Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Till Be vi Ilningar räknas tull- och accismedien, postmedlen, stämplade pap persafgiften, brännvinsbrännings-afgiften, och hvad Riksförsamlingen dessutom serskildt hvarje riksdag såsom bevillning sig åtager.
Ej må några allmänna afgifter, af hvad namn och beskaffenhet som helst, kunna utan Riksförsamlingens samtycke förhöjas, tullen å inkommande och utgående spanmål allena undantagen.
Ej heller må Konungen statens inkomster förpakta eller, till vinning för sig och kronan eller enskilde personer och korporationer, några monopolier fastställa. § 65.
Alla afgifter, som Riksförsamlingen under de i föregående § nämnde titlar beviljat, skola utgöras intill slutet af det år, under hvars lopp ny bevillning af Riksförsamlingen fastställd varder. § 66.
Så väl rikets ordinarie statsmedel och inkomster, som hvad, på sätt omförmäldt är, under namn af extra ordinarie utlagor eller beviilningar till statsverket af Riksförsamlingen anslås, skola vara under Konungens disposition, att till de af Riksförsamlingen pröfvade behof och efter den upprättade staten anordnas.
Dessa medel må icke annorlunda användas, än faststäldt blifvit; varande Statsrådets ledamöter ansvarige, om de låta afvikelse derifrån ega rum, utan att till protokollet föreställning deremot göra, samt anföra hvad Riksförsamlingen i denna del förordnat. 16 Konslitulions-Utskoltels Memorial, M 7. § 67.
Riksgäldskontoret förblifver under Riksförsamlingens styrelse, förvaltning och inseende; och emedan Svenska folket genom sinn representanter åtagit sig ansvar för den gäld, som kontoret ombesörjer, åligger Riksförsamlingen, sedan vederbörande utskott öfver kontorets tillstånd och behof sig utlåtit, att genom bevillning tillskjuta de medel, hvilka för betalande af denna gäld, tiii ränta och hufvudstol, oumbärliga finnas, så alt rikets kredit varder bibehållen och vårdad.
De till riksgäldsverket hörande och dit anslagna medel må icke under någon förevändning, eller med hvad vilkor som helst, derifrån ryckas, eller användas till andra behof, än Riksförsamlingnn bestämt.
Allt förordnande, som deremot strider, vare kraftlöst.
Ej må något Konungens ombud i Riksgäldskontoret bevista fullmäktiges sammankomster oftare, än då fullmäktige åstunda att med sådant ombud öfverlägga. § 68.
Sveriges rikes
Rank förblifver under Svenska folkets egen garanti och dess representanters vård, så att den ostörd må kunna förvaltas af de fullmäktige, som Riksförsamlingen dertill förordnar, efter de ordningar, stadgar och reglementen, hvilka redan gälla eller af Riksförsamlingen fastställas; egande Riksförsamlingen allena rätt att genom Ranken utgifva sedlar, som för mynt i riket må erkännas.
Dessa sedlar skola vid anfordran efter deras lydelse, af Banken med silfver inlösas. § 69.
Inga nya pålagor eller utskrifningar af manskap, penningar eller varor, må, utan Riksförsamlingens fria vilja och i stadgad ordning gifna samtycke, påbjudas, uppbäras eller fordras. § 70.
Konungen eger ej makt att fordra någon annan gärd till utförande af ett uppkommet krig, än det sammanskott af födande varor, som uti en landsort kan blifva erforderligt till krigsfolks underhållande under tåg, när de serskilda orter, der detta tåg sker, icke förmå trupperna med nödigt uppehälle förse.
Denna gärd skall dock genast med penningar af statsmedlen de levererande betalas efter fastställda markegångspriser och med förhöjning deruti till hälften af deras belopp.
Konstilutions-Utskollels Memorial, JYI 7. 17 lopp.
Den må icke äskas för trupper, som å någon ort blifvit förlagda eller under krigsrörelser nyttjas, då trupperna böra utur dertill samlade magasiner eller förråd med deras behof förses. § 71.
De årliga markegångstaxorna skola upprättas genom deputerade, valde på sätt genom serskild lag stadgas.
Hvad desse, i afseende på markegångssättningen, fastställa, tjenar till efterlefnad, såvida ej ändring deruti i behörig ordning sökes och vinnes. § 72, Utan Riksförsamlingens samtycke kan Konungen icke lån, in- eller utrikes, göra, eller riket med gäld belasta. § 73.
Kungsgårdar och kungs-ladugårdar, med dertill lydande hemman och lägenheter, kronoskogar, parker och djurgårdar, krono- och stnIlängar, laxfisken och andra kronans fisken, samt kronans öfriga lägenheter, må Konungen icke utan Riksförsamlingens samtycke genom försäljning, förpantning eller gåfva eller på annat sätt kronan afhända.
De skola förvaltas efter de grunder, Riksförsamlingen föreskrifver; dock att de personer och menigheter, som efter hittills gällande författningar, sådana kronans tillhörigheter innehafva eller nyttja, ma njuta laglig rätt derå till godo, samt att odlingar eller odlingsbar mark å kronoskogarne må i vanlig ordning, efter nuvarande eller framdeles blifvande författningar, kunna till skatte försäljas. § 74.
Ej må någon del af riket kunna derifrån söndras genom försäljning, förpantning, gåfva eller å annat dylikt sätt. § 75.
Ingen förändring i rikets mynt till skrot eller korn, det vare sig till förhöjning eller afslag, må ega rum utan Riksförsamlingens bifall; Konungens rättighet att låta slå mynt dock oförkränkt. § 7fi.
Krigsmakten till häst och fot, så väl som båtsmanshållet af rotering och indelning förblifver vid de med landet och städerne upprättade kontrakter och in
Bih. till K. St. Brot. 1850 & 1851. 5 Sami., 7 Haft. 5 18 Konstitulions-Ulskottels Memorial, M 7. delningsverk, hvilka lill deras hufvudgrunder skola orubbade vara, intilldess Konungen och Riksförsamlingen linna nödigt någon ändring deruti samfäldt att göra; kunnande ingen ny eller tillökad rotering, utan genom Konungens och Riksförsamlingens sammanstämmande beslut, tillkomma. § 77.
Ej må grundlag stiftas, ändras eller upphäfvas, utan Konungens och två lagtima riksdagars beslut, i den ordning här nedan sägs.
Sedan å lagtima riksdag Konstitutions-utskottet öfver Konungens eller riksdagsmans förslag i grundlagsfråga sig yttrat, beslute derom Riksförsamlingens kamrar hvar för sig, på sätt Riksdagsordningen stadgar; dock må utskott eller kammare ej i Konungens förslag ändring göra.
Åsämjas kamrarne om beslutet, eller har ett Konungens förslag vunnit endera kammarens bifall, eller har Konstitutions-utskottet tillstyrkt och endera kammaren gillat förslag, blifve det hvilande till nästa lagtima riksdag, då det skall ånyo pröfvas.
Varder förslaget dervid inom båda kamrarne, medelst bifall af mera än hälften utaf hvarderas samtliga ledamöter, antaget, blifver det Riksförsamlingens beslut.
Hvad då icke med sådan pluralitet godkännes, förfaller; ägande kamrarne ej rätt att uti hvilande förslag ändring göra.
Ej må beslut öfver hvilande förslag intill annan riksdag uppskjutas, utan att Konungen och båda kamrarne om uppskof ense äro.
Riksförsamlingens beslut i grundlagsfrågor, väckta af Konungen, skola hos Honom anmälas, på sätt Riksdagsordningen föreskrilver.
Varder hvilande förslag, som riksdagsman afgifvit, af båda kamrarne antaget, skall detta Riksförsamlingens beslut Konungen underställas.
Konungen inhemtar då, före riksdagens upphörande, hela Stats-rådets tankar i ämnet, och meddelar Riksförsamlingen på rikssalen sin sanktion, eller de orsaker, för hvilka Han beslutet ej godkänner.
Hvad till ändring af grundlagarne uti nu föreskrifven ordning Konungen föreslagit och Riksförsamlingen antagit, eller Riksförsamlingen beslutat och Konungen gillat, eger kraft af grundlag.
Ej må någon för framtiden gällande förklaring af grundlagarne stadgas, utan på det sätt, som för ändringar i dem, enligt denna §, iakttagas bör- Efter deras ordalydelse skola grundlagarne i hvarje serskildt fall tillämpas § 78.
Såsom grundlagar skola anses denna Regeringsform, Riksdagsordningen, Vallagen, Successionsordningen af den 26 September 1810 och Tryckfrihetsförord - Konslilulions-UlslioUets Memorial, M 7. 19 ningen af den 16 Juli 1812, med de förändringar i samma förordning, hvilka sedan blifvit fastställda.
Hvad i Successionsordningen och Tryckfrihetsförordningen i afseende å Rikets Ständer blifvit stadgadt och omförmäldt, skall hädanefter på Riksförsamlingen tillämpas. § 79.
Med tryckfrihet förstås hvarje Svensk mans rättighet att, utan några af den offentliga makten i förväg lagda hinder, utgifva skrifter, att sedermera endast inför laglig domstol kunna tilltalas för deras innehåll, och att icke i annat fall kunna derför straffas, än om detta innehåll strider emot tydlig lag, gifven att bevara allmänt lugn, utan att återhålla allmän upplysning. § 80.
Riksförsamlingen eger, gemensamt med Konungen, makt att stifta allmän civil-, kriminal- och kyrkolag, och att sådan förut stiftad lag förändra och upphäfva.
Under civil- och kriminal-lag inbegripas äfven de delar af krigslagar och författningar rörande krigsväsendet, som äga tillämpning till medborgare utom krigsstaten.
Ej må Konungen utan Riksförsamlingens samtycke, och icke Riksförsamlingen utan Konungens, någon ny lag göra eller gammal afskaffa.
Aflåter Konungen till Riksförsamlingen förslag till ny lag, eller till gammal lags upphäfvande eller förändring, skall Riksförsamlingen deröfver, på sätt Riksdagsordningen stadgar, besluta och meddela Konungen sitt samtycke eller afslag.
Antager
Riksförsamlingen ett förslag, som icke af Konungen blifvit framstäldt, underställes Riksförsamlingens beslut Konungen, som eger att gilla det eller, om
Man ej finnér det ordagrannt antagligt, gifver Riksförsamlingen tillkänna de orsaker, för hvilka Han förslaget icke godkänner.
Derest Konungen under riksdagens fortgång sitt beslut fattar, meddelas Hans svar Riksförsamlingen å rikssalen.
Kan Konungen icke förr, än Riksförsamlingen åtskiljes, fatta och meddela sitt beslut, är Han obehindrad att, före nästföljande riksdags öppnande, förslaget ordagrannt bifalla och kungörelse derom utfärda.
Sker det ej, anses förslaget hafva förfallit, och bör Konungen då underrätta Riksförsamlingen å nästa riksdag om de skäl, som hindrat förslagets antagande.
Yill Konungen till Riksförsamlingen allåta sådant förslag, som i denna § omtalas, eller har Riksförsamlingen underställt Konungen dylikt af Riksförsamlingen antaget förslag, bör Konungen, innan Han sitt beslut fattar, inhemta Statsrådets och Högsta Domstolens yttrande. 20 Konstitutions utskottets Memorial, M 7.
Med förklaring öfver civil- och kriminal- samt kyrkolag förhålles, som med sädan lags stiftande.
De förklaringar, som, till svar på inkomna förfrågningar nm lagens rätta mening, Konungen genom Dess Högsta Domstol emellan riksdagarne gifver, kunna af Riksförsamlingen ogillas, hvarefter de icke längre gälla, eller af domstolarne iakttagas eller åberopas må. § 81.
I hvad som rörer rikets allmänna hushållning och grunderna för allmänna inrättningar af alla slag, ehvad de höra till allmänna uppfostrings- och undervisningsverken, allmänna fattigvården, landthushållningen, bergverken, eller annat sådant, eger Konungen lagstiftande makt.
Vill Konungen åt Riksförsamlingen öfverlemna, alt gemensamt med Honom afgöra något, som rikets allmänna styrelse i dessa delar angår, då förfares dermed, på sätt om lagfrågor stadgadt är.
På riksdagsmans förslag eger Riksförsamlingen, under iakttagande af hvad Riksdagsordningen föreskrifver, rätt att i mål, som denna § omhandlar, så ock i hvad annat ämne sorn helst, besluta och till Konungen öfverlemna framställningar och önskningar; ankommande på Konungen att, sedan Stats-rådet blifvit bordt, derå göra det afseende, Han för riket nyttigast finner. § 82.
Riksförsamlingen förordnar, å hvarje lagtima riksdag, en för lagkunskap och utmärkt redlighet känd man, att, såsom dess Justitie-ombudsman, efter den instruktion, Riksförsamlingen för honom utfärdat, hafva tillsyn öfver iagarnes efterlefnad af domare och embetsmän, samt att vid vederbörliga domstolar i laga ordning tilltala dem, som uti sina embetens utöfning af väld, mannamån eller annan orsak någon olaglighet begått, eller underlåtit att sina embetspligter behörigen fullgöra; varande han dock i allt underkastad samma ansvar och pligt, som allmän lag och rättegångsordning för åklagare utstaka.
Justitie-ombudsman väljes, pä sätt Riksdagsordningen stadgar; och bör dervid jemväl utses en man af de egenskaper, som hos denne embetsman erfordras, att honom efterträda, i fall han, innan nästföljande lagtima riksdag, skulle med döden afgå.
Riksförsamlingens Justitie-ombudsman må, när han det nödigt anser, kunna öfvervara Högsta Domstolens, nedre Justitie-revisionens, Hofrätternas, Kollegiernas eller i dessas ställe inrättade verks, och alla lägre domstolars öfverläggningar och beslut, dock utan rättighet att sin mening dervid yttra, samt ega tillgång till alla domstolars, kollegiers och embetsverks protokoll och handlingar.
Konungens Konstitutions-Ulsliollels Memorial, M 7. 21 embetsman i allmänhet skola vara skyldige att lemna justitie-ombudsmannen laglig handräckning, samt alla fiskaler att medelst aktioners utförande honom biträda, dä han det äskar.
k hvarje lagtima riksdag åligger justitie-ombudsmannen att till
Riksförsamlingen aflemna en allmän redogörelse för sin embetsförvaltning, samt att deruti utreda lagskipningens tillstånd i riket, anmärka lagarnes och författningarnes brister och uppgifva förslag till deras förbättring.
Han är ock skyldig, att mellan riksdagarne årligen ett utlåtande öfver dessa ämnen genom trycket kungöra.
Justitie-ombudsmannen njuter under sin tjenstetid, så väl mellan som under riksdagarne, tillgodo samma säkerhet för sin person och tjenstebefattning, som för riksdagsmän i allmänhet stadgad är, och anses, så läuge han embetet innehafver, i alla afseenden lika med Konungens justitie-kansler. § K3.
Skulle den oförmodade händelse inträffa, att antingen hela Högsta domstolen, eller af dess ledamöter en eller lieie, funnes hafva al egennytta, vrångvisa eller försumlighet så orätt dömt, att derigenom någon, emot tydlig lag och sakens utredda och behörigen styrkta förhållande, mistat eller kunnat mista lif, personlig frihet, ära eller egendom, är Riksförsamlingens justitie-ombudsman pligtig, äfvensom Konungens justitie-kansler berättigad, att vid den rikets domstol, som här nedanföre bestämmes, den felaktige under tilltal ställa, samt till ansvar efter rikets lag befordra.
Denna domstol, som riksrätt kallas, skall i sådant läll bestå af presidenten uti Konungens och rikets Svea hofrätt, hvilken i riksrätten förer ordet, fvra de äldsta Statsråd, presidenterne uti alla rikets kollegier, högste befälhafvaren öfver de i hufvudstaden tjenstgörande trupper, högste närvarande befälhafvaren för den vid hufvudstaden förlagda eskadern af rikets Ilotta, tvenne de äldsta råd i Svea hofrätt, och det äldsta råd i hvarje af rikets kollegier.
Då antingen justitie-kansleren eller justitie-ombudsmannen finnér sig befogad, att Högsta domstolen samfäldt eller serskildt dess ledamöter inför Riksrätten tilltala, äske han hos presidenten i Svea hofrätt, såsom Riksrättens ordförande, laglig kallelse å den eller dem, som skola tilltalas.
Presidenten i Hofrätten foge derefter anstalt om Riksrättens sammanträde, för att kallelsen utfärda och målet vidare i laglig ordning behandla.
Skulle emot förmodan han detta underlåta, eller någon af öfrige förenämnde embetsmän undandraga sig att uti Riksrätten deltaga, stånde de för en sådan uppsåtlig försummelse af deras embetspligt till lagligt ansvar.
Hafva en eller flere af Riksrättens ledamöter laga förfall eller finnes 22 Konstitutions-Utskottets Memorial, M 7. emot någon af dem laga jäf, vare ändock rätten domför, om tolf deruti sitta.
Är presidenten i Hofrätten af laga förfall eller jäf hindrad, företräde den äldste i tjensten varande kollegii-presidenten hans ställe.
Denna domstol eger, sedan ransakningen fulländad är, och domen efter lag fälld, att densamma för öppna dörrar afkunna.
Ingen håfve makt att sådan dom ändra; Konungen dock obetaget att göra nåd, hvilken likväl icke må sträcka sig till den dömdes återinsättande i rikets tjenst. § 84.
Riksförsamlingen väljer, ä hvarje lagtima riksdag, på sätt Riksdagsordningen löreskrifver, en nämnd, som eger att dömma, huruvida Högsta domstolens samt lige ledamöter gjort sig förljente att i deras vigtiga kall bibehållas, eller om vissa af dem, utan bevisligen begångna fel och brott, hvarom föregående § handlar, likväl kunde anses böra från utöfuingen af Konungens domsrätt skiljas.
Denna nämnd träder samma dag, den blifvit vald, tillsammans.
I den ordning, som för omröstningar inom utskott är genom riksdagsordningen stadgad, rösta samtlige ledamöterne man för man, med slutna sedlar, öfver den frågan: skall omröstning anställas till uteslutande af någon bland Högsta domstolens ledamöter?
Besvaras denna fråga enhälligt eller af de liesta rösterna med nej, blifve då Högsta domstolens samtlige ledamöter bibehållne.
Besvaras den åter med ja, så uppgöre hvar och en af nämnden en sluten lista på dem af Högsta domstolens ledamöter, flere eller färre, som han anser böra entledigas.
De tre ibland dessa, som då fått det största antal af röster emot sig, ställas hvar efter annan under ny omröstning, hvarvid två tredjedelar af rösterna fordras emot den eller dem1, som skola anses vara ifrån Riksförsamlingens förtroende uteslutne.
Blifve han eller de derefter af Konungen, på Riksförsamlingens härom skeende anmälan, från embetet genom nådigt afsked skiijde.
Dock tiilägge Konungen honom, eller dem hvardera, en ärlig pension till lönens halfva belopp.
Ej må Riksförsamlingen ingå i någon serskild pröfning af Högsta domstolens beslut, ej eller må i nämnden någon allmän öfverläggning derom förefalla. § 8S.
Å hvarje lagtima riksdag förordnar Riksförsamlingen, på sätt i Riksdagsordningen är stadgadt, revisorer, att, enligt serskild instruktion, granska statsverkets, Riksbankens och Riksgäldskontorets tillstånd, styrelse och förvaltning, likväl, hvad statsverket angår, utan rättighet att meddela föreskrifter eller förändringar besluta.
Hvarje revision skall omfatta ett års afslutade räkenskaper.
Revisionsförrättnin - Konstilutions-Ulskoltets Memorial, M 7. 23 gen, till hvilken revisoreme böra af Konungen kallas, tager årligen sin början den 15 September eller, om helgdag då inträffar, dagen derefter, och skall inom två månaders tid vara fullbordad.
Vid granskning af statsverkets räkenskaper, böra revisoreme efterse, huruvida gjorda eller förordnade utbetalningar af statsmedlen icke öfverstigit beloppet af de hufvudtitlar, hvilka uti nästförflutna riksdags statsreglering blifvit fastställda, samt om de äro grundade på behörigen upprättade stater, eller å Konungens med vederbörlig kontrasignation utfärdade anordningar och styrkta med behöriga q vit— tenser af dem, som medlen emottagit.
Skulle, emot Riksförsamlingens beslut, någon af de till en hufvudtitel anslagna summor befinnas dragen till annat ändamål, än som under hufvudtiteln hörer, eller något af Riksförsamlingen faslställdt anslag vara öfverskridet, skola revisoreme, i sin berättelse till Riksförsamlingen, härom göra anmärkning mot den embetsman, som anordningen kontrasignera!.
De anmärkningar, som revisoreme finna sig befogade att framställa, skola, sedan förklaringar deröfver inkommit, å nästföljande lagtima riksdag öfverlemnas till vederbörande utskotts granskning och vidare behandling. § 86.
Hvarje lagtima riksdags gransknings-ulskott eger att äska de i Konungens Statsråd förda protokoll, med undantag af dem, som angå ministeriella ärenden och kommandomål, hvilka endast i det, som rörer kända och af utskottet uppgifna händelser, må kunna fordras.
Efter tagen kännedom af förenämnde protokoll, tillkommer utskottet att afgifva utlåtande, ej mindre öfver anmärkningar, som inom någondera af Riksförsamlingens kamrar tilläfventyrs blifvit emot ledamöter af Statsrådet i och för utöfningen af deras rådgifvarekall väckta, än ock öfver de anmärkningar, som Riksförsamlingens revisorer af statsverkets tillstånd, styrelse och förvaltning, kunna i deras berättelse hafva emot Konungens rådgifvare framställt.
Finner utskottet härvid, att någon Statsrådets ledamot, eller någon för tillfället förordnad föredragande, eller den embetsman, som i kommandomål Konungen råd gifvit, uppenbarligen handlat emot rikets grundlag eller allmän lag eller tillstyrkt någon öfverträdelse deraf, eller underlåtit att göra föreställningar mot sådana öfverträdelser, eller dem vållat och befrämjat genom uppsåtligt fördöljande af någon upplysning, eller häfver den föredragande underlåtit att, i de fall, som 38 § af denna Regeringsform förutsätter, sin kontrasignation å ett Konungens beslut vägra, då skall utskottet ställa den Konungens rådgifvare, mot hvilken anmärkning skett, under tilltal af justitie-ombudsmannen inför Riksrätt, hvaruti, för 24 Konstitutions Utskottets Memorial, M 7. sådan händelse, i stället för Statsråd, fyra de äldste justitieråd, komma att säte taga; och fortares härvid i öfrigt, på sätt i 83 § om tilltal emot Högsta domstolen föreskrifves.
Då Konungens rådgifvare finnas hafva, på sätt ofvanberördt är, gjort sig till ansvar skyldige, döme dem Riksrätlen efter allmän lag och den ansvarighetslag, som för detta ändamål blifvit af Konungen och svenska folkets representanter antagen. § 87.
Skulle gransknings-utskottet anmärka, att Statsrådets ledamöter samfäldt, eller en eller flere af dem, uti deras rådslag om allmänna mått och steg, icke iakttagit rikets sannskyldiga nytta, eller att någon föredragande icke med oväld, nit, skicklighet och drift sitt förtroende-embete utöfvat, eger utskottet sådant tillkännagifva för Riksförsamlingen, som, i fall den finner rikets väl det kräfva, kan hos Konungen skriftligen anmäla sin önskan, att Han ville ur Statsrådet och Irån embetet skilja den eller dem, emot hvilka anmärkning blifvit gjord. § 88.
Allt 1 ivad Riksförsamlingen efter granskning godkänt eller lemnat oanmärkt, skall anses hafva vunnit decharge i afseende på det granskade, och ingen ny till ansvarighet förbindande granskning af sednare Riksförsamling i samma mål vara tillåten.
Dock bör, oaktadt den af Riksförsamlingens revisorer förrättade allmänna öfversigt af statsmedlens användande, det. åligga vederbörande tjenstemän att verkställa den serskilda revision, som dem i kraft af deras tjenstebefattning tillkommer.
S 89.
Till tryckfrihetens vård skall Riksförsamlingen, å hvarje lagtima riksdag, på sätt Riksdagsordningen stadgar, förordna sex för kunskaper och lärdom kände män, jemte justitie-ombudsmannen, som tillkommer att biand dem föra ordet.
Desse kommitterade, af hvilka två utom justitie-ombudsmannen skola vara lagfarne, ega sådan befattning att, i händelse någon författare eller boktryckare, innan tryckningen, sjelf öfverlemnar till dem en skrift och begär deras yttrande, huruvida åtal derå, efter tryckfrihetsförordningen, kan ega rum, skola justitie-ombudsmannen och minst trenne kommitterade, hvaraf en lagfaren, ett slikt yttrande skriftligen afgifva.
Förklara de deruti, att skriften må tryckas, vare då både författare och boktryckare från allt ansvar frie och figge det å kommitterade. § 90. Konstitutions-Ulskollels Memorial, M 7. 25 § 90.
Ej må lagtima riksdag, utan Konungs och Riksförsamlings sammanstämmande beslut, upplösas, innan fyra månader förflutit från den dag, då Konungen låtit till kamrarne öfverlemna sin proposition om Statsverkets tillstånd och behof.
Efter denna tid eger Konungen makt att riksdagen upplösa, när han så för godt finner.
Derest, när riksdagen upplöses, Riksförsamlingen icke staten reglerat, eller ny bevillning till bestämdt belopp sig åtagit, skola förutvarande riksstat och bevillning lortfara, till dess hvad Riksförsamlingen härutinnan å ny riksdag beslutar går i verkställighet.
Ar åter bevillningens hela belopp bestämdt, men Riksförsamlingen icke om fördelningen deraf ense, då skola, efter den fastställda bevillningssummans förhållande till den, som vid föregående riksdag blifvit fördelad, de i den sista bevillningsförordningen stadgade artiklar jemlikt ökas eller minskas; tillkommande i slikt fall Riksförsamlingens fullmäktige i banken och Riksgäldskontoret att en ny bevillningsordning på sådan grund uppgöra och utfärda; Urtima riksdag kan af Konungen när som helst upplösas. § 91.
Taxeringsman, som Riksförsamlingens bevillningsföreskrifter å dess vägnar tilllämpa, skola ej för debitering eller taxering kunna till något ansvar ställas. § 92.