Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Denna ovisshet hade till följd att hemmanet vanskötes eller åtminstone icke med odlingar eller annorledes så förbättras, som ske kunde, derest 24 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Ulskottels Betänkande M 61. besittningsrätten vore säker för längre tid; hvarigenom både boställshafvaren och brukaren blifva lidande.
Motionären yrkade derföre vidtagande af sådana åtgärder, som kunde försäkra åboer å stomhemman om en tryggare besittning af dessa hemman.
Såsom skäl till den i Kongl. Maj:ts nådiga Proposition föreslagna lydelse af denna punkt har Departements-chefen anfört: att Rikets
Ständers i den underdåniga skrifvelsen gjorda hemställan det Presterakapet tillhörig jord, som icke kan i förening med bostads-boställe brukas, bör utarrenderas eftér samma grunder som de till Staten eller Boställs-direktioner indragna boställen ej torde vara i allo lämplig med hänseende till Presterskapets jord, hvilket visat sig vid behandlingen af frågan om utarrendering af Presterskapets i Skåne mensal-hemman.
Från den allmänna föreskriften borde jemväl undantagas de enkesuten, hvilka äro anslagna Presterskapet i Göteborgs stift, och hvilkas ändamål stundom skulle genom en utarrendering alldeles förfelas.
Den vigtigaste frågan gällde likväl sjelfva bostads-boställena.
I afseende å dessa hade Rikets Ständer yttrat sig finna att någon vidsträcktare utarrendering af Presterskapets boställen, än hvad beträffar sådana dertill anslagna hemman och lägenheter, hvilka icke lämpligen kunna i förening med boställena brukas, ej bör ega rum, enär för Presten, lika så väl som för hvarje annan å landet bosatt person, är af icke ringa vigt, att sjelf vara försedd med de jordbruksalster, som eljest mången endast med största svårighet eller till höga pris kunna till fyllandet af de dagliga lefnadsbehofven erhållas, jemte det att fortskaffningsmedel äro för honom behöfligare än för mången annan, och således icke må blifva beroende af närboendes beredvillighet eller af stegrade foderpris, hvarförutan skötandet af ett mindre landtbruk hvarken kunde vara oförenligt med eller särdeles (underligt för den andliga verksamheten.
Departements-chefen bar ansett de af Rikets
Ständer för bostads-boställenas bibehållande sålunda anförda skäl i allmänhet ega giltighet, men likväl anmärkt att sådane boställen verkligen finnas af den betydenhet, att deras ändamålsenliga skötsel icke alltid visat sig stå väl tillsammans med den för Presterskapet vida angelägnare andliga verksamheten, till hvars försummande i någon måtto en stor frestelse derföre varit för handen.
Dessa allt för stora boställen hade derjemte den olägenhet, att deras vederbörliga skötande erfordrade inventarier och förlagskapital till ej obetydligt belopp, tvingande Pastor att börja sin bana med skuldsättning, som, ju samvetsgrannare han vore, desto mera neddroge honom i ekonomiska bestyr, för hvilka han ursprungligen icke egt böjelse.
Det vore derföre icke heller alldeles sällsynt, att Pastorer se sig föranlåtne att utarrendera jordbruket vid sina boställen, men då detta ej kunde ske för längre tid, än deras innehafvande af tjensten, blefve arrendatorns besittning oviss, afgifterna derefter lämpade och jordbruket mer eller mindre försummadt.
Der sådane förhållanden egde Allmänna Besvärs- och Ekon.-Utskottets Betänkande M 61. 25 egde rum och der bostället vore sä stort, att från detsamma författningsenligt kunde afsöndras en lägenhet, tillräcklig att förse Pastor med bans behof af jordbruksalster, der ansåg derföre
Deparlements-chefen en dylik afsöndring böra få ske och återstoden af bostället under vanliga vilkor utarrenderas, åtminstone i alla de fall, då Domkapitlet, vid inträffande kyrkoherde-ledighet, derom uttryckte sin önskan och församlingen åtoge sig bestridandet af de med åtgärden förbundna kostnader.
På sätt Rikets Ständer torde inhemta, hafva de af
Departements-chefen sålunda anförda skäl mera afsett att rättfärdiga de af honom föreslagna åtgärder i samma riktning, sorn af flera motionärer och talare nu mera blifvit påyrkadt, än att visa hvarföre han ej ansett sig böra föreslå Kongl. Majit att, i fråga om boställenas utarrenderande, gå längre än hvad den Kongl. Skrifvelsen derom nu föreslår.
Det vill ock synas som hade Kongl. Majit så mycket hellre saknat anledning förutsätta att Rikets Ständer vid detta riksmöte skulle vilja besluta en sådan genomgripande förändring i dispositionen om 'presterskapets boställen, som Rikets Ständer förut, i åberopade underdåniga skrifvelsen af den 6 Juli 1857, meddelat ett sådant förklarande om hinder för vidsträcktare utarrendering af boställen, som det af Departements-chefen anförda, här ofvan omförmälda.
Utskottet har redan, vid behandlingen af 5:te punkten, yttrat sig anse de då för preste-boställenas utarrendering anförde skäl vara af svnerligt stor vigt; ett yttrande, hvilket Utskottet finner sig böra utsträcka jemväl till de skäl, hvilka blifvit i berörde riktning anförde af enskilde ståndsmedlemmar med hänseende till nu förevarande 6:te punkt.
Utskottet tvekar ej heller att här uttala den åsigt, att önskligt är det presterne blifva så litet som möjligt genom sättet för sin aflöning föranledda att egna sig åt jordbruket.
Men Utskottet kan tillika ej förbise de stora svårigheter, som möta för ett fullständigt genomförande af en så beskaffad förändring, bland hvilka svårigheter, förutom de i Rikets Ständers nyssberörda skrifvelse anmärkta, den under 5:te punkten redan omförmälda kostnad för ytterligare åbyggnader å preste-boställen så mycket mer förtjenar afseende, som äfven under nuvarande förhållanden röster ej saknats, hvilka klagat öfver den tunga församlingarne måste vidkännas för pastors-boställenas underhåll.
Då Utskottet således finner sig af mötande svårigheter och betänkligheter förhindradt föreslå någon allmän bestämmelse, hvarigenom skulle föreskrifvas, vare sig att preste-boställena borde till hela sin vidd utarrenderas, eller att sådan utarrendering borde ske af återstoden, sedan så mycket af jorden blifvit för Presten undantaget, som till ett mindre jordbruk erfordrades, åligger det Utskottet att tillse i hvad mån, utan förbiseende, af dessa lunder och betänkligheter, ett närmande till det önskade målet må kunna ernås.
Prof. 1859 & 1860. 8 Sami. 15 Haft. 4 26 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande As 61.
Det första momentet i 6:te punkten afser sådan jord, i fråga hvarom de anförda svårigheterne ej möta, men i punktens andra moment möter svårigheten af den kostnad, som med landtmäteri-förrättning och med nya byggnaders uppförande är förenad.
Såsom vilkor är här förutsatt att församlingen, på Domkapitlets yrkande, dertill samtycker och åtager sig bestridandet af de med ålgården förbundna kostnader.
Hvad nu beträffar den af Kongl. Majit gjorda förutsättningen af Domkapitlets yrkande på en sådan klyfning af prest-boställe, som den afsedda; så innebär Herr Selggrens yttrande vid remissen af Kongl.
Maj ts proposition en begäran om bestämmelse att, med de af Herr Selggren föreslagna vilkor i afseende å sättet för verkställigheten, innehafvaren af presterligl boställe skulle hafva rätt att påyrka en sådan klyfning, hvilken dessutom borde, genom vederbörande myndigheters försorg, vid inträffande ledighet försiggå.
Likaledes hafva, vid öfverläggningen inom Utskottet, röster höjt sig, påyrkande att så väl församlingen som boställsbafvaren skulle ega rätt att om denna klyfning väcka fråga.
Utskottet tror likväl denna förutsättning af Domkapitlets yrkande ingalunda böra så uppfattas, som om vare sig boställshafvaren eller församlingen derigenom vore beröfvad rättigheten att väcka fråga om prestboställenas klyfning, om ock härigenom dem lemnäs den anvisning att Domkapitlet är den myndighet, till hvilken de ega att sin önskan härutinnan anmäla; utan lärer Kongl.
Maj;ts nådiga mening härmed otvifvelaktigt vara den, att förbehålla Domkapitlet den rättigheten, att, när detsamma finner skötseln af ett större boställe verka menligt på själavården inom någon församling, då påyrka boställets klyfning och derom höra församlingen, fastän någon sådan fråga hvarken af församlingen eller af boställshafvaren blifvit väckt.
Denna uppfattning af ordalagen i 6:te punkten måste så mycket hellre vara riktig, som det svårligen låter sig tänka att, derest församlingen förklarat sig villig att uppfylla det för klyfningen bestämda vilkor af kostnadernas bestridande, Domkapitlet, på församlingens eller Prestens yrkande att boställets klyfning, såsom för själavården gagnelig, jemväl måtte försiggå, skulle vilja eller kunna undandraga sig att i ett sådant yrkande instämma.
Någon förändring i denna syftning af de i punkten begagnade ordalag ärer således vara utan ändamål.
Hvad åter angår sättet för kostnadernas bestridande, och de svårigheter, som utur denna synpunkt ofta lära komma att från församlingarnes sida framte sig; så skulle visserligen motståndet från församlingarne helt och hållet eller till någon del undanrödjas, genom bifall till Matts Pehrssons under 5:te punkten omförmälda yrkande, det Pastorerne skulle sjelfve ansvara för underhållet och nybyggnaden af deras boställen, eller till Herr Selggrens förslag att kostnaden för afsöndringen, efter den delningsgrund, om för orternas olika beskaffenhet kunde vara lämplig, borde bestridas gemensam1, af löntagaren och församlingen.
Men då meningen med nu Allmänna Besvärs- och Ekonomi-LJlskottcts Betänkande M 61. ifrågavarande reglering blott är att närmare bestämma presterskapets iöne-inkomster och förekomma de olägenheter, som genom nuvarande sätt för uppbörd deraf ega rum; samt Pastorerne förut äro berättigade att få sina boställen bebygde och underhåline af församlingarne, hvadan en fullständig eller delvis bestämmelse om motsatsen skulle på ett högst kännbart sätt inverka till förminskning af presterskapets inkomster och förnärma dess rätt; torde ej heller dessa förslag kunna bifallas.
Propositionen ej föreslår någon viss tid, för hvilken kontraktet bör slutas angående de boställen, som, enligt nu uppgifna grunder, blifva till utarrendering förfallne, utan ansett de närmare bestämmelserne härutinnan böra i särskild författning meddelas, har Utskottet så mycket mindre trott sig böra, med anledning af enskilde representanters förslag om arrendetidens bestämmande till 30 år, derom nu uttala någon åsigt, som vid denna fråga bör förut noga öfvervägas och tillses, så väl att arrendetiden stadgas tillräckligt lång, för att åt arrendatorn bereda uppmuntran och möjlighet att å odlingar och jordens förbättring nedlägga kostnad, med utsigt att sjelf få skörda frukt, som ock att arrendetiden ej heller må, utöfver hvad detta ändamål fordrar, samt i strid mot hvad i andra länder funnits vid förpaktning af jord förmånligt, bestämmas så lång, att jordens värde, i följd af så vä! jordbrukets årliga framsteg inom landet, som kommunikations-anstalternes förbättrande, må emellertid undergå allt för stora förändringar, eller arrende-vilkoren eljest genom många lätt inträffande förändrade förhållanden blifva olämpliga.
Utskottet sålunda anfört, hemställer Utskottet, att Rikets Ständer må till 6:te punkten af Kongl. Majits ifrågavarande nådiga Skrifvelse meddela bifall.
Tide Punkten. »All tionde, vare sig tertial-, smör- eller qvick-tionde, utbytes mot bestämda afgifter, fastställda för en tid af femtio år.» »Yid bestämmandet af dessa afgifter och dem, hvilka böra utgå för bergverk, qvarnar, fabriker och andra inrättningar, har nämnden att ställa sig till efterrättelse gällande författningar, äfvensom fästa afseende på af församlingen till dess presterskap förut utgående bidrag, samt de afgifter, som af öfrige pastorater inom stiftet under likartade förhållanden utgöras.»
Då Rikets Ständer, i deras ofta omförmälda underdåniga skrifvelse, bland grunder för löneregleringen anfört att all tionde, vare sig tertial-, smör- eller qvick-tionde,. borde utbytas emot en gång för alla bestämda afgifter, så har, efter hvad det den Kongl. Skrifvelsen bifogade protokoll utvisar, Departements-chefeD, jemte uttalande 28 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande M f/l. af den åsigt, att detta otvifvelaktigt vore elen mest genomgripande af de förändringar i presterskapets nuvarande aflöningssält, som af Rikets Ständer funnits tjenliga, hvarföre han ej under närvarande förhållanden kunde å densamma tillstyrka Kongl, Maj:ts nådiga bifall, äfven tili stöd för d.enna åsigt anfört flera skäl, sorn återfinnas i Kongl. Majits nådiga Skrifvelse i ämnet; och derefter vidare utlåtit sig-; »Ett visst belopp kunde ej under en längre följd af år blifva tillräckligt att fylla ett bestämdt behof, ännu mindre ett sådant som oupphörligt måste stiga.
I den mån det ordinarie presterskapets antal behöfde ökas, eller det tillgängliga anslags-beloppet biefve otillräckligt att motsvara presterskapets anspråk på anständig bergning, skulle Statens mellankomst påfordras, och man vore utan återhåll inne på en väg, hvars olägenheter ej fordra en vidlyftigare utveckling.
Om Rikets Ständer, fastiin detta sannolikt ej undfallit deras uppmärksamhet, det oaktadt ansett sig böra stadna vid det anförda beslutet, trodde
Departements-chefen sådant möjligen härröra deraf, att de åtgärder, som tid efter annan blifvit vidtagna för tillvägabrineande af konventioner, om . O O O de ock i sin mån verkat fördelaktigt, likväl icke förmått afhjelpa alla de öfverklagade olägenheterna, hvartill icke heller någon ny utväg blifvit under riksdagen föreslagen.
Att utfinna en sådan, tillfredsställande allas önskningar, vöre ej heller möjligt, men att framställa ett förslag, som afhjelpte de olägenheter, hvilka Rikets Ständer ansett vara med det nuvarande aflöningssättet förenade, utan att det saknade någon af dess fördelar, borde icke möta samma svårigheter och det var ett sådant försök, som Departements-chefen till Kongl. Maj:ts nådiga pröfning öfverlemnata Utskottet har för sin del funnit de af
Departements-chefen andragna skäl vara fullt grundade, och tror derföre den afvikelse, som i denna punkt egt rum från hvad Rikets Ständer förut föreslagit, vara till det afsedda ändamålet gagnelig.
Då Utskottet således ej i hufvudfrågan anser sig ega skäl att afvika från hvad punkten innehåller, har Utskottet dock trott punkten böra i två afseenden fullständigas.
I denna punkt har nemligen, på sätt uti Rikets Ständers underdåniga skrifvelse i ämnet jemväl egt rum, bland olika slag af tionde, som uppräknas, fisktionden blifvit utelemnad.
Vidare har ej blifvit bestämdt från hvilken lid de femtio åren borde räknas.
Sådant Kongl., Majits förslag till Rikets Ständer afläts, var måhända ock berörde bestämmelse af mera underordnad betydelse, och derföre hän förlig till sådana frågor, som ansågos böra sednare ordnas; men då Utskottet nu, i afseende å 3:dje punkten s den Kongl. Skrifvelsen, alvikit från den i nåder föreslagna uppställningen och antagit att reglering af presterskapets löner inom en församling bör få ega rum redan långt förr än samma reglering måhända kan komma i fråga att derstädes tillämpas, erhåller härigenom frågan om tiden. från hvilken de femtio åren böra beräknas, en vida större betydelse, än om, på sätt Kongl. Maj:ts nådiga förslag synes afse, tillämp. nineen skulle inträda omedelbart efter slutad reglerine eller åtminstone inom blott O ^ ö kort tid derefter.
— Beträffande således denna fråga, har det synts Utskottet, som skulle, i händelse de 50 åren beräknades från den dag regleringen inträdde i Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets lielänkande M 61. 29 tillämpning, sådant kunna stundom i icke ringa mån inverka till omintetgörande af de afsigter, hvilka föranlåtit Kongl. Maj:t att föreslå en reglering för 50 år i stallet för ett definitivt bestämmande om presterskapets rättigheter.
Det ar nemligen icke otänkbart, att en, i enlighet med hvad Utskottet föreslagit, på förhand uppgjord reglering kan komma att under 20 eller 30 år förblifva utan tillämpning, intilldess sådana förhållanden inträdt, som gynna den beslutade förändringens sättande i verket; hvarigenom förrättningen skulle, derest de 50 åren beräknades från lillämpningsdagen, medföra verkan ännu å en tidrymd 70 till 80 år aflägsen från reglermgsdagen, och sedan de förhållanden inom församlingen, hvilka vid regleringen tagits i betraktande, måhända genomgått en fullständig förändring.
Då Utskottet således anser ifrågavarande tidrymd af 50 år böra beräknas från den dag regleringen blifver af Kongl. Majit i nåder fastställd, samt Utskottet, förutom hvad nu anmärkt blifvit, ej har något att emot ifrågavarande punkt påminna, hemställer Utskottet, att Rikets Ständer för sin del må besluta, det 7:de punkten må erhålla följande lydelse: »All tionde, vare sig tertial-, smör-, fisk- eller qvick-tionde, utbytes mot bestämda afgifter för en tid af femtio år från fastställelsedagen, oansedt tillämpning af regleringen ej genast kan börja.
Vid bestämmandet af dessa afgifter och dem, hvilka böra utgå för bergverk, qvarnar, fabriker och andra inrättningar, har nämnden att ställa sig till efterrättelse gällande författningar, äfvensom fästa afseende på af församlingen till dess presterskap förut utgående bidrag samt de afgifter, som af öfrige pastorater inom stiftet under likartade förhållanden utgöras.» 8:de Punkten.
»Påskpenningar, jura stolae, matskott, offer, dagsverken, med flera smärre extra ordinarie afgifter, utbytas mot vissa, för samma tid som tionde-ersättningen till beloppet bestämda utskylder, att utgå icke allenast af fastighetsegare, utan äfven af församlingarnes öfriga invånare; börande dessa afgifter så beräknas, att all betalning till presterskapet för särskilda förrättningar kan upphöra.
Debiteringen och uppbörden af dessa afgifter verkställas på samma sätt, som för tionden bestämmes.» Afseende å denna punkt hafva dels, uti Pehr Nilssons i Espö motion, det yrkande, som, förutom annat, finnes här anfördt redan under 2:dra punkten derom, att Presten ej borde ega rätt beräkna sig någon inkomst för särskilda embetsförrätt - no Allmänna.
Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande M 61. ningar, dels den af E. M. Falk från Skaraborgs län väckta motion i fråga om presterskapets sportler, derom motionären andragit, att ordentliga konventioner borde öfverallt finnas och, der sådana icke hunnit uppgöras, i alla fall endast lagliga och bestämda afgifter till presterskapet aflemnas, hvaremot det borde vara prester, liksom hvarje annan tjensteman, vid ansvar förbjudet att emottaga så kalladt offer, som ej är med lön förenadt, eller andra gåfvor i och för tjensten.
Motionären föreslog att ett bestämdt lagstadgande härom mätte utfärdas till framtida efterrättelse.
Denna punkt skiljer sig ifrån hvad Rikets Ständer förut i underdånighet hemställt, endast derigenom att beloppet af deri omnämnda ulskylder bestämmes för samma tid, som ersättningen för tionden och att i punkten bestämdt uttryckes att ersättningen bör så beräknas, att all betalning till presterskapet för särskilda förrättningar må kunna upphöra.
Departements-chefen har ock yttrat att väl kunna tvifvelsmål uppstå om lämpligheten af detta sednare tillägg, och han bestrede ej helt och hållet giltigheten af de skäl, hvarpå de grundades, men trodde dem böra vika för angelägenheten att icke göra presterskapets bergning beroende af tillfällighet eller godtycke, och framför allt att ej underkasta den samvetsgranne själasörjaren striden mellan känslan af eget behof och den sorgliga nödvändigheten att till dess fyllande taga, der hjertats röst kanske snarare skulle bjuda honom alt gifva något mer än sitt embetsbiträde.
Då de bestämmelser, hvaruti denna punkt skiljer sig från hvad Rikets Ständer förut förklarat sig anse ändamålsenligt, framkallats dels af den utaf Utskottet redan tillstyrkta förändringen att regleringen af presterskapets löneinkomster bör ske för en tid af femtio år i sender och ej för everldelig tid, dels af omsorg att noggrannare, än hvad i Rikets Ständers förslag varit fallet, omintetgöra hvarje fråga om sportlers fortfarande för presterskapet; samt Utskottet således ej annat kan än anse punkten, i dess nu befintliga ordalydelse, rätt aflfattad och ändamålsenlig, hemställer Utskottet, att Rikets Ständer måtte samma punkt godkänna. 9:<le Punkten.
»Presterskapets löner beräknas uti en eller flera af de räntepersedlar, som, enligt grunderne för ränteförenklingen, äro för hvarje län bestämda, dock att endast en mindre del må beräknas i penningar.
Persedlarne utgå efter tioårig medelmarkegång, der ej deras levererande till större eller mindre del in natura kan varda, med afseende på särskilda förhållanden, af nämnden föreslaget och af Kongl. Majit meddfvet.» Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande M 61. 31 Sammanhang med denna punkts innehåll har det af Pehr Nilsson i Espö yrkade stadgande, att de af bemälde motionär föreslagne spanmålslöner för presterskapet icke finge utgå in natura, utan borde lösas efter medelpriset af de tio sista årens markegångstaxa.
Vid föredragning af ärendet har, såsom skäl för det tillägg, som i denna punkt skett utöfver hvad Rikets Ständer föreslagit, Departements-chefen andragit, att, med afseende å den i vissa orter ännu svåra afsättning, borde åt den blifvande Kommittéen lemnäs öppet att yttra sig, huruvida undantag ifrån den allmänna föreskriften om spanmåls lösande efter medelmarkegångspris i något fall skäligen bör ega rum, samt i sådan händelse äfven att föreslå, huru med uppbörden af den in natura levererade spanmålen bör tillgå.
Då det af Departements-chefen anförda skäl för ifrågavarande tillägg synes Utskottet välbetänkt, får Utskottet till nu ifrågavarande punkt tillstyrka bifall. 10:de Punkten.
»Då presterlig lön i en församling skall regleras, höres församlingen på sockenstämma eller, der flere församlingar äro förenade, å gemensam gällstämma, vid hvilket tillfälle så val aflömngsbeloppet, som dess fördelning af socken- eller gällstämman föreslås.
På grund deraf och efter öfvervägande af de förhållanden, som vid lönens bestämmande böra tagas i beräkning, upprättar nämnden sitt förslag, som meddelas församlingen, hvarefter handlingarne genom Landshöfdingen och Domkapitlet, jemte yttrande af dessa myndigheter, till Kongl. Majit insändas för vinnande af nådig stadfästelse.
Vid reglering af pastorslön eger nämnden jemväl tillse, huruvida komministerslönen, der sådan finnes, står till den förra i ett billigt förhållande och i annat fall att skälig jemkning dem emellan föreslå efter de grunder, som för sådan åtgärd varda, med afseende på särskilda orters olika förhållanden, bestämda.
Nämnden eger ock att till Kongl. Majit göra underdånig framställning, angående öfverflödiga Komministraturers indragning, äfvensom anmälan, då för presterskapets aflöning icke vidare behöfliga statsmedel finnas en församling tilldelade, eller församling för sitt presterskaps anständiga bergning af sådant understöd är i behof, då Kongl.
Majit, efter vederbörande Kongl. Majits Befallningshafvandes och Domkapitels hörande, vill om medlens indragning eller öfverflyttande från en församling till annan, eller beviljande af nytt anslag, i nåder besluta.»
Vid föredragningen har
Departements-chefen erinrat, bland annat, som redan är 32 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande Jtä 61. å andra ställen i Betänkandet anfördt, att de af Rikets Ständer föreslagna löneregle ringarne skulle medföra ett ökadt gagn, om nämndens åtgärder alltid omfattade lö nerne för hela det ordinarie presterskapet inom pastoratet, så att den icke blott egde att hos Kongl. Majit göra underdånig framställning, angående öfverflödige Komministralurers indragning, utan ock att, efter vissa på förhand af Kongl. Majit och Rikets Ständer godkända grunder, göra den
Domkapitlet nu tillkommande jemkning melian Pastors och Komministers löneinkomster, der sådan kan vara af behof och billighet påkallad.
Beträffande de i denna punkt omförmälde frågor har blifvit anfördt af: Jonas Andersson från Östergötland: alt med frågan om nödvändigheten af ett med närvarande tidsförhållanden och rättsbegrepp mera förenligt aflöningssätt åt presterskapet samt en rättvisare fördelning det ordinarie presterskapet emellan af dess inkomster, sammanhängde frågan om en på mera sjelfständig grund jemnare gjord fördelning af desse tjenstemäns presterliga åligganden, såsom lika nödvändig för presterskapet sjelf, som nyttig för församlingen.