Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Prot. 1862 k 1863. 5 Sami. 1 Afd. 8 Haft. 2 10 Bevillnings-Vtakottets Betänkande 9. gen för sig och uppfört särskildt värde för den jord, hvarpå den varit byggd och som på sidorna om banan den tillhört, dels alls icke värderat jernvägen, utan endast dess jord och denna än till det pris för tunnlandet, hvartill den blifvit inköpt eller exproprierad, än till dess värde före Jern vägsbyggnaden såsom jordbruksfastighet, med afseende å dess beskaffenhet af aker, äng eller skogsmark, och än endast till dess nuvarande låga värde, såsom genom jernvägsbyggnaden helt och hållet förstörd för allt annat bruk; hvarförutom skiljaktiga meningar uppstått om denna mark borde påföras bevillning efter 3 eller 5 öre för hvarje 100 R:drs värde; och har motionären, som ansett lämpligast, att sådana jernvägar, med dertill hörande jord och byggnader, icke påföres fastighetsbevillning, utan endast inkomstbevillning efter behållna afkastningen, föreslagit att i förordningen måtte införas stadgande så väl härom, som ock att, i afseende å kanaler och slussbyggnader, enahanda uppskattningssätt borde iakttagas.
Utskottet, som med anledning af det i motionen omförmälda förhållande funnit särskild föreskrift i ämnet behöflig, har, i afseende å sjelfva saken, i så måtto instämt med motionären, att fastighetsbevillning icke bör utgöras för sjelfva jernvägen eller kanalen eller för den mark, som deraf upptages, utan att vinsten af dessa och dylika kommunikationsleder bör beskattas såsom inkomst af kapital eller arbete.
Deremot har Utskottet ansett att byggnader, såsom stationshus, verkstäder m. m., tillhörande de ifrågavarande anläggningarne, böra beskattas inom de kommuner, der de äro belägna, alldenstund sådant är af vigt, med hänsigt till deraf belöpande kommunalutskylder samt utan svårighet låter sig verkställa.
I öfverensstämmelse härmed har Utskottet i så väl § 2 som § C af bilagda författningsförslag infört de tillägg, Utskottet funnit erforderliga: hemställande att dessa tillägg måtte godkännås.
Enär Universitetet i Upsala vore egare till betydande fastigheter på landet, al hvilka Universitetet hemtade sina hufvudsakligaste inkomster samt för dessa fastigheter någon bevillning förut aldrig erlagts, men enligt § 2 af gällande Bevillnings-stadga numera koinine att erläggas, har, uti motion (N:o 225) hos Ridderskapet och Adeln, Herr Olivecrona, K., med erinran om detta förhållande, hvilket förmodades hafva undgått uppmärksamheten, då Bevillnings-förordningen redigerades, anfört, att tillämpningen af ofvanberorda stadgande komme att för Universitetet medföra en högst kännbar minskning i de för dess behof beräknade inkomster, hvaraf åter följden blefve den, att, om Staten kräfde bevillning af Universitetets egendomar på landet, så att Universitetets egna medel blefve otillräckliga att fylla utgifterna för undervisningens upprätthållande, Staten mäste lemna ett ökadt anslag tillbaka ät Universitetet.
Då man härtill toge i öfvervägande att största delen af Universitetets från dess fastigheter inflytande inkomster utbetalades till löner åt lärare och tjenstemän vid Universitetet, och att af dessa löner bevillning sedermera utginge, syntes Staten icke behöfva eller böra äfven af fastighetsegaren utkräfva bevillning.
På grund häraf och då samma förhållanden, som i anförda afseenden egde rum med Upsala Universitet, äfven inträffade med andra vetenskapliga institutioner samt barmhertighetsinrättningar, hvilka egde fastigheter på landet, har motionären föreslagit den ändring i § 2 af Bevillnings-stadgan, att akademier, vetenskapliga samfund, allmänna undervisningsverk och barmhertighetsinrättningar måtte befrias från^bevillning för dem tillhöriga fastigheter på landet.
Ett af de väsendtligare felen i de gamla Bevillnings-förordningarne bestod onekligen i de talrika undantag, som derstädes tid efter annan af mer eller mindre grundade skäl blifvit inrymda och hvarigenom de allmänna föreskrifterna slutligen Bevillnings-XJtskotteU Betänkande ,JV? 9. 11 voro i sjelfva verket återupphäfda.
Det var derföre af synnerlig vigt att vid den nya Bevillnings-stadgans uppgörande inskränka dessa undantag derhän, att befrielse frän bevillning medgåfves endast i de fall då sådant af trängande behof och sträng rättvisa påkallades, och beträffande särskildt jordbruksfastigheter, ansågs nied rätta endast Staten såsom egare böra frikallas, då den nya Bevillnings-stadgans föreskrifter borde blifva så allmängiltiga att de kunde, icke blott för bevillningcn till Staten/ utan ock för sådana utskylder till allmänna behof, som inom kommunerna upptagas, tjena till rättesnöre.
Att nu bevilja undantag af den vidsträckta omfattning, som i motionen föreslagits, vore att åter inslå pä en bana, som nyligen af goda grunder blifvit öfvergifven och undantagslagstiftningens område, en gäng ånyo beträd t, skulle snart åter öppnas för hvarjehanda anspråk af mer eller mindre förment berättigande.
Om, hvad Upsala Universitet angår, bevillningcn skulle medföra en sådan minskning i dess inkomster, att de blefve otillräckliga till bestridande af utgifterna för undervisningens upprätthållande, sä Olifver visserligen följden den af motionären antagna, att nemligen Staten får träda emellan vid detta, liksom den gjort vid andra tillfällen; och deri lärer någon anledning till farhåga för undervisningens upprätthållande så mycket mindre kunna hemtas, som det är att antaga att statsmagterna alltid skola åt undervisningsväsendets angelägenheter egna synnerlig omsorg.
På grund af hvad sålunda blifvit anfördt, har Utskottet skolat hemställa, att Herr Olivecronas ifrågavarande motion icke må bifallas.
Under anförande hurusom inom olika taxeringskomitéer stridiga meningar gjort sig gällande i förekomna frågor, huruvida stadgandet i § 2 för vederbörande innehafvare, att erlägga bevillning för kronohemman och kronolägenheter, hvilka besittas med åborätt, borde tillämpas pä krononybygget för hvilka frihets-år åtnjutas, har inom Hedervärda Bonde-Ståndet, uti motionen N:o 142, Olof Pehrsson från Gefleborgs län hemställt, att uttryckligen måtte stadgas, att dylika nybyggen äro befriade från bevillning, dä, enligt motionärens förmenande, Rikets sednast församlade
Ständer icke kunde hafva haft för afsigt att pålägga en afgift, som icke förut utgjorts af krononybyggarne, hvilka nemligen, enligt 141 § af förut gällande Bevillningsförordning, åtnjutit befrielse från bevillning både efter 1 och 2 art. för sig, hustru och hemmavarande barn. och för hvilken befrielses fortfarande åtnjutande bevekande skäl förekomme i de svårigheter, nybyggesinnehafvarne hade att bekämpa i en öde och ofruktbar mark, under det de måste fullgöra vissa dem ålagda årliga odlingsoch byggnadsskyldigheter vid äfventyr att eljest varda frän nybyggena afhysta.
Enär nybyggarne, för fullgörande af dem åliggande byggnads- och odlingsskyldigheter, dels under de första åren åtnjuta visst understöd i spanmäl eller penningar, dels ock äro befriade från räntor och andra utskylder under en tidrymd af 30 är och stundom längre samt dessutom fått sig tillförsäkrad besittningsrätten till nybyggena för sig sjelfva, barn och efterkommande, så framt de fullgöra berörda skyldigheter, utan att behöfva erlägga någon skattelösen vid den tid odlingarne äro fullbordade och nybyggena till skatte i jordeboken omföras; sä finner Utskottet deremot icke skäl att för krononybyggarne tillstyrka något undantag från den allmänna regeln och detta sä mycket hellre, som bevillningsfriheten ursprungligen icke ingått i deras förmåner, utan endast under en kortare tid varit dom medgifven.
Den omständigheten att olika meningar uppstått om tillämpligheten af ett bestämdt stadgande pa ett visst fall torde väl i allmänhet icke böra anses såsom bevis på nödvändigheten af ett förtydligande, och hvad särskildt angår nu 12 Bcvillnings-Utskottets Betänkande JW 9. ifrågavarande fall har Utskottet funnit annan föreskrift än den redan befintliga icke vara erforderlig.
Utskottet hemställer alltså, att Olof Pehrssons motion icke må till någon åtgärd föranleda.
Uti sin förut omnämnda motion har Herr Gahn jemväl föreslagit, att bland undantagen i § 2 måtte införas Regementens och Ojficers-korpsers vid mötesplatser för begagnande under mötena uppförda byggnader, äfvensom enskilde personer tillhöriga kyrkor och bönehus, hvilka samtliga byggnader billigtvis borde befrias från bevillning, då de icke lemnade egarne någon inkomst; men Utskottet har, på grund af hvad nyss förut blifvit anfördt om undantag i allmänhet, och dä särskildt i detta fall någon giltig anledning till den äskade befrielsen icke synts vara lör handen, helst egarne af dylika byggnader deraf hafva fördel, om ej just direkt inkomst, funnit det gjorda förslaget icke kunna tillstyrkas.
I sammanhang med förslag till åtskilliga andra ändringar och tillägg i gällande Bevillnings-stadga, har, uti motionen N:o 379, hos Hedervärda Bonde-Ståndet. C. J. L.
Lönnberg, från Östergötlands län yrkat, att enahanda befrielse frän bevillning, som är medgifven för inkomst af kapital eller arbete, understigande 400 R:dr, mätte utsträckas till egare af fastighet, dä densammas taxeringsvärde icke öfverstiger 400 R:dr och den skattskyldige icke eger annan fast egendom och hans inkomst a.f kapital eller arbete för öfrigt icke uppgår till 500 R:dr.
Dä egare af fastighet i stad samt i mantal satt jord pä landet alltid varit pligtige att utgöra afgifter till sä väl Staten som kommunen, har Utskottet funnit någon rubbning i detta förhållande med anledning af den väckta motionen nu icke böra vidtagas.
Och då dessutom tages i betraktande att förslaget i sin tillämpning skulle förorsaka oupphörligt vexlande förändringar i taxeringslängderna genom afsöndrade hemmansä elars uteslutande och sammanslagna delars återupptagande deri och derigenom det ändamål, sorn i statistiskt hänseende kunde med fastighets-taxeringarne vinnas, i betydlig mån motverkas, har Utskottet deruti funnit ett ytterligare skäl att icke till ifrågavarande förslag tillstyrka bifall. § 3.
Denna §, som står i nära öfverensstämmelse med § 4 i Instruktionen för taxeringsförrättningarne, har ansetts böra erhålla en något förändrad redaktion, hvilken torde till pröfning företagas i sammanhang med det förslag, som här nedan kommer att framställas i afseende å § 4 m. fl. i Instruktionen för taxeringsförrättningarne.
B) Bevillning för inkomst af kapital eller arbete. § 6.
Utaf C. J. L.
Lönnberg har jemväl blifvit hemstäldt huruvida icke Fisken, såsom i kameralt hänseende af stor betydelse, borde under § 6 specielt nämnas bland öfriga titlar, för hvilka bevillning såsom för inkomst af arbete skall erläggas, helst det vore bekant att tveksamhet verkligen uppstått hvart desamma egentligen skolat hänföras; men då härvid förekommer, å ena sidan, att sådana fisken, som åtfölja hemman och med dem gå i köp, äro inbegripna i hemmanens taxerings - Bevillnings-Utskottets Betänkande ,JV? 9.
13 värden, samt å den andra, att af författningens allmänna föreskrift i § 6 otvifvelaktigt följer, att fiskerihandtering, der den såsom särskildt näringsfång bedrifves, bör för den inkomst, som deraf erhålles, beskattas såsom hvarje annat yrke, har Utskottet funnit motionärens framställning icke böra föranleda till den föreslagna åtgärden.
Deremot har Utskottet funnit nödigt att i § 4 af Instruktionen för taxeringsförrättningarne, hvartill Utskottet nu får hänvisa, intages en anvisning derom, att sådana fiskerier, som utgöra särskilda i jordeboken upptagna lägenheter, utan att vara i hemmansskattläggning inbegripna eller hafva i deras taxeringsvärde ingått, skola taxeras såsom annan fastighet, enligt Bevillnings-stadgans 2:dra §, punkten 2:o; hemställande Utskottet, att hvad sålunda blifvit anfördt och föreslaget måtte godkännas. § 7. Till följd af de olika förfaringssätt, som egt rum vid beräkning af den inkomst, hvarför bevillning skall utgöras af löntagare, som tillika innehafva boställen eller fått sig sådana pä lön anslagna, hafva framställningar om närmare bestämmelser i ämnet blifvit gjorda dels af C. J. L.
Lönnberg, sorn, uti sin förut omförmälda motion, yrkat att i § 7, mom. 2, borde uttryckligen anmärkas, att uti lönebeloppen icke skulle inberäknas löntagarens inkomst af boställe, hvarför fastighetsbevillning redan blifvit påförd; dels ock, uti motionen N:o 182 hos Hedervärda Bonde-Ståndet, af Ola Jönsson från Malmöhus län, hvilken uppfattat hithörande stadganden så, sorn skulle för boställen både fastighetsbevillning och inkomstbevillning böra utgöras, denna sednare efter att från boställets beräknade afkastning blifvit afdraget sä väl beloppet af fastighetsbevillningen, som boställets alla onera; och har i enlighet med denna uppfattning, hvilken ock öfverensstämde med hans åsigt i sjelfva saken, motionären velat hafva föreskrifterna närmare aflattade; men likväl, för den händelse hans åsigt icke skulle godkännas, inskränkt sig till yrkande blott på tydlig föreskrift huru i det ifrågavarande hänseendet förhållas borde; dels slutligen af Herr Friherre af Schmidt, Carl Johan Georg, som, uti motionen N:o 81 hos Ridderskapet och Adeln, erinrat om det förhållande, sorn eger rum med sådana indelta arméens boställen, hvilka genom boställs-direktionerne utarren deras, att nemligen arrendebeloppen ingå till en gemensam löningsfond, hvarefter de genom lönings-direktionerne fördelas bland löntagarne, utan att afkomsten af något visst boställe är till viss löntagare anslagen; och dä nu, efter hvad motionären uppgifvit, vid 1862 års taxeringar berörda boställsafkastning inom de flesta län blifvit inberäknad i de kontanta lönerna, men bevillning för sjelfva de fasta egendomarne jemväl erlagts enligt stadgandet i § 2, hade Staten sålunda blifvit tillerkänd dubbel bevillning al samma inkomst.
Val hade inom ett län rättelse i detta förhållande skett hos Pröfnings-komitéen, som lörordnat att frän hvar je löntagares kontanta lön skulle afsk iljas och från bevillning undantagas sä stor del, som, enligt meddelad uppgift, motsvarade afkomsten från de utarrenderade boställena; men då det voro angeläget att ett dylikt förfaringssätt, såsom öfverensstämmande med författningens anda, blefve iakttaget öfver hela riket, har motionären föreslagit att i § 7, mom. 2, måtte införas det&tillägg, att uti den inkomst, för hvilken bevillning skall utgöras af löntagare samt dem, som åtnjuta traktamenten m. in., icke 14 Bevillning s-Utskottets Betänkande ,,AP må inberäknas den del af indelta arméens löner, som utgör afkomst från utarrenderade boställen, för hvilka fastighetsbevillning erlägges.
Utskottet, som med anledning af hvad sålunda blifvit af motionärerne anfördt och upplyst, funnit närmare föreskrifter till förtydligande af författningens mening uti det ifrågavarande hänseendet erforderliga, har i öfverensstämmelse med Lönnbergs och Friherre af Schmidts förslag ansett sig böra tillstyrka, att det tillägg i § 7, mom. 2, bilagda författningsförslag inne håller, måtte godkännas.
Det i 7 § förekommande stadgande, att näringsidkare, som drabbats af förluster, likväl skall utgöra bevillning efter beräkning af en inkomst, motsvarande hvad en sådan rörelse, som den han drifver, i medeltal kan anses afkasta, står onekligen i strid med grundsatsen om beskattning efter behållen inkomst och måste hos den skattskyldige, som komme att underkastas tillämpningen af detsamma, sä mycket mera uppväcka ovilja, som det å andra sidan fordras att näringsidkaren, dä han gjort betydligare vinster, derföre skall erlägga skatt till Staten.
Utskottet har derföre ansett sig böra tillstyrka att ifrågavarande stadgande må ur författningen uteslutas.
Af Herr Friherre Sprengtporten har erinran blifvit gjord jemväl derom att, ehuruväl af ordalydelsen i § 6 af Beviilnings-stadgan, äfvensom vid jemförelse med andra stadganden i författningen, kunde slutas till att vid beskattning af kapital afdrag linge ske för motsvarande skulder, sådant likväl borde mera bestämdt uttryckas; hvarjemte af Herr Stuart blifvit föreslaget, att för tydlighets skull borde i § 7 af Stadgan införas ett nytt moment af följande lydelse: ”När inkomst beräknas af ränta å utlånadt kapital, får afdrag ske för ränta, som den skattskyldige utbetalt åupplånadt kapital, jemte de kostnader, som genom kapitalets förräntande förorsakats.
Utskottet, som ansett att till meningens förtydligande i den antydda syftningen, i § 7 af Stadgan icke erfordras annat tillägg, än att i sista morn., hvari åberopas föreskrifterna i Instruktionen, ordet kapital inskjutes näst efter orden behållen inkomst af, har deremot funnit nödigt, att i § 20 af Instruktionen införa ett tillägg, affattadt i hufvudsaklig öfverensstämmelse med motionärernes yrkanden, till hvilket tillägg Utskottet nu får hänvisa, under hemställan att samma tillägg må godkännas.
Uti lasta och 2:dra morn. af § 8 stadgas att bevillning för inkomst af kapital eller arbete icke eger rum, när alla de utaf kapital eller arbete uppkomna årsinkomster sammanräknade icke uppgå till 400 R:dr, äfvensom att,när do sammanräknade inkomsterna icke öfverstiga 1,800 R:dr, 300
R:dr deraf äro fria från bevillning.
Dä emellertid den begagnade ordställningen ansetts vara sådan, att personer, hvilka, utom inkomst af kapital eller arbete, besitta fastighet, skulle kunna tro sig ega grundade anspråk att, äfven de, af berörda undantagsförmäner komma i åtnjutande, hafva inom Bonde-Ståndet P. F. Mengel från Upsala län (motionen N:o 270) samt C. J. L.
Lönnberg (motionen N:o 379) väckt förslag om en sådan förändrad redaktion af dessa stadganden, att den befarade utsträckningen af undantagen äfven till fastighetsegare mätte förebyggas.
Bevillninjs-Vtskottets Betänkande J\fit 9. 15 Ehuru författningens mening nu är den, att bevillningen för inkomst af kapital eller arbete skall helt och hållet särskiljas från fastighetsbevillningen och stadgandet i § 8 således tillämpas utan afseende på den omständighet att den skattskyldige tillika kan innehafva fastighet, har Utskottet likväl funnit det vara af rättvisa och billighet påkalladt, att en förändring sker i den af motionärerne antydda syftning, hvadan Utskottet åt ifrågavarande stadgande sökt gifva en för ändamålet afpassad lydelse; hemställande Utskottet att berörda förändring må af Rikets Ständer godkännas.
1 sammanhang med förestående fråga har af Riksdagsfullmägtigen Mengel uppmärksamheten blifvit fästad jemväl derpå att författningen icke bestämdt angifver huruvida man och hustru, då de drifva särskilda yrken och deraf ega inkomster, hvilka ej för hvar och en, men väl sammanräknade uppgå till 400
R:dr eller öfverstiga 1,800 R:dr, böra fä tillgodonjuta frihet från bevillning för det hela eller någon del deraf; och ehuru, efter motionärens förmenande, all tvekan i detta fall borde vara undanröjd, om man toge i betraktande de vid sednaste riksdag anförda motiver för den i § 8 stadgade befrielse och lindring, borde dock, pä det lagstadgandet måtte vara fullt klart, detsamma i det anmärkta hänseendet förtydligas.
Bland de flera olika förslag, som vid sednaste riksdag utgjorde föremål för Rikets Ständers pröfning viri behandling af frågan om lindring i bevillningen för dem, som icke egde större inkomster än som oundgängligen erfordras till fyllande af de nödvändigaste lefnadsbehofven, förekom äfven det, som i motionärens fram ■ ställning nu afses, elier att äkta makar skulle få åtnjuta en något större lindring än personer, som icke befinna sig i äktenskap: men detta förslag lyckades icke vinna Rikets Ständers godkännande.
På det att taxerings- och debitcrings-bestyret icke skulle alltför mycket invecklas gjorde den åsigt slutligen sig gällande, att det ifrågavarande stadgandet borde blifva så allmännelig!, som möjligt.
De vanskligheter, som möta för ett närmare reglementerande i detta ämne, inser Utskottet nogsamt och tvekar derföre att, för sin del, nu föreslå någon förändring i de bestämda minimibeloppen.
Likväl vill Utskottet icke bestrida behöfligheten af en förklaring för det läll motionären antydt; men då Utskottet icke kan ifrågasätta att för man och hustru, som drifva särskilda yrken, skulle bestämmas någon större lindring, än den som, enligt nuvarande stadgande, tillgodokommer andra äkta makar, hvars inkomster äro inskränkta inom de stadgade minimibeloppen, helst det är att antaga att inom hvarje sådan familj hustrun, ehuru icke idkande något särskildt yrke, likväl genom arbete bidrager till familjens gemensamma inkomster, har Utskottet, med anledning af motionärens framställning, skolat hemställa, att i § 8 måtte, pä sätt bilagda författningslörslag utvisar, intagas följande stadgande: när man och hustru drifva särskilda yrken, beräknas ofvannämnda befrielse eller lindring efter deras sammanräknade inkomster.
Om införande i författningen af en der nu saknad föreskrift, att bolag icke må ega att tillgodonjuta den i § 8 stadgade lindring i bevillningen, då densamma vore afsedd endast för de mindre bemedlade samhällsklasserna, hafva framställningar blifvit »jorda inom Ridderskapet och Adeln af Herr Ehrenborg, Richard, (motionen N:o 67) samt inom Borgare-Ståndet af Herr Gahn, som anfört att inom bergslagsorterna funnes många bolag, såsom hyttebolag, grufve- och kalkstensbrotts-bolag, hvilkas inkomster stadnade vid ganska låga belopp, men hvars delegare hvar för sig ofta kunde hafva ganska stora inkomster; och dä Utskottet icke kan annat än instämma i motionärernes framställning, hemställer Utskottet, 16 Bevillnings-Utskottets Betänkande j\s' 9. att Rikets Ständer måtte, med bifall till densamma, godkänna det tillägg, innefattande stadgande i ämnet, som Utskottet funnit lämpligast böra erhålla plats i § 10, enligt hvad bilagda fötfattningsförslag utvisar.
Flera förslag, åsyftande befrielse dels i allmänhet, dels endast i vissa fall från utgörande af bevillning för pensioner och gratialer, hafva blifvit till Utskottets pröfning öfverlemnade.
I förstnämnda hänseende har inom Borgare-Ståndet uti väckt motion (N:o 24) Herr Gustaf Carl Witt anfört, hurusom, då under sednare åren en snart sagdt allmän lönetillökning beviljats embets-och tjenstemän m. fl., hufvudsakligen af den anledning att lifsförnödenheterna stegrats i pris, ett motsatt förhållande deremot egt rum med de pensionärer, som afgått ur tjenst före lönetillökningen.
Desse, som måste erfara samma olägenhet af lifsmedlens dyrhet, som lönetagarne, hade icke allenast icke blifvit ihägkomna med någon förhöjning i inkomst, utan i stället mistat något af det de förut hade, enär någon bevillning af deras pensioner icke före nu gällande Bevillnings-stadgas utfärdande var dem ålagd; och har dels ur detta skäl, dels derföre att pensioner och gratialer i allmänhet, ehvad de voro af Staten skänkta eller genom egen omtanka förvärfvade, kunde anses såsom ett slags för behofvets stund afsedda undsättninsgmedel, motionären föreslagit, att i den Bevillningsförordning, som vid innevarande riksdag fastställes, måtte iakttagas att såsom beskattningsbar inkomst icke beräknas pensioner och gratialer.
Vidare har uti motion hos Ridderskapet och Adeln Herr Drake, Carl Adolf Wilhelm, erinrat, hurusom de pensioner, enkor och barn efter civile och militäre embets- och tjenstemän m. fl. uppbära från kassor och fonder, till hvilka män och fäder i lifstiden gjort tillskott, förut varit fria från bevillning till Staten; men då denna rättvisa och billiga grundsats blifvit fränträdd i nu gällande Bevillningsförordning, hade många fattiga familjer derigenom blifvit försatta i större bekymmer för sin utkomst än förr.
Med anledning häraf och då, enligt motionärens åsigt, Staten, hvars inkomster ändock betydligen förökats, utan afsaknad kunde undvara de, belopp, som utpressas af enkor och faderlösa barn, har motionären föreslagit, att dylik skatt må hädanefter alldeles upphöra och saken försättas i samma skick, som den hade före är 1862 eller innan nuvarande förordning blef ländande till efterrättelse.