Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Härå har Kongl. Majit uti nådig Skrifvelse den 2 Maj 1851 meddelat det svar, att Högsta Domstolen, hvars utlåtande i ärendet blifvit infordradt, hade yttrat, att då förfalskningsbrott vore att hänföra till sådana förbrytelser, genom hvilka allmänna säkerheten måste anses störd, samt Konungens Befallningshafvande ej kunde anses obehörig att till verkställighet befordra beslut rörande benådning från ådömda straff, äfven när denna nåd vore med vilkor förenad, Högsta
Domstolen funné anledning icke förekomma att å hvad jag hemställt tillstyrka nådigt bifall; och hade Kongl. Majit funnit godt att, hvad Högsta Domstolen sålunda yttrat, i nåder gilla; men genom särskildt Utslag af samma dag, uppå den i fråga varande brottslingens underdåniga ansökning, hade Kongl. Maj:t af nåd tillåtit, att han, med förskoning från vidare fästningsarbete, linge anställas vid kronoarbetskorpsens fästningsklass, fiir att derstädes under stadgad tid hållas till allmänt arbete; dock att i händelse han beginge stöld eller annat brott, som stiirde allmänna säkerheten, han då, jemte ansvar derför enligt lag, komme att till lastning återsändas, för att det förut ådömda fästningsarbete! fortsätta. II.
Genom kungörelse den l(> September 1850 hade Öfverståthållareembetet gifvit hufvudstadens invånare tillkänna, att som erfarenheten visat, det offentliga lustbarheter, folknöjen och andra dylika allmänna tillställningar under de senare åren inom hufvudstaden iner och mer tilltagit, samt, personer, som med anställandet deraf sig sysselsätta, icke sällan underlåtit att så väl, enligt förut meddelade föreskrifter, rörande så beskattade företag göra behörig anmälan, som ock att, då algifter derför till Kronan eller andra allmänna inrättningar böra utgå, dessa till vederbörande erlägga; Öfverståthållareembetet alltså funnit skäligt att, för befrämjande af nödig ordning härutinnan, stadga och förordna, att hvar och en som, utan att dertill förut innehafva vederbörligt tillstånd, dädanefter ville inom hufvudstaden gifva offentliga föreställningar, såsom skådespel, lindansning, konstridning m. m., förevisa djur, konststycken eller annat dylikt, hålla koncerter eller allmänna föredrag, eller anställa baier, maskerader och andra lustbarheter af hvad beskaffenhet som helst, hvilka genom allmänna tidningar, anslag eller annorledes kungöras och hvartill inträdeskort försäljas eller utdelas eller afgift på ett eller annat satt från allmänheten uppbäres eller påräknas, skulle, vid vite af tjugufem
R:dr banco, innan kungörandet ägde rum samt inträdeskort utdelades eljer afgift emottoges, derom hos Poliskammaren skriftligen eller muntligen göra anmälan och Öfverståthållareembetets tillåtelse dertill afvakta samt, sedan sådan tillåtelse erhållits, ställa sig till efterrättelse de föreskrifter, hvilka i afseende å allmänna ordningen kunde af Öfverståthållareembetet meddelas; äfvensom ägare eller innehafvare af lokal, som för dylik tillställning komme att begagnas, vid enahanda vite är förelagdt att, innan lokalen för ändamålet upplätes, göra sig förvissad, att tillställningen blifvit vederbörligen tillåten.
Vid uppmärksamhet på denna kungörelses innehåll hade fråga om vidden af Öfverståthållareembetets behörighet att meddela författningar och stadganden, som skulle med kraft al lag inom hufvudstaden gälla, måst uppkomma; i följd hvaraf kungörelsen gjort allmänt uppseende; och äfven i offentliga tidningar hade man sett förundran yttrad, huru Öfverståthållareembetets tillåtelse kunde vara behöflig för att få företaga handlingar, som icke i sig sjelfva äro ololliga eller förbudna och som i annan händelse ej heller skulle kunna af Öfverståthållareembetet tillåtas.
Jag hade hört anföras exempel på afslag, som vid kungörelsens tillämpande redan vöre gilna, och hvarigenom således blifvit bekräftadt, det meningen med den »tillåtelse, sorn skulle afvaktas», icke inskränkte sig till uttagande af ett bevis på skedd anmälan om det tillämnade företaget, såsom man eljest trott, att man med fog skulle kunnat föreställa sig, under förutsättning af någon mindre noggrannhet i uttrycket.
För min del hade det. också förekommit mig ostridigt, att 0111 ock de handlingar, hvilka skulle blifva föremål för Öfverståthållareembetets i fråga varande tillåtelse, vore af den beskaffenhet, att de behöfde. särskildt tilla tas och icke dessförutan kunde lolligen äga rum, det dock ej kunde tillkomma Öfverståthållareembetet att i annat fall meddela den erforderliga tillåtelsen, än om behörighet dertill funnes genom gällande föreskrift
Öfverståthållareembetet uppdragen; och sa vida ett dylikt uppdrag att meddela eller vägra tillåtelse till de företag, hvarom lraga var, icke mig veterligen vore denna embetsmyndighet gifvet, samt åtminstone icke alla dessa företag, före den omförmälta kungörelsens utfärdande, varit beroende af något särskildt utverkadt tillstånd, utan lått obehindradt anställas; hade jag ej annat kunnat finna, än att gränsen för Öfverståthållareembetets behörighet vore genom samma kungörelse öfver - skriden.
Inför domstol åtaladt, hade således, efter min tanka, innehållet af nämnde kungörelse kunnat ådraga vederbörande lagligt ansvar.
Vid fråga om ett sådant åtal borde dock äfven eftersinnas, huruvida det maktområde, som genom behörighetens öfverskridande blifvit förnärmadt, vore något annat, än som tillkommer den af Konungen utöfvade lagstiftningsmakt (ifver rikets allmänna hushållning.
Då, i annat läll, det berodde af Kongl. Majit att genom kungörelsens sanktionerande efteråt undanrödja verkan af anmärkningen mot dess laglighet; skulle åtalet, änskönt ledande till ansvarspåföljd, destomindre uppfylla sitt ändamål, som åtminstone vid sådant förhållande det icke kunde tillkomma domstol att undanrödja kungörelsens gällande kraft, om ock för öfrigt till detta ämne vore lämpligt, hvad Kongl. Förklaringen den 23 Mars 1807 föreskrifver, att nemligen en af Konungens Befallningshafvande utfärdad författning, hvarigenom något vite är en menighet eller allmoge förelagdt och kungjordt, kan i anledning af besvär eller fiird klagan utaf en eller flera i högre rätt ogillas och upphälvas på den grund, att densamma är olämplig.
Jag hade väl, vid granskning af de stadganden, som oftanämnde kungörelse innehåller, ej kunnat undgå att särdeles uti den anmärkta föreskriften om afbidande af Olverhallareembetets tillåtelse finna en stränghet, sträckt utöfver behofvet och föranledande till missnöjen, som utan skada för allmänna ordningen kunnat sparas, enär det syntes mig hafva varit för ändamålet tillräckligt, att en förevarande tillställning endast inom viss tid före dess verkställighet blefve hos Öfverståthållareembetet anmält.
Men deremot trodde jag mig icke befogad att påstå, det allmänna lagstiftningens område blifvit uti kungörelsen för nära trädt; och jag fann denna min mening bekräftad deraf, att Kongl.
Majit icke i nåder upphäft den i fråga varande kungörelsen, hvilket ofelbart skulle inträffat, i fall Kongl. Maj:t ansett densamma innehålla ett så beskaffadt ingrepp i lagstiftande maktens rätt.
Dessa af oftanämnde kungörelse föranledda anmärkningar hafva blifvit af mig uti underdånig skrifvelse den 31 Okt. 1850 hos Kongl. Majit framställda, med erinran tillika, det händelsen gifvit iner än vanlig anledning att taga i betraktande den sida af ämnet, sorn framställde dess egentliga vigt: det mångfaldiga äfventyret af missbruk i en art al lagstiftningsmakt, hvilken med eller utan behörighet här i landet utöfvas af så många underordnade myndigheter.
Sålunda hade polisförordnanden i hvarjehanda ämnen, eldigt redan gammalt bruk, blifvit utfärdade och fortfore ännu att utfärdas af Konungens Befallningshafvande i alla orter, samt stundom af städernes Magistrater eller Poliskamrar, äfven utan medverkan eller sanktion al Konungens Befallningshafvande; och dessa förordnanden funnes för närvarande åberopade, såsom till efterlefnad gällande samt af domstolar och myndigheter iakttagna, till en nära oberäknelig mängd. *) Jag förmodade det kunna antagas, att dessa lokallagar, icke sällan mindre val beräknade, skola tillskynda hvar sin orts invånare olägenheter, någon gång besvärande äfven for resande, af hvilka orten besökes och som sällan kunna vara om dylika lokalförordnanden underrättade — olägenheter, hvilka kunde inträffa äfven då, när i dessa polislagstiftningar ingen afvikelse sker utöfver gränsen af den ekonomiska lagstiftningsmakten.
Men det kunde, efter min tanka, dessutom ej skäligen annat förväntas, än att bland mängden af dessa stadganden skola finnas äfven afvikelser af denna beskaffenhet, hvilka följaktligen dels kräfva rättelse och dels tyckas vittna 0111 olämpligheten af denna de underordnade myndigheternes lagstiftningsbefattning, hvarifrån afvikelserne leda sitt ursprung.
Af de sålunda i underdånighet anmärkta förhållanden har jag funnit mig föranlåten till följande särskilda underdåniga hemställningar:
) Ett lios Juslitiäkantslersembetet tär längre tid tillbaka upprättadt »sammandrag af kungörelser och vites»förbud i ekonomi- och politirnul utfärdade af Magistraterna i rikets städer» upptager ett antal af melan 200 sådana, med anmärkning, att uppgiftcrne från åtskilliga städer icke vore fullständiga. — l’a dem, som frän Konungens Befallningshafvande utgått, vet jag ingen räkning. — no — 1) om icke Kongl. Majit skulle i nåder finna skäligt att anbefalla Öfverståthållareembetet vidtagande af sådan ändring uti den oftaomförmälta kungörelsen af den 16 September, att föreskriften om afvaktande af Öfverståthållareembetets tillåtelse till företag, som utan sådan tillåtelse förut kunnat lofligen äga rum, försvunne, samt att de föreskrifter, som för tillfället kunna af detta Embete meddelas, blefve närmare bestämda och ej finge vidare utsträckas, än en nödvändig omsorg för allmänna ordningen kräfde; samt 2) att Kongl. Majit måtte täckas i nåder låta företaga en allmän revision af befintliga påbud och stadganden i så kallade ordnings- eller polismål, utfärdade af lokalmyndigheter för särskilda orter, samt i anledning deraf förslag uppgöras till bibehållande, afskafiände eller förändrande af dessa påbud och stadganden, allt efter hvartderas beskaffenhet; hvarvid jag förmodade i möjligaste måtto böra tillses, huruvida lokala förfoganden i ämnen, som för hela riket äro gemensama, kunde öfvergå till allmänna författningar, samt af de öfriga så få sorn möjligt bibehållas och hvardera blifva gällande för så stort distrikt, som lämpligen ske kunde; och trodde jag, att till detta arbete, i afseende på dess vidd och svårigheter, behöfde användas två eller tre sakkunnige samt i polisstyrelse praktiskt erfarne män, med hvilka dessutom Kongl. Majit torde i nåder finna godt att låta Dess Justitiä-Kantsler och Rikets Ständers JustitiäOmbudsman i arbetet deltaga, så vidt desse senares öfriga göromål det medgåfve.
Genom nådig remiss har Öfverståthållareembetet erhållit föreläggande att i underdånighet utlåta sig öfver hvad häruti blifvit emot dess kungörelse anmärkt, och i anledning deraf i underdånighet anfört: att hvad först anginge den af mig framställda fråga rörande befogenheten i allmänhet att föreskrifva utverkande af särskildt tillstånd såsom vilkor för rättigheten att företaga handlingar, som icke i sig sjelfva äro olotliga eller förbudna, vore rättigheten hos den offentliga myndigheten i staten att förbjuda och med straff belägga sådana handlingar, hvilka, 'om ock i och för sig icke innefattande brottslighet, likväl kunde föranleda rättskränkningar eller oordningar, äfvensom polismaktens behörighet att i detta afseende utfärda stadganden samt bestämma vilkoren för sådana företag, hvilka genom sin inverkan på sedligheten, ordningen och helsotillståndet icke kunde helt och hållet få bero af det enskilda godtycket, i Öfverståthållareembetets tanka en så allmänt godkänd sats, att något vidare svar i detta hänseende icke vöre erforderligt'); att beträffande min anmärkning emot
Öfverståthållareembetets behörighet att berörde polismyndighet utöfva, den för,.Öfverståthållaren den 25 Aug. 1791 utfärdade nådiga Instruktion innehölle, uti § 1, att Öfverståthållaren tillkommer att hafva inseende öfver stadens och malmarnes styrelse, god ordning och politi, samt i § 17, att Öfverståthållaren må kunna vidtaga nödiga mått och utvägar till förekommande af alla missbruk och oredor samt till bibehållande af det allmännas säkerhet; hvadan och då således med uppdraget att inom hufvudstaden utöfva tillsyn öfver samt handhafva god ordning och polis vore, jemlikt åberopade Instruktion, förenad behörighet för Öfverståthållareembetet att vidtaga de polisåtgärder, sorn till ordningens vidmakthållande och oordningars förekommande erfordrades, samt denna åt
Öfverståthållareembetet uppdragna myndighet skulle blifva fullkomligt kraftlös, om icke dermed vore förenad rättighet att i förekommande läll, och så vida intrång icke gjordes i Kongl. Maj:ts lagstiftningsrätt, meddela förbud emot handlingar, sorn kunde föranleda oordningar, saint utfärda föreskrifter om viikoren för sådana företag, som stöde under polismaktens uppsigt, äfvensom att stadga vitén för öfverträdelse af nämnde förbud och föreskrifter.
Öfverståthållareembetet ansåge det vara gifvet, att till de polisåtgärder, som enligt Instruktionen vore åt nämnde embete uppdragna, äfven måste hänföras utfärdande af stadganden i sådana ämnen, sorn de, hvilka nu vore i fråga2); att hvad de i den i fråga ')
Om denna sats är grundad, sä är dock dermed ingenting annat sagdt, än att någon makt i staten bör kunna stifta polislagar; och om polismyndigheten anses höra utöfva denna lagstiftningsmakt; så uppkommer ännu icke derigenom någon stridighet med hvad jag yttrat, då jag uttryckligen förklarat mig icke vara befogad att påstå, det allmänna lagstiftningens område här vore för nära trädt.
Men att Öfverståthållareembetet är den högsta eller rätta i ämnet lagstiftande polismakten, vill icke häraf följa; och endast derom är likväl här fråga. ’) Så vida nemligen rätta tolkningen af ett obestämdt uppdrag är, att det utsträckcs efter behag.
Tj onek - varande kungörelsen omförmälta särskilda företag vidkomme, någon allmän föreskrift om hvad de, som ville inom hufvudstaden anställa offentliga lustbarheter och andra allmänna tillställningar, hade att för lilstånds vinnande iakttaga, tillförene icke funnits meddelad, utom hvad anginge utländske skådespelare, lindansare, taskspelare, konstridare med flera dylika personer, i afseende å hvilka genom Kongl.
Cirkulärbrefvet tiil Konungens samtlige Befallningshafvande den 16
December 1856 blifvit stadgadt, att dem icke må af Konungens Befallningshafvande tillåtas att gifva representationer, så vida de ej dertill kunna förete Kongl. Majits särskilda nådiga tillstånd eller ock uttrycklig tillåtelse, antingen att till sådana representationers gifvande i riket inkomma eller att hos vederbörande autoritet på hvarje ställe iå sig derom anmäla3); hvaremot, i anledning af Svenske undersåters underdåniga ansökningar om tillåtelse till offentliga tillställningar och förevisningar härstädes, Kongl.
Majit i nåder hänvist de sökande att anmäla sig hos Öfverståthållareembetet, på hvilket embete det ankomme att, så vida hinder af författningar eller andra omständigheter icke mötte, det begärda tillståndet meddela, hvadan Öfverståthållareembetet ock hittills uppå de i dylika afseenden inkomne ansökningar, hvilka icke erfordrat Kongl.
Majits nådiga pröfning, meddelat beslut, hvari ändring kunnat i vanlig ordning hos Kongl. Majit sökas4); åberopande
Öfverståthållareembetet härvid icke allenast berörde hänvisningar till Embetet, hvilka blifvit af Kongl. Majit i nåder meddelade åt dem, som gjort underdåniga ansökningar i ofvannämnde hänseende, utan äfven den praxis, hvilken under en längre tid opåtalt fått äga ruin, såsom ytterligare bevis, att Öfverståthållareembetet genom utfärdande af allmänna föreskrifter rörande de tillställningar, som dess i fråga varande kungörelse afsåge, icke hade öfverträdt gränsen för sin behörighet6); samt att, hvad slutligen rörde de af mig emot innehållet och lämpligheten af de uti merberörde kungörelse meddelade stadganden framställde anmärkningar, hvilka hufvudsakligen grundade sig på åsigten, att samma stadganden, särdeles det om afbidande af Öfverståthållareembetets tillåtelse, innefattade en obehöflig stränghet, Öfverståthållareembetet ansåge sig böra härvid i underdånighet andraga, hurusom en allmän klagan i hufvudstaden försports deröfver, att offentliga nöjen och förlustelser under de senare tjugu åren tilltagit i en ovanlig mängd, och sålunda betydligt ökat lockelserna, särdeles för den mindre bemedlade klassen, att öfverskrida vederkvickelsens gränser, äfvensom det blifvit anmärkt, att en del af dessa nöjen föranledde sedeslöshet och håglöshet för arbete, samt derigenom icke sällan gåfve Upphof till fattigdom och elände; och då Öfverståthållareembetet icke kunde undgå att erkänna befogenheten af denna klagan, hvarå dessutom Stadsnämnden fästat Embetets uppmärksamhet samt, ehuru det icke tillkomme Öfverståthållareembetet att, medelst utöfvande af ett obehörigt förmynderskap, vidtaga, i alla fall troligen fruktlösa försök att undanrödja alla anledningarna dertill, likväl funnit sig vara af oeftergiflig pligt uppkalladt att tillse, det icke dessa tillställningar undandroges den offentliga myndighetens kontroll6) eller finge äga rum under sådana förhållanden, som gjorde dem i och ligen är det obestämdt, hvilka »mått och utvägar» Öfverståthållaren fått makt att vidtaga, då honom uppdrages att vidtaga alla dem, som äro »nödiga lill förekommande af alla missbruk och oredor samt »till bibehållande af det allmännas säkerhet».
En härifrån härledd lagstiftningsmakt blefve då äfven obegränsad; och det kan dock icke vara meningen, att genom det obestämda stadgandet Öfverstålhållarens makt skulle ända derhän utsträckas.
I sjelfva verket kan från detta obestämda stadgande, då det ej omnämner någon lagstiftningsmakt, också ingen sådan härledas.
De förbud, föreskrifter och vitén, som af Öfverståthållaren kunna stadgas, blifva då endast sådana, som det ankommer äfven på andra Konungens Befallningshafvande att stadga. s) Härmed slutar nemligen det Kongl. Cirkuläret.
Hvad som härefter följer, är endast berättelse om de af Kongl. Majit vid särskilda tillfällen meddelade nådiga beslut, icke något utfärdadt stadgande. *)
Detta nemligen efter särskildt för hvarje gång erhållen nådig hänvisning.
Sådana hänvisningar hade icke varit af nöden, derest Öfverståthållareembetet dessförutan haft sig uppdraget att bevilja de sökta tillåtelserna, och skulle då visst icke kommit i fråga. *) Skulle då behörigheten att utfärda allmänna föreskrifter bevisas dermed, att en praxis ägt rum, enligt hvilken Öfverståthållareembetet ej ens meddelat särskilda tillåtelser, utan ett hvarje gång erhållet speciell nådigt uppdrag?
Och att förbjuda, hvad som ej var förbudet, uppdrogs ju aldrig? *1 Sådant kan man tillse, utan att behöfva makt att tillåta eller förbjuda. lör sig olagliga, för samhällets ordning och säkerhet \ åd liga eller för den allmänna helsovanlen menliga, hvarförutan det ålåge Öfverståthållareembetet att vaka deröfver, att icke de, som med dessa tillställningar hade befattning och deraf skördade vinst, undandroge sig erläggandet af de afgifter derför, sorn enligt gällande stadganden borde till Kronan eller allmänna inrättningar utgå 7), hade Öfverståthållareembetet, |>å dessa skäl och lör att sättas i tillfälle att utöfva denna af dess embetspligt påkallade uppsigt, ansett något annat tillfyllestgörande medel icke finnas, än att föreskrifva, att de tillställningar, som vore beräknade på allmänhetens dellagande och afsedde att af den betalas, borde på förhand anmälas hos Ölverståthållareembetet8) och dess tillstånd afvaktas9); förmälande Öfverståthållareembetet, att med berörde föreskrift ingalunda afsetts att göra meddelandet af tillåtelse till i fråga varande allmänna tillställningar beroende af godtycke10), utan att deremot i de flesta fall bifall till omförmiilte företag hvarken kunde eller borde vägras, men att förhållanden likväl kunde inträil a, som gjorde dessa tillställningar antingen olagliga eller ock så skadliga, att det skulle innefatta ett lörbiseende af de skyldigheter, som åligga den myndighet, hvilken lålt sig i nåder anförtrodd styrelsen af polisväsendet i hufvudstaden, om icke samma myndighet med de medel den äger förhindrade dessa tillställningar"), hvilket i Ölverståthållareembetets tanka med minsta olägenhet verkställdes på det sätt, att tillåtelse till företagen vägrades och uppsigt hölles, att förbudet icke öfverskredes; hvaremot vida större svårigheter skulle uppstå, och det af mig åberopade missnöjet efter all anledning ökas, om tillställningar af den olagliga eller vådliga beskaffenhet, som nu äro i fråga, sedan de börjat, upplöstes eller efteråt gjordes till föremål för åtal12); hvarjemte såsom exempel på omständigheter, som kunde och borde föranleda vägran af bifall till en tillställning af i fråga varande beskaffenhet, i underdånighet åberopades de förhållanden, som skulle inträda, om någon anmälte sig att anställa allmänna liirlustolser under tider, då offentlig gudstjenst hålles ’3), om det utröntes, att den lokal, som till företaget skulle användas, vore v ådlig för en der församlad folkmängd14);
orri tillställningar, ämnade att af ett större antal menniskor bevistas, blefve anmälta under en tid, da smittosam sjukdom härjade 16); samt om erfarenheten visat, att förlustelser, i stället att afse en oskyldig vederqvickelse, af tillställaren vöre beräknade endast på sedeslöshetens befrämjande ,s); anseende Öfverståthållareembetet, att i dessa och flera likartade fall, äfvensom då sjelfva föremålet för deri allmänna tillställningen vore olagligt, hvilket till exempel skulle inträffa med tillställningar för bedrifvande af hazardspel, anställande af lotteri och dylikt, det vöre embetets pligt att hindra företaget och följaktligen 7) Öfver allt detta kan man rätt val vaka, utan makt alt tilidia eller förbjuda, endast ingen tillställning får äga runi, utan alt vara hos polismyndigheten anmält. 8) Hvilket också ieke bestrides. v) Hvilket deremot är en helt annan sak.
,r>) Jian skulle då blott velat tilja deli godtyckliga makten, ulan att utöfva den.
Så skulle likväl all dylik makt kunna urskuldas.
Icke ordnas på detta sätt ett lagbundet samhälle. ")
Derföre klandras också endast användandet af andra medel, än deni Öfverståthållareembetet verkligen, d. v. s. laglikmätig!, äger. 12i Dock mäste väl äfven de tillställningar sålunda behandlas, hvilka blifvit tillåtna, men i verkställigheten urartat till olagliga och vådliga.
Skulle då missnöjet öfver deras upplösande blifva mindre, derföre att de förut varit tillåtna?
o; llohörves det, i sådant fall, alt först barva vägrat tillåtelse, för alt kunna lägga hinder för verkställigheten?
Och låter aldrig detta senare sig göra, hvad gör man då, i fall tillställningen, efter vägrad tillåtelse, ändock företages? “) Men om detta först utrönes, sedan man gifvit tillåtelse?
Bör man då icke kunna hindra verkställigheten?
Och i fall man det kan, skulle man då mindre kunna det, när ingen tillåtelse är gifven?
1S) Are de icke vid sådan tid allmänneligen förbudna, och behöfves likväl ett sådant förbud; sä är det väl detta, som bör gifvas.
(Se Kongl. Cirkuläret d. 25 Aug. 1813, mom. 7, samt Kongl. Kungörelsen d. 12 Nov. 1831, § 36.) <*)
Då bör en lag finnas, som befaller tillställningens upplösande, ehvad tillåtelse dertill är gifven eller ej.