande bibelkvinnornas väg, o c h sålunda u p p s t o d b e h o f af ett tredje barnhem.
Grundplåten härtill k o m hösten 1885 i ett bref, innehållande 100 kr.
m e d på- 323 skrift: » V å r sons lif ränta, till barnhem- m e t ri:r 3 v i d H v i t a b e r g e n.
» F ö r s t l i n g e n i detta h e m var en liten flicka, hvars m o - der t i o särskilda g å n g e r varit insatt i fän- gelse, sista g å n g e n f ö r det h o n i berusadt tillstånd bitit en granne.
I en liten b o k k a l l a d: » Å t e r b l i c k p å f e m t o n års missionsarbete b l a n d H v i t a ber- g e n i S t o c k h o l m » har Elsa B o r g m e d d e - lat m å n g a d r a g ur d e n n a u n d e r b a r a mis- sionshistoria, o c h vi u p p m a n a d e m, s o m ö n s k a en n ä r m a r e i n b l i c k i densamma, att förskaffa sig d e n lilla b o k e n.
H o n omta- lar däri, att äfven b a r n h e m m e t n:r 4 k o m - mit till stånd, o c h vi k u n n a tillägga, att sedan b o k e n t r y c k t e s 1891, har barnhem- m e n s antal ytterligare ökats m e d t v ä n n e nya, så att de n u u t g ö r a s af i c k e min- dre än sju, h v a r d e r a inneslutande o m - k r i n g 20 barn.
G e n o m kronprinsessan af D a n m a r k s för- sorg har ett arbetsfält f ö r Elsa B o r g öpp- nats b l a n d de svenska flickor, s o m u n d e r somrarne arbeta v i d sockerfabrikerna p å de danska öarna.
D e r a s antal är ganska stort, o c h endast p å L a a l a n d u p p g i c k det u n d e r s o m m a r e n 188G till i c k e m i n d r e än 1,400.
S o m sedligheten b l a n d d e m s t o d p å en m y c k e t l å g ståndpunkt, insåg m a n allmänt, att n å g o t b e h ö f d e g ö r a s f ö r dem.
» D e t var o c k m e d g l ä d j e », säger Elsa B o r g, » s o m vi fingo h ö r s a m m a kallelsen att k o m m a d e m till hjälp. » E n bepröf- vad b i b e l k v i n n a har sedan hvarje s o m m a r verkat b l a n d dessa våra landsmaninnor.
S o m m a r e n 1891 utsändes ännu en, s o m b e g ä r d e s o c h u n d e r h å l l e s af inre missio- nen i Danmark.
Till slut m å vi o c k nämna, att Elsa B o r g b e g y n t en svensk kvinnomission i Nordafrika, till h v i l k e n från hennes h e m u t g å t t flere kvinnor.
O c h h ä r m e d hafva vi kastat en k o r t öfverblick ö f v e r den verksamhet, åt h v i l k e n h o n ägnat sitt lif.
O c h fråga vi efter d e n innersta drifkraf- t e n till ett så f ö r s a k a n d e o c h träget ar- bete, så skall h o n själf vara d e n första att m e d ö d m j u k t sinne o c h m e d glädje- strålande b l i c k utbrista: » Kristi kärlek tvingar oss så! » D e t är d e n n a kärlek, u t g j u t e n i ett svagt människohjärta, s o m gör, att d e n åldriga arbeterskan i c k e trött- nar, u t a n d a g från d a g m e d samma vil- l i g h e t offrar kropps- o c h själskrafter i den l i d a n d e m ä n s k l i g h e t e n s tjänst, sär- skildt a n g e l ä g e n att gifva H e r r e n äran för allt!
D e n prägel af frid, s o m v i d allt detta l i g g e r u t b r e d d öfver h e l a hennes person- lighet, säger oss, att h o n n u funnit en lycka, s o m h e n n e s mest g l ä n s a n d e ung- d o m s d r ö m m a r i c k e ens k u n n a t f ö r e s p e g l a henne, p å samma g å n g d e n o v i l l k o r l i g t erinrar oss o m d e n vise S a l o m o s o r d: » Har Gud åt någon gifvit att vara glad i sitt arbete, så är det en Guds gåfva. » L.
Konvalescent ^ m g i t t och kära barn, het ännu din kind är röd af feber glöd, och bak din mörka jag stråla ögonfrans ser en sällsam glans- S.
Din lilla, hvita, är magra, hand kall som is och varm Ack, ibland.
lyd mig, gå till sängs igen, Ig du liar långt till hälsan än! » » Min Nej, ömma moder, frisk stanna dig sätt bredvid på och linda Den kring glans är till, som gjort kinden natt, när jag i dvala vid min bädd jag han kom uti vårt låga Vid rymder hviskade: Jag en smärtans min far. » himmelsfärd ... hufvudgärd tår, så het och stor, blott kan gråtets af en mor.
Den hvita ängeln Ej röfva Min skyggt jag stammens sista mor i världen dag svindlande När bad: blad!
har blott mig till stöd på mödans tunga i djupet stig.
föll.
lif jag fick, din hand jag Att ängeln och ned vingepar grät du vid min som han ljus.
tar dig med syskon och din re ' n begynt Då såg; hus sjönk » Jag uppå mitt starka till dina låg, blå med himmelskt hufvudgärden och röd.
morgonglöd.
en ängel från arm!
pupill orsak han är min hälsas karm hals din au ser i min och purpurn, är.
här, stolens min endast hoppet En jag vid min sida kände Fastän hört mig, jag hälsan min hand den skall bli stark i mitt ännu förstod blod.
är svag, som din en och då din ålderdom jag stöder dig, o moder höll.
är dag, när, kär! » Ernst Högman.
Ur George Eliots dagbok.
Hvad jag skulle önska såsom ett re- sultat af en högre uppfostran för kvinnor — ett resultat, som kommer att gå fram öfver min graf - - är att de måtte inse, hvilken m y c - kenhet af underordnadt socialt arbete, som behöfde göras af kvinnor, och som nu antin- gen inte alls blir gjordt, eller uselt gjordt.
Intet godt kan vinnas vare sig för kvinnorna eller någon klass af manliga dödliga, så länge båda äflas om det högsta slag af arbete, som snarare borde hållas i helgd, såsom något hvilket blott få kunna göra väl.
Jag tror, och jag hoppas, att det måtte visa sig, att en grundligare uppfostran kommer att göra slut på våra afskyvärdt lumpna föreställningar om arbete och sysselsättningar och att ut- breda det sanna evangelium, att den största skammen är att förrätta ett arbete, hvartill man är oduglig.
IDUN 324 Små tölpar oeh " enfants terribles ".
W © I e t finns ett slags andligt förkrympta &lt;S^ !M barn, som meddela ett ytterst pinsamt intryck.
D e hafva tölpiga och besvärade fasoner, de kunna knappt gå öfver golfvet, då någon ser dem, utan att trampa sig själfva på tårna, och då en främmande till- talar dem, sticka de fingret i munnen och vända rodnande bort ansiktet — allt hvad de säga eller företaga uttrycker liksom en ängslig bön om tillgift för hvad som möjligen kommer att gå på tok.
Man affärdar i allmänhet företeelsen med några anmärkningar om » naturlig blyghet », » skygghet » eller rent af » dumhet ».
En enda blick, ett enda besök i den lilles hem skulle dock gifva en annan och riktigare förklaring öfver denna » bondblyghet » och » tafatthet ».
Barnasinnet är öppet, gladt och fritt, mottag- ligt för hvarje intryck, och i allmänhet det mest bildbara material, man kan tänka sig — bildbart till godt och ondt.
I det fall, som nu påpekas, ha dess ljusa drag förmör- kats af en förvänd uppfostringsmetod, förvri- dits och missbildats; den tölpaktigt tafatta hållningen är icke något medfödt, utan något uppammadt.
I gossens hem gnatas och grälas på honom dagen lång.
» Se bara, hur du nu grisar till dag! » utbrister modern för att i nästa ögon- blick slänga till honom ett snäsigt: » stå inte och häng så där, det ser så illa ut! » När han råkar skrapa med en stol, heter det med riktig förtviflan: » du tar då rent lifvet af mig med allt ditt buller och bång — kan du då inte lyfta på stolen? » — » Skrik inte, då du talar, har jag sagt dig väl tusen gån- ger — se, nu spiller han ner nya jackan — åh, hvad skall man taga sig till med detta barn! » Och så låter det i ett kör, utan uppehåll, ända tills gossen är alldeles för- bryllad och omöjligare än någonsin.
Modern klagar: » Jag tycker ändå, att jag är så sträng som möjligt mot barnen, men fastän jag predikar hela dagen för dem, får jag ändå inte folk af dem! » Naturligtvis just därför och icke fastänl Tillsägelserna förlora antingen i kraft eller kollra bort, om de i ändlösa variationer upp- repas.
Den stackars gossen, som får höra sin dom, står där med skygg min och biter sig i naglarne och vet till sist knappt, på hvilken fot han skall stå för att vara till lags enligt alla de förhållningsregler, som likt en bisvärm surra om i hans hufvud.
När han sedan kommer bort bland främmande, begår han af idel rädsla dumhet på dumhet.
Barndomens intryck bibehålla sig med underlig seghet; den missbildande uppfostran, han fått, kastar, så att säga, sin djupa slagskugga långt fram öfver hans komm; nde lif och är ytterst or- saken till den osäkerhet och det vankelmod, som framdeles besvära honom i allt hans gö- rande och låtande, i umgänge och praktiska värf.
Verka tölparne bland de små obehagligt, är detta knappast mindre fallet med deras andliga antipoder, de framfusiga, bland hvilka de s. k. enfants terribles intaga ett bemärkt rum.
Att » små krukor också ha öron », borde de äldre alltid hålla framför sin eftertanke som en gyllene regel i all uppfostran.
Barnen böra noggrant afhållas från att åhöra sam- tal, af hvilka de ej ha något att lära, eller hvilka de ej böra förstå.
Ville man i miunet försätta sig till sin egen barndom, skulle man ur sin personliga er- farenhet lätt erinra sig många tillfällen, då man helt obehörigt kom att lyssna till vuxna personers tankeutbyten och vid en varnande åtbörd af den ene hörde den andra svara: » åh, det är inte farligt, inte förstår barnet det där! » Just dessa ord stegrade nyfiken- heten och äggade till en uppmärksamhet, som för att göras mindre synlig insvepte sig i förklädnaden af en raffineradt väl spelad lik- giltighet — allt under det baruaörat med spändt intresse lyssnade till hvad det ej borde få höra.
Den förbjudna fruktens begärlighet!
Vid lägligt eller kanske rättare sagdt vid allra olägligaste tillfälle laddades sedan den uppfångade hemligheten ut och ställde till en hel hop förargelse och spektakel — men, må- hända värst af allt, gaf stundom också an- ledning till hejdlös munterhet.
Värst af allt, säger jag, ty härigenom fick barnet en dess fåfänga smickrande, i hög grad farlig upp- muntran till nya iakttagelser och själfsvåldiga anmärkningar.