Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Lands-orterne lill invexling af förslitne sedlar; de uti Riksgälds-sedelstocken inbegripne kopparpoletlernes metall-värde o. s. v.; hvarförutan en annan Ledamot väl ansett Utskottets beräkning rigtigast, men trott, alt skäligt afseende på
Depositions-medlens beskaffenhet borde göras vid åtgärder till metalliska fondens förstärkning och låne-rörelsens handhafvande, så alt öfverdrifven försigtighet ej måtte föranleda lill onödige kostnader eller sträfhet i Bankens utlåningar; af ett betydligt antal Ledamöter, alt den af Utskottet föreslagne proportion emellan reela fonden och sedelstocken vore i alla hänseenden för hög; att bestämmandet af ett så högt förhållande skulle leda till de vådligaste löljder; hvarföre nedsättning af det föreslagne minimi-förhållandet blifvit yrkad; men i fråga om gränsen för denna nedsättning, eller hvilket förhållande i stället borde bestämmas emellan reela fonden och sedelstocken, hafva tankarne varit i hög grad delade, så att någre
Ledamöter ansett förhållandet böra blifva såsom a: 5, andra såsom 1:4, andra såsom 2: 7, andra såsom 3: 10, och andra åter såsom 1: 3 ; Och är sluteligen af en Ledamot tillstyrkt, det Banco-Styrelsen måtte meddelas föreskrift, att, derest silfveruttagningen skulle blifva betydligare, än att förhållandet 2: 5 kunde uppehållas, ulan förminskande af Bankens lånerörelse, då hos Kongl. Maj:t göra underdånig anhållan om Rikets Ständers sammankallande.
Utskottet har tagit dessa anmärkningar under pröfning, och, om än det vore till principen rigtigare att, utan närmare bestämmanden, åtBancoFullroägliges eget ompröfvande öfverlemna alt tillse, det Bankens Metalliska Cassa hålles vid nödig styrka, tror likväl Utskottet försigtigheten, under närvarande förhållanden, och i en lid då anspråken å låne-understöd från Banken ständigt växa, fordra, att någon ytterligare föreskrift Banco-Styrelsen meddelas lill ledning för dess handlingssätt, helst i annat fall skadliga farhågor vid sjelfva öfvergåugsperioden kunde väckas, å Bih. till R.
Sl. Prot. 1834. 6 Sami. 1 Afd. 5 i2:te Iiäftet. , 34 Banco-Utshotlets Utlåtande N.-o 16. ena sidan, för en öfverdrifven Sedelutsläppning och, å den andra, för en öfverdrifven varsamhet, i fråga om Rörelse-Capitalets ökande.
Att ej blott ett minimum af Silfverfond, oberoende af Sedelstocken, bestämmes, utan en proportion verkligen bibebålfes emellan Silfverfond och Sedelstock, anser Utskottet vara af den vigt, att derpå, i förening med det vilkor, att proportionen, vid Silfver-utvexlingens början är större, änden, som sedermera behöfver bibehållas, hvilar till största delen den förutsättning Utskottet, efter noggranna beräkningar, trott sig kunna våga, så väl att lånerörelsens och sedel-capitalets förminskning icke ens vid början af Silfverutvexlingen skall medföra någon olägenhet, som äfven alt näringarne icke böra blifva i saknad af de ökade förlag, deras efter hand stigande utveckling kan påfordra, hvilket Utskottet långt snarare skulle befara deraf, att allenast ett minimum för Silfver-fonden bestämdes.
Tilt tydligare ådagaläggande af de olika resultat, hvartill desse serskilde föreskrifter skulle föra, torde det tillåtas Utskottet begagna följande enkla ziffer-uppställ ning:
Man antager, att vid ulvexlingens början proportionen emellan reela fonden och sedelstocken är 17 till 34
Men nu hafva landets producter för tillfället vunnit någorlunda god afsättning; en ymnigare vexel-lillgång uppslår och efterfrågan al vexlar saknas, ty myntadt silfver, motsvarande 3 millioner Banco af utvexlade 5, har måhända åstadkommit en direct varu-import, till hvars betäckande inga vexlar behöfvas; af vanliga åtgångs-arliklar, salt, caffe, socker, hudar, linnas rika upplag, af specerier och lux-arliklar mera än man tror sig på längre lid kunna föryttra; vexel-innehafvaren tvekar att för egen räkning något införskrifva och erbjuder Banco-Styrelsen, att, på sätt vid flere föregående tillfällen'"'} egt rum, mot räntefrilt förskott le - *) Anbud af denna art gjordes under 5 månaders tid år i8a5 nästan hvarje vecka och ej sällan ännu åren i83o och r83i, ehuru mynlbestämnings-beslutet då hade Banco-Utskottets VllatancLe N.-o l6- 35 verera, exempelvis i5o,ooo R:dr Silfv.
Species 400,000 R:dr B:co, efter, i3a sk:s rent pris.
Emot antagandet af detta anbud finnes ej något hinder; och efter skedd leverance står proportionen 12,400,000: 29,412,500 sålunda något bättre än 2: 4|- Hvaraf genast inses, att, jemlikt Banco-Utskottets förslag, nära en fjerdedels million eller 25o,ooo R:dr då kunna, till följd blott af detta ej serdeles betydliga Silfverköp, hållas näringarne i mon af behof tillhanda, oberäknadt de sedlar, som i och för köpet blifvit i allmänna rörelsen utgifne.
Deremot synes det nästan påtagligt, alt, i händelse allenast förenämnde minimibelopp varit bestämdt, under hvilket metalliska Cassan ej finge sjunka, något Silfverköp i ofvanupptagna fall icke inträffat, emedan Silfver-fondcn funnes förut fullt tillräcklig samt långt ifrån sitt minimum, och man sannolikt ansåge uppoffring af en eller annan sk. per R:dr kunna besparas genom afvaktande af tiden o. s. V.
Näringarne bade då den utsigt att möjligen efter hand få begagna högst en million, men dermed vore äfven understödet slut, samt tiden att inskränka lånerörelsen i och med detsamma en gång för alla inne, derest icke så förmonlige förhållanden, utan all medverkan från Banco-Slyrelsens sida, skulle inträffa, som, efter Utskottets förmodan, blott kunna undantagsvis och såsom möjligheter, för en eller annan kort period, förutsättas.
Bland de anmärkningar, som blifvit framställde emot Utskottets beräkning af Sedelstocken, förekommer först den, att Sedelstockens beräkning härigenom skulle försvåras, helst uti Vexel-Banco-skulden inbegripas, ej mindre alla i Låne-Banken deponerade summor, utan äfven alla Låne-Bankens förfallne Capital- och Ränle-skulder; men dä, efter Utskottets åsigt, Bankens förfallue ränteskulder för dagen, hvilka mer än fullkomligt motsvaras af dess ränlefordringar, icke behöfva att iakttagas vid de beräkningar Banco-Styrelsen vid hvarje serskildt tillfälle
Ian finna nödigt uppgöra, till utrönande af förhållandet emellan reela bragt saten i ett alldeles förändradt stiek.
Det var genom det räntefria förskottet, som leveranteuren satles i stånd att använda, jemte egna vexlar och egen credit, äfven andras vexel-lillgångar, vid hvilkas uppköp lian begagnade conjunctur och omständigheter.
Huruvida saten kan med ännu ringare uppoffring af Ranco-Styrelsen sjelf besörjas genom direcla vexelköp, Ombud på Utrikes ort och sådant mera, ingår ej i föremålet för denna beräkning. 36 Banco-Utskotlets Utlåtande N.o 16. fonden oell Sedelstocken, anser Utskottet verkan af denna anmärkning förfalla.
Då jemväl de Sedlar, hvilka i låneväg utgå, emot pant af metaller, skola vid anfordran inlösas och således onekligen inverka på Bankens förmåga, alt sin vexlingsskyldighet oaibrutet fullgöra, samt det, hvad jernbelåningen serskildt beträffar, lätteligen torde inses, alt, derest lån å deuna metall ej skulle i Sedelstocken inräknas, några års hämmad export kunde medföra Sedelstockens ökning lill flera millioner, som, då conjuncturen tillät jerns utförande, skulle åter indragas, hvaraf måste uppstå de olyckor, hvilka åtfölja en plötslig förminskning af landets myntmassa, anser Utskottet några afdrag af Sedelstocken för lån å metaller ej böra i fråga komma.
Om man besinnar, att icke allenast för hvarje å de innestäende behållningarne redan utställd och utelöpande invisning, utan äfven för hvarje invisning, som å deni tid efter annan utställes, innehafvare!! har alt uttaga silfver lika hastigt och omedelbart, som för en Banco-sedel, och alt äfven, så säkert som under en tid af lugn och allmän belåtenhet, hvarken det ena eller andra sloget af representativ kunna befaras i någon ovanlig mängd inströmma lill Bancoluckan, lika så säkert skulle, i händelse en period intraffade, då en påkänning vore i fråga, bägge slagen af representativ komma att gemensamt och ungefärligen lika bidraga lill proportionens nedsättande, lärer det äfven medgifvas, alt några afdrag för depositionerne icke böra ska från Sedelstocken.
Utskottet tror sig sålunda hafva rigtigt förfarit derutinnan, att Utskottet, för att i fråga om proportionen emellan reela Fonden och Sedelstocken, komma till ett resultat, som af ingen kan jäfvas, emedan det klart grundas på räkenskaperne, antagit en sådan beräkning af Sedelstocken , alt det närvarande förhållandet icke förblandas med hvad som är verklig tillgång, men då följande poster, nemligen: dels de förskott, hvilka blifvit af Banken utlemnade till invexling af förslitne smärre sedlar, i Landsorterne, dels de otydliga transportsedlar, hvilka under sina numror icke kunnat afföras, utan i stället blifvit af Låne-Banken infriade och sedermera till deras belopp serskildt balancerade, dels äfven metalliska värdet af de så kallade kopparskiljemyntspoletterne, som finnes inberäknadt uti den Riksgälds-sedeistock, till hvars inlösen fond år i8a3 är af Banken anvisad, icke kunna anses gravera den utelöpande Sedelstocken, utan desse posters inbegripande deruti skulle leda till en dubbel påföring, Saner Utskottet, med fästadt afse» Banco-Utskottcts Utlåtande N.o 16. 3 7 emie å hvad en Ledamot härom anmärkt, förenämnde 3:ne poster, utan rubbning af den beräkningsgrund Utskottet antagit, vara det enda, som kan och bör från Sedelstocken afdragas.
Vidkommande åter slutligen de annyirkningar, hvilka blifvit gjorde emot bibehållandet af en så hög proportion emellan metalliska Fonden och Sedelstocken , som 2 till 5, så, ehuru
Utskottet redan tror sig hafva vederlagt den af några Ledamöter yttrade mening, att bestämmandet af denna proportion skulle kunna leda till någon indragning i lånerörelsen eller till ett så kalladt slryp-system, dertill Utskottets förslag i sin helhet betraktadt icke skäligen kan gifva någon anledning, likväl, då ett så stort antal Ledamöter inom samtlige Riks-Stånden yrkat en nedsättning af den föreslagna proportionen och Utskottet, för sin del, ej eller hyser något tvifvel, alt ett lägre förhållande emellan reela Fonden och Sedelstocken än 2 lill 5 kan, utan våda för vexlingens bestånd, antagas, har Utskottet, till desto säkrare undanrödjande af de inom RiksStånden yttrade farhågor för hastigt behöfliga åtgärder lill Silfver-fondens förstärkande, funnit någon nedsättning kunna ske af nämnde förhållande; men då förhållandet emellan metalliska Cassan och Sedelstocken ovilkorligen måste så bestämmas, att ej derigenom någon rimlig anledning gifves innehafvarne af-Bankens sedlar, till fruktan eller tvifvel om
Bankens förmåga alt alltid kunna sin första pligt fullgöra, har Utskottet, i öfverensstämmelse med dess förut yttrade åsigt, om angelägenheten att betrygga ett genom förra tiders misstag skakade förtroende till Rikets Ständers Bank, icke kunnat tillstyrka bestämmandet af ett lägre förhållande, än såsom 1: 3, emellan metalliska Cassan och Sedelstocken, den sistnämnde beräknad med afdrag af ofvanbcrörde 3:ne poster.
Och kan Utskottet ej inse behofvet af den föreskrift en Ledamot trott höra Fullmägtige meddelas, alt hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla om Rikets Ständers sammankallande, i händelse proportionen ej skulle kunna utan indragning af låne-rörelsen bibehållas.
Vid punkterne: 2: att si/fverköp för Bankens räkning icke böra komma i fråga, när cursen håller sig öf ver pari; och 3: att Banco-Sty reisen må, då cursen står vid eller under pari ega att afsluta sådane köp under vilkor, alt det uppköpta silf rot likväl ej mer får öfverstiga vexlingsgrunden, enligt Myntbestämnings-Lagen, än med hvad som motsvarar transporten af silfret från uppköpsorten till 38 B anco-Ut skottets Utlåtande N;0 16.
Banken, samt att Banco-Styreisen för öfrigt dervid noggrant tillser, att silfret verkligen från utländsk ort inkommer, har blifvit inom Riks-Stånden anmärkt: af en Ledamot, att det syntes som andra och 3:dje punkterne stodo 1 strid med hvarandra, då det, enligt andra punkten, ålåg Banco-Sty» reisen att införskaffa silfver, men genom 3:dje punkten vore Styrelsen förbjudet ingå i silfverköp, då cursen stigit öfver pari; af en Ledamot, att den af Utskottet åberopade satts i Stats-oeconomien, ”alt export och import under en längre följd af år alltid är lika, ” visserligen vore rigtig, men icke af någon författare erkänd, såsom Utskottet tagit den, eller såsom skulle nödvändigt varuimporten vara lika i värde med varuexporten; att, om man ansåge silfver såsom en vara, hvilken inberäknades i exporten, vore sattsen rigtig, men då följde ej deraf det, som Utskottet velat bevisa, eller att silfver blott utginge det ena året för att inkomma det andra; att silfverköpen blefvo under Utskottets vilkor icke möjliga, hvarken in- eller utrikes, då Banken ej finge köpa silfver utan så vida cursen stöde vid eller under pari; att då Banken, enligt förslaget, skulle införskrifva silfver, så snart cursen folie till 128 sk., vore klart, att cursen aldrig kunde falla derunder; att, då importen hufvudsakligen skedde från allenast 2 ställen i riket, men exporten deremot på en vidsträckt kust, hvarifrån det allmänt utspridda samt i öfverflöd tillgängliga silfvermyntet, hvilket Utskottet sökt göra så beqvämt som möjligt, under det att
Utskottet velat indraga alla mindre sedler än af 3 R:dr 16 sk.
Banco valeur, med lätthet och utan kostnad öfverfördes från Rikets södra provincer till den närgränsande utländska kusten, kunde man antaga för afgjordt eller sannolikt, eller åtminstone möjligt, att importen på den del af kusten, som handlade med den närliggande utländska, komme att till stor del betalas med det i omlopp satta silfvermyntet; alt, om man antoge denna import till omkring 2 millioner R:dr årligen, hvilka åter skulle fyllas af Bankens förråd, syntes deraf, att då, sedan 10 millioner R:dr utgått, detta förråd icke utgjorde mer än <7 millioner, vore det redan på fjerde året ultömdt, och Banken skulle icke mer ega någon siifver-R:dr qvar; af en Ledamot, att man ej kunde med skäl fordra, det Banken icke må uppoffra någon del af sin vinst för sine förbindelsers uppfyllande, utan att ådraga allmänheten förluster och att sålunda silfverköpen för Bankens räkning borde få verkställas, äfven om vexelcursen visade sig vara öfver pari, dock under iakttagande, alt Banco-Styrelsen fördelade vexelköpen på samtlige Börserna i Riket; Banco-Utskotlets Utlåtande N.o 16. 39 af andre Ledamöter åter, att silfverköp blefvo i högsta grad förderflige, om priset för silfret skalle få ökas ens med transportkostnaden; att, om man tänkte sig nödvändigheten för Banken att med 5 å6 sk. på Riksdaler!) utöfver utvexlingsgrunden förstärka dess metalliska fond, skulle cursen hädanefter som hittills uppjagas, hvarföre stadgandet i ^:de punkten borde helt och hållet utgå samt blott bestämmas, det Banken invexlar silfver efter 128 sk. för hvarje R:dr; af någre Ledamöter, att både guld och silfver icke endast borde skaffas utifrån, ulan försök äfven göras, att köpa dessa metaller inom landet; af andre ledamöter, att silfverköp till ett pris, som öfverstiger myntbeslämningsgrunden, med godtgörande af transportkostnaden eller en del deraf, icke borde få ske annorlunda, än af utländskt mjntadt silfver; och af andre Ledamöter, alt Svenskt myntadt silfver icke borde få inköpas med förhöjning af transportkostnaden; samt af ätskillige Ledamöter, alt vilkoret, det Banco-Styrelsen skulle tillse, alt silfret verkligen från utländsk ort inkomme, vore nog besynnerligt och föga tillförlitligt; att det skulle leda till underslef; hvarförutan slutligen en Ledamot föreslagit, att Bankens transactioner till reela fondens förstärkning borde,
i stället för silfverköpen, ske på samma sätt, som Riksgälds-Contoret fordom begagnat, då det upphandlat vexlar lill betalning af räntan å Rikets utländska skuld, hvaraf denne Ledamot trott den fördel äfven kunna vinnas, att, om Banco-Fullmägtige remitterade de, efter måttlig curs uppköpte vexlarne lill något serskildt Handelshus, med hvilket aftal kunde träffas, att penningarne finge stå någon lid på 2 å 3 månaders uppsägning, omkostnaden för si 1 frets hittransporterande skulle kunna med denna ränta betäckas, men, på det en sådan rättighet ej må kunna missbrukas, borde Bunco-Fullmägtige erhålla ätskillige bestämda föreskrifter.
Till svar å den af en Ledamot gjorde erinran, att 2:dra och 3:dje punkterne i Utskottets förslag skola vara mot hvarandra stridande, får Utskottet fästa uppmärksamhet derå, att väl Banco-Styrelsen, enligt 2:dra punkten, är förbunden att förstärka metalliska cassan, då den vill sjunka under den ant3gne proportionen, men alt deraf ingalunda följer, det Banco-Styrelsen då skall verkställa silfverköp, ty detta utgör icke det enda af Utskottet föreslagne medel till proportionens bibehållande.
Då Utskottet, pag. 18, yttrat, ”att ett lands export och import under en längre följd af år mäste vara lika,” har Utskottet dervid både för - 4o Banco-Utskotltts Utlåtande TV. o 16 utsatt och uttalat, alt, hvad exporten tillfälligtvis understigit importen, jemnar sig, bland annat, äfven genom utförsel af silfver, hvilket då är exportvara, liksom införskrifvet silfver från utländsk ort, der sådant finnes eller produceras, icke i något för Utskottet märkbart hänseende skiljer sig från annan importvara.
Vid granskning af de förhållanden, som under förra silfvervcxlingsperioden egt rum, finner man, alt cursen på Hamburg stod då oftare vid 47, 46 och 45 sk., än vid 48 sk. ända till 1790-talet, då Riksgälds-Contorets sedelutgifningar kommit i gång; att under åren 1795 och 1796 höll den sig, oaktadt uämnde betydliga sedel-emission, oftare vid 47 och 47i än vid och öfver 48, 49 och 5o sk.; att den allenast småningom uppgick efter 1800 ända till 55 sk., och att egentligen först från 1809 dess hastiga stigande inträffade.
Första hälften af de senast förflutna 10 åren visar äfven märkliga exempel på cursens ombyllighet ömsom till stegring, ömsom till ansenligt fall under en period, då Bankens och Riksgälds-Contorets sammantagne Sedelstock varit på ett eller annat hundrade tusende R.*dr nära alldeles oföränderlig.
Beräknar man bela tidrymden af 10 år från 1824 till i833, så hafva 4 af dessa år, nemligen 1825, 1828, 1829 och 1831 varit gynsamma för silfverimport, och dertill alt cursen efter sista Riksdag icke fallit under 128 sk., finnas så flerfaldiga skäl, att det snarare må väcka förundran, att den icke understundom stigit ännu högre än som skett.
Utskottet kan, på grund jemväl af denna erfarenhet, icke antaga för otroligt, det cursen skulle kunna lika mycket falla under 128 sk., som den kan tidtals stiga öfver detta belopp, utan anser sig tvärtom hafva stöd för den förmodan, att, då silfver kan fritt utvexlas samt fritt ut- och införas, hvarigenom cursen närmare skall hålla sig efter det verkliga handels-förhåilandet, cursfall lill 1 å a sk. under 128 sk. på Stockholms och Götheborgs Börser ej mindre säkert hädanefter såsom förr kan påräknas vid en förmonlig hnndels-ställning, än curs-stegring med 2 å 3 sk. öfver 128 sk. kan inträffa, då handelsställningen är för landet ofördelaktig.
Att, genom Utskottets plan, något hinder blifvit satt för ett sådant vexel-cursens temporaira fall, mäste Utskottet äfven bestrida, samt får fästa uppmärksamheten derå, att väl, pag. 18, blifvit sagdt, ”att BancoStyrelsen må, när cursen står vid eller under pari, ega afsluta sådane köp”, men att dermed ingalunda är sagdtj, att Banco-Styrelsen, hvarje gång sådant curs-förhållande inträffar, skall vara förbunden genast vid - Banco Utsholtels Utlåtande N.o 16. taga en dylik ålgård.
Vid den gjorda beräkningen, huruledes, genom utvexling af 10 millioner
R:dr smärre sedlar mot silfver, realisalionen skulle blifva upphäfd, kan Utskottet ej heller undgå påminna, så väl att Utskottet alltid såsom möjlighet förutsatt, det proportionen för längre eller kortare tid kunde komma alt stå lägre än som 2 till 5, utan att realisationen derföre måste anses såsom upphäfd, dels ock att nämnde beräkning icke finnes tillämplig, utan under förutsättande deraf, att, medan desse 10 millioner consecutivt ombyttes medelst vexling, Banco-Styrelsen tillika skulle sakna all möjlighet att på annan väg åstadkomma Cassans förstärkning, och således under hela den period, som härtill erfordrades, oafbrutet vara genom conjuncturen bragt derhän, alt Styrelsen nödsakades alldeles overksamt och passivt åse Silfverfondens dagliga förminskning.
Till svar å den af andre Ledamöter yttrade åsigt, att Banken ej ens borde tillåtas betala hvad transportkostnaden öfversteg pari-curs, utan att allenast borde bestämmas, det Banken invexlär silfver efter 128 sk., får Utskottet erinra, att det sistnämnde är en Banken alltid åliggande skyldighet ifrån och med den dag
Banken till silfver-utvexling öppnas, och att det förra desto mindre kunde medföra någon föi lust för Banken, som, enligt Utskottets plan, och på sätt, vid besvarandet af anmärkningarne till punkterne 1 och 2, närmare blifvit visadt, Banken, i samma nion som den metalliska Cassan erhölle förstärkning, skulle kunna antingen utsträcka eller undvika att inskränka sin rörelse, samt sålunda i ränle-inkomster erhålla full ersättning för en dylik utgift.
Då, i händelse Silfver inköptes, med tillägg af transport-kostnaden, utan att det upphandlade partiet utifrån lill landet inkomme, Banco-Fullmägtige skulle komma att medverka till cursens stegring, samt, i händelse silfverköp inom landet tilläts, det ofelbart skulle föranleda till den för silfver-utvexlingens bestånd skadliga speculation, alt man den ena dagen loge utur Banken en summa silfver, för att den andra dagen till Banken återleverera samma silfver, med en vinst, motsvarande transportkostnaden, måste Utskottet på det högsta bestrida den mening, att försök borde inom landet af Banco-Styrelsen göras till silfvers anskaffande.
Genom inköp af Svenskt myntadt silfver skulle en vinst för Banken uppstå, medelst besparing af myntnings-kostnaden, och Utskottet finnér sålunda ingen anledning att förhindra inköp jemväl af Svenskt myntadt Bih. till R- St.
G Sami. t Afd.
Q tutte Häftet. 42 Banco-Ulshotlets Utlåtande N;0 16. silfver, så snart man blott kan vara förvissad, att uppköpet deraf verkligen sker från utländsk ort.
Någon synnerlig svårighet åter för Banco-Styrelsen, att härom göra sig förvissad, anser Utskottet ej ega rum, då Utskottet naturligtvis förutsätter, alt någre silfverköp icke, utan i större scala, kunna uppstå.
Ibland conlroler, som i nämnde hänseende kunde vidtagas, förekommer t. ex , alt, när Banco-Styrelsen med något väl accrediteradt
Handelshus afslutar contract om en större silfver-leverance, fästas såsom vilkor, att Svenske Embetsmän, vare sig Minister, General-Consul eller Consul å de orter, ifrån hvilka silfret exporteras, skola med deras embets-intyg styrka allastningen och med deras em bets-sigill äfven kunna förse sjelfva emballagen.
Vid första Svenska Tullkammare undersökes sedermera, i vanlig ordning, förpassnings-handlingarne och sjelfva lasten jemföres dermed, saint förpassas vidare till Stockholm, hvarest godset i Packhuset väges och journaliseras, innan det af Banken emottages.
En annan utväg åter vore, att Banco-Styrelsen, i händelse den så funne nödigt, sjelf afsönde ett Ombud alt, å utrikes ort, hemta silfret, sedan Banken, som aldrig sjelf kan eller bör på Börsen uppträda såsom Vexelhandlare, antingen genom något härvarande Handelshus försett sig med vexlar, eller för ändamålet dragit sådana å de crediliv, Styrelsen egde å utländsk ort, hvilket, då fråga vore om ett större parti silfvers införskaffande, icke heller kunde blifva af någon kännbar kostnad för Banken.
Hvad slutligen vidkommer det af en Ledamot framställde förslag, att Bankens transactioner till reela fondens förstärkning borde ske medelst upphandling af vexlar, i stället för silfverköp, så har Utskottet redan visat sig icke hafva för afsigt hindra Banco-Styrelsen alt, om eller när gynnsam! tillfälle skulle sig dertill erbjuda, söka, å tjenligt sätt, förskaffa sig vexlar, men vågar ej tillstyrka ett så uteslutande användande af denna utväg, som bemälde Ledamot föreslagit.
Till följd af hvad blifvit an jordt, har Utskottet ansett sig böra förblifva vid hvad i 3 och f punkterne af dess ifrågavarande Betänkande finnes tillstyrkt.