Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Lagskipningen och dess tillstånd borde utgöra ett af de vigtigaste föremålen för Embetets utöfning, i synnerhet sökt, att deråt lemna all den uppmärksamhet, hvartill egna forskningar eller serskildt anmälda händelser gifvit anledning; och jag vågar föröfrigt räkna på närvarande och nästkommande tiden, i den förhoppning, att framdeles äga tillfälle, äfven i andra delar, fullgöra hvad nu icke är utfördt eller, för inträffade omständigheter, kunnat lill liufvudsakligt slut bringas.
I likhet med den af Embetets förra innehafvare i allmänhet följda och, äfven enligt min tanka, riktiga grundsats, att icke, utan serskilda till undantag föranledande skäl, göra kunniga åtgärder eller anmärkningar, vidtagna eller väckta och till vederbörandes utlåtande eller pröfning öfverlemnade, förrän tillika de derå förväntade svar eller beslut kunna meddelas, kommer jemväl denna Berättelse, som sträcker sig till sistlidna års slut, till stor del att innefatta ämnen, hvilka härleda sig ifrån en äldre tid, och ( 4 ) hvaribland ett redan år 1831 afgjordt mål, som, i saknad af underrättelse derom, icke i förra Berättelsen är omförmäldt, ett annat, som varit högre Domstols skärskådan understäldt, och de öfriga, hvilka eljest blifvit till slutlig handläggning befordrade.
Då sålunda nu endast må nämnas, att ibland åtskilliga, den sednare tiden, af enskilde personer anförda klagomål, samt de anmärkningar i afseende å Lagskipningen och hvad dermed äger gemenskap, hvartill af infordrade eller annorledes tillgängliga handlingar anledning förekommit, flera af de förstnämnda befunnits icke vaia lagligen grundade, andra åter, i följd af mina vidtagna åtgärder, medfört åsyftad, ofördröjd rättelse i hvad öfvei’klagadt blifvit, samt många af de sednare, dels genom afgifna förklaiingar behörigen utredda, kunnat förfalla, dels såsom blott åsyftande vederbörandes uppmärksamhet å begångna misstag eller andia mindre föi’seelser, hvilka icke åstadkommit någon skada, ej eller erfoi’drat vidare fullföljd, och om hvilka måls beskaffenhet handlingarne, tillika med de vid Expeditionen förda Diarier lemna upplysning; bör jag, i sammanhang härmed, tillägga, att det jemnförelsevis ringare antal sådana mål, som blifvit till laga åtal för vista, angår förseelser, hvilka mei’- endels synas härflyta ifrån vårdslöshet, eller orätt fattadt förstånd om Lagarna och deras tillämpning i vissa fall, eller ock bestå uti dröjsmål eller annan försummelse vid Embetsutöfningen, men, i alla dessa händelser, antingen såsom beredande en, om icke allmän, dock alltid eftertänklig osäkerhet för medborgares rättigheter, eller i anseende till vålladt lidande för enskilde personer, påkallat laglig beifi’an, för att dermedelst befoixlra Lagskipningens jemna gång och framtida rättelse i anmäi-kta afvikelser derifrån, samt tillika lemna tillfälle till ersättnings sökande, der enskildt lidande ägt rum. ( 5: ) Ibland de ärenden, som först påkallade det mig anförtrodda Embetes utöfning, var den af Rikets Höglofl.
Ständers vid sist förflutna Riksdag satta ConstitutionsUtskott, enligt dess skrifvelse till mig af den 20 November i834, till åtal inför RiksRätt förvista sak emot de Herrar Ledamöter af Konungens StatsRåd jemte Föredraganden, hvilka deltagit i rådslaget i afseende å Kongl. Maj:ts den 4 nästförutgångna November till Rikets Ständer aflåtna Nådiga Skrifvelse, angående upptagande af ett Lån till befrämjande af Hypotheksföreningar; och ehuru handlingarne i denna sak serskildt äro till trycket befordrade, anser jag likväl en sammanfattning af hvad i saken förekommit, jemte RiksRättens derutinnan meddelade
Dom, här böra finna rum.
Sedan vid Riksdagen åren 1828—i83o, enligt hvad 55 § af Riksdagsbeslutet den ig Mars i83o innehåller, Rikets Ständer, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, beslutit, att för Statens räkning ett lån af högst Två Millioner Riksdaler i Svenskt Silfverspecie, efter gamla myntfoten, skulle af RiksgäldsContoret upptagas och af samma Verk åter utlånas emot inteckning i jordegendom å landet och i städerna; i sammanhang hvarmed Rikets Ständer, jemte det de om Kongl. Maj:ts Nådiga Sanction å detta Beslut i underdånighet anhållit, så att, på förut öfligt sätt, Kongl. Maj:ts Nådiga Authorisation måtte blifva Fullmäktige i RiksgäldsContoret meddelad till de åtgärder, som, i. afseende på lånets upptagande, blefvo af nöden, tillika öfverlemnat till Kongl. Maj:ts
Nådiga bepröfvande, när början med lånets upptagande skulle göras; äfvensom de hufvudgrunder, Rikets Ständer ansett böra följas vid denna upp- och utlåning, Deras Fullmäktige i RiksgäldsContoret meddelats; så hade vid sista Riksdag, livarförinnan omför mälda Beslut icke kommit till verkställighet, dels hos Höglofl.
Ridderskapet och Adeln, dels hos Vällofl.
BorgareStåndet, motioner blifvit väckta, den ena angående upptagande af det förra Riksdagen beslutna lån, för att sedermera anslås till lånebiträde åt hypotheks- och privatbanks-institutioner, och den andra åter, angående inställande tills vidare af all åt - C 6 ) gärd i afseende å Rikets Ständers fötrberörda beslut; hvarefter Rikets Ständers Statsutskott, till hvars handläggning dessa frågor remitterades, uti serskilda under den 5 Julii 1834 till Rikets Ständer afgifna utlåtanden, på anförda skäl afstyrkt förstnämnda motion, men deremot, och under godkännande af den sednare, tillstyrkt, att Rikets Ständers vid förra Riksdagen fattade beslut, om upptagande af ofvanbeskrifna lån, måtte förklaras till all kraft och verkan hafva upphört; med enhälligt bifall till hvilka utlåtanden Rikets Ständer, uti skrifvelse af den 18 Augusti, hos Kongl. Majit i underdånighet anmält, att förra beslutet om ifrågaställa låns upptagande, såsom i åtskilliga afseenden mindre lämpligt och numera ej eller behölligt, komme på omförmälda sätt att förfalla.
Då inför Kongl. Majit i StatsRådet den \ derpåföljde October, efter hvad det dervid hållna Protokoll upplyste, Rikets Ständers nyssnämnda skrifvelse blifvit i underdånighet föredragen, hade Kongl. Majit, vid öfvervägande deraf, enligt föredragande SlatsSecreterarens och StatsRädets yttrade mening, funnit Sig pligtig meddela Rikets Ständer, det Kongl.
Majit icke kunde för
Sin del erkänna giltigheten af de utaf Rikets Ständer nu anförda skäl, emedan de voro stridande emot de åsigter, som vid förra Riksdagen föranledde beslutet om ett lån till biträde åt fastighetsägare; hvarföre och då härtill komme, att fråga uppstått om upprättande, jordägare emellan, af hypotheksföreningar, Kongl.
Majit funne så väl deruti, som uti den genom myntbestämningslagens verkställighet
Vunna trygghet i afseende på myntvärdets upprätthållande, ett ytterligare kraftigt skäl för fullföljden af Rikets Ständers förut fattade och af Kongl. Majit gillade beslut, om upptagande till förmån för fastighetsägare af ett lån på Två Millioner Riksdaler Specie; varande, i följd af hvad Kongl. Majit tillika befallt, Nådig Skrifvelse härom under samma dag till Rikets Ständer expedierad, deruti, efter vidare utveckling af de omständigheter, som föranledt Kongl. Majits
Nådiga framställning om angelägenheten att fullfölja Rikets Ständers förra beslut, Kongl.
Majit slutligen föreslagit, att ifrågavarande lånet skulle användas endast ( 7 ) till biträde för HypotheksFöreningar, på de i sådant ändamål tillika uppgifna grunder.
Jemte det Kongl. Maj:ts Högstberörde Nådiga Skrifvelse af Rikets Ständer till deras Statsutskott remitterades, var ifrån Vällofl.
BorgareStåndet till ConstitutionsUtskottet öfverlemnad en i föreskrifven form väckt och inför Utskottet uppgifven anledning till anmärkning emot Herr StatsSecreteraren för Handels- och Financelrenderna, i afseende å föredragande och rådgifvande åtgärden till det beslut, Kongl. Maj:ts meranämnde Nådiga Skrifvelse innefattar; vid pröfningen af hvilken fråga och efter granskning af det vid Nådiga Skrifvelsen bilagda Utdrag af StatsRådets Protocoll, ConstitutionsUtskottet, uppå de i dess ofvanåberopade skrifvelse anförda skäl, funnit, att StatsRådets, vid rådslaget öfver omförmälda ämne närvarande, Ledamöter samt Föredraganden åsidosatt de, för Riksdags-ärenders behandling, medelst Grundlag stadgade former, och derigenom beredt öfverträdelse af 75 § Riksdagsordningen; hvarföre och på grund af 106 § RegeringsFormen, ConstitutionsUtskottet sett sig föranlåtet att ställa StatsRådets Herrar Ledamöter samt Föredraganden under tilltal inför RiksRätt, och i sådant ändamål, med öfverlemnande af handlingarne, anmodat mig att, efter äskande af behörig kallelse, denna sak i laglig ordning utföra.
Till följd häraf och likmätigt 102 § RegeringsFormen samt 5 § af Rikets Ständers för deras JustitiasOmbudsman fastställda Instruction, begärde jag, å Embeles vägnar, skriftligen hos Herr Presidenten i Kongl.
Maj:ts och Rikets Svea IIofRätt, såsom RiksRättens Ordförande, laglig kallelse å de Herrar Ledamöter af Konungens StatsRåd, hvilka, enligt hvad förrberörda Protocoll utvisade, bi vistat rådslaget öfver ifrågavarande ärende, för att inför RiksRätten svara uti förenämnda af ConstitutionsUtskottet till åtal förvista sak och äga tillfälle att afgifva förklaring öfver hvad framdeles vid käromålets fullföljd och utförande blefve anmärkt.
Efter det RiksRätten, som den 17
December sammanträdde, beviljat den af mig begärda kallelse å StatsRådets ofvanbemälde Herrar
Leda - ( 8 ) möter, fullföljde jag käromålet medelst afgifvet EmbetsMemorial, hvaruti, jemte framställning af de förhållanden, som med saken ägde sammanhang, och i öfverensstämmelse med hvad ConstitutionsUtskottet urskiljt, af mig anmärktes, att då, efter hvad ofvanåberopade StatsRådsProtocoll för den 4 October i834 gåfve vid handen, Kongl.
Majrts Nådiga Beslut, i följd hvaraf Skrifvelsen till Rikets Ständer, angående upptagande af ett lån till befrämjande af HypotheksFöreningar vore aflåten, blifvit. fattadt enligt föredragande StatsSecreterarens och StatsRådets yttrade mening, StatsRådets närvarande Herrar Ledamöter jemte Föredraganden dervid hade åsidosatt de för Riksdags-ärenders behandling medelst Grundlag stadgade former, förnämligast i så måtto, som, oaktadt Rikets Ständer vid dåvarande Riksdag dels afslagit väckt motion om upptagande af det vid Riksdagen åren 1828 — i83o beslutna lån å högst Två Millioner Riksdaler i Silfver, att användas till biträde åt Hypotheks- och PrivatBanksInstitutioner, dels bifallit likaledes väckt motion, att Rikets Ständers förra Beslut om ett sådant låns upptagande måtte förklaras till all kraft och verkan hafva upphört, Konungens Rådgifvare icke dessmindre frånstyrkt Konungen, att erkänna giltigheten af de skäl, Rikets Ständer anfört, och deremot tillstyrkt Konungen, att föreslå Rikets Ständer, såsom en fullföljd af deras förut fattade, af Konungen sanctionerade beslut, det ifrågakomna för fastighetsägares understöd ämnade Silfverlånets upptagande till HypotheksFöreningarnes förmån, samt följaktligen beredt öfverträdelse af 75 § Riksdagsordningen, hvilken, jemte föreskrifven behandling af frågor om Grundlags stiftande eller upphäfvande, stadgar: att ”för beslut i alla öfriga ärenden, de mål undantagne, hvarom i RegeringsFormens 66, 6g, 70, 71 och 72 §§ serskildt vore förordnadt, gälle, jemte Konungens samtycke, Tre Stånds mening; men skulle Två Stånd stadna emot Två, förfalle frågan och förblifve vid det, som tillförene stadgadt varit, utan att samma fråga må kunna vid den Riksdagen å nyo väckas eller upptagas.”
Uti ( 9 ) Uti häröfver å svarandesidan aflemnad förklaring, framställdes till en början den erinran, att, enligt Lag, innan något, som utgjorde hufvudsak, finge upptagas till pröfning hos Domaren, först borde tillses, om och huruledes allt blifvit iakttaget, sorn hörde till formen eller den ordning, som efter Lag bordt följas, vare sig i anseende till behandlingen af sjelfva saken ifrån dess begynnelse, eller i hänsigt till personerna^ som i saken voro delaktige, hvarvid i främsta rummet sattes i fråga, huruvida, enär io5, 106 och 107 §§ RegeringsFormen samt 29 § Riksdagsordningen, jemförda med 76 § Riksdagsordningen och 11 § i AnsvarighetsLagen, gåfvo vid handen, att ConstitutionsUtskottet hade att beräkna tiden för dess granskningsrätt ifrån böljan af en Riksdag till början af en annan, ConstitutionsUtskottet varit befogadt, att inlåta sig uti en sådan behandling af ärendet, som för det dåvarande bordt föranleda detsammas öfverlemnande till någon åtgärd; äfvensom vidare anmärktes, dels att ConstitutionsUtskottet, om det än varit befogadt att ärendet handlägga, åtminstone bordt fördröja dermed intilldess sig visat, hvad slags beslut, Kongl. Majtls Nådiga Skrifvelse, som redan var remitterad till vederbörligt Utskott, kunde hos Rikets Ständer föranleda; dels att, ehuru ärendet bestått af flera frågor, som kunnat och bordt åtskiljas och hvar i sin ordning bedömas, desamma likväl, enligt hvad ConstitutionsUtskottets utlemnade och genom trycket offentliggjorda Protoooll utvisade, blifvit med hvarandra förblandade, samt inbegripna under en omröstning; hvilka anmärkningar, dem Svaranderne mindre betraktat som en rätt (den de dock ägde) än sorn en pligt att framställa, ingalunda voro förenade med afsigten att deraf draga något beneficium juris; hvarföre
Svaranderne ock ingingo i hufvudsak ligt svaromål, andragande dervid förnämligast: att andra i Grundlag stadgade former för Kongl. Propositioners och Skrifvelsers afgifvande lill Rikets Ständer icke funnos, ita 27 och 48 §§ PuksdagsOrdningen, hvaraf deri förstnämnda innehölle allt hvad som kunde blifva föremål för Konungens meddelanden 2 ( 10 ) till Rikets Ständer under Riksdagens lopp, hvilken, af intet Lagstadgande begränsade, oinskränkta rätt desto mindre kunde anses blifva det, genom ett å enskild Riksdagsmans väckta likartade motion tillvägabragdt afslag, hvarom dessutom Konungen icke kunde äga officiel kunskap, sorn, i sådant fall, det förhållande nödvändigt skulle uppkomma, att Konungens Grundlagsenliga rätt, att till Svenska Folkets församlade Ombud framställa och yttra sina tankar, genast vid Riksdagens början, genom en sammansättning af enskilde motionärer, helt och hållet kunde tillintetgöras, hvadan ock all tillämpning af de, vid Riksdagen i förevarande ämne väckta, enskilda motioner på Kongl. Majrts till Rikets Ständer aflåtna oftaåberopade Skrifvelse, i intet afseende kunde godkännas, såsom lagstridig håde till sin grund och sina slutföljder: att då 87 § RegeringsFormen, som handlade om sättet att stifta Allmän Civil-, Criminal- och KyrkoLag, i sin slutmening inneliölle: ”Stadna Två Stånd emot Två, förfalle frågan och förblifve vid det, som förut stadgadt varit,” syntes deraf, att återupprepandet af denna sats i 75 § Riksdagsordningen ej kunde lämpas på Konungen, utan allena på Rikets Ständer sinsemellan: att det beslut om ifrågavarande lån, som vid Riksdagen åren 1828 — i83o af bägge Statsmakterna fattades och, på Rikets Ständers egen underdåniga anhållan, blef med Konungens sanction å ö
Iligt satt försedt, sedermera ej skulle kunna, genom ett enkelt tillkännagifvande å ena sidan, upphäfvas, utan den andras begifvande: att, då likväl Rikets Ständer, oaktadt allt hvad i lånefrågan sig tilldragit och utan att ens sätta Konungen i tillfälle, att med dem samråda om de uppstådda betänkligheterna, ansett sig ensamme kunna i denna fråga besluta och utsträckt denna förmenta rätt derhän, att endast hos Konungen anmäla, det deras förra beslut till all kraft och verkan upphört, Konungens Rådgifvare skulle hafva illa uppfyllt deras pligt, om de frånstyrkt
Konungen ett ogillande omdöme öfver en åtgärd, syftande till rubbning af den genom
Grundlagarna stadgade jemnvigt emellan de constitutionella Statsmakterna, hvilken, utgörande hufvud vilkoret för den frihet under Lag, som åt Svenska Folket C 11 ) förvarades, Konungen, enligt 16 § RegeringsFormen, hade till helig rättighet och pligt att oförkränkt vårda och upprätthålla; samt att Kongl. Maj:ts, i öfverensstämmelse med detta tillstyrkande, till Rikets Ständer aflåtna Skrifvelse således endast var ett af deras berörde anmälan föranledt svar, som, jemte det derigenom åsyftades, att återföra den för det allmänna vigtiga frågan i sitt enkla och Grundlagsenliga skick, helst ett uteblifvet svar å Kongl. Maj:ts sida kunde hafva blifvit ansedt såsom ett tyst instämmande i en ensidig tolkning af den Rikets Ständer tillkommande rätt, tillika innefattade ett ogillande af Rikets Ständers skäl för beslutet att upphäfva lånet, ett vidhållande af Kongl. Maj:ts år i83o deröfver uttryckta mening och meddelade garanti, samt en uppmaning till Rikets Ständer, att förfara på lika sätt, som vid förra Riksdagen, å hvars beslut i förevarande ämne Sverges jordägare ägde grundad rätt att förvänta verkställighet.
Efter erhållen del af svaroskriften och enär de deri först framställda invändningar, oaktadt förklarandet, att de icke voro förenade med afsigten att deraf draga något beneficium juris, likväl, i anseende till deras beskaffenhet och vigt, syntes mig böra af RiksRätten till pröfning upptagas, och derföre äfven skulle af mig bemötas, anförde jag, bland annat, att då 106 § RegeringsFormen, som förmår, att ConstitutionsUtskottet ägde ställa StatsRådets
Ledamöter under tilltal inför RiksRätt, utmärkte allenast ett sådant vilkor för sakens upptagande vid Domstol, och detta vilkor vore uppfyldt i förevarande sak, hvilken, betraktad såsom en på Rättegång beroende fråga, borde räkna ;sin begynnelse från den stund, ConstitutionsUtskottets beslut, att åtal skulle äga rum, fattades, men icke tidigare, samt hvad i öfrigt under ärendets handläggning hos Utskottet förefallit lika litet, som andra förhandlingar inom RiksStånden och deras Utskott, kunde dragas under Domarens ompröfning, minst i afsigt att ifrån föregångna åtgärder eller förmenta fel vid behandlingssättet söka anledningar till häfvande af det definitiva beslut, som blifvit fattadt och behörigen kung jordt, kunde ( 12 } jag icke medgifva den judicietla pröfning af ConstitutionsUtskottets åtgärder, som med anmärkningarna åsyftades, utan borde i första rummet yrka, att desamma, såsom icke hörande till rättegången i denna sak, eller eljest tillkommande
Domstols pröfning, måtte utan allt afseende lemnäs; Och sedan, i anledning af min tillika gjorda anhållan, om RiksRättens serskilda pröfning af omförmälda invändningar, RiksRätten, som fann dessa å Svarandesidan väckta frågor vara af den beskaffenhet, att de borde till öfverläggning förekomma, innan vidare behandling af sjelfva saken kunde äga rum, fattat och för Parterne afsagt det beslut, att då ConstitutionsUtskottet, under åberopande af 106 § RegeringsFormen, funnit, det Svaranderne borde ställas under tilltal inför RiksRätt, RiksRätten ansåge hvad invändt blifvit icke hindra målets handläggning, utan ägde jag andraga hvad vidare i saken aktades nödigt; så afgaf jag, till följd häraf, mitt slutliga utlåtande i hufvudsaken, hvarvid först erinrades, att den i svaroskriften bestämdt uttalade mening, att Rikets Ständers första, med Kongl. Maj:ts sanction försedda, beslut i lånefrågan ej kunde sedermera, genom ett enkelt tillkännagifvande å ena sidan upplxäfvas, utan den andras begifvande, anginge ett dittills icke omtvistadt ämne, hvilket, då det ej funnit rum i StatsRådets Protocoll och derföre icke kunnat af ConstitutionsUtskottet öfvervägas, ej eller finge lagligen utgöra föremål för min Embetstalan; och vidare, enligt dea grund för sakens utförande, ConstitutionsUtskottet anvisat, och för öfrigt med hämtadt stöd af Rikets Ständers, angående lånefrågan, vid tvänne tillfällen uttryckligen tillkännagifna åsigter, sammanfattades de anmärkningsvärda förhållanden, hvilka, å ena sidan qvarstående emot hvad svaroskriften å den andra innehölle, enligt min tanka, borde komma i öfvervägande , nemligen: att Rikets Ständers, vid Riksdagen åren 1828—i83o, fattade beslut, om upptagande af ett lån för Statens räkning tili förmån för fastighetsägare, anginge ett ärende,, derutinnan beslutanderätten, enligt 66 och 76 §§ RegeringsFormen, med hvarannan jemförda, tillkomme Rikets Ständer ( -3 ) allena, likasom ansvarigheten för lånet, om det Blifvit upptaget, dem ålegat; att följaktligen Rikets Ständers då tillika gjorde underdåniga anhållan, om Kongl.
Maj:ts Nådiga Sanction å Deras Beslut, efter hvad Skrifvelsen äfven utmärkte, endast åsyftat, att, på förut öfligt sätt, Kongl. Maj:ts Nådiga Authorisation måtte Blifva Fullmäktige i RiksgäldsContoret meddelad till de åtgärder, som i afseende å lånets upptagande Blefvo af nöden; att, då Rikets Ständer, vid Riksdagen år 1834» å nyo förehaft samma lånefråga och förenat sig derom, att det vid förra Riksdagen fattade beslut skulle till all kraft och verkan upphöra, hvilket De hos Kongl. Maj:t i underdånighet anmält uti Deras Skrifvelse den 18 Augusti nyssnämnda år, en sådan Behandling af frågan äfven måtte hafva varit Rikets Ständer, såsom allena beslutande, tillständig; att, då denna fråga nu, likasom förra gången, ej bordt eller kunnat komma under Rikets Ständers pröfning, utan i öfverensstämmelse med 44» 48 och 49 §§ Riksdagsordningen, Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, hvarmedelst deras Beslut anmäldes, i sig sjelf inneburit en tillräcklig anvisning om den behandling, frågan vid sednare Riksdagen undergått; hvilket alltså måtte anses derigenom hafva varit både kunnigt och till verkligheten bekräftadt; att, vid föredragning inför Kongl. Maj:t af Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, de närvarande Herrar Ledamöter af StatsRådet, oaktadt nyssnämnda hos Rikets Ständer föregångna behandling af ärendet, och utan att egentligen Rikets Ständers allena beslutande rätt ifrågasattes, frånstyrkt Konungen, att ei’känna giltigheten af de skäl, Rikets Ständer anfört, och deremot tillstyrkt Konungen, att föreslå Rikets Ständer, såsom en fullföljd af Deras förut fattade, af Konungen sanctionerade beslut, det ifrågakomna för fastighetsägares understöd ämnade lånets upptagande till hypotheksföreningarnes förmån; ( *4 ) att, så vida af Nådiga Skrifvelsens ordaljrdelse och bestämdt uttryckta mening den säkraste grunden för ett omdöme borde liämtas, något tvifvelsmål icke syntes äga rum, att den ju icke afsett samma lån, som förut varit i fråga; att högstberörde Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer ankommit på sätt och i den ordning Grundlagen, angående Kongl.
Maj:ts Nådiga Propositioner, stadgade; att, utan ifrågasättande af Kongl. Maj:ts höga rätt i allmänhet, att, enligt 27 § Riksdagsordningen, under Riksdagens lopp till Rikets Ständer framställa propositioner, ett undantag derifrån likväl borde äga rum för det fall, som här inträffade, att nemligen ärendet redan förut under Riksdagens lopp blifvit handlagdt och afgjordt, hvarå 75 § Riksdagsordningen hade afseende; att då sistnämnda §; handlade om alla allmänna Riksdagsärender, hvilka ej mindre genom Kongl. Maj:ts Nådiga Propositioner, än äfven inom , RiksStånden kunde väckas, samt huruledes dessa mål, med vissa undantag, borde afgöras, derefter den mening följde, att en fråga, som förfallit derigenom, att två Stånd stadnat emot två, icke under den Riksdagen finge väckas eller upptagas; så borde den slutföljd deraf dragas, att sådant skulle lända hägge Statsmakterna till efterrättelse, och slutligen: att StatsRådels Herrar Ledamöter, enligt samma Grundlags stadgande, icke bordt frånstyrka Konungen, att godkänna de skäl, Rikets Ständer till stöd för Deras beslut anfört, ej eller tillstyrka Konungen, att föreslå Rikets Ständer det ifrågaställda lånets upptagande; med åberopande af hvilket allt, och enligt ConstitutionsUtskottets Remiss, jag till RiksRättens bedömande framställde det påstående, att StatsRådets Herrar Ledamöter, medelst Deras rådgifvande åtgärd i afseende å Kongl. Maj:ts ofvan omförmälda Nådiga Skrifvelse af den 4 October i834, beredt öfverträdelse af 75 § Riksdagsordningen; äfvensom, och under förutsättning, att detta påstående ( *5 ) bifölls, jag, vidkommande den lagliga ansvarspåföljd, ett slikt åsidosättande af de för Riksdagsärender behandling i Grundlag stadgade former må kunna medföra, yttrade, att enär ett förseende af beskaffenhet, som det åtalade, icke vore att hänföra till någon af de händelser, Ansvarighetslagen för StatsRådets
Ledamöter och Föredragande uti dess serskilda paragrafer uttryckligen nämnde, med stadgande af ansvarighet för hvarje fall, men samma Lag, ej mindre än 106 § RegeringsFormen, tillika hänvisade till allmän