Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad sålunda i detta mål förekommit och handlingarne i öfrigt innehålla, har Stats-Utskottet i öfvervägande tagit; och ehuru af den utaf Kammar-Rådet Liljenroth verkställda undersökning synes utredt, att eganderätten till ifrågavarande utmarker icke varit vid de äldre skattläggningarne tagen i beräkning, hvadan ock den, i följd af utmarks-fördelningen, hemmanen åsatte serskilde spanmålsränta icke kan såsom en olagligen tillkommen eller dubbel beskattning anses; likväl och då tillförlitligen blifvit upplyst, ej mindre att den del af utmarkerne, som blifvit å hemmanen fördelad och skattlagd, är af sämre beskaffenhet, sedan nemligen å utmarkerne blifvit frånskiljde flera odlingsbara mossar och kärr, deraf nyhemman emot serskild åsatt ränta uppkommit, i följd hvaraf någon synnerlig fördel icke tillskyndats hemmanen genom fördelningen af dessa utmarker, hvilka, liksom tillförene, till största delen, ligga öppna och icke kunna till annat än samfäld betesmark begagnas, än ock att, då den hemmanen af ålder tillerkända rättighet till mulbete varit utsträckt, ej allenast till utmarkerne, utan äfven till kronoskogs-allmänningarne, omförmälde betesrättighet jemväl inskränkts derigenom, att dessa allmänningar blifvit till enskilde personer emot serskild ränta försålde, har Utskottet, i betraktande derjemte af den Öland ålagde höga beskattning samt de, i följd af skogarnes utödning och derigenom saknad tillgång på timmer och vedbrand, hemmansegarne tillskyndade kännbara olägenheter, funnit sig ega allt skäl att tillstyrka, alt den under benämning af utmarksskatt från hemmanen å Öland 12 Bil. till Stats-Uiskottets Utlåtandet N.o 6^.. utgående spanmålsränta af tillsammans 864 tunnor 24-t-1 tappar, hälften råg och hälften korn, årligen, må ifrån och med skatte-året 1841 helt och hållet upphöra.
Af Herr af Geijerstam: ”Emot Utskottets beslut, faltadt på billighets-, ej på laglighets-grunder får jag mig reservera.
Äro de förra för handen, så må en anställd undersökning styrka den nedsättning i skatten, som kan vara hillig.
Vore åter, emot min tanka, de senare i fråga, så hafva de skattskyldige laglig väg att följa.” Af Herr Prosten Stenhammar: ”Af Utskottets Betänkande är upplyst, att Öländska utmarken haft natur af kronopark, och således med full eganderätt tillhört Kronan.
En fördelning af hela utmarken har väl skett och blifvit på charta upptagen, men endast utmärkande gränsorne, inom hvilka hvar och en socken egt begagna den mulbetes-rätt, som varit hemmanen upplåten att begagna på kronoparken å Öland, likasom å kronoparker i andra trakter af Riket.
Men det anspråk på eganderätt till utmarken, som Öländska hemmanen nu, sedan skattläggningen skett, vilja göra gällande, ehuru de aldrig försökt att i rättsväg vid domstolarne derom utföra sin talan, vederlägges af, så väl äldre stadgar, som Kongl. B efvet af den 16 Mars 1802, hvarigenom Kongl. Maj:t tillät, att utmarken skulle kunna fördelas mellan hemmanen, under serskilde vilkor och med iagtlagande af Kongl. Maj:ts och Kronans rätt.
Vid utmarkens fördelning har den ofrugtbarare delen blifvit undantagen och såsom utmark bibehållen.
Den bättre marken har blifvit skattlagd efter samma grunder, som sedermera vid 1823 års Riksdag af Kongl. Maj:t och Rikets Ständer gemensamt blefvo godkände och genom Kongl. Kammar-Collegii Circulär-Bref af den 14 April 1824 kungjorda.
Skatt har nemligen blifvit ålagd, då Öländska hemmanen förvärfvare eganderätt till jord, af hvilken de förut blott egde nyttjande-rätt till mulbete.
Sådant är fullkomligen rättsenligt.
Den af Rikets senast församlade Ständer föreslagna undersökningen är verkställd och har, såsom Utskottets Betänkande innehåller, ledt till det resultat, att någon utmarksskatt icke ingått i hemmanens ursprungliga skattläggning, och att således Öländska allmännings-markerna icke blifvit på tvänne serskilda sätt och vid olika tillfällen skattlagde.
Den genom flere Kongl.
Resolutioner stadfästade utmarksskalten, har på denna grund ytterligare blifvit Bil. till Siats-CItskottets Utlåtande, N.-o 6j.. fastställd genom Kongl. Mäj:ts Nådiga Resolution af den 18 November 1836.
Att genom ovilkorlig eftergift af liela den skatt, som blifvit åsatt, i enlighet med de af Konung och Ständer fastställda beskattningsgrunder, tillika upphäfva Konungens i administrativ väg fattade beslut, anser jag obehörigt och vådligt.
Praejudicalet skulle föranleda enahanda anspråk från en stor mängd innehafvare af i senare tider skattlagd jord i alla Sveriges landskap.
Denna allmänna eftergift af utmarksskatten är visserligen så mycket mera orättvis, sorn dels skatten blifver qvarstående på de hemman och lägenheter, hvilka af utmarken blifvit upptagne eller genom kronoskogs-parkernes skatteförsäljning uppstått, dels af undersökningen om utmarksskatten vitsordas, att en del af de hemman, som erhållit andelar af utmarken, fått odelbar mark, sorn ökar hemmanens värde utöfver det gamla skattläggningsvärdet.
Men deremot synas flera af de i Utskottets Betänkande anförde bevekande omständigheter, som ådagalägga, att den bästa utmarken blifvit serskildt skattlagd, hemmanen betagne förmonen af utsyning på de försålde skogsparken^ m. m., tala för någon lindring i utmarksskatten.
Jag ville derföre hafva vördsamt tillstyrkt en underdånig hemställan af Rikets Ständer, att Kongl. Maj:t värdigades i Nåder förordna en undersökning, hvarigenom måtte utredas, hvilka hemman vid utmarkens fördelning och skattläggning verkligen eihållit odlingsbar jord, då den ålagda skatten för dessa borde bibehållas, men skatten för den sämre jorden lindras, i nion af de ringare förmoner, som med eganderätten af densamma kunna anses förenade.” Af Herr Professor Doctor Thomander, som, med afseende derå, att dels i samma nion, de gjorda uppgifterne om
Ölands iråkade förlägenhet och nöd äro grundade, äfven serskilda anstalter blifva nödiga, för att densamma för framtiden afböja, dels ock denna provins icke tillhörer antalet af de mest vanlottade i Riket, hvadan olägenheterna torde kunna i framtiden upphöra eller blifva mindre kännbara, tillstyrkte, att hälften af Ölands utmarksskatt må tills vidare och ifrån och med skatteåret 1841 efterskänkas, samt den återstående hälften äfvenledes tills vidare anslås till bestridande af utgifter för provinsens skolinrättningar, landthushållning, så ock ordningens och serskildt fattigpolisens vidmagthåilande.
Och borde i sådant fall medlen ställas under Länets Hushålls-Sällskaps eller möjligen blifvande Allmän Municipal-myndighets förvaltning.
Bil- till Stall-Utskottets Utlåtande> N;0 64•
Lit. F. Utlåtandes om tillökning uti skatte-Jrihets-djrgnen vid masugnar. (I. A.)
Under anförande, att, då befrielse ifrån den af masugnar fastställde tionde-afgift, hvilken, enligt gamla författningar och häfdvunnen sedvänja, vanligen utgår med 17 Lisp. tackjern för hvarje dygns blåsning, endast är beviljad för tre så kallade kalhlygn för hvarje års blåsning, hvilken befrielse blifvit medgifven i ändamål, att blåsningen må, innan skatten utgår, komma så i gång, att tillverkningen lemnar vinst, förhållandet likväl vore sådant, att blåsningen under de första tio dygnen medför betydlig förlust, hvilken, efter uppgjord calcul, skulle utgöra 344 R:dr R:gs, samt alt äfven i 30 dygn derefter blåsningen med förlust bednfves, har Riksdags-fullmägtigen J. E. Jeansson från Wermland yrkat, att, på grund häraf och vid betragtande af de dryga onera, som äro bergsmans-handteringen ålagde, skattefrihets- eller kalldygnens antal måtte ökas till åtminstone tio; hvaruti Petter Pettersson och Lars Larsson från Örebro Län samt Lars Boethius från Kopparbergs
Liin instämt, jemte det P.
Pettersson inlemnat en calcul, utvisande, att uti Nora Bergslag förlusten vid en masugn, under de första tjugu dygnens blåsning, skulle utgöra 863 R:dr 8 sk.
Vid öfvervägande af allt detta och då kändt är, alt masugnar vid början af hvarje blåsning någon tid bedrifvas med förlust samt den befrielse ifrån tionde-afgift, hvilken för närvarande under allenast tre dygn är medgifven, icke står i skäligt förhållande till den tid, som verkligen förflyter, innan någon inkomst af hytte-blåsningen kan påräknas, hemställer Utskottet, att skattefrihets- eller så kallade kall-dygnen må för hvarje års blåsning bestämmas till åtta.
Reservation af Herr Prosten Stenhammar: ”Jag anser en utredning af frågan genom vederbörlig auctoritet hafva bordt föregå, innan Utskottet tillstyrkt ökade skattefrihets- eller så kallade kalldygn, och alltså en rubbning i de hitintills gällande författningarne i denna skattläggnings-fråga åstadkommes”.
Bil. till Stats-Utskottets Utlåtande, N.o 64• i5 N:o 64.
Litt. G. Ank. till Exp. Vtsk. den 23 April, kl. 4 e- m> Utlåtandej i fråga orri Mantalspenningarnes upphörande eller ändring uti deras beräknande. (I. A.)
I afseende å berörde afgift har Utskottet fått emottaga följande motioner: l:o Af Riksdags-fullmägtigen Nils Persson från Södermanland, som anfört, att, då det borde förmodas, att en betydlig minskning uti folkets skattebördor vid denna Riksdag kan och bör tillvägabringas och fråga således uppstår, hvilka skatter företrädesvis böra förminskas eller försvinna, samt resultatet af förslagen om minskning uti grundskatterne vore obestämdt, och det i alla fall syntes billigt, att icke endast fastighetsegarne, utan äfven folket i allmänhet, få hemta någon fördel af en möjlig skattenedsättning, ansåg motionären sig böra föreslå, att, jemte Lagmans- och Häradsböfdinge-ränlan, hvarom Utskottet vill sig serskildt utlåta, marc£a&-penningarne måtte ifrån och med nästa år alldeles upphöra, hvilken åtgärd skulle vara välgörande för alla mindre hemmans-egare, som behöfva behålla sina i mantalsåren ingångna barn hemma hos sig till biträde vid jordbruket, samt för handtverkare i städerne, hvilka skola betala för lärlingar och tjenstefolk; med hvilken framställning en stor del af Bonde-Ståndet sig förenat; 2:o Af Herr Prosten IS ordhammar, som, efter att hafva framställt, huru mantalspenningarne tillkommit och att befrielse från deras erläggande eger rum för dem, som vid Läroverken idka studier, andragit, att, då den ungdom, som beredes till den Heliga Nattvardens första begående, skäligen är att jemföra med den studerande ungdomen, enär dess tid väsendtligen upptages af Religions-undervisningen, och dess användande till arbete således förhindras, ansåg motionären sig böra föreslå Rikets Ständer att vidtaga sådane åtgärder, som kunna pröfvas nödige, på det att personer, som tili den Heliga Nattvarden beredas, under det eller de år sådant eger rum, må, utan afseende på ålder, befrias ifrån så väl mantalspenningar, som all annan personlig utskyld.
Uti hvilken motion, vid den i anledning deraf uti Preste-Ståndet uppkom ne discussion, åtskilliga ledamöter sig förenat, hvaremot Herr Biskop Heurlin, med hvilken en stor del af Ståndet instämt, yttrat, att, efter dess åsigt, tiden för första Nattvardsgången icke. borde bestämma mantalspenningarnes vidtagande, ulan fast heldre uppnåendet af fyllda 17 år, samt Herr Biskop Holmström, på anförde skäl, förmenat ändring uti nu gällande grun - Bil till Stats-Ulskotlets Utlåtande, N:0 64. der för berörde afgifts utgörande icke böra ega rum, hvilken mening jemväl åtskilliga af Ståndets ledamöter biträdt.
Då Utskottet för dess del icke anser lämpligt, att ifrågavarande afgift, hvartill alla skattskyldige, utan afseende å stånd och vilkor, med få undantag, lika bidraga, varder borttagen, helst, i sådant fall, det betydliga belopp af öfver 300,000 R:dr, hvartill denna afgift uppgår, vid en jemn fördelning af skattebördor ne, skulle, under annan form, drabba samma skattskyldiga, finnér Utskottet si<r O böra afstyrka förslaget örn mantalspenningarnes upphäfvande; hvaremot, och då den personliga skyddsafgiften, efter 1111 gällande Bevillningsförfattning, icke vidtager förr än ifrån och med fyllda 17 år, samt mantalspenningarne, om detta bibehålies, ej eller skäligen synas böra vid en tidigare ålder erläggas, hvarigenom äfven större enkelhet uti räkenskaperne uppkomme, Utskottet, i likhet med dess sistlidne Riksdag afgifne yttrande uti Utlåtandet N:o 54, Bil.
Litt. E., tillstyrker, att mantalspenningarne, ifrån och med år 1841, icke må erläggas förr än efter fydlda 17 år.
Hvad åter angår Herr Prosten Nordhammars bär förut omförmälde förslag; så enär krono-utskylders erläggande icke synes böra vara beroende af tiden för ungdomens första Nattvardsgång, hvarigenom ock möjligen kunde inträffa, att mindre upplysta personer uppsköto denna Heliga förrättning, endast med afseende å den fördel, som genom skattefrihet deraf uppkomme, samt derförutan ett dylikt stadgande skulle medföra betydligt besvär och olägenhtt vid controllen å denna uppbörd, — hvartill slutligen kommer, att, i händelse af bifall till Utskottets förslag, att mantalspenningar ej förr än efter 17 års ålder skola erläggas, de fall, då personer, som borde denna afgift utgöra, ännu icke begått den Heliga Nattvarden, torde blifva meia sällsynta, och den eftergift, motionären åsyftat, derigenom till betydligaste delen vore vunnen, anser Utskottet sig icke kunna tillstyrka det af Herr Prosten Nordhammar föreslagne stadgande.
N:o 64. II.
Bil, till Stats-Utskottels Utlåtande, N.-O 6/}, N:o 64.
Ii. 17 Ank. till Exp. Utsk. den 23 Aprilj hl. 4 e< »t.
Utlåtande, i fråga om Lagmans- och Häradshöfdinge-rcintans upphörande. (I. A.)
På sätt uti nästföregående utlåtande, angående Mantalspenningarne är vordet omförmäldt, har Riksdags-fullmägligen Nils Person från Södermanlands
Län jemväl föreslagit, att Lagmans- och Häradshöfdinge-ränlan måtte upphöra.
Denna ränta, som, jemte derunder inbegripne Tingsgästnings-penningar, tillkommit i stället för den gärd, allmogen uti fordna tider i förhållande till hemmantalet borde utgöra till Domarnes underhåll, utgår, i följd af 1604 års Riksdagsbeslut och Kongl.
Reglementet den 20 November 1741, efter rök eller matlag å landet samt skall numera, sedan, jemlikt Rikets Ständers vid 1828—1830 årens Riksdag fattade beslut, de lika beräkningssätt, som i serskilda provinser egde rum, blifvit upphäfda, öfver hela Riket erläggas med 12 sk. för hvarje matlag, hvaraf dylik afgift bör utgöras och hvilken afgift, efter hvad vid nämnde Riksdag beslutades, tili bela beloppet ingår till Stats-Verket, hvaremot ett, emot Tingsgästnings-penningarne, eller |:del af räntan, svarande anslag är å Riks-Staten uppfördt till godtgörande af domarens och nämndens Tingsgästnings-penningar; vai’ande likväl för Dalarne det undantag medgifvet, att så väl i afseende på Lagmans- och Häradshöfdinge-räntans utgörande, som Tingsgästnings-penningarne, hvilka i nämnde Provins uppbäras af nämnden, som för Häradshöfdingens lott redovisar, tills vidare vid förut följde grunder fått förblifva.
I afseende å denna räntas utgörande förekommer i öfrigt, att, på sått 1741 års Reglemente närmare utvisar, befrielse derifrån uti en mängd fall eger rum, dels för vissa personer, med eller utan afseende å den jord, de bebo, dels ock för alla personer, som äro bosatte på jord af viss, privilegierad natur, genom hvilka undantags-stadganden nämnde ränta egentligen drabbar dem, som innehafva och bebo oprivilegierad jord.
Då emedlertid billigheten fordrar, att Rikets samtlige innevånare lika bidraga till underhåll af domstolarne, af hvilka de aila hafva lika fördel, och att serskilda afgifter för detta ändamål icke belasta personer, som bebo den opriviiegierade jorden, hvilken ändock är med skattebidrag serdeles betungad, samt härvid tillika i betraktande tagas de olägenheter, som vid denB ihan g lill R, St.
Prot. 1844 Sami. 1 A fä. 27 Höft. 5 jg Bit till Slats-Vt shott el s Utlåtande , N.o 64.
11a räntas debitering och contröllen derå uppstå, i anseende till de många olikartade undantag, hvilka 1741 års reglemente stadgar och hvarigenom misstag lätt kunna uppkomma, hvilket äfven ådagalägges af de flerfaldigaanmärkningar, som, i fråga om denna utskylds påförande, vid räkenskapernes granskning, utaf Kongl.
Kammar-Rättens Revisions-Gontor vanligen väckas och hvarpå, såsom exempel, må anföras, att, i anledning af ett sålunda framstälklt, men af Kongl. Kammar-Rätten ogillad t, påstående, att personer, som bruka serskilda hemmansdelar af mera än |:dels mantal hvardera, å hvilka de icke sjelfva ho, eller hafva tjenstefolk skattskrifvét, och der matlag således icke förefinnes, det oaktadt borde lör hvarje sådan hemmansdel erlägga Lagmansoch Häradshöfdingeränta, det blifvit utredt, att det sålunda yrkade beräkningssättet varit följdt uti nära hälften af Riket och att således, uti detta afseende, en så väsendtlig skiljaglighet emellan olika fögderier jemväl i samma Län egt rum, att om Kongl. Kammar-Rättens Utslag, som för närvarande är på Kongl. Maj:ts Nådiga pröfning beroende, varder faststäldt och nämnde beräkningssätt, i tillämpning deraf, såsom origtigt kommer att upphöra, der det hittills blifvit följdt, en nedsättning uti uppbörden af circa 6,000 R:dr årligen anses komma att ega rum, hvaremot, 0111 den af Revisionen yrkade utsträckning i beräkningen skulle varda godkänd, en tillökning uppkomme af ungefärligen enahanda belopp, så anser utskottet ej mindre med rättvisa emot de skattskyldige förenligt, än äfven i flere hänseenden lämpligt, att oftaberörde i högsta måtto ojemnt fördelade ulskjdd varder upphäfd, hvadan Utskottet tillstyrker, att den derom väckte motion må af Rikets Ständer varda bifallen, samt dervid stadgas, att, i stället för det Tingsgästnings-penningarne utgått i förhållande till hvarje års upphörd, de må för framtiden å Stat uppföras och utbetalas efter medium af beloppet under de sist förflutne 10 åren, likväl med iagttagande deraf, att, på sätt vid 1828—-1830 årens Riksdag bestämdes, de, som före den tiden, såsom Tingsgästnings-penningar, åtnjutit mera än Jolel af Lagmansocli Häradshöfdinge-räntan, för deras tjenstetid dervid bibehållas, hvarvid beräkningen efter nyssnämnde grund verkställes, äfvensom att, hvad serskildt angår Tingsgästnings-penningarne i Dalarne, der desamma, enligt hvad förut nämnd t är, varit directe af Nämnden nppburne, beloppet af denna uppbörd behörigen utredes och å Stat, såsom ersättning till vederbörande, likasom i öfriga delar af Riket, uppföres, då, i anseende dertill, alt denna visserligen föga betydliga tillökning i anslaget icke med tillförlitlighet kan beräknas, "tillika Bil. till Stals-Viskottets Utlåtandej N/0 64• torde få föreskrifvas,
att, intilldess vid nästa Riksdag beloppet kan varda bestämdt, det ifrågavarande anslaget såsom förslags-anslag betraktas, samt följagtligen derå möjligen uppkommande brist ersättas af Riksgälds-Contoret, emot det, att, om besparing uppstår, densamma dit levereras.
Ank. till Exp. Utsk. den 23 Aprilj, kl. 4 eUtldtandcj i anledning af väckt fråga om nedsättning uti Sterb' husafgiften.
(I. A.) Herr Grefve Mörner} C.
G._, bar uti motion, som till Stats-Utskottet blifvit remitterad, framställt, att, ehuru det gifves få tillfällen, då en medlem uti ett civiliseradt samhälle borde kunna påräkna en mera skonsam behandling, än då han är nedtyngd af sorg öfver förlusten af en nära och älskad anförvandt; vore det likväl då, som han i Sverige underkastas de starkaste beskattningar af alla slag, samt att det vore både hårdt och upprörande, att en familj, som förlorat det stöd, hvaruppå hela dess timliga väl berodde, skall just i det ögonblick, då en mängd oförutsedda utgifter taga boets tillgångar i anspråk, vidkännas en beskattning, vida öfverstigande skälig vedergällning för det besvär, som uppkommer för dem, hvilka uppbära afgifterne; med anledning hvaraf motionären föreslagit, att en granskning måtte företagas af alla afgifter, som utaf Sterbhus nu utgå, vare sig Charta-Sigillata-afgift till Justitiae-Staten, inregistrering af boupteckningar eller likstol, och dessa afgifter undergå en skälig nedsättning.
Då Slerbhus-afgiften, hvilken af de afgifter, motionären omförmält, är den enda, sorn kan blifva föremål för Stats-Utskottets yttrande, i så måtto erlägges efter hilliga grunder, att densamma utgår af Sterbhusens behållning och således drabbar
Rikets innevånare i den nion, verklig förmögenhet dertill lemna r tillgång, anser Utskottet, lika med hvad som blifvit yttra dt uti dess vid 1828—-1830 årens Riksdag afgifne Betänkande N:o 54> Litt. A., 20 Bil. till Stats-Vtskoltets Utlåtanclej No 64' hvilket till upplysning, i afseende å nu ifrågavarande afgifls tillkomst och grunden för dess utgörande, åberopas, sig icke kunna någon förändring uti Sterbhus-afgiften tillstyrka; Och lära Rikets Ständer besluta, huru med behandlingen af motionen, i de delar, som icke tillhöra Stats-Utskottet, bör förhållas.
Emot detta beslut har reservation blifvit anmäld af Hr Moberg, som förklarade sig instämma, i hvad motionären anfört.
Litt K. Ank. till Exp. Utsk. den 23 April, kl. 4 e- >;i.
Utlåtande, angående beräkningen af vacance-afgiften för oroterad jord samt framställning om dess återförande till Bevillningen. (I. A.) Ifrån Bonde-Ståndet har Stats-Utskettet fått emottaga en utaf Riksdagsfullmägtigen F. von Zweigbergk ifrån Skaraborgs
Län väckt motion af hufvudsakligt innehåll, att, sedan Rikets Ständer, vid 1834—1835 årens Riksdag, beslutat, alt, i stället för den rotefrihets-bevillning, hvilken tillförene blifvit erlagd för den jord, som, ehuru ordinarie rotering underkastad, likväl icke prassterade rotering in natura, borde erläggas en rotefrihets-afgift, motsvarande hvad en soldat, enligt hvarje orts contract, i lön, hemkall, beklädnad och lega erhåller, hvilka medel borde till användande för försvarsverket ingå, samt rotehållarne i Riket således blifvit obehörigen påförde en ny skatt och det med dem upprättade knekte-contract brutet; så hade, vid denna afgifts bestämmande, till följd af Kongl. Kammar-Collegii derom gifne föreskrift, uti markegångs-taxorne för Skaraborgs och, som motionären förmodade, äfven andra Län, tagits i beräkning åtskillige kostnader, såsom torpets byggnad och underhåll, samt dess skötsel under soldatens cominenderingar, ved, tillfällige utgifter, passevölance-afgift, m. m., som, enligt motionärens förmenande, icke med ortens knekte-contract instämma och hvarigenom afgiften blifvit fastställd till 58 Rrdr, i stället för rätteligen belöpande 15 R:dr 8 sk., i anled - Bil, till Slals-UtskoUcls Utlåtandej N.o 64- 21 liing hvaraf motionären yrkat, dels att den ifrågavarande afgiften måtte utgå efter de af motionären uppgifue grunder, som skulle vara med nyssnämnde contract enliga, dels ock att densamma hädanefter måtte, likasom före senaste Riksdagen, jemte Bevillningen utgå; uti hvilken framställning en stor del af Bonde-Ståndets ledamöter instämt.
Jemte det Utskottet ansett omförmälde afgift, såsom motsvarande roterings-besväret, rätteligen höra fortfarande erläggas, på sätt Rikets Ständer vid sistlidne Riksdag beslöto, eller såsom en serskild Stats-Yerket tillkommande vacance-afgift, samt, på sådan grund, uti utlåtandet angående beräknandet af Stats-Verkets inkomster, densamma uppfört, får Utskottet, hvad angår de af motionären framställde anmärkningar emot de grunder, som blifvit följde vid afgiftens beräknande, anföra, att, då Rikets Ständers beslut och underdåniga skrifvelse af den 10 November 1834 innehålla, att, i stället för den dittills bestämda bevillning för rote-friheten, borde till Rikets försvarsverk erläggas en vacance-afgift, som vore roterings-besväret fullt motsvarande och vid markegångs-sättningarne, efter i hvarje Län gällande roterings-grunder, skulle specificeras och i taxorne årligen utsättas, hvilket stadgande jemväl är intaget uti Kongl.
Stats-Contorets den 8 Januari 1835, på grund af Kongl. Brefvet den 6 förutgångne December, utfärdade Kungörelse om ifrågavarande afgifts uppbärande; så anser Utskottet det ankomma på vederbörande skattskyldige, att, derest de förmena, att afgiften bestämmes efter andra grunder och till högre belopp, än som instämmer med hvad angående denna afgifts utgörande sålunda är vordet stadgadt, i laga ordning deruti söka rättelse, samt att således någon åtgärd i berörde hänseende, å Rikets Ständers sida, åtminstone för närvarande, icke kan vidtagas.
Stockholm den 23 April 1840. 22 Stats-Utskottets Memorial, N.-o 65.
Arik. till Exp■ TJtsk. den 23 April, kl. 4 e- mMemorial, med summariskt förslag öfver Stats-regleringen.