Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Och anser Herr Svedenhjelm derjemte nödigt, att all införsel och försäljning af Bränvin till städerna förbjudeS, under den tid, då bränvinsbränningen icke är tillåten, så att tillverkningen då endast må till husbehof utsträckas, samt föreslår, att då Kronobrännerierne i de städer, hvarest sådane finnas, förmodades kunna der uppfylla behof vet, bränvinstillverkningen i de mindre städerna, der inga Kronobrännerier äro inrättade, kunde på arrende upplåtas, med rättighet för arrendatorn att afverka så mångå tunnor spannemål i månaden, som i förhållande till de inom stad n varande mantalsskrifne personer kunde anses nödigt; men att, till än ytterligare förekommande af för vida utsträckt Bränvinstillverkning, understöd af spanne-mål ur Kronans magaziner skulle förvägras hvar och en, sorn icke kunde genom edligt betyg af jordägare, Prester» i socknen och Kronobetjeningen styrka, det han icke genom för vidsträckt brånvinsbränning råkat i förlägenhet. *34 Bes v. och Ek (to. Utsk, Betänkawhft: 2:0 Ett af Herr Flach, C. Fr. till Hög!, Ridderskapet or'h Adelös Protocoll den 6 gist!.
December gjordt anförande, angående nödvändigheten af åtskilliga betydliga för* bättringar i nu gällande föreskrifter för verk* $ Hillig beten af bräevinsbränningen.
Hery Flach föreslår i detta afseende, att bränningen ovillkorligt må vara hvarje år tillåten från den sista Mars till medlet af
Maj må* nåd; men deremot lika ovillkorligt för* bjuden från den 1 Juni till den löde October, samt att i afseende på dess idkande under mellantiderna, det matte få ankomma på Regeringens godtfinnande att efter omständigheterna, och i man af spanmålstillgångarna derom förordna.
Dock borde uti de härom årligen utfärdande kungörelserna, grunderna föy dfet fattade beslutet omständligen uppfattas, Anseendes Herr Flach för öfrigt betydlig nytta i flere afseenden vara att förvänta af det stadgande, att alla byänvinspannor skul* le vid påföljd af confiscation inmuras. 3:0 Memorial af Grefve Hamilton, G, fV. hvaruti, efter en historisk framställning af de serskilda förändringar, sorn författningarne angående Bränvin still verkningen tid efter annan undergått, Herr Grefven rigtar uppmärksamheten på de för Landtbruket men* liga följder, som dessa förändringar nödvändigt måst medföra; Och, i grund af sin yttrade öfvertygelse, att haga spannemålspriser alltid i sig sjelfva innebära medlen och orsakerna till deras nedsättande, genom den öka* Besv. och Ekon.
Utsh, Betänkanden, *15 de prodnction, som de- åstadsomma, förklarar sig anse alla tvångsmedel till befordrande af deras nedsättning olämpliga, och i sammanhang dermed äfven allt förbud emot Bränvinsbränningen skadligt, undantagande i det enda fall, då spannemålsbristen både inom Landet och ä Utrikes Orter är så stor att verkelig hungersnöd är att befara, I öfrigt anser Grefven, vid fråga om inskränkning af bran vinstill verkningen, det alltid böra noggrant' öfvervägas, om verklig
Spanrem ålsbrist är för handen, eller om den samma endast är partiel, härledande sig från saknad elier försvårad communication mellan serskilda dejar af Riket; men tror det äfven vid inträffande spannmålsbrist blifva för Riketförmoniigr, att, då bränyinet icke kan umbäras, tillverkningen deraf inom landet får fortfara, på det att förädling svins ten iöke må stadna hos Utländningen. 4;o Uti anförande till Höglofl, Ridderskapet och Adelns Protocoll af den 10 December sisth år har Herr Heykensköld, Adolph, yttrat den förmodan, att en för alla provincer lämplig förordning för bränvinstillverkningen vore nästan omöjlig, ochbränvjnsbränningens inställning hvarken nödig eller nyttig; men då tillverkningen efter hans tanka icke borde få utöfver husbehofvet utsträckas, och bränvinsconsumtionen i möjligaste måtto inskränkas, har han uti anförandet föreslå gil: 1:0
Att den största pannerymd, sorn hädanefter finge begagnas, fastställdes till 60 kannor, 2:0
Att mer än en panna af denna 2lS Besv. och Ekon.
Belänhanden. storlek icke linge brukas: 5:0 Att Pannerymden borde bestämmas, icke såsom hittills skett, efter hemmansvärdet, utan efter antalet af de Personer, som ä hemmanet eller Henamansdelen äro mantalsskrifna, samt 4:°
Att antalet af Krogar så i Städerna som på Landet mindskades, och Lönkrögare med ytterligaste stränghet förföl ides. 5:0 Friherre Nauckhoff, Henric Johan, har äfvenledes uti ingifvet Memorial sökt visa nödvändigheten af en inskränkning uti Brån vin sbränn in gen, och enär den nu tillåtna största Pannerymden af go kannor med» gifver en alltför stor afverkning, vida öfverstigande Husbehofvet, yrkat, att hädanefter bränvin ei må få tillverkas med större än 30 kannors Panna, och Bränvinstillverkningen endast ene månader före och gne månader efter Jul vara tillåten.
6:0, 7:0 och 8:0 gne serskildta Memorialer af Friherr arne ,Ankarsvärd, Vrangel > 7 C? och Sparre, af hvilka den förstnämnde yttrar farhåga, att hvarje ändring uti det reglementariska för Bränvinsbränningen och inskränkning af Pannerymden skall blifva af skadlig verkan, och derföre endast yrkar rättighet för Regeringen att förordna om Bränvinstillverkningens inställande, <få antingen krig eller fara för hungersnöd är för handen, sä att icke bägge dessa orsaker gemensamt, utan hvar för sig, må anses som tillräckeligt skäl för ett beslut om inställandet,- Och har Friherre Sparre häruti i så måtto instämt, som Fiiherren äfven anser Bränningen böra vara Best), och Ekon.
TJtsk, Betänkandcn. si7 tillåten, med rättighet likväl för Kongl. Majit att när som heldst, Provincevis eller Personelt, vid inhemtad underrättelse om föröfvade missbruk, densamma förbjuda; men Friherre
Vrangel egrnteligen yttrat skiljaktig tanka i afseende på obestämdheten af uttrycket befarad hungersnöd, enär omdömet i detta fall alltid blefve af individuella åsigter beroende. 9:0 och 10:0 Ett Memorial af Herr Estenberg och Anförande af Herr Gripenvald, Aug.
Idet förstnämnda innefattande hufvudsakligen den sats, att en fri och obehindrad tillverkning af Bränvin till den Qvantitet, som för Landtmannens behof erfordras, icke bör vara honom förment, men ingen försäljning till Städerna tillåtas, utan behofvet för dem genom Kronobrännerierna fyllas, och BränvinsCousumtionen för öfrigt genom inskränkning af försäljningen å Krogarna i möjligaste måtto förekommas.
Det sednare, innehållaude anmärkningar i anledning af Herr Heijkenskölds ofvanupptagna Memorial, och bestridande af Pannerymdens minskning intill nästa Lagtima Riksdag, enär Allmänna erfarenheten lärt, att tillverkningen alltid mindre förmonligt bedrifves med en mindre, än med en större Bränvinspanna; liro, 12:0 och 15:0 Inom Högvördiga PrestStåndet hafva Prostarne Herr Doctor Stenhammar, och Herr Kongl. Hofpredikanten Backman samt Herr Professoren Agardh, den förra uti ett anförande till Protocollet och de 2ne sistnämnde uti ingifna Memorialer, yttrat sina tankar i ämnet, Herr Doctor $)Q Besv feli E hon, Ut sk.
Betänkanden, Stenhammar har ansett det i synnerhet böra blifva ett föremål för
Ständers och Regeringens omtanka, att förekomma den öfverdrifna Consumtionen af bränvin, då det icke är uti Rränvinets tillverkning, utan i den omåttliga förtäringen deraf, sorn dess, både i Moraliskt och Physiskt hänseende, skadliga verkan på Nationen miste sökas, Och sorn Consumtionen af det Bränvin, hvilket, i stöd af Tractaten om Finska Producters införssel, kan frän utrikes Örter i Landet inkomma, enligt Herr
Doctorns tanka, är så vida skadligare, som förädlingsvinsten vid tillverkningen af detta Bränvin stadnar hos Utländningen, föreslår Herr Doctorn förbud emot ali införssel af Bränvin, samt att de Lager deraf, som inom Riket finnas, måtte, under strängt ansvar för ägaren, genast åter utskeppas; uti hvilket Anförande Herr
Doctor Knös, samt Prostarne Hagberg och Almqvist m, fl. sig förenat.
Pierr Prosten Backman och Professorn Agardh åter hafva deruti öfverensstämt, att en inskränkning uti Bränvinsbränningsrättigheten vore till sina grunder orättvis och till sina följder skadlig, då ett allmänt förbud skulle hindra den omtänksamme och idoge Landtmannen, att på ett för honom förmonligt sätt använda sitt arbetes producter; men bägge framställt nödvändigheten deraf, att Bränvinets öfverflödiga förbrukning hammas.
I detta ändamål har Herr Prosten Backman föreslagit
Stadgande af nesliga straff för fylleri och ^ sträng uppsigt å Krog arna, hvilkas antal i EfSVi och Ekon.
Betänkanden, filg möjligaste måtto borde inskränkas, och Herr Professorn Agardh yrkat, att så väl Krogarna, som ännu mera Källare, der utländska drycker och Likörer till salu hållas, borde försvinna.
Men med afseende på nyttan och nödvändigheten deraf, att ett någorlunda jemnt gpannemålspris inom Riket befordras, föreslår Herr Professorn, att
SpannemålsDireCtionen genom en bestämdare organisation och större utvidgning må försättas i tillfälle att åstadkomma den välgörande verkan på Jordbruket, som bör vata dess egentliga och hufvudsakliga syftemål, 14:0, 15:0, 16:0, 17:0, 18:0, 19:0.
Dels Uti Memorialer, dels och uti Anföranden till Protocollet hafva utaf VäUofl, BorgareStåndets Herrar Ledamöter följande yttranden i frågan om det reglementariska vid Bränvinsbränningen blifvit afgifna, nämligen af Herran Forssell och Nyberg, hvilka gemensamt yrkat, att Bränvinsbränningen icke borde få med större än 50 kannors Panna verkställas, men Herr Nyberg serskildt, att KronoBrännerierna måtte försvinna, och Bränningsrättigheten förblifva lika i Städerna sorn på Landet, deruti Pierr Thunell ock instämt; af Herr Eckhoff hufvudsakligast, att han forsin del ansåge till Landets väl bidragande, om Transport af Bränvin från en Province till en annan förbjödes; eif Herr Arfvidson, att något förnyande af Riksens Höglofl.
Ständers stadgande i afseende på utöfningen eller inställandet af Bränvinsbränningen icke vora af nöden, utan. endast, att i följd af dessa S2» Besv. och Ekon.
Betänkande». stadganden, en underdånig anhållan om inställning på längre eller kortare tid, då Landets gagn sådant kräfde, borde till Kongl. Maj:t framföras: af Herr Lindberg, J.
Husbehofsbränningen efter hans tanka icke borde inställas, men likväl en inskränkning i Pannerymden under go kannor stadgas: af Herr Mitander, att något Bränvinsförbud icke vore nödigt, men väl den inskränkning i Pannerymden, att äfven å de största Egendomar, af öfver, till och med 30,000
Rdrs värde, mer än 50 å 60 kannors Panna ej finge begagnas, och sedermera i proportion dertill å smärre Egendomar, dervid den nu utgående Bevillningen borde blifva bibehållen, men hela beloppet deraf fördelas på dem, som idkade
Bränvinsbränning i förhållande till de begagnade BränvinsPannornas storlek. 20:0
Herr laurell har väl yttrat sin öfvertygelse om nyttan deraf, att
Bränvinsbränningen icke inställesj men såsom laedel till förekommande af Bränningsrättighetens missbrukande föreslagit: 1:0 att afgiften för Bränvinspannor af öfver 50 kannors rymd ökas dubbelt för hvarje total: 2:0 tillåtelse för Städerna att efter deras Mantal få nyttja mindre Pannerymd än 50 kannor: 3:0 att Bränvinstillverkare vid ansenligt vite förbjödes att uppköpa Spannemål till Bränvinsbränning, hvartill endast Potatoes och andra tjenliga ämnen borde få användas: 4att utminutering och hemming af Bränvin så i Städerna som på Landet endast vissa timmar Eesv. och 'Ekon.
Ectllnkandcn.
S2i om dagen iinge ske, och 5:0 att till befordrande af ordning och strängare tillsyn, så i afseende på Bränvmsbränningen som minuteringen, fyra väl kända Personer inom hvarje Församling valdes att vaka öfver Förfaltningarnes efterlefnad. 21:0 Såsom Medel, hvarigenom verkan af ett Bränvinsbränningsförbuds öfverträdelse skulle blifva oskadlig, har Herr Hulphers föreslagit det stadgande, att allmogen någon viss tid efter förbudets utfärdande icke linge vid strängt ansvar till Städerna införa mindre partier af Bränvin, och Transport deraf, endast med ordentelig förpassning, tillåtas, då osvikeligt bevis kunde företes, att Bränvinet före förbudstiden vore tiilverkadt.
Yrkandes för öfrigt Herr Hulphers, Sika med Friherre Ankarsvärd, att krig eller hungersnöd livar för sig måtte blifva skäl till Bränvinsbränningens inställning. 22:0 och 23:0 Herrar
Lindström och Lindberg Pehrsson hafva, den förre yrkat Krogarnes indragande helt och hållet, men den sednare blott afskaftandet af alla mellan Gästgifvaregårdarna varande, samt att antalet af Städernas i Bion af Folkmängden sålunda inskränkas: att för 500' mantalsskrifne Personer endast en Krog vöre tillåten, och sä vidare, utom det synnerliga afseende, som borde fästas å nödvändigheten af deras förbjudande nära Kyrkorna. 24:0, 25:0, 26:0, 27:0, 28:0 Uti Hedervärda BondeSlåndet hafva Memorialer och Anföranden i ämnet blifvit afgifne af Riksdags - laz Ecsv. och Ekon.
Eetänkändéii. fullmägtige:
Änders Christ offer sson från K rö* nobergs
Län, som yrkat rättighet för hvaf öch eri* att af eget tillVerkädt Bränvin få för* sälja så liten qvantitet som lie 1 cist: ai Botvid jonsson från Östergöthland, söm ansett det rädiigast att Bränvirisbränningen alltid* äfvert titan afseende på miss vext * blefve frigifven? äf Peht Bengtsson från Halland* efter hvarå tanka hrtsbehöfsbränvinsbrririnirigeri icke bof* de få med störte än 50 kannors parina verk* ställas, öch noga tillsyn* så väl af Församliri-» g arnes KyrkoREd, som Pupliqve Åklagare hållas deröfver* att icke Hvete, Råg och Körn* utan endast Slösäd och Rotfrugtet till Branvinsbränning användas; men till Ijämmandé äf den tilltagande smaken för stärka drycker anset Memorialets författare något Säkrare iriedel icke gifvas, än att man söker förekom* tnä insteg af begäret dertill* vid den tipp ve* xände Generationens uppfostrarn 1 Sammanhang med dessa Memorialet hafva äfven lie* re af Ståndets Ledamöter yttrat sina tankar i afseende på Pannerymden, och Pliiralitetert
Varit af den mening* att icke större än 50 kannors
Pannor borde ia begagnas* med Hat* tar till -fdels rymd emot Pannan: hvarförutan förre vice Talemannen Jon Jonsson från Bie* hinge föreslagit, att deri, som ägde linder ioö Rd. hemmansvärde, icke måtte tillåtas* att i progressivt förhållande begagnå större Panna, ärt af 55 kannors rymd* såsom deri minsta, hvarmed Bränvin af Potatögs med någorlunda fördel kunde tillverkas, och Jon Viklund sökt leda uppmärksamheten på olämp® BeSV. och Ekon. JjtSk.
Bctänkäticle/t. ligheten af det stadgande* att Ståndspersoner å Landet* som ej äga hemman, äro fräii rättigheten att tillverka Bränvin utestängda. 25:0
Vidare är af RikSdagsfuIlmägtigeri Gustaf Larsson från Stockholms Län änfördt, hurusom, genom tillsättande af flera Serskilda Beslagare och Uppsyningsman, till har.dKafvände af författningarne angående L11 shell ofsbrän vinsbränningen och., dermed gemenskap ägande ämnen, Allmogen mycken olägenhet tillskyndas, heldst deSsa Personer ofta, dels genom våldsamheten, dels ock genom Svekfulla åtgärder Skola förorsaka hvarjehanda oredor och kostnader för den enfält* diga |Landtmannen, i anseende hvartill
Riks* dagsfullmägtigert ock yrkat afskafFande af dylika serskildt tillsatte Uppsyningsman, såsom efter hang tanka helt och hållet öfverflödi 2a* -i -i - - t) om cle Ordinarie Krono* Aklagarne i Orten fullgöra sina tjenstepligter. 26:0 Riksdagsfullmägtigen Petter Anderå* SOn från Halland åter har Uti ingifvet Memorial äskat det stadgande, att Arrendator icke må få utöfva Bränvinsbränning för annan arrenderad Jord, än den han verkligen sjelf brukar, på det att missbruk i detta afseende mi kunna förebyggas, samt att
Bränvinsrättighepen endast må beräknas i mon af den Jord, SvOih bebrukas, men å
Qvarnar eller andra dj lika lägenheter, vid bestämmandet af Panneuymden alseende icke göras, Sluteligert haf\'-’a .27:0, 28:0, 29:0, i afseende på Bränvins* thinu tv ringen, Riksdagsfullmäktige Johannes 224 Besv. ock Ekon.
Olsson från Elfsborgs Län, och Jon Jönsson samt Nils Mansson från Skåne anfört, den förstnämnde, att han ansåge Bränvin? minutering å Gästgifvareg årdarna böra emot lärn» pelig afgift ti!latas:
Jon Jönsson, att, efter hans tanka, det borde vara hvarje hemmansägare tillåtet, att till en och annan vägfarande eller tågande troppar få föryttra Bränvin af egen tillverkning, äfven till den ringa qvantitet af halft qvarter eller jungfru- men Nils Månsson deremot ansett olänapeligt, att i allmänhet tillåta försäljning af mindre qvantum än ett stop, hvilket han derföre såsom ett Minimum föreslagit.
Med den sorgfälligaste granskning har Utskottet genomgått, ej mindre de nu remitterade Memorial, än hvad för öfrigt i detta hänseende är anfördt uti de vid föregående Riksdagar afgifna Betänkanden, samt påbjudet uti de härom utfärdade Kongl. Förordningar; hvad verkan de vidtagna och tid efter annan förändrade åtgärder medfört för Åkerbruket, näringarna och enskilda hushållningen, hvad inflytande de ägt på det häruti rådande allmänna tänkesättet och deraf beroende efterlefnad; huru och i hvad nion de åstadkommit brytning mellan den enskilda vinningslystnaden och Lagens fordringar— allt detta ingår så hwfvudsakligen uti ämnets pröfning, att den thy förutan icke kan företagas, än mindre med någon framgång fulländas.
Det kan likväl icke vara Utskottets tanka att fördjupa sig i dessa undersökningar, då hvarje serskild Ledamot af de Respectiva RiksSt|n - Beil), och Ekon. XJtsk. Betänkande»,.
22j 'dert endast b eliof ver återkalla i sitt minne törflutna tider, för att med lätthet uppgöra resultaterna.
Uti ett mindre kändt ämne, Vore en Historia om dess olika behandling oeh en utveckling af följderna, samt de orsaker, som dem framkallat, på sitt rätta ställe.
Här åter skulle den vara ej mindre onödig än vidlyftig och tröttande, då alla skrifter öfverflöda af dessa frasaställningar oell snart sagdt hvarje individu uppgjort sin serskilda åsigt af en sak, hvaruti en hvar må Ilända icke alltid sjelf kan göra sig reda för det inflytande på omdömet, hvartill egna Interesset eller förutfattade meningar kunna föranleda.
Genom dessa allmänna reflexioner är således Utskottets enkla syftemål, att blott utmärka den väg Utskottet följt, vid dessa sakers behandling, nämligen erfarenhetens, förenad med möjligheten för beslutens verkställande, och att tillika väcka Riksens HöglofL
Ständers upplysta uppmärksamhet derpå, att detta torde vara den enda väg, hvarpå så stridiga åsigter och intressen kunna förenas till ett sammanhängande helt.
En tydlig och klar Lag, som genom sin ålder vunnit helgd, samt genom sin oftare tillämpning erhållit bestämda och allmänt kända former, bör alltid föredragas framför de stundeligen ombytta författningar, hvilka, framkallade af ögonblickets skenbara, kanske äfven någon gång verkeliga nyttor, likväl ickebestå med den allmänna villjam fordringar, Bihang till RiksSt, Brot.
Igiy-igig, 8ub Sunil, N:r 20. gm 22.6
Troget dessa grundsatser, har Utskottet utgått från den synpunkt, att de möjligaste mindsta förändringar äfven vore de bästa, eller rättare de enda med förmon verkställbara.
Anda och 1812 års fruktande aningar, bägge uppkomne af den rådande sinnesstämningen och utur menniskolynnets vanliga benägenhet till öfvergång från den ena ytterligheten till den andra, lätt förklarade.
Det har äfven tyckt sig finna, att omförförmälda, nu gällande författning, i sitt hela tagen, ofceräknadt vanan att åtlydas, äger för sig temmeligen enhälligt den allmänna rösten; en förmon, som vid all lag är af utmarktare värde än att den för några mindre betydande olägenheter och skenbara brister bör uppoffras.
De remitterade Memorialen befästa ytterligare denna utsaga, då, med några få undantag, de, i allmänhet och uti sjelfva grunderna, icke yrka några hufvudsakliga förändringar, utan till större delen endast åsyfta en klarare bestämning uti föreskrifterna och deras bättre tillämpning uti mindre detailler.
Då Utskottet derföre, i stället för att serskildt upptaga och besvara hvarje Författares uppgifter och förslager, följer ledningen af ofvannämnda Författning; anser det sig derigenom vinna ett dubbelt ändamål: Besv. och Ekon.
Bettinkanåm.
Det ena, att lättare må synas, på hvilka anmälanden Utskottet, med förbigående af de öfriga, trott sig böra fästa något afseende; Det andra, att Riksens Höglofl.
Ständer kunna hastigare och med en öfverseende blick, i hvarje serskildt hänseende, fatta sitt beslut, då förslagen upptagas i naturlig ordning, än då de lemnäs åt sjelfva Memorialens tillfälliga, och af fremmande anmärkningar ofta afbrinna uppställning» Att Utskottet anser de Articlar, Paragrapher och Momenter uti förordningen, hvilka icke vidröras, böra blifva oförändrade och i sin fulla helgd, lärer knappast behöfva erinras. i:o
Vid i § i Mom» tillstyrker Utskottet den förändring, att Bran vinsbränningen må inskränkas till nio månader om året, nämligen ifrån och med den 16 September till och med den 15 Juni, samt således vara inställd under de Tre Sommarmånaderna, halfva Junius, Julius, Augustus och halfva September.
Detta stadgande, som, tilökt med ännu en månad, i underdånighet tillstyrktes af 1812 års Ständer oeh af Kongl. Majit i Nåder då fastställdes, synes vara det rätta och med charakteren af husbehofsbränning mest öfverensstämmande.
En omtä» ksam Landthushållare använder icke dertill denna tid, då yttre omständigheter göra tillverkninningen mindre gifvande, då rotfrugter i brist af förvaringsmedel föga eller intet kunna användas, då kreaturen på Sommarbetet 22g Best), och Sion. ZJtsk.
Betänkcmden. icke behöfva dranken, och då alia användbara dagsverken böra besparas för Jordbruket.
Det har väl icke undfallit Utskottets om» tanka, att händelser gifvas, då någon gång, äfven under denna årstid, ett bränvinsbrännt kan af behofvet framkalla*.
Men Utskottet anser dessa händelser vara så få, att deras afseende bör gifva vika för afskafiandet af de vida större missbruk, som igenom denna inställning förekommas, att förtiga, det hvarje god Lags högsta ögnamärke bör vara, att leda sinnena till fattande af rätta grundsatser, om de förut saknas eller missledas af ögonblickets falska beräkning.
Skulle Riksens flögloll.
Att något afdrag för denna tid på Bevillningen icke får ske, utan bör den utgå till sitt fulla belopp efter helt år räknadt; 2:0 att bibehållen och ifrån tillåtna tiden besparad drank, såsom högst nyttig för kreaturen, må utan åtal eller bevisningsskyldighet få alla årstider ägas och användas, samt sluteligen, att försegling å Bränvinsredskapen under ofvannämnda månader ej må komma i fråga, såsom, åtmindstone i detta fall, olämpelig samt alltid för Kongl. Majit och Eesv. och Ekon.
Kroaan kostsam samt för Innejiafvaren ej mindre besvärlig att besörja, än för de publiqua Embetsman att verkställa.
Uti det Land, hvarest ett hardt klimat; åtfölj dt af stundom inträffande svåra naturhändelser, bedrager Jordbrukarens hopp och utsätter Landets innevånare för brist på de till Brödföda nödvändigaste ämnen, lära väl få kunna sätta i tvifvelsmål, att hogsta magten bör aga medel till vidtagande af alla de anstalter, hvilka kunna förekomma en sådan, den rysligaste af alla belägenheter.
Men då Svenska Folket alltid med fullt förtroende uppdragit sin Konung den rättighet, att i sådana händelser bestämma, om och när Kusbehofsbränningeris inställning under den annars tillåtna tiden bör härtill kunna bidiaga, har det tillika beledsagat detta uppdrag med underdåniga önskningar, att den icke måtte begagnas oftare än då yttersta behof det kräfver.
De former och ordalag, som härvid blifvit nyttjade, hafva varit föremål för många anmärkningar af alldeles stridig beskaffenhet.
Utskottet vågar för sin del tro, att rätta medelvägen genom inga vissa ordalag kan bestämmas.
Vid förliden Fiiksdag nyttjade Utskottet i s«tt Betänkande till Riksens Högloft.
Total miss-. vext i Rikets mest sädesgifvcmde provincer 830 och Ekon.
Beteinkanden. i en tid då krig hindrade ali tillförsel af utländsk Spannemål.
Tvärtom kunna utan krig sådana omständigheter gifvas, då denna införssel är stängd, antingen genom missvext hos sjelfva de Spannemålshandlande Nationerna, eller genom krigstillstånd inom dem sjelfva.
Missvext inom Landet inträffar äfven ofta, dels partiel dels total, utan att verkningarne deraf genom bränvinsförbud förekommas.
Snarare derigenom grundläggas för de kommande åren; hungersnöd, då varan icke står att emot contanter eller i utbyte erhålla, är icke det samma som dyr tid, eller genom conjuncturen förhöjda Spannemålspriser, hvilka snarare höjas än sänkas genom tillkommen dyrhet å ett annat behof.