Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Uli 25 kapitlet 12 § Byggniuga-balken är visserligen stadgadt, att man eger emot ersättning laga grus å inegor lill underhållande af allmänna vägar, sedan jordegaren först deröfver blifvit hörd: men om jordegaren vägrar att lemna grus å sådana egor, så skall frågan hänskjulas till vederbörlig Domstol.
Härads-rälten tillstyrker merendels syn å stället för att taga i betraktande lägenheten och värdera samt bestämma ersättningen för årliga grustägten; men då dessa syner, hvarvid sju nämndemän skola vara närvarande, för väglottsegarne medföra en kostnad som mångfaldiga gånger öl verstiger den årliga ersättningen lör gruslägten, så får jag till undvikande af denna dryga utgift för den spökande, föreslå: att sedan undersökning i frågan blifvit vid vederbörlig
Domstol hållen, vederbörande Länsman med biträde af tvänne Nämndemän må ega rättighet att utse och värdera de platser som lämpligast åro att tillgå för hemtning af grus lill vägarnas underhåll.
Stockholm ben 7 November 18G2.
N. M. Petersson, från Kalmar län.
Motioner i Bonde-Ståndet 1862, N:o 22.
Af C. «f. Svensén från Kalmar län, om qoarn- och sågränlans upphörande.
Under sednaste riksdagen erhöll frågan om föländrade grunder för mjöl- och sågqvarnars beskattning, inom Stats-utskottel en länge efterlängtad lösning, på sätt nämude Utskotts utlåtande N:o 101 gilver vid handen.
Men hon förföll, sedan den förseglade sedeln i Förstärkta Utskottet afgjort hennes öde.
Ilon är likväl alltför vigtig för att lemnäs åt glömskan; hon kan ej falla; och jag framställer henne derföre ånyo.
De skäl som tala för mitt lörslag, äro många gånger tillförene andragne; de återlinnas i berörda Utlåtande, hvartill jag, utan vidare återupprepande, hänvisar, då jag nu föreslår: att qvarn- och sågräntan må från och med nästa Statsregleringsperiod upphöra att vidare utgöras.
De åtgärder, som till följd af den sålunda föreslagna förändringen skulle erfordras, täcktes det Utskott, som kommer att behandla frågan, föreslå: och vågar jag hoppas att, sedan nu rättvisare grunder för bevillningens utgörande förefinnas, och följaktligen beskattningen å ifrågavarande verk kan såsom bevillning lämpligast utgå, förslaget må vinna Rikets Ständers bifall.
Slockholm den 8 November 186*2. C. J.
Stensén.
Häruti instämma Nils Petersson.
Paul Andersson, N. M. Pelersson, från Kalmar län.
N:o 23. 33 N:o 23.
Af Nils Petersson från Calmar län, om ändring uti § 24 af gällande Kongl. Förordning angående vilkoren för försäljning af bränvin och andra brända eller distillerade spirituösa drycker.
Vid sislförflutna riksmöte väckte, ibland andra, äfven jag en motion, angående ändring uti § 24 af Kongl.
Förordningen angående miuutering och utskänkning af bränvin.
Denna blef af Utskottet på svaga skäl och med ringa majoritet afstyrkt, och då samma missförhållande qvarstår nu som förr, anser jag mig föranlåten att förnya samma motion.
Ofvannämnde § 24 stadgar att £:delar af de minuteringsoch utskänknings-afgifter, som inflyta i städerna, tillfalla desamma och de som inflyta från landet i hvarje län, utdelas till landsförsamlingarne efter hvarderas folkmängd.
Obilligheten och orättvisan af detta lagstadgande har vid tillämpningen mea hvarje år allt tydligare framstått, emedan det är en känd sak, att bränvinsminutering och utskänkning i städerna tilltagit till en förr ej anad höjd, hvartill skälen äro lätt begripliga, nemligen att stadsboerna funnit sådant med sin fördel öfverensstämmande och dessas intressen äfven synas underlättade af vissa myndigheter, såsom till exempel Taxerings-kommittéerna, då dessa genom orimligt hög taxering gjort al! bränvinshandel på landet i det närmaste omöjlig, under den vackra täckmanteln af att minska konsumtionen af spirituosa på landet.
Detta sker tyvärr ej, utan städerna förse numera med bränvin icke allenast sina egna, utan jemväl landsbygdens konsumenter.
Tager man då först i betraktande att det varit lagstiftarens mening dels att med minuterings- och utskänknings-afgifterna göra spirituösa drycker så dyra som möjligt och såmedelst lägga band på folkets njutningsbegär i detta hänseende, och dels att med den ofvannämnda afgiften, ställd under kommunalmyndigheternas disposition, kunna lindra det onus, som flitiga konsumenter i de flesta läll tillskynda det samhälle de tillhöra, samt huru detta ädla syftemål slagit ut; så och vid öfvervägande deraf att i släder med lill exempel 6 å 8,000 invånare minuterings- och utskänknings-afgifterna uppgå till cirka 20 å 50,000 It:dr, således 5 å 4 H:dr på person årligen, så att det ej sällan händer, att åtskilliga städer rent af råka i villrådighet hvartill dessa deras nya inkomster skola användas, då deremot på landsförsamlingar med cirka 2,000 invånare, som med en ganska dryg fattigvård, jemte andra på ett fattigt samhälle tryckande kommunala utskylder, beBih. till R.
Prot. 1862 $ 1863. 11 Sam. 4 Afd. 5 34 Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
K:o 24. löper sig endast 50 ä 60 Pi.dr, som gör 2| ä 5 öre på hvarje person, linner man, att detta är ett missförhållande, som larfvar rättelse.
På grund häraf samt med fast förtröstan till hvarje fosterländsk medborgares bifall i denna sak vågar jag vördsamt föreslå den ändring af § 24 i Kongl. Majlis nådiga Förordning angående brän vinsförsåljning: att de iidelar af inom hvarje län inflytande minuterings- och utskänkningsafgifter, som äro anslagne åt kommunerna, allemnas i landt—räuteriet, hvarifrån det sammanlagda beloppet för hela länet genom Konungens Befallningshafvande fördelas på samtliga städer och socknar inom länet i förhållande till hvarderas folkmängd, att af dem användas till kommunala behof.
Stockholm den 8 November 4862.
Häruti förenar sig E. J.
Rudberg, från samma län N:o 24.
Af A. W.
Uhr från Örebro län, angående statsanslag för Tysslinge sjösänkning s-bolag.
Då man på de sednaste decennierna allt mer börjat inse vigten af att på allt sätt uppmuntra och understödja jordbruket, såsom den rikaste källan till vårt lands välstånd, samt, i följd häraf, uppmärksamheten på och lusten för sådana företag, som bafva afseende på jordbrukets utveckling, allt oftare blifvit väckte, och städse ådragit sig Piikets Ständers synnerliga uppmärksamhet, så vågar jag att ånyo taga denna i anspråk, tili förmån för ett större sjösänkningsföretag, som ©tvifvelaktigt, om det kommer lill utförande, skall blifva gagnande icke blott för intressenterna i förelaget, utan äfven bafva ett stort och allmännyttigt inflytande på den kringliggande orten.
N:o 24- 35 Det är nemligen sänkningen af sjön Tysslingen och reglerandet af vattnet i Svartån mellan Däcks qvarn ocb Lindbacka i Örebro län.
I oell för arbetets utförande är af Herr Kapitenen och Riddaren L.
Nordenfelt ett förslag utarhetadt med en kostnadssumma, bestigande sig till omkring 197,000 R:dr Runt.
Af det betänkande, som af honom blifvit aflemnadt, synes att en areal af omkring 2,500 tunnland, särdeles bördig jord, bestående af 1 ä 2 fots dy på lerbotten, samt omkring 500 tunnland sjöbotten, äfven till största delen odlingsbar, härigenom skulle vinnas för åkerbruket.
Ehuru kostnaden härför kan tyckas väl dryg, såsom uppgående till omkring 70 R:dr per tunnland, hafva likväl intressenterna, i betraktande af den stora nylla, som äfven utom förbättringen af ofvanbemälde areal tillskyndas orten och hvilken jag här nedanför skail närmare antyda, beslutat verkställa arbetet, såvida Rikets Ständer skulle finna skäligt att genom ett på billiga vilkor grundadt amorteringslån möjliggöra utförandet deraf.
De hufvudsakliga fördelarne af detta företag äro i korthet följande: •l:o
Förbättring och landvinning af nära 2,000 tunnland mycket bördig jord, hvarigenom ortens sädespronuktion betydligt skulle höjas, så mycket mer som närheten af rika kalklager gör underhållandet af jordens vextkraft till en lätt uppgift. 2:o
Möjligheten att utdika åtskilliga ofta öfversvåmmade delar af den omkring 3 mil långa, vid sjöns norra ända belägna Kihls dalen, som ej direkt skadas af sjöns vatten, och derför ej helier deltager i sänkningsföretaget, hvarjemte man kan grunddika en ganska stor areal, som nu ofta lider af bottensvra. 3:o
En ny kommunikation för vester om sjön belägna orter, genom en väganläggning öfver de sanka ängarne, hvarigenom afståndet tili Örebro förkortas med omkring en mil.
Kostnaden för denna väganläggning blir högst ringa och kommer säkerligen att bestridas af ortens jordegare utan något anspråk på bidrag af allmänna medel. 4:o
En förökad nytta för den genom nu pågående arbete förbättrade jorden vid de så kallade Granhammarskärren, till hvilkas afdikning Kongl. Maj:t redan i nåder beviljat lån af allmänna medel, då genom nu ifrågasatta sänkningsföretag beredes ett bättre aflopp för vattnet från dessa, på ringa afstånd från sjön Tysslingen belägna kärr, hvilka äfven äro beroende al Svartåns vattenstånd. 5:o Förminskning af skadliga dimmor och frost, som äro oskiljaktiga från all sank mark.
Med afseende å alla de bär antydda fördelar ocb då endast genom understöd af allmänna medel möjlighet kan beredas till utförande af detta för provinsen så nyttiga företag, hvilket eljest, i följd af bristande tillgångar och svårigheten att, utan alltför stora uppoffringar, på enskild väg anskaffa erforderliga kapitaler, elter all sannolikhet, måste förfalla, tager jag mig friheten ödmjukligen anhålla: att Rikets Höglofliga Ständer täcktes anslå en summa af Etthundra Femtio tusen R:dr R:mt, att såsom lån på billiga vilkor, t. ex. 4 procents 36 Motioner i B onde-Ståndet 1862.
N:o 25. ränta och 4 procents årlig amortering och möjligen 5 års råntefriliet, beviljas det bolag, som för berörda ändamål bildat sig, under benämning af Tysslinge sjösänknings-bolag.
Om remiss häraf till Höglofliga Stats-Utskottet anhålles.
Stockholm den 8 November 1862. A. W. Uhr.
Bjerkander från Skaraborgs län, angående bränvinsutshänknings-afgiftens användande till jernvägs-bibanors byggande.
Antagande att den reform i bsänvinslagstiftningen, som genomdrefs vid 1853— 1854 årens riksdag, hade nykterhetens befrämjande till syftemål, måste man djupt beklaga de misstag, som dervid begingos, hvaribland icke det minsta var, att städerna, i olikhet med landsbygden, sjelfva tillerkändes rättigheten alt uppbära och till egna behof använda minuthandels- och utskänknings-afgiftern3, en rättighet som gjort att det legat i deras intresse att omhulda krogarne, oaktadt allt det elände, som från dem leder sitt ursprung.
Man vet väl, att utan detta medgifvande reformen icke kunnat gå igenom, enär städernas representanter uppställt detta såsom vilkor för deras medverkan; men man hade väntat, att, sedan följderna hunnit visa sig, städerna sjelfva skulle vara benägna alt afstå från en fördel, som, enligt sin natur, icke kan begagnas utan ogillande af en upplyst opinion.
Vill man nu anställa en jemförelse i sedligt hänseende emellan städerna och landsbygden under de sednast förflutna åtta åren, skall man finna, alt nykterhet och ordentlighet, så väl under marknader och andra folksamlingar, som i det hvardagliga lifvet, märkbart tilltagit bland allmogen, och alt krogar snart höra till sälisyntheler å landsbygden, men att förhållandet i städerna är alldeles motsatt; och måste väl alltid förblifva sådant, så länge den nu gällande lagstiftningen qvarstår oförändrad.
Den klass af medborgare, som Bonde-Ståndet representerar, har tvungits att £ö?å stora uppoffringar för nykterhetens befrämjande, emedan reformen gjorde en Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
N:o 26. 37 våldsam rubbning i deras industriel verksamhet, utan alt de, i likhet med städerna, fått några motsvarande förmåner.
Dessa sistnämnda, såsom slående ett steg högre på upplysningens väg, böra nu göra åtminstone lika mycket, nemligen afstå från denna inkomst, som visserligen är betydlig och derföre icke kan lemnäs utan saknad, men hvarpå de haft tillräcklig beredelsetid, under hvilken de skördat så mveken vinst, alt den må kunna anses som en försvarlig vedergällning för det handtag, de lemnade vid reformens genomförande.
Det välstånd, som, alstradt af nykterheten, derigenom skall uppstå, skall blifva en riklig ersättning för afståendet af det guld, sorn krogarne inbragt och som dock näppeligen kunnat med full tillfredsställelse emottagas.
På grund af hvad jag nu anfört, föreslår jag: att utskänknings- och minuthandels-afgifterna för bränvin och andra spirituösa drycker, så i städerna som å landet, måtte ingå till Statsverket, för alt användas dels till understöd vid jernvägs-bibanors byggande och dels till andra industriel företag af den vigt, att Statens mellankomst är behöflig, samt öfverlemnas åt Hushållnings-sällskaperna till sådant belopp, som dessa hittills fått uppbära.
Stockholm den 8 November 1862. G.
Bjerkander, Riksdagsfullmägtig från Skaraborgs län.
Af Ola Olsson från Blekinge län, om vägpenningars erläggande af resande till vägarnes underhäll.
Ibland onera, som trycka jordbrukaren, förefinnes ett, som han med allt skål borde befrias ifrån; det är underhållet af allmänna vägarne, som nu är jordbrukaren ålagd.
Hvarföre skall han hålla landsvägar och häradsvägar i komplett ordning för resande, främlingar, probenreuter och hvilket slags folk som helst, utan ersätt - 38 Motioner i Bonde-Ståndet 1882, N:o 27. ning?
Jo, i följd af gammal vana; men då den piägseden blifvit aflagd inom andra länder, lill och med våra nästgränsande, der den resande får betala likaväl för vägens slitning som lör skjuts- och vagnslega, vågar jag hemställa, om icke en Författning borde utfärdas, som stadgade: att hvar och en resande hör emellan hvarje station (vi antaga gästgifvaregårdarne) erlägga väglagningspenningar likaväl, sorn han mäste betala vagnslega, med blott en ringa penning, men hvarigenom under tiden tillgångar vunnes för vägunderhållet, som i detta läll borde öfverflyttas från jordbrukaren på den resande, hvilken också vederbörligen bör betala för den rätt, hvaröfver han anser sig disponera.
Det är detsamma, som att gå med egna stöflar, ty, efter närvarande författningar, äro de lania af jordbrukaren.
Ola Olsson, från Blekinge.
Af Ola Olsson från Blekinge län, om rättighet för beväringsshjldige från Bräkne och Listers härader, att fä undergå vapenöfning d den så kallade Mönstringsslätten vid Asarum.
Inom provinsen Blekinge fullgöra beväringsynglingarne sin exercisöfning å Wämö nära intill Carlskrona; men denna march med befäl och beväring är lika kostsam som »nyttig, då ärendet likaväl kan uträttas på närmare båll.
I Asarum, beläget ungefärligen i medlersla delen af Bräkne och Listers härader, finnes en allmän plats utlagd, just benämnd ”Mönstringsslätten”.
Der anser jag, att ynglingarne från dessa härader kunde öfvas i vapen och få lika god lärdom, som om de nödvändigt. skulle gå en väg af nära sju mil till lägret å Wämö, genom hvilken förändring följande fördelar vinnas: inqvarteringsbesväret minst till hälften försvinner; befälets inslällelsevåg för afhemtning och återmarch minskas; och framförallt, om jag får så uttrycka mig, den krigiska andan blir mera lifvad och uppeldad, när man ser Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
39 sina egna söner med vapen i hand inom sin egen fosterbygd eller de dalar och berg, der de nogsamt hafva reda pä allt från sin barndom och der tili och med en vidsträcktare exercis kan tillämpas, ulan att de behöfva trampa på Carlskrona gator, som i ölrigt icke är något ställe att rekommendera för länets oförderfvade ynglingar.
Jag hemställer alltså: om icke beväringsmanskapet från Bräkne och Listers härader må utgöra sin vapenöfning å ”Mönslringsslätten” vid Asarum.
Om remiss af, denna fråga tili vederbörligt Utskott anhåiles.
Stockholm den 8 November 18(52.
Af Ola Olsson från Blekinge län, om byamäns skyldighet att efter hemmantal deltaga i stängsel vid allmänna vägar.
Ehuruväl den sednast utfärdade Stängsel-förordningen i många fall visat sig gagnelig och åstadkommit god ordning har den dock i ett afseende, af den vigti— gaste betydelse, utelemnat ett stadgande, hvarigenom den icke allenast förorsakat tvist, utan äfven blifvit en börda för de stängselskyldige, utan motsvarande ersättning.
Det är gifvet och rätt, att granne stänger emot granne, till hälften hvardera lör mötande egor; men ifråga om stängsel vid allmänna vägar, der egorna äro så belägna, all en åbo innehar jord a ömse sidor, eger han icke att påräkna någon hjelp eller understöd af byamännen, utan måste i alla delar emot dem svara för hägnaden, der egor möta.
En så beskaffad stängsel, sorn i följd ai egor vid vägarue ensamt tillhör en åbo, sträcker sig på mångfaldiga ställen inom vårt lilla Blekinge län ända till en half mil och kanske derutöfver.
Denna samma väg, hvarom stängsel måste hållas, är farväg, fädriftsväg för ofvanliggande skiften och, med ett ord, natt och dag öppen, ty det är icke länkbart att genom grindar, äfven om de voro lästa, under - 40 Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
N:o 29. hålla fred eller hindra en allmän färd, som i dessa tider icke tål något mostånd, utan gärdesgårdarne måste härföre utgöra posten.
Af detta skäl anser jag mig alltså föranlåten föreslå ett klart och tydligt tilllägg till Författningen, hvilket jag också hoppas skall vara till allmän belåtenhet och bestämdt i öfverensstämmelse med rättvisa: alt nemligen byamännen efter hemmantal må vara pligtig?
deltaga i stängsel vid allmänna vägar, såsom lands-, härads- och sockenvägar, utan afseende på om de sjeifve ega dit angränsande egor eller icke, på det icke den, sorn af händelsen fått sina egor precist utlagde vid så beskaffade vägar, må ensam bära tyngden af en oundviklig stängsel mot en väg, der grannen eller hvarje annan resande färdas fram.
Anhålles om remiss till Lag-Utskottet.
O/a Olsson, från Blekinge.
I ofvanstående motion instämmer Nils Scensson, från Blekinge.
Af Nils Olsson från Malmöhus län, örn ärliga pensioner ät f. d. landtvärnister.
Under de olycksdigra åren 1808 och 4 809, då fäderneslandet stod på branten af sin undergång, rycktes många af dess raskaste söner från Iredliga värf lill fosterjordens värn.
De Heste af dem fingo aldrig se fienden, ej stupa i öppen strid, men föllo hoptals offer för hunger och vanskötsel.
Hvem af oss har icke läst eller hört omtalas de lidanden al allahanda slag, för hvilka de så kallade Landtvärnisterne voro utsatte?
Några lä blef det förunnadt att, fastän med bruten helsa, återvända - Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
41 vända till hembygden och sina förra sysselsättningar, och af dessa lefva ännu ett eller annat tiotal undangömda i fattighus eller någon låg koja, framsläpande ett lif af brist och försakelser.
Så lick det ej förblifva.
På uppmaning af några ädla män, har derföre insamling åt f. d. landtvärnisterne blifvit gjord, och den i Posttidningen för den 20 nasti.
N.o 245 B. samt i Aftonbladet vid samma tid deröfver lemnade redovisning gifvet- vid handen att ansökningar inkommit från 334 behöfvande, deraf 78 erhållit 10 R:dr Hant hvardera.
Ät de öfriga fanns intet att gifva.
Här, då det ej skett förr, anser jag det vara en skyldighet för nationen att taga vid, och vågar derföre vördsamt föreslå: att medel mätte anvisas för beredande af årliga pensioner åt de ännu qvarlefvande f. d. landtvärnisterne.
Alt döma af förestående uppgift, lär deras antal ej vara rätt stort och kan måhända högst anslås till 400 stycken, alla i en ålder af emellan 70 och 80 år, hvilka således icke kunna hafva många lefnadsår igen.
Om åt hvardera af dem beviljades en årlig pension af 20 R.dr Bunt, blefve följaktligen 8,000 R:dr den summa, som för detta ändamål erfordrades hvarje år, eller 24,000 R.dr för en statsregleringsperiod.
Af Nils Olsson från Malmöhus län, om tillägg till un gällande stadganden rörande äktenskapsskilnad.
Vid sist hällne riksdag hafva rikets Ständer föreslagit en förordning, som i fråga om kif och osämja mellan man och hustru, skulle innehålla alt sådana makar borde först varnas af kyrkoherden i församlingen, sedan inför Kyrkorådet och att, Bih. till R.
Fröt. 1862 & 1863. 11 Sami. 4 Afd. 6 42 Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
N:o 31. om de deraf ej läte sig rätta, borde af rätten dömas till skilnad på eli år till säng oell säte, med föreläggande för dem, der så nödigt prölvades, att vid vite al långelse, hvarandra icke linder liden besöka; och della förslag har genom Kongl.
Maj:ts nådiga Förordning den 20 November 1860, blifvit godkändt.
För mig äfvensom för liera rättslärde och prester har tvifvel uppstått om hvad som löija bör, sedan förberörde varningar och skilnad på ett år fruktlöst allupit.
Kan meningen månne vara, att makarne skola derefter opåtaldt lemnäs åt sitt ömsesidiga hat med ty äl följande husliga elände och okristliga exempel för barn och samhällsmedlemmar; eller må domaren, på endera makans anmälan och elter den andres hörande, döma till skilnad i deras äktenskap; eller hör frågan derom, enligt Kongl. Föiordningen den 2 7 April 1810 lill Kongl. Maj:ts nådiga afgörande öfverlemnas.
Utan något stadgande i denna eller dylik syftning, anser jag förstnämnde nådiga Förordning ofullständig och föreslår alltså; att till densamma må bestämmas ett tillägg, som antingen tillåter domaren att, då ofvannämnde varningar och skilnad ej verka tiil ändamålet, döma till äktenskapsskilnad, eller utsätter att frågan derom bör till Kongl. Majlis nådiga afgörande i underdånighet öfverlemnas.
Jag anhåller om remiss häraf till Lag-Utskottet.
Af Nils Olsson från Malmöhus län, om ändring i 6 § 2 inom. i Kongl. Folkskolestadgan den 18 Juni 1842.
Uti 6 § 2 mom. af Kongl. Folkskolestadgan den 18 Juni 1842 bestämmes i afseende på val af folkskolelärare, ali ordförande i skolstyrelse eger lika röst med hälften af församlingen, liksom kyrkoherde i fråga om klockareval.
Detta stadgande anser jag sålunda böra ändras, alt ordförandens röst icke må gälla för mera än Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
43 kommunalförfattning medgifver, emedan det åtskilliga gånger visat sig, att ordförande i skolstyrelse begagnat denna stora rösträttighet på ett egenmägtigt och för kommunen ganska menligt sätt.
Förlidet år, t. ex., var dea fasta skolan i en socken inom mitt kommittentskap vakant, hvartill såsom sökande anmälde sig flera för duglighet allmänt kända personer, hvilka likväl allesammans falefvo förbigångna, emedan ordföranden särskildt gynnade en åt honom rekommenderad person, hvilken i orten var så mycket mindre känd, sorn han icke ens tillhörde stiftet och som, för att kunna uppföras i första rummet på förslaget, fick tiilgodoberäkna de betyg, han, såsom klockare och orgelnist, erhållit; och sedan detta förfärande oöfverklagadt fått passera, var det lätt att ingifva en del okunniga personer inom församlingen den föreställningen, att den å första förslagsrummet uppförde, äfven vore den skickligaste, hvarföre de, på ordförandens inrådan och understödde af ett par ansedde män, hvilkas barn redan lemnat skolan, gåivo denne sin röst; med anledning hvaraf och då, i följd af ofvan åberopade Kongl.
Folkskolestadga, ordföranden egde lika röst med hälften af församlingen, den första å förslagsrummet uppförde sålunda erhöll röstpluralitet, ehuru hela den öfriga församlingen röstade på den å andra förslagsrummet uppförde sökanden, hvilken, emedan han under någon tid varit lärare i en ambulatorisk skola inom församlingen, redan för duglighet gjort sig allmänt känd.
Detta förhållande kan här så mycket heldre framställas, som valförrättningen blifvit öfverklagad och sålunda redan eger en slags offentlighet.
I följd häraf får jag anhålla om följande förändring i Folkskolestadgan:
!;o att församlingen sjelf väljer ordförande i skolstyrelsen, och 2:o att ordförande icke får utöfva störie rösträtt vid val af skollärare, än kommunalförfattning medgifver.
Om remiss af denna min motion till vederbörligt Utskott anhålles ödmjukligen.
Nils Olsson, från Malmöhus län. 44 Motioner i Bonde'Ståndet 1862.
Af Kils Olsson från Malmöhus län, om lingspredikans hållande A tingsstad i vissa fall.
Uti 2 kap., 5 § Rättegångsbalken stadgas i fråga om häradsrätt, att ”förr än Rätten sig sätter, skall Gudstjenst hållas”, och vidare bestämmes i Kongl. Resol. på presterskapels besvär den 4 7
December 169 7 § 7, att sådan gudstjenst skall hållas i kyrkan, såvida den inom en fjerdedels mil nära tingsstaden är.