Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
För denna allmänna pligt måste den enskilda fördelen stå tillbaka; och dessutom torde den olägenhet, man såsom förmyndare genom uppoffring till någon del af sia enskilda credit får vidkännas, i allmänhet icke motväga den oberäkneliga skada, sora genom den föreslagna lagförändringen skulle tillskyndas omyndige.
Omyndiges fördel af deras nu gällande förmonsrätt hos förmyndare är ingalunda skenbar.
Den är alldeles påtaglig, då förmyndaren är fastighetsegare, och der det inträffar att förmyndaren afhänder sig denna egendom, är det vanligt, att någon af den omyndiges „fränder anmäler förmyndaren till endLledigande.
Inträffar åter, det oaktadt, att pupillens gods går förloradt, så är det åtminstone icke Lägens fel, ty den har i stället att; såsom Utskottets majoritet, efter min tanka, nu gjort, bereda och underlätta dylika förluster, sökt förekomma dem.
Jag yttrar detta derföre, alt jag ingalunda kan anse
Utskottets serskilda förslag om åläggande för domaren att å vissa tider granska eller låta granska förmyndarens räkenskaper motsvara den borttagne förmonsrätten.
Om detta vore förhållandet, skulle jag ej afvikit från pluralitetens mening, ty den har, som sagdt är, i visst fall fördel med sig.
Men huruvida den föreslagne granskningen motsvarar ändamålet, att lika mycket som förmonsrätten betrygga myndlingens säkerhet, hemställer jag till hvars ock Lag-Utskottets Utlåtande N.o ilo. i5 em bedömande.
Granskning af förmyndares räkningar ar redan i vår nuvarande
Lag föreskrifven, men huru ofta och på hvad sätt iakttages denna föreskrift?
Den, som eger erfarenhet om Landtdomares göromål, känner äfven, att deras tid är på det högsta upptagen.
Det kan| således icke rimligen begäras, att han sjelf skall kunna ingå uti en så noggrann och delaillerad granskning och undersökning af alla de i en vidlyftig
Domsaga förekommande förmyndare-redogörelser, som hädanefter skulle erfordras.
H.*.n måste således förtro sig till gode män, På dessas omdöme och redlighet berodde således omyndiges hela välfärd.
Utom den mödosamma och obehagliga granskningen i och för sig sjelf, huru svårt skulle det icke vara för gode männen, att bedöma vederhäftigheten hos de personer, till hvilka myndlingens medel blifvit utlånta, af hvilka personer åtminstone någon del kunde vara för dem okände?
Med bästa vilja kunde således misstag ske; och om nu dertill förutsättes, hvilket ingalunda är omöjligt, att gode männen hade undseende med förmyndaren?
Hvad ansvars- elleF ersättnings-påföljd skulle för dem eller domaren ega rum i dessa fall, så svåra att controlera?
Vöre det väl billigt, att domaren ansvarade för en sådan förseelse, hvilken han icke kunnat förekomma?
Dessutom kan förmyndaren på den Tid, som emelian hvarje granskning förflyter, på eget bevåg utlemna medlen till uppenbart osäkra och mindre vederhäftige personer, samt på sådant sätt helt och hållet- förstöra myndlingens gods.
En annan förmyndare måste då förordnas, men innan detta, som alltid för vederbörandes hörande fordrar någon tidsutdrägt, sker, kan ingen utsökning hos förre förmyndaren ega rum; och när han ändtligen lagföres är hans egendom måhända redan afträdd till Jjorgenärerne eller hans fasta gods intecknadt.
Jag åberopar för öfrigt de skäl Utskottets förra Betänkande N:o 71 innehåller, och är fullt öfvertygad, att, derest den föreslagna lagförändringen vinner bifall, tillskyndas väl derigenom enskilda crediten en fördel, men på omyndige barns bekostnad; och jag beklagar då de föräldrar, hvilka sträfvat för att samla något till sina barn, men falla ifrån under dessas omyndiga år, ty ovissheten om deras barns framtida lott skall störa deras lugn i döden; men jag beklagar ännu mera de omyndige, hvilka blifvit beröfvade det skydd de, i följd af deras värnlöshet, framför andra haft rätt att af Staten och sina Medborgare fordra."
Och 8:0 Af Anders Svensson från Hallands
Län, som förenat sig med Hetx Bååth. STOCKHOLM, Eckstkinska Tryckerjf.t, i334* Lag-Utskottets Utlåtande N.o lits t N:o i n. Ankom till Exp.-Utsk. den 17 Augusti.
Utlåtande, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottets Betänkande N:o j3 , öfver Herr Eric AT.
Lefflers motion, att då. förmyndare förordnas af annan Domstol , än den Under-Rätt, i hvars Domsaga förmyndaren bor, sistnämnde Rätt må erhålla del af förordnandet.
Emot detta af Högvördige Presle-Ståndet bifallna, men af de öfriga Stånden till Utskottet återremitterade Betänkande, hafva följande anmärkningar blifvit framställda: inom Höglofl.
Ridderskapet och Adeln, af Herr Pehr Gustaf Cederschiöld, att, då'Utskottet afstyrkt bifall till Kongl. Majrts Nådiga Proposition, om upphäfvandc af de tysta förmonsrätlerne, vore det alldeles nödvändigt, alt Herr Lefffers ifrågavarande motion bifölles, emedan någon utväg måste gifvas för den, som icke är förmyndare, att kunna bevisa detta förhållande, hvilket dock ej syntes blifva möjligt på annat sätt, än det Herr Leffler föreslagit; af Herr Friherre C. IF.
Ehrenborgh: att Herr Fri herren ansåg Betänkandet böra återremitteras, på det Utskottet måtte få tillfälle i ett sammanhang å nyo pröfva alla de uppstådda frågor, som angå förmya* dare-vården.
Inom Vallöf. Borgare-Ståndet, af Herr Leffer, att lian hade hoppats, det Utskottet, om än icke motionen kunde godkännas i allt, dock skulle finna hufvudsaken förtjena mera afseende, än som deråt nu syntes vara lemnad; att han icke föreställde sig, det någon Domare kunde till förmyndare lagenligen antaga en person, om hvars rätta hemvist han icke egde säker kännedom, men alt, om detta vore möjligt, så, enär man icke kunde af Domaren fordra mera än han Vöre i stånd att verkställa, måste han också i nämnde fall vara befriad från skyldigheten att annan
Domstol om förmyndare-förordnandet underrätta; — alt det deremot oftast inträffade, att den person, som förordnades, vore till sitt hemvist känd, antingen af Domaren sjelf, eller af dem, sorn. på blifvande förmyfldaren gifvit anvisning, och Rik. till R.
Fröt- l834• 7 Suni. 1 Afd. j ti3:dje Häftet. a Lng-Utskollets Utlåtande N.o 1H. att således stadgandet i de fleste fall kunde iakttagas; att, om hinder mötte för anskaffande af säker uppgift på beloppet af den egendom förmyndaren hade om händer, det i alt full vore mycket vunnet, om åtminstone den, som icke innehar något förmynderskap, hvarken större eller mindre, sättes i tillfälle att kunna sådant styrka; — samt att de fall, då en person vore förmyndare till följd af skyldskap, utan förordnande af Domstol, aldrig kunde undgå Domarens uppmärksamhet, enär förhållandet måste upptagas uti Bouppteckningar med flere handlingar, som fordra Domareus handläggning; och har Herr Leffler slutligen tilllagt, att, ofn den lysta förmonsrätten upphörde, och annan garantie sattes i stället, hans förslag icke komme i fråga, men alt han, för annan händelse funne sig befogad förnya motionen; af Herrar Winberg, Zander, Rydin, Halling och Lundin, hvilka yttrat sig hufvudsakligen i likhet med Herr Leffler ; och inom Hedervärda Bonde-Ståndet, af Peter Pehrsson från Calmar Län: att, i den händelse omyndiges förmånsrätt hos förmyndare komme att i dess nuvarande skick bibehållas, vore det för creditens upprätthållande af högsta vigt, alt sådane åtgärder vidtagas, i följd hvaraf bestämd och osviklig kännedom kan vinnas derom, huruvida en viss person innehar någon hans egendom graverande förmyndare-befattning eller icke.
Om motionen icke kunnat bifallas, hade den åtminstone bort tjena Utskottet till ledning att finna dé medel, hvarigenom det af Motionairen åsyftade ändamål kunde stå att vinna.
Och i detta afseende ville Peter Pehrsson föreslå: att, sedan lämpliga föreskrifter blifvit gifna, rörande skyldighet för de Under-Domstolar, som meddela förmyndare-förordnanden, att inom viss kort tid insända deras deröfver förda Protocoll till vederbörande Hof-Rätt, de sålunda inkonme uppgifterne tillika med Hof-Rätternes egne beslut, rörande förmyndares tillsättande, kunde, för hvarje sådan Öfver-Domstols district, sammandragas uti ett enda register eller förmyndare-bok, i sammanhang hvarmed, till ändamålets fullständiga ernående, borde stadgas, att serskildt förmyndare-förordnande skulle utfärdas, då fader elier moder sjelfva åtaga sig förvaltningen af gods, som tillfallit omjmdigt barn medan föräldrarne lefva.
Huruvida Lagbudet kunde få utvidgas eller med dess promulgerande så länge fördröjas, att detsamma tillädes äfven en retroactiv verkan, ville Peter Pehrsson lemna åt andra att afgöra.
Men genom antagande och vidare utveckling af ofvanberörde förslag, vore i allt fall så mycket vunnet, att man, medelst efterfrågan uti Rikets Irenne Hof-Rälter, kunde ernå r i«" V Lag-Utskotlels Utlåtande 1V.-0 ///. 3 bestämd kunskap, huruvida en person, efter en viss tidpunkt, blifvit med något förmynderskap besvärad eller icke.
För öfrigt Vore det angeläget, att, i sammanhang härmed, tydliga föreskrifter meddelades, rörande den ordning, som borde iakttagas, för att, i vissa fall, om
Domstolarnes förordnanden i förmyndare-mål underrätta sjelfve de tillsatte eller entledigade förmyndarne.
Omyndige barhs förseende med skicklige förmyndare är ett af de ärenden, som tåla minsta uppskof, oeh det inträffade derföre ganska ofta, att
Domstolarne å Landsbygden uti förmyndare-befattning insätta eller derifrån entlediga personer, hvilka icke äro vid Rätten närvarande, och ej heller kunna till Tinget inkallas, i anseende till aflägsenlieten af deras hemvist.
För att i sådane fall till verkställighet befordra
Domstolens beslut, är följaktligen en kungörande åtgärd af nöden, om hvars vidtagande och beskaffenhet
Lagen likväl icke lemnar någon föreskrift.
Saknaden deraf hade också icke sällan haft lill följd, att boutredningsman, sorn vanligen ombesörja förmyndares första tillsättande, och afträdande förmyndare, som sjelfve begärt deras entledigande, längre tid, samt till och med flera år, dröjt med communieation af förordnandena, under hvilken tid boutredningsmannen och afgående förmyndare begagnat och sig till nytta användt och förskingrat barnagodset, och de tillsatte förmyndarne, okunnige om deras tillförordnande, saknat all anledning att efterfråga pupillens tillgångar samt ännu mera att dem om händer taga och förränta.
I följd häraf hemställdes, a'tt stadgas måtte: att, då Domstolen, uppå ansökning af enskild person, uti förmyndarebefattning insätter eller derifrån skiljer någon, sorn icke är vid beslutets afkunnande närvarande, det må åligga sökanden att inom viss, med afseende å locala förhållanden bestämd tid, meddela den tillförordnade eller entledigade förmyndaren underrättelse om en. sådan Domstolens åtgärd, samt öfver eommunicationens verkställande till Rätten ingifva bevis; att åter, då beslutet om förordnande eller entledigande fattas ulan anledning af någon yttre framställning, och endast på grund af Domstolens omedelbara öfvertygelse om åtgärdens nödvändighet, behörigt Prolocolls-utdrag öfver förloppet bör inom vissa tider af Domstolens Ordförande tillställas Kronobetjeningen eller Nämnden, och genom desse senares försorg tillställas den, hvilken beslutet angår; att då, i sist omförmälde fall, den tillförordnade eller entledigade förmyndaren är boende utom
Domsagan eller i annat Län, Protoeolls-utdraget, till vinnande af verkställighet å communicationen, skall af Domaren öfverlemnas till Konungens Befallningshafvande i det Län, hvartill
Domsagan hörer^ att förmyndarens tillträde afförmyndare-behiUningen 4 Lag-Utskottets Utlåtande N.o itl. eller skiljande' dervid räknas från den dag, då han ofn Domstolens för* ordnande blifvit bevisligen underrättad; samt slutligen att, i händelse genom underlåtenhet eller fördröjande af fullgörandet af ofvanberörde föreskrifter, någon förlust eller skada skulle tillskyndas den omyndige, den försumlige skall derföre ansvara; och af Pehr Nilsson från Christianstads Län, att, om man ville ändamålet, borde man äfven vilja medlen; och ehuru det måste medgifvas, alt Herr Lejflers förslag icke vore ofelbart verksamt, vore det dock i flere afseenden förmonligt.
Utskottet, sorn tagit Herr Lejflers motion under förnyadt öfvervägande, har icke funnit skäl att frångå sin derom redan yttrade mening.
Om stadgandet så modifierades, att Domaren icke skulle hafva det ifrågavarande åliggandet oftare, än då den tillsatte förmyndarens rätta hemvist vore Domaren kunnigt, och lian Således icke kunde råka i ansvar och ersättningsskyldighet, med mindre han underlåtit en åtgärd, som verkligen varit honom möjlig, så synes i det stället hufvudändamålet med Lagen, att nemligen bereda en utväg, att få säker upplysning, om en person innehar förmynderskap eller icke, vara genom ett så inskränkt stadgande alldeles förfeladt.
Beträffande Peter Pehrssons nu framställde förslag kan påminnas, alt, så vidt det åsyftar, att i hvardera Hof-Rälten låta föra ett register eller en förmyndarebok för samma Hof-Rälts district, detsamma, på sätt Peter Pehrsson sjelf medgifvit, icke afhjelper det närvarande behofvet af säker upplysning i ämnet, utan egentligen afser, att samla underrättelser om de förmyndare-förordnanden, sorn hädanefter meddelas; — att anskaffande af förmyndare-bevis från de Irenne
Hof*Rätterne för mången blefve förenadt med mycket besvär och kostnad; -— att för öfrigt underrättelserne icke kunde blifva tillfyllestgörande, med mindre tillika beslutades den lagförändring, att förmynderskap, äfven om det innehades af föräldrar och närmaste skyldeman, aldrig medförde förmonsrält, så vida det icke grundades å förordnande af Domstol och således vore intaget i förmyndare-protocollet, hvilken förändring, åter är af högst ömtålig natur, emedan den sannolikt skulle lemna en mängd omyndige ulan det skydd, som förmonsrätten lill förmyndarens egendom innebär; — alt det af Peter Pehrsson föreslagna stadgandet, att serskildt förmyndare-förordnande borde utfärdas, då fader eller moder sjelf ålager sig förvaltningen af gods, Lag-Utskottets Utlåtande 2V.-0 112. 5 sorn tillfallit omyndigt barn medan förJldrarne lefva, 3r alltför litet omfattande, så vida man dermed vill förekomma, att förmynderskap innehafvas utan Domstols förordnande, samt dessutom har emot sig åtskillige betänkligheter, dem Utskottet, till svar å ett nära lika beskaffadt förslag, närmare utvecklat, i sitt Utlåtande N:o ifo; och alt de åtgärder Peter Pehrsson föreslagit, för att, i vissa fall, gifva tillsatte förmyndare underrättelse om förordnandet, kunna af Domstolen lämpligen beslutas och vidtagas med nödige förändringar efter omständigheterne, utan att sådant beböfver genom Lag stadgas.
Att fullständigare bemöta de vid Betänkandet N:o 73 gjorda anmärkningar, tror Utskottet vara destomindre nödigt, som Utskottet redan tillstyrkt upphörande af omyndigs förmonsrält framför inteckning, genom hvilket förslags antagande, grunden för Herr Lefflers ifrågavarande motion och hvad dermed står i sammanhang synes förfalla; och får Utskottet alltså nämnde Betänkande oförändradt till Rikets Höglofl.
Ständers ompröfvande ånyo öfverlemna.
Stockholm den 9 Augusti 1S34•
N:o ua.
Ankom till Exp -Utsk. den 17 Augusti.
Utlåtande, i anledning af återremiss af Utskottets Betänkande N:o y4, öfver Riksdagsfullmägtigen' Peter Anderssons frän Halland motion, om bestämd föreskrift, huruledes förmyndare bör ansvara för ränta å myndlingens capital.
Samtlige Riks-Stånden hafva till Utskottet återremitterat detta Betänkande, emot hvilket de Ledamöter inom Stånden, som yttrat sig i ämnet, hufvudsakligen gjort följande anmärkningar.
Nåoot visst räntebelopp syntes icke kunna fastställas till grund för förmyndares redovisning, emedan räntefoten vore högst olika inom serskilda orter.
På somlige ställen finge man för utlånta penningar fulla se* för hundrade, på andra åter, såsom i Wester-Norrland, endast 5, 4f, - A till och med 3 procent.
Dét kunde också vara möjligt, alt allmänna räntan nedfaller under 5 procent, och att af så beskaffade creditanstulter, 6 Lag-Utskottets Utlåtande If.o tti. sorn man önskade måtte uppslå, icke ens denna ränta kunde gifvas.
,Del vore således rådligast, att icke i allmänhet eller på förhand stadga något om beloppet af den ränta, hvarföre förmyndare borda ansvara.
Det föreslagna sältet för räntans läggande till capitalet skulle ock i många fall kunna leda till förlust för förmjmdare, enär det, utan hans förvållande, kunde hända, att den omyndiges gäldenär uteblef med ränteliqvid utöfver 3:ne månader efter årets slut, så att räntebeioppet måste indritvas genom lagsökning o. s. v. — Om ett stadgande i detta afseende funnes nödigt, borde det uttrycka den princip, att förmyndaren ej vore skyldig förr svara för ränta, än efter viss tid från den dag medlen i hans händer kommit eller komma kunnat.
I öfrigt vöre storleken af del förräntade capitnlet en omständighet, som förljente att tagas i betraktande.
Vöre capitalet betydligt, så kunde förmyndaren, utan serdeles svårighet, få den årliga räntan, såsom nytt capital på säker hand utsatt, men vid sådane ringare förmynderskap, der den besparade räntan för hvarje år icke uppginge till mer än några få Riksdaler, skulle förmyndaren, derest Utskottets förslag vunne bifall, bringas i nödvändighet att, med äfventyr af egen förlust, årligen utlåna det obetydliga räntebeioppet till sådane behöfvande personer, sorn kunde vara hugade och angelägne att erhålla äfven de minsta låneunderstöd.
En viss summa, för exempel 100 R:dr, har äfven blifvit föreslagen, såsom den minsta, hvilken förmyndaren egde innehafva oförräntad utöfver den tid, som i Utskottets förslag omförmäles.
En del anmärkningar åsyfta ock, att förmyndare icke skäligen kunde förpligtas lägga myndlingens inkomster till capitalet och dem förränta förr än efter hvart tredje års slut.
Hvad sålunda förekommit har Utskottet i öfvervägande tagit, och får d eröfver afgifva följande utlåtande:
Stadgandet om räntans belopp anser Utskottet destohellre kunna aldeles uteslutas, som i allt fall en alltför låg räntoberäkning förmodligen sällan skulle undgå alt framkalla anmärkning och rättelse, samt egentliga syftemålet med ifrågavarande förslag är att, efter en billig och ratu is grund, få någon viss tid bestämd, inom hvilken förmyndaren bör vara om-, tänkt att göra myndlingens inkomster fruktbara; derom nu saknas ali föreskrift.
I anledning af det missförstånd, som hos någre uppstått i afseende på meningen med uttrycket "årliga inkomster ” så, ehuru Utskottet förmodar Lag-Ucskollets Utlåtande N.-o tta. 7 det vid närmare granskning böra finnas tydligt, att förslaget endast angår förräntande af medel, som förmyndaren uppburit, och ingalunda bör på det. sätt förstås, som skulle det vara honom ålagdt att gälda ränta på sådan ränta, hvars inbetalning, utan hans förvållande, blifvit fördröjd öfver förfullodagen, elier på hvad eljest myndlingens gäldenär försummat att sig afbörda, hvilket, efter Utskottets tanka, ej kan rätteligen komma under benämning af inkomsterj vill Utskottet lik val, till närmare förtydligande häraf, föreslå en jemkning af redactiqnen i denna del.
Öfrige gjorde anmärkningar finner Utskottet icke till någon åtgärd föranleda.
Alt stadga, det förmyndaren vore skyldig att svara för ränta å inyndligens medel, inom viss tid från den dag medlen kunnat komma i förmyndarens händer, skulle, efter Utskottets' förmenande, innebära frö till inånga tvistiglieter och rättegångar; och Utskottet tror någon föreskrift härutinnan icke vara behöflig, enär det ligger i sakens natur och instämmer med hvad Lagen redan förut i 22 Cap. Ärfda-Balken bjuder,att dea förmyndare, som genom försumlighet alt indrifva eller uppbära myndlingens fordringar, tillskyndar honom förlust, är skyldig att derföre gifva ^ skadestånd.
Man har erinrat om svårigheterna att, när behållningen af myndlingens inkomster är obetydlig, få densamma på säker hand] emot ränta utlånt, och att mången förmyndare således, oaktadt bästa vilja, kunde vara urståndsatt alt fullgöra det föreslagne stadgandet, samt följaktligen derigenom blottställd att få vidkännas enskild förlust; -—men då förslaget innehåller, alt ”förmyndaren är skyldig ansvara för ränta å hvad af den omyndiges årliga inkomsler till dess underhåll oell uppfostran samt öfrige nödige utgifter icke tar/vas/’ så tror Utskottet härigenom vara tillräckligen utmärkt, att förmyndaren ej är skyldig utlåna hvad som till bestridande af löpande utgifter kan erfordras, och att således en något samlad summa måste hafva ingått, innan skyldigheten att utlåna medlen vidtager.
Pröfuingen, huruvida förmyndaren må anses hafva genom underlåtenhet häraf eftersatt den omyndiges rätt, måste ankomma på Domaren, i händelse tvist uppstår; och någon minimi-summa tror Utskottet icke kunna lämpligen fastställas.
Yrkandet, att förmyndaren ej borde vara skyldig att oftare än hvart tredje år lägga räntan till hufvudstolen, har Utskottet redan i det ofvanberörde Betänkandet tillräckligen besvarat. 8 Lag-Utskottets Utlåtande N.-o t/3.
I grund häraf får Utskottet endast i så måtto ändra dess förra hemställan, som Utskottet härmedelst tillstyrker, att såsom förklaring öfver 22 Cap. 4 <$*•
Ä rf da-Balken måtte stadgas, att förmyndare år skyldig ansvara för ränta å hvad af den omyndiges årliga inkomster till dess underhåll och uppfostran samt öfrige nödige utgifter icke tarfvas, dock ej förr än efter 3 rnänadey ifrån slutet af det år, hvarunder medlen influtit, derest ej visas, att de blifvit före ofvannämnda tids utgång utlånade eller annorledes fruktbare gjorde.
Slockholm den 9 Augusti 1834- N:o n3.
Ankom till Exp.-Ufsk. den ij Augusti.
Utlåtande, i anledning af återremiss af Utskottets Betänkande N:o j5, öf ver Herr Salomon Rubins motion, angående ändring af 23 Cap. 5 sista momentet Ärfda-Balken.
Emot detta af samtlige Riks-Ståndens till Utskottet återremitterade Betänkande, har blifvit anmärkt: inom Högloft.
Ridderskapet och Adeln, af Herr Friherre Hermelin: att han trodde så få reglementariska föreskrifter som möjligt böra i Lagen införas, i synnerhet när dessa ändock blefvo obestämda eller vilkorliga, såsom med förslaget i omförmälde Betänkande vore händelsen; och alt Herr Friherren ansåg en sjettedel af myndlingens inkomster utgöra ett nog högt förmyndarearfvode för de fall, då myndlingens tillgångar bestodo af penningar, förräntade till mindre An 6 procent, eller af utarrenderad faslighet, hvarmed förmyndaren ieke hade stort annat besvär, än att uppbära arrendet; af Herr Friherre Ehrenborgh: att han ansåg något vidare stadgande icke behöfligt, enär man hade tillräcklig ledning uti regian befintlige allmänna föreskrifter; inom L*g-Utskottets Utlåtande N'.o u3. 9 Inom Högv. Prcste-Ståindet, af Herr Professoren Agardh: att förslaget innefattade för stor obestämdhet i anseende till den rättighet, som lemnades åt
Domstolen alt höja eller minska det stadgade arfvodet; — och att, då det talades om räntor och inkomster, syntes det ovisst, om här menades brutto- eller netto-inkomster.
Ordet inkomst vore tvätydigt för sig sjelf, men blefve det ännu mera, då det sättes i analogie med ordet ränta, emedan ränta vore en brutto-inkomst i helt annan mening än brutto-inkomsten af en egendom; af Herr Domprosten Doctor Holmström: att han förmodade lagbudet hafva kunnat uttryckas både kortare och klarare, hvadan Herr
Domprosten, efter första punkten som slutas med orden : ”årliga räntor och inkomster,” föreslog en sammandragning af den följande punkten till denna lydelse:
"Ankommande det på Domarens pröfning, när fråga derom uppstår, att bestämma den förhöjning eller förminskning i berörde arfvode, som efter förmyndarens möda skäligen lämpas bör^ samt att Herr Domprosten helst önskade få ordet tvist utbytt mot ordet fråga, emedan han ansåge det vara förmyndarens rätt, att hos Rätten anmäla, om han ej funne sig med det vanliga arfvodet belåten, äfvensom Rättens pligt att tillse, det samma arfvode icke må vara för högt beräknadt, i jemförelse med'förmyndarens möda och ansvar.
Inom Vällofl. Borgare-Ståndet, af Herrar Hessle och landerholm: att detta Betänkande borde återremitteras, för dess sammanhang med förut återremitterade Betänkandet N:o 74; . ,, af Herr Rubin: att redactionen vöre otydlig och mindre lyckligt vald, serdeles i sista momentet.
I stället för ordet försatt, som ej syntes kunna göra anspråk på godkännande i ett lagbud, föreslog Herr
Rubin ordet förskingrat ” helst de vidare nyttjade ordalagen "till fullo” utmärkte en partiel förskingring, hvarföre förmyndaren borde ansvara.
Ordet ”britten” stod icke heller på sitt ställe oeh gjorde meningen otydlig.