Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Två PIGOR stå och lyssna vid venstra fonddörren; den ena tittar i
PIGAN 1.
Skriker han?
PIGAN 2.
Tyst, får vi höra hvad han skall heta!
Nu sa' faddrarne: ja!
Låt mig titta!
Nu kommer det:
"Jag döper dig ...
Karl...
Johan ...
Abraham!"
Karl Johan, se det är efter salig kungen och Abraham är efter patron.
------------------------------------------------------------------ PIGAN 2.
ANNO FYRTIÅTTA
Nu få vi springa för nu börjar han med Herren välsigne oss!
Scen 2. DE FÖRRA, PER (i urvuxna, tarfliga svarta kläder).
PER (med ett lätt paket i handen).
Söta Mari, hjelp mig litet med det här, jag har så brådtom!
(Tar fram en nattkappa ur paketet.)
Jo, det är just att komma så här dags, när det är PER.
Åh det lär väl ingen sakna ritlärarn, som kommer för att äta middag; men vänta mig!
Ja, det är nog så det: men att den der tjocka bokhållaren ska' få förhäfya sig så mot honom som är artist, det är allt retsamt!
Men det är derför att han är svartsjuk på honom för mamsell Lindas skull!
Kom så ska' jag hjelpa!
(Hon hjelper honom med nattkappan.)
PER.
Sätt bra med nålar i så att det sitter!
Ta hit spegeln, Kristin!
Ta nu den der hatten, för han kan inte gå in och helsa med mössan.
Pigorna åt höger.)
(Ger honom en hatt som står på ett bord.)
Tack, små vänner!
(Justerar sig och går till venster i fonden.
Scen 3. LARSSON (i borgerskapets kavalleriuniform).
ADJUNKTEN (från höger fonddörr).
Nu ska' bror hjelpa mig brygga bålen!
ADJUNKTEN.
Efter P. B:s recept, ja tusenfallt gerna.
Men, hör!
Får jag lof att tala ett ord enskildt!
Hvad är det nu om igen?
Åh, det är det här välsignade, gamla lånet; det är fjerde omsättningen i morgon och jag tänkte passa på nu ...
Ja; du känner mina principer, men för din skull har jag gjort det!
Du vet jag gerna hjelper vetenskapens och konstens idkare, ty som högstsalig konung Karl den fjortonde brukade säga:
"Vetenskapen ..." ta hit papperet!
ADJUNKTEN (formerar en gåspenna).
Det är då för märkvärdigt att man aldrig skall komma ifrån sina gamla skulder; det är nu på tjugufemte året som jag halfårsvis vandrar upp för riksbankens mörka trappor; det är tunga steg ska' bror veta...
Prata inte utan ta hit pennan.
ADJUNKTEN (rädd).
Och nu återstår blott LARSSON.
------------------------------------------------------------------ ADJUNKTEN.
Bror Larsson, jag vet du är min vän; du har ett stort sinne; ge mig 44 rdr och 32 skilling banko till omsättningen, eller jag är förlorad.
Det är inte nog med att man skall gå i borgen, man skall också betala omsättningen; man har inte nog med sina egna affärer, (går till chiffonieren; sätter nyckeln i klaffen) utan man skall också... hur mycket var det ? ADJUNKTEN (ödmjukt).
44 rdr 32 skillingar banko!
Banko, ja!
(Dröjer och letar i en låda) Gamla karlen ska' behöfva låna pengar; Fy!
Se här har du, ditt kräk!
Kom inte igen en gång till!
Börja nu med att dra upp buteljerna; jag ska' strax vara igen!
Hvart ska' bror ta vägen!
LARSSON (väljer ett par käppar).
Jag skall ner och aflöna; jag har ett par lymlar qvar se'n i morgse som jag inte rådde med!
Scen 4. DE FÖRRE, PER, K. SEKRETERAREN och AKTÖREN. LARSSON (till Per.)
Herrn kan stoppa piporna, så bär sektern fram Fortunan; jag är strax igen! (Går.) K.
SEKTERN.
(ADJUNKTEN drar upp buteljer, PER stoppar pipor.)
Se så de arbeta!
------------------------------------------------------------------ AKTÖREN.
K. SEKTERN.
Låntagare!...
Ni har inträde i detta borgarhus, berömdt för sin rikedom, sin frikostighet och sitt fina vett; ni har önskat se en värdig representant af det tredje ståndet, samma stånd, som genom den stora revolutionen tillkämpade sig de menskliga rättigheterna att gå på fyra fötter i kungligt livré, hvilket förut var dem nekadt! -- Se här borgarkungens lifegna!
AKTÖREN.
Ni är röd, k. sekter?. K.
Konservativ som ni.
Vill ni bli presenterad?
Vi kan ju dröja litet! K.
Ni är rädd för sällskapet!
Ni tror att det är suddar derför att de icke äro väl klädda!
Se på den stackars prestmannen; det är en genialisk man; han är anstäld här i huset sedan tjugu år tillbaka; han är hofnarr mot maten och kanske 100 rdr om året, som omsättningarne gå till.
Han måste alltid vara rolig; sjunga visor, hålla smickrande tal till värdinnan och fram på natten föredra tvetydiga poem!
(Lundqvist kommer in.) K.
SEKTERN (till Lundqvist).
Lundqvist, hjelp adjunkten!
(Adjunkten brygger bålen under följande.)
Och så den der som rensar piporna, målaren!
Som ger mamsell
Linda lektioner mot att han äter middag om
torsdargarne!
Tror ni att hans beskyddare köper taflor af honom!
Jo, han har köpt en -- den sitter i förmaket och har förskaffat stor ära åt -- -- bryggarn! -- Gossen låg sjuk och höll på att dö af svält!
Då var det som Larsson var så ädelmodig och köpte taflan, oaktadt det "stred mot hans principer" att köpa taflor sedan han gått in i konstföreningen; han köpte taflan för 10 rdr banko med ram!
Vet ni hvad ramen kostat?
Ignobelt! K.
20 rdr!
Åh! -- Men er ställning i huset?
En kunglig sekters!
Ni begagnar då också hans borgen?
Nej, jag lånar kontant!...
Jag resonnerar så!
Tio års arbete har jag som extra ordinarie lånat staten, staten betalar aldrig sina lån, som bekant; följaktligen måste den enskilde göra det för staten!
Ni är kommunist?
Alls icke!
Jag betalar sjelf mina lån och fordrar att staten också gör det.
Jag lånar af Larsson, det är sant; men jag lånar frun bänknyckel i engelskan; jag står i kö när Jenny Lind uppträder; jag går med familjen i bild-
ningscirkeln och köper för 30 banko åt barnen till jul...
Är jag skyldig något?
(Adjunkten och Per ha slutat arbeta.) K. SEKTERN (presenterar).
Tillåt presentera!
Aktör Klinger, adjunkten Gren, (Lundqvist sträcker sig fram) Lundqvist... gå efter svafvelstickor ...
Artisten Nygren!
(Lundqvist går snopen.)
Scen 5. DE FÖRRE, LARSSON. LARSSON.
Så der, mina herrar; slå er ned nu, så ska' vi roa oss på vårt vis medan damerna dricka the!
(De gruppera sig omkring bordet med bålen.)
Nej, mina herrar!
Karl Johan Abrahams skål, en utmärkt faders förhoppningsfulle son!
(Drickning.)
Jag tackar er, mina herrar! -- (slår adjunkten i ryggen) Se så, gamle Green, var rolig nu!
Ta den der Åhlströmska biten, du vet, så ska' vi låta herr Klinger sjunga "O Isis" se'n.
Min bäste bror, jag är verkligen så trött, för jag har haft två lik före midda'n; men lite senare.
LARSSON (ger honom en blick).
Alltid skall du vara ogen när jag ber dig om något, men vänta du! -- Spelar herr Klinger Fortuna?
Nej, det gör jag. inte!
------------------------------------------------------------------ LARSSON.
Nå, då slå vi oss ner och språka, medan de andra herrarne ta en pott!
Med nöje!
ADJUNKTEN, K. SEKTERN och PER vid Fortunan.
LUNDQVIST, som återkommit med strykstickor, slår sig ner i soffan vid skrifbordet.)
(Gruppering.
AKTÖREN och LARSSON i soffan vid runda bor-
Scen 6. puffen vid venstra snedväggen och läsa i en bok.
AKTÖREN. DE FÖRRE, senare två små GOSSAR som tysta sätta sig på
Ryttmästaren är såsom ledamot af borgarståndet au courant med dagens politiska idéer!
Principer, om jag får be!
Idéer äro hugskott; principen är deremot frukten af en långsamt mognad öfvertygelse!
Ni har då aldrig haft någon idé?
(Stiger upp och fixerar Lundqvist, som satt sig i soffan).
Hvad är det för fasoner!
(Lundqvist stiger upp och sätter sig på en stol). AKTÖREN (gäspar).
Men i politiken?
LARSSON (djupt).
Ah, i politiken!
Ni vill se i mina kort! -- Nåväl.
Jag anser er vara en man af heder; jag känner er icke,
det är sant, men ni är min gäst; välan! jag skall tala!
Ser ni, jag menar att känslan icke bör vara utesluten i sin rätt äfven i fall sådana som dessa!
(Stiger upp, lägger föredrag de betydelselösa orden)
armarna öfver bröstet, intar en napoleonisk ställning och betonar i sitt
borgerskapet äro skyldiga dynastien tacksamhet -- -- tacksamhet är en känsla -- icke sant?
-- Icke sant?
Alldeles rigtigt!
Tacksamhet för hvad vi äro; och den drägt jag bär, det vapen jag tillhör, älskar jag högt, min herre, ty de påminna mig om stora dagar!
Ni vet hvad jag syftar på, icke sant?
Med denna sabel har jag i spetsen för min sqvadron qväft revolutionen i sin linda adertonhundratrettioåtta, då landets, konungens och folkets sanna frihet hängde på ett hår!
(Rörd).
Jag skall aldrig glömma det!
Ni röstar då alltid med regeringen?
Alltid!
Äfven i reformfrågan?
Reform är tidens lösen!
Den frågan kan icke falla, har Hans Majestät förklarat!
Och allmän upplysning?
I princip?
Och religionsfrihet?
Om regeringen vill det?
Ni är således liberal?
Liberal!
(Gossarne på puffen släppa boken i golfvet.)
LARSSON(häftigt).
Hvad är det för ett förfärligt väsen på barnen!
Gå ut i barnkammarn genast!
Genast, sa' jag!
(Gossarne gå).
Scen 7.
DE FÖRRE (utom gossarne).
Frun ber att få tala med patron!
Jag har inte tid! PIGAN 1.
Men frun sa'...
Hörde du!
(Pigan går dröjande).
Gift er aldrig, herre!
Scen 8.
DE FÖRRE (utom PIGAN 1).
Sedan M:LLES DINA och LINDA.
LARSSON (antyder de spelande).
Ni känner de der herrarne?
Nej, men det förvånar mig att se dem här!
Ni menar att de se slarfviga ut. . .
Nej, inte det!
Det är genier, ska' ni tro; stora genier, men stora stackare!
De lära ega en god vän i er?
Det förstås, man säger...
(M:lles DINA och LINDA gå fram till de spelande).
DINA (till adjunkten som för protokollet på en griffeltafla).
August lilla!
Får jag tala med dig!
Söta vän, du ser ju att jag är upptagen!
(Till k. sektern.)
Gå och kurtisera henne, medan jag räknar!
AKTÖREN och LARSSON hos ADJUNKTEN. DINA.
SEKTERN och DINA; LINDA och PER bevakade af LINDQVIST.
Det är förskräckligt hvad herrarne röker! K. SEKTERN.
Det är det enda som kan ersätta förlusten af damernas sällskap.
DINA (smäktande).
Hvarfor då öfverge oss?
Får jag hviska i ert öra?
(PER och LINDA; LUNDQVIST lyssnar).
------------------------------------------------------------------ LINDA.
Ni säger att Arvid är orygglig i sitt beslut att icke vilja lemna studierna och bli bokhållare hos pappa?
Till ytterlighet!
Han arbetar på sitt stora poem och vill dö på att han skall bli författare!
LINDA.
Hvad tror ni om det?
Jag tror att han bäst skulle passa till bryggare!
Kan ni vara så elak!
Ja, när jag är svartsjuk.
LINDA (till Lundqvist).
Var snäll och gå efter min näsduk i matsalen! betraktar några planscher).
(LUNDQVIST går ursinnig.
LARSSON, ADJUNKTEN.
AKTÖREN
LARSSON (till Adjunkten).
Ska' vi be'
Klinger sjunga!
Inte kan han sjunga!
Han är ju vid operan, sa' du!.
Nej, han är vid teatern!
Nå kan han inte agera något roligt?
Nej, han spelar tragedi! .
Fy fan, hvad skulle han här att göra då?
Han skulle "hedra" din sons döpelseakt, skref du ju DINA och PER.
DINA.
Hur står det till med herr Nygren?
Han ser så klen ut!
Tackar, inte bra!
Herr Nygren ska' hålla hög diet; dricka porter om morgnarne och ett glas vin till middagen!
PER (generad).
Ja, läkarn sa' så han också!
LUNDQVIST (kommer tillbaka med näsduken; knuffar till PER så att denne tappar pipan; Allas LUNDQVIST utropar:)
uppmärksamhet fästes på PER;
kappan i handen.
Alla skratta utom ADJUNKTEN, K. SEKTERN och AKTÖREN, hvilka taga sig åt halsarne och justera linnet.
PER rycker åt sig nattkappan och störtar ut).
(och ränner sin hand innanför PERS vest, rycker till och får natt-
Hur kan Lundqvist bära sig så illa åt!
------------------------------------------------------------------ LUNDQVIST.
Han föraktar mig, den stackar'n, han som inte har råd att äta middag mer än en gång i veckan!
Det kan jag inte tro!
LUNDQVIST.
Vet mamsell Linda, att jag också tänker bli något?
Såå! LUNDQVIST.
Jag tänker bli aktör, konstnär!
Tala inte om det för pappa; då vet Lundqvist hvad det vankas!
Mamsell Linda tror att patron vågar ta' mig opp på vinden och slå mig, som han gjorde när jag ville gå på seminarium.
Det är slut med det! -- Ni skall få se!
Scen 9.
DE FÖRRE utom PER och DINA som dragit sig ut.
Hvad är det för skrik!
Kylskeppet har sprungit!
O, du min evige skapare!
(Störtar ut.
LUNDQVIST efter).
LARSSON (in igen och rycker åt sig två käppar; ut).
LINDA (går).
Scen 10.
AKTÖREN. K. SEKTERN. ADJUNKTEN. ADJUNKTEN.
Hvad är ett kylskepp för slag?
Det är en så som rymmer 1,500 kannor öl! AKTÖREN.
Inte annat! K. SEKTERN.
Det här blir bestämdt inte roligt att få en närmare detaljerad beskrifning på.
Jag föreslår att vi fara ut till Stallmästargården och se på kappkörningen!
Skulle vi inte säga adjö först! K.
Frun i huset är dessutom sjuk.
Nå, kör!
(De göra sig i ordning att gå) DINA (i dörren).
Ja, min söta!
Kommer du inte ut snart?
Jo, min lilla vän!
Nå, så kom då!
Genast, min dufva! genast!
DINA (drar sig tillbaka).
Rädda mig! K. SEKTERN.
Gå köksvägen!
Jag har min hatt derinne! K. SEKTERN.
Säg att du ska' på bröllopp! ADJUNKTEN.
Då går hon och ser på bruden!
Hon ser alla brudar! K.
På begrafning då!
Hon ser lik också! K. SEKTERN.
Olycklige vän!
------------------------------------------------------------------ DINA (som förut).
Öfverge mig icke! K.
Du är förlorad!
Jag måste med!
Jag slår upp förlofningen; jag måste åka efter bagar Reinholds Rölle!
Åh, min passion!
(K. SEKTERN och AKTÖREN gå.)
Scen 11.
ADJUNKTEN. DINA.
Hvar äro herrarne?
De ha gått på begrafhing!
Och de sa' inte adjö!
Nehej! DINA.
Du har inte gifvit mig någon puss på hela qvällen!
Hvad ska' det vara för; vi ä' alldeles för gamla!
Men vi ä' inte för gamla att fara till Stallmästaregården; han tror inte man hör, min gunstig herre!
Åh, seså!
Man ska' älska bra högt, som jag...
Ni blygs inte!
Tyst, qvinna!
Ni skymfar mig, men ni skall umgälla det, otacksamme!
Hör ni det! (Går.).
Scen 12.
ADJUNKTEN, sedan LARSSON.
Så dum jag var, som inte följde med!
(Sätter sig vid bordet och dricker ett glas.)
LARSSON (kommer in, klädd i uniformspels, kaschett och med två käppar).
byxor, vest, ridstöflar, förskinn,
Åh, herre Gud!
Hur var det med kylskeppet nu?
Sjuhundra kannor ha runnit bort; 2000 rdr riksgälds!
Om jag hade fått veta det förut; 2,000 rdr på fem minuter; om man beräknar läckans diameter till sex verktum, så blir det en hastighet af -- låt mig se!
Scen 13.
ADJUNKTEN, LARSSON, ARVID kommer in något litet drucken.
ARVID.
God dag, morbror, hur står det till?
Har du torkat dig om fötterna?
Ja, gubevars!
God dag, farbror Green!
Jag tror farbror sitter och pimplar ensam!
Det gläder mig att du lydt min befallning, med lugn och nöje; jag lyckönskar dig på din nya bana.
Meningen?
Att herrn har förstört pengar i tolf terminer i Upsala och nu ska lära sig bli en nyttig menniska!
Du har fått mitt bref? ARVID.
Nej, jag har inte fått något rekommenderadt...
Nej, men orekommenderadt pojke!
Så'na läser vi aldrig i Upsala!
Nå, då ska jag läsa för dig!
Vet du att jag lofvat din salig mor att göra folk af dig!
------------------------------------------------------------------ ARVID (dricker).
Skål farbror Green; se inte ledsen ut, för det här är så vanligt!
Och det går snart öfver!
Vet du att jag är din husbonde och att jag har rättighet att slå dig?
En akademisk medborgare?
Nej, du är dräng, och står under husagan tills du tjenat upp dig till bokhållare.
ARVID (skriker).
Jag väljer min bana sjelf!
Hvad heter den banan?
Vi som lefva för idéer ha inga skyltar på våra bodar!
Jaså du lefver för idéer; det var en annan sak!
(Böjer på en käpp.)
Jag hade en bror en gång som låg på en soffa i fem år och läste Walter Scotts romaner; allt hvad jag som bokhållare kunde förtjena, åt han upp!
En dag frågade jag helt djerft hvad han gjorde på soffan!
Då svarade han, att han utvecklade sig för att kunna lefva för sin idé.
Vet du hvad jag gjorde? jag tog. herrn i kragen -- så här! och så röck jag upp honom från soffan der han legat i fem långa år -- så här! och så sa' jag: der är dörrn!
(Han har ryckt upp Arvid från stolen.)
------------------------------------------------------------------ ARVID (med glaset i hand).
Ja, det var han!
Men det är en annan sak med mig; jag har skrifvit ett poem!
Vill ni höra!
LARSSON. (Går till fönstret.)
Jaså, du skrifver poem!
Det ska' vi snart hjelpa!
Jaså, det är frågan om att slåss med drängar!
Jag har tagit många idéer ur Lundqvist, jag, med stryk!
Då går jag!
Kom igen när du blir hungrig, så ska' vi talas vid!
Adjö, farbror Green!
Det har är så vanligt och det går snart öfver!
(Gar.)
Scen 14.
DE FÖRRE utom ARVID. LARSSON.
Kan man tänka sig en sådan lymmel!
En oförskämd pojke! LARSSON.
Och så ville han läsa upp sitt poem!
Men det var inte värdt att tänka på det längre!
Hvar äro de andra gökarna!
De ha gått, och bad helsa!
Gått?
Aktören skulle spela och sektern skulle gå på bal! LARSSON.
Det vill säga, jag skall sitta ensam med dig och ha tråkigt till råga på min olycka!
Fem minuter förut och det hade varit ogjordt; hvarför sa' man mig icke detta?
-- Men det är sant! -- En idé!
Det är fredag i dag!
Vi fara till Stallmästaregården; der är kappkörning!
Men fruntimmerna!
De få roa sig sjelfva!
(Öppnar dragluckan och ropar) Johansson!
Sätt för Svarten och Brunte; båda kappslädarne; fäst på framfötterna; alla bjellrorna; raska på!
ADJUNKTEN (orolig).
Ja, men inte till Stallmästargården!
Jo, just dit!
Det ska' förarga de andra gökarna när de få höra't!
Ja, men ...
Ta på dig!
Min fästmö ...
Nå så stanna då!
Jag följer!
(De kläda sig; Larson tar ner piskor.)
Scen 15.
PIGAN 1. PIGAN 1.
Nu igen!
Hvad ville hon nyss?
Hon ville säga att kylskeppet höll på att springa, för det vågade inte jag!
DINA (i dörren).
ADJUNKTEN (för sig).
Trogna varelse! (högt) Ja, min dufva!
LARSSON (klatschar; eftertänksamt).
Säg åt Johansson att han tar ifrån!
Scenen afdelad i två, a. venster; b. höger. a. ster till venster; två tältsängar; ett bord med skrifdon; ett staffli; öfriga målarattiraljer; ett tvättfat på en stol).
(Ett mycket torftigt möbleradt rum med kamin; dörr i fonden; fön-
b. fönster på högra väggen med blomkrukor och fogelbur; säng med omhängen, soffa, skrifbord, klädskåp, guitarr.
Ett talrör mynnar ut vid fönstret.
I dagningen.
ARVID ligger på sin säng påklädd; LUNDQVIST kokar kaffe på sin kokare; läser i en rol; öppnar fönstret; vattnar blommorna; språkar med kanariefågeln).
(Ett enkelt men snygt rum, som röjer en viss komfort, med fonddörr;
Scen 1. a. PER kommer in.
ARVID sofver.
Arvid).
Han sofver påklädd!
(Ruskar på Det är dager, gosse! ARVID.
O! väck mig inte!
Nå sof då! -- Men det var en besynnerlig luft härinne! (Hostar, tager sig för pannan, undersöker kaminen) Jaså, ett sjelfmordsförsök! (Öppnar fönstret.)
Det är snart hjelpt; Fega stackare!
Du ska' få när du vaknar!
(Sätter sig och målar.)
Scen 2. b.
LUNDQVIST, sedan PIANOSTÄMMAREN. LUNDQVIST (har handskar på under hela denna scen, står upp och deklamerar ur Karl Moor i rar en pels på en stol och talar mot densamma).
Röfvarbandet.
Han arrange-
PIANOSTÄMMAREN (stannar mellan Lundqvist och stolen ; Lundqvist kastar sig öfver honom och griper honom om strupen med utropet "dö, usling!"
Båda ramla öfver hvarandra med stol och pels).
PIANOSTÄMMAREN.
LUNDQVIST (stiger upp).
Ursäkta, jag skall spela Röfvarbandet i Talias vänner om söndag, och när jag kommer i extasen, så kan jag inte styra mig!
Hvad tycker herrn om min inspiration, allvarsamt?
PIANOSTÄMMAREN (tar sig om halsen).
För egen del, så tycker jag att herrn kunde ta' den lite' mera piano! Emellertid är kl. 6 och vi skulle kanske börja sången nu!
(Tager guitarren och stämmer).
Tror herrn att det kan bli något af mig?
Såsom lärare kan jag inte annat än erkänna herrns goda anlag och ganska goda röst!
------------------------------------------------------------------ LUNDQVIST (sätter noterna på spegellådan ; Pianostämmaren räcker honom guitarren).
Vi ska' börja med "Du ger mig lifvet" hva'?
Men herrn ska' ta' af sig handskarna, för all del.
Hvarför har herrn dem på sig inne?
Jo, ser herrn, jag har förkylt mina händer och, och ...
Ni är kär!
Jag älskar ...
Föraktar mig!
Och ni ämnar bjuda henne er hand?
Och den får inte vara röd, menar ni, nej! -- Men jag skall bli stor!
Jag skall utmärka mig på ett eller annat sätt; jag skall bli konstnär, herre!
Jag känner den guddomliga lågan brinna i mitt sargade bröst, den skall antingen slå ut i blom eller den skall qväfva mig.
Det är vackert tänkt! så talade jag också när jag var ung.
Herrn tror inte att jag spelat på konsert i Kirsteinska huset, herre, Beethovens nionde konsert, och blef applåderad; och tidningarne sa' att jag var ett snille, och nu stämmer jag pianon för åtta skilling banco!
------------------------------------------------------------------ LUNDQVIST (som inte vill höra på).
Ska' vi börja nu?
Sjung före ni!
PIANOSTÄMMAREN (med bruten, darrande röst).
"Du ger mig lifvet!"
LUNDQVIST (med dålig röst).
"Du ger mig döden!"
"Du ger mig döden!".
Ska' vi ta' om det der en gång till, men med mera känsla!
LUNDQVIST (som förut).
"Du ger mig lifvet"
LARSSONS (röst i talröret).
Hvad är. det för oväsen deruppe!
LUNDQVIST (far upp förskräckt, svarar i talröret).
Patron, jag sjunger!
LARSSONS RÖST.
Håll mun så att folk får sofva!
LUNDQVIST (till pianostämmaren).
Åh, ser ni, ser ni!
Man vill hindra mig på min bana, men jag ska' fram!
Jag har hundra rdr på sparbanken. -- I morgon träffas vi hos er vid samma tid!
Hvar bor ni?
Jag bor inne hos en annan, så jag kan inte ta' emot,
men kan vi inte träffas någon annanstans, t. ex. fins det inte något vindskontor! -- Jag har en skräddargesäll som får lektioner på flöjt i vedbo'n, för han tänker öfverraska sin fästmö på hennes namnsdag!
Ni sa' verkligen någonting; kom upp på höskullen, stora stallskullen i morgon kl. 6, der är godt musikrum och der kan ingen höra oss!
Sagdt!
Adjö, herrn!
(Går af och an och läser tyst på sin rol).
Scen 3. a. ARVID (rör på sig).
Lefver du?
Jag vet inte; jag hörde himmelska toner som af de saligas harpor och jag kände vällukter som af Arabiens örter...
Du sköt spjellet för tidigt i går afton, jag kom nyss hem och släppte ut oset; de himmelska harporna är Lundqvists gamla guitarr, Arabiens vällukter är förmodligen oset från hans kaffekokare!
Se så, opp nu och arbeta!
Är kaffet färdigt, sa' du?
------------------------------------------------------------------ PER.
Inte vårt!
Det är väl inte brändt än!
Hvad vill det säga, kommer inte din piga in och borstar ? PER.
Jag får allt vara piga sjelf!
Och på sådana vilkor är du artist?
(Stiger upp) Hvar äter du middag i dag?
Jag äter inte middag i dag!
Jag har inte råd annat än om torsdagarne!
Ärter och fläsk hos min söta morbror!
Jag känner dem! -- Kors i Herrans namn hvad jag är hungrig!
Du fick ingenting i går?
------------------------------------------------------------------ ARVID.
Och derför sköt du spjellet?
Åh, det var annat också!
Kan du tänka dig, jag var uppe hos den der redaktören med mitt stora poem; vet du hvad han sa'?
Jag skall tala om'et för dig om du lofvar tiga.
"Får jag behålla't?" så' han.
Jaa, sa' jag.
Derpå stoppade han manuskriptet i papperskorgen och frågade om det var något annat!
Hvad svarade du då?
Men då sa' han att jag skulle få en korrekturläsarplats med 10 banko i månaden om jag hade lust!
Jag ba' honom ... och så gick jag!
Nå, jag gratulerar dig!
Till hvad då?
Till platsen!
Är du galen karl?
Tror du jag vill vara dräng åt hans drängar; nej förr svälter ett snille ihjäl!
Är du högfärdig, kamrat, så får du snart lära dig annat om du vill bli poet, som du säger; jag får vara
ritlärare halfva da'n och artist ett par timmar bara; derför går det långsamt, men man får tåla!
ARVID (vid fönstret).
Åh Herre Gud hvad jag är hungrig!
Ser du der nere på gården, hur de stora dränglunsarne sitta oppradade på stegkärran och äta; sådana der ska' äta de, som inte göra någon nytta, liksom inte menskligheten skulle kunna reda sig utan öl!
Och ändå skulle jag vilja vara i ett sådant der djurs ställe, i detta ögonblick!
Men inte i en korrekturläsares?
Håll mun på dig, det der förstår du inte! -- Har du några pengar?
Nej! ARVID.
Du måste ut och låna!
Jag lånar aldrig!
Jag arbetar!
Scen 4. a. DE FÖRRE.
LUNDQVIST (kommer in).
Förlåt, jag stiger på, men jag hörde magisterns röst härinne!
ARVID (tar en stor min på sig och sätter sig på stolen).
Jag ville begära hjelp af magistern! ARVID.
Jag vill bli aktör!
Hvilken ond ande har inblåst detta i ditt öra, stackars yngling!
Kärlekens magt är oändlig!
Du är kär? -- LUNDQVIST.
O, ja, verkligen!
Lätta ditt hjerta, gosse, jag kan göra något för dig!
För att få bli aktör, måste jag först göra mig bemärkt!
Jag ville lära mig spela och sjunga, men jag får inte för patron!
Nu har jag tänkt att jag måste hålla föredrag i bildningscirkeln! ARVID.
Det är rätt! (hostar) Åh, jag har så ondt i bröstet!
Har du något varmt att dricka?
Ja, herr magistern, jag har kaffe!
Bär hit!
Har du bröd också?
Ja, för all del!