Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad först angår anmärkningen, det Utskottets förra Betänkande icke fullständigt utredt, huruvidaEketransportskyldiglieten kunde, såsom annan kronoskjuts, åligga jorden , får Utskottet vördsamt anföra, att då ingen Författning existerar, sorn bestämmer slaget eiler beskaffenheten af några sådana Kronans tillhörigheter, hvilka må roed kronoskjuts framskaffas, har något slikt bestämmande icke eller kunnat ega rum serskildt i alseende på Ekevirke, hvilket, enär det för Flottans eller Artilleriets behof blifvit inköpt , icke kan på den grund frånkännes naturen af en Kronans persedel, att dess transporterande är med större besvär förenadt; i anseende hvartill Utskottet jemväl tillstyrkt, att berörde onus borde lättas, men ansett det icke kunna alldeles upphöra.
Beträffande sältet ali åstadkomma lindringen j denna skjulstiingsbörda, fortlar Allm.
N:o illo a5 Utskottet i dess förut yttrade öfvertygelse, att sådant lämpligast tillvägabringas genom en förhöjd betalning, hvars fastställande till det föreslagna beloppet, eller 16 sk.
Banko milen för hvarje häst och derjemte 2 sk. i vagnslega, Utskottet hade trott vara efter de olika fordringarne skäligen afmätt.
Då likväl härigenom ännu icke förekommes den möjligen inträffande olägenhet, att de skjutsande kunna tilldelas lika betalning (ör lass af olika tyngd, och att den ena finner tungt hvad en annan vore hågad i större vigt fram forsla, har Utskottet nu funnit skäl föreslå den förändring vid dess, i Betänkandet N:o 4a, gjorda tillstyrkande, att betalningen för den kronoskjuts, som till transporterande af Ekevirke begagnas, må erläggas med 2 sk. milen för hvarje Cubik fot virke, deruti inberäknad vagnslega, då de skjutsandes egna fordon, enligt Kongl. Brefvet den 19 Augusti 1823, begagnas, men utan afdrag för fordonen, i de fall kronan, enligt samma Nådiga bref, består åkdon; hvarjemte stadgas borde, dels att forslingen med kronoskjuts icke må begynna förrän å farbar väg, dit. virket måste vara framskafladt innan denna skjuts vidtager, dels ock afl genom utlyst allmän auction!
Lands - a6 Allm.
Uisk.XJtl.
Nio 160 o. 161 Cancelliet i orten skulle utrönas, huruvida, genom afslutande entreprenad, forslingen kunde fås verkställd till ringarepris, än hvad den skjutsningsskyldige allmogen sålunda tillkonune, I händelse denna förändrade hemställan vinner R.
Ständers bifall, lärer sådant vid den föreslagna underd.
Skrifvelsen till Kongl. Maj:t få iakttagas.
Stockholm den a4 Oclober 1829.
Utsloltet den Ig Oclober 1829.
Utlåtande, angående yrkad oföränderlighet i föreskrifterne om husbehofsbränvinsbränningen.
Från llögloflige Ridderskapet och Adeln liar Utskottet emottagit remiss å Grefve Horns, Claes Fredric, Motion, att, i den händelse husbehofsbränvinsbränningen framgent kommer att, såsom en Landtbruksnäring, beskattas, Rikets Ständer matie besluta en / 'Allm.
Besv. o. Oec.Utsk. 13//.
N:o 161. 27 underdånig hemställan till Kongl. Majit, det husbehofsbränvins-tillverkningen icke må i något fall och under intet vilkor inställas , inskränkas eller förbjudas.
Flere af de omständigheter, Motionairen framställt såsom skäl för sitt yrkande, bevisa utan tvifvel angelägenheten deraf iör ett samhälle, att enhet och stabilitet finnes i dess Lagar och Författningar.
Utskottet, sorn redan i afgifne Betänkandet , rörande bränvinsbrännings-förordningen yttrat samma åsigt, och således jemväl nu delar Grefve Tlurns öfvertygelse derom , att ombytlighet i oeconomiska stadgar och deraf härrörande osäkerhet i beräkningar och företag förlama industrien och productionshågen , till förlust både för den enskilde och för det allmänna, kan dock icke den i motionen nu föreslagna åtgärden , vid närvarande förhållanden, tillstyrka, utan anser sig böra inskränka sig till yttrandet a£ den önskan, att vilkoren för bränvinsbränningsrättighetens utöfvande må en gång så regleras, att någon rubbning eller inskränkning deruti icke af omständigheterna någonsin skulle påkallas.
Afsiyrkaudet af den föreslagna underdåniga Skrif velsen heinställes \ 2S Allni. Besv. o. Otc.
Ut/.
N:o i6u. sålunda nu vördsamt till Rikets Högloflige Ständers eget bepröfvande.
N:o 1Ö2.
Utsk, den 2g October 1829, Utlåtande, i anledning af gjorda anmärkningar vid Betänkandet N:o 124, rörande väckta frågor om behofvet af Lönetillökning för Gymnasii- och Scholae-Lärare.
Från Välloflige Borgare-Ståndet har förenämnde Betänkande blifvit, på grund af dervid gjorda anmärkningar, till Utskottets handläggning återremitieradt; men som Höglotlige Ridderskapet och Adeln, under den 29 Augusti, det Högvördige Preste-Sråndet, under den 12 Junii, samt det Hedervärda Bonde Ståndet, under den 5 Augusti innevarande år, inerberörde Betänkande bifallit, - så har Utskottet funnit återremissen Allm.
Uisi.
29 icke kunna till någon vidare åtgärd, å dess sida, föranleda.
Utskottet den zS Octob, i8ag.
Utlåtande, i anledning af gjorda anmärkningar vid Betänkandet N:o 83» angående väckt fråga , att Directionen öfver Danviks Hospital måtte förklaras oberättigad, att uppbära recognitions-afgift till Hospitalet vid försäljning af Skattehemman, Förenämnde Betänkande, vid hvilket märkningar blifvit framsällde, inom det Välloflige Borgare-Ståndet, af Herr Brovallius, och hos det Hedervärda Bonde.Ståndet, af Riksdagsfullmägtigen från Upsala Län Casper TVijkman, har från bemälde 2:ne Riks-Stånd blifvit till Utskottet återremitleradl; hvilka anmärkningar hufvudsakligen 30 Allm.
Bcsv. o. Oec. Utsi, Uti.
Nio 163 sammanstämma och hafva förj ändamål att ådagalägga , det nödig skillnad icke är vorden iakttagen emellan Danviks-Hospitals Frälsehemman, och dess Skattehemman, hvarken i den af Utskottet åberopade Kongl.
Stadfästelsen af den 21 Julii i8i3, eller i Utskottets derpå grundade Betänkande.
TilL Frälsehemmanen hade Hospitalet eganderätt, och kunde således, vid försäljning af besittningsrätten derå , taga recognitions-afgift; men icke borde en sådan afgift kunna , vid försäljning af Hospitalets Skattehemman , komma i fråga, enär dessa hemman äro i lika förhållande till Hospitalet, som FrälseSkattehemmanen till den, hvilken Frälseräntan njuter.
Lösningsrätten till Skattehemmanen kunde icke Hospitalet bestridas; men om den icke begagnades, vore Skatiemannaräti uppenbarligen kränkt, derest innehafvaren ålades alt recognitions-afgift utgöra.
Under åberopande -f hvilket allt det yrkadt blifvit, att underdånig Skrifvelse måtte afgå till Kongl. Maj:t med anhållan, att recognitions-afgift till Danviks Hospital icke må i vid försäljning af ifrågavarande Skattehemman, hädanefter ega rum.
Och hafva med Casper TVijkman samtlige Riksdagsfullmägtige från Upsala, Stock, holms, Södermanlands och Vestmands
Län sig förenat; äfvensom Riksdagsfullmägtigen Allm, Besv. o. Oecr Ut«Ä. Ut/.
N.'o 163 5i från Elfsborgs Län Anders Danielsson påkallat vid detta ärende Utskottets närmare uppmärksamhet.
Detta har Utskottet i öfvervägande tagit; och Utskottet får härvid vördsamt erinra, att, uti de för DanviksHospitalets hemman, vare sig Frälse eller Skatte, utfärdade Skattebref, det vilkor i allmänhet blifvit uttryckligen intaget , att hemmanen, då de försäljas utom börd, skola Hospitalet till inlösen hembjudas.
Enär nu recognitionsafgiften icke är annat än en ersättning till Hospitalet, vid sådane tillfällen, då lösningsrätten icke begagnas; så kan och bör någon fråga om skillnad, i förevarande afseende, hemmanen emellan icke uppstå, emedan det vöre hembjudningsskyldigheten, å köparens sida , men icke vedergällningen för lösningsafsägelsen, å Hospitalets, som skulle ingripa i Skattemannarätten ; och denna Skattemannarätt kan icke sägas vara förnärmad i ett åliggande, som var ett på förhand kändt, vid köpet betingadt och i Skattebrefvet bekräU tadt vilkor för sjelfva upplåtelsen.
Vid ett sådant förhållande och under åberopande i öfrigt af de skäl, hvarpå det återremitterade Betänkandet sig stöder, kati Utskottet hvarken frånträda sin yttrade mening i ämnet, eller tillstyrka att den före - 3a Alim.
Nio 164. slagna underdåniga skrifvelsen afgår; och får Utskottet derjemte vördsamt tillkännagifva, att Betänkandet blifvit, under den 27 Augusti, af Höglollige Ridderskapet och A* deln, samt, under den i4 April, af det Högvördige Preste-Slåndet bifallet.
Stockholm den a4 October 1829.
Utskottet den 18 Oktober 1829.
Utlåtande, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottets Betänkande N:o 131, angående väckt fråga om undanrödjande af hinder för enskilte Theatrars inrättande i Stockholm och Ri. kets öfrige Städer.
Förutnämnde Betänkande, som endast af det Högvördige PresteStåndet blifvit bifallet, har från de öfrige trenne
Slånden blifvit ålerremitteradt på grund af flere deremot gjorde anmärkningar.
Vid Allm.
U//.
N:0 i64. 55
Vid genomgåendet af dessa, och hvad ämnets omständliga förhandling inom de omnämnde trenne Stånden innehåller, har Utskottet funnit åtskilligt vara af den beskaffenhet, att det icke kan föranleda till någon åtgärd å Utskottets sida.
Den inom det Hedervärda BondeStåndet förda klagan , olver det fortfarande Statsbidraget till Theatern, ligger utom gränserne för OeconomieUtskofiets behjertande, äfvensom den inom Välloflige BorgareStåndet yttrade farhåga, att Utskottet liksom velat påtvinga städerna Theater-in* rättningar, icke har någon grund i sjelfva Betänkandet och således icke eller behöfver undanrödjas.
Beträffande åter slutligen det rikare utbytet inom Högloflige Ridderskapet och Adeln af åsigteröfver Skådespelarekonsten och Theaterfriheten, så har äfven detta till någon del aflägsnat sig ifrån den egentliga frågan, men, för så vidt sorn denna omfattas, uttalar sig ett enstämmigt godkännande af Betänkandets förra del, då deremot den senare eller resultatet blifvit högligen ogilladt, hvarutinnan äfven serskilde Ledamöter af Borgare- och BondeStånden instämt.
Det är alltså endast de såsom stöd för detta ogillande anförde anmärkningar, hvil— Bi/i, lill Riks-St.
Fröt. l8Jg och 19*9, S Sami, 1 Aid. 2 :clra B;det. 5 '.te Iht, 34 Allm.
IT//.
N:0 l64i ka Utskottet egentligen tror sig böra upptaga till pröfning och besvarande.
De äro väsendtligen icke flere än tvänne, hvaraf den ena afser rättsgrunden för den yrkade friheten, och irinefattar ett upprepande af hvad som redan i motionen blifvit anfördt, att nemligen en furvägrad.
Theaterfrihet är i strid med vära Grundlagar; den andra åter förklarar det resultat, hvartill Utskottet kommit, såsom varande i strid med Utskottets egne åsigter.
I afseende på den första af dessa anmärkningar skulle
Utskottet anse för tillräckligt att åberopa sitt redan afgifna yttrande, så framt icke Utskottet funne sig pligtigt förklara, att det ingalunda kan godkänna en framställning, som sätter Skådespelarekonsten i bredd med hvarje annan industri-utveckling.
Den förra, äfven om hon skulle antaga ett lägre rum bland de sköna konsterna, har ett med dem gemensamt högre syftemål, nemi ligen det skönas fulländade framställning, för att verka till bildning och förädling.
Penningevinsl eller inkomst ingår egentligen icke i dess beräkning, utan för så vidt som den fordras för dess bestånd, och den borde åtminstone aldrig för henne blilva hvad den är för det borgerliga gäringsyrkef, huf - vudsak.
Och om det än skulle kunna sägas, att friheten, såsom ett vilkor för bägges utveckling oell tillväxt utgör en föreningspunkt dem emellan, så företer sig likväl dervid den märkliga skillnad, att, när konsten alltför nära befryndar sig med speculationen och öfvergår till födkrok och vinstberäkning, så är hon äfven snarast färdig alt förlora ur sigte sin högre bestämmelse, och just då torde någon gång uppstå anledning att begränsa dess fria utöfning, hvilken Utskottet i öfrigt, betraktande henne i och för sig sjelf och oberoende af inskränkande yttre förhållanden, ansett för dess fullkomnande så väsendtlig.
Utskottet kan ock derföre icke hänföra konstfriheten under samma lagparagraph med näringsfriheten-
Men om äfven så vore, att 60 §. af Regeringsformen vore tillämplig för bägge, så kan Utskottet likväl icke finna, att Grundlagens bestämmelser, genom önskningar framburne af Oeconomie - Utskottet, böra göras gällande.
Vägen till vinnande af ett sådant ändamål är så väl känd och så ofta beträdd, att den icke lärer behöfva anvisas.
Vidkommande åter den andra, eller hufvudsakligaste anmärkningen, att nemligen det resultat, hvartill Utskottet kommit, är i strid med dess egna öfver Theaterfriheten uttalade åsigter, så torde Utskottet före pröfnin - 36 Ålim■ Besv. o. Otc.
N;o 164, gen häraf böra undanrödja några mindre inkast, anförda i afsigt att tillvinna förstnämnde anmärkning så mycket större kraft och giltighet, Utskottet har således icke, såsom det blifvit anmärkt, tillåtit sig det positiva omdöme, att en Theater, försäkrad till sitt bestånd genom uteslutande rätt till konstens utöfning, måste för henne blifva så äfventyrlig och menlig, sorn Utskottet framställt, men väl, att den kan blifva det; Utskottet har icke eller trott sig tillhöra att bedöma den närvarande Theaterns större eller mindre godhet, men Utskottet har förutsatt, att genom denna Theater, som ursprungligen, ulan alla egennyttans beräkningar, blifvit egnad till Tempel åt Fosterlandets sånggudinnor, Patriis Musis, som öfverskriften lyder, önskningen, att ega en god och fullständig scen, om icke alltid uppfylld, likväl genom undanrödjandet af tillfälliga hinder borde kunna tillfredsställas: dea motsägelse slutligen, som förmenas vara mellan Utskottets yttrande, att , vid uppstående tällan, vinsten måste stanna på den öfvervägande förtjenstens sida, och det äfventyr
Utskottet-icke dess mindre velat finna för dea närvarande Theaterns bestånd, oaktadt öfvertygelsen, att den i tällan med hvarje enskild, skulle behålla öfvervigten, faller bort af sig sjelf, enär man besinnar, alt denna för-?
Besv, o. Oec. Utsk.
N:o »64. 37 nämligast i konsthänseende antagna öfvervigt ingalunda kan ersätta den minskning i recetiinkomst, som måste blifva en följd af Theater-publikens delning åt serskilda localer, Och efter undanryckandet af dessa sido. stöd för den väsendtliga anmärkningen, återstår nu endast att i afseende derpå afgifva förklaring, Oin denna anmärkning skall ega mera än skenbar giltighet, så måste man förbise, ej blott de inskränkande förhållanden, som Betänkandet upptager och hvilka närmast föranledt resultatet, utan ock den oftare vunna erfarenhet, att förbättringar i samhällsinrällningar väl kunna vara principenliga och önskvärda, men måste likväl fördröjas eller öfvergifvas, för att icke förlora det ändamål, som vinnes genom inrätiningarne i det mindre fulländade skick de befinnas.
Bland de omnämnde förhållanden torde Utskottet åter böra fästa uppmärksamheten på den säkert obestridda nödvändigheten af en större Theater för hufvudstaden.
Det torde äfven medgifvas, att deri, sorn eges, borde vara tillräcklig förbehofven och kunna motsvara så väl Samhällets som konstens fordringar 5 men det är tillika nogsamt kändt, att densamma med icke obetydligt Statsbidrag och odelad recetiinkomst endast har nödiga tillgångar för sitt upprätthållande. 58 Allm.
Utsi, Ut/.
Fruktan, att dess fotfarande bestånd genom inkomsternas minskning skulle kunna äfven-j tyras, liar således föranledt det klandrade resultatet, — en fruktan, som Utskottet måste bekänna ännu icke vara undanröjd.
Ty, ehuruväl de vid anmärkningarne mot Betänkandet bifogade räkenskaper visa, att Theatern öfverhufvud, och den Lyriska Scenen, oberoende af den Dramatiska, bär sig, så kan deraf icke hemtas någon säker slutföljd, huru förhållandet skulle blifva, i händelse den Spektakelsökande publiken skulle dela sig emellan flere Theatrar.
Utskottet befinner sig ock derföre nu i samma belägenhet som vid Betänkandets afgifvande, och måste å nyo förklara sig icke kunna beräkna den inverkan, som anläggandet af enskilde Theatrar inom hufvudstaden skulle komma att ega på den närvarandes bestånd, ej eller bedöma, huruvida denna inverkan skulle kunna motvägas af ändrade Förvaltningsåtgärder, t, ex. de föreslagna repertoirs-reglementen eller privilegier, hvilka dock Utskottet tror annorstädes afse ett helt annat ändamål, än att försäkra om behöfliga inkomster.
I följd häraf skulle ock
Utskottet äfven nu icke kunna meddela utan ett lika vilkorligt tillstyrkande för den yrkade friheten, som Utskottet redan gifvit; men då Utskottet hyser den öfvertygelse!), alt, med godkännande äfven å Styrelsens sida af de grund - Allm.
Besv. oi Otc. Urs*.
UtL N:o i64. 5g satser Utskottet till denna frihets förordande framställt, densamma icke förvägras Städerna i allmänhet, när derom ansökes, äfvensom att, hvad Hufvudstaden serskildt beträffar, anläggandet af enskilde Theatrar derstädes icke eller lärer nekas , utan inträffandet af sådana hinder, i hvilkas pröfning och bedömande Utskottet ej kan ingå, så har Utskottet, efter frågans närmare öfvervägande, och till undvikande äfven af en skenbar motsägelse , trott sig böra frånträda förrberörde sitt vilkorliga tillstyrkande, såsom icke afseende annat ändamål, än som Utskottet hoppas dessförutan skola vinnas, hvadan Utskottet alltså får föreslå, alt Rikets HÖglofl.
Ständer måtte betrakta all åtgärd å deras sida, i afseende på den väckta frågan, såsom obehöflig.
Stockholm den 2i Oktober 1829.
Elmuns och Granbergs Tryckeri, 1829, t Allm Besv.- och Occ.-Utskoltcls Uti.
N;o 16S. l N:o 165.
Ankom till Exp.-Utsk. d. 2 Dec. 1829.
Utlåtande, i anledning af yrkad ändring i Kongl. Brefvet d. 7 Maji 1802, rörande ränt ev ed.
Från Hederv. Bonde-Ståndet har Allmänna Besvärs- och Oeconomie-Utskottet fått emottaga remiss af Riksdagsmannen Nils Pehrssons från Södermanlands
Län derom, väckta motion, att, i anseende till den betydliga skillnaden emellan kostnaden för ett lass Långved och en tredjedels famnVed, genom den senares upp- och sönderhuggning, föreskriften i Kongl. Brefvet den 7 Maji 1802, att ett lass Långved skall lika beräknas med en tredjedels famn, måtte varda upphäfven^ samt i stället stadgadt: att betalningen för ett lass Långved lämpas i hvarje Län, vid markegångs-sättningarne, efter varans beskaffenhet, proportionaliter efter tillgång på skogs-effecter.
Prot. 1828och 182$, 8 S.ji Afd. 2 B. 1 6: t c Häftet. i Allm.
Desv.- och Oec.-Utskottets Uti.
N.o 165.
I anledning häraf får Utskottet upplysa, att Kongl. Maj:t, uppå Riksdags-Fullmägtigen från Östergöthland Anders JonssonSj vid 1789 års Riksdag, gjorda anhållan, att, till förekommande af ali tvist och 0- reda i fråga om Ränteveds utgörande och beräkning, vederbörande måtte åläggas att vid markegångs-sättningen tydligen utföra skillnaden emellan ett lass och en famn Ved, genom ofvanberörde Nådiga Bref af den 7 Maji 1802 stadgat, att ett lass Ränteved, sorn bör utgöras i klofven eller så kallad kastved till 6 qvarters längd, skall beslå al en tredjedels Qtdels) famn, örn tre alnars höjd och 4 alnars bredd, hvilken Författning äfven borde lända vederbörande till efterrättelse vid härom uppkommande tvister i de Län, der K10110- värdi-priset på ett lass Ränteved är 4 öre S:mt, och något serskild stadgande för utgörandet deraf ej finnes.
Och som de i denna fråga sålunda meddelade föreskrifter äro, i Utskottets tanka, lika bestämda som billiga, anser Utskottet ingen anledning vara alt någon förändring deruti tillstyrka, samt hemställer således, att förevarande Motion må förfalla.
Stockholm den 28 Nov* 1829.
Allni. Besv.- och Oec.~Utskottets Uti.
N.o 166. 3 N:o 166.
Ankom till Exped.-Utsk. d. 2 Dec. 1829.
Utlåtande, i anledning af väckta Motioner om vissa ändringar i Författningarne om Markegångssättning. -Hedervärda Bonde-Slåndet liar till Allmänna Besvärs- och Oeconomie-Utskottet remitterat nedanstående tvänne Memorial, nemligen: ilo af Riksdags-Fullrnägtigen från Stockholms Län Nils Insulin„ som anser det för Deputerade förMarkegångs-sättningar nu föreskrifna voterings-sätt, Ståndsvis, icke vara det mest rättsenliga, utan ofta medföra oredor och olägenheter och af sådan anledning jrkar, det stadgas måtte, att, då votering vid en markegångs-sättning kommer i fråga, den hör ske per capita och ined slutna sedlar; 2:0 af Riksdags-Fullmägtigen från Kronobergs
Län Nils Håkanssonj som, med anförande, huruledes i Kongl.
Resolutionen 4 Allm.
Bcsv. och på Allmogens Besvär år 17.34» jemförd med Kongl. Maj:ls Nådiga Kungörelser den 1 October 1810 och d. 20 September 1815 , stadgas, att i de
Län, der sådant sig möjligen göra låter, Deputerade vid Markegångs-sättningar alltid böra vara hälften Räntegifvare och hälften Räntetagare, men att, det oaktadt, i Kronobergs
Län skall inträffat, att vid de årliga Markegångs-sättningarne antalet af Räntetagare varit flera än Räntegifvare, föreslår ett ovilkorligt stadgande_, att vid Markegångs-sättningar
Deputerade alltid böra vara hälften Räntetagare och hälften Räntegifvare, och att, vid inträffande votering, den icke borde ske Stånds-vis, utan per capita; äfvensom Motionairen, i förening härmed, yrkar den ändring i 2 §. af 1815 års Författning, att den eller de rättelser, som, på besvär af en eller flera, Kongl.
Kammar-Collegium anser skäligt bifalla, borde medföra en generel förändring i Markegångs-priset, och således äfven komma den skattskyldige till godo, som ofta, af okunnighet om sättet och tiden, försummar sin rätt iakttaga, samt att, i följd häraf, den skedda ändringen genom Landsliöfdingens försorg inom Länet allmänneligen skulle kungöras.
Efter öfvervägande af hvad sålunda blifvit föreslaget, får Utskottet, hvad an - Allm. Besv.- och Oec.Vlskoltets Uti.
N.o 166. 5 går frågan om voterings-sättet vid Markegångs-sättningarne anföra, att, sedan det, enligt Grundlagarna, sådana de vid i8°9 och 1810 årens Riksdag stadgades, inom Rikets Ständers Utskott följda voterings-sätt, Ståndsvis, blifvit afskaffadt, samt pluraliteten inom
Utskotten nu mera i stället utrönes genom votering per capita, så kunde väl synas, som vore det skälig anledning att stadga detta senare voterings-sätt äfven för de ifrågavarande
Deputerade; men som likväl härvid förekommer det olika förhållande, att Utskotten bestå af lika antal Ledamöter af hvarje Stånd, hvaremot Deputerade af Bonde-Ståndet för Markegångs-sättningarne, enligt 1810 års Författning, icke äro inskränkta till det antal af tvänne inom hvarje Län, som för de öfriga Stånden är fastställdt; så och enär någon förändring i denna del icke blifvit yrkad, och Utskottet icke har anledning till förmodan, att Bonde-Ståndet skulle vilja afstå från den detsamma förbehållna rätt att utse flere
Deputerade, men hvilket dock, i Utskottets tanka, vore ett oeftergifligt vilkor för införandet af det yrkade förändrade voterings-sättet vid Markegångs-sättningarne, fördenskull kan Utskottet till deu derom gjorda framställningen ic - 6 Allm.
Besv. och Oec.-Utskottets
N:o 166. ke tillstyrka Rikets Högl.
Sländers bifall.
Hvad dernäst vidkommer den föreskrift, som uti de af Riksdags-Fullmägtigen Nils Håkansson åberopade Författningar influtit, angående
Deputerades sammansättning till hälften af Räntetagare och till hälften af Räntegifvare; så enär Kongl. Förordningen af den 20 September 1815 innehåller, alt sådant på alla ställen, der det, med iakttagande af de i 1810 års Författning i öfrigt bestämda grunder sig göra låter, bör verkställas, samt de af Nils Håkansson anmärkta afvikelser från denna föreskrift, hvilka inom Kronobergs
Län skola vid vissa tillfällen hafva inträffat, ligga utom gränsen för Utskottets pröfning och bedömande, lärer äfven denna Motion böra förfalla.
Hvad slutligen angår frågan, att de ändringar i Länens Markegångs-Taxor, som gf Kammar-Gollegium beslutas i anledning af enskildas besvär, skulle komma alla andra skattskyldige till godo; så, enär sådant vöre stridande emot all lagskipnings-princip, och komme att medföra ett oberäkneligt hinder i debitering och uppbörd af Allm.
Besv. och Occ.-Utskottets Uti.
IV.-o l6j. 7 Kronans räntor och medel, emedan dermed då icke skulle kunna göras början förr än, efter tilländalupen besvärs-tid sig visat, hvilka ändringar i Markegångs-Taxan blifvit af Kammar-Collegium förordnade, hvarigenom nödvändigt blefve att förlänga tiden för Uppbördsmännens redovisning; fördenskull finnér Utskottet denna motion icke eller förtjena afseende.
Stockholm den 28 No v.
N:o 167, Ankom till Exp.-Utsk. den 2 Dcc. 182^.
Utlåtande, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottets Betänkande, N:o 155 , angående vackt fråga om inrättandet af en LandtbruksSchola.
Ridderskapet och Adeln samt det Hedervärda Bonde-Ståndet har 8 Allm.
Besv. och Oec.-Utskoltets Uti.