Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Öfverlärarens omut- l i g a metermått o c h direktörens skarpa stål- vinkel och vana hand och ö g a omöjliggöra hvarje försök till fusk.
O r d n i n g o c h nog- grannhet fordras här o v i l k o r l i g e n, o c h ingen anser det v a r a för m y c k e t fordradt a f d e m, som s k o l a blifva andras undervisare.
U n d e r tiden arbetet är i sin ifrigaste g å n g i slöjdsalarne p å f ö r m i d d a g e n, h å l l e r dir. S a - l o m o n föreläsning för d e u t l ä n d s k a kursdel- tagarne.
K l o c k a n 1 2 ringer vaktmästaren åter, o c h alla arbetssalarne u t r y m m e s m e d ens.
Ingen får arbeta u t o m d e n b e s t ä m d a tiden.
D e t är n u en h a l f timmes rast för l u n c h e n, o e h k l o c k a n h a l f ett börjar åter ar- t e t e t i slöjdsalarne f ö r att fortgå till h a l f fyra eller h a l f f e m, d å » k a n n a n g å r », salarne städas a f d e m, s o m därtill äro i tur o c h ord- ning, o c h två t i m m a r äro l e d i g a för m i d d a - gen.
D e d a g a r — t v å i v e c k a n — d å s l ö j d - arbetet slutar h a l f fyra, är d e n f ö l j a n d e tim- men anslagen till s l ö j d m e t o d i k, h v i l k e n, l i k - som alla d e p å d a g o r d n i n g e n u p p t a g n a, h å l - les a f direktör S a l o m o n.
I. e r e oc ^ ^ § &gt; ^ fiskafänge, » sade R o l f " MMb V i d e l e e n d e, i det han inträdde till \ !ff sin hustru, s o m halflåg p å chaiselon- gen.
» S a n n e r l i g e n, m a n behöfver ej k a l l a förgäfves p å detta slags individer för att få svar.
K u, m i n A g n e s, l å t o m oss tillsammans rådslå o c h v ä l j a.
» H a n s l o g sig n e d v i d hennes arbetsbord, p å h v i l k e t h a n n e d l a d e flere fotografier o c h ö p p n a bref.
A g n e s lät broderiet falla o c h lyfte d e matta ö g o n e n m o t sin m a n.
» H v a d säger d u o m d e t t a?
» H a n visade p å b r e f o c h fotografi a f en u n g flicka.
» A h, h o n ser j u ut s o m en riktig a m a z o n!
» » V i s s e r l i g e n; det är n å g o t k ä c k t o c h friskt i blicken. » » M e n d e där u t m a n a n d e ö g o n e n tilltala m i g e j.
H o n s k u l l e k o m m e n d e r a hela huset o c h oss m e d.
» » N å, än s t i l e n?
Ståtlig o c h m e d r a k t u p p - stående b o k s t ä f v e r — » » S t å t l i g s o m figuren!
N e j, bäste R o l f, det t y c k e s v a r a en allt för e m a n c i p e r a d d a m.
T) en t a g a vi e j.
» R o l f f r a m l a d e ett annat b r e f j ä m t e tillhö- r a n d e porträtt.
H a n såg frågande p å sin hustru.
» D e n där botgörarefysionomien!
D e t v ä l ej v a r a din m e n i n g!
» » Hvarför icke? » » K o n t r a s t e n är för stor.
H o n s k u l l e tårar i ö g o n e n b ö n f a l l a v å r M a u d o m n a d i stället för att m e d bestämdhet h å l l a henne sin plikt.
H o n är f ö r v e k, kes v a r a alldeles för m y c k e t » r a n k a ».
kan med lyd- till- tyc- » B å d a äro m u s i k a l i s k a.
» » Naturligtvis!
D e n ena spelar W a g n e r, o c h den andra » J u n g f r u n s b ö n » o c h » K l ä n g e der L i e b e ».
D e t v o r e j u s t s k ö n t för m i n a stackars nerver! » » D u d ö m e r strängt, min k ä r a A g n e s.
» » J a, o c h efter ytan, o m d u så v i l l.
Men vi hafva här ej annat val. » D e öfriga brefven o c h fotografierna g r a n - skades under tystnad.
» O m d u vädjar till mitt o m d ö m e, så f ö r e - slår j a g att vi fästa oss v i d det där lilla lju- sa ansiktet, » m e n a d e A g n e s.
» J a, det är inte så i l l a.
215 1DUN 1891 » Offret? » H a n såg p å h e n n e m e d stora, förvånade ögon.
» J a v ä l!
T r o r d u, h o n k o m m e r att g å p å rosor, d e n där u n g a v a r e l s e n?
J a g är all- deles för s v a g o c h nervös för att förstå henne eller s ä l l s k a p a m e d henne.
D u har d i n a g ö r o m å l, o c h vår b o r t s k ä m d a l i l l a flicka tor- de ej alltid g e henne g l a d a da ' r.
N å g o t u m - g ä n g e kan hon ej p å r ä k n a; hon k o m m e r allt att k ä n n a sig ensam p å vårt tysta V i d e b y.
» sannolikt k o m m e r att g ö r a b e k a n t s k a p.
K y r - k a n o c h prostgården l i g g a helt nära, s o m ni k a n s k e märkt.
Prosten är ett g o d t s t y c k e inne p å sin andra b a r n d o m o c h g ö r numera ej m y c k e t väsen a f sig.
Tjänsten skötes a f en pastor G e l m e r, en adjunkt enligt den tra- ditionella typen, torr o c h tråkig, ett s t y c k e l å n g k a t e k e s i b e t y d l i g t tillökt, o m o c k i c k e förbättrad u p p l a g a.
Prostinnan delar sin tid mellan kokspiseln, väfkammaren o c h sina gifta barn.
Y n g s t a dottern, fröken C e c i l i a, är ogift o c h j ä m n å r i g m e d er.
D ä r har ni en b e k a n t s k a p att o d l a.
» » M e n det får h o n j u veta förut, o c h f ö r resten har h o n sitt arbete, sin m u s i k.
» » Ja, det är v ä l s a n n t.
» » O c h l u g n o c b h v i l a emellanåt. » » L u g n o c h h v i l a äro för d e l i d a n d e, för d e d ö d a, i c k e för helsan, u n g d o m e n.
» A n n i e såg intresserad ut.
» E n frisk o c h hurtig flicka, » fortfor R o l f, » v a c k e r o c h s t å t l i g; ett präktigt s k a l.
» » O c h k ä r n a n?
» frågade A n n i e.
» Kärnan?
Ja, vet ni, d e n har j a g aldrig blifvit v a r s e.
» » Nå, däraf.
» V i d a r e, » fortsatte R o l f, » h a vi patron G r e g e r s o n p å T o m t a, en aktningsvärd g a m - m a l herre.
M e n i hans hus finns tyvärr inga damer.
H a n är ungkarl.
M e n nu för- m o d a r j a g, att A g n e s har andra angelägenhe- ter att tala m e d er o m.
» » D e t är ett d r a g a f munnen.
D e t ä r v ä l så offret. » bestämdhet kring g o d t, att h o n b l i r d å har b o n b ö c k e r, ifall h o n är r o a d D u själf, till e x e m p e l.
» » B ö c k e r!
» af bröt A g n e s n å g o t ifrigt o c h ej utan bitterhet.
» H v a d tror d u dessa för- m å, när det gäller att utfylla tomheten i lif- vet?
E n så u n g varelse b e b ö f v e r tillgång till människor, väsen a f kött o c h b l o d, h v i l k a k u n n a längta o c h k ä n n a s o m hon själf.
V e r k - ligheten är ett; fantasi o c h d r ö m b i l d e r ett annat. » » H o n får v ä l finna sig i att v a r a ensam, såväl som v i.
» » V i h a h v a r a n d r a o c h v å r t b a r n; vår värld och v å r längtan r y m m a s i n o m dessa fyra v ä g - gar.
K a n d u r ä k n a på, att så o c k k a n b l i förhållandet i fråga o m h e n n e?
» hon A g n e s h a d e talat m e d nervös häftighet o c h en för henne o v a n l i g v ä r m e.
M e n öfver h e n - nes ansikte h v i l a d e s a m m a intersiva blekhet.
» Du har i viss mån rätt.
M e n låt oss nu ej tala mer d ä r o m, det tröttar dig blott.
J a g l o f v a r att b l i m y c k e t v ä n l i g m o t den unga damen. » R o l f s a m l a d e d e s p r i d d a brefven o c h g i c k med tysta steg ur rummet.
E n m o r g o n ett p a r v e c k o r senare rullade en lätt v a g n l a n d s v ä g e n fram e m o t V i d e b y.
H ö s t d i m m a n insvepte envist den k r i n g l i g g a n - de trakten, o c h den u n g a flickan, s o m satt b r e d v i d skjutsbonden, spejade förgäfves o m - kring f ö r att k u n n a u p p t ä c k a n å g o t a f in- tresse.
» D ä r n e r e l i g g e r V i d e b y, » sade skjutsbon- ändtligen, p e k a n d e ned m o t dalen.
N e j, h o n såg ä n n u ingenting.
I ^nästa ö g o n b l i c k stannade d o c k vagnen framför t r a p p a n, där R o l f v ä l k o m n a d e den f r ä m m a n d e o c h presenterade sig s o m husets herre.
den senare förde A n n i e l o f v a d e sitt biträde.
» F ö r öfrigt, » återtog A g n e s, själf ingenting. » » begär j a g » Ingenting? » A g n e s fäste en m e d l i d s a m t frågande b l i c k p å det stela ansiktet.
» J a g ville så g ä r n a, » s t a m m a d e » H v a d ville ni? » » Hjälpa. » » Ni kan i c k e.
» Det afvisande.
» J o, kanske, » som eftersinnande.
» Är härkomst?
N a m n e t tyder hon.
k o m hårdt, nästan fortfor A g n e s l i k - ni i c k e a f engelsk därpå. » » D e t är b l o t t en tillfällighet.
M e n kan- ske k a n j a g ä n d å tjänstgöra s o m lektris. » II.
E n stund sin hustru.
R o l f g i c k, o c h A g n e s u p p t o g samtalet.
» R ö r a n d e lektionerna o c h v å r flickas till- syn öfverlemnar j a g det helt åt er.
V i l l ni vidare egna n å g o t a f - er tid o c h f ö r m å g a till v å r g e m e n s a m m a trefnad eller af hjälpa oegent- ligheter, där m i n a krafter s v i k a, så är j a g er tacksam. » han henne in till » F r ö k e n A n n i e Smith, min h u s t r u.
» A n g e s l a d e ifrån sig en v o l y m a f n å g o n utländsk författare.
Det blef ett ö g o n b l i c k tyst, ö m s e s i d i g mönstring.
A n n i e s smärta gestalt, något un- der medelmåttan, granskades från t o p p till tå.
E t t helt v a n l i g t litet flickansikte m e d ett p a r l u g n a, k l a r b l å ö g o n o c h friska k i n - der.
E t t tämligen tjockt ljusbrunt hår — för öfrigt ingenting frapperande.
R o l f t y c k t e, att tystnaden b l e f v ä l l å n g.
» Ni k o m m e r att b l i m y c k e t ensam här, fröken. » » J a g vet det. » » E m e l l e r t i d vill j a g p å f ö r h a n d m e d d e l a n å g o t litet o m d e personer, m e d h v i l k a ni » Å h n e j, j a g tror inte.
D e t är m e d vissa f r ä m m a n d e författare s o m m e d g o d a vänner, ö r a t vänjer sig v i d deras språk o c h tonfall.
Man blir k ä n s l i g o c b ö m t å l i g; m a n h a k a r sig fast v i d en orätt accent, ett felaktigt ut- tal.
K a n ni förstå det där? » » Ja, som vid, j a g förstår.
D e t är m e d ett p o e m m e d ett kärt m u s i k s t y c k e: m a n tål ej att det vidröres a f p r o f a n a h ä n d e r.
» » A p r o p o s musik, ni spelar j u g ä r n a?
» » M e d passion. » » D e t tror j a g är ett n å g o t för starkt ut- t r y c k f ö r er.
N i ser så l u g n ut. » » P e d a n t!
» tänkte ingenting.
Samtalet Annie, men afstannade.
bon sade A n n i e såg sig o m k r i n g i det v ä l o m b o n a - de, m e d fin s m a k inredda r u m m e t.
Foto- grafier a f stora, företrädesvis engelska, för- fattare p r y d d e v ä g g a r n a.
S a n n o l i k t v a r det ock dessas arbeten, s o m i små p r y d l i g a voly- mer f y l l d e bokstället p å arbetsbordet.
T y s t n a d e n fortfor, o c b A n n i e förstod, att audiensen v a r slut.
(Forts.) Sen till, att Idun med finnes hos alla edra bekanta!
Modetidning Grefvinnan Tessins kokbok.
D e t ena a f dessa b a n d har ingen titel, m e n p å dess första b l a d står m e d sirligt skrifna bokstäfver t e c k n a d t: Ulrica Louise Sparre 1747.
Vi b e h ö f v a k a n s k e i c k e p å m i n n a, att den, som b a r detta n a m n, v a r grefvinnan Tessin, den ryktbare statsmannen o c h mecenaten Carl G u s t a f Tessins m a k a.
D e t a n d r a bandet, egentligen bestående a f två s a m m a n f ö r d a sam- lingar a f diverse recept för » beredande a f s m a k e l i g a rätter » samt e k o n o m i s k a rön o c h erfarenheter i n o m den inre hushållningens o m - råde, eger ej s a m m a v ä r d e s o m det förra, men är l i k v ä l e g n a d t att v ä c k a hos oss ett visst intresse, d å vi finna, att Tessin själf p å o m s l a g e t till den ena k o l l e k t i o n e n anteck- nat: » R e c e p t e r p å g o d a rätter eller andra nyttiga saker i hushållningen, fundna b l a n d min k.
hustrus p a p p e r », o c h p å den a n d r a: » K o k b ö c k e r, fundna b l a n d min sal.
hustrus papper », denna senare således l e m n a n d e en i n b l i c k i, h v a d m a n fick till bästa v i d d e n store slottsbyggmästarens b o r d i tiden.
D e t förra bandet — h v i l k e t v i vilja k a l l a grefvinnan Tessins k o k b o k — är m ä r k l i g t framför allt d ä r i g e n o m, att det i sig inneslu- ter en s a m l i n g uppgifter p å tillagning a f mat- rätter, s o m svenska hustrur under förra år- hundradet själfva uppfunnit o c b pröfvat.
Där får m a n t. e x.
veta, h u r u m a n s k u l l e stufva g ä d d a p å grefvinnan D e l a G a r d i e s sätt, h u r u k o r f k a k a skall tillagas p å M a d l e n a S t e n b o c k s » m a n e h r », h u r u grefvinnan S t r ö m b e r g tilla- g a d e flay (ett s l a g s grädd- o c h ä g g k a k a), huru sura g r ä d d m u n k a r b a k a d e s ä la gref- vinnan Sparre (en grefvinna, som för öfrigt fäst sitt n a m n v i d tillagningen a f flere andra läckerheter), h u r u m a n skall torka p l o m m o n till confiturer » o c h s o m äro a d m i r a b l a i ba- k e l s e » enligt grefvinnan Brahes m e t o d, o c h så v i d a r e i oändlighet.
H e l a k o k b o k e n pöser af p u d d i n g a r, k a k o r o c h h ö g a d l i g a n a m n.
V i s s e r l i g e n har äfven ett o c h annat ofrälse insmugit sig, s å s o m då det namnes » ett sätt att b a k a s m ö r k a k a, lärdt a f b i s k o p i n n a n i S k a r a », » m a d a m F i n n b e r g s k a k a, gjord p å F å n ö den 1 5 M a j 1 7 5 9, » m o r H o l m, m a d a m A g n e t a, mäster A n t o n o c h några andra — m e n h v a d v e t eftervärlden o m d e m?
G ö m d a, g l ö m d a.
B l a n d all d e n n a s a m l i n g a f beskrifningar p å maträtter välja vi såsom p r o f o c h gref- v i n n a n Tessin till ära i svenska damernas egen tidning a n n o 1 8 9 1 beskrifningen p å » Haehis å la Tessin ».
D e s s recept p å fran- s k a språket (k o k b o k e n är för öfrigt till stör- sta delen p å svenska) l y d e r s å l u n d a: » D e s huitres, des gélinottes, de l a p o u d r e a u x e b a m - p i g n o n s, des oeufs, des a n c h o i s, d u pain, d u p o i v r e, d u beurre de l ' eau, d u v i n ».
Pro- portionen m e l l a n alla dessa beståndsdelar fin- nes ej angifven; den b e r o d d e m å h ä n d a p å t y c k e o c h s m a k för tillfället, h u r u v i d a man v a r m e r eller mindre stämd för ostron eller u n g h ö n s, s o m t y c k a s utgjort h u v u d i n g r e d i e n - serna i det hela.
N ä r m a n g e n o m b l ä d d r a r d e n n a k o k b o k, är det l i k s o m m a n k ä n d e en doft eller k a n s k e rättare ett os a f g a m m a l aristokratisk a n d a, men därjemte o c k en frisk fläkt a f g a m m a l svensk hedersam m a t m o d e r l i g h e t, s o m l å n g t ifrån förringas däraf, att den påträffas h o s en riksrådinna.
S:t Germain.
IDUN 216 Småstadslif.
En verklighetsskildring för Idun af C.
(Forts.) an må nu icke fatta den föreställningen att alla dessa fruntimmer voro utskum af elakhet.
Tvärtom voro de i allmän- het de snällaste och bästa människor i världen och skulle ej i verkligheten önskat del minsta ondt öfver någon, men under skvallrets ifver måhända påverkade af en smula afund samt ledda af en person, som verkligen önskade fram- ställa saken i så dåligt ljus som möjligt, gaf det ena ordet det andra, o c h till slut trodde de nästan själfva att de menade hvad de sade.
Plötsligt tystnade de rörliga tungorna.
Träd- gårdsgrinden smällde igen, och mansröster hördes närma sig.
Såsom gripna på bar gärning vid be- gåendet af något olofligt, sågo damerna med en viss förlägenhet på hvarandra.
Majorskar Mac- Bley, hvilken tagit den lifligaste delen i samsprå- ket och lemnat de flesta » upplysningarne », sade nu brådskande o c h med tydlig o r o: » Baron!
K o m ihåg, mina vänner, att allt detta varit i förtroende och stannar oss emellan.
Inga ord efter m i g!
» De öfriga hunno knappt medels ifriga nickningar och några halfhöga utrop gifva sitt bifall tillkän- na, innan ett par herrar inträdde i löfsalen, strax efter åtföljda af ännu några flere.
Sedan helsningarne blifvit undangjorda, yt- trade den först inkomne, Blendas fästman, baron Edelhielm: » Friherrinnan får förlåta att vi komma så här objudna, men vi hafva j u en gång för alla fått lof att titta in och se, hur kaffet bekommit da- merna.
Och i dag har jag dessutom ett ärende. » » Oändligt välkomna, » smålog värdinnan.
» Her- rarne se, att ni varit väntade, » tillade hon, visan- de på punschkaraffinen och iskylaren.
» Friherrinnans vänlighet förnekar sig aldrig, » komplimenterade baronen.
» Mitt ärende är, » fort- satte han, » att ytterligare framföra min fästmös och de öfriga damernas ledsnad, att ej kunna be- gagna sig af friherrinnans artiga inbjudning.
Men grefvinnan vågade sig ej ut i värmen, o c h flickor- na hafva i hast fått så mycket att bestyra. » » Ja, förlusten var på vår sida, » inföll värdin- nan och tillade: » men våren så goda, mitt herr- skap och smaken på förfriskningarne.
Det är så grufligt enkelt, men ännu kan man j u inte få nå- gon .frukt. » » Ab, det är tvärtom alldeles för mycket.
Men det är så likt friherinnan.
ett sådant öf- verflöd.
vattenlingon, som är min förtjusning 1 » Och så åts o c h dracks, och herrarne tände, med damernas tillåtelse, sina cigarrer och placerade sig här och där mellan det täcka könets repre- sentanter, hvilka nu sågo leende, söta o c h oskyl- diga ut, som hade de aldrig i lifvet sysselsatt sig med att, figurligt taladt, slita sönder sina vän- ner.
Men baronen var människokännare.
Hans misstankar hade väckts genom majorskans utrop, hvilket olyckligtvis nådde hans öron och då han nu med gäckande småleende fixerade den goda damen och såg hennes tydliga förlägenhet samt den rodnad som steg upp i det annars något gula ansiktet, anade han nästan med visshet hvad som utgjort ämnet för samtalet före herrarnes ankomst.
Det vore orätt att säga, att ej kabinettskammar- herren och friherren Edelhielm i första ögonblicket fann sig obehagligt berörd af den förbindelse hans blifvande svåger ingått.
Men han hyste, oaktadt sin ställning på de högsta trappstegen i samhäl- let, likväl ganska frisinnade åsikter, och det bref han nyss mottagit från Nils, hvari denne med hän- förelse omtalar sin lycka, hade fullkomligt förso- nat honom med det som skett.
Han önskade nu blott, att alla andra också måtte se saken från rätt synpunkt, och sade därför under ett ögon- blicks paus i samtalet: » Nå, det var j u ett briljant parti min svåger Nils gjort.
Herrskapet har väl också fått notifi- kation därom? » Om en b o m b legat gömd i den stora blomster- vasen midt på bordet och nu exploderat midt för deras näsor, kunde de här samlade knappast blif- vit häpnare.
Han, den högmodige kammarherren, som med knapp nöd nedlät sig till att umgås med dem, då han bebodde sin strax utom staden be- lägna, präktiga egendom, han, hvars utnämning till hofmarskalk ansågs som säker bröllopspresent, han.
han tycktes helt belåten med sin egen svågers gräsliga uppförande.
Var då världens sista stund kommen?
Den beskedliga friherrinnan Stjernfeldt, hvilken ej heller så särdeles deltagit i den stora förintel- seprocessen, var också den första, som hemtade sig tillräckligt för att kunna svara: » Ja, han har varit så snäll och skickat oss förlofningskort. » » Det skall bli roligt att få göra den lilla svä- gerskans bekantskap, » fortsatte Edelhielm lugnt.
» Hennes porträtt, som Nils skickat grefvinnan är beundransvärda En fullkomlig skönhet med de lifligaste, glada ögon.
Nå, herrskapet få själfva se.
de komma visst i nästa vecka. » » Åh! » » Sten kommer nu också hem, så att alla sy- skonen bli församlade.
Då skall det festas, » till- lade han muntert.
» Vi skola låta den firade stor- stadsdamen se, att vi kunna roa oss äfven här.
» Hvad skola vi hitta på? » sade han, i det han vände sig till sin granne, den lilla doktorinnan.
» Nog vet jag hvad jag skulle vilja, » svarade denna med en lätt rodnad.
» Om man kunde få ihop ett sällskapsspektakel eller något sådant för jultomtarne, när det nu blir så mycket ungdom i staden. » » Ja, hvad säger herrskapet därom? » frågade baronen.
» Tänk på det till dess vi träffas ute på Eriksborg, där jag tänker ställa till en fest för de unga tu o c h deras vänner, » tillade han med nå- gon tonvikt.
Och så blef samtalet allmänt, tills herrarne åter aflägsnade sig.
Fruntimmerna dröj- de ej heller länge.
De kände sig generade för hvarandra o c h för sig själfva och längtade att någon tid skulle förflyta, så att de utan allt för stort uppseende kunde kasta o m och blifva » vän- ner » till de unga tu, för att dymedels få vara med o m alla de väntade festligheterna.
Den enda, som förblef orubblig, var majorskan Mac-Bley, och hennes sista ord v o r o: » Tro mig, de försöka att vända saken till det bästa.
Det är bara högmod alltsammans.
Eftersom flickan nu hör till dem, är hon naturligtvis ut- märkt.
Vänta bara, o m det blefve slut på par- tiet.
Stockholm., N; r 41 (512) Fredagen den 15 oktober 1897.
Prenumerationspris pr å r: Idun ensam Iduns M o d e t.
Barngarderoben Redaktör och trtgrfvare: B y r å: kr.
&gt; &gt; » 5: 5: 3: 3: — — — — F R I T H 10F Klara södra kyrkog.
: J. Anna Nordling.
Lösnummerpris 15 öre (lösmr endast för kompletteringar.)
Upptäcktsresanden d:r Sven Hedins moder.
2) a en ung man gör sig särskildt bemärkt af sin samtid, vare sig på vetenskapens, konstens, forskningens, industriens eller hvilket annat område som helst, tränger sig osökt den frågan fram: Från hvilket hem har han utgått, eller än hellre: H v e m var modern?
T y i de flesta fall är det j u hon, som gifvit prägeln åt karaktären och riktningen åt det unga sinnet.
Då i dessa dagar den kände forskningsresanden d:r Sven Hedin först här i Stockholms geografiska sällskap håller föredrag öfver sina upptäckts- resor i Asien och omedelbart därefter företager sin stora turnée till flere af Europas hufvudstäder för att i deras geografiska sällskaper lägga fram frukterna af en af de helt säkert märkligaste forsk- nings- och upptäcktsresor, som blifvit företagna i vår tid, torde bilden af hans moder och några drag ur släktens familjekrönika hafva särskildt intresse för Iduns läsarinnor.
När Anna Hedin af denna anledning uppmanades att lämna några meddelanden om sig själf, yttrade hon helt anspråkslöst: » O m mig är intet annat att säga, än att jag varit ovanligt lycklig och med tacksamhet till Gud ser tillbaka på all den glädje, som fallit på min lott. » Må vi emellertid inom den enkla ramen af ett lyckligt hem hopsamla några drag ur ett innehållsrikt och verksamt lif.
Anna Berlin föddes den 12 mars 1838 i Balkåkra präst- gård i Skåne, där hennes far, den på sin tid så kände riks- dagsfullmäktigen för Lunds stift, prosten, kommendören m. m.
G. Berlin då var kyrkoherde.
Hans maka, Anna Nordström, var köpmansdotter från Malmö.
Prästgården, som låg en mil från Ystad, hade en särdeles vacker belägenhet i kanten af bok- skogen, ej långt från hafvet och med fri utsikt däröfver.
Här uppväxte nu den unga dottern, tillsammans med flere syskon, i ett hem i detta ords bästa bemärkelse, där hjärtats bild- ning i förening med verkliga kunskaper aktades högt, och där gammaldags fromhet och gästfrihet rådde.
Den stora barnskaran trifdes godt till- sammans och döttrarna i huset undervisades tillika med de flere år äldre bröderna.
» V i hade mycken frihet, hvilket på den tiden var ovanligt, » skrifver en af döttrarna, » men därjämte rådde fullt förtro- ende mellan föräldrar och barn. » Husfadern hade redan som yngling röjt utmärka veten- skapliga anlag och v i d ma- gisterpromotionen 1823 så- som ultimus, med enhälligt laudatur, mottagit lagerkran- sen på samma gång m e d flere ovanligt kunskapsrika ynglingar, hvilka sedan inom skilda områden blifvit fram- stående män, t. ex. dom- prosten Per Wieselgren, pro- fessor Jakob Sundevall, pro- fessor Nils Loven, general- major J. Kleen och det årets primus, Anders Sandberg, sedermera teologie doktor och kyrkoherde i Madesjö.
Berlins älsklingsämne blef matematik, men efter en kort tid som docent i detta ämne
IDUN 326 K »?
Hela lifstidens öde ankommer ofta på de första intryck, som själen i barndomen erfar.
Gustaf öfvergick han till en annan bana och mot- tog redan vid 29 års ålder med kunglig åldersdispens Balkåkra pastorat.
Här gjorde han sig snart bemärkt såsom en i prak- tiska värf särdeles användbar man och det ena uppdraget följde det andra, tills han under en lång följd af riksdagar blef ombud för sina ståndsbröder i riksförsam- lingen.
Karaktäristiska egenskaper för den mång- sidige mannen voro hans utomordentliga energi och hans ljusa lynne, som ej visste af några svårigheter, än mindre omöjlig- heter, och som aldrig upphörde att hoppas.