Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottet finner betänkligt tillstyrka upphäfvande deraf och utfärdande i des3 ställe af allmänna föreskrifter, tillämpliga äfven under tider då farsot är radande, helst, enligt Utskottets tanka, undantagsfallen ej böra läggas till grund för stadganden, som skola tjena till allmän efterrättelse.
Då flir öfrigt, på de ställen, der lokala förhållanden skulle göra sådant nödigt, det i allt fall är församlingarne obetaget att ingå till Kongl.
Majit med framställning om särskilda kyrkogårdars inrättande, samt enär flir utrönande af behofvet uti ifrågavarande afseende, tillfälle jemväl är boredt vid skeende biskopsoch prest-visitationer inom församlingarne; finner Utskottet, på grund af hvad salunda blifvit anflirdt, sig icke ega anledning understödja de af motionären i ofvanberörde afseenden framställda förslag; hvadan Utskottet vördsamligen hemställer, att motionen icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Stockholm den 9 Juni 1854. 8 Allm.
Desi'.- nrh Elton.-ilsk. Betänk., N.n 100. lOO. An k. till Exp.-Utsk. <1. 9 Juni i 8 .>4, kl. 12 m.
Betänkande, i anledning af väckt motion o beviljande af stapelrätt at staden Sölvitsborg.
Inom Välloil.
Borgare-Ståndet har, uti algifvet Memorial, Herr L.
Billström förnyat sin vid sistlörtlutna Riksdag väckta motion om en underdånig framställning till Kongl. Maj:t frän Rikets Ständer, rörande beviljande af stapelfrihet för Sölvitsborgs stad, och dervid, under åberopande af dåvarande Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskotts i ämnet afgifna Betänkande N:o 50, såsom fullständigt upptagande alla de förhållanden, hvilka för ifrågavarande framställning kunde och borde läggas till grund, anfört såsom ytterligare skäl tor motionen: att staden Sölvitsborg under de sednare åren, med högst betydliga uppoffringar, vidtagit sådana förbättringar af sin hamn, att 12 å 13 fot djupgående fartyg derstädes kunna inlöpa; att lästetalet af staden tillhöriga fartyg ökats från 308 till 448, och att staden, äfven under nuvarande, i anseende till saknaden af stapelfrihet, mindre gynnsamma förhållanden, så förkofrats, att dess uppflytta
Äg från femte till fjerde klassen ansetts vara af behofvet påkallad.
Som frågan om utvidgad handelsfrihet för staden Sölvitsborg, såsom motionären förmält, tillförene varit väckt, får Utskottet till en början meddela upplysning om densammas föregående behandling.
Ansökning om dylik förmån för Sölvitsborg gjordes först anhängig hos Kongl. Majit genom underdånig ansökning af Stadens Äldste, hvilken ansökning genom Kongl. Bref den 13 Juni 1844 i Nåder afslogs.
Derefter väcktes motion i ämnet vid 1847—1848 årens Riksdag, i anledning hvaraf Rikets Ständer, uti' underdånig skrifvelse, hos Kongl. Majit anhöllo om föranstaltande af undersökning rörande de förhållanden, på hvilka / Allm.
Desv.- nrh 9 hvilka frågan kunde bero. och att. derest hinder deremot icke mötte, den sökta stupel friheten matte staden Sölvitsborg beviljas, öfver berörde skrifvelse infordrades dels utlåtanden af Kommers-kollegium och General-Tullstyrelsen och dels yttranden af Konungens Befallningshafvande i länet samt vederbörande menigheter i Sölvitsborg, Carlskrona och Carlshamn.
Af dessa embets-myndigheter och korporationer hafva Kommers-kollegium, General-Tullstyrelsen och Borgerskapet i Carlshamn afstyrkt. men de öfrige förordat bifall till den sökta stapelfriheten: varande de skäl, hvilka i sistnämnde hänseende blifvit anförde, af hufvudsakligen följande innehåll, nemligen: att dä hvarje band å handel och rörelse verkade hämmande, skulle, om stapelstadsrätt blefvc Sölvitsborgs stad förunnad, sådant tvifvelsutan medföra nytta ej blott flir staden, utan äfven för den derintill belägna landsbygden.
Det vore nemligen klart, att en handlande i Sölvitsborg, till följd af de större kostnader och omvägar, han vid både export och import al varor mäste, under närvarande förhållanden, vidkännas, ej kunde till export uppköpa landtmannaprodukter till lika högt pris. som i stapelstäderna vore gällande, och ej eller vöre i tillfälle att afyttra utländska varor till landtmannens behof för så lågt pris, hvartill sådgne varor såldes i dessa städer, och att således landtman, hvilka naturligen skulle hafva sin handel i Sölvitsborg, nödgades antingen der sälja till lägre och köpa tiH högre pris än det i stapelstäderne gällande, eller ock, hvilket manga fliredrogo, flira varorne en längre väg till ellet ifrån dessa sednare, till följd hvaraf handeln i Sölvitsborg vore mindre liflig, än den eljest kunde vara; Och skulle alltså undanrödjandet af dessa olä genheter innefatta en icke ringa förmån för såväl staden som närmaste orten deromkring, äfvensom flir flera trakter af Christianstads och Kronobergs län, hvilka voro närmare intill Sölvitsborg, än till andra sjöstäder belägna.
Å den andra sidan har deremot blifvit anfördt, dels att staden Carlshamn, som måst vidkännas en betydlig kostnad för dervarande hamnanläggning och redan genom (lötha kanals anläggning gått i mistning af inkomster, skulle än ytterligare komma att lida förlust, derest stapelstadsrätt beviljades Sölvitsborg, dels ock att, ehuru stadens folkmängd och handel under sednare åren tilltagit, det likväl visat sig att stadens sjöfart förnämligast haft sin riktning på inrikes orter, hufvudsakligen i och flir handel med bränvin, under det att den genom 51 § i Kongl. Seglations-ordningen den 15 Maj 1843 medgifna direkta aflastningsrätt på utrikes ort endast i ringare man begagnats; vid.hvilket förhållande och dä det vore af vigt såväl lör tullkontrollen, som tulladministrationen i öfrigt, att stapelstädernes antal icke blefve öfver behofvet utsträckt, Sölvitsborg icke borde beviljas vidsträcktare rättigheter i afseende på handels-kominunikationen med utrikes orter, än deni. hvaraf staden redan vöre i åtnjutande; Och har Kongl. Majit på sistoinfiirmälde grunder och med afseende ä de skäl, sorn lago till grund för Kongl.
Majits den 13 Juni 1844 meddelade, här ofvan omflirmälda beslut, genom Uih. till II.
St. 1‘rnt.
I8S3 A tSSi.
S Sami. 33 Haft '> 10 Ailm.
Hest'.- och Ekon.
Linh. Betänk, A:o 100, Nådigt bref den 13 April 1850, förklarat sig sakna skäl. att stapelstadsrätt åt Sölvitsborg i Nåder bevilja.
Då frågan hos Rikets, kort derefter församlade, Ständer ånyo förekom, tillstyrkte Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit anhålla om beviljande af stapelstadsrätt för Sölvitsborg; varande till grund för berörde tillstyrkande anförde enahanda skäl, sorn, pä sätt ofvan är förrnäldt, blifvit i sådant hänseende hos Kongl. Majit andragne: hvarjemte åberopats, att de betänkligheter, som emot beviljandet af nämnde fördel blifvit anförda och hvilka hufvudsakligen bestodo uti farhågan att närliggande stapelstäder derigenom skulle lida minskning uti sin handel, samt att tillfälle till tullförsnillning lättare skulle uppkomma, icke syntes förtjena särdeles afseende, och borde åtminstone icke lägga hinder i vägen för medgifvande af den förmån, som blifvit leir Sölvitsborg sökt, alldenstund handeln borde ega sin naturliga, fria "■äng och det icke kunde öfverensstämma med sannt väl. att söka tvinga den o o ' ~ samma taga en annan rigtning än föihållandena sjelfmant framkallade,; och hvad särskildt farhågan för tillfällen till lättare tullförsnillning vidkommer, syntes det Utskottet tvärtom, sorn skulle genom den ökade tullbetjening, hvilken, i händelse stapelrätt beviljades staden, kunde der underhållas, farhågan för tullförsnillning förminskas.
Ehuru nyssnämnde tillstyrkande, till följd af tvä Riks-Ständs afslag å Betänkandet icke föranledde till någon åtgärd, har Utskottet likväl sä mycket mindre kunnat tveka, att vid innevarande
Riksmöte på berörde grunder förorda motionen, som Rikets Ständer enhälligt godkänt Utskottets i en likartad fråga förut afgifna Betänkande N:o 53. grundadt pä den åsigt, att alla de åtgärder, som leda till befrämjande af handel och öfriga näringar, böra, så vidt möjligt är, vidtagas: och får Utskottet således, i öfverensstämmelse härmed och i betraktande af den ytterligare förkofran, hvilken staden vunnit och hvaraf dess uppfattning från femte till fjerde klassen följt, vördsamt hemställa: att Rikets Ständer hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att stapelstads-rätt mätte beviljas Sölvitsborg, med vilkor, att staden ej blott på egen bekostnad uppför och håller Kongl. Majit och Kronan tillhanda tullhus, vägbod oell andra för en tullkammare erforderlige byggnader, utan ock åtager sig, att vidkännas de bidrag till nödige tjenstemän* aflönande, sorn i allmänhet åligga stapelstäderne, eller i Likartade fall blifvit vissa städer ålagde.
STOCKHOLM, typoghafiska fökf.nisgkns boktkyckfiu.
Jitöi Allm. Bcsv.- och Ekon.-Etsk. Betänk., N:o 101. 1 i\T:o lill.
Arik. till iixp.-Utsk. d. 19 Jani 1854, kl. 2 e. m.
Betänkande, i anledning af väckte förslag om vidtagande af för ändringar inom den ekonomiska förvaltningen vid Universitetet i Upsala.
Uti ett till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet från Vällofl. Borgare^ Ståndet remitteradt memorial, har Herr L. U.
Henschen i ofvannämnda hänse ende framställt två särskilda förslag, hvilka komma att, här nedan, hvart för sig. upptagas och besvaras. 1:0.
Motionärens ena förslag afser att Rikets Ständer skulle hos Kongl. Majit anhålla, det ridskolan vid Universitetet i Upsala måtte »antingen alldeles indragas eller åtminstone göras mindre kostsam»; varande till stöd för denna framställning åberopadt det uppgifna förhållande, att nämnda ridskola lärer begagnas endast af ett ringa antal personer bland den studerande ungdomen, och, nästan utan undantag, blott af bemedlade, hvilka kunde på egen bekostnad förskaffa sig färdighet i ridkonsten, äfvensom att denna undervisningsgren icke oundgängligen tillhörde den bildning, som Universiteten böra bibringa, och att en afdelning af Rikets Ständers sednast församlade
Revisorer af dessa skäl ansett de »betydliga extra utgifterna» för ridskolan böra kunna undvikas och medlen, till mera båtnad för den vetenskapliga odlingen, på annat sätt användas.
Brot. 1SS3 § 1854.
S Sami. 24 Uäft. i 2 Allm. Bcsv.- och Ekon.-Ltsk. Betänk., N:o 101.
Utskottet, som icke genom motionarens försorg eller annorledes erhållit de upplysningar, som erfordras för att bedöma frågan 0111 beliölliglieten af ridskolan vid Universitetet i Upsala, finnér sig, vid frågans sålunda outredda skick, sakna skäl att tillstyrka någon underdånig anhållan örn indragning af nämnda ridskola.
I fråga åter om den af motionären föreslagna underdåniga framställning rörande inskränkning i kostnaden för samma ridskola, är Utskottet jemväl i saknad af all annan upplysning om förhållandet, än som vinnes af ofvanbemälde Revisorers afgifna berättelse, eller att ett belopp af 1,055 R:dr 27 sk. 1 l rsf. under båda åren 1850 och 1851 blifvit utaf Universitetets medel för ridskolan utbetalde, hvilken utgift, af vid pass 500 R:dr för hvarldera året, icke synes Utskottet vara af den betydenhet, att någon underdånig framställning i nyssnämnde syftning derå skäligen kan grundas.
Utskottet får således vördsamligen hemställa, att de af Herr Henschen, beträffande Upsala Universitets ridskola afgifna förslag må lemnäs utan alseende. 2:o.
Motionären har vidare föreslagit försäljning till skatte af alla de Upsala Universitet tillhörande hemman och andra lägenheter, i afseende på hvilka en sådan åtgärd ej vore och skulle nämnde försäljning ske småningom, särdeles under de tider, då hemmanen hade högt värde samt med vilkor i öfrigt: a) att nuvarande åboer eller arrendatorer skulle ega förmånsrätt, att, framför alla andra, få hemmanen till skatte köpa mot det belopp, som vid offentlig auktion af annan antaglig köpare derför erbjödes; h) att nuvarande åboer för sin lifstid eller för den tid, de om åborätten vore försäkrade, samt nuvarande arrendatorer för hela återstående arrendetiden blcfve vid hemmanen och lägenheterna mot 1111 gällande förbindelser bibehållne; c) att af hvarje hemman och lägenhet skulle för all framtid till Akademien eller dess rättsinnehafvarc årligen erläggas så stor ränta, som nu utgår, eller under något af de sednast förflutne 20 åren till Akademien eller dess rättsinnehafvare högst utgått i egenskap af afrad eller arrende för samma hemman eller lägenhet; d) att nämnde ränta skulle i spanmål, ved, dagsverke eller andra räntepersedlar beräknas, men i penningar utgå efter de tio sednaste arens medelmarkegångspris, och e) att skatte-köpeskillingarnc skulle användas till Akademiens räntebärande skulders betalande eller heldre blifva en orubblig fond, hvaraf rän - Allm. Besv.- och Ekon.-ilsk. Betänk., N:o 101. 2 tan användes till befrämjande af den vetenskapliga bildningen vid Akademien, på sätt Kongl. Maj:t, efter vederbörandes hörande, kunde finna skäligt föreskrifva.
Jemväl till stöd för detta förslag har motionären åberopat en af förutnämnde afdelning af Rikets Ständers Revisorer i lika syftning beslutad framställning; och äro deruti äfvensom i motionärens memorial följande skäl för den ifrågasatte skatteförsäljningen uppgifna, nemligen: att publik förvaltning af jordegendom ej blott vore iner kostsam och mindre säker, än den enskilda, utan ock föranledde mindre god skötsel af jorden, emedan åboen icke för framtiden vöre så tryggad vid jordens besittning, sorn då han innehade den med full, egande rätt; att Akademien genom försäljningen, utöfver dess nuvarande inkomst, vunne en kontant fond och att sålunda dessutom besparades den nu nödiga utgiften af löner och arfvoden till fogdar, rättare, skogvaktare, landtmätare, rättegångsombud, besigtningsmän m. 11.
Utskottet, som tagit ifrågavarande förslag i öfvervägande, får fdrst fästa Rikets Ständers uppmärksamhet derpå, att de fleste bland Upsala Akademis hemman blifvit, såsom Konung Gustaf II Adolfs narf och egna gårdar”, af bemälde Konung den 31 Augusti 1624 Akademien ”till evärdelig egendom” donerade, och att, då således med dessa hemman det förhållande ej eger rum, som af motionären blifvit förutsatt, eller att försäljningen ”icke vore stridande mot donationsbref eller andra åtkomsthandlingar”, motionärens ifrågavarande förslag blott kan vinna tillämpning i afseende på ett ringa antal af Akademiens fastigheter.
För öfrigt får Utskottet upplysa, att förslag om försäljning till skatte af hemman, tillhörande Upsala Akademi, flera gånger varit inom den Akademiska förvaltningen väckt, men förfallit, hufvudsakligen derföre att en sådan åtgärd, i anseende till jordens stigande värde, ansetts icke vara för Akademien fördelaktig.
Såsom ett bevis på nämnde förhållande kan anföras, att den Akademien af hemmanen tillfallna spamnålsinkomst, hvilken år 1812 utgjort 7,789 tunnor, 1111 mera så stigit att den vid 1851 års slut uppgått till 9,120 tunnor och således under tiden ökats med 1,331 tunnor, motsvarande, med beräkning af 7
R:dr för tunnan och ränta å 5 procent, ett kapital-värde af nära 200,000 R:dr banko.
Det visar sig sålunda att en tillökning i inkomst, motsvarande den, sorn genom ränte-afkastningen af en blifvande skatte-köpeskilling skulle kunna beredas, uppkommer i följd af jordens stigande värde, utan afhändande af egandcrättcn, hvarförutan en vida större säkerhet för Akademiens ekonomiska bestånd 4 Allm. Desv.- och Ekon.-Utsk.
Memorial, N:o 103. synes vara förenad med besittning af jordegendom, än med egande af en kapitalfond.
Pä anförda grunder finner Utskottet sig böra hemställa, att någon åtgärd i anledning af förevarande förslag ej ina af Rikets Ständer vidtagas.
Häremot anmäldes reservation af Herr Henschen. Xlii iOS.
Aivk. till Exp.-Ulsk. d. 20 Juni 1854, kl. 11 f. m.
Memorial, i anledning af Riks-Standens olika beslut, i fråga om förändrade föreskrifter, rörande åtgärder till förekommande af kolera-sjukdomens införande och spridande i Riket m. m.
Sedan Utskottet uti Betänkandet Nio 85 tillstyrkt Rikets Ständer att, bland annat, till Kongl.
Majit aflåta underdånig skrifvelse, innefattande anhållan att, med upphäfvande af de i ofvannämnde hänseende gällande föreskrifter, nya stadganden af uppgifven syftning måtte i Nåder utfärdas; så hafva Ilöglofl.
Ridderskapet och Adeln samt Hedervärda Bonde-Ståndet bifallit nämnda Betänkande i dess helhet; hvarjemte Vällofl. Borgare-Ståndet godkändt detsamma med den förändring, att 6:te punkten af Utskottets förslag, af innehåll, »att, beträffande lossning och lastning af gods å fartyg, som ligga i karantän, fortfarande må blifva »gällande, hvad genom Kongl. Majits Nådiga Bref den 4 Oktober 1853 blifvit »stadgadt,» skulle utbytas mot orden »att, beträffande lossning och lastning af Allm. Desv.- och Ekon.-Ulsk.
Memorial, A:o 101.
5 "gods å karantän-skyldigt fartyg, fortfarande må gälla hvad Kongl. Majit, genom »Nådig!
Bref den 4 Oktober 1853 föreskrifvet»; och liar deremot Högvördiga Preste-Ståndet ej gillat den af Utskottet föreslagna underdåniga framställning, utan beslutat aflätande af en underdånig skrifvelse utaf annat Innehåll.
Då den af Utskottet i dess ofvannämnda Betänkande tillstyrkta underdåniga framställning blifvit, hvad sjelfva saken angår, af tre Riks-Stånd bifallen, samt två bland dessa Stånd jemväl godkändt den af Utskottet föreslagna ordalydelse, vid hvilket förhållande Utskottet finnér sig ej böra, i anledning af Vällofliga Borgare-Ståndets, i fråga om innehållet af Gite punkten uti skrifvelseförslaget, fattade skiljaktiga beslut, frångå den redaktion af samma punkt, Utskottet förut tillstyrkt, så får Utskottet ånyo hemställa, det Rikets Ständer behagade uti underdånig, skrifvelse anhålla, att Kongl. Majit täcktes i Nåder låta utfärda förnyade stadganden, angående hvad iakttagas bör, såväl till förekommande af kolera-sjukdomens införande i Riket från fremmande land, som ock till motverkande af denna farsots uppkomst och spridande inom Riket, och till minskande af dess härjningar, sedan den utbrutit, äfvensom att Rikets Ständer tilllika måtte, rörande följande hufvudbestämmelscr, uttrycka sin på öfvertygelse grundade önskan: l:o att karantäner emot farsotens införande från frémmande land väl må bibehållas, men att i betraktande må tagas om icke karatäns-tiden för fartyg och passagerare, kommande från smittad ort, må kunna förkortas samt om ej fartyg, kommande från ort, som, enligt nuvarande föreskrifter, anses misstänkt för smitta, må kunna från karantäns undergående helt och hållet befrias; 2:o att Kongl.
Majit måtte i Nåder taga i öfvervägande, huruvida icke, till lättnad för trafiken, ytterligare en karantäns-plats för de norra orterna må böra inrättas; 3:o att i afseende å herbergerande af personer, som karantäus-behandling underkastade, samt för deras underhåll m. m., sådana åtgärder vid karantäns platserna må vidtagas, att äfven friska personer i möjligaste måtto ega tillfälle, att få billiga fordringar på beqvämligheter och lifsförnödenheter, emot bestämda priser, tillfredsställda; 4:o att kostnaderna för de sjukas vård och de egentligen för dem afsedda anstalter må bestridas af Staten, dock så, att medikamenter betalas af dem, sorn dertill ega tillgångar; 6 Allm. Bcsv.- och Ekon.-Utsk.
Memorial, N:o 102. 5:o" att, med antagande i allmänhet deraf, att karnntänskostnaderna böra utgå af Statens medel, de afgifter, hvilka till någon minskning i dessa kostnader likväl böra af fartyg eller trafikerande erläggas, ina fastställas så lindriga som möjligt, och i närmaste öfverensstämmelse med hvad i andra länder är vanligt; 6:o att, beträffande lossning och lastning af gods å fartyg, som ligga i karantän, fortfarande må blifva gällande hvad genom Kongl. Maj:ts Nådiga Bref den 4 Oktober 1853 blifvit stadgadt; 7:o att, i afseende på den inrikes trafiken, vare sig till sjös eller lands, några karantäner eller spärrningar af hvad namn som helst, icke må få ega rum; 8:o att icke eller några karantäner ina få inrättas med hänsigt till inrikes seglationen vid kusterna, vare sig emellan de vid Saltsjön belägna hamnar, eller emellan sådana och hamnar inom landet; 9:o att sådana försigtighets-åtgärder må föreskrifvas, som, efter vunnen erfarenhet, kunna anses mest verksamma till förebyggande af farsotens uppkomst och spridande, samt till minskande af dess härjningar; samt 10:o att, med upphäfvandé af alla särskilda, angående karantäner och spärrningar emot kolera-farsoten nu gällande allmänna föreskrifter, de stadganden, som, i afseende derpå, såsom allmänt gällande, utfärdas, må, så vidt ske kan, blifva uti en författning sammanförda.
Reservat i o n : af Ilerr Machel, som yttrat: »Jag reserverar mig i så måtto mot detta Ut skottets beslut, som jag anser att den af Vällofliga Borgare-Ståndet föreslagna Allm. lietv.- och Ekon.-ilsk. Betänk., N:o 103.
.7 lilla redaktions-förändriiig bofdt af Utskottet antagas, såsom närmare bestämmande den rättighet, som förunnas de till Svensk stapelstads-hamn från kolerahemsökte utländska orter ankommande fartyg, hvilka skola last lossa eller intaga.» N:o 103.
Ank. till Itxp.-Utsk. den 20 Juni 18j4, kl. 11 f. m.
B et ti/t liand c, i anledning af väckt motion, angående transito-handel emellan Sverige och Norrige.
Från Hedervärda Bonde-Ståndet har till Utskottets handläggning blifvit remitterad en af Riksdags-fullmäktigen Nils Larsson från Jemtlands län väckt motion, deruti blifvit anmärkt hurusom i sednare tider knappast något exempel kunde företes, utom i förhållandet emellan Syerige och Norrige, att ett land, som icke gränsar till hafvet eller som har en del af sina provinser närmare belägne till en grannstats hamnar än till sina egna, blifvit förvägradt att till grannstatens stapelstäder, utan erläggande af tull, införa de varor, det utrikes ifrån bebo file, och att derifrån mot en mindre afgift transito land- eller ilodväg vidare transportera dem till sina egna gränse-tullkamrar, för att der låta dem undergå behörig förtullning.
Så kunde t. ex. Pohlen föra sina varor transito öfver Preussen; Böhmen likaså genom Preussen och Sachsen; Södra och Vestra Tysklands stater öfver Belgien och Holland; saint Schweitz, både öfver Belgien, Holland och Frankrike, oaktadt dessa stater voro i politiskt hänseende hvarandra fullkomligt åtskiljda; hvaremot emellan de så nära politiskt förenade länderna Sverige och Norrige icke förefunnes ett sådant på billighet och ömsesidig fördel grundadt kommunikations-medel, hvilket dock för ett och annat af Sveriges landskap, såsom Jemtland, vore af aldra största vigt, enär denna provins hade den naturligaste fördelen att hemta sina utrikes förnödenhetsvaror från Norska hamnar 8 Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänk., K:o -103. vid Nordsjön.
I dessa hamnar erliölle man nemligen genom befrielsen från såväl Öresunds-tullen som afgifter till Handels- och Sjöfarts-fonden, tolag m. m. — den längre transporten att förtiga — varorna för vida bättre pris än i någon hamn vid Östersjön, hvartill komme, att transporten öfver Norrige vore mindre dyr och kommunikationen deremellan och utlandet under alla årstider möjlig, hvilket icke vore förhållandet med den Östersjöhamn, Sundsvall, hvarifrån Jemtland eljest måste hemta ifrågavarande varor, äfvensom att
Jemtlänningarne till stor del afsätta sina produkter till Norska städerna Trondhjem och Levanger, med hvilka följaktligen en liflig handelsrörelse ständigt egde rum.
Då, under nuvarande förhållanden, det icke vore Svenske handlande tillåtet att transito öfver Norrige införa och vid Svenska gränse-tullkamrar förtulla de varor, dem de för orternas förseende behöfde, hade följden blifvit, att innevånarne vid Riksgränsen olofligen infört dessa varor, ett förhållande, hvilket menligt inverkade på jordbruket och allmogens sedlighet.
Men utom dessa, enligt motionärens mening, talande skäl för tillvägabringande af transito-handel emellan Sverige och Norrige, förefunnes äfven, i hans tanke, ett stats-ekonomiskt.
Då de Norrska auktoriteterna under en del af åren 1847 och 1848 åt de i ämnet gällande författningar gifvit en sådan tolkning, att de varor, hvilka af Svenske handlande införskrefvos till Norska hamnar, icke voro, då de till Sverige öfverfördes, underkastade tull till Norska Statsverket, utan kunde under vederbörlig kontroll, • •