Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Majit, efter en i nåder anbefalld undersökning om nu varande förhållande vid utgörande af den allmänna bevillningen, måtte till nästkommande riksmöte aflemna förslag till ett på rättvisa grundadt erläggande af skatt för all slags inkomst m. m., som dermed kunde ega sammanhang, i anledning hvaraf Utskotts-afdelningen tillstyrkte, att en underdånig skrifvelse skulle till Kongl. Majit aflåtas.
Detta, efter reservantens förmenande, ett ibland nuvarande riksmötes vackraste resultat, inhemtas af följande utdrag af Utskotts-afdelningens protokoll, hvilket är af så stor vigt, och så i enlighet med verkliga förhållandet, att det på sätt, som nu ske kan, synes böra befordras till en allmännare kännedom inom de Högloft.
Riks-slånden: rEhuru Utskottet genom dess nu afgifna förslag till Allmänna Bevillningens fördelning, visserligen anser sig hafva i allmänhet uppstält så rättvisa stadganden bilt. till R.
St. brot. 1850 $ iS5i. 5 Sami. i Afd. 3 Haft. 2 10 Bevillnings-Vlskotlets Betänkande, N:o 4. i berörde hänseende, som, under hufvudsakligt vidblifvande af nu gällande grunder, kunna åstadkommas, har Utskottet likväl ej kunnat förneka, att de förändringar, industrien i alla riktningar, på sednare tider undergått, oell de flera till beskaffenheten vidt skiljda näringsfång, som derigenom sig utvecklat, m. fl. omständigheter, förorsakat så väsendtliga rubbningar i de förhållanden, hvarunder nuvarande beskattningsgrundcr uppkommit, att jemnkning i dessa grunder torde af rättvisa och billighet i vissa fall påkallas; i följd hvaraf, och då Utskottet, med afseende å den begränsning i tid och tillfälle till detaljundersökningar, som behofvet af Riksdagens ej alltför aflägsna afslutande föreskrifver, funnit sig äfvensom Rikets Ständer urslåndsatte att åstadkomma nog fullständiga utredningar för bedömmande af den jemnkning i beskattningen eller rubbning af grunderna, som af ofvan antydda förhållanden, kan påkallas, Utskottet, med anledning af ofvanberörde motioner, ansett sig böra, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med hvad deri blifvit föreslaget, tillstyrka Rikets Ständer: att hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det Kongl. Maj:t måtte täckas antingen genom en för sådant ändamål nedsatt kommitté, eller på sätt eljest kan finnas lämpligt, låta utarbeta och vid nästkommande riksdag, Rikets Ständer förelägga ett efter närvarande förhållanden lämpadt förslag till bevillning af all slags inkomst, såväl utaf fast egendom som rörelse- och penuinge-förmögenhet, med de föreskrifter i afseende på verkställigheten, som kunna finnas för ändamålet tjenliga.*
Men då, såsom ofvan har blifvit uppgifvet, det Höglofl.
Utskottets plenum förberörde dag icke godkände detta afdelningens förslag, stadnade detsamma uti ett alldeles motsatt beslut, “att ifrågavarande motioner ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda,“ emedan Utskottet ansåg sig tvertom hafva uppställt rättvisa stadg anden för utgörande af den allmänna beviliningen, och förmenade det icke vara tued Rikets Ständers rätt att sig sjelfva beskatta förenligt, ali hos Kongl. Maj:t göra framställning i den rigtning motionärerne föreslagit.
Sin med detta pluralitetens beslut stridiga åsigt, hvaruti sju högt värderade ledamöter af Utskottet instämde, är reservanten skyldig att uttala såväl af redan Bevillning.?-Utskotlels Betänkande, A: o 4. 11 anförda anledningar, som af dem, hvilka här nedan skola antydas.
Rikets Ständers rätt att sig sjelfva beskatta kan ej på ringaste sätt blifva förnärmad derigenom att Kongl. Majit, eller den verkställande makten, låter i nåder bereda de upplysningar och meddelar de förslag, som böra sätta Ständerna uti tillfälle att med fullkomligaste rättvisa utöfva sin sjelfbeskattniugsrätt.
Ungefärligen likartade underdåniga skrifvelser hafva ofta förr blifvit afgifna, och ibland dem har just uti dessa dagar en af de Höglofl. lliks-stånden blifvit beslutad, med afseende på införande af ett medel-porto, som äfvenledes utgör ett bevillningsmål.
Det var, efter reservantens förmenande, icke ömheten om den ingalunda hotade sjelfbeskattningsrätten, som föranledde beslutet: man studsade tillbaka för minsta antydande af orättvisa i b esk altningsväff, hvilken utan ali gensägelse eger rum, och för vidtagande af den enda ändamålsenliga åtgärden till dess afhjelpande.
Hvad städerna vidkommer, är det ej för första gången uti reservantens motion uppgifvet, att mindre väl lottade handlande och näringsidkare af den Allmänna Bevillningen samt andra efter densamma utgående skatter bära en alltför tung börda emot dem, som drifva den större handeln och rörelsen.
Förhållandet har varit lika länge som allmänt erkändt.
Men att i detta afseende åstadkomma rättvisa, är också en af de svåraste frågor.
De för detta ändamål nu föreslagna förändringar uti §§ 81, 87, 88, 89, 119 m. fl. synas lofva mera än de verkligen innebära. § 108.
Vida mera lätt och rättvist kan inkomsten af den fasta förmögenheten bedömas.
Men den i allmänhet säkraste mätaren deraf eller inköpspriset lära Rikets Ständer nu mera ej vilja finna uti sin Bevillnings-förordning.
I afseende på fastighet inom städerna hade afdelningen föreslagit, att inköpspriset skulle uti § 108 införas för att tjena till ledning vid uppskattning af hus, åbyggnader och tomter; men den 24 Mars, då stridiga vindar egentligen begynte blåsa uti Bevillnings-utskottet, blef ordet utan närmare ransakning utdömdt, ehuru reservanten anmälde, att inom hufvudstaden, hvarest inköpspriset, så vida det öfverstiger brandförsäkringsvärdet, allmännast är egendomens taxeringsgrund, kännedomen om detta domslut borde blifva välkommen, och föranleda dertill, att skatten för stadens fastigheter, nu utgörande 12 Bevillnings-Ulskottets Betänkande, N:o 4. inemot 80,000 r:dr, skulle inom få år sjunka ned till halfva beloppet, hvilket ock vore billigt, då hufvudstadeu icke borde för hus m. m. skatta i större proportion än rikets öfriga städer.
Emellertid bör reservanten tillkännagifva, att han lika litet som sju andra högt värderade ledamöter af Utskottet icke har gillat detta sednare beslut af pluraliteten. § 68.
Beträffande åter fastighet på landet har ej en gång afdelningen velat vid § 68 m. fl. höra talas om inköpspriset, ehuru reservanten i sin motion hade i allmänhet föreslagit uppskattningsvärdet till 10 procent derunder, jemte en modererad afgift för fastighet af till och med 2,000 riksdalers värde.
Således skulle Rikets Högloflige
Ständer under flera än 20 års tid åtminstone ifrån riksdagen år 1812 icke hafva uppställt rättvisa stadganden i afseende på den Allmänna Bevillningens utgörande, emedan uti hvarje
Bevillnings-förordning och ännu uti förordningarne af den 21 Februari 1830 samt af den 14 Maj 1835 köpeskillingen, köpesumman, de i orten gångbara pris skulle vid taxering af fastighet på landet tjena till vägledning och jemförelse vid värdets bestämmande.
Uti Bevillnings-stadgan af år 1812 antogs inköpspriset till rättelse, af år 1815, till föreskrift, af 1818, till grund, af 1823 m. fl., till vägledning-, men de, som efter år 1835 föreskrifva, och pluraliteten af dem, som uti nuvarande Bevillnings-utskott uppgjort, förslag till Bevillnings-förordning, hafva ej i afseende på uppskattning af fastighet på landet ens velat veta af inköpspriset, ehuru det i allmänhet otvifvelaktig! måste anses bestämma det relativa värde, en egendom har, sedan, för onera m. m., ett motsvarande kapital har för det ahsoluta blifvit vid inköpet bestämdt såsom ej uti inköpspriset beräknadt.
Att försäljningspriserna borde vid taxering af fastighet tjena till ledning, hafva kommitterade uti underdånigt
Betänkande angående förenklande af beskattningsväsendet m. -m., s. 152, anmärkt, och detta jnst i anledning af en Rikets Ständers underdåniga framställning derom, uti förslag till vissa grunder för egendomars uppskattning måtte uppgöras
Man kan derföre med skäl fråga, om föregående Högloflige
Ständer till och med vid riksdagen 1834 och 1835 samt Utskotts-afdelningen vid detta riksmöte, som har tillstyrkt förstberörde underdåniga skrifvelse i ämnet, eller Rikets Ständer efter förstnämnde år samt plenum uti Bevillnings-utskottet vid nuvarande riksmöt e hafva uppställt rättvisa stadganden i afseende på den Allmänna Bevillningens fördelning.
Nevillnings-Vtskotlets Betänkande, No 4. 13
Den sä kallade minimi-tari/fen.
Denna tariff, som nästan ifrån sitt första inträde i Svensk
Bevillnines-förordning har vid hvarje riksdag varit föremål för väl grundade anmärkningar, och ännu bibehålles uti samma skick som den fastställdes af Rikets Ständer år 1823, då den likväl betydligt nedsattes just vid en tid, då landets jord började till följe af allmänt företagne och ännu fortgående odlingar vinna ett i betydlig mån ökadt värde, ansågs under öfverläggningarna så väl inom Utskottets tredje afdelning som inom dess plenum med allmänt ogillande, emedan den inom åtskilliga län behandlades såsom en maximi-tarifi och föranledde uppenbar orättvisa uti jordvärdets uppskattning inom olika landsorter m. m.
Det oaktadt gaf reservanten vid en förutgående öfverläggning i anledning af §§ 50, 72, 112 uti Bevillnings-förordningen sin röst för bibehållande af en minimi-tariff, emedan han tryggade sig vid hoppet om gillande af den uti afdelningen föreslagna underdåniga skrifvelsen, hvarigenom dödsdomen öfver samma tariff afkunnades, och emedan han, i afvaktan af en behöflig och förväntad skattereform, icke ville lemna fastighets-taxeringen alldeles redlös.
Han fann sig gäckad vid denna votering såsom det ofta sker, då det voteras öfver en fråga, som ej uti hvarje sin detalj är utredd och bestämd.
Sedan det Höglofliga Utskottets plenum den 28 Mais hade förkastat förslaget till den underdåniga skrifvelsen, och man skulle bestämma minimi-tariffens beskaffenhet, trädde, besynnerligt nog, flera af dem, som kraftigast hade motarbetat samma skrifvelse rörande bevillningsväsendet i allmänhet med serdeles ifver ensidigt upp emot tariffen, hvars olämplighet tydligen ådagalades; men enär de olika åsigterna om utvägar till rättelse, hvaribland framställdes äfven den af herr friherre Palmstjerna, C. O., vid föregående riksmöte yrkade och uti Bevillnings-utskottets Utlåtande N:o 25 förekommande, rörande just en underdånig skrifvelse i ämnet, icke ville låta sammanjemka sig, och då vid anställd votering äfven denna skrifvelse afslogs med 24 Nej mot 14 Ja, var, till serdeles belåtenhet för dem, som älska ett ojemnt och obilligt beskattningssätt, minimi-tariffen uti sitt nuvarande skick räddad.
Huru mycket den är förtjent af denna räddning har reservanten tillåtit sig framställa inför Högloflige Bevillnings-utskottets plenum genom en lubell, utvisande så väl värdet af Svenska jorden, med afseende på minimi tariffen (således upptagande endast hemman, som innehafvas under egande- och åbo-rätt eller med lifstidsstädja, och följaktligen icke boställen, qvar - 14 Bevillnings-Utskottets Betänkande, N:o 4. nar, fisken m. m.) som ock dess uppskatlningsvärde enligt sednaste Femårs-berättelser; och ådagaläggande otjenligheten af samma tariff jemte nödvändigheten af annan nppska/tningsgrund till beredande af nedsatt mille-afgift.
Då reservanten förmenar, att samma tabell skall lemna åtskilliga icke alldeles ovigliga upplysningar, huru det förhåller sig med uppskattningen af fäderneslandets välsignelsevärda, ehuru missaktade, jord, så anser han sig böra genom fästande af samma tabell vid sin vördsamma reservation låta den träda inför de Högloflige Ståndens dombord.
Siffrorna, för hvilkas riktighet reservanten vill ansvara, tala sjelfva.
Kommentarier äro öfverflödiga.
Här skall blott tilläggas, hvad som genast faller i ögonen, att uti åtskillige län, af lätt insedda orsaker, taxeringsvärdet obetydligt öfverstiger minimivärdet, och alt äfvenledes, uti åtskillige jord af sämsta natur uppskattas vida högre än den af bästa, samt att således den mindre väl lottade Svenska jordbrukaren, likasom näringsidkaren och köpmannen med obetydlig rörelse, i allmänhet drager proportionsvis högre skatt än den mera väl lottade.
Reservanten tillåter sig slutligen den frågan om minimi-tariffen äfven är en rättvis grund för den allmänna be%dllningens fördelning? § 2 Reservanten har ansett sig böra först uppehålla sig vid Bevillnings-utskottets sista öfverläggningar, emedan de voro de mest omfattande; han vill sluta med framställning af sina vördsamma anmärkningar i afseende på några af dess föregående och ej lika vigtiga beslut.
Icke såsom vid föregående och äfven vid innevarande riksmöte andra motionärer, med stort skäl, hafva gjort, ansåg reservanten ledande till något ändamål, att yrka embets- och tjenstemäns befrielse ifrån bevillning för lön.
Han har blott önskat, att dessa måtte beskattas med billighet, och derför har han inför Utskottet framlagt en graderad skala i detta afseende, som härjemte följer, och som något skiljer sig så väl ifrån den äldre, af det Högloflige Utskottet bibehållna, som ifrån den af herr Aminoff, I.
F. till föregående Bevillnings-utskott framställda (Betänkandet, N:o 9).
Derjemte har han sökt vinna den rättvisa åt desse medborgareklasser, att, så snart skatten börjar utgå med fulla 3 procent af lönen, de måtte blifva förskonade ifrån afgift för det belopp, som staten och kommunen taga tillbaka af dem.
Den graderade skalan är af följande utseende: Bevillnwgi-Utskottett Betänkande, N:o 4. 15 Wlmbt ts- oeh VJenstemiins t»t. 0. lifner.
Lönebelopp.
Nu varandf viUning i »1 o « a c+ CL Föreslager villninj •“1 O O © D Cu 5.
B 2- tc VP 1 ■-1 03 — c: © 1 *-i 03 Löner, sorn öfverstiga 200 till och med 300 r:dr 2 2 3 2 2 T 33 53 300 „ » 400 55 3 % 3 3 T 33 55 400 „ 55 500 53 5 1 5 l 33 55 500 „ 53 600 53 7 n 7 n 33 33 600 55 709 55 10 n 10 n 53 33 700 „ 55 800 33 13 if 13 ii 53 55 800 „ 55 900 53 17 H 16 ly 33 35 Ö0Ö „ 55 1,009 55 21 2 IO 19 Vö 3? 55 1,000 „ 55 1,100 53 26 2-4- * 11 22 2 53 55 1,100 „ 53 1,200 53 32 2-2 3 25 2 1 5? 55 1,200 „ 55 1,300 55 — $% 29 2 * FT 55 33 1,300 „ 55 1,400 55 — 33 2 5 i T 55 55 1,400 * 53 1,500 53 — 37 2 7 35 55 1,500 (netto: 1350) 53 — 3X — 3j^ 0 S.
V. af netto, dock endast i r:ds o. skilbtal, sedan 10^, för skatten, blifvit af hela lönebeloppet afdragne. 16 Bevitlnings-Ulskottets Betänkande, N:o 4.
På denna reservantens framställning har Utskottets plenum godkänt afdelningens svar, att procentberäkningens framflyttning saknar grund, att tariffens förändring icke är af behofvet påkallad, och att afdrag icke tillätes någon för andra oundgungliga utgifter, såsom lefnadsbehoftens fyllande m. tn.
Hvad den första delen af svaret vidkommer, så borde ej kunna förnekas, att, för uppstegrade lefnadsbehof, 1,500 r:dr frön nu knappast motsvarar 1,200 r:dr den tid (1823), ifrån hvilken nuvarande skatte-tariff för lönen egentligen räknar sitt upphof, och att, ehuru 5 procent för handel, näring och rörelse samt för fastighet väl är bestämd, men, såsom förut är visadt, på långt när icke utgår, utan den förmånligare handeln och rörelsen samt den större och bättre jordegendomen vanligtvis ej bära mera än en fjerdedel af detta belopp, 3 procent af en lön, den vare huru stor som helst, är en proportionsvis allt för dryg skatt för en statens tjenare.
Hvad svarets andra del vidkommer, så frågas vördsammast, hvad slags grund den nu varande oregelbundna och, såsom det synes, på slump tillkomna, ofta förut ändrade skatte-tariffen eger, med sina språng af till och med 6 procent?
Det är hvarken en arithmetisk eller en geometrisk progression, af hvilken sannolikt den sednare skulle synas tjenligast inför den, som i afseende på embets- och tjenstemän hafva obegränsade anspråk, men starkt begränsad ömhet för deras nödtorftiga utkomst.
Reservanten vågar kalla den af honom föreslagna tariffen för en på billighet grundad graderad skala, så nära iakttagande en arithmetisk progression, som bibehållande af jemt riksdalerstal har kunnat medgifva.
I afseende på svarets tredje del vill den jemförelse synas reservanten något sökt, för att icke säga något hårdare, som
Utskottet har gjort emellan afdrag förlefnadsbehofven, till egen fördel och vällefnad, egna njutningar och nöjen, ja, utsväfningar oeh emellan afdrag för en skatt, som utgifves till befordrande af hela samhällets och den enskilda kommunens bästa.
Ehuru visserligen det allmännas bästa är ett af vilkoren för den enskilde medborgarens, så är förhållandet med denna jemförelse eller liknelse sådant, att den haltar ganska betydligt såsom hvarje liknelse.
För embets- och tjenstemän med löner till en del uti boställen eller sportler, af hvilka en eller annan har lika god böjelse som godt tillfälle att justera Bevillnings-förordningen genom boställets eller sportlernas lindriga taxering, ligger det föga vigt på reservantens föreslagna skattejemkning, emedan den anses alltför obetydlig.
Men emedan Bevillning*-Utskottets Betänkande, B:o 4. 17 emedan den är obetydlig, så hade den desfomera förtjent att vinna afseende, helst då den derjemte ej är oskälig; den är i afseende, på alla dem, som endast hafva bestämd penningelön, och, som ingenting kunna justera, ehuru mindre betydande, dock rättvis, och skulle bidraga att för mången annan minska anledningen till alltför knappa taxeringsuppgifter, hvilken förtjenst icke heller är utan allt värde.
Reservanten, som saknar parlamentarisk skicklighet, förstod ej att begära proposition serskildt på den graderade bevillnings-skalan, och serskildt på afdrag för skattebeloppet, i hvilket fall han möjligtvis hade vunnit i det förstnämnde hänseendet, som hade många röster för sig.
På framställda motioner vid föregående riksmöte i afseende på emlie! s- och tjenstemäns löner svarade Bevilluings-utskotlet, att nedsättning uti skattebeloppet för desamma, då för närvarande icke kunde ega rum, emedan stats-bristen icke ännu var känd.
De vid samma riksmöte beslutade skattebidragen hafva fyllt och öfverstigit statsbehofven.
Vördsammast kunde man nu tillåta sig fråga, när Rikets högloft Ständer skola komma att finna den behagliga tiden för ett närmare öfvervägande af detta ämne vara inne?
Att Utskottet vid uppställning af minimi-tariffen för borgerlig rörelse skulle bibehålla städernas nuvarande klassifikation, utan hvarje undantag, som synes hafva bort och grundlagseuligt kunnat ega rum i afseende på flere, hvilka befinna sig uti alltför låg klass, t. ex. Malmö, Jönköping, Wenersborg, Sundsvall, Eskilstuna, Lidköping, Ulricehamn m. fl., har reservanten efter sin ringa förmåga sökt förekomma och har ansett sig böra vördsammast fästa de Höglofl.
Ståndens uppmärksamhet på detta högst vigtiga förhållande. §§ 14, 27, 29.
Reservantens vördsamma förslag i afseende på nedsättning af bevillningen för arbetsklassen och dess vederlikar med 25 eller 20 procent vann inom Utskottet högst ringa bifall, och synes följaktligen icke hafva något större att hoppas, hvarföre reservanten endast har att i detta afseende här vördsammast anmäla sin ifrån Utskottet fortfarande skiljaktiga åsigt.
Brot. 1850 ? 1851. 5 Sami. 1 Afd. 3 Rafi. 3 18 Bevillnings-Utskottels Betänkande, A:o 4. § 37, 38.
I afseende på Utskottets beslut, att uti Bevillnings-förordningen bibehålla art.
III, som bestämmer årlig skatt för den Konungsliga rättigheten att belöna med karakters-fullmakt en förtjenst, för hvilken ej finnas andra medel såsom uppmuntran eller belöning, och hvilket beslut fattades med 24 röster mot 16, bör reservanten egentligen åberopa det som han uti sin vördsamma motion redan har anfört, helst Utskottet har behagat bemöta densamma med ungefärligen enahanda skäl, som användes vid införande af ifrågavarande beskattning uti Bevillnings-förordningen af år 1835, nemligen att karakters-fullmakter gifva företräden i allmänna lifvet och ålägga större förpligtelse emot det allmänna.
I följe af sådant svar är man berättigad till den frågan: hvarföre beskattas icke äfven andra mera i ögonen fallande utmärkelser för medborgerlig dygd och förtjenst, som reservantens motion uppräknar?
Då Statsverkets förmån af denna beskattning utgör en obetydlighet och ingalunda ersätter allt det besvär, som derutaf förorsakas alla vederbörande, så synes deuua inkomstkälla endast skola vittna om cn opposition, men som icke är af det storartade och aktningsbjudande slaget. §• 102.
Emot Utskottets beslut att icke föreslå arfvode åt taxerings-män, så snart taxerings-arbetet erfordrar flere än 3:ne och, såsom i hufvudstaden, 12 å 14 arbetsdagar under 6 å 7 veckors tid, bör vördsam reservation anmälas, helst arfvode af reservanten har blifvit yrkadt, endast för sessions-dagarne, hvilkas försummande nu medför betydliga böter.
Sådant arfvode skulle betydligt bidraga till lättnad vkl bildande af tjenlig taxerings-kommitté, till hvilken nu inom hufvudstaden mången ledamot måste inväljas, derföre att han, för ung, ännu ej har fått, och, för gammal, redan har lemnat andra göromål. § 145.
Till de af reservanten föreslagna föremål för befrielse från bevillning efter art.
II, hörde presternes så kallade Taxen, som, utgående till statsverket i penningar, spanmål, smör, m. m. vid ett och annat pastorat utgör ett rätt betydligt belopp, Beviltnings-Utskottets Betänkande, N:o 4. 19 och som, efter tillförlitlig uppgift, taxeras tillsammans med öfrige löneförmåner, utan att vid anförda besvär restitution har kunnat vinnas af påförd bevillning till följe af cn löneförminskning, som direkte kommer Stats-verket till godo.
Man afslog uti Utskottet den i detta afseende gjorda proposition, derföre att, såsom man uppgaf, ärendet ej var allmänt kändt.
Sedan rörande detsamma reservanten till de inom Utskottet lemnade upplysningar vidare kan lägga anvisning på den utredning deraf, som förekommer uti bilagan litt.
E. till kommitterades ofvan anförda underdåniga betänkande, hvarest ibland presternas utlagor utom taxen äfven upptaget den så kallade gärden, så torde Rikets högloft.
Ständer finna, att både gärden och taxen, utgörande 13,347 r:dr 31 sk. 4 rst., äro af den beskaffenhet, att befrielse från bevillning derföre rättvisligen bör ega rum, hvilken synes böra uti § 145 näst efter ordet prosle-lunnor antydas genom tillägget: och utlagor, nemligen gärden och taxen.
Emedan tidan, efter Utskotts-betänkandets justering, för uppsättande af denna vördsamma reservation varit nog knapp, har densamma icke kunnat blifva kommunicerad med åtskilige af det högloft.
Utskottets högtärade herrar ledamöter, som i afseende på en eller flere punkter med reservanten hafva instämt.
Han får derföre sakna äran af deras högtaktade namn på sin reservation, hvilken han det oaktadt vågar hoppas icke skola komma att af de högloft.
Stånden lemnäs utan ali uppmärksamhet.” 7:o af herr Halling:
„Som jag i flere delar skiljt mig från pluralitetens mening vid författandet af förslag till de allmänna grunder, hvarefter den serskilda bevillning, som Rikets Ständer utöfver Stats-verkets ordinarie inkomster samt Tull- och Postmedlen, Chartae Sigillatie-afgiften och Husbehofs-brännerimedlen sig åtaga, utgöras börj så föranlåtes jag i dessa omständigheter anmäla min reservation:
I öfverensstämmelse med af mig vid riksdagens början derom väckt motion, har jag inom Utskottet, fast förgäfves, sökt göra den satts gällande, att den uti 10 § pag. 9 af nu gällande Bevillnings-stadga intagna klassifikation af städernas handtverkare, med dem jemförliga manufakturister och andra förut icke uppräknade borgare, borde uteslutas.
Som bekant är, tillkom den på en tid, då, i sammanhang dermed, fanns det stadgande, att alla de uppräknade borde till något af de utsatte skattebeloppen hänföras.
Detta stadgande är genom föreskrift uti första perioden af 20 Benllnirnjs-Utskottets Betänkande, N:o 4. 11 § pag. 12 undanröjdt, och dea bibehållna klassindelningen leder numera någon gång blott till det missförstånd, som skulle i hvarje stad någon påföras bevillning i hvarje klass.
Enklare vöre, att uti denna 10 §, likasom uti 9 § skett för handlande, skeppsredare, egare af skeppsvarf och fabriker m. fl., blott utsätta en minimi-afgift.
Tvenne andra motionärer herrar Hjerta och Gustafsson hafva äfven fästat uppmärksamhet å behofvet af en nedsättning i minimi-afgiften för handtverkare i Stockholm, hvilket också under närvarande förhållanden synes hafva allt skäl med sig.
Jemte det jag således till någon del instämt härutinnan med bemälde motionärer, har jag ansett en jemförlig nedsättning böra ega rum för handtverkare i Götheborg och andra rikets städer.
Derför talar icke blott billighet, utan äfven rättvisa.
Man må nu vara aldrig så tillgifven den genom Kongl.