Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Medelst denna bana skulle nemligen för dessa orter beredas en lätt och beqväm förbindelse med Norrköping, hvilken stad sålunda kommo att blifva den naturliga stapelorten för en betydande del af dessa landskap.
Den Vestra stambanan skulle ock härigenom otvifvelaktig t tillföras en stor både personal- och varutrafik, och Statens inkomster af denna bana sålunda i samma mån ökas.
På grund af alla dessa skäl och då, enligt hvad Chefen för Statens jernvägsbyggnader hos Kongl.
Majit anmält, ytterligare företagna undersökningar å den i tekniskt afseende svåra sträckan vid nedgången från Kolmården gifvit vid handen, att den af Jernvägs-komitéen beräknade kostnaden för linien mellan Katrineholm och Norrköping kundo, utan någon väsendtlig förändring af liniens längd, minskas med 800,000 Ridr och sålunda nedsättas från 4,934,053 Ridr till 4,134,053 Ridr; har Kongl. Majit i nåder föreslagit Rikets Ständer att, till påbörjande af Ostra stambanan från Katrineholm öfver Norrköping och Linköping, vester om sjön Sommen till trakten af Nässjö, anvisa det för anläggningen af sträckan emellan Katrineholm och Norrköping erforderliga belopp, i jemnadt tal, af 4,135,000 Ridr.
I fråga om den utsträckning arbetet å denna stambana under tiden intill nästkommande riksdag må erhålla, hafva särskilda förslag inom Riks-Ståuden blifvit framställda, nemligen: inom Stats-Utskottets Utlåtande N:o 87. 17 inom Borgare- och Bonde-Stånden: af Herr
Dahlström (i motion Nio 289) och Johan Erickzon från Jönköpings län (i motion Nio 467), hvilka hemställt, att Rikets Ständer måtte anslå erforderliga medel för stambanans fullbordande genom Östergötland och norra Småland under nästinstundande statsregleringsperiod, och att, i fall jernvägen anlägges vester om sjön Sommen, banan finge, från trakten af Säby genom Bonadalen, en så östlig rigtning som möjligt, för att kunna framgå mellan sjöarne Stora och Lilla Nömmen och vidare åt Ekesjöhofgård; inom Borgare-Ståndet: af Herr C. F. Ridderstad, som (i motion Nio 223), för den händelse, att Rikets Ständer komme att anvisa större belopp till fortsättande af Statens jernvägsbyggnåder, än Kongl.
Majit i nåder funnit för godt att föreslå, eller att eljest i anledning af Rikets Ständers blifvande beslut om de af Kongl.
Majit i nåder föreslagna jernvägsbyggnadef, erforderliga medel blifva att tillgå, föreslagit: att Rikets Ständer till påbörjande af Östra stambanan, från Katrineholm öfver Norrköping och Linköping, vester om sjön Sommen, till trakten af Nässjö, ville — utöfver det belopp af 4,135,000 Ridr, som Kongl. Majit i nåder föreslagit måtte anslås för anläggningen af sträckan mellan Katrineholm och Norrköping — anvisa 3,173,000 Ridr för anläggandet af sträckan mellan Norrköping och Linköping.
Beträffande den af förstbemäldc motionärer gjorda framställning, att jernvägen måtte framdragas genom Bonadalen samt vidare mellan sjöarne Stora och Lilla Nömmen åt Ekesjöhofgård, så, enär Rikets Ständer genom bifall till Statsutskottets Betänkande Nio 29 redan förklarat, att giltigt skäl icke förekomme att frångå det beslut, sorn af Kongl. Majit och Rikets sednast församlade Ständer i afseende å Södra stambanans rigtning blifvit fattad t, i följd hvaraf således denna bana kommer att framdragas öfver Nässjö, dock med rättighet för Kongl. Majit att vid jernvägsarbetenas utförande, på sätt hittills egt rum, närmare bestämma de orter, som banan skall genomgå, och de ställen, den bör anlöpa, samt det följaktligen beror på Kongl. Majit att i afseende på den del af jernvägssträckningen, som tillhör Södra stambanan, medgifva de mindre jemkningar i afseende på densammas blifvande rigtning, som kunna finnas vara gagucliga, samt
Utskottet icke anser sig böra för den del af ifrågavarande sträckning, som tillhör den af Kongl. Majit, föreslagna Ostra stambanan, nu tillstyrka anvisandet af några medel, lärer hvad motionärerne i förenämnda hänseende yrkat 9:o. icke böra föranleda till något särskildt beslut af Rikets nu församlade Ständer.
Hvad derefter vidkommer det framställda yrkandet, att stambanan genom Östergötland och norra Småland måtte under nästinstundande statsregleringspcriod varda fullbordad, så, och ehuru Utskottet icke förbisett vigton deraf att hufvudstaden samt de södra och östra orterna, så skyndsamt som omständigheterna kunna medgifva, må erhålla den korta och beqväma jernvägsförbindelse, som afscs mod anläggningen af Östra stambanan, finner dock Utskottet ifrågavarande yrkande icke kunna, utan alltför stort åsidosättande af andra orters anspråk på jernBih. till R.
Brot. 1862 §r 1863. 4 Sami. 1 A/d. 2 Band. 1 Höft. 3 18 Stats-Utslcottets Utlåtande N:o 87. vägsarbetenas utsträckning i åtskilliga föreslagna rigtningar, vid innevarande riksdag vinna bifall.
Deremot bar Utskottet, — som, under förutsättning att Rikets Ständer gilla hvad Utskottet här ofvan hemställt i fråga om vederbörande kommuners skyldighet att kostnadsfritt upplåta den för banbyggnaden och nödiga stationer erforderliga jord, ansett den af Kongl.
Maj:t för ifrågavarande stambanas påbörjande äskade anslagssumma kunna nedsättas med ett belopp, ungefärligen motsvarande de ersättningar, hvartill jord-expropriationerna blifvit i kostnadsförslaget beräknade, eller 105,700
R:dr, — funnit sig böra hemställa, 10:o. att Rikets Ständer måtte för anläggande af stambanan mellan Katrineholm och Norrköping anslå det derför erforderliga belopp, i jemnadt tal af Fyra millioner tretiotusen (4,030,000) Riksdaler.
I afseende på denna bana erinrar Kongl. Maj:t i den nådiga Propositionen, huruledes frågan om sträckningen för en stambana norrut från hulvudstaden, alltsedan förslag om utförande af större jernvägsanläggningar inom riket för Statens räkning först väcktes, utgjort föremål för två väsendtligen skiljaktiga meningar.
Den af Kongl. Maj:t år 1855 förordnade komité för utarbetande af förslag till jernvägars rigtning och anläggningssätt m. m. antog, att den vestra stambanan borde från Stockholm anläggas norr om Mälaren; men då komitéen, ehuru erkännande, att den kortaste och minst kostsamma sträckningen för norra stambanan otvifvelaktigt vore dess framdragande öster om Sigtuna-fjärden rakt på Upsala och derifrån till Gefle, likväl ansåg olämpligt att leda norra och vestra stambanorna i förening öster om nämnde fjärd till Upsala, hvarigenom vestra stambanan, till olägenhet för den större trafiken mellan de vestra orterna och liufvudstaden, skulle utöfver behofvet förlängas, samt anläggandet af en stambana på östra sidan om berörde fjärd jemväl utur militärisk synpunkt vore mindre ändamålsenligt, föreslog komitéen, i enlighet med dessa åsigter och till besparande af aen stora kostnad, som skulle uppkomma genom att låta både norra och vestra stambanorna utgå från Stockholm i särskilda rigtningar, att omförmälda stambanor skulle anläggas i en gemensam sträckning öfver Almarc-stäke till Giresta i närheten af Örsundså, från hvilken punkt elen norra stambanan borde utläggas öfver Säfva, Ramsta och Qvarnbolund till Upsala samt vidare fortsättas i nästan rak linie genom Björklinge och Tierps socknar öfver Dal-elfven till Gefle. Sedan Chefen för
Statens jernvägsbyggnader lemnats tillfälle att öfver komitéens betänkande afgifva yttrande och derutinnan, på anförda skäl, framställt det sedermera af Kongl. Maj:t och Rikets Ständer antagna förslag, att vestra stambanan skulle anläggas söder om Mälaren, och i sammanhang härmed uttalat sin åsigt, att norra stambanan borde utstakas med hufvudsakligt afseende å hvad de norr om Mälaren belägna provinsernas intressen i allmänhet fordrade samt följaktligen icke framdragas i närheten af Mälaren, på sätt komitéen föreslagit, utan deremot från Stockholm ledas öster om Sigtuna-fjärden kortaste vägen till Upsala Stats-TJtskottets Utlåtande N:o 87.
19 och vidare till Sala samt derifrån utgrenas dels i nordlig rigtning mot någon punkt på Gefle—Dala-jernvägen och dels öster om Linde till Frövi på Köping—Hulthanau; yttrade Kongl. Majit i Sin år 1856 till Rikets Ständer i ämnet aflåtna nådiga Proposition, det Kongl. Majit ansåge den norra stambanan så mycket heldre böra läggas öster i stället för vester om Sigtuna-fjärden, som densamma i denna rigtning blefve mil kortare och anlagd på den bästa lokalen samt äfven mera tillgänglig för de delar af Stockholms och Upsala län, som i en böjning åt öster utskjuta mot hafvet, samt vore i stort behof af en dylik kommunikationslinie, hvaremot landet på vestra sidan om samma fjärd vore genomskuret af ingående vikar, hvilka underlättade dess förbindelse med Mälaren och hufvudstaden.
Att från Upsala, på sätt af komitéen föreslagits, fortsätta linien rakt på Gefle, ansåg Kongl. Majit, ehuru banan visserligen derigenom blefve kortast, vara mindre lämpligt; ty dels kunde den landväga förbindelsen mellan Stockholm och Gefle, mellan hvilka städer sjöled finnes, icke vara af den jemförelsevis stora vigt, som dessa städers förbindelse med de inre dclarne af landet, och dels skulle banan, särdeles den norra delen deraf, i en sådan rigtning komma alltför nära Östersjön, med uppoffrande af det inre landets intressen, äfvensom de tvänne städernas, hvilkas välstånd och förkofran till viss grad vore beroende af det angränsande landets; och, ehuru Kongl.
Majit sålunda godkände ett system, som afsåge att från Upsala draga norra stambanan öfver Sala, dels norrut mot Gefle—Dala-jernbanau, dels ock vesterut mot Örebro, och särskildt en bibana till Westerås, för upptagande af trafiken med tyngre varor, ämnade att derifrån sjövägen fortskafias, förklarade Sig Kongl. Majit likväl anse att, enär lokalundersökningar blifvit förrättade endast för vägen från Upsala till Sala, banan då blott borde definitivt bestämmas att framgå till sistnämnde stad, men att afgörandet af frågan om denna banas utgreningar derifrån borde blifva beroende af den ytterligare utredning och de tekniska undersökningar i orterna, som för slutlig pröfning af frågan vore af nöden.
Uti sin den 16 September 1857 till Kongl. Majit aflåtna underdåniga skrifvelse, angående föreslagna jernvägs-stamliniers utförande, uttalade Rikets Ständer icke någon mening rörande den för norra stambanan lämpligaste sträckning, och funno sig Rikets Ständer icke heller böra bevilja de för densamma af Kongl. Majit äskade medel.
Enligt de föreskrifter, som af Kongl. Majit meddelades den år 1858 i nåder förordnade Jernvägs-komitéo, skulle komitéens undersökningar omfatta norra stambanan från Stockholm åt Upsala och Sala till någon lämplig punkt på Gefle— Dala-jern vägen.
På grund af de undersökningar, komitéen i följd häraf anställt, angående de hufvudsakliga rigtningarne för varurörelsen inom det landområde, som komme att genomskäras af norra stambanan, och en derifrån till vestra stambanan anlagd sammanbindningsbana, hade komitéen vunnit den öfvertygelse, att hela den stora rörelsen inom berörda område ginge i norr och söder, samt att följaktligen dessa banor måste, för tillfredsställandet af denna rörelses behof, utläggas så, att de komme dels att genomskära midten af det spanmålsproducerände landet, dels, särdeles med afseende på bergsbruket, på det sätt beröra dess distrikt, att de såväl kunna uppsamla större qvantiteter för att aflemna antingen vid Gefle, Strömholms kanal, någon af Mälarens hamnar eller andra inre segelleder, som ock inom sjelfva distriktet biträda med tranpsort af råämnen m. m., äfvensom på det sätt, att de underlättade anläggning af större eller mindre bibanor, som kunde dels på kortare väg föra till hamn, dels från aflägsnare, högre upp i landet belägna och mera produktiva hergslagsorter inleda dessas rörelse på stambanorna. 20 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 87.
I öfverensstämmelse med dessa åsigter hade komitéen, vid norra stambanans utstakning, antagit Upsala såsom en punkt, hvilken denna bana under alla förhållanden måste beröra; hvarjemte komitéen låtit öfverse och omarbeta ett genom nämnde stads försorg upprättadt lörslag till ifrågavarande banas anläggning i rakaste sträckning, öster om Sigtuna-fjärden öfver Jerfva, Hammarby och Odensala till Upsala, hvilken linie, med i allmänhet gynnsamma lutnings- och krökningsförhållandon, komrno att i längd utgöra 6 mil G,100 fot och beräknats till en anläggningskostnad af 5,004,807 R:dr, hvaruti dock äfven inbegrepes kostnaderna för stationerna i Stockholm och Upsala.
Likaså hade komitéen, som ansett af vigt, att norra stambanan, innan den 'uppnådde Grefie—Dala-jcrnvägen, från Upsala droges genom det inre landet rakt i vester öfver Sala, låtit, mellan nämnde städer undersöka och utstaka en linie i rakaste rigtning öfver Åland, Wittinge och Sörby öfver en i allmänhet gynnsam terräng, utom vid öfvergången af Löfstadalen, der betydligare jordarbeten förekomme.
Liniens längd hade beräknats till 5 mil 22,500 fot och anläggningskostnaden till 4,217,239 Riksdaler.
Enligt dessa båda Unior skulle sammanräknade våglängden mellan Stockholm och Sala öfver Upsala utgöra 11 mil 28,600 fot och anläggningskostnaden uppgå till 9,222,106 Riksdaler.
Då emellertid komitéen fått sig öppet lemnadt att föreslå äfven någon annan sträckning för norra stambanan mellan Stockholm, Upsala och Sala, derest en sådan sträckning skulle befinnas vara ändamålsenligare, samt det blifvit ifrågasatt att leda samma bana från hufvudstaden öfver Almarestäke, Örsundsbro eller Giresta till Sala, med utgrening från trakten af Örsundsbro till Upsala, bade komitéen, för att så fullständigt sorn möjligt kunna framställa den ena eller andra linien i tekniskt och ekonomiskt hänseende, låtit ånyo dels undersöka och till anläggningskostnad beräkna -den af 1855 års jernvägskomité föreslagna linien öfver Järfälla, Stäket och Hjelsta till Örsundsbro och derifrån till Upsala, dels ock i fortsättning från Örsundsbro utstaka en ny linie öfver Thorstuna och Altuna till Sala.
För denna bana skulle längden och anläggningskostnaden utgöra: från Stockholm till Örsundsbro, 6 mil 260 fot R:dr 4,330,890.
„ Örsundsbro till Sala, 4 mil 21,450 fot „ 3,097,289.
„ Örsundsbro till Upsala, 2 mil 11,600 fot „ 1,597,911.
Summa 12 mil 33,310 fot R:dr 9,026,090.
Yid jemförelse mellan dessa båda för norra stambanan ifrågasatta hufvudsträckningar, å hvilka lutnings- och krökningsförhållandena i allmänhet vore gynnsamma, visade sig, sitt vägen mellan hufvudstaden och Upsala öfver Örsundsbro blefve 2 inil 5,760 fot längre, eller mera än en tredjedel af direkta linien till Upsala, och hela vägbyggnaden vester om Sigtunafjärden 1 mil 4,710 fot större, än om banan droges direkt öfver Upsala till Sala.
Kostnaden för stambanans anläggning efter den östra sträckningen skulle visserligen blifva 196,010 Riksdaler högre; men Statens årliga utgift för underhålls- och driftkostnaden å den längd af 14 mil, hvarmed vestra linien öfverskjuter den östra, skulle deremot vida öfverstiga räntan å den större byggnadskostnaden.
Komitéen hade alltså ansett sträckningen öster om Sigtunafjärden, såväl med afseende å de tekniska sorn ekonomiska förhållandena, ega ett afgjordt företräde framför linien öfver Örsundsbro.
Beträffande åter frågan om de särskilda bansträckningarnes sannolika framtida trafik, hade komitéen hufvudsakligen anfört, att komitéen, på grund af de Stats-Utskottets Utlåtande N:o 87. 21 under en längre tid forisatta undersökningar och iakttagelser, som komitéen låtit anställa för utredande af de på denna frågas bedömande inverkande förhållanden, kommit till det resultat, att trafiken öfver Rotebro vore mera än dubbelt så stor, som öfver Almarestäke, hvadan äfveu från denna synpunkt norra stambanan borde anläggas öfver Upsala öster om Sigtunafjärden, uti hvilken sträckning banan, i anseende till dess mindre längd, skulle lättare kunna uthärda täflan med sjöväga kommunikationen mellan Stockholm och Upsala, hvaremot, om banan utlades öfver Örsundsbro, densamma komme att passera genom en af Mälarens vikar nästan kringfluten trakt samt till hela sin längd framgå utmed segelleder på högst en half till en mils afstånd.
Det vore ock uppenbart, att banan på en så instängd lokal hvarken kunde upphemta någon särdeles stor passagerare- eller godstrafik eller på något sätt gagna det öster om Sigtuna-fjärden belägna landet.
Toge man tillika i betraktande, att trafiken öfver Almarestäke uppfångade all den rörelse, som kommer både ifrån norr öfver Sala och Örsundsbro samt från vester öfver Ekolsund, så insåges lätt, huru ringa den trafik måste vara, som kunde tillkomma emellan Örsundsbro och Almarestäke, i jemförelse med den öfver Rotebro.
Då banans längd från Stockholm till Örsundsbro vore lika stor som från Stockholm till Upsala, men den förra linien ostridigt hade att påräkna mindre inkomster, måste häraf följa, att samma linie egde mindre utsigt att lemna behållning på rörelsen.
Yidare hade komitéen anmärkt, att, om banan framdroges öfver Upsala till Sala, skulle densamma upphemta icke allenast den större rörelse, som tillströmmade från norr och öster, utan äfven den trafik, som från Sala nu går direkt på Stockholm; hvaremot, om banan lades vester om Sigtunafjärden i rakaste rigtning från Sala, jernvägen endast kunde påräkna den mindre rörelsen från Sala, men skulle gå miste om den hufvudsakliga från trakterna nordost om Upsala och från Stockholms län, hvilken icke kunde söka sig vestcrut öfver Örsundsbro för att komma till Stockholm.
Ehuru således den raka linien från Sala öfver Örsundsbro till hufvudstaden vore mera än en mil kortare, än öfver Upsala, syntes det komitéen likväl, på grund af hvad sålunda anförts och med afseende jemväl å hola landets daning norr om Stockholm — der befolkningen mellan hafvet och segelleden till Upsala saknade andra kommunikationer, än landsvägarne, men den i vester bosatta deremot till icke obetydlig del omgåfves af vattenvägar — vara. satt utom allt tvifvel, att norra stambanan, anlagd öfver Upsala, skulle icke allenast i allmänhet blifva af större verkligt gagn, utan äfven bättre motsvara derpå nedlagda kostnader, än om den utlades öfver Almarestäke och Örsundsbro.
Befolkningen utmed den östra linien vore ock talrikare, än invid den vestra, räknad till Örsundsbro; hvarjemte den förra linien skulle i rakaste sträckning framgå mellan de två städer, den är ämnad att förena, och genom don åkerbrukande del af området, som häst vore i behof af lättade kommunikationer.
En sådan förbindelse mellan hufvudstaden, med mera än 100,000 innevånare, och Upsala, med nära 10,000, hvilka ömsesidigt hafva behof af en liflig kommunikation sinsemellan, kunde ej annat än åstadkomma den måhända största passagerare-trafik, som på någou lika lång jernväg i Sverige uppkommer; men härtill fordrades det vilkor, som ensamt den östra linien kunde uppfylla, nemligen minsta längd och, till följd deraf, billigaste afgift.
Genom de många vägar, som från flera sidor leda till Upsala och äfven från den östra delen af Stockholms län träffa samma linie vid Rotebro och Norrsunda jemte flera ställen, måste denna trafik dessutom väsendtigen ökas i jemförelse med den, som tillstötte den vestra linien, hvilken på samma 22 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 87. väglängd icke förr än mot ändpunkten träffade de två der sammanfallande landsvägarne från Westerås oell Sala.
Då sålunda, enligt komitéens tanke, alla förhållanden öfverensstämmande visade fördelarna att medelst jernväg öster om Sigtunafjärden förbinda Stockholm och Upsala, vöre det också naturligt, att för norra stambanans fortsättning borde sökas den kortaste linien till Sala, på sätt densamma blifvit af komitéen utstakad.
Denna linie ginge midt igenom ett distrikt, som redan producerade spanmål till afsalu och, genom deromkring varande stora odlingstillfällen, innan kort skulle komma att betydligt öka denna produktion, för hvilken afsättning måste sökas antingen åt norr och nordvest på bergslagsorterna, elle)' åt söder på Stockholm; och komme denna bana, hvilkendera rigtningen varurörelsen än toge, att erhålla ett särdeles fördelaktigt läge för att såväl från de densamma skärande, i norr och söder gående landsvägar upphämta tillförseln, som transportera varorna antingen direkte till Dalarne och Gestrikland elier till Stockholm öfver Upsala.
Liniens läge, 3|- mil norr om Mälarens straud, skulle äfven blifva gynnsamt för den del af mellanliggande trakter, som har största behof af kommunikationer.
På alla dessa skäl hade komitéen föreslagit, att norra stambanan från Stockholm måtte anläggas öster om Sigtunafjärden till Upsala och derifrån i rakaste sträckning till Sala.
Vidkommande derefter norra stambanans utsträckning från Sala norr ut till Gefle—Dala-jernvägen, hade komitéen låtit utstaka och undersöka en linie från Sala till Brovallen nära Dalelfven, från hvilken punkt två alternativt uppgångna linier blifvit undersökta, den ena öfver Sonbo med öfvergång af Dalelfven vid Brunnbäck och vidale öfver Grytnäs och Garpenberg, öster om sjön Gryckcn, till .Robertsholms station på Gefle—Dala jernväg; den andra, följande
Dalelfvens högra strand öfver Avesta och Hedemora, skulle öfvergå elfven vid Uppbo och fortsätta utmed östra stranden af sjön Runn till Korssnäs på nämnde jernväg.
Den förra linien, mellan Sala och Robertsholm, utgjorde i längd 8 mil 22,450 fot, med en beräknad anläggningskostnad af 5,491,133 R:dr, — den sednare linien, mellan Sala och Korssnäs, 9 mil 1,080 fot, med en anläggningskostnad af 4,883,730 R:dr.
Då de trakter, dessa båda alternativlinier genomgå, till stor del vore belägna inom Gefle stads handelsområde, samt, vid jemförelse mellan liniernes tekniska förhållanden, skilnaden i stigningar och krökningar i allmänhet ej vore af den betydenhet, att någondera på grund deraf kunde gifvas bestämdt företräde, hade komitéen ansett den kortaste förbindelsen med nämnde stad företrädesvis böra afses; och som, genom antagandet af linien öfver Korssnäs, en omväg af något mer än 2| mil skulle uppkomma melian Brovallen och Gefle, samt denna, linie dessutom på omkring två mils längd ginge i parallel rigtning med och på endast 2\ mils afstånd från Strömsholms kanal, hade komitéen funnit
Robertsholm vara fördelaktigare såsom anslutningspunkt för norra stambanan med Gefle—Dala-jernvägen, hvarjemte komitéen, på anförda skål, förordat anläggning af on föreningsbana från Brovallen till Frövi station på Köping—Hults jernväg, hvilken bana skulle i längd utgöra 9 mil 25,250 fot och i anläggning kosta 7,172,498 R:dr.
Uti en innevarande år till Kongl. Majit ingifveu skrift hade styrelsen och deputerade för det bolag, som redan törlidne riksdag hos Kongl. Majit anhöll om »flätande af nådig Proposition till Rikets
Ständer för vinnande af den räntegaranti, bolaget då ansåg behöflig för att kunna upplåna erforderliga medel till anläggande Stats-Utskottets Utlåtande N:o 87. 23 af jernväg mellan Stockholm och Upsala, öster om Sigtunafjärden, hos Kongl. Maj:t anhållit, det nådig Proposition måtte till Rikets Ständer aflåtas om anvisande af medel för byggande, genom Statens försorg, af berörda, för såväl hufvudstaden, som de norr om Mälaren belägna provinser, särdeles vigtiga jernbana, samt att, derest Kongl.
Majit icke skulle finna skäl att härom framställa förslag, bolaget i sådant fall, och då hvarken den tillförene ifrågasatta räntegarantien eller något statslån till företaget vidare ansågs af nöden, måtte i nåder berättigas att, under benämning Stockholm—Upsala jernvägsaktiobolag, anlägga och trafikera jernväg mellan hufvudstaden och Upsala, öster om Sigtunafjärdon, samt att bolaget måtte erhålla samma förmåner, som blifvit Köping—Hults, Gefle—Dala m. ii. andra bolag beviljade; hvarjemte sökanderne — under förmälan, att bolaget visserligen för sin del ansåge det vara tillfullo utredt, att en jernväg norrut från hufvudstaden borde gå rakaste vägen till Upsala, eller öster om nämnde fjärd, men att möjligtvis någon tvekan ännu kunde förefinnas, hvilkendera väglinieu, öster eller vester om Sigtunafjärden, kunde vara den fördelaktigaste för landet i sin helhet, och det vore att befara, det frågan t lyckliga lösning derigenom kunde komma att förhindras eller fördröjas — i underdånighet hemställt, huruvida icke det skulle anses lämpligt att, för vinnande af en sådan fullständig utredning, som i och för pröfning af bolagets gjorda anhållan kunde finnas erforderlig, åt sakkunnige personer uppdraga anställandet af ytterligare undersökningar i ämnet.
Med anledning häraf hade Kongl. Maj:t den 7