Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
S<jlfpeter-sjudare, private.
Ilos RidderskapeC och Adeln bar blifvit anmärkt, alt dessa borde vara fria från serskild bevillning.
Med afseende derå, att Sallpeter-näringen, sedan Kronans ^inköpspris å Saltpeter blifvit nedsatt, betydligen aftagit, finner XJtskolletskäligt, det afgiften, enligt denna §., för private Saltpetersjudare nedsälles; och lår derföre vördsamt föreslå, alt näst efter Saltpetersjudare, Kronans må få upptagas: Private R:dr 2: — pag. 28.
Skeppsredare och Farlygs-egare< Inom Borgare-Ståndet är anmärkt, att den föreslagne Lästetals-afgiften borde försvinna, samt fartygen och deras egare ej belastas med annan afgift, än bevillning å inkomsten.
Då ifrågavarande minimi-afgift för läste-talet ej erlägges, då skeppsredare eller fartygs-egare uppgifvit och blifvit taxerad för behållen inkomst af skepps-rederiet, utöfver hvad lästetals-afgiften utgör, så finner Utskottet icke skäl alt härutinnan tillstyrka någon förändring. — pag. 28.
Hos Ridderskapet och Adeln är anmärkt, alt minsta afgiften borde bestämmas till 2 R:dr; men då giltige skäl för eit så beskaffad nedsättning i minimi-afgiften ieke blifvit anförde, anser Utskottet anmärkningei) böra förfalla. 32 Bevillnings-Utskotteis Utlåtande, N.o ay. pag. 28.
Spelmän, Härads- och Sockne-.
Inom Ridderskapet och Adeln har blifvit anmärkt, att dessa borde vara fria från serskild bevillning; men då, enligt nu gällande BevillningsStadga, spelmän finnas upptagne i 2:ne classer, till 5 och 3 R:dr, men Utskottet föreslagit en lika afgift med endast 2 R:dr, hemställer Utskottet, att berörde anmärkning må lemnäs utan afseende.
Sjömän, Hos Borgare-Ståndet är anmärkt, alt, om stadgandet uti i5 §, att sjömän i släderne skola erlägga bevillning, komme att qvarstå, borde äfven enahanda afgift påföras de sjömän, som äro boende på landet.
Då äfven sådane sjömän, som äro boende på landet, vanligen skattskrifves och erlägga bevillning vid Sjömans-husen, hvilka jemväl, enligt j 36 §. 2 momentet, ega uppbära bevillningen efter 2:dra artikeln för det år, under hvilket sjömän, som äro skattskrifne på landet, sedermera anmäla sig hos Sjömanshusen till sjöfart, samt uti 3:dje momentet af sistnämnde §. föresluifves, att kustboer och andre, som idka sjöfart, utan att låta in- och utmönstra sig å Sjömanshus, skola utgöra Sjömans-bevillningen för de år, sådan sjöfart idkas; så anser Utskottet ofvannämnde anmärkning böra förfalla.
I afseende på classificationen uti denna §., har inom Ridderskapet och Adeln blifvit anmärkt, att en sådan classificalion vore onödig, samt atL uti Bevillnings-Stadgan borde införas en serskild artikel, der alla yrken på ett ställe och i ett sammanhang upptagas.
Då Utskottet likväl funnit det vara mest lämpligt, att de serskilda yrken, som tillhöra landet, upptagas och till afgifter classificeras, i sammanhang med grunderne för bevillning af jordbruket, på sätt hittills egt rum, serdeles som dessa yrken till en del äro af skiljaktig beskaffenhet mot städernas; så hemställer Utskottet, alt den gjorda anmärkningen må lemnäs utan afseende. 28 §. Bevillnings-Utskottets Utlåtande, N:o 27. 33 28. §. pag. 28 och 29.
Hos Borgare-Ståndet är anmärkt: att, om Utskottets förslag antages, det knöde hända, att den, som drifver spanmålshandel, undginge all bevillning, så snart han vore jordbrukare, hvilket syntes vara origtigt, när handel drifves med annan spanmål, än han sjelf producerat, då häri borde skatta lika mycket, som handlande i närmaste stad, med hvars rörelse hans kunde jemföras; alt, så vida ej denna §. skall innehålla en rak motsatts med föregående 27 §., borde Spanmåls-handlande från sistnämnde §. uteslutas, emedan, i annat fall, all verkan af 28 §. upphörde; ntt handeln med spanmål borde vara fri, men likväl taxeras antingen den idkas i stad eller på landet; att i 28 §. borde införas, alt närmaste statt afses, vid fråga om jemförelse med personer i städerna; alt den i 27 §. förekommande mellanmening: ”sorn icke äro jordegare,” åstadkommer förvillelse och föranleder den åsigt, som vore spanmålshandel!!, då den på landet bedrifves, fri ifrån afgift, hvilket ej finge antagas; att då, efter Lagen, ingen annan än borgare finge drifva handel, borde uttrycket: "borgerlig” i 28 §. försvinna; samt att någon conlroll, i afseende på minimi-afgiftens bestämmande för landet, borde föreskrifvas, så alt för densammas nedsättande skulle åtminstone erfordras bevis af Kronobetjeningen, Kyrkoråd eller någon annan myndighet.
Då den allmänna föreskriften uti irsta momentet, att alla på landet vistande personer, som idka handel, sjöfart eller annan borgerlig näring, erlägga enahanda afgift, som personer i städerna, med hvilka de kunna jemföras, icke kan upphäfva verkan af de, för beskattning af serskilda yrken, föreslagne speciella stadgande!!, hvilka, så vidt de angå spanmålshandel!), icke afse jordbrukare på landet, och jemförelsen emellan borgerlig näring i stad och på landet måste förutsätta, att rörelsen är af enahanda beskaffenhet, och derföre äfven bör ega lika benämning, samt något stadgande, alt en sådan jemförelse nödvändigt skall inskränkas till närmaste stad synes desto mindre lämpligt eiler behöfligt, som beskattningen i allt fall bör bestämmas i förhållande till rörelsen, med villkor att afgiftenicke understiger minimi-beloppet uti 5:te classens släder; så, enär conlrollen, i afseende på bestämmandet af en ännu ringare minimi-afgifl, med nödig Rih. till R.
5 Sami. i dfd* 18 Häjt. 5 34 Bevillnings-Utskottets Utlåtande, N:o 27. säkerhet celi nansta omgång torde kunna tillämpas på sätt Utskottet föreslagit , finner Utskottet ofvanberörde anmärkningar icke föranleda till någon ändring. 29 §•
PaS> 29- Inom Ridderskapet och Adeln liar blifvit anmärkt, att classificationen uti denna §. borde försvinna.
, Utskottet får, i anledning häraf, åberopa Utlåtandet ofver en lika be skaffad anmärkning vid föregående 27 §.; och hemställer, att anmärkningen må förfalla. 3o. och 3i. §,§. pag. 3o och 3r.
Inom Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet är anmärkt: att Utskottet behandlat Tull-mjölqvarnar, Salu-sågar, Valk- och Stampverk efter samma grunder som Jordbruks-egendom, och icke under en serskild artikel sammanfört dem med Bergverk och andra inrättningar, som hafva industrien lill föremål; att de vid nämnde verk sysselsatte arbetare borde upptagas bland andra yrken, och icke i sammanhang med sjelfva inrättningen; samt alt de Qvarn- och Sågverk, som existerat, 0- skattlagde före år 181 1, borde vara ifrån serskild beskattning fritagne.
Af anmärkningen i afseende på beskattning af qvarnar med fierejin rättningar, jemte de dervid anställde arbetare, vill det synas som den nu gällande, af Utskottet bibehållne beskattnings-methoden vore mera både enkel och verkställbar, än den här ofvan ifrågasatte, enär Qvarnverk och andra inrättningar på landet, af hvilka flera äro förenade med jord och utgöra rotering samt åtskilliga andra in natura prsestalioner eller tjenstbarlieter, som vidlåda jordbruket, äro väsendtligen olika mot fabriker och manufacturer, för hvilka hela beskattningen utgår i bevillningsform; och då, i fråga om de Qvarn- och Sågverk, som existerat oskattlagde före 1811, det icke tillkommer Utskottet att utreda och bestämma, hvilka af dessa Qvarnverk må kunna anses inbegripne under hemmanens skattläggning, i deras värdeu blifvit upptagne och på sådan grund borde från serskild taxering vara befriade; så Bevillnings-UtsJiOttets Utlåtande, N:o 27. 35 anser Utsl<otlet sig böra vidblifva, hvad uli nu ifrågavarande §§. blifvit föreslaget. 32. §. pag. 3 a. Ilos Ridderskapet och Adeln bar blifvit anmärkt, att de personer, som bedrifva fiske, icke blifvit uti denna §. till beskattning upptagne, samt alt fiskerier, som uti behandling lill bevillning mera närma sig bandel, bandtverk och näringar, än jordbruket, borde, jemte nämnde yrken, uli en serskild artikel ingå.
Då, Lill en del fiskerier äfven hörer jord, som är inroterad, och det icke alltid inträffar, att de vid fiskerier sysselsatte personer utgöra föremål för serskild beskattning, såsom fiskare, anser Utskottet anmärkningen icke förtjena afseende. 33. §. pag, 3a och 33.
Inom Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet är amärkt: alt af alla ullånla capital borde en eller åtminstone en half procent utgå som bevillning, ehvad de äro intecknade eller icke; alt en viss del af alla de capital, för hvilka lagsökes, utan att bevillning af dem blifvit gifven, borde tillfalla de fallige; alt å 5 procents ränta för utlånla capital, bevillningsafdrag med \ procent af räntan borde låntagaren tillgodokomma; samt att, till förekommande af misstydning, sisla puncten af ardra momentet borde erhålla följande redaclions-förändring: ”Domare och Executorer åligger alt, då rättegång eller lagsökning uppstår, ställa sig stadgandet härom till noga efterrättelse, och må dom eller utslag ieke befordras till verkställighet förr, än säker upplysning erhållits, att föregående stadgande blifvit fullgjordt.”
Då Utskottet, i fråga om den på ofvannämnde sätt yrkade förändringen i bestämmelsen om bevillningsafdrag å ränta för skuld,.befarar, att all rubbning i nu bestående föreskrift skulle bidraga att än mer öka'den allmänt erkända bristen på erforderlige capital för rörelsen i landet, och dessutom menligt inverka på flera allmänna inrättningar och stiftelser, sorn grunda sig derpå, att åtminstone 5 procents-räntan bibehålies ograverad, samt a:dra mornea - 36 Bevillnings-Utskottets Utlåtande, N'.o 27. tet, genom den föreslagne redaclionsförändringen, icke synes kunna vinna något förlydligande; så anser Utskottet sig icke ega skäl, att uti förevarande §. tillstyrka någon förändring. 34- §• pag. 33.
Hos Ridder skåpet och jddeln samt Preste- och Borgare-Stånden har blifvit anmärkt: alt alla cassör och fonder, af hvad namn de vara må, borde erlägga bevillning för deras ntlånte capital; att bevillningsafdrag således äfven borde ega rum för lån ur Sparbanker, Fallig-cassor och Disconter; att det i denna §. för vissa inrättningar medgifna undantag från skyldigheten att vidkännas bevilinings-afdrag borde, såsom förnärmande enskildes rätt, utgå; samt att detta undantag endast borde gälla för Sparba liker ne.
Yid öfvervägande häraf, har Utskottet, enär Sparbankerne numera vunnit den framgång och stadga, att det hittills medgifna undantag från bevilinings-afdrag skäligen kan upphöra, samt Disconter och Fallig-cassor icke, framför andra inrättningar och stiftelser, synas berättigade lill en sådan förmon, ansett något undantag icke vidare böra ega rum; och får derföre hemställa, att orden: ”dock undantagas härifrån Sparbanker, äfvensom Disconterne och Fattig-cassorf må ifrån denna §. få uteslutas. 35. §.
. pag. 33.
Inom Ridderskapet och 4 dt In samt Ror gare-Stån det är anmärkt: alt bevillning för Actie-Bolag, Associationer, m. m. borde utgå med fern procent af utdelningen, när densamma stiger lill 6 procent å capitalen, och 10 procent då den öfversliger 6 procent; att bevillning borde erläggas med 1 procent af utdelningen, då den ej öfversliger 1 procent, med 2 procent, då den ej öfversliger 2 procent, och med 3 procent, då den ej öfversliger 3 procent, o. s. v.; att Actie-egare, hvilka icke äro jemförlige med vanlige närings-idkare, borde beskattas högre än de senare, sorn icke Bevillnings-Utskottets Utlåtande3 IS:o 2/. 37 kunna täfla med capitalislerne; att lill irsla momentet borde läggas oviken:
"då den öfvcrstiger 5 för hundrade;” att ordet ”allmänna” borde uteslutas, enär, enligt vanligt språkbruk, delta ord innebär sådant, sorn sker för Statens räkning, hvilket här ej åsyftas; att, då enskilda Banker ej lämpligen kunna beskattas efler den för industri-bolag i allmänhet stadgade grund, eller utdelningarnes belopp, enär, enligt hvad erfarenheten redan visat, de enskilda Bank-Bolagen vanligtvis icke låta utdela mer än en viss del af deras behållna vinst-summor, sådane Bankers bevillningsbidrag borde serskildt bestämmas; samt alt, lör de såkallade gamla Trollhätte Lottsedlar, för hvilka uppbäres 12 procents årlig ränta af Kronan, och som icke blifvit inlöste af nya bolaget, ulan ännu äro lill en del utelöpande sedan den lid, då plan till segelleds öppnande genom Trollhättan först påtänktes, någon bevillning icke blifvit föreslagen.
Då Utskottets förslag utgått från syftningen att icke i beskattningsväg motverka uppkomsten och utvecklingen af industriella företag, men Utskottet likväl anser, att, med bibehållande af den i allmänhet antagna beskattningsprincip, att nemligen 5 procent af inkomsten, borde utgöras, någon så beskaffad nedsättning i bevillningen för aclie-bolag, som på ofvannämnde sätt blifvit ifrågasatt, icke rältsenligt kan ega rum; afslyrker Utskottet annan förändring i berörde hänseende, än alt, på de i anmärkningen anförde skäl, ordet: ”allmänna’’ 11 å från irsta momentet uteslutas.
Beträffande frågan om enskilda Bankers bevillningsbidrag; så, enär den anmärkte innehållningen af behållna vinsten, torde anses såsom ett nödvändigt villkor för Bankrörelsens säkra gång och betryggande mot inträffande förlusler och oförutsedda rubbningar i allmänna penninge-ställningen, samt Bank-delegarne i allt fall icke för året åtnjuta hvad sålunda af vinsten innehålles, kan Utskottet deslomindre deraf hemta anledning, att föreslå någon serskild skatt-bestämmelse, som både de nu befintliga och äfven framgent uppkommande enskilda Bank-inrättningar möjligen komma t
It förvaltas efter helt olika grunder; hvadan Utskottet anser framställningen, i afseende derpå, icke föranleda lill någon åtgärd.
Och;? som Utskottet numera iuhcmtat, alt de så kallade Trollhätte lottsedlar icke ega sammanhang med de af nya Bolaget inlöste adier, samt att, på sätt uti Stats-Ulskoltets Utlåtande IST:o Paf>- 8 och g närmare uliedes, å ifrågavarande, under den 1 Mars i^o, för tillskott till Trollhätte Slussvei ks-byggnad ulfås dadé obligationer, skulle under de Irenne 38 Bevillnings-Utskottets Utiåtandej N:o 57. första åren godtgöras 6 procents årligt intresse oell derefter, eller från den 1 Mars 1^53, under xoo år 12 procent årligen; så, enäi-jföljaklligen ännu återstå nära i3 år, under hvilka denna räntebetalning fortgår, anser Utskottet bevillning af samma ränta böra, i likhet med hvad uti nu gällande Bevillnings-stadga, 38 §. 2 mom. föreskrifves, fortfarande utgöras; och får derföre tillstyrka, alt näst efter i:sta momentet af förevarande 35 §. må införas ett nytt moment af följande lydelse: ’’Af insatte capital i l^rollhätte gamla
Slu s sv erks-byggnad, för hvilka tolf procent af Kongl. Majit och Kronan årligen betalasj en fjerdedel af samma ränta.” 36. §. pag, 33 och 34.
Hos Ridder skåpet och Adeln är anmärkt: att fynd, som inlöses af Krouan för Rikets Anliqvitets-samlingar borde undantagas från bevillning; att ej blott af testamenten, utan af alla boförteckningar borde utgöras bevillning; dock till ringare belopp, der a rf efter Lag eger rurh; att a:dra, 3:dje och /\:de momenterne borde utgå, och i stället stadgas, att af alla Sterbhus, der behållningen uppgår lill 5oo
R:dr och derutöfver, skall erläggas bevillning med i;dels eller i procent; att bevis deröfver alt blifvit erlagd borde bifogas bouppteckningen, då den till
Domstolen ingif— ves; samt att Utskottet fortfarande bibehållit de stridiga föreskrifterne i denna §., i afseende på bevillnings utgörande för Fidei-Commiss.
DA bevillning af fynd synes böra erläggas, utan afseende derpå, om detsamma af Kronan inlöses eller ej, och arfsmedel enligt Utskottets förslag äro underkastade bevillning, samt den yrkade förändringen, i afseende på afgifterne af behållningen i sterbhus, skulle föranleda en väsendtlig minskning i dessa afgifter; finnér
Utskoltet icke skäl att i berörde hänseenden föreslå någon ändring; hvaremot, och då usta och 4-‘de momenten, i fråga om Fidei-Commiss innefatta sinsemellan stridiga föreskrifter i så måtto, som i följd deraf, olika bevillningsbelopp möjligen kunde, under alldeles enahanda förhållanden, påföras, samt 5 momentet icke nog tydligt uttrycker, att för Fidei-Commiss, som hädanefter stiftas, den förhöjda procenten endast afser sjelfva stiftandet, eller skyildighet blott för första emottagare!! af fidei - JBevillnings-Utskottets Utlåtande, JY;o 27, 39 commisset, att densamma erlägga; Utskottet, Lill förekommande af olika tillämpning i sädana fall, skolat vördsamt hemställa, alt från 4-'de momentet må uteslutas orden: ”Fidei-commisser och-," äfvensom alt 5:le momentet må erhålla följande förändrade lydelse: ”Af Fidei-Commiss, som hädanefter stiftas till arfvinge, skyld eller oskyld person, erlägges af första ernotlagaren af Fideicommisset, Tio procent; och må Domstolarne, efter stiftarens död, Fidei-Commiss-brefvet lill bevakande i Prolocollet icke intaga förr, än styrkt blifvit, alt afgiften är gulden eller säkerhet för densamma hos Uppbördsmannen ställd.” 37. och 38. §. §. pag. 35.
Inom Ridderskapet och Adeln samt Preste- och Borgare-Stånden bar blifvit anmärkt: att skilnad borde göras emellan Caractersfullmagter, hvilka åtföljas af lur och befordringsrätt, och sådane, som endast lyda på namn och värdighet; alt bevillning för Caracters-fullmagter borde belt och hållet försvinna och §. §. derom utgå; att Proste-Tiilar borde från afgifter befrias, äfvensom fullmagter på Häradshöfdinge namn, som gifves åt unga Domare, ej blott såsom en Titel, utan som en verklig grad, hvartill man endast kunde komma genom väl vittsordad tjenstgöring på Domarebanan; att å Caracters-fullmagter borde läggas högre bevillning, än Utskottet föreslagit; alt denna bevillning borde påföras såsom fullmagtslösen ; att tydligen borde bestämmas örn bevillning skall erläggas äfven för den Charta, som belägges Kongl.
Fullmagter, i stället för CanzliGebiihr; samt alt ordet: Berednings-Comité borde från 38. §. utgå.
Då Utskottet icke funnit några giltige skäl anförde mot lämpligheten af Utskottets förslag, och andra eller flera undanlag från afgiftens utgörande, än som uti 87. §. 3 momentet medgifvas, icke rättvisligen synas böra ega rum, samt uti i:tsa momentet af samma §. blifvit tydligen bestämdt, att bevillning skall erläggas af beloppet utaf allt det stämplade papper, hvarmed ifrågavarande caracters-fullmagter blifva belagde, anser Utskottet sig icke kunna frånträda hvad härutinnan blifvit föreslaget; njen får, i afseende på den mot 38.
§. serskildt förekomne anmärkning, lierasliUla, att orden:
''Berednings- och" uti första radeji 4° Bevillnings-Utskottets Utlåtande> N:o 27. må, såsom tillkomne af misskrifning, från sistnämnde §. uteslutas. 38. §. jiag. 36.
Hos Ridderskapet och Adeln samt Preste- oell B or gare-Stånden är anmärkt, att förslaget om
Mantais-skrifningarnes förrättande genom en serskild
Comité''vöre både öfverflödigt och vådligt, emedan Länsmän och Sexman ändock skola, för meddelande af nödiga upplysningar, vid mantalsskrifning närvara, och, genom de 2:ne ombudens rösträttighet, sockne-intresset biefve för mycket öfvervägande; att till Landshöfdingen ombud vanligen någon medlem af Socknen utses, och att när dertill kornme Pastor och arne Sockrie-Ombud, så funnes uti Comiteen fyra tued lemmar af församlingen å ena, emot Ilärads-skrifvaren ensam på andra sidan; att ett Sockne-ombnd i Mantals-skrifnings-Comilen vore tillräckligt; att Landshöfdingens Ombud ej borde tillerkännas rättighet att i besluten cleILaga; att besvär öfver Manlals-skrifnings-Comileens beslut borde anföras hosBerednings-Comileen; att 2:dra momentet borde omarbetas, emedan det vore gifvet, att, i .en Comité' med 5 Ledamöter, paria vota ofta skulle inträffa emellan tvänne meningar, utan att Ordföranden delade någon af dessa; att tillsättandet af arne församlings-ombud vid mantalsskrifningar vore skadligt, i afseende på frågor örn inflyttningar i församlingarne; att rösträtt blifvit tillagd Landshöfdingens Ombud, men ej Landshöfdingen sjelf; att Landshöfdingens Ombud borde ega att iagtlaga Kronans rätt, orri den förnärmades/ att något Landshöfdinge-Ombud icke borde vid mantalsskrifningar vara närvarande; att uti denna §. borde tilläggas, att frågor om inflyttning i församlingarne, skola behandlas af Socknestämma; att Bevillnings-Utskoltet icke varit behörigt att föreslå en åtgärd, som innefattade ändring uti 1812 års Författning om mantals- och skattskrifningarue, hvilka utgöra ett helt och hållet ekonomiskt ärende, hvarom Konungen ensamt tillkommer att besluta; att bland alla communala angelägenheter, ingen vore mera tidsödande, än mantals-skrifningarne, som vanligen medtaga hela dagar; att genom införandet af röstegande ledamöter och röslbe1'äkningsgrunder, som förutsalte/ nödvändigheten af ett protocoll, det blefve omöjligt alt bestämma när en sådan förrättning skulle kunna slutas; att Bevillning^,-Utskottets Utlåtande } N:o sy. att stadgandet vore både olämpligt och overkställbar^ samt skulle föranleda till oreda i folkräkningen.
Då Landshöfdinge-Ombuds närvaro vid mantals-skrifningar i allmänhet varit erkänd såsom behöflig och ändamålsenlig, eger Utskottet ingen skälig anledning alt föreslå någon förändring i sådant afseende; äfvensom Utskottet, enär del lili andra allmänna Författningar och serskildt uti Kongl. Kungörelsen den 5 December 1788 finnes stadgadt, huru frågor 0111 inflyttning i församlingarne skola behandlas, icke funnit behof af något tillägg i delta ämne, hvarmed Utskottet dessutom icke tillkommer att taga befallning; samt Utskottet, i afseende på förslaget om sammansättningen af en Mantalsskrifnings-Comile', ansett en så beskaffad reglementarisk föreskrift med lika grundadt skäl här kunna ega rum, som öfrige stadganden, rörande mantals- och skattskrifningen, hvilken senare tjenar till. rättelse för påföljande taxerings-åtgärder; finnér Utskottet sig icke kunna frånträda, hvad i denna §. blifvit föreslaget. 41. §• pag. 37. Hos Ridderskapet och Adeln har vid denna §. blifvit anmärkt, alt orden: ”tredje timman” borde utbytas emot orden: ”inom timman;5’ men, då en sådan förändring skulle ådraga de skattskyldige ansvarspåföljder, som ofta af tillfälliga anledningar icke kunde förekommas, torde anmärkningen få förfalla. 42. $. pag. 37. Inom Ridder kapet och Adeln är anmärkt, att orden: ”skola åden dag,” borde förändras till: ”skola sist å den dag”; men då här icke kan vara fråga om någon annan dag, än den, som till mantals- och skatlskrifningens förrättande blifvit utsatt, synes anmärkningen sakna all befogenhet.
Pro. l84o. 5 Sami.
I Afd. 18 Haft. 6 42 Bevillnings-Utskottets Utlåtande> N:o ty. 43. §. pag. 3y och 38.
Ilos Ridder skåpet och Adeln samt Preste- och B or gare-Stånden har blifvit anmärkt, att lill orden:
"eller genom ombud vid mantalsskrifningen, ’’ borde läggas:
"sist” vid etc.; att de böter, som ådömas för försummad uppgift till mantals- och skattskrifning, borde lika fördelas emellan socknens fattiga och åklagaren; att för de ringare och fattigare classerna borde nedsättning i bötesbeloppet ega rum, och detta aldrig öf verstiga jt af det nu föreslagna beloppet, en Riksdaler; samt alt böterne borde bestämmas i mon af utskyldernes storlek.
I afseende på det ifrågasatte tillägget af ordet: ”sist," åberopar Utskottet utlåtandet öfver anmärkningen vid nästföregående §.; och då, vid betraktande af angelägenheten att i stadgad ordning inbekomma uppgifterna till mantaIs-skrifningen, hvilken ligger lill grund för påföljande beskattningsåtgärder, bötesbeloppet, som icke kan bestämmas i förhållande till utskylderna, enär dessa icke förr, än året efter, debiteras, icke synes vara för högt, vidblifver Utskottet, hvad i sådant hänseende är vordet föreslaget; hvaremot Utskottet finner skäligt, att åklagaren må komma i åtnjutande af |:del uti böterna; och får af sådan anledning hemställa, att början af i:sta momentet, 3:dje raden, må undergå den förändring, att, efter ordet: "böle," införes: ’’En Riksdaler, hvaraf pdelar tillfalla socknens fattiga, och \:del åklagaren 44- §• pag. 38.
Inom Preste-Ståndet är anmärkt, att, då den praxis blifvit införd, att Mantalsskrifnings-Comiten, i stället för socknestämma, upptager och beslutar öfver frågor, huruvida personer må vid Åcademier skrifvas eller ej; hvarefter Landshöfdingen, i händelse besvär Öfver sådant beslut anföras, deröfver dömer, det syntes vara nödigt att uti denna §. uttrycka, huruvida Comiteen i nämnde hänseende borde uppfylla sockneslämmas plats eller icke. Bevillnings-Ulskottcts Utlåtande, N:o 27. 43
Da frågor af sådan beskaffenhet icke utgöra föremål för Be villnin»sUtskollels åtgärd, anser Utskottet Lerörde anmärkning böra förfalla. 46. §. pagv 3q.