Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Banko; samt 9:o i Jemtlands län, der, genom Kammar-rättens utslag den 3 December 1816 och den 6 Oktober 1818, allmogen, sorn dittills varit från skattens utgörande befriad, förklarats skyldig att densamma utgöra, i Jemtland med 8 sk. och i Herjeådalen med 4 sk.
Banko, i enlighet med hvilka föreskrifter afgiflen sedermera äfven utgått.
Genom Kongl. Kungörelsen den 3 April 1857 hade blifvit stadgadt, dels att åldern, hvarifrån mantalspenningar borde påföras skattskyldig, framflyttades till 18 år, äfvensom att. der enligt förut gällande föreskrifter befrielse från nämnda skatt efter 63 års ålder ålnjötes, afgiflen skulle vid fyllda 60 är upphöra, dels ock all, efter införandet af nu gällande Riksmynt, mantalspenningarne, som förut erlagts med 12, 8, Expeditions-Utskottets Förslag till underd.
Skrifvelse, N:o 73. 23 6 och 4 sk.
B;inko, skulle utgå med 37, 25. 19 och 12 öre Runi, hvilka belopp, jemlikt Kongl. Kungörelsen den 24 Februari 1860, jemnals lill 40, 25, 20 och 15 öre.
Eller meddelande af denna redogörelse angående manialspenningarnes uppkomst, utgörande och belopp, hade Karmnar-rälten vidare anfört, hurusom förhållanden nu vore för handen, att förenkling af de många angående manlalspenningarnes utgörande utfärdade författningar lämpligen skulle kunna tillvägabringas, och i sådant hänseende afgilVit förslag till förordning i änmel, i hufvudsaklig öfverensstämmelse hvarmed E. K. Majit lill Rikets Ständers godkännande aflätit följande förslug till Förordning angående mantalspenningarnes utgörande: § I "Mantalspenningar utgöras med 40 öre R:mt af hvar och en, sorn uppnått 18 års ålder: dock undantagas härifrån: a) i tjenst varande eller med pension afskedade gemenskapen af arméen och flottan, då de ej äro jordegare, tillika med manskapet vid Stockholms stads militärkompani ; b) torpare, gerningsmän, backstugusittare, inhyseshjon, bruks- och fabriks-arbetare å landet, drängar och arbetskarlar, så å landet som i städerna, fiskare på landet, fiskare och sådane torftiga personer i städerna, som ej äro borgare, samt förenämnda personers äfvensom gemenskapens hustrur och enkor: alla dessa, när de hafva lyra barn och derutöfver af ett eller flera giften, under 15 är; c) personer af arbetsklassen, som af egendom eller yrke ej hafva sin utkomst efter fyllda 60 år; d) sjuklige och bräcklige, hvilka äro obemedlade och sakna förmåga att sig försörja; e) krono nybyggare jemte deras hustrur, hemmavarande barn och tjenstefolk under de femton lörsta Iribels-åren; f) innevånare i Särna socken med Idre kapell af Osterdalarne samt allmogen i Lappmarken." § 2.
"Angående handlandes, fabriks- eller annan näringsidkares äfvensom husbondes ansvarighet för mantalspenningar af de i deras tjenst eller arbete anställde persöner, jemte dessas hustrur och barit, samt af landtbönder och torpare, gäller hvad derom i fråga om be vi 11 ri i ngsu tskylder är stadgadt." § 3.
"Afkortning å mantalspenningar må' ega rum endast a) för den, som aflider före den l
Maj det år, för hvilket afgift eli blifvit honom påförd; och b) för fattigdom.” § 4.
"Med debitering, uppbörd och redovisning af manlalspenningarne förhåljes efter uppbörds förfa t In ingarné." 24 Expeditions-Utskottets Förslog till underd.
Skrifvelse, N:o 13.
Hvad sålunda och i öfrigt uti denna fråga förekommit hafva Rikets Ständer tagit i noggrann! öfvervägande och dervid, lika med Kammar-rätten, funnit mantalspenningarne, såsom varande en kapitationsafgift, böra af hvar och en medborgare, ulan afseende å större eller mindre förmögenhet, illgöras såsom en gärd lill Slaten för det skydd, han åtnjuter.
På det ändamålet med skallen alltså icke måtte förfelas, är af nöden, alt den bestämmes lill elt sådant belopp, alt densamma må utan allt för stor uppoffring kunna af en hvar erläggas; hvaraf åter är en följd, alt endast verklig oförmåga hör berättiga lill befrielse från skattens erläggande.
Så har ock, enligt E. K. Maj:ts nådiga Proposition, uteslutits åtskilliga klasser, sorn tillförene af en eller annan orsak åtnjutit befrielse från eller lindring i skattens utgörande; hvarjemte mantalspenningarno föreslagits alt utgå med lika belopp uti Rikets samtliga provinser, till hvilken åtgärd, som redan vid 1823 års riksdag varit ifrågaställd och då af Kongl. Maj :ts Befallningshafvande i de flesta län förordad, tillräcklig anledning, enligt Rikets Ständers tanke, förefinnes deruti, att den på orternas särskilda beskaffenhet och olika kultur samt innebyggarnes af omständigheterna beroende ställning, som påkallat en derefter lämpad lindring, numera lill största delen upphört.
Men ehuru således icke boningsorten ensamt må berättiga lill nedsättning i mantalspenningarnes belopp, synes dock en annan åtskilnad deruti böra ega rum.
Då elt betydande antal af de sålunda skallskyldige skulle komma alt utgöras af personer, hvilka, ulan kapital, allenast af sin besparade arbetsförtjenst lemnade ifrågavarande skattebidrag; då ersättningen för lernnadt arbete är betydligt större för ilén manliga än för den qvinliga arbetaren eller tjenaren, samt dessutom flera förmåner lill beredande af utkomst, genom lättare tillfälle tili undervisning, genom rättigheten alt erhålla Ijenslebelätlningar och utöfva yrken tillagts mannen framför qvinnan, har del synts Rikets Sländer billigt alt skilnad göres emellan afgiflen för man och qvinna, i likhet med hvad iakttagits i afseende å flera andra personela skaller.
Af sådan anledning hafva Rikets Ständer, med bestämmande af mantalspenningarne, på sätt E. K.
Majit behagat föreslå, till 40 öre för man, — ett belopp hvarmed de i rikets flesta provinser för närvarande utgöras, — ansell afgiflen för qvinna böra nedsättas lill hälften eller 20 öre Runt.
Ehuru, enligt hvad ofvan blifvit anfördl, endast den fattige borde från mantalspenningarne, såsom utgörande en koppskatt, njuta befrielse, samt således allenast denna kategori uppföras såsom undantagen från nämnda skattebörda, visar dock erfarenheten behofvet af närmare bestämmelser i della hänseende.
Fördenskull och då, enligt hvad kändt är, den värlvade gemenskapen vid arméen och Hollan, ehuru ingalunda i saknad af tillfällig arbetsförtjenst, i vanligaste läll deraf icke besparade något, utan tvärtom oflast icke sjelfva ega de oumbärligaste lifsförnödenheler, loide någon skatt af detta manskap icke kunna påräknas, liksom, lill följd af det egendomliga beskattningssället i den egentliga Lappmarken, hvarest mantalsskrifning icke eger rum, dylik skatt ej eller lärer kunna derstädes utgå.
Dessutom hafva, enligt E. K. Majlis nådiga Proposition, personer tillhörande åtskilliga, visserligen oflast mindre bemedlade, men dock icke ovilkorligen till skattens utgörande oförmögne samhällskalegorier, bibehållits vid sin hittills åtnjutna frihet från mantalspenningar; hvarvid Rikets Ständer likväl ansett sig böra erinra följande:
I afseende å krigsmanskapet gjordes väl tidigt undanlag, men dä emot dess bibehållande vid denna förmån förekommer: att gemenskapen vid arméens och flottans iode/to regementen och korpser genom de vilkor, enligt hvilka de besitta ofta ganska betydliga jordtorp samt, lill följd af dem i öfrigt tillagda fördelar, i de flesta landsorter äro i en ställning, vida bättre än flertalet af den arbetande klassen; alt det bör vara Expedilions-Ftskottets Förslag lill underd.
Skrifvelse, N:o 73. 25 vara likgiltigt, på hvari sätt, vare sig i Statens tjenst eller annorledes, utväg berndes lill skattens erläggande; samt slutligen alt, då den indelle soldaten tillförene för hustru och husfolk utan veterlig svårighet erlagt mantalspenningar, bördan att för egen person utgöra desamma, helst om algi flen för qvinna nedsättes till allenast 20 öre, icke kan blifva i någon män kännbar.
Stockholms stads mililärkompani, så är detsamma att betrakta såsom varande uti berörda samhälles enskilda tjenst, i hvilken egenskap det jemväl dagligen användes; hvadan anspråk pä befrielse frän mantalspenningar lika litet bör för militärkompaniet ifrågakomma, som för andra kommuners eller enskildes tjenare.
Hvad angår de under mom. b af förslaget uppräknade klasser, har Kammar-rätten såsom skal till manlalspenningarnes eftergift lör dem anfört, alt personerne tillhörande nämnde klasser, såsom stående på gränsen (ill verklig fattigdom, i allmänhet icke kunna utan svårighet försörja sig och de sina då de ega flera barn.
För Rikets
Ständer synas allenast den ekonomiska ställningen, icke antalet barn, böra utgöra grund för eftergift af skatt; och då dessutom de i momentet uppräknade yrkeskategorier icke lära kunna lill begreppet tydligen bestämmas, öfver hvilket förhållande, såsom ledande till godtycklighet i författningarnas tillämpning, klagan ofta försports, samt ytterligare svårighet möter ali i del särskilda fallet afgöra, lill hvilken klass personen rätteligen bör hänföras, hafva Rikets Ständer ansett momentet böra ur författningen uteslutas.
Vidkommande krouonybyggarne, hafva Rikets Ständer, enligt den förut uttalade åsigt, alt endast fattigdom bör utgöra grund för befrielse, icke funnit lämpligt att utsträcka deras frihet från skall för jordfaslighelen till eftergift äfven af de pcrsonela skatterna; och då slutligen, på sätt ofvan blifvit antydl, Rikets Ständer anse bostadsorten ensamt icke böra innefatta någon giltig grund till frikallelse från skatt, förefinnes icke eller någon anledning alt bibehålla innevänarne i Särna och Idre församlingar vid deras enligt häfd hittills åtnjutna befrielse frän mantalspenningar.
På grund af hvad sålunda blifvit anfördi, hafva Rikets Ständer för sin del be slutat en författning örn mania Ispennin g arnes utgörande, af följande innehåll: § I Mantalspenningar utgöras med 40 öre för man och 20 öre för qvinna af hvar och en, som uppnått 18 års ålder; dock undantagas härifrån: a) de, som åtnjuta fattigunderstöd, äfvensom de, hvilka, enligt vederbörande kommunalslyrelses intyg, böra för fattigdom eller sjuklighet från denna afgilt befrias; b) gemenskapen vid Arméens och Flottans värfvade regementen och korpser; och c) den egentliga Lapp-allmogen, äfvensom, intill dess allmän författning om mantals- och skattskrifning inom rikets Lappmarker kan varda utfärdad, öfriga innebyggare derstädes. § 2- Angående handlandes, fabriks- och annan näringsidkares äfvensom husbondes ansvarighet för mantalspenningar af de i deras tjenst eller arbete anställde personer, jemte deras hustrur och barn, samt af landlbonde!' och torpare, gäller hvad derom i fråga om bevillningsutskylder är stadgadt.
Bih. lil! B. St.
Fröt. 1862 1863. 10 Sami.
I Afd. i Haji. 4 26 Expedilions-Utskottets Förslag till anderd.
Skrifvelse, N:o 74. § 3.
Afkortning å mantalspenningar må ega rum endast: a) för den som aflider före den 1 Maj det år, för hvilket afgiften blifvit honom påförd ; och b) för fattigdom. § 4.
Med debitering, uppbörd och redovisning af mantalspenningarne förhålles enligt Uppbördsförfaltningarne.
H:o 74.
Presle-Ståndet den 11 — — Borgare-Slåndet den 11 — — Bonde-Ståndet den 11 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, i anledning af Kongl. May.ts nådiga Proposition, angående försäljning till skatte af Ljusne stora kronolaxjiske i Gefleborgs lån.
(Stats-Utskottets Utlåtande N:o 64.) S. A. K.
Enligt hvad E. K. Maj:t uti nådig Proposition af den 31 Oktober sistlidet år lillkännagilvit, har, uti en till E. K.
Majit ingifven ansökning, Grosshandlanden W. H. Kempe, å egna och öfrige Woxna Bruksegares vägnar, i underdånighet anhållit, att, — enär ett af de till Ljusne stora Kronolaxfiske, i Söderala socken och Helsinglands södra fögderi af Gefleborgs län, hörande laxkar, benämndt Öfre Sjöfiskan, i anseende till sin belägenhet vore hinderligt för flottningen i elfven och menligt för det nämnde bruksegare tillhöriga Ljusne sågverk i så målto, alt det förhindrade vattnets fria inlopp till en kanal, som ledde vattnet till sågen, — E. K.
Majit måtte i nåder medgifva Expeditions-Utskottets Förslag till underd.
Skrifvelse, N:o 74. 27 sökanderne alt emot den köpeskilling, som i laga ordning kunde varda bestämd, få inköpa eller till skatte lösa omlörmälda laxkar, hvilket skulle utgöra endast en obetydlig del af fisket.
Öfver denna underdåniga ansökning hade, till följd af erhållen nådig remiss, E. K.
Majits och Rikets Kammar-kollegium infordrat yttranden från såväl E. K. Maj:ts Befallningshafvande i Gefleborgs län, som Kronofogden och Häradsskrifvaren i orten, samt, på grund af hvad derutaf inhemtats, och enär genom frånskiljande af Öfre Sjöfiskan, den återstående delen af ofvannämnda, pä arrende upplåtna kronofiske, skulle blifva af så föga värde, att vid en kommande arrendeauktion antingen något anbud derå icke skulle kunna erhållas eller ock anbuden blifva så obetydliga, alt de icke motsvarade den derför påräkneliga inkomst, hvarförutan gillig grund för uppskattning af Sjöfiskan i förhållande till det öfriga fisket helt och hållet saknades, ansett sig böra afstyrka nådigt bifall till ansökningen.
Sedan sökanderne uti häröfver afgifna påminnelser, jemte fortsatt anhållan om nådigt bifall till deras ofvanberörda ansökning, erbjudit sig, att, för den händelse E. K. Maj:t på de i Kollegii utlåtande anförda skäl, skulle anse ofvannämnda fiskekar icke böra från Ljusne kronolaxfiske afsöndras, i dess helhet inlösa sagda fiske; samt
Kammar-kollegium i anledning häraf afgifvit förnyadt underdånigt utlåtande af den 5 Februari 1861, har E. K.
Majit, vid pröfning af delta ärende, i likhet med Kammarkollegium, funnit försäljning af en del utaf ofvannämnda fiske ej vara med Kronans fördel förenlig samt ansett, det
Kronan ej heller borde afhända sig hela fisket annorledes, än genom skatteförsäljning, hvarvid, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med hvad förut i likartadt fall egt rum, årliga räntan borde motsvara medelvärdet af det arrende, som under de tre sista arrendeperioderna, eller från och med år 1845 till och med år 1863, blifvit för hvarje år betingadt, samt skatteköpeskillingen bestämmas lill ett belopp, svarande mot tio års ränta efter Kronovärdi; och har, efter det sökanderne uti infordradt yttrande förklarat sig villige alt på ofvannämnda grunder skatteköpa fisket, hvarigenom årliga räntan komme att utgöra 885 R:dr 36 öre samt köpeskillingen att uppgå till 1,059 R:dr 44 öre, jemte sex procent af sistnämnda summa såsom afgift lill Wadstena krigsmanshus, E. K. Majit i nåder föreslagit Rikets Ständer att för deras del medgifva, det försäljningen må på förenämnda vilkor försiggå.
Rikets Ständer hafva tagit denna nådiga framställning i behörigt öfvervägande; och ehuru, enligt hvad handlingarne utvisa, arrendet för Ljusne kronolaxfiske, som för åren 1822—1827 utgjort 27| tunnor, för åren 1828—1837 24j tunnor och för 1838—1843 27j- tunnor salt lax, sedermera, eller samtidigt med Ljusne sågverks anläggning, alltjemt nedgått, så att detsamma för innevarande utarrenderingsperiod uppgår till allenast 500 R:dr R:mt årligen, och nämnda förhållande sålunda synes ådagalägga, att det skulle vara med Statens verkliga fördel öfverensstämmande, alt berörda fiske blefve till skatte försåldt innan det genom ökad timmerflottning å elfven kan varda ytterligare försämradt, hafva likväl Rikets
Ständer ansett sig icke kunna biträda den nådiga framställningen af följande skäl.
Genom Kongl. Brefvet den 22 Mars 1850, angående dispositionen af kronofiskena i riket, är stadgadt, bland annat, att de mindre fisken, som i samma nådiga Bref afses, skola, sedan ränta efter vissa grunder blifvit dem åsatt, på auktion lörsäljas till den högstbjudande, hvarvid för de fisken, som äro belägna vid särskilda hemmans eller byalags stränder, i förra fallet hemmansinnebafvarne och i det sednare byalagen ega optionsrätt till deras inlösande för hvad vid auktionen bjudes och finnes antagligt.
Denna strandegarne ovilkorligen medgifna rättighet vid skatteförsäljning af dylika mindre fisken, synes billigare och med ännu större skäl böra medgifvas strandegarne vid 28 Expeditions-Utskottets Förslag lill anderd.
Skrifvelse, N:o 75. försäljning af de förmånligare fiskena.
Såsom skäl lill afvikande i förevarande fall från berörda försliljningsmelhod, bar Kammar-kollegium anfört, det sågverksegarnes ansökning afsåge deras berättigande lill skatteköp af fisket i det uppgifna ändamålet ali bereda en friare timmerflottning å Ljusne eif, men så vidt af den nådiga Propositionen inhemtas, finnas icke några vilkor i berörda hänseende sågverksegarne förelagda, hvarföre anledning är att befara det större hinder och olägenheter derutinnan lätteligen kunna för allmänheten uppstå, sedan fisket från Staten öfvergåtl till enskilde.
Enligt hvad åberopade Kongl. Bref vidare förmår, skola, i händelse berörda optionsrätt begagnas, fiskena derefter förenas med vederbörande hemman eller byar och ifrån jordeböckerna afföras emot det att belöpande ränta, under särskild titel, tillägges hemmanens eller hjärnes räntor.
Afven denna för Staten högst väsendlliga fördel har uti den nådiga Propositionen ej beräknats, ehuru med hänsyn ej mindre till räntans jemförelsevis höga belopp, än alven till fiskets föränderliga värde, det bort vara angeläget, att räntan lästats vid något hemman eller annan stadigvarande faslighet, som utgjort säkerhet för dess utgående för all framtid.
På grund af hvad nu blifvit anfördt, samt då dessutom den bestämda köpeskillingen svnes vara alltför ringa, hafva Rikets Ständer funnit sig icke böra bifalla förevarande nådiga framställning.
Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 11 April 1863.
TV1:o 75.
Upplåst och godkändi hos Ridd. och Adeln den 11 April 1863.
Preste-Slrindet den 11 — — Borgare-Ståndet den 11 — — Bonde-Ståndet den 11 — — Bilcets Ständers underdåniga Skrifvelse, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, angående er sättning*, anslag för upphörd dagsverksskyldig\:x till åtskilliga militieboställen.
(Slals-Ulskollets Utlåtande N:o 68.) S. A. K.
Uti en den 3 nästlidne Februari till Rikets Ständer a flå ten nådig Proposition har E. K. Maj.-t gifvit tillkänna, hurusom, — sedan, genom ett af E. K.
Majit den 11 Expeditions-Utskottets Förslöf] lill underd.
Skrifvelse, IV:o 15- 29 Oktober 1861 i nåder gilladt kontrakt, den årliga afgiften för upphörande af dagsverksskyldigheten till Årups Ryttmästareboställe för ^ mantal eller l hofveri af N:o 4 Wärmö i Billeberga socken, Rönnebergs härad och Malmöhus län, blifvit fastställd till 20 kappar fast mål, hälften råg och hälften korn, att, efter dåvarande indelningshafvaren af samma boställe, Ryttmästare!! J. G. Cösters frånträdande af bostället, utgå, och jemlikt Kongl. Brefvet den 8 September 1854 till Statsverket inbetalas, emot uppförande på stat af ett mot denna afgäld svarande anslag, att indelningshafvaren uti oindeld spanmål tillkomma — E. K. Maj:ls och Rikets Kammar-kollegium, uti underdånig skrifvelse den 8 Augusti sistlidet år, jemte anmälan att bemälde Ryttmästare den 14 förutgångne Mais afträdt nämnda boställe, anfört, alt, för verkställigheten af omförmälda kontrakt, det hinder inträffat, att, till följd af Kongl. Kungörelsen den 11 Maj 1855, angående sättet för utgörande af räntor och tionde, någon oindeld spanmål att till boställsinnehafvare!! anslå icke funnes att tillgå, hvarföre Kollegium ansåge att kontant ersättning i stället borde till honom anordnas att i Landtränteriel lyftas med ett belopp, som, elter det i markegångstaxa!) under Litt.
C. utförda, af Kollegium fastställda 10 års medelpris, motsvarade i råg 20 kappar fast mål, eller i nytt mål 3 kubikfot 9 kannor 37 kubiktum.
Häröfver bordt, bade E. K. Maj:ts och Rikets Statskontor erinrat om Rikets Ständers vid 1853 och 1854 års riksdag fattade, af Kongl. Maj:t, jemlikt nådiga Brefvet af den 8 September 1854, gillade beslut, angående upphörande af den åtskilliga hemman åliggande skyldighet att utgöra dagsverken in natura till kungsgårdar och andra kronolägenheter, hvarigenom blifvit stadgadt, bland annat, att, när hofveri- eller arbetsskyldigheten upphörde, den hemmanet åliggande, emot sagde skyldighet afkortade, indelta räntan komme att utgöras till vederbörande indelningshafvare, men den derutöfver bestämda ärliga afgälden att till Statsverket ingå, hvaremot på behöriga stater skulle uppföras ett mot nyssnämnde afgäld svarande anslag, som tillkomme boställshafvaren uti oindeld spanmål, hälften råg och hälften korn, om afgälden vore bestämd i spanmål, eller uti kontant, derest algälden blifvit i penningar fastställd; i öfverensstämmelse hvarmed Statskontoret i underdånighet hemställt, att, såsom ersättning till innehalvaren af Ryttmästareboställe!
Årup för den upphörda arbetsskyldigheten, måtte å Riksslalens 4:de Hufvudlitel och anslaget till Kavalleri- och Infanteriregementena uppföras ett belopp i jemnadt tal af 3 kubikfot 9 kannor oindeld spanmål, hälften råg och hälften korn, att efter faststäldt medelmarkegångspris i penningar årligen utgå.
Sedan, i sammanhang härmed, Statskontoret, uti särskild underdånig skrifvelse fästat E. K.
Maj:ls uppmärksamhet å behofvet af dylikt anslag för bestridande af enahanda slags ersättning till innehafvarne af åtskilliga andra, här nedan uppräknade boställen, vid hvilka utgörandet af dagsverken in natura, på grund af Kongl. Brefvet den 8 September 1854 upphört, och i sådant afseende tillika förmält att, efter inkomna reqvisitioner, de belöpande ersältningarne till dessa boslälishafvare, enligt föreskriften i nådiga Brefvet den 3 Februari 1860. blifvit af Statskontoret under förskotlstitel anordnade och dels sedermera vore af Rikets Ständer godlgjorda, dels framdeles komme att i sådant ändamål hos E. K. Maj:t i underdånighet anmälas, hade Statskontoret, för vinnande af enkelhet och reda härutinnan äfvensom på det att Rikets Ständers vid 1853 och 1854 års riksdag fattade och af Kongl. Maj:t genom merberörda nådiga Bref den 8 September 1854 gillade beslut måtte i afseende å de boställen, vid hvilka utgörandet af dagsverken in natura hittills upphört, befordras lill verkställighet, i underdånighet hemställt, all E. K. Maj:l täcktes aflåta nådig Proposition till Rikets Ständer om uppförande ä Riksstatens 4:de Hufvudlitel, under anslaget till Kavalleri- och In fanteri-regementena, jemväl af följande ersättningsbelopp, nemligen : 30 Expeditions-Utskottets Förslag till anderd.
Skrijvelse, N:o 75.
Oindeld spanmål K: dr öre.
\ råg och. i kora kubikfot — kannor, inom Skaraborgs län: till innehafvaren af bostället vid Westgöta regemente Lilla Bjurum, enligt Kongl. Brefvet den 8 September 1854 inom Malmöhus län: till innehafvaren af förste Majorsboställe! vid Skånska Hussar-regementet, Kungsgården Hjelmshult, enligt Kongl. Brefven den 8 Juli och den 25 September 1856 . inom Christianstads län: för Beckaskogs kungsgård, sorn, efter särskild öfverenskommelse med Lönings-direktionen vid Skånska Dragon-regementet, innehafves af H. M. Konungen, jemlikt Kongl. Brefvet den 2 Augusti 1855 till innehafvaren af andre Majorsboställe! vid Skånska Dragon-regementet, kungsgården Svabesholm, enligt samma Kongl. Bref till innehafvaren af Öfversteboställe! vid samma regemente, kungsgården Lillö, enligt Kongl. Brefvet den 10 Januari 1857 lill innehafvaren af Ofversteboslället vid Skånska Hussar-regementet, kungsgården Tommarp, enligt Kongl. Brefvet deu 17 Mars 1857 och till innehafvaren af Banmästarebostället vid samma regemente, kungsgården Sandby, enligt Kongl. Brefvet den 13 April 1858 952, 3; — hvarvid Statskontoret tillika föreslagit, att de här ofvan i spanmål utförda ersättningsbeloppen mätte bestämmas att utgå i penningar efter årligt medelmarkegångspris, likväl med bibehållande af den n. v. innehafvaren af Lillö kungsgård genom förberörda nådiga Bref den 10 Januari 1857 tillförsäkrade rättighet att utbekomma sitt spanmålsanslag från Kronans magasin i Christianstad, när tillgången sådant medgåfve.
Med anledning af hvad sålunda anmäldt och hemstäldt blifvit, har E. K. Maj:t, jemte tillkännagifvande att ersättningsanslaget till innehafvaren af ryttmästareboställe!