Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
P å s k r i f b o r d e t l å g en n y u t k o m m e n b o k; titeln b e r ö r d e h o n o m o b e h a g l i g t, o c h han k ä n d e en lättnad vid att finna den v a r a o u p p s k u r e n.
D e t föreföll h o n o m, som o m den svure m o t allt därinne, m o t dessa g a m l a, v ä l b i b e h å l l n a saker, m e d sin g e d i g n a prägel, m o t d e n n a unga, leende flicka, m o t solstrålen, s o m föll dit in.
D e n b o k e n h a d e han häftigt anfallit en k v ä l l!
Han, j a, j u s t han, s o m l i k s o m författa- ren tagit allt g o d t o c h rent f ö r en s a g a att r y c k a p å a x l a r n a åt, j u s t han s o m dragit ned kärleken till en l e k s a k, eller, ä n n u lägre, i c k e m e d ord blott, såsom författaren, utan m e d handling.
H a n s g e l i k a r o c h beundrare s k u l l e applå- derat h a n s k o s t l i g a skämt, o c h hans motstån- dare s k u l l e blifvit förbittrade öfver detta n y a sätt att g ä c k a s m e d d e m.
I n g e n a f d e m s k u l l e misstänkt, att det fanns n å g o n, s o m m e d sitt oförderfvade, rena sinne o c h sin barnsliga tro p å sagan k o m m i t h o n o m att tala allt detta a f ren öfvertygelse.
D e n segrande m a k t e n h a d e suttit där den k v ä l l e n, fager att skåda, m e d allvarliga, r ö d a läppar, m e d arbetet h v i l a n d e i k n ä t o c h m e d b l i c k e n fäst p å h o n o m.
Nu sitter h o n där l y c k l i g o c h förvirrad säger.
D e t tycktes det sagda, s o m hon rande p å h o n o m.
bredvid h o n o m i stället, l y s s n a n d e, till h v a d han emellertid v a r a n å g o t a f ej fattat, ty h o n ser und- » T y c k t e d u », — det ordet låter så o v a n t ännu p å hennes l ä p p a r — » t y c k t e d u d å inte o m m i g genast från b ö r j a n?
» D e t är n å g o t k o m i s k t barnsligt i d e n n a fråga, s o m k o m m e r h o n o m att s m å l e; det ligger o c k s å n å g o t a f ett rent sinnes o m e d - vetna stränghet i d e n, men det förstår h a n e j.
H a n tar det b l o t t f ö r d e n n a naivitet, s o m u t g ö r en tillsats till hennes naturs tankfulla a l l v a r, o c h s o m g ö r h e n n e ä n n u m e r förtju- sande i hans ö g o n, o c h d å han n u svarar, är det mer för att f r a m k a l l a d e n n a naivitet än för att v a r a så synnerligen u p p r i k t i g: » N e j ä l s k l i n g, inte genast från b ö r j a n ».
D e t t a svar g ö r henne ännu m e r förbryllad, o c h h o n sitter d ä r tyst en stund, seende rätt framför sig.
A l l t är så o k l a r t ä n; h o n v e t egentligen e j, h v a r f ö r h o n frågar, eller h v a d h o n v i l l veta, o c h ä n d å fortsätter h o n: » N ä r var det d å?
» S o m han n u ser henne framför sig m e d återglansen a f sin l y c k a i ö g a o c h väsen, men tankfull ä n d o c k, k a n han k n a p p a s t fatta, att det varit en tid, d å han ej funnit henne förtjusande, men han vet, att den tiden varit,
han vet till o c h m e d, när h a n började för- vånas ö f v e r att ä n n u k u n n a hysa b e u n d r a n för n å g o t eller n å g o n.
M e n denna fråga ora tid är j u egentligen så o b e t y d l i g, o c h h a n t y c k e r sig k u n n a g e n o g g r a n n a u p p l y s n i n g a r om den.
H a n svarar därför s m å l e e n d e o c h m e d ett försök att skilja hennes händer, s o m h o n håller h o p k n ä p p t a i k n ä e t: » D e t v a r den gån- gen h o s N — s ».
F ö r b i s k y m t a n d e s k u g g o r ur förra seklets kvinnovärld.
» Inte förr? » D e t kommer dröjande o c h f ö r v å n a d t, o c h h o n drar s a k t a sin h a n d u r hans.
Mormor, mor oeh dotter » N e j, först, d å v a r d e t j u b a r a l e k.
» H a n ser, h u r h o n r y c k e r till, h u r d e t k o m - mer ett u t t r y c k a f ångest i ö g o n e n, h u r h o n reser sig, b l e k o c h m e d s k ä l f v a n d e läppar.
H a n ser, h u r h o n försöker s ä g a något, m e n d å detta ej l y c k a s, g å r u t u r r u m m e t.
De tre Elisabeth.
Då far h a n u p p!
H a n v e t endast, att detta ej k a n v a r a sårad k v i n l i g fåfänga blott, o c h att h o n l e m n a t h o n o m; m e r fattar h a n e j.
eller ^ f å s o m Sveriges första opera-sångerska bru- kar fru Elisabeth Olin, primadonna under * * tredje Gustafs älsklingsskapelses första skede, nämnas, men granskar man närmare vår teaterhistoria, torde fru Olin, äfven i först nämnda egenskap, få lemna försteget åt sin moder H a n ser, huru h o n försvinner allt längre b o r t i sträckan a f r u m.
H v a d är d e t d å, s o m hejdar h o n o m o c h k o m m e r h o n o m att stanna d ä r tankfull?
D e t är en boktitel, s o m lyser r ö d p å ljusgul bot- ten; den påminner h o n o m o m, h u r h o n lyss- n a d e till h o n o m d e n g å n g e n, d å han förde kärlekens s a k.
O c h nu, n u h a r han v å g a t s ä g a henne, att den d u g e r till l e k, o c h h o n har l e m n a t h o n o m, därför att h o n är ren, därför att h o n är sträng, därför att h o n är j u s t sådan h o n måste v a r a, för att h a n s k a l l ä l s k a henne.
E l i s a b e t h Olin.
8 Hon var född den / i 2 1740.
R e d a n s o m litet barn väckte hon uppmärksamhet för sin vackra röst o c h sina ovanliga musikaliska an- lag, o c h ej m e r än sju år gammal beträdde hon scenen.
D e t var som Astrild i Sveriges första o p e r a - c o m i q u e: Lalins » S y r i n x eller Then uti wass förwandlade w a t t u n y m p h e n », o c h just lilla Astrild inledde sångstycket: D e t finnes b l o t t ett sätt att återvinna h e n n e; det är att g ö r a hennes uppfattning a f rätt o c h orätt l i k d e andras.
H a n går med häf tiga steg fram o c h åter i d e t l i l l a r u m m e t.
Slut- ligen stannar h a n t v e k a n d e framför d e n ö p p n a dörren.
Skall han?
N ä s t a ö g o n b l i c k har han stigit öfver tröskeln och g å r framåt, g e n o m den l å n g a filen a f rum, dit in, d ä r h a n nyss sett henne försvinna.
i f e.
Elisabeth Lillström.
Fru, eller för att nämna henne vid den bor- gerliga titel, hennes samtid tillade henne, ma- dame Elisabeth L i l l s t r ö m var född — för- modligen i S t o c k h o l m — 1718 o c h hette i sig själf Söderman.
När hon i början af 1740- talet ingick s o m skådespelerska oeh sångerska vid Bollhu3teatern, var hon redan gift m e d orgelnisten i Katarina församling, kongl.
hof- musikern P e t e r Lillström, hvilken var medlem af teaterns orkester samt en tid dess kapell- mästare.
S o m medlem a f den nämnda scenen var hon m y c k e t framstående, efter hvad det sägs, m e n o m hennes repertoar vet samtiden, i de tryckta källorna, nästan intet att tälja.
Post-Tidningen n:r 9 år 1751 annonserar en recett till hennes förmån på följande, för nu- tidens öron litet naiva sätt: Gyllne pilen ljufligt sårat wilde gudens hårda bröst.
Men tu, som sofver nu och öker gudens plåga, skal, mot hans låga, et is-kalt bjerta te och utan ömkan all hans jämmer se.
H o n uppträdde därefter ofta p å hofvet o c h vid kavaljerkonserterna i Riddarhussalen.
V i d 20 års ålder b l e f hon gift m e d hofsekretera- och ren, s. m.
assessorn Gabriel Olin, en m y c k e t framstående embetsman o c h aktad personlighet.
Äfven därefter lät hon, ehuru mera sällan, höra sig å konserter.
D å G u s t a f I I I ville grundlägga en svensk operascen, fäste han sina Idun o.
Iduns Mode- och Mönstertidning förhoppningar främst på fru Olin, men — anmärker Ehrensvärd i sina memoarer — » fru uppmanas att ofördröjligen förnya prenume- Olin var assessorska, hennes man såg riksråds- rationen, enär upplagans storlek i god tid stolen i perspektiv f ö r s i g; man tordes knappt kasta tanken på h e n n e », att nämligen få henne måste bestämmas och senkommande löpa Gifves tilkänna at nästk.
måndag, 4 Febr., blifver risken att bli utan ett eller annat af kvar- uppå Kungl.
Svenska Theatern för Actricen Ma- till teatern.
M e n Gustaf I I I bar ej benäm- ningen » tjusarekonung » förgäfves: för hans dame Lillströms räkning uppförd operan Arachne talets första nummer.
öfvertalning gaf fru assessorskan efter; hon eller Den straffade förmätenheten, hvilken Piece Prenumerationspriset ställer sig som kändt blifver på det alldrabästa upförd som man någonsin tilldelades också titel a f » första hofsångerska », kan åstadkomma, det blifver först och främst et an- på följande vis: blef ledamot af Musikaliska akademien samt nat Fruentimber, som kommer at föreställa Minerf- fick den pä den tiden ansenliga lönen a f 666 was Partie deruti, äfven och en annan mansperson För Idun ensam; som föreställer Herden Lycidas Rolle, jemte annan rdr 32 sk. specie årligen (hon erhöll senare hälft år kr.
2: — omvexling uti Habiterna.
samma belopp oaf kortadt såsom lifstidspension), kvartal i 1: 20 hvarjämte skor, strumpor, band, blommor, U t o m i denna, a f svenske tonsättaren Lalin smink, påkläderska o c h hårfrisör, äfvensom komponerade opera, vet man endast, att hon För Idun med Modetidning: vagn till representationer o c h repetitioner er- utfört Salmonias roll i Houdart de la Mötte ' 8 Med kolorerade planscher: Utan kolorerade planscher: H o n var 33 år, då hon först » Maccabeerne eller D e sju martyrerne ».
E n k a hölls gtatis.
4: — 1776, tillbragte hon sina återstående dagar i uppträdde å Gustaf I I I: s opera, spelande Thetis hälft år kr.
3: 25 hälft år kvartal &gt; 2:25 kvartal » 1:85 sin dotter Elisabeths o c h dennes mans, asses- mot den 20-årige Carl Stenborg såsom P e l é e.
sor Olins, h e m, hvarest hon den V * 1791 afled.
Under 10 år var hon därefter K u n g l.
teaterns prydnad o c h utförde de förnämsta Nämnda hennes dotter var den stora sån- främsta sångpartierna i den tidens favoritoperor: » C o r a gerskan Halfårsprenumeranter
och A l o n z o », » A t h a l i e », » A c i s », » I p h e g e n i e i ' 1 ' auriden » m.
Samtida offentliga kritici täftade om att kalla henne » skådeplatsens s m y c k e », » den af Melpomene och Polihymnia u p p a m m a d e » o c h kunde ej nog prisa » hennes öfvernaturliga sång, förenad med sällsynt insikt i tonkonsten o c h den lyckligaste lätthet att fatta det finaste af en musikalisk t a n k e », » hen- nes förträffliga spel, där behag i åtbörder, styrka o c h liflighet i deklamation, eld o c h ut- tryck L hvarje ögnakast, frambragte en full- ändad k o n s t b i l d », samt beundra hennes ut- märkta fägring, » s o m ännu vid mogen ålder bibehöll ungdomens tjusning, vårens prakt och förmåner, o c h hvilken själfva tiden tycktes vörda ».
Efter ett fall å teatern, därvid hon skadat sitt knä, tog hon, vid några och fyrtio års ålder, afsked.
P å Gustaf I V A d o l f s ut- tryckta önskan uppträdde hon ännu en gång å Operan, nämligen 1797, då bon vid den unge konungens förmälningshögtidligheter utförde Sveas roll i en prolog till operan » G u s t a f Wasa ».
Allra sista gången fru Olin offentli- gen lät höra sig var vid en konsert 1811 å Riddarhuset, skådeplatsen för hennes ungdoms konstnärstriumfer.
H o n var då öfver 70 år gammal, » men det oaktadt sjöng h o n », skref ett öronvittne — kormästaren W i k s t r ö m —, » e n bravouraria, m e d många o c h svåra l ö p - ningar, starkt o c h tämligen uthållande ».
En annan person, hvilken kännt henne på hennes äldre dagar — den af många i vår hufvud- stad ännu lifligt ihågkomna, för blott några få år sedan hädangångna gamla fru Spanier — har muntligen omtalat, att fru Olin vid några och åttio år föll omkull o c h slog ett hål i hufvudet; hennes hår måste då afrakas å den råkade fläcken, o c h då det återväxte, var det — svart, korpsvart som i u n g d o m e n; den gamla damen fick då ett anfall af behagsjuka och funderade på att låta afraka hela sitt, då snöhvita hår, något som emellertid af hennes omgifhing afböjdes.
I sitt 88:de år afled hon den / 1828.
A f Elisabeth Olins många barn egnade sig åt scenen endast dottern 2 6 3 det enskilda lifvet i hög grad aktningsvärd person, en blygsam, älskvärd, g o d o c h huslig kvinna.
Makarna Stenborgs enda barn, dottern Ca- rolina Slenborg, lefde, en åldrig barnalärarinna, äfven hon aktad o c h ärad, ända in i vår tid i S t o c k h o l m: det är blott omkring 20 år sedan hon vandrade hädan.
t ornan — så blir n a m n e t p å ett till i f ö r m å n för k v i n n o r o c h barn afsedt nytt f ö r s ä k r i n g s b o l a g, s o m f. n. är under b i l d n i n g i hufvudstaden, o c h hvars än- d a m å l är att, g e n o m ett urval a f de för kvin- nan o c h barnen lämpligaste försäkringsformer, g ö r a äfven dessa d e l a k t i g a a f d e e k o n o m i s k a fördelar, s o m en p å riktiga grunder fotad l i f eller annan personförsäkring visat sig med- föra för det m a n l i g a k ö n e t.
D e t rastlösa arbete v å r a nu existerande försäkringsinrätt- n i n g a r n e d l a g t p å att gifva de o l i k a slagen a f försäkringar allt större spridning b l a n d allmänheten, har närmast afsett det m a n l i g a släktets behof, o c h kviunoförsäkringar, o m d e o c k s å i c k e äro uteslutna från n ä m n d a b o l a g s o c h föreningars p r o g r a m, utgöra d o c k en j ä m - förelsevis ringa andel a f hela den - verksam- het, s o m n u för tiden råder hos oss i n o m personförsäkringsbranschen.
A t t så är, torde n o g bero p å flere s a m - v e r k a n d e orsaker, a f h v i l k a d o c k såsom en a f d e förnämsta v ä l b ö r anses den omstän- digheten, att p å grund a f k v i n n a n s o l i k a s o - ciala ställning m o t m a n n e n de former för för- säkring, s o m passa för m a n n e n, i c k e äro lika l ä m p l i g a för k v i n n a n, medan å andra sidan försäkring kan ske till stor förmån få k v i n - nan under former, s o m ej e g a n å g o n mot- svarighet för det manliga k ö n e t.
M e n då så är förhållandet, inses lätt, att en u t v e c k - ling a f k v i n n o f ö r s ä k r i n g e n till motsvarighet m e d den för m a n n e n förutsätter, att den så- som ett hufvudsyfte handhafves a f en egen anstalt, s o m gjort till sin särskilda u p p g i f t att t i l l g o d o s e k v i n n a n s intresse i försäkrings- v ä g, o c h där den ej riskerar att b l i f v a be- h a n d l a d såsom ett b i h a n g till det mera prak- tiserade oeh därför lättare skötta försäkrings- väsendet för m ä n.
D e t naturliga b a n d, som företrädesvis fäster k v i n n a n vid barnet, g ö r, att hon oaflåtligen är betänkt p å dess trefnad o c h välbefinnande o c h p å allt sätt äfveu i e k o n o m i s k a afseen- den arbetar för dess bästa.
E n särskild an- stalt m e d syftemål att hjälpa k v i n n a n till för- bättring a f hennes e k o n o m i s k a v i l k o r v o r e därför m y c k e t ofullständig, o m den icke äf- ven såge barnen till g o d o.
D ä r f ö r har N o r - nan äfven räknat barnförsäkring såsom ett a f sina h u f v u d ä n d a m å l.
Elisabeth född den Stenborg, 1761, aktris vid Operan, men endast några få år, samt 1793 gift med den utmärkte sångaren, hofsekreteraren Carl Sten- borg, samt död den / 6 1816.
I olikhet med sin snillrika moder o c h sin make, skildras hon såsom obetydlig i sceniska uppgifter, men — detta i likhet m e d sin make — såsom en i 2 V i k u n n a icke här i detalj r e d o g ö r a för det b l i f v a n d e b o l a g e t s alla verksamhetsområden, men s k o l a, f ö r att visa de l e d a n d e principer- na däri, e x e m p e l v i s o m n ä m n a ett p a r för vårt l a n d alldeles n y a slag af försäkring, som N o r n a n k o m m e r att införa under benämnin- gen: giftermålsf (» ' säkringar.
U t g å e n d e från den tanken, att k v i n n a n s e k o n o m i s k a v i l k o r i en stor m ä n g d fall, j a, man k a n säga i de flesta, är b e r o e n d e a f h u r u v i d a h o n b l i r gift eller icke, har m a n tänkt sig, att en s p a r p e n n i n g, utfallande v i d ett visst s k e d e a f hennes lefnad, s o m b e - stämmes a f den omständigheten, h u r u v i d a hon blir gift eller icke, s k u l l e k u n n a bidra- g a att h ö j a hennes e k o n o m i s k a ställning just vid den tidpunkt, då detta s o m bäst behöf- ves.
E t t kapital, g r u n d l a g d t g e n o m insättnin- g a r under barnaåren o c h f ö r ö k a d t dels g e n o m ränta p å ränta, dels o c k g e n o m arfsvinster och p å a n n a t sätt, s k u l l e f ö r m å n g e n k v i n n a, o m det u t f ö l l e v i d hennes giftermål i form a f hemgift, s k ä n k a ett välbehöfligt b i d r a g till m a k a r n e s bosättning eller till o c h m e d n å g o n g å n g m ö j l i g g ö r a ett ä k t e n s k a p, s o m i annat fall måste p å o b e s t ä m d tid uppskjutas.
Af ä n n u större v i k t synes det vara, att en k v i n - na, s o m icke blifvit gift, v i d u p p n å e n d e t a f viss ålder, d å utsikt till giftermål, o e h så- ledes till att » b l i f v a f ö r s ö r j d », b l i f v i t m y c k e t liten, g e n o m insättningar a f m i n d r e penninge- s u m m o r under u n g a år förvärfvat sig ett ka- pital, fullt tillräckligt att ersätta d e för fram- tiden g e n o m m i n s k a d arbetsduglighet nedsatta inkomsterna.
Dessa och därmed jämförliga försäkringsarter k o m m a att utgöra f ö r e m å l för N o r n a n s verksamhet.
D e t synes o s s, s o m o m m a n b o r d e kun- n a h a g r u n d a d a n l e d n i n g till den f ö r h o p p - ningen, att detta nya försäkringsföretag s k a l l helsas m e d glädje a f s v e n s k a k v i n n o r o c h b l a n d d e m vinna den anslutning, det förtjänar.
Hvarför äro våra flickor så opraktiska?
fV näst föregående numret af Idun lästes en i %, artikel med öfverskrift: » Medan vinden blå- ser ».
Som den var af det allvarligare slaget, antar jag, att en stor del af tidningens läsarinnor efter ett flyktigt ögnande fann, att den » såg tråkig ut », samt — » hoppade öfver den ».
Och dock var den riktad just till denna del af Iduns publik, särskildt till do unga döttrarna i familjen.
Som jag tror mig ha något att tillägga till de tänkvärda ord, jag där med nöje läste, vågar jag nu bedja damerna, såväl de äldre som yngre, att, ifall de gjort som jag förmodat, vara goda oeh ånyo fram- taga n:r 23 och titta igenom artikeln i fråga.
Sedan ber jag få ordet för några minuter, Det blåser en vind af nya idéer i vår tid, som rör upp dammet, säger förf., och därigenom gör luften tjock och dunkel; men när vinden lagt sig och dammet fallit ned, skola de rena fläktarne bringa oss vederkvickelse.
Detta tillämpas särskildt för de i vår tid framstormande nya idéerna om kvinnans likställighet med mannen på en mängd områden.
Häribiand är bildningens ett af de för- nämsta.
Men för alt där kunna täfla med man- nen, måste kvinnan förskaffa sig samma kunska- per som han, och då är förf.
inne på flickornas mångläseri och däraf härflytande opraktiska an- läggning.
Att denna sida i vår moderna kvinnouppfostran måste s märta en husmoder af gamla stammen, som anser kvinnans högsta dygd vara huslighet, hvarmed här förstås ej blott förmågan att sköta ett hushåll, utan ock att vara en god och förstån- dig maka och mor — detta är ej att undra på.
Flickorna i våra dagar äro så upptagna med studier under uppväxtåren, att de alldeles försumma att lära sig huslighet — klagar hon.
Det praktiska sinne, den sparsamhet, den förmåga att ordna o c h leda förvaltningen i ett hushåll, som så väl in- hemtas genom att från tidigare år deltaga i de husliga bestyren, gå dessa flickor alldeles miste om.
Det förstånd i vården och handledningen af barn från deras spädaste ålder, som kan inhemtas i hemmet genom alt dela moderns omsorger o m de yngre syskonen, få ej heller våra skolflickor tid att tillegna sig.
Den karaktärsutveckling, som vinnes genom det husliga arbetet under en god moders ledning, äfven den måste de umbära.
Allt detta därför, att deras skolstudier upptaga dem från morgon till kväll.
Och sedan flickan vid om- kring 18 års ålder genomgått skolan, kan oftast det förlorade ej tagas åter; ty då är b o n en gång för alla opraktisk, d. v. s. hon ej blott saknar in- sikter i allt husligt, utan hon saknar också hågen
och förmågan att tillegna sig dem, hon ringaktar dessa prosaiska bestyr och vill hellre utbilda sig till lärarinna eller » tjänsteman » än till husmoder.
Så kommer friartiden, och flickan blir kanske för- lofvad och gift.
Då visa sig snart i det unga hemmet alla bristerna i makans och moderns upp- fostran, och hon får bittert lida därför — och med henne man, barn och tjänare.
Så där ungefär målar förf.
i artikeln » Medan vinden blåser ».
Och att förf, i mycket häraf har rätt, kan j u icke bestridas.
Bildningen ensam kan ej göra kvinnan lämplig för uppfyllandet af hennes plikter såsom maka, mor o c h husmor.
Men — nu kommer mitt lilla inlägg i frågan — hvcms är felet?
De nya idéernas om kvinnoemancipationen, svarar förf.
: och de unga flickornas, som följa dessa idéer, o c h därigenom blifva sådana där förlästa, teoretiserande damer, hvaraf vår tid öfverflödar.
Nej, vågar jag säga, det är ej så.
Med delta trägna skolarbete kan dock, om saken ordnas förståndigt, en praktisk utbildning i hemmet förenas.
Alltid blifva några timmar på dagen öfriga, sedan skolans fordringar äro tillfredsställda.
Hvarlill användas de af flickorna?
Att läsa » roliga böcker », hvilket snart betyder romaner, eller på sin höjd till ett litet handarbete, som måste bli färdigt till en stun- dande födelsedag.
Hvarför kan ej då en mor, om hon f. ö. själf är huslig, låta flickan på sina lediga stunder hjälpa till vid några hushållsbestyr, helst sådana, som kräfva rörelse och litet kroppsansträng- ning.
Mor svarar kanske: flickan orkar ej, sedan hon läst hela dagen.
Jo bevars, ty omvexling i arbetet är hvila, det är vederkvickelse.
Hennes ansträngda hjärna hvilar sig, och nerverna lugna sig, medan hon skyndar ut för att göra något litet uppköp för hushållet, eller medan hon dukar bor- det eller stryker en underkjol.
Ser hon sin mor i spetsen för arbetet, vänlig, glad och intresserad, skall hon ej undandraga sig att vara med däri, om hon uppmanas.
Hon skall kanske t. o. m. själf erbjuda sin hjälp.
Men afvisa den ej då, goda mamma, om den ock endast kan göra dig ringa nytta, utan uppmuntra i stället från början heärjé det minsta af din dotters försök på detta viktiga område!
Skulle det ock under terminerna » bli så litet af » med dessa på småstunder gjorda försök i huslighet, så förakta dem ej därför!
Snart komma ferierna.
Äfven då behöfver flickan j u läsa, svarar modern.
Nej, det hvarken behöfver eller får hon, och hon gör det ej heller i 19 fall af 20.
Tag då under dessa somrar, dessa julstök hennes hjälp i anspråk för de husliga bestyren och låt henne arbeta med kroppen lika duktigt, som hon under terminen arbetat med själen!
Visar hon i början motvilja, så kommer det sig af att hon känner sig generad af sin okunnighet i dylika saker; men småningom ger det sig, då hon medels vänlig handling kommit till rätta med de ovana göromålen.
På detta sätt skall en förståndig mor i de flesta fall kunna skydda sin dotter från att bli en sådan där nervös, öfveransträngd ung dam, som afskyr kök och barnkammare, men ändock anser sig kunna göra en man lycklig, därför att hon i bildning står honom så nära.
Genom denna omvexling af praktiska bestyr och teoretiska studier skall flickan bli friskare, få ett jämnare och gladare humör o c h i allo blifva mer egnad för fyllandet af sina kommande uppgifter.
Ja, säger man, eder teori låter bra.
Den har blott det felet att, liksom flickorna, vara opraktisk: den kan ej utföras.
Om förlåtelse, men jag har själf sett, att hvad jag här föreslagit går för sig i praktiken.
Jag vet specielt två hem, där modern förstått att bevaka huslighetens intressen vid sina döttrars uppfostran, på samma gång dessa fått en modern skolbildning, läst alla de många ämnen, som trängas i de högre flickskolorna, spelat piano samt förvärfvat sig stor färdighet i handarbeten.
En af dessa döttrar har nu en förmånlig lärarinne- plats vid " en flickskola, men hon kan samtidigt själf laga och rusta sina kläder och är ej bort- kommen i köket, o m jungfrun blir sjuk eller fått ledigt för en dag.
Därför, I mödrar, ber jag er: ingjuten hos edra döttrar från deras spädaste år intresset för det husliga, låt dem, i den mån de utvecklas, allt mer taga del i edra arbeten och omsorger, rådgören med dem i små hushållsfrågor och — framför allt — släppen ej sedan taget, när flickorna börja få allt mer af skolarbete, när de börja bli nervösa, bleka och håglösa.