Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Mot Englands öfvermägtiga industri hade också flera andra Europeiska länder med tull skyddat denna näringsgren, exempelvis Tyska tullföreningen med 4 till 7 öre, Frankrike med mellan 3 och 4 öre, och Danmark med 5 till 6 öre per Svenskt skålpund; och ansåge motionären att om, genom uteblifvet skydd för den Svenska messingstillverkningen, densamma komme att upphöra, sådant skulle medföra dels vådor derutinnan, att de
Engelske fabrikanterne sedermera kunde bestämma prisen å sådan vara, och möjligen till högre belopp än hvartill den under inflytandet af en skälig skyddstull skulle kunna säljas, och dels en national förlust, i det att icke blott de betydliga kapitaler, som blifvit nedlagda i verkstäder, m. m., uppgående vid förenämnda bruk till minst en half million Riksdaler, vore bortslösade, än äfven de talrika arbetare, som ifrån barndomen egnat sig endast åt detta, generationer igenom fortsatta yrke, och hvilka således saknade både vana och arbetsskicklighet för något annat, förlorade all utväg till uppehälle och komme att falla allmänna fattigvården till last eller nödgades öka utvandrarnes antal.
Hvad nu först angår motionärens hemställan att den i 1863 års taxa bland metaller, sammansatta, arbetade, upptagna rubriken »andra slag», måtte bibehållas vid der å densamma utsatt tull 40 öre skålpundet, så enär hit hänförliga metallarbeten varit föremål för tullbestämning genom Franska traktaten, kan å detta yrkande afseende icke fästas.
Beträffande vidare de i motionen afsedda artiklarna »Marinmetall eller annan komposition i form af bleck och spik till fartygs förhydning», samt «andra slag, oarbetade, latun och trådband derunder inbegripna», föranleddes den för dem vid 1857 års tulltaxereglering medgifna tullfrihet deraf, att marinmetall, som utgör en för skeppsutrustning behöflig vara, derförinnan föga i Sverige tillverkades, och att införseln af öfriga oarbetade slag vore, såsom råvaror för ytterligare bearbetning, önskvärd.
På sätt upplyst är, har emellertid tillverkningen af det förra slaget betydligt tilltagit, och då detta är ett för sitt ändamål fullfärdigt fabrikat, samt andra oarbetade slag utgöra på samma gång till någon del förädlade varor, som rå- eller beredningsämnen för vidare bearbetning, hvilka i deras förstnämnda egenskap icke böra sakna allt skydd, har Utskottet, med stöd i öfrigt af de i motionen anförda omständigheter, och sedan, i fråga om tullen å marinmetall, motionären, för vinnande af närmare likhet med hvad den utgjorde enligt 1854 års tulltaxa, hos Utskottet inskränkt sitt yrkande till 1 öre per skålpund, ansett sig böra tillstyrka, att å »Marinmetall eller annan komposition i form af bleck och spik till förhydning af fartyg» må stadgas en införselstull af 1 R:dr per centner, samt Bevillnings-Utskottets Betänkande J\s 8. 17 samt likaledes sådan afgift bestämmas å »andra slag, oarbetade» metaller, »latun och trådband derunder inbegripna», till det af motionären föreslagna belopp eller 5 R:dr centnern.
Viljande [Jtskottet här nedan i sammanhang med redan väckt fråga om tull å jern- och ståltråd yttra sig angående den af Herr Prosten Janzon jemväl å messingstråd yrkade införselsafgift.
Sedan vid artiklarne agat, bernsten, med flera liknande varuslag, blifvit stadgadt Berlov. huru sådana, oäkta, infattade med guld eller silfver skola tullbehandlas, har Utskottet, lika med Kommers-kollegium och General-tullstyrelsen, funnit skäligt föreslå, att vid artikeln Perlor må, näst efter rubrikafdelningen »oäkta», »andra slag», införas en afdelning af följande lydelse: »infattade »med guld eller silfver, vägas med infattningen och förtullas så»som den».
Då genom handelstraktaten med Frankrike tullafgifterna för äkta porslin blifvit Porslin. nedsatta till hälften af hvad de enligt 1863 års taxa utgjorde, har Utskottet, som är af den mening att licencer i allmänhet böra i möjligaste måtto undvikas, skolat, lika med Tullkomiterade, föreslå, att den under artikeln porslin förekommande anmärkning, att kärl och redskap af äkta porslin för farmaceutiska eller vetenskapliga behof kunna i föreskrifven ordning få af vissa^vederbörande tullfritt införas, må ur taxan utgå.
I afseende på orafjineradt kok- och bergsalt hafva Tullkomiterade vidare erinrat, Salt. hurusom uti nådig Proposition redan vid 1856—1858 årens riksdag Kongl. Majit, sorn ansett salttullens afskaffande med fullkomlig trygghet för statsinkomsten kunna medgifvas, funnit Sig, med hänsigt till den ifrågavarande artikelns egenskap att utgöra en bland de oundgängligaste förnödenhetsvaror för alla samhällsklasser, i synnerhet de fattigare, och ett ytterst behöfligt råämne vid icke blott fabriksnäringar, utan ännu mer vid jordbruket och ladugårdsskötsel samt fiskerierna, böra föreslå att kok- och bergsalt skulle vid införsel åtnjuta tullfrihet; — att likväl Bevillnings-Utskottet vid samma riksdag, enär salttullen, hvilken, ehuru låg, inbringade en betydlig inkomst, enligt
Utskottets tanke utginge med så ringa tunga och så fullkomligen omärkbart af den stora förbrukande allmänheten, att ur denna synpunkt ej kunde anses af något verkligt behof påkalladt att den afskaffa, icke tillstyrkt bifall å den nådiga Propositionen, hvilken icke heller af Rikets Ständer bifölls, — samt att, vid de två nästderefter följande riksdagarne, enskilda motioner blifvit i samma syftning väckta, men att, sedan Utskottet äfven då, ehuru dels med erkännande af att ifrågavarande artikel utgjorde en bland de oundgängligaste förnödenhetsvaror för alla samhällsklasser, äfvensom ett högst behöfligt råämne Bih. till B.
Brot. 1865 dl 1866. 5 Sami. 1 A/d. 6 Haft. 3 18 Bevillnings-Utskottets Betänkande M 8.
Svampar.
Tobak. för omförmälda yrken, dels med uttalande af den åsigten, att önskligt vore, att afgiftsfrihet kunde medgifvas för denna nödvändighetsvara, likväl, i betraktande såväl af det för konsumenten omärkliga i skattens uttagande, som af den stora inkomst, densamma beredde Staten, funnit sig icke böra förorda det afgiften borttoges, sagda tullafgift blifvit vid det år 1857 för densamma stadgade belopp af 10 öre kubikfoten bibehållen.
Ehuru tullinkomsten för oraffineradt salt, hvilken vara, såsom hvarken umbärlig eller lätt smuggelbar, ur financiel synpunkt särdeles egnar sig för beskattning genom tull, varit ganska betydlig och år 1864 uppgått till 219,748 R:dr, kan likväl, enligt Utskottets tanke, afseendet härå icke längre rättfärdiga en sådan beskattning å denna vara.
Den ofta uttalade åsigten att den derför utgående tullen föga skulle inverka på försäljningspriset har äfven ofta och med fog blifvit motsagd.
Då nemligen hvarje säljare alltid beräknar sin vinst på hela det belopp, hvartill varan står honom, så vexer för hvar gång den går i handel salupriset genom sådan vinstberäkning icke blott på varans eget pris utan äfven på den erlagda tullen; och då mängden af konsumenter utaf denna vara först efter flera sådana prisstegringar samt ofta i mindre qvantiteter förse sig med hvad de af densamma behöfva, lärer icke äfven af den jemförelsevis låga tullsatsen uteblifva ett känbart inflytande på det sista inköpspriset.
I betraktande häraf och då jordbrukets betryckta ställning, samt svårigheten äfven för flera andra inhemska näringar att, efter den väsendtliga minskning i förut till— godonjutet skydd dem genom Franska handelstraktaten vederfarits, kunna bestå i kampen mot utländsk konkurrens, äfvensom den medellösare befolkningens anspråk' att icke för en så oundgänglig förnödenhetsvara nödgas erlägga särskild skatt, fordra en länge ifrågasatt eftergift af denna statsintrad, har Utskottet icke tvekat tillstyrka, att oraffineradt kok- och bergsalt må få tullfritt till riket införas.
Då genom traktaten med Frankrike tullen å Champignoner och Tryffel, hvilka förut varit inbegripna under rubriken Svampar, alla slag, blifvit bestämd till 16 öre per skålpund, anser Utskottet icke heller andra slag af Svampar böra vara högre tullbeskattade, samt hemställer derföre. att nu å »Svampar, alla slag, ej specificerade», gällande tull 50 öre skålpundet må nedsättas till 16 öre.
Hos Höglofliga Ridderskapet och Adeln har Herr von Francken, G. W., uti motion N:o 150 föreslagit, att, för erhållande, utan lån, af nödiga medel till de vid denna riksdag ifrågasatta ökade anslag, samt för att i någon mån minska de sednare årens öfverdrifna import, tullen d Tobak i allmänhet, och i synnerhet å cigarrer, måtte varda åtminstone fördubblad.
Beträffande härvid först oarbetad tobak, hvarå tullen nu utgör 25 öre skålpundet, har, i betraktande dels deraf att stjelk, som på goda grunder blifvit sammanförd med blad uti en rubrik med denna gemensamma tullsats, icke i anseende till sitt låga värde synts kunna högre tullbeskattas, dels ock deraf, att en sådan högre tull å råtobak kunde Bevillnings-Utskotlets Betänkande M 8.
19 föranleda till införsel deraf från Norge och derigenom medföra, i stället för den åsyftade tillökningen, en minskning i statsinkomst, Utskottet icke ansett sig böra i den nuvarande råvarutullen föreslå någon förhöjning.
De särskilda slagen arbetad tobak hafva för närvarande följande tullafgifter sig åsätta, nemligen: cigarrer 1 R:dr 80 öre, »karfvad» tobak 50 öre, »malen eller snus» 55 öre, »spunnen, hopvriden eller pressad» 35 öre, samt »stänger och karotter» 60 öre per skålpund.
Tullkomiterade efter verkställda undersökningar funnit upplyst, kan, i följd af inträffande vigtförminskning vid fabrikationen, råvarutullen för 1 skålpund cigarrer antagas utgöra 45 öre och tillverkningskostnaden 1 R:dr 50 öre, samt å karfvad tobak, den förra 33 Va öre och den sednare omkring 12 öre; hvaremot vid beredning af snus en tillökning i vigt utöfver den använda råvaran uppkommer, som ungefärligen motsvarar tillverkningskostnaden, och har för spunnen tobak samt stänger sistnämnda kostnad befunnits uppgå till 20 öre skålpundet, samt i afseende på afgång i vigten blifvit uppgifvet, dels att icke obetydlig tillökning i tullen derigenom skulle inträffa, och dels att sådan afgiftstillökning i allmänhet icke egde rum.
Häraf visar sig emellertid att redan de nuvarande tullsatserna å fabrikaten stå i ett öfverdrifvet högt förhållande till kostnaden för deras åstadkommande; och har
Ut skottet, som vid sådant förhållande icke heller i fråga om arbetad tobak kunnat understödja motionärens yrkande om tullförhöjning, deremot funnit angeläget att de nuvarande tullafgifterna, utom hvad spunnen tobak angår, i någon mån nedsättas, och får i sådant afseende föreslå att de må bestämmas å Cigarrer till ....
1 R:dr 30 öre skålpundet, Karfvad tobak . . . . . .45 » d:o Malen eller snus 50 » d:o Stänger och karotter . ... 55 » d:o hvarjemte cigaretter, som nu förtullas lika med karfvad tobak, men äro närmare jemförliga med Cigarrer, torde böra i stället uppföras till lika tullbehandling med dessa.
Med anledning af hvad Herr Prosten Janzon samt Sandstedt, enligt hvad ofvan Tråd. är omförmäldt, yrkat i fråga om tull å jern- och ståltråd samt messingstråd, hvilka enligt 1854 års tulltaxa drogo tull, de förra slagen af 4 sk. 6 rst.
Banko i allmänhet, och då de efter Kommers-kollegii tillstånd för vissa ändamål fingo införas af 2 sk.
Banko per skålpund stapelstadsvigt, samt »andra slag koppar- och messingstråd» af 8 sk.
Banko skålpundet, har Utskottet, med afseende å den betydliga tillvexten de sednare åren uti införseln af dessa artiklar, för hvilka all tull vid 1857 års taxereglering borttogs, men för tillverkning hvaraf anspråket på lämpligt tullskydd icke bör anses mindre befogadt än för åstadkommandet af andra med dessa jemförliga förädlingsarbeten, hvilka af sådant skydd äro i åtnjutande, funnit sig böra föreslå å 20 Bevillnings-Utskottets Betänkande 8. .*i ttika. jern och ståltråd 6 öre tull per skålpund samt å koppar- och annan ej specificerad metalltråd, andra slag, 8 öre införselsafgift skålpundet.
Då den tull, som bör utgå för ättika, är beroende af den tullsats, som kan komma att bestämmas för bränvin, hemställes, att frågan om ättikstullen må få uppskjutas till dess Utskottet kommer i tillfälle att afgifva förslag till införselstull å bränvin och sprit.
Hvad i öfrigt angående införselstarifen blifvit yrkadt och föreslaget, har Utskottet, som icke funnit skäl att i anledning deraf eller eljest någon vidare ändring i samma tarif tillstyrka, skolat hemställa måtte lemnäs utan afseende.
I fråga om varors utförsel från riket hafva, utom Herr Prosten Janzons oftanämnda motion om antagande i allmänhet af bestämmelserna i 1854 års tulltaxa, följande förslag blifvit gjorda: l:o af Herr Kongl. Hofpredikanten E. A. Rosenius, i motion N:o 3 hos PresteStåndet, »att all s. k. spånhuggning till afsalu och utskeppning måtte förbjudas, eller, »om ett sådant förbud med skäl kunde anses innebära ett otillbörligt ingrepp i den en»skildes rätt, att en så hög utförselstull måtte sättas å sparrar och bjelkar under 9 tums »diameter, att all lust att upphandla den varan komme att försvinna», samt 2:o af August Danielsson från Norrbottens län, uti motion N:o 209 inom BondeStåndet, »att förbud må utfärdas mot utförsel från Norrbottens län dels af plank och bräder »under 5 8/i0:dels tums bredd, dels ock af bjelkar och sparrar samt annan ämnesved »under 5 tum, allt decimalmått, i fyrkant.»
Till stöd för dessa yrkanden hafva motionärerne i allmänhet åberopat angelägenheten att den för innebyggarnes i Norrland utkomst nödvändiga binäring, som skogarne erbjuda, icke måtte komma att upphöra genom äfven den yngre, omogna skogens användande till export, och att icke denna landsort genom en fortgående skogsförödelse måtte blifva obeboelig.
Men enär 4:de artikeln i den förut ofta omförmälda, af Rikets Ständer redan godkända handelstraktaten med Frankrike innehåller, att i afseende å utförseln dit från Sverige icke skall kunna föreskrifvas en mindre gynnsam behandling än den nu stad - Bevillnings-Utskottets Betänkande M 8. 21 gade, samt olika tullbehandling för varuexporten till särskilda länder icke synes lämplig, har Utskottet ansett hvad sålunda angående varors utförsel blifvit föreslaget antingen icke kunna eller ock ej böra till någon vidare åtgärd föranleda.
Taxe-underrättelserna.
Lika med Tullkomiterade får Utskottet föreslå, att ordet »verkställighet» i rubriken må utbytas mot det mer egentliga uttrycket »tillämpning.»
Uti en hos Ridderskapet och Adeln väckt motion, N:o 65, har Herr von Koch, N. S., föreslagit Rikets Ständer »att för sin del besluta, det lästetalsafgifter eller s. k. nlastp enning ar, ifrån 1867 års början, icke vidare skola erläggas af Svenska fartyg, samt »icke heller af fartyg, tillhörande nation, som Kongl. Maj:t finner för godt bevilja denna »förmån, emot det att Svenska fartyg, af densamma, beviljas befrielse för lastpenningar »motsvarande »tonnage» eller annan afgift.»
Till stöd härför är anfördt: att denna afgift på ett kommunikationsmedel, hvilken hårdt tryckte vår skeppsrederirörelse, vore en orimlig beskattning, då den icke blifvit lagd på den vara, som föres, och icke ens på redarens behållna vinst å sin rörelse, utan på den maskin, med hvilken han drefve sin rörelse, nemligen fartyget; — att vi dessutom äro tillförsäkrade befrielse från »tonnage» i Frankrike, så snart vi borttaga lastpenningar å Franska fartyg, hvarigenom våra fartyg skulle tillskyndas ej obetydlig fördel, — samt att statsinkomstens minskning, om än i början betydlig, småningom blefve ersatt genom högre beskattbar behållning å sjöfart, skeppsbyggeri, m. m.
Utskottet tillerkänner visserligen alla dessa skäl en ganska stor vigt, och skulle önskat att icke af andra mera afgörande omständigheter finna sig förhindradt att åt dem lemna allt det afseende de i och för sig förtjena; men då genom de, å en del af d& varor, som föras, uti traktaten med Frankrike gjorda nedsättningar kan, enligt här bilagda beräkning, befaras en minskning i statsinkomst under nästa år mot den för år 1864 af 1,670,212 R:dr 77 öre, mot hvilken minskning endast kan sättas det jemförelsevis ringa beloppet af 505,286
R:dr 15 öre, hvarmed inkomsten i följd af de af Utskottet åsätta eller borttagna tullafgifter och ändrade tullsatser, derest dessa åtgärder varda fastställda, skulle på det hela ökas, så anser Utskottet lästetalsafgiften, hvilken under år 1865 uppgått till icke mindre än 421,626 R:dr 9 öre, nu icke böra i föreslagna ordning afskaffas, utan hemställer, att Herr von Köchs berörda framställning icke må bifallas. 22 Bevillnings-Utskottets Betänkande M 8.
Tullkomiterade hafva emellertid i afseende på 4 § i Taxeunderrättelserna angående lastpenningars utgörande afgifvit följande yttrande och förslag, hvilket Utskottet, som funnit sig höra detsamma i allmänhet biträda, ansett lämpligast att här med komiterades ord återgifva.
Det lyder sålunda: »För att ej mindre på ett ställe sammanföra de föreskrifter, som angå denna afgift, än ock gifva den för närvarande beviljade afgiftsfriheten en, efter komiterades förmenande, af det närmaste behofvet påkallad större omfattning, har dels den i § 10 mom. 3 af nu gällande Taxeunderrättelser intagna föreskrift blifvit hit uppflyttad, dels derefter införts ett tillägg rörande de fall, för hvilka befrielse från lastpenningars erläggande antingen redan finnes medgifven, eller synts böra ytterligare medgifvas.
En dylik befrielse har sålunda blifvit föreslagen för l:o.
Fartyg, som, med eller utan destination till Svensk hamn, inkommer och åter afgår i barlast.
I § 4 i nu gällande Taxeunderrättelser finnes stadgadt, att för fartyg, som under loppet af ett kalenderår gör flera resor emellan Sverige och utrikes ort, lastpenningar skola erläggas för utgåendet allenast första resan och vid förnyadt inkommande endast, när fartyget innehar last samt lossar större eller mindre del af denna.
Häraf följer, att för barl åstadt fartyg lastpenningar måste erläggas två gånger om året, derest fartyget icke vid årets början befinnes i Svensk hamn, utan under dess lopp dit inkommer och derifrån åter afgår, samt en gång om året, derest fartyget börjar sina ifrågavarande resor för året med att ur Svensk hamn utlöpa.
Då lastpenningar väl ej billigtvis böra fordras för fartyg, som icke medföra någon last i egentlig mening, utan hvars laddning är intagen endast för att möjliggöra fartygets manövrering, hafva komiterade sålunda föreslagit, att dylikt fartyg må, utan afseende på destinationsorten, vara från sagda afgift fritt. 2:o.
Fartyg, som, under resa utrikes orter emellan, anlöper Svensk hamn och der endast afleranar medförda resande jemte deras effekter, eller ock endast aflastar gods i annat fartyg för export.
För fartyg, som anlöper
Svensk hamn endast för att der aflemna medförda resande, lärer, enligt hvad upplyst blifvit, icke heller hittills ifrågavarande afgift erlagts, hvaremellertid, och då icke någon föreskrift härutinnan finnes utfärdad, särskildt stadgande i ämnet synts böra här intagas.
Och då fartyg, som aflastar gods i annat fartyg för export, icke efter vanlig bestämningsgrund kan sägas hafva verkställt någon handelsoperation på platsen i fråga, hafva lastpenningar för dylikt fartyg icke ansetts böra utgå. 3:o.
Fartyg, som af tvingande orsaker eller till inhemtande af ordres för vidare resa anlöper Svensk hamn, och der icke verkställer lossning och icke heller företager annan lastning än af förnödenheter för besättning och fartyg.
Detta följer i hufvudsaken redan af hvad i § 10 af nu gällande Taxeunderrättelser finnes stadgadt; och är endast den derstädes förekommande bestämningen »för - Bevillnings-Utskottets Betänkande M 8. 23 friskningar» utbytt mot bestämningen »förnödenheter», med det förtydligande tillägget att dessa skola vara afsedda för besättning, medförda resande eller fartyg. 4:o.
Fartyg, som i följd af liden sjöskada, hvarom sjöförklaring afgifves, anlö per Svensk hamn och der lossar sin last samt, efter verkställd reparation, densamma åter intager och utför.
Detta stadgande utgör endast ett förtydligande af hvad i § 10 af nu gällande Taxeunderrättelser angående nödiga reparationer måste anses redan vara medgifvet. 5:o.
Fartyg, som af nyss omförmälda anledning lossar sin last och densamma till större eller mindre del försäljer, då sådan försäljning inskränkes till hvad för bestridande af reparationskostnaden bevisligen erfordrats.
Enär fartyg eger att fritt från ifrågavarande afgift i Svensk hamn inlöpa för att anställa nödiga reparationer, samt , dervid ofta kan inträffa, att till betäckande af kostnaderna för dessa en större eller mindre del af fartygets last måste afyttras, har följdrigtigheten synts fordra, att ett dylikt afyttrande må för sådant ändamål ske, utan att lastpenningar för fartyget erläggas. 6:o. Fartyg, som, under resa emellan utrikes orter, i Svensk hamn lossar varor till högst fjerdedelen af fartygets lastdrägtighet, för beräknande hvaraf fartygets skeppshandlingar skola tjena till grund.
Ett stadgande af detta innehåll är redan för närvarande till efterrättelse meddeladt samt finnes upptaget i § 10 mom. 1 af nu gällande Taxeunderrättelser.»
Hvarjemte komiterade i ett sista moment' intagit följande, föreskrift: »I aila dessa fall skola dock fartygens skeppare ställa sig till efterrättelse de i Tullstadgan gifna föreskrifter om anmälan hos närmaste tullbetjent och om märkrullans afgifvande, då sådan skall lemnäs».
I anledning häraf hafva Kommers-kollegium och General-tullstyrelsen, i afseende först å det ur § 10 af nu gällande Taxeunderrättelser upptagna stadgande, att, då lossning eller lastning på flera ställen egt rum, lastpenningar skola erläggas endast å första lossnings- eller lastningsstället, samt att bevis derom skall på passet meddelas, hemställt, att då, enligt Kongl. Maj:ts nådiga Tullstadga, i fråga om lossning, pass erfordras endast för fartyg, som användes till sjöfart inrikes orter emellan, men deremot märkrulla skall för fartyg, som från utrikes ort till Svensk hamn ankommer, der aflemnas, den förändring, i sagda stadgande, måtte inflyta, att bevis om lastpenningars erläggande böra »på märkrullan eller passet» meddelas.
Vidkommande derefter de under den nu ifrågavarande paragrafen upptagna stadganden angående befrielse från lastpenningars erläggande, så och då, hvad beträffar mom.
1 af dessa stadganden, i hvilket medgifves dylik befrielse för fartyg, »som inkommer och åter afgår i,barlast,» med uttrycket »åter afgår» synbarligen förstås, att åtgåendet skall ske till utrikes ort, hafva embetsverken, till förekommande deraf att befrielsen i förevarande fall må utsträckas längre än som med föreskriften varit åsyftadt, 24 Bevillning s-Utskottets Betänkande M 8. föreslagit att ordet »afgår» må utbytas mot ordet »utgår,» hvilket sednare funnes i paragrafens första inom. i nu åsyftad betydelse användt, samt kontexten i nämnda afseende sålunda erhålla följande lydelse: »som inkommer och åter utgår i barlast».
Vidare och med erinran att fartyg, sora under resor emellan utrikes orter i Svensk hamn lossa varor till högst fjerdedelen af fartygets lastdrägtighet, redan äro från lastpenningars erläggande befriade, hafva embetsverken, enär billigheten syntes fordra, att enahanda förmån tillkomme äfven fartyg, som, under dylika resor, i Svensk hamn lastar varor till samma belopp af fartygets lastdrägtighet, hemställt att föreskrift derom kunde blifva i sjette mom. af nämnda stadganden införd, samt att det der förekommande uttrycket »lossar» måtte med afseende härpå förändras till »lossar eller lastar.»