Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Stark blir den naturligtvis inte heller. » Jag skrattade åt gamla Annikas utlåtande om sin väf, men när jag kom ut i förstugan, ställde jag mig där och besinnade hvad hon sagt.
Vårt hvardagslif är också en väf, samman- satt af idel obetydligheter — tråd vid tråd.
Äro trådarne mycket ojämna, blir väfven ful, och stark blir den ej heller.
Så var det med vår väf — Christians och min.
Han slog i de fina trådarne, jag de grofva, och därför måste den klippas ned, innan den blef färdig.
Du talar om arbete såsom den bästa afleda- ren för sorgsna tankar, och min rara, prakti- ska moster Malla tycks hysa samma åsikt, ty dag efter dag lägger hon embargo på mig, än för ett, än för ett annat göromål.
Som du vet, är det hon, som efter pappas död sköter om ekonomien här — icke allenast den inre, utan äfven den yttre — ty mamma har aldrig varit road af landthushållningens många detal- jer.
Att börja med förrättade jag mitt arbete helt automatiskt, men får nu alltmera intresse därför och finner, att det är mig till god nytta.
Och under det jag hjälper moster med att skala äpplen och päron, stoppa korf eller baka skorpor och småbröd nere i brygghus- kammaren, så torka färgerna på min palett, och de sista löfven falla af träden, innan jag hin- ner att fullborda min stora höststudie, hvilken står halffärdig på staffliet.
Värl- den gör ingen förlust på det.
Här hemma äro alla så goda emot mig — mycket mera än jag förtjänar.
Mamma, tant, tjänstfolket och alla underlydande på godset.
Ibland gör jag en rond i stugorna häromkring, läser högt för någon sjukling eller medför en liten läckerhet från vårt välförsedda skaf- feri.
Men äfven då hon kommer tomhändt, är » doktorinnan » välkommen.
Härute på landsbygden, där man håller så mycket på tit- larne, benämner man mig alltid så, och det utgör en af mina små plågor.
Det skär i mina öron som det fadda klingandet af falska mynt — ty jag har ju egentligen ej rättighet att längre benämnas så.
Jag har i min ägo ett ypperligt porträtt af Christian, men bar hittills haft det gömdt, djupt, djupt under papper och böcker i en låda.
I går kunde jag emellertid ej motstå frestelsen att taga fram det och ställa upp det på mitt skrifbord.
Kalla mig ej dåraktig, Berta, men jag kan ej mera skiljas » från det — jag har så länge saknat blicken ur dessa själfulla, mörk- blå ögon.
Icke för allt i världen skulle jag vilja, att han själf komme och finge se det.
Hvad jag då skulle blygas.
Jag skulle då sjunka i hans omdöme till en svag fjolla, men det är ingen fara för att han någonsin får veta, hur litet karaktärsfast jag är.
Dess värre kan jag vara lugn därför.
Ack, Berta, hvad det förgångna ser helt annorlunda ut, när man ser tillbaka därpå så här från en passionsfri ståndpunkt.
Alla små
IDUN 32 Q detaljer försvinna, och det är blott de stora konturerna, som träda fram.
Ett ordspråk sä- ger, att man ibland ej ser skogen för idel träd, och jag fruktar, att Christian och jag arbetat oss trötta bland de snärjande enrisbuskarna i skogsbrynefc, innan vi ännu fått smaka på still- heten och svalkan i den friska skogen där- bakom.
ET 3 Os » » - i - CO 1^?
8 Q I 14 Ack, min älskling, hur kan du tro, att jag glömt dig.
Många veckor ha gått förbi — det är sant — sedan jag skref till dig sist, men det finnes mycket allvarsamma orsaker till min tystnad.
Ondt om tid har jag ej haft, men jag har så helt och hållet gått upp i mina D y a och ovana plikter, att hela världen för öfrigt varit som död för mig.
Nästan hela den tid, som gått förbi, sedan du sist hörde någonting ifrån mig, har jag tillbringat i min mors sjukrum, och det är först nu, sedan vår skicklige doktor förklarat, att all fara är öfver, som jag vaknat upp till medvetande af, att det utanför dessa väggar, där min mor kämpat mot sjukdom och död, finnes en stor vid värld, hvarest tusende an- dra intressen gjort sig gällande — under det att jag här haft blott ett enda — att göra allt hvad på mig ankom för att rädda min dyra mor åt lifvet.
Under tiden har jag många gånger frågat mig själf: Ä r då lifvet värdt en sådan kamp?
lo Hvarför hålla vi fast därvid med hvarje nerv i vår varelse, då det ändå så ofta brin- gar oss idel sorger och missräkningar?
Hvar- 3 cl g Ä B s- Kedigeras af Sophie * 9 a Bidrag Q mottagas med Linge.
M Logogryf.
H JU £0 I — • _p * » Oq tv " ca o o rt- • * c * - o •1 W " o ta: » ij • * O: M C * ^ S &gt;- » • EJ fi ta M K t »: O: H, När sin vredes öfverfulla skålar Högre makter plötsligt gjuta ner; När din horisont i svart sig målar Och blott tårar du omkring dig berr Då skall ingen för dig kunna vara En beskyddare och vän som jag, Som med spändt intresse vill bespara Dig, om möjligt, hvarje obehag.
För det spel, som högre rådslag drifver, Så jag varit utsatt år från år, Och jag tätt som oftast nog det blif- ver — Tänker jag — så länge världen står.
Ofverhufvud taget skall du finna Säkert i min hela karaktär Något öfverspändfc — men så besinna, Hvad min hela lifsuppgift j u är 1 Säkert är jag något oumbärligt — Därför också (fastän i mitt kall, Lifvet ofta syns mig vedervärdigt) Jag väl knogar med i alla fall.
— Om du ohållbar min ställning finner, Kan du taga f-önder mig min vän, Och af delarno, som då du vinner Kan du sedan sätta h o p i g e n: — Hvad, i stället för att muntert brinna, Veden göra sägs, när den är sur.
» Länken, felande », sota du skall finna Uti skog o c h någon giing i bur.
Hvarpå — i ackorder, s tarka, mjuka — Skalden slår så klingan de sin sång.
Och ett verktyg, hvilket den plär bruka, Som arbetar på din undergång.
Hvad nog pysen stundoti plägar vara Mer, än som tillbörligt aiises kan.
Och hvad då han väl kart löpa fara för den 1894 » En [fru i obygden » ber, att äfven Idun, till sina många fjärrboen- de läsarinnors fägnad, ville inrymma en liten plats åt den i dagarne bortgångne Soto Maiors porträtt, den i Stockholm, j a, öfver hela landet så popu- läre spanske ministern ochvicomtens.
Genom sitt originela väsen, så- som en af det lysande stockholmslifvets ele- gantaste företeelser, men främst genom sin ridderlighet o c h sant aristokratiska hjärtlighet mot hög o c h låg var han icke minst damernas gunst- ling.
» Je traite tout le monde de la méme facon », brukade han själf säga.
är det med en sådan bäfvan vi lyfta på slöja, som döljer det stora okända för oss?
Min mors bibel har lämnat mig svar på många frågor, som förut varit mig oklara, men det är ännu mycket, som jag ej förstår och ej själf kan reda.
Du skulle kunna hjälpa mig, om du vore här, men det vore egoistiskt af mig att bedja dig komma hit, då jag vet hur oumbärlig du är för din far och dina små sy- skon.
Om någon tid — då mamma blii fullt återställd — skall däremot jag, om du så ön- skar, bli din gäst under några dagar.
Efter jul, om ej förr.
Du skulle se, hur ren och hvit snön nu ligger öfver alla yttre föremål härute på lands- bygden.
När jag stSr vid mitt fönster och ser ut öfver nejden, där snöfältet på afstånd förtonar i ett blåaktigt skimmer, kommer det en underlig frid öfver mig, och det är, som om alla mina lifsandar domnade bort, och som om jag ej längre hade behof af att andas.
Men längst bort i fjärran ser jag mig själf med matta steg skrida fram öfver den frusna snön, allt tröttare och tröttare.
Redaktionens Efter öfver ett års nästan plågfritt aftynande slöt den 81 årige diplomaten förliden lördag för alltid sina ö g o n.
Och nu skall man aldrig mera på våra promenader, i » Torget » o c h på Hassel- backen o m somrarne, å teatrarne o c h i sällskaps- lifvet o m vintrarne, möta den lilla, smärta, väl- kända gestalten med det snöhvita håret, de yfviga polisongerna, de små, små, alltid prydligt chaus- serade fötterna, med de på samma gång kloka o c h milda ögonen, det välvilliga leendet o c h den mot alla lika förbindliga helsningen.
Men i många hjärtan skall hans bild troget lefva kvar, bilden af en ädel, iin o c h hjärtegod personlighet, en af de mest i ordets hela bemärkelse folkkära, s o m någonsin lefvat o c h verkat i vår hufvudstad, brefväxling.
Ofta nog framställas till oss från vara läsarinnor förfrågningar eller uttryckas önskningar, dem vi gärna skulle vilja besvara och tillmötesgå, då de synas oss äga något allmännare intresse.
Den vanliga Breflå- dans trånga ram blir emellertid härtill för knapp, och ämna vi därför under ofvanstående rubrik då och då anslå en särskild afdelning för denna brefväxling.
Att helt hastigt skaffa sig, minsann.
Hvad som aldrig makalöst kan finnas.
Visrefräng, som du nog höra fått.
Nordens indian, som man skall minnas I en framtid som en saga blott.
Hvad nog hvarje murare kan göra (Kanske till och med på tvänne sätt).
Hvad väl ej för hvarje öppet öra Man en hemlighet plär rätt och slätt.
N: r 25 (131) Fredagen den 20 juni 1890.
Tidningen kostar Amioiispris: endast 1 kr.
Iduns- Mode- och Mönstertidning För » Platssökande » och » Lediga platser- 1 kr.
Hertiginnan af 3:dje årg.
1 U t gr i f n i n g s t i d: h v a r j e h e l g f r i fredag.
Byrå: Drottninggatan 4 8, 1 tr. Lösnummerpris: 1 5 Öre (vid kompletteringar).
Och orsaken till alla dessa anstalter känner nog en del af Iduns ärade lä- sarinnor redan.
Det gäller att emottaga prinsessan Teresia, som inom få da- gar återvänder till Sve- rige för att nu, som hon själf förklarat, för alltid uppslå sina bopålar i den svenska hufvudstaden och särskildt på sitt älsklings- ställe, Haga slott.
Carl Wilhelm af Sachsen- Altenburg oeh dennes ge- mål Amelie Antoinette Carolina Adrienne, prin- sessa af Hohezollern-Sig- maringen.
I likhet med hvad som sker i de flesta tyska furstehus, uppfostrades den unga prinsessan på ett enkelt borgerligt sätt, och lär hon under hela sin uppväxttid stått ome- delbart under sin höga moders ledning, hvilken skall ha varit en förträfflig husmoder.
Enkelt oeh flärdfritt förflöt den unga prinsessans första ungdom i hennes födelsestad, A l - tonburg, hvars omgifvande sköna natur med sina höga, skogbeväxta berg gaf hennes sinne en konst- närlig riktning och väckte hennes håg för teckning.
Det är af denna an- ledning Idun i dag pry- der sin första sida med hennes kungliga höghets bild och lemnar några data och drag ur furstin- nans lefnad; därmed har tidningen ock fullstän- digat sitt porträttgalleri af det kungliga husets kvinliga medlemmar.
Hertiginnan af Dalarne, hvars fullständiga namn är Teresia Cafolina Jo- sefina Antoinette, är född den 21 december 1 8 3 6 och dotter till aflidne re- gerande hertigen Edvard Den 16 april 1864 blef Sverige hennes nya fäder- nesland, i det hon då skänkte sin hand åt Sve- riges arfprins, Nicolaus August, hertig af Dalarne.
När våren stod i sin fag- raste skrud anlände det nygifta paret till Stock- holm och mottogs vid Skeppsbron af jublande folkmassor, som helsade dem välkomna med hurrarop och viftningar.
Hertiginnan Teresia stod då i sin fulla ungdomliga fägring.
Hennes smärta, nobla figur, de fina an- det af den » aste natur 1|n§s&amp;&lt; bärliga omgifna Haga slott har det under den senaste tiden varit ett fejande och en brådska, som bådade, att man väntade storfräm- mande.
De gamla gu- stavianska rummen hafva undergått en grundlig re- paration och likaledes det något antika möblemanget.
1 H t il t e v ^ 1 " Ur
Familjen hvilar på kärleken, och samfundet hvilar på familjen.
ken är alltså det första uti allt- Kärle- ICHELET.
¥¥¥¥¥¥¥¥¥¥&gt;&gt; ' ¥ * ' ¥¥¥¥¥¥¥¥¥¥¥¥¥¥¥ * ¥¥^ siktedragen och det blyga, men på samma gång hjärtegoda uttrycket vunno allas hjärtan.
Och detta tycke har hon bibehållit.
I stilla tillbakadragenhet förflöt hennes lyckliga äkten- skap, som var ingånget af ömsesidigt tycke, och af sina tjänare var och är hon varmt af- hållen.
Ofta arrangerade hertigparet för dem små fester, vid hvilka den naturligaste glädje var rådande, och i hvilka det höga värdfolket deltog med lif och lust.
Somrarne tillbringade hertiginnan med sin make mest på Haga, där Karl X V ofta besökte sin älsklingsbroder.
Här vid det lilla enkla hofvet fick han vara sig själf och helt och hållet kasta bort de kung- liga bekymren.
Det berättas, att vid ett dylikt tillfälle her- tiginnan uttryckt en önskan, att man skulle arrangera en dans, men som det var stor brist på kavaljerer, så sände kung Karl en ordon- nans till Karlberg oeh inbjöd några där kvar- Hggande kadetter, hvilka naturligtvis med för- tjusning infunno sig.
Snart var också den improviserade balen i gång.
Hertiginnan hade låtit uppbjuda en kadett och denne, blyg och tafatt, ansåg sig dock under dansen böra säga något, men fick ej fram annat än: » Herrska- pet bor bra vackert här, kommer herrskapet att stanna här länge? » hvilket naiva uttrycks- sätt framkallade ett klingande skratt från her- tiginnans läppar.
Men glädjens dagar blefvo icke så långa.
Prins Augusts helsa bröts, slutligen lades han på sjukbädden, oeh den 4 mars 1873 stod hans maka sörjande vid hans bår.
Sedan dess fann hertiginnan Teresia det nya hemmet ödsligt, hennes egen helsa fordrade äfven en mildare lult, och därför har nu furstinnan en stor del af år vistats utomlands, på sin villa nära Neu- chatel.
Hon har dock alltid haft en varm kärlek för Sverige, sin makes fosterland, och hennes tysta välgörenhet har här lindrat mån- gens nöd.
Nästan hela sitt apanage använder hon i det godas tjänst, och hennes egna be- hof, i betraktande af hennes ställning, äro ringa.
Nu har hennes helsa så förbättrats, att hon på allvar och, som hon hoppas, för alltid kan vistas i sitt andra fädernesland, och helt visst bringa Sveriges kvinnor henne ett hjärtligt välkommen åter.
Det minnesrika Haga med sina drömfyllda, dunkla alléer bjuder frid och ro, Edsvikens blå böljor sprida sin svalka, och solen silar sig sparsamt genom de rika löfkronorna, som skugga Gustaf den tredjes gamla slott.
Må här prins Augusts maka tillbringa en glädje- full sommar och hemta helsa och krafter.
tffi glida öfver d e n stilla m i g vidrört af den Fågel diktens Ijärrlägna säges vakta.
ö ijärd Daniel i ^ / if^ Hon slumrande e n silfverfåra betecknar v å r färd på speglande det sjunger till vida, sakta: Osterland vill Till j a g vatten.
Österland klipporna borta p å andra med klingande ekon svara.
Hur tydligt vi jag velat men De och som höllo vår midsommarvaka i glömska drömmarne k o m m a bädda vända s o m ekot hviska sin i lifvet m e d Ijufva musik min ungdoms midsommarnattens vid minnet ännu jag känner mitt af din kyss, hjärtas inneslöt korta vaka morgonens en Du skapats barn tog glöd slut, s o m af blomdoft, sång a f d e n vårljusa, min — minut, fägring, hägring.
af skymning, af ett skälfva.
sommarens midsommarnattens — älfva, så ö m, fibrer min ungdomskärleks m e d mitt dröm strålande Du, svann i får göra.
allra f a g r a s t e som du namn — j a g mera du när d e n ner, p å nytt i min famn, Du hela — tillbaka.
trolska sluter j a g h e n n e aldrig strand j a g nu d e n båtfärden ser, öra då — fara.
och när — nordiska nat- — min var du, när sakta en gång jag gled vid en sång öfver speglande vatten.
Ditt din namn, kyss vill hvem j a g Fal / ström.
juninatten, ten Nästan hvarje stordåd har fått sitt upphof i kvinnans hufvud eller hjärta.
M. Pelersen.
vinge Blå, som och När en gång hela jorden upplöser sig i järnbanor och ångbåtar, penningar och spekula- tioner, då skall - — liksom en anförtrodd hem- lighet, en vacker gammal sägen — det poe- terna hafva besjungit vidblifva att lefva och vårdas oeh omhuldas i kvinnornas hjärtan.
A. Langar.
en Midsommarvaka.
du var — det ej tänker j a g p å — minnas som — det var, helt sakta Några ord om lärarinnebetyg och deras värde.
f landsorten är det vanligen i början af sommaren, som inom familjerna anskaf- fande af lärarinnor eger rum.
Det bör där- för just nu vara på sin plats att egna några ord åt en fråga, som vid valet af lärarinna intager ett framstående rum, nämligen den om betygen.
Ganska ofta är det endast och allenast till betygen föräldrarne äro hänvisade, då det gäller att bilda sig ett omdöme om den per- son, åt hvilken de önska anförtro sina b a r n 3 uppfostran.
Oeh en hvar, som haft något att skaffa med dessa slags betygbedömanden, vet, hvilken svår uppgift det är.
D e betyg, som utfärdas af familjerna, äro ofta illa uppsatta eller affattade i så allmänna ordalag, att man af dem omöjligt kan sluta sig till den åsyf- tade lärarinnans duglighet och kompetens.
Så förelägges man i otaliga fall » orlofssed- lar » af följande innehåll: » Fröken N.
, som undervisat mina barn uti vanliga skolämnen, har alltid fullgjort detta sitt uppdrag med skicklighet, ordning och vänlighet, till min belåtenhet, hvarför det är mig ett nöje att kunna rekommendera henne till det bästa.
Petersvik den 17 juni 1890.
N. N. » Ett sålunda affattadt betyg är i all sin välmening ganska värdelöst.
Hvad som är af stor vikt att få veta: om tiden för plat- sens innehafvande, om elevernas kön, antal och ålder, de kurser de genomgått eller deklasser de förberedts till, och där de vunnit inträde, där- om innehåller betyget intet.
D e upplysnin- gar, som lemnas om de ämnen, hvari under- visning gifvits, sätt med barnen, disciplin, un- dervisningsförmåga m. m.
äro dessutom ofull- ständiga.
Att förstå skolornas betyg är ej heller lätt, allra helst som olika skolor hafva olika sätt att beräkna betygen.
Själfva betygsbenämnin- garna torde äfven vara en stötesten förmången i saken oinvigd.
Så får man ej sällan höra, att t. ex. betyget » berömlig » betraktas som mindre godt än » med utmärkt beröm god- känd ».
Ett misstag som för öfrigt är täm- ligen ursäktligt.
Vikten af att äfven i hemmet erhålla bä- sta möjliga undervisning åt sina döttrar lig- ger i en tid som vår, då den unga flickan ofta är hänvisad till själfförvärf, i öppen dag.
Erfarenheten visar j u dagligen, att, utan grund- liga kunskaper inom hvad ämne det vara må, ringa utsikter förefinnas för den unga kvinnan ätt med sitt arbete försörja sig själf på ett lönande sätt.
Snålheten bedrar visheten, då man för bil- ligt pris antager en underhaltig lärarinna,
hvilken genom sina kunskapers otillräcklighet res färdig skara på 27 personer: de 22 ej ens har förmåga att förbereda sina lär- små kolonisterna, deras tvänne förestånda- jungar till någon af skolans högre klasser.
rinnor, två döttrar till fru Falk, söm kom- Äfven händer det — barnen till föga from- ma att vistas vid kolonien, samt en tjänst- ma — att man vid val af lärarinna låter de fliclca.
Dessutom hade i stort antal för- s. k. talangerna eller språks talande vara äldrar och bekanta till de res färdiga små, hufvudsak, med förbiseende af de andra, långt medlemmar af Iduns redaktion o. s. v. viktigare ämnena.
infunnit sig, så att scenen framför ånga- Nej, vill man sina döttrar väl, bör man ren » Väddö kanals » landgång i den sena åt dem söka erhålla den bästa lärarinnekraft timmen erbjöd en liflig anblick.
man möjligen kan vinna, äfven om detta sker Det har blott varit ogärna, som vi för med ekonomiska uppoffringar, ty genom god barnens utflyttning beslöto oss för denna undervisning sättes den unga flickan i stånd långa nattliga resa, till hvillcen omkring att inom en långt kortare tid, än då under- 11 timmar åtgingo, innan målet, Ronö- visningen är af underhaltig beskaffenhet, till holms ångbåtsbrygga, nåddes.
Men af de sin fördel använda sina kunskaper.
två ångbåtar, som befara denna inre trade, Men hur gå till väga, spörjer man, vid var den ena redan till och med veckan ef- valet af lärarinna, då betygen ej äro några ter midsommar så för hvarje resa upp- rättesnören?
På detta spörjsmål må det här tagen af andra slwllofskolonier, att intet tilltåtas en person med rik och mångårig utrymme kunde beredas för Iduns.
När då erfarenhet att lemna ett svar.
Man bör ej befälhafvaren å » Väddö kanal », kapten tilltro sig att vid utväljandet af sina barns A.
E. Wancke, godhetsfullt gick oss tillmötes uppfostrarinna utan ledning af i dessa saker med att för ett synnerligen lågt pris- med,- erfarna personer bedöma ofullständiga eller taga kolonien till dess bestämmelseort, och för öfverdrifna betyg.
Saken är ju af en för denna utväg var den enda, som möjliggjorde den kvinliga ungdomen så utomordentligt stor utflyttningen före midsommar, ansågo vi vikt, att det säkerligen bör ligga alla föräldrar oss tacksamt böra begagna oss af densam- om hjärtat att tillförsäkra sig en garanti för, ma under iakttagande af, att barnen med- att valet blir det bästa möjliga.
Denna garanti togo varma och tillräckliga kläder, och alt bör man j u erhålla, om man exempelvis vänder för deras sömn ombord så tillfredsställande sig med begäran om råd och upplysningar i arrangement som möjligt vidtogos.
frågor, som röra valet af lärarinna till sådana Och nu, ärade läsarinnor, försvinner institutioner som Högre lärarinneseminariet och den glada, sorlande barnaskaran, som ej folkskoleseminarierna, till de högre flickskolor- alls tyckes motse den korta sommarnattens na, eller till Fredrika-Bremer förbundets byrå, resestrapatser med skymten af bekymmer, som står i förbindelse med ofvan nämnda så småningom ur sikte för oss, som dröja anstalter.
L. på kajen, tillviftande de unga kolonisterna §duns skollofskoloni.
Älskvärda läsarinnor, när dessa rader ligga framför edra ögon, är redan utflytt- ningen af vår lilla koloni ett fullbordadt faktum.
Dithän ha vi kommit, tack vare edert kraftiga, uppoffrande bistånd, att 22 bleka små barn ur lika många fattiga hem nu fått draga ut till en lycklig tid af fri- luftslif i naturens sköte, där helsa och kroppslig som andlig rekreation vänta dem i rikt mått.
Den ljusa midsommarhögtiden blir helt visst för dessa edra skydåslingar en glad högtid, och vi äro vissa, att det ock skall fägna Eder alla att i tanken kunna deltaga i deras sommarfröjd.
Den lokal, som nu genom fröken Agnes Lagerstedts välvilliga hjälp förhyrts åt kolonien, är belägen vid egendomen Boda invid Edeboviken, en half mil vid pass norr om ångbåtarnes landningsplats vid Ronöholm och en knapp svensk mil sydost om B.args bruk.
Naturen här ute är den härligaste, luften stärkande och frisk, vat- ten med helsogifvande bad närbeläget.
Tack vare de ifrigaste ansträngningar af koloniens föreståndarinna, fru Fredrique Falk, som därvid biträdts af fröken Anna Liss, hvilken som medhjälparinna åtföljt kolonien, hunno alla tillrustningar och uppköp afslutas till i tisdags.
Att anskaf- fandet af sångkläder, husgeråd och födo- ämnen för så många personer måst vara förenadt med ganska mycken omsorg och besvär, är lätt begripligt.
Men allt gick väl och i god tid ihop.
Kl. 11 på tisdagskvällen samlades i den ljusa sommarnatten å Blasieholmskajen en Sommartankar.
slår upp mitt f ö n s t e r.
Parken där borta är så lummigt grön.
och morgonvinden, som strömmar hit in med den nyfödda grönskans söta vällukter, den är så sydligt varm.
Se, där kommer en fjäril, en liten, liten hvit fjäril — den är sommarens första — in- fladdrande.
Åh, vänta.
Dig skall jag nog fånga, du vackra barn!
Se så, nu flög den igen sin kos — den var ej gjord för min studiekammarluft.
Hvar är du, vännen min, mina drömmars drottning med din bleka kind och dina sorg- modiga ögon?
Du väna anlete, som, födt af mina tankar, skall följa mig i världen - — i mina tankar!
Alla vedervärdigheter äro glömda i dag — icke sannt?
— och alla hvardagsbekymmer be- grafna.
Det är sommar och sol, och vi skola ut!
V i skola ut, min vän, till doftande ängar och susande fjärd!
Djupt i skogen skola vi reda vårt bo, fjär- ran ' från den kalla, fåvitska världen, fjärran från dess larmande färdevägar.
Där är det tyst och svalt.
Dit når oss ingen smärta, dit tränger intet eko från lidel- sernas brottkamp.
Där skola såren läkas, där skola vi lefva vårt stilla sommarlif i glömska af alla tunga, sorgsna år!
När skuggorna falla efter somnad dag, då gå vi sakta — lutade mot hvarandra — öfver skogens stig, öfver gungande barr ned till in- sjön, där valdhornet ger en lång vemodig sig- nal, som upprepas i bergen.
Vi vandra, tigande som den ljusa, vindlösa en sista, hjärtlig helsning med varma lyck- natten själf.
önskningar till all glädje på deras som- Vi stanna vid ängskanten, och med slutna marhem.
ögon inandas vi den döfvande vällukten från Och från den frustande ångarens för- klöfver och timotej och nattviol ...
däck fladdra två och tjugu små hvita näs- Och när månen glider upp bakom björkarne dukar till svar, som ville de så tolka de och färgar silfverhvita dina hår, då njuter jag glada, tacksamma känslor, som rymmas dubbelt af stunden.
Då sluter jag dig till däruppe: mitt bröst, då trycker jag mina läppar mot » Helsen Iduns läsarinnor, när I skrif- din bleka panna, du älskade.