Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Maj:t i underdånighet anhålla, att, med bibehållande af stadgandet om skyldighet för innehafvare af obesutenhet i Dalarne att för densamma taga lösen, då påstående derom väckes af den, som, enligt nu gällande bestämmelser, är till obesutenhets inlösande berättigad, de i Kongl. Brefvet den 17 Aug. 1804 förekommande stadganden derom, dels att ingen får sälja obesutenhet till annan, än den, som förut eger jord, och, sedan storskifte blifvit verkstäldt, icke till annan än den, som eger jord i samma nummer, och dels att lagfart och fasta å sådane smärre jorddelar, som icke innefatta besutenhet, icke få ega rum, måtte varda i nåder upphäfda.
Det af Lars Gezelius föreslagna stadgande, »att den, som, sedan besutenhets reglering skedd är, köper obesuten hemmansdel i besutenhet, der han eller hans förfäder icke vid besutenhets-regleringen och oafbrutet derefter del egt, skall vara skyldig alt, när annan delegare så yrkar, till honom, som förr del i besutenheten egt, afstå den inköpta obesutenheten mot den lösen, som af mätismän pröfvas skälig,» skulle föranleda dertill, att den, som före besutenhets-reglering innehaft eller derefter från sine förfäder ärft en obesutenhet, vore berättigad att fortfarande förblifva i orubbad besittning af densamma; men då sådant kunde för all framtid förhindra obesutenheters sammanläggning till besutenheter, finna Utskotten berörde förslag icke böra bifallas.
Om lagfart å obesutenhet kommer att tillåtas, men delegarnes i samma nummer rätt att den obesutna delen till sig lösa, skall fortfara, äfven sedan fasta blifvit meddelad, skulle icke något ändamål vinnas genom obesutenhetens hembjudande åt desse delegare i besutenheten; och Utskotten tillstyrka derföre, att det af Lars Olsson derom framställda förslag icke må bifallas.
STOCKHOL®, TRYCKT HOS JOH. BECKMAN, tilSl, Lag- sami Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:o 39. i N:o 39.
Ank. till Exp.-Utsk. den 26 Aug. 1851, kl. 2 e. m.
Betänkande, i anledning af väckt fråga om förklaring öfver äldra mom. i 5 § af Kongl, förordningen om Socknestämmor i riket den 29 Augusti 18/fdj, i fråga om grunden för rösträttighetens beräknande.
Uti 1 morn.
i 10 § af Kongl. Förordningen angående fattigvården i riket den 25 Maj 1847 föreskrifves, att tillskott till församlingarnes fattigvårdsbehof skola utgöras efter de ejrunder, som för rösträtt äro stadgade uti 5 § af Kongl, förordningen om Socknestämmor i riket, och uti 2 moln. i 5 § af Kongl. Förordningen den 29 Augusti 1843 stadgas, att rösträttighet vid Socknestämma beräknas efter hemmantal, der det finnes åsatt.
Enar likväl uti berörde stadgande föreskrift saknas, huruvida förmedlade eller oförmedlade hemmantalet bör läggas till grund för utgörande af ofvannämnde tillskott, hafva Herr Doktor Sandberg samt Riksdagsfullmäktige A. W.
Uhr från Orebro län och Petter Gabrielsson från Kronobergs län uti till Utskotten remitterade motioner anmärkt, att bestämmelse derutinnan erfordrades och, då det syntes vara med billighet och rättvisa mest förenligt, att nämnde tillskott utgjordes efter förmedlade hemmantalet, yrkat, att den förklaring måtte utfärdas, att förmedlade hemmantalet utgör den grund, hvarefter merauämnde tillskott skola beräknas.
I anledning af berörde anföranden hafva Lag- samt Allmänna Besvärs- ocn Ekonomi-Utskotten, uti betänkandet N:o 27, redan förklarat, att, enligt Utskottens åsigt, för Bih. till R.
Prot. 1850—51. 7 Sami. 2 Afd. 13 Häft. 1 2 Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi- Utskottens Betänkande, N-.o S.9. medlade hemmantalet vore afsedt uti Socknestämmo-förordningens omförmälde stadgande angående rösträttighetens beräknande, men att, enär likväl, till förekommande af missförstånd vid berörde stadgandes tillämpning, såväl i fråga om ofvan omförmälde tillskotts utgörande, som vid beräknande af rösträtt vid socknestämma, förklaring deröfver vore behöflig, Utstotten ansågo sig böra tillstyrka utfärdande af den förklaring, att rösträttighet vid socknestämma skall beräknas efter förmedlade hemmantalet, utom i de fall, der annan beräkningsgrund finnes serskildt stadgad; hvilket tillstyrkande
Utskotten derjemte tillkännagifvit sig komma att uti serskildt utlåtande afgifva.
Då Utskotten till följd häraf nu gå att i denna fråga vidare sig utlåta, få Utskotten fästa Rikets Ständers uppmärksamhet derpå, att förmedling eller den nedsättning af mantal och ränta, som vissa hemman erhållit i anseende dertill, att de icke förmått utgöra hvad vid skattläggning blifvit dem åsatt, tillgodonjutes icke allenast i fråga om förmedlade hemmans utskylder till kronan, utan ock i allmänhet vid utgörande af andra pålagor och besvär, som efter hemmantal utgå.
Kongl, resolutionen på allmogens besvär den 17 December 1734, § 52 stadgar nemligen: ”De afgifter, som skett efter hemmantalen och derefter blifvit jemkade, böra utgå efter förmedlingen utom knektehåilet, som ej får rubbas, samt vägodelningar, i hvilka förmedlade hemman böra behålla sin förra andel, till undvikande af ständiga ändringar och det besvär, som deraf förorsakas skulle.”
I fråga om sistnämnde onus eller väghållnings-skyldigheten, har likväl, till följd af Kongl. Brefvet den 28 September 1790, som stadgar, att, ”då ny vägdelning kommer att anställas, förmedlade hemman skulle njuta deras förmedling tillgodo,” det förmedlade hemmantalet småningom blifvit grunden för utgörandet.
Det är således numera endast sådane utskylder eller besvär, der nedsättning för ett eller annat hemman skulle åstadkomma rubbning i bestående institutioner, såsom roteringsverket, eller minskning i serskilda korporationers inkomster, t. ex. presterskapets, som enligt serskildt utfärdade Föriattiringar det oförmedlade hemmantalet bibehållits till grund för utskylders utgörande; och såsom till dessa, till ecklesiastikverket utgående, afgifter närmast hänförlige hafva äfven likaledes enligt serskilde Författningar kyrko- och prestgårds- samt skolhus-byggnads-skyldigheten utgjorts efter oförmedlade hemmantalet, hvilket också, enär skyldigheter böra motsvaras af rättigheter, bibehållits såsom grund för röstberäkningen vid prestval.
Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:o 39.
3 Att, enligt 7 § i Kongl. Förordningen om Socknestämmor och Kyrko-råd den 26 Februari 1817, samma röstberäkning i allmänhet skolat följas vid socknestämmor, torde få anses mindre såsom följd af pröfning af hvad rättvisan bjöde, än gammal häfd, för hvars bibehållande likväl skäl numera icke torde förefinnas.
Ehuru således röstberäkningen vid prestval efter oförmedlade hemmantalet på ofvan anförde skäl synes böra bibehållas, anse Utskotten, med konseqvent tillämpning af samma grundsats, det vara med billighet och rättvisa mest öfverensstämmande, att hvarje egare eller innehafvare af hemman bör, vid öfverläggning i socknestämma rörande något ämne, utöfva rösträtt i den mån, han deltager i de omkostnader, som af frågan blifva en följd.
Erkännes nu riktigheten af denna grundsats, så uppstår, i anledning af de i ämnet väckta motioner, den fråga, huruvida bidragen till fattigvården böra utgå efter det förmedlade hemmantalet, och rösträtten vid socknestämma i fråga derom efter samma grund beräknas.
Då, på sätt Utskotten i det föregående ådagalagt, förmedlingen skett till följd deraf, att ett hemman, i jemförelse med de närbelägna, befunnits vara högre uppskattadt och i följd deraf mera betungadt än vederbort samt, enligt ofvanäberopade 32 § af Kongl.
Resolutionen på Allmogens besvär den 17 December 1734, ”alla förmedlingar skola vid Tingen uppläsas, på det att Nämnden och Tings-allmogen skulle få tillfälle att göra sina påminnelser, till förekommande deraf, att hvarken Kongl. Maj:t eller Allmogen genom olagliga förmedlingar må komma att lida;” så måste, efter Utskottens öfvertygelse, oberäknadt hvad på ett eller annat ställe undantagsvis må ega rum, det förmedlade hemmantalet i allmänhet heldre än det oförmedlade anses såsom den grund, hvarefter bidragen till fattigvården, detta alltmera kännbara onus, böra utgöras.
Man har visserligen, till stöd för yrkandet, att det oförmedlade hemmantalet skulle tagas till grund för utgörandet af fattigvårdsafgifter, ananfört, att fattigvården vore bygd på religiös grund och att afgifterne dertill således borde utgöras efter samma grund, som öfrige afgifter till ecklesiastik-verket; men efter den utbildning, fattigvården genom sednaste förordning erhållit, saknar berörde uppgift all grund.
Fattigvården är numera icke en religiös, utan en politisk institution, en statens angelägenhet, ehuru besörjd genom kommunerne.
Den är och kommer sannolikt att alltmera blifva skiljd ifrån kyrkan.
Utskotten sålunda anfört, få Utskotten vördsamt tillstyrka, att Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla om utfärdande af den förklaring öfver 2 momentet i 5 § af Kongl.
Förordningen 4 Lag- samt Allmänna Besvärs• och Ekonomi- Utskottens Betänkande, N:o 39. om Socknestämmor i riket den 29 Augusti 1843, att, då hemman är förmedladt, rösträtt vid socknestämma beräknas efter förmedlade hemmantalet, utom vid prestval och öfverläggning i sådana ämnen, hvartill, enligt serskilde stadganden, bidrag af församlingarne utgöras efter oförmedlade hemmantalet, efter hvilket röstberäkning vid afgörandet af sudane frågor bör ske.
Stockholm den 23 Augusti 185i.
STOCKHOLM, TRYCKT HOS B. MARCUS, 1851.
Besvärs- och Ekon.-Utskottens Betänkande, N:oj40. 1 N:o 40.
Ank. till Exp.-Utsk. den 2G Ang. 1851, kl. 7 e. m.
Betänkande, i anledning af vackt motion om utvidgande af allmogens och köpingarnes Seglationsfrihet.
Uti elt hos Hedervärda Bonde-ståndet afgifvet och derifrån till Lag-utskottet remitteradt memorial har riksdagsfullmäktigen David Andersson från Hallands län yrkat, att allmogen och köpingarnes innevånare i Sverige, hvilka ega fartyg o«h med dessa ej vilja gå på frakter längre än till hamnarne i Nordsjön och kanalen, må varda befriade från åliggandet att låta föra sina fartyg af examinerade kaptener och styrmän.
Till stöd för detta yrkande har motionären åberopat, att klagomål skulle hafva försports deröfver, att Norrska handelsflottan erhölle allt större och större öfvervigt öfver den Svenska och att en betydligare del utaf vår trädvaru-utförsel verkställdes med Norrska fartyg.
Orsaken härtill ansåg motionären förefinnas deruti, att allmogen och köpingarne i Norrige hade en större seglationsfrihet, än hos oss.
I Bih. till R.
Fröt. iSSO f iS5t. 7 Sami., 2 Afd., U Bält. 2 Lag- samt Allm.
Besvärs- och Ekoa.-Utskottens Betänkande, N:o 40.
Norrige, liksom Finland, (inge nemligen den skärgårdsbonde, sorn egde fartyg, sjelf föra detsamma; och sådana fartyg gingo, befraktade med trädvaror, till Holländska, Belgiska, Fransyska och Engelska harnnarne; då deremot Svenska skärgårdsbönder, sorn egde fartyg, icke fingo sjelfve föra dem, såvidt de skulle gå utom Östersjön och längre än till Danska harnnarne i Kattegat; utan måste de i sådant fall öfverlemna fartygens förande åt examinerade skeppare.
Då dessa och deras styrmän skulle hafva icke blott dryg betoning, utan jemväl bättre kost och fartygsutredning, än skärgårdsbonden skulle bestå sig och sitt folk, i fall han sjelf förde fartyget, blefve häraf en naturlig följd, att allmogen i Norrige, som icke %rar underkastad ett slikt tvång, skulle kunna göra resor till Nordsjöhamnarne för vida lindrigare pris och utföra våra trädvaror för vida lägre frakter, än vi sjelfve.
Någon olägenhet af ett bifall till det framställda förslaget ansåg motionären icke kunna uppstå, enär den egare till en varulast, som ville anförtro densamma åt en icke examinerad skeppare, ju hade i sitt fria val att göra eller låta såsom han tyckte.
Lag-utskottet har för behandling af denna fråga sammanträdt med Allmänna Besvärs- och Ekonomi-utskottet; och fä de förenade Utskotten deruti nu afgifva sitt yttrande.
Utskotten kunna ej dela motionärens åsigt, att någou annan olägenhet icke blefve en följd af bifall till det af honom framställda förslag, än den, som kunde uppslå för egaren till last, då han anförtrodde densamma åt oexaminerad skeppare.
Det är nemligen ej allenast lasten, som genom skepparens okunnighet kan äfventyras, utan jemväl de menniskors lif, hvilka äro anställda å fartyget; och af omvårdnad för dessa, bör staten ej tillåta fartyg föras af personer, sorn äro okunniga i navigationen och ej eller känna de farvatten, de vilja besöka.
Utan tvifvel kan praktisk erfarenhet så väl i ena, som andra hänseendet förvärfvas; men tillfälle att på förhand inhemta en praktisk kännedom om farvattnen i Nordsjön och kanalen, erbjuder sig ej för våra derifrån aflägse boende skärgårdsbönder; i hvilket fall åter Norrmännen hafva den fördelen, att Nordsjön är deras närmaste farvatten; och då, såsom bekant är, såval Nordsjön, sorn Engelska kanalen äro att räkna bland de förligare farvattnen, jemväl för de sjöfarande, sorn om dem och navigationen hafva kännedom; finna Utskotten sig böra afstyrka bifall til! ofvanberörde motion.
Stockholm dea 28 Augusti 1851.
Lag sami- Allm.
Besvärs- och Ehon.-Utskotlens Utlåtande, lS:o ål. 3 N:o 41.
Ank. lill Exp.-Utsk. d. 26 Aug. ISSI, kl. ? e. M. Utlåtande, i anledning a( vackt motion om ändring i Kongl. Brefvet den 6 Februari ISOS, angående besittningsrätt å kronohemman.
Berörde Kongl, bref, kungjordt genom Kongl. Kammar-kollegii kungörelse den 29 Februari 1808, skulle, enligt hvad riksdagsfullmåktigen L. G. Sandberg från Westerbottens
Ian uti en inom Hedervärda Bonde-ständet väckt och derifrån till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-utskottet remitterad motion, förmenat, vara af beskaffenhet att i vissa delar påkalla ändring; i hvilket afseende motionären anmärkt: „»tt ifrågavarande författning, i fråga om börd, innehölle ett helt annat stadgande, än allmänna lagen, som fordrade bördeskiliings nedsättande, hvarifrån det Kongl, brefvet helt och hållet fritager; att ett af nyo upptaget kronohemman gjordes till ett slags fideikommiss åt äldste sonen, utan afseende på om denne vore alldeles oduglig att sköta detsamma; att fadren ej egde rättighet att öfverlemna hemmanet åt något annat af sina bani, än mindre åt en oskyld, genom hvilket stadgande det dermed af - 4 Lag- tamif Ålim.
Besvärs- och Ekon.-Utskottens Utlåtande, N:o 41. sedda ändamål, som vore hemmanets bibehållande inom slägten, motverkades; att författningen äfven i andra afseenden vore olämplig, såsom hinderlig för landets uppodling; samt att den lemnade ingen säkerhet åt nybyggaren för det arbete och den kostnad, han nedlagt på ett ur vilda skogen uppbrutet nyhemman*; och har motionären, efter anförande häraf, föreslagit, att Rikets Ständer matte hos Kongl. Maj:t anhålla om den ändring i meranämnde Kongl, bref, att, i fråga om kron o-nybyggen, besittningsrätten må kunna öfverlåtas till skyld eller oskyld och att, om åboens barn vilja börda, den summa, för hvilken nybygget blifvit såldt, likasom vid ali annan börd, skall till köparen af bördemannen återställas, äfvensom den sistnämnde fullgöra öfrige öfverenskomne vilkor.
För behandlingen af denna motion har allmänna Besvärs- och Ekonomi-utskottet sammanträdt med Lag-utskottet; och få de förenade Utskotten nu öfver densamma meddela sitt yttrande; dervid Utskotten, i anseende till beskaffenheten af det framställda förslaget, tro sig böra erinra: att jordeganderätten till hemman och lägenheter af krono-natur är Kongl. Maj:t och Krouan förbehållen; att med denna jordeganderätt, liksom med all annan eganderätt, dispositionsrätten är förenad samt att, enligt Kongl, brefvet den 5 Febr. 1808, denna dispositionsrätt, i fråga om åbos inrymmande ä sådant, hemman eller lägenhet: om bestämmande af företräde till besittningsrätten dertill, då flere på densamma gjort anspråk, samt om pröfningen utaf de angående sådan besittningsrätt upprättade afhandlingar m. m. af landshöfding utöfvas.
Uti denna Kongl.
Majds och Kronans dispositionsrätt är emedlertid, genom åberopade Kongl, bref, gjord den inskränkning, att “den bonde, sorn beflitar sig att väl häfda kronohemman, hvarå han blifvit till åbo antagen, skall för sig samt sina barn och efterkommande njuta den säkerhet, att han och do allt framgent vid hem4 manet varda bibehållue och orubbade, samt åboens äldste son ega företrädes-r rätt att vara värd på hemmanet, då han förut på annat sätt derifrån ej blifvit skiljd, och hos honom finnes enahanda säkerhet för hemmanets häfd och deraf utgående utskylder, som hos de öfrige arfviugarne*.
Att, på sätt motionären i afseende på krono-uybyggen föreslagit, betaga åboens äldste son nämnde företrädesrätt samt medgifva nbo å sådana nybyggen att på hvilken som helst, skyld eller oskyld, öfverlåta s:n besittningsrätt, vöre att bort - % Lag- samt Allm.
Besvärs- och Ekon.-Utskottens Utlåtande, K:o 41. 5 laga den garanti för åboens familj, att vid besittnings-rätten bibehållas, som i mera» nämnde Kongl, bref innefattas, Ett upphäfvande af denna garanti synes motionären sjelf ej eller önska, helst han förordat nyhemmans bibehållande inom odlarens slägt.
Det är tydligt, att detta ändamål snarare vinnes genom ofvanberörde lagstadgande, än om åt åboen lemnäs frihet att till skyld eller oskyld person föryttra besittningsrätten.
Beträffande motionärens förslag i fråga om, såsom han det benämner, “börd44 af besittnings-rätten till kronohemman samt skyldighet för “bördeman* att till köparen återställa köpesumman för slik besittningsrätt; få Utskotten endast erinra om den väsendtliga skiljaktighet, som förefinnes emellan den i lag stadgade bördsrätt, på grund hvaraf eganderält till fastighet förvärf vas, och den åt kronohemmans-åboers efterkommande medgifna företrädesrätt framför oskylde till värdskapet å dessa hemman, der endast nyttjanderätt är i fråga.
Och få Utskotten, på grund af hvad nu anfördt blifvit, vördsamt tillstyrka, att ofvanberörde motion icke må till någon åtgärd föranleda.
Stockholm den 26 Augusti 1851. 6 Lag- samt Allm.
Besvärs • och Ekon.-Vtskotlens Betänkande, AV o 42.
Ank. lill ilen 26 Au~. 1331, k!. 7 e. fW, Betänkande, i anledning af racki jräga om upphäfrande af del i kongl, kungörelsen den 24- Januari 1781 stadgade förbud för Svenske Lul ber ske under säter alt bevista främmande trosbekännares Gudstjenst.
Bland de serskilda stadgandena i ofvanberörde Kongl, kungörelse finnes ett af följande lydelse: “Förbudet för vare Lutherske undersåtare att bevista främmande gudstjenster häfver Kongl. Maj:t icke kunnat upphäfva, emedan ingen af nyfikenhet att se andras, bör försumma sin egen; utan bote den det gör
Tio daler silf— vermynt efter omständigheterne.“
Att detta förbudsstadgande likväl nu måste anses föråldradt och stridande mot tidsandan, har blifvit anmärkt af herr Liljenstolpe, A.
Fr, som uti ett hos högloft.
Ridderskapet och Adeln afgifvet samt till Lag-utskottet remitteradt memorial af sådan anledning framställt yrkande om detsamma» upphäfvande.
För behandling af denna fråga har Lag-utskottet sammanträdt med Allmänna Besvärs- och Ekonomi-utskottet; och hafva Utskotten dervid jemväl pröfvat ett Lag- samt Allm.
Besvärs- och Ekon.-Vtskottens Betänkande, N:o 42. 7 af herr friherre Cederström, Rudolf, öfver motionen a (gifvet och i sammanhang dermed remitteradt yttrande i motsatt syftning.
Enligt detsamma borde ifrågavarande förbud bibehållas, emedan full giltighet icke kunde frånkännas den för detsamma uppgifne grund, att man icke, utan att försumma sin egen gudstjenst, kan bevista andras; men om än denna grund bör anses ega någon giltighet, hvilket väl skulle kunna sättas i tvifvelsmål, då någon påföljd för försummelse af den allmänna gudstjensten icke finnes i lag stadgad, torde likväl grunden sakna den synnerliga vigt, som blifvit densamma tillerkänd; och då dessutom erfarenheten visat, att förbudet ständigt öfverträdes, utan att åtal för dylike öfverträdelser någonsin anställas; — då häri ligger ett bevis för motionärens påstående, att det icke vidare passar för tiden, utan af allmänna opinionen ogillas; — och då någon lör det religiösa lifvetinom
Lutherska församlingen menlig följd icke är att befara af förbudets borttagande; få Utskotten föreslå Rikets Ständer, alt i underdånig skrifvelse hos Kongl. Majit anhålla om upphäfvande af berörde förbud.
Stockholm den 26 Augusti 1851: STOCKHOLM, f. d. Schultze^ Boktryckeri, 1851.
Lag- sami Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:o 34. 1 N:o 43.
Ank. tilt Exp.-Utsk. den 2S Aug. 1851, ki. 10 f. m.
Betänkande, i anledning af väckt fråga om ändringar i Expedition s-taxan.
Uti ett hos Vällofliga Borgare-Ståndet afgifvet, lill Lag- samt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens behandling öfverlemnadt memorial, liar Herr B.
Hjort framställt den önskan, att, som nu gällande Expeditions-taxa dels vore i (lere hänseenden ofullstän dig och otydlig, dels ock i följd af åtskiilige domstolars indragning innehölle en mängd öfverflödiga bestämmelser, som borde derifrån uteslutas, Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla att berörde taxa må varda behörigen genomsedd och förändrad; och har motionären uli en sedermera till
Ståndet ingifven serskild skrift föreslagit följande förändringar, dem han för sin del funne mest nödige och önskvärde, nemligen: l:o att bestämmelserne om lösen vid de domstolar, som nu mera äro indragne må ur taxan utgå; 2:o att vid Rådstufvu-rätt städernes Kollegier eller Magistrat lösen i så måtto ändras, att för ”Resolution, definitiv eller interlokutorie, så ock protokolls-utdrag, som innefattar ett eller (lere beslut, den bestämmes: för första arket till 36 sk. „ andra „ 18 „ „ hvartdera af de öfrige 9 „ att för Fastebref stadgas lika lösen, som för Härads-rätts fastebref finnes bestämd; Bih. till B.
Prot. 1850—51. 7 Sami. 3 Afd. 15 Iläft. 1 2 Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi■ Utskottens Betänkande, N.o 34. att lösen för Pass åt resande höjes till lika belopp, som finnes fastställdt för de pass, Konungens Befallningshafvande utfärdar, eiler till 16 sk. samt att, såsom traktamente vid extra förrättningar, bestämmes: för Borgmästare , 1: 40. för Bådman och Magistratssekreterare 1:
Hvad sålunda blifvit frartiställdt hafva de förenade Utskotten tagit i öfvervägande; och hvad först angår föreslagna åtgärder att hos Kongl. Majit hemställa om en allmän granskning och omarbetning af Expeditions-taxan, så, enär kändt är att förslag till ny taxa för Expeditions-lösen redan är vordet af utsedde kommitkrade uppgjordt och til!
Majit för nådig pröfning öfverlemnad, samt ännu icke visat sig huruvida berörde förslag kan varda i nåder antaget, se Utskotten sig deraf hindrade att förorda hvarje mera vidt omfattade förändring i nämnde taxa; och få Utskotten alltså hemställa att berörde framställning icke må till någon Pikets Ständers åtgärd föranleda.
Deremot hafva Utskotten, som i det ofvananförda icke se något hinder för en underdånig hemställan om en mindre ändring i Expeditions-taxan, ansett behörigt afseende böra fästas ä den af motionären föreslagna förändring i fråga örn lösen vid Kådstufvu-rätt för Resolution, definitiv eller interlokutorie, samt protokolls-utdrag, som innefattar ett eller flere beslut.
Berörde lösen utgår nu med 30 sk. för första arket, 18 sk. för det andra och 12 sk. för hvartdera af de öfrige arken: hvaremot motionären föreslagit 36 sk. för första arket, 18 sk. för det andra och endast 9 sk. för hvartdera af de öfrige arken, eller samma belopp, som för Härads-rätts expeditioner af omförmälde slag finnas bestämde.
Genom antagande af motionärens förslag blefve således den lösen, hvarom nu är fråga, lika vid förste
Domstol i stad och å landet, utan att
Rådstufvu-rätterne kunde sägas hafva derigenom erhållit någon förhöjning i berörde lösen; ty, ehuru för en mindre expedition af ifrågavarande art, eller en sådan som icke innehåller utöfver 3:ne ark, lösen visserligen är högre vid Härads-rätt än vid Rådstufvu-sätt, inträffar deremot likväl alltid ett omvändt förhållande med expeditioner af en mera vidlyftig beskaffenhet.