Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
R:dr och, enligt förslaget från det sednare länet, till 1,500 R:dr årligen; af Landssekreteraren och Landskamereraren i Gotlands län samt Länsbokhållaren i Malmöhus län: att aflöningen för Länsbokhållarne måtte från nuvarande belopp, 1,000 R:dr, förhöjas, såsom de förre begärt, till 1,500 R:dr och, enligt den sistnämndes ansökning, till 2,000 R:dr i de större och 1,600 R:dr i de mindre länen; af Landssekreterarne och Landskamererarne i Södermanlands, Wester Norrlands, Göteborgs och Bohus samt Malmöhus län: att anslag måtte beredas för anställande af en andre Landskanslist och en andre Landskontorist, och af Landskamereraren i Hallands län: örn anslag till aflönande af en andre Landskontorist i hvarje län; af Landssekreterarne och Landskamererarne i Wester-Norrlands, Göte borgs och Bohus samt Malmöhus län: att lönerna såväl för de redan varande Landskanslist- och Landskontorist-tjenalemu, utgörande 500
R:dr, sorn för de föreslagna nya befattningarne, blefve fastställda till 1,000 R:dr, hvilket belopp äfven tillstyrkts af Landskamereraren i Hallands län för begge Landskontoristbefattningarne; af Landssekreteraren och Landskamereraren i Södermanlands län: att nämnda löner bestämdes till 600
R:dr för de redan varande och 400
R:dr för de nya ifrågavarande befattningarne; och af Landssekreteraren och Landskamereraren i Gotlands län: att nu å stat uppförda kanslist- och kontorist-löner ökades till 1,000 R:dr hvardera; af Landssekreterarne och Landskamererarne i Södermanlands, Wester Norrlands, Göteborgs- och Bohus samt Malmöhus län, äfvensom Landskamereraren i Hallands län: att, i likhet med hvad för rikets Kollegier och flera andra embetsverk vore medgifvet, medel måtte anslås till bestridande af Landskansliets och Landskontorets utgifter för skrifmaterialier, för embetsrummens skurning och renhållning samt för upplysande af sessionsrummet vid der förefallande sammanträden, af vaktrummet och af embetslokalens förstugor och trappor, emot skyldighet för vederbörande att öfver dessa utgifter årligen afgifva verificerad räkning; hvilken framställning jemväl blifvit biträdd af Landssekreteraren och Landskamereraren i Gotlands län, i hvad angår anslag till skrifmaterialier; af Landssekreteraren och Landskamereraren i Södermanlands län: att dem måtte medgifvas rättighet att, för resor i tjensten, af allmänna medel åtnjuta ersättning efter gällande resereglemente; af Landssekreteraren och Landskamereraren i Gotlands län: att den förmån, som ledamöter i rikets Kollegier och flera andra embetsverk egde, att under någon kortare tid af året åtnjuta så kallad semester, äfven blefve Landssekreterare och Landskamererare förunnad; samt af Landssekreterarne och Landskamererarne i Wester-Norrlands, Göteborgs- och Bohus, Malmöhus och Gotlands län, äfvensom Landskamereraren i Hallands län: att
Landtstatens samt civile embets- och tjenstemän i allmänhet måtte undfå rättighet att, vid uppnådd 60 års ålder och efter att hafva tillbragt omkring 35 år i Statens tjenst, komma i åtnjutande af pension.
Sedan öfver samtliga berörda ansökningar, bland hvilka den af Landssekreteraren och Landskamereraren i Södermanlands län beledsagats af Kongl.
Maj:ts Befallningshafvandes i länet underdåniga tillstyrkande, Kongl. Maj:t genom nådig Kongl. Maj:ts Nåd.
Proposition N:o 76. 17 nådig remiss infordrat Kammar-kollegii och Stats-kontorets underdåniga utlåtande) hade bemälda Kollegier under don 3 sisth Oktober, — med hemställan huruvida i sistomförmälda fråga, angående förändring af nu stadgade vilkor för rätt till pensions åtnjutande, något yttrande från Kollegiernas sida kunde erfordras, enär, för afgifvande ai underdånigt förslag till ordnande af pensionsväsendet i allmänhet, en särskild kommitté vore tillsatt, till hvilkens handläggning berörda fråga, derest Kongl.
Majit så funne för godt, lämpligen borde remitteras, sig utlåtit rörande öfrige ifrågavarande framställningar; hvarvid, beträffande först den om medgifvande för Landssekreterare och Landskamererare att under någon kortare tid af året åtnjuta semester, på det att desse träget sysselsatte tjenstemän måtte, i förening med behöflig hvila från handläggning af de dagliga kuranta göromålen, kunna odeladt få egna sin tid åt grundligare behandling af tjensterne tillhörande vigtigare och mera genomgripande frågor samt en nödvändig förkofran i egna studier, Kollegierna anfört, att det ingalunda kunde förnekas, att göromålen hos Länsstyrelserna i allmänhet vore mödosamma och magtpåliggande, samt att, i följd deraf, någon ledighet för de tjenstemän, på hvilka arbetet och ansvaret hufvudsakligen hvilade, under en kortare tid af året kunde vara väl behöflig; men att tillfälle till sådan ledighet redan funnes medgifvet genom bestämmelsen i instruktionen för Landsböfdingarne och de vid Länsstyrelserna anställde tjenstemän, att Kongl. Maj.ts Befallningshafvande, när omständigheter och behof det påkalla, ega bevilja Landssekreterare och Landskamererare tjenstledighet under högst en månads tid, och då, i den händelse att, såsom sökandena föreslagit, det skulle blifva ett åliggande för Länsnotarien och Länsbokhållaren att under ifrågaställde semester bestrida Landssekreterare- och Landskamereraregöromålen, härvid likväl, utom den omständighet att bemäldo tjenstemän tilläfventyrs icke alltid vore de lämpligaste att sagde göromål öfvertaga, förekomme, att ett dylikt vikariat icke gerna kunde Länsnotarien och Länsbokhållaren åläggas utan särskild ersättning, hvilken, enär genom semesterns medgifvande Landssekreteraren och Landskamereraren måste anses vara derifrån befriade, skulle komma att drabba Statsverket, som sålunda finge härför vidkännas icke obetydliga utgifter, funne Kollegierna, under sådana förhållanden och i betraktande jemväl deraf, att förevarande anspråk blifvit väckt ensamt af Landssekreteraren och Landskamereraren i ett af de mindre länen, skäl icke förekomma att å framställningen tillstyrka nådigt bifall.
Angående åter Landssekreterarens och Landskamererarens i Södermanlands län anhållan om rättighet till skjuts- och traktaments-ersättning för resor i tjensten, ansågo Kollegierna, att som uti en förut väckt fråga om kostnadsersättning till militäre, civile och och ecklesiatike tjenstemän i allmänhet för resor i tjensteärenden, Krigs- och Kammar-kollegierna samt förvaltningen af sjöärendena under den 26
Maj 1860 afgifvit underdånigt utlåtande och denna fråga ännu vore på pröfning beroende, vidare yttrande icke vore erforderligt, än att Kollegierna åberopade hvad berörda utlåtande i ämnet innehölle.
Hvad derefter beträffade den af de fleste sökandena framställda begäran, att kostnaderna vid Länsstyrelserne för skrifmaterialier samt embetsrummens och dit ledande trappors renhållning och erforderliga belysning med ljus måtte af allmänna medel bestridas, funne Kollegierna mindre lämpligt och Staten icke heller värdigt, att tjenstemännen sjelfve skola vidkännas dylika utgifter, utan ansågo dem billigtvis böra vara derifrån befriade, såsom förhållandet är inom Rikets Kollegier med flera embetsverk; och, ehuru förmånen af en slik befrielse härigenom Bih. till B.
Prot. 1862 & 1863. 1 Sami. 1 Afd. 2 Band. 12 Häft. 3 18 Kongl. Maj:ts Nåd.
Proposition N:o 76. äfven skulle tillgodokomma sådane tjenstemän vid Landt-staten, hvilka redan åtnjuta betydliga inkomster, såsom Lands-sekreterarne i ett och annat län, trodde Kollegierna dock något undantag i berörda hänseende icke böra för dem ega rum, helst, hvad Lands-sekreterarne beträffar, Statens utgift för ifrågavarande ändamål blefve jemförelsevis ringa, i anseende dertill att för största delen af desse tjenstemäns expeditioner stämpelpapper begagnades; hemställande derföre Kollegierna, att Kongl. Maj:t täcktes föreslå Rikets Ständer, att ifrågavarande slags kostnader vid Länsstyrelserna finge af det å Riks-Statens Sjette Hufvudtitel uppförda förslagsanslag till skrifmaterialier och expenser, ved m. m. godtgöras, emot skyldighet för vederbörande att för dessa utgifter i behörig ordning afgifva årlig redovisning.
Yidkommande frågan om löntillökning för Landskamerer arne i Gottlands, Jemtlands, Westerbottens och Norrbottens län till samma belopp som öfrige Landskamererare uppbära, till stöd hvarför blifvit anfördt, att den större eller mindre folkmängden i de olika länen väl i någon mån verkade på myckenheten af göromål, men att i allmänhet vid alla Landskontor förekomme enahanda arbeten med samma slags räkenskaper och utslagsmål, hvarföre det förhållande, att i det ena länet räkenskaperne upptogo lägre belopp och utslagen uppginge till ringare antal är? i det andra, destomindre syntes böra hafva till följd afiöningens nedsättande för tjenstemännen i det förra, som desse icke komme i åtnjutande af den ökade provision, hvilken i en ort med talrikare befolkning räkenskapsföringen öfver stämpelpapper, bränvinstillverkningsafgifter, tidningsstämplings- och andra medel medförde, — hade Kammar-kollegium och Stats-kontoret, i motsats till sökandena, yttrat den mening, att i de fölkrikare länen göromålen vid Läns-styrelserna voro vida besvärligare, än i de län, som hade en jemförelsevis ringa folkmängd, hvilket måste vara en naturlig följd af fögderiernas större antal i de förra länen samt den häraf föranledda tillökning i skriftvexling och kontroller, m. m., och derförutom anmärkt, att uti aflöningsstatcrne för alla Länsstyrelsernas tjenstemän provisioner och andra extra inkomster blifvit inberäknade uti lönerna och således, i förhållande till sin storlek, verkat till minskning af de kontanta lönebeloppen; och ansåge Kollegierne sig derföre sakna skäl att å den gjorda framställningen tillstyrka bifall.
I afseende å den väckta frågan om lönförhöjning för Läns-notarierne, och de såsom skäl dertill uppgifna omständigheter, dels att desse tjenstemän syntes vara förtjente af lika aflöning som Länsbokhållarne, med hvilkas åligganden Länsnotariernes vore fullt jemförlige, och dels att, i anseende till den betydliga tillökningen i göromål vid Läns-styrelserne, tjenstemännen derstädes måste åt desse egna ett mera odeladt arbete, hade Kollegierna erinrat, att, utom den för samtlige Länsnotarierne på stat uppförda aflöning af 750 R:dr hvardera, de vore berättigade att undfå någon andel i den Lands-sekreterarne tillfallande expeditionslösen, hvilken andel, derest öfverenskommelse dem emellan icke kunde träffas, borde af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande till beloppet bestämmas, och att äfven om, i enlighet med hvad förhållandet uppgifvits våra inom Södermanlands län, Lands-sekreteraren 'i ett eller annat län skulle ega så knappa inkomster, att han billigtvis icke kunde åläggas deraf afstå något till Läns-notarien, skäl dock icke syntes vara för handen att partielt för Länsnotarierne i dessa län medgifva förhöjning af lönen, lika litet som att i allmänhet öka densamma till enahanda belopp, som Länsbokhållarne innehafva, helst Länsnotarierne lättare än deras vederlikar å kontorssidan vore i tillfälle att bereda sig biinkomster och jemväl hade lättare utsigten än desse till vinnande af befordran till indrägtigare platser.
Proposition N:o 76. 19 Hvad sedermera angick frågan om löneförhöjning för Länsbokhållarne hade Kollogierne anfört, att de desse tjenstemän, enligt gällande instruktion, tillhörande göromål, i förening med åliggandet att, vid Landskamererarens förfall och då ej annorlunda förordnas, förrätta dennes tjenst, syntes vara af den vigt och fordra den sjelfständiga verksamhet, att ifrågavarande tjenstemän utan tvifvel egde billiga anspråk på någon förhöjning i den aflöning, som dem nu bestås; och då de, i afseende på göromålens beskaffenhet, snarare vore jemförliga med andra gradens tjenstemän i Kollegierna, hvilkas aflöning i allmänhet utgjorde 2,200 R:dr, än första gradens, som hade lika lön med Länsbokhållarne, ansåge Kollegierna de sistnämndas aflöning skäligen böra ökas åtminstone till 1500 R:dr, och hemställde för den skull, om icke nådig Proposition borde till Rikets Ständer aflåtas om beviljande af de för ändamålet erforderliga medel, utgörande, efter 500 R:dr för hvarje Länsbokhållare inom rikets 24 län, en summa af 12,000 R:dr.
Slutligen och i afseende å de fleste sökandenas anhållan dels om uppförande å stat af en andre Landskanslist och en andre Landskontorist, dels om förhöjning af de löner, som för detta slags beställningar nu å stat bestodes, hade såsom skäl för framställningarne härutinnan hufvudsakligen blifvit anfördt, att, i anseende till de ständigt vexande göromålen vid Länsstyrelserna, det icke vore möjligt för den å stat uppförda Landskanslisten och Landskontoristen att ensamme medhinna alla dessa tjenstebefattningar tillhörande åligganden, utan att afdelningscheferna, för ärendenas jemna och oafbrutna gång, varit nödsakade att på egon bekostnad antaga flera extra biträden; att det emellertid icke kunde anses billigt att nämnde chefer skulle aflöna tjenstemän för verkställande af sådana göromål, hvarmed de sjelfva icke hade att taga omedelbar befattning; att dessa göromål likväl vore af den vigtiga och ansvarsfulla beskaffenhet, att de icke kunde anförtros någon annan än den, som egde erforderlig skicklighet och gjort sig känd för pålitlighet, samt att, hvad lönebeloppen anginge, ifrågavarande af sitt arbete fullt sysselsatte tjenstemän syntes vara förtjente af samma aflöning, som de med dem jemförlige ordinarie tjenstemän i öfriga civila embetsverk innehade.
Ehuru ostridigt vore, att inom åtskilliga län mängden af Länsstyrelsernas göromål fordrade flera tjenstebiträden åt Landssekreteraren och Landskamereraren, än som i stat bestås, likväl och då för handläggningen af så beskaffade göromål, som icke stodo i oskiljaktigt samband med utöfningen af Landssekreterarens och Landskamererarens befattningar, utan mera uteslutande afsåge Statens tjenst, antalet af de nu å stat uppförda Landskanslist- och Landskontorist-beställniugar kunde anses vara i allmänhet tillräckligt, och det syntes böra hädanefter, såsom hittills, åligga Landssekreterarne och Landskamererarne att, lika med flere andre Statens tjenstemän, såsom Häradshöfdingar, Kronofogdar och Häradsskrifvare m. fl., sjelfve aflöna de biträden, som för deras göromåls bestridande erfordrades, funne
Kollegierna icke skäl att understödja sökandenas i berörda hänseende gjorda anhållan.
Hvad åter anginge den sökta löneförhöjningen för ifrågavarande slags tjenstemän, så förekomme härvid, att aflöningen för dem vid löneregleringen upptagits till ett jemförelsevis ringa belopp, af skäl, dels att desse tjenstemän vore på de flesta ställen nära nog sjelfskrifne ombud för orternas invånare vid Länsstyrelserne och äfven i högre instanser samt kunde deraf hemta åtskilliga bi-inkomster, dels att de i allmänhet blott en kortare tid vid sina tjenster qvarstode, innan de till mera indrägtiga platser befordrades, och på enahanda skäl ansåge
Kollegierna sig icke heller nu böra sökandenas anhållan i denna del förorda; hvadan Kollegierna i underdånighet hemställde, att ansökningen såväl i fråga om 20 Kongl. Maj:ts Nåd.
Proposition N:o 76. tillökning i antalet af meranämnde tjenstemän, som rörande förhöjning af deras löner icke mätte bifallas. 2:o.
Om. förbät- Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes i Blekinge län underdåniga skrifvelse af träde isnevii- den 11 Augusti sist! år, deruti öfverlemnats en af Kronofogden och Häradsskriftwfögdar och ^aren i Bräkne och Listers häraders fögderi J.
J Hartelius och L. W. Strömhäradsskrif- berg samt Kronofogden och Häradsskrifvaren i Östra och Medelstads häraders vare i lamt. fögderi C. Gr. Hasselqvist och C. O. Bergqvist till Kongl. Maj:t ställd skrift, hvari de, jemte anmärkning, att uti Länsstaten provisioner och uppbördsprocenter blifvit från de vid sednaste lönereglering för kronofogdar och häradskrifvare fastställde löner afdragna med belopp, som vida öfverstego hvad berörda extra inkomster i verkligheten utgjorde, likasom, beträffande särskildt kronofogdarne, afkastningen af deras boställen från lönerna afräknats, utan att i stället hyresersättning blifvit desse tjenstemän tillagd, i underdånighet anfört, att göromålen vid nämnde Kronofogde- och Häradsskrifvare-beställningar vore så många och vidlyftiga, att desamma icke kunde af tjensternas innehafvare medhinnas utan biträde af två skrifvare, och att, om utgifterne för dessas underhåll och aflöning, hvilken kunde beräknas till minst 1000 R:dr årligen, lades till kostnaderna för tjensteresor och skrifmaterialier, hvarför någon ersättning ej heller erhölles, det återstående af sjelfva lönen, äfven om denna antoges uppgå till det i Staten uppförda belopp, utgjorde ett så ringa öfverskott, att tjenstemannen med familj ingalunda kunde deraf hafva en nödtorftig bergning, samt derföre i underdånighet anhållit, att Kongl. Maj:t, med afseende å ofvan antydda förhållanden, täcktes till Rikets Ständer aflåta nådig Proposition derom, att sökandena, jemte de fastställda lönerne, finge af allmänna medel tillgodonjuta arfvodesersättning för två skrifvarebiträden med 1000 R:dr och särskild godtgörelse för tjensteresor och skrifmaterialier med 350 lt:dr årligen, äfvensom att provisioner och uppbördsprocenter icke skulle inberäknas i lönerna utan särskildt tillkomma sökandena såsom en skälig ersättning för ökade göromål; varande af Kongl. Majrts Befallningshafvande i underdånighet tillstyrkt, att den äskade arfvodesersättningen måtte sökandena beviljas och att ofvan uppgifne extra inkomster icke komme att i beräkningen af deras löner ingå, hvarförutom Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, i afseende å den jemväl begärda ersättningen för resor i tjensteärenden, åberopat sitt, i förut väckt fråga om utvidgad rätt för civile tjenstemän till dylik godtgörelse, den 29 Nov. 1859 afgifna underdåniga utlåtande, innefattande hemställan att ifrågavarande tjenstemän måtte för deri uppräknade tjensteresor undfå skjuts- och traktamentsersättning.
Genom nådig remiss anbefallde att häröfver afgifva underdånigt utlåtande, hafva Kammar-kollegium och Stats-kontoret, uti skrifvelse den 3 sistlidne Oktober, först beträffande den sökta rättigheten till godtgörelse för resor i tjensteärenden, åberopat det af vederbörande Kollegier i nyssomförmälda allmänna fråga den 26
Maj 1860 afgifna yttrande, samt vidare anfort att, hvad anginge sökandenas framställning om anslag till ersättning för underhåll och aflöning af två skrifvarebiträden, Kollegierna, vid det förhållande att kronofogdars och häradsskrifvares aflöning, efter enahanda grunder, blifvit bestämd lika öfver hela riket, utan att fråga om förändring härutinnan från annat län än Blekinge blifvit väckt, ansäge sig sakna anledning att partielt för detta län tillstyrka ett undantag från den allmänna löneregleringen, helst bevil - Kongl. Maj:ts Såd.
Proposition N:o 76. 21 jandet af en sådan förmån som den ifrågavarande sannolikt skulle framkalla enahanda anspråk från de öfriga länen, hvarigenom ökade utgifter till ansenliga belopp komme att drabba Statsverket; att i afseende vidare å sökandenas anhållan, att deras utgifter för erforderliga skrifmaterialier måtte af allmänna medel bekostas, Kollegierna för sin del funne, att, ehuru en slik fördel vöre Rikets Kollegier med flera embetsverk medgifven, och af Kollegierna uti särskildt underdånigt utlåtande äfven blifvit tillstyrkt för Länsstyrelserna, det likväl vore mindre lämpligt att utsträcka denna förmån jemväl till nu ifrågavarande mera fristående tjenstemän, helst svårighet mötte för iakttagande af de härvid nödiga kontroller, och, derest nämnda förmån sökandena beviljades, densamma rättvisligen äfven borde medgifvas öfrige Kronofogdar och Häradskrifvare samt, med lika skäl, rikets alla länsmän, till betydlig kostnad för Staten; samt att, vidkommande slutligen sökandenas begäran, att provisioner och uppbördsprocenter icke måtte i lönerne inbegripas, Kollegierna, enär, enligt de fastställda allmänna grunderna för Landsstatens lönereglering, extra inkomster skolat ingå i beräkningen af hvarje tjenstemans löneförmåner, och nu sökta förändring i detta beräkningssätt icke blifvit ifrågasatt af tjenstemännen i något annat län, samt densamma, om den bifölles, billigtvis borde utsträckas till samtlige öfrige Landtstatens tjenstemän, i hvilkas löneförmåner extra inkomster vore inberäknade, och sålunda skulle erfordra en högst betydlig förhöjning af nuvarande anslag för Landtstaten, ansåge sig böra hemställa, att förevarande anhållan icke måtte af Kongl. Majit bifallas.
Beträffande den af Kammar-kollegium och Stats-kontoret förordade lönetillökning för samtlige Läusbokhållarne, så, enär definitiv lönereglering för Landtstaten för närvarande icke kunde komma till stånd, och Länsbokhållare-tjensterne i allmänhet innehades af yngre personer, hvilka egde utsigt att, efter icke särdeles lång tjenstgöring, vinna befordran till indrägtigare tjenster, ansåg Stats-Rådet sig icke böra till framställningen i denna dol nu tillstyrka nådigt bifall.
Hvad åter angick öfriga i ofvan anförda underdåniga ansökningar gjorda framställningar, ansåg Stats-Rådet, med afseende å hvad Kammar-kollegium och Stats-kontoret. hufvudsakligen anfört, och under åberopande af hvad Stats-Rådet, på sätt iörberördt är, angående vissa frågor yttrat, samma framställningar för närvarande icke böra i vidsträcktare mån vinna nådigt afseende, än att Kongl. Majit måtte af Rikets Ständer äska medgifvande, att af Sjette
Hufvudtitelns förslagsanslag till skrifmaterialier och expenser finge anordnas godtgörelse för erforderliga kostnader till tryckning af sådana längder, räkenskaps-blanketter och andra formulär, tabeller m. m., som Kongl. Majits Befallningshafvande, hvar inom sitt län, till vinnande af tidsbesparing och enhet i uppställning, ej mindre vid Länsstyrelsen än hos Landt-statstjenstemännen inom länet kunde fiuua med förut meddelade föreskrifter öfverensstämmande eller eljest tjenlige att till begagnande anbefalla eller medgifva. 3:o. Kongl. Maj:ts Befallning shajvandes i Calmar län underdåniga skrifvelse af deny^^’””,*^ 28 Februari 1859, hvaruti, sedan de sex härader, som bilda de båda mellersta ning i länet. 22 Kongl. Maj:ts Nåd.
Proposition N:o 76. fögderierna å fasta landet af nämnda län, nemligen dels Tunaläns, Sevedes och Aspelands, dels Handbörds, Stranda och Norra Möre, och hvilka till år 1858 utgjort två domsagor, under berörda år blifvit fördelade i tre sådana, innefattande: den ena Tunaläns och Sevedes, den andra Aspelands och Handbörds samt den tredje Stranda och Norra Möre härader, Kongl.
Maj:ts Befallningshafvande gjort underdånig framställning om förändring af de bägge fögderiernas indelning till öfverenssämmelse med nu varande domsagefördelningen, och att erforderliga anslag måtte anvisas till lön, jemte ersättning för boställe, åt Kronofogden och Häradsskrifvaren i det fögderi, som kunde komma att nybildas, till stöd för hvilken framställning Kongl. Maj:ts Befallningshafvande hufvudsakligen anfört: att Aspelands och Handbörds härader, som i följd af den skedda förändringen numera utgjorde en domsaga, dock ännu tillhörde två särskilda fögderier, af hvilka hvartdera vore fördeladt emellan två olika domsagor, så att af fögderiets tre härader två utgöra en domsaga och det tredje häradet en del af en annan, att af denna skiljaktighet emellan den judiciela och den administrativa indelningen flera olägenheter måste uppstå, hvaribland, hvad Kronofogdarne beträffade, don omständighet förtjenade anmärkas, att vid Härads-Rätterne icke sällan förekomme mål och ärenden af den beskaffenhet, att Kronofogden borde, för att uppfylla sin tjenstepligt, vara der personligen tillstädes, hvilket åliggande det dock ofta blefve svårt och stundom omöjligt för Kronofogden att behörigen fullgöra, när fögderiet bestode af två eller flera härader, tillhörande olika domsagor, helst det lätteligen kunde inträffa, att häradsting samtidigt hölles å särskilda tingsställen inom fögderiet eller att å samma tid, men inom olika härader, förekomme sådana egodelningsrätts-sammanträaen eller häradssyner, dervid Kronogden borde närvara; att begge nuvarande fögderierna redan vore öfver höfvan vidsträckta och folkrika, utgörande: