Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Genom liera vid innevarande riksmöte gjorda framställningar, har Rikets Ständers uppmärksamhet blifvit fästad å det inträffade missförhållande, att, vid tillämpningen af rikets åren 1840 och 1841 församlade Ständers beslut om landshöfdinge-ackordernas inlösande, under vilkor, att 6 procents ränta å den summa, sorn i ackord blifvit utbetald, skulle årligen af lönerne vid de landshöfdinge-beställningar, hvilka från ackord befriades, lill statsverket ingå, intilldess den förskjutna summan, med 4 procents ränta derå, blifvit godtgjord, landshöfdingen i Wermlands län, ehuru egande ringare löne-inkomster, än ålskillige andre landshöfdingar, likväl för sin befattning är betungad med den högsta ackordssumman samt att ränta och a morter ings-å f gifter ne derå äro större än i något annat län, med undantag af dem, som erläggas af landshöfdingen i Calmar län, uti hvilkens lön dock ingår afkastningen, upptagen till endast 1,600 r:dr banko, utaf Skälby boställe, 5 mantal.
I betraktande häraf och då i öfrigt förekommit, att ackordssumman för landshöfdingebeställningen i Wermlands län, 20,000 r:dr banko, blifvit till nuvarande innehafvarens företrädare er lagd samt att de afgifter till ränta och kapital-afbetalning härå, hvilka landshöfdingen i merherörda län årligen till 1869 måste vidkännas, uppgå till 1,200 r:dr, eller nära en fjerdedel af den honom bestådda lön, 5,000 r:dr, hvaraf återstoden, sedan utgifterne för hans 86 Expeditions-Utskottets Förslag till tind.
Skrifvelse, N:o 56. flere embetsresor, hvilka, i anseende till länets vidsträckta omfång, äro ganska kostsamma, blifvit bestridda, icke är, med hänsigt till innebal varens af detta embete oundgängligen dryga lefnadskostnader, tillräcklig, vid hvilket förhållande ifrågavarande landshöfding är, i afseende på sina löne-inkomster, sämre lottad, än andra landsliöfdingar, hafva Rikets Ständer funnit skäl att för landshöfdingen i Wermlands län bevilja den nedsättning i årliga ränteocli kapital-afbetalningen å ackordssumman, att han icke må vara förbunden att för detta ändamål årligen utgifva mer än 900 r:dr banko, deraf 800 r:dr beräknas såsom 4 procents ränta och 100 r:dr såsom \ procents talning, intilldess ackordssumman blifvit till fullo betald; egande likväl landshöfdingen icke någon rättighet att beräkna sig tillgodo vid framtida albetalningar den skilnad, som uppkommer emellan det belopp, han hittills utgifvit och det af Rikets Ständer nu bestämda.
Anmälande i underdånighet detta beslut, framhärda Rikets Ständer &x.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den ia April 1848, Preste-ståndet den ia — — Borgare-ståndet den 12 — — Bonde-ståndet den i5 — — Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, angående sökt befrielse för hemmanet
Färhult från utgörande af så kallad skolmästares käppa.
(Stats-utsk. Uti., jN:o 98.) S. A. K.
Med anmälan, hurusom, oaktadt vid sednast haline riksdag blifvit lies luta dt, att den så kallade skolmästare-skäppan, hvilken, såsom lön till rektor och collega schöl® i Westervik, utgått från Lofta, Gamleby och Törnesfalla socknar i Calmar län, skulle upphöra och nämnde skollärare, i ersättning för den derigenom uppkommande minskning i deras inkomster, undfå 25 tunnor 17 kappar råg af kronans behållna tionde, egarne af ett mantal Fårhult Norregård i Gladhammars socken af nämnda län, likväl nödgats till rektorn i Expeditions-Utskottets Förslag till und.
Skrifvelse, N.o 56. 87 berörda skola årligen utgöra dylik afgift med. en tunna spanmål, ehuru afgiften af detta hemman, beläget i annan socken än de 3:ne omförmälde från skolmästare-skäppans utgörande befriade socknar, vore inbegripen i den skollärarne tillagda förenämnda ersättning, har hos Rikets nu församlade
Ständer rättelse i detta förhållande blifvit sökt; och hafva Rikets Ständer, vid pröfning af detta ärende, väl funnit den Lofta, Gamleby och Törnesfalla socknar förunnade befrielse från utgörande af skolmästare-skäppa, hvilken utgått i stället för de genom Kongl, kungörelsen den 24 Januari 1835 afskaffade djekne-penningarne, böra tillgodokomma äfven hemmanet Fårhult; men som, jemlikt Kongl, resolutionerna den 12 April 1774 och den 29 Januari 1812, denna afgift icke skulle utgöras med mer än | tunna spanmål för helt mantal och i förhållande dertill af mindre hemmansdelar, hvaremot den af hemmanet Fårhult utgående enahanda spanmåls-afgift är uppgifven att erläggas med en tunna, samt följaktligen någon olikhet i beskaffenheten af dessa afgifter torde förefinnas, helst de skolstaten i Westervik beviljade 25 tunnor 17 kappar kronotionde, efter hvad Rikets Ständer inhemtat, endast blifvit beräknade såsom ersättning för indragen skolmästare-skäppa i Lofta, Gamleby och Törnesfalla socknar, hafva Rikets Ständer endast ansett sig härmed böra i underdånighet förklara, att, för den händelse E. K. M., sedan undersökning i ämnet försiggått och vederbörande deröfver blifvit hörde, skulle i nåder finna den från Fårhult i Gladhammars socken till rektorn vid skolan i Westervik utgående spanmålsafgift vara af samma egenskap, sorn den vid sednaste riksdag afskaffade så kallade skolmästare-skäppa i Lofta, Gamleby och Törnesfalla socknar, Rikets Ständer medgifva, att nu ifrågavarande afgift må upphöra och rektorn vid Westerviks skola erhålla en deremot svarande ersättning.
Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 15 April 1848. 88 Expedilions-Ulskotlets Förslag lill tind.
Skrifvelse 3 N.-o 5j.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 12 April I848.
Preste-ståndet den 12 — — Borgare-ståndet den 12 — — Bonde-ståndet den i5 — — Rikets Ständers underdåniga skrifvelse_, angående vidtagande af åtskilliga ändringar i föreskrifterne för skjutsningsbestyrets utgörande.
Bes v.- o. Ekon.-utsk. Bet., JN:o 44.) S. A. K.
Då vid innevarande riksmöte till pröfning förevarit åtskilliga framställningar, åsyftande, att skjutsningsbestyret måtte i vissa delar annorlunda ordnas, på det ifrågavarande vid jordbruket fästade och för detsamma tryckande besvär må kunna derifrån belt och hållet lyftas, hafva Rikets Ständer fästat uppmärksamheten på de försök, som hittills blifvit i berörda syftning vidtagna, i afseende hvarå Rikets Ständer väl inhemtat, bland annat, huruledes, sedan i hufvudsaklig öfverensstämmelse med Rikets Ständers vid 1840 och 1841 årens riksdag i underd. gjorda framställning, E. K. M., genom nådigt cirkulär till
Dess samtlige befallningshafvande af den 2 Augusti 1844 före» skrifvit åtgärders vidtagande för gästgifveri-håll- och reserv-skjutsens öfvertagande på entrepenad, denna för landet vigtiga angelägenhet haft den framgång, att skjutsningsbestyret å omkring 1 af hela antalet stationer blifvit på entreprenad öfvertaget, dels utan, dels med större eller mindre tillskott af de .skjutsskyldige, hvadan förmodas hör, det inom en icke aflägsen tidpunkt dylika öfverenskommelse!- skola på de flesta ställen tillvägabringas, — deremot å andra sidan förekommit, att de föreskrifter, hvilka på ett och annat ställe blifvit meddelade, dels rörande antalet af de hästar, som vid hvarje station höra finnas, och dels om tiden för framskaffande al andra, då detta antal utgått, utgjort de hufvudsakligaste hindren för entreprenaders till vägabringan» de, enär till följd af lokala förhållanden icke någon entreprenör kunnat derpå ingå, utan att fordra alltför stora bidrag af de skjutsskyldige, äfvensom yppade olika åsigter, rörande tillämpningen af 2 mom. i högstberörda nådiga eirkulär-bref, haft till påföljd, att i några län alls inga eller högst få skjutsentreprenader kunnat komma till stånd, då deremot i andra län sådana vid de flesta stationer ega rum.
— Under den åsigt, att allt hvad som, utan förfång för Expeditions-Utskoltcts Förslag till und.
Skrifvelse, N.o 51/. 89 för de resandes skäliga anspråk, kan göras för underlättande af entreprenadv ilkoren, bör till vägabringas, hafva Rikets Ständer alltså ansett nödigt, att närmare bestämmelser meddelas, så väl i afseende å det antal hästar och åkdon, som vid hvarje station hör finnas, som beträffande tiden, inom hvilken, sedan dessa hästar utgått, andra böra vid behof framskaffas.
Med antagande deraf, att vilkoren i berörde hänseende endast böra så bestämmas, att icke längre uppehåll för de resande föranledes, än det, som med förut varande skjutsningsanstalt varit förenadt, hafva Rikets Ständer trott, att det för hvarje station bestämda hästantal icke bör i något fidi öfverstiga sammanlagda antalet af gästgifvarens och hållets hästar eller, der håll icke finnes, af endast gästgifvarens, samt att, hvad angår tiden för de öfriga erforderliga liästarnes framskaffande, afseende hör fastas å de lokala förhållandena, äfvensom å den tid, sorn hitintills åtgått för resandes förseende med hästar från de dertill anslagna reserv-hemmanen, i förhållande till deras aflägsenhet från gästgifvaregården.
Den resandes rätt trädes icke eller härigenom för nära, enär förhållandet förblifver oförändradt, sådant det förut varit, och denna dessutom kan, genom begagnande af förbud, undvika de olägenheter, som genom en längre väntning förorsakas.
Likaledes och såsom ett ytterligare befordringsmedel för skjutsentreprenaders tillvägabringande synes, der sådant låter sig göra, gästgifverirörelsen böra med entreprenaden af skjutsen förenas, äfvensom, i händelse stationernas förflyttning till andra hemman i närheten af de gamla gästgifvaregårdarne skulle underlätta entreprenaders ingående och föranleda till billigare vilkor för de skjutskyldige, en sådan förflyttning torde, så vida lokala förhållanden icke lägga hinder i vägen, lämpligen kunna ega rum.
På grund af hvad sålunda blifvit anfördt, få Rikets Ständer härigenom i underdånighet anhålla, det E. K.
M. täcktes meddela den nådiga föreskrift, att det antal hästar, hvarmed en entrepreneur bör vara försedd, för att vid anfordran de resande tillhandahållas, icke får bestämmas högre, än till det antal, som under förut varande förhållanden vid gästgifvaregården varit för resandes fortkomst tillgängligt, samt att tiden för de derutöfver erforderliga hästarnes framskaffande skall bestämmas i förhållande till de nuvarande reserv-hemmanens aflägsenhet från stationen; äfvensom att E. K.
M:s befallningshafvande måtte i nåder anbefallas, ej mindre att, der sådant utan förnär Dih till R.
Fröt. 1847 och 1848 j 10 Sami. 1 /tfd. k‘2 90 Expeditions-Ulskottes Firslag till nild.
Skrifvelse> N.o 58. mande af laglig rätt låter sig göra, föranstalta derom, att gästgiveri rörelsen varder med entreprenaden af skjutsen förenad, än ock att, i händelse stationernas förläggande till andra hemman i närheten af de nuvarande gästgifvaregårdarne skulle underlätta entreprenaders ingående och lokala förhållanden derför icke lägga hinder i vägen, för sådana förflyttningars tillvägahringande vidtaga nödiga åtgärder.
Uppläst och godkändi hos Ridd och Adeln den 12 April 1848.
Preste-ståndet den 12 — — Borgare-ståndet den 12 — — Bonde-ståndet den l5 — — Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, angående förändring i Kongl förordningen den 10 Juni 18ft, rörande vilkorliga utmätningsresolutioner i vissa fall.
(Lag-utsk. Bet., N:o 32.) S. A. K. Till Rikets Ständers öfvervägande har blifvit anmäldt att, ehuru den i Kongl, förordningen den 10 Juni 1841 meddelade föreskrift, det Konungens befallningshafvande må, vid utsökning af fordringar, som härledas från inrop af varor å offentlig auktion och grundas på ordentligen förd t auktions-protokoll, förständiga vederbörande under-executor att, i händelse gäldenären, då sökandens påstående varder honom dclgifvet, icke bestrider rigtigheten af krafvel eller deremot något invänder, uttaga beloppet jemte af Konungens befallningshafvande bestämd ränta och kostnadsersättning, hade tili ändamål alt befordra skyndsamhet vid utsökning af omförrniilda fordringar, samma ändamål likväl skall helt och hållet förfelats genom del i sammanhang med nyssnämnda föreskrift förekommande stadgande, att berörda behandlingssätt icke i något fall må för gäldenären medföra ökad kostnad utöfver den, som skolat uppstå, derest utmätnings-resolutionen icke varit gifven; och som det ej öfverensstämmer med nilh isa och billighet, att en gäldenär kan genom Expeditions-Utskottets Förslag till und.
Skrifvelsej N.o 58, 91 obefogade invändningar uppehålla sina fordringsegares rätt och dymedelst öka deras kostnader i och för fordringens utsökande, utan att behöfva vidkännas den tillökning i kostnaderne, han sålunda obehörigen förorsakar, men ifrågarande författning befriar gäldenär ifrån skyldigheten att godtgöra den ökade kostnad, sorn uppkommer genom utverkande af en så beskaffad vilkorlig utmätnings-resolution, som berörda författning medgifver, derest han vid delgifvandet af resolutionen emot krafvel gör invändning, ändå att lian slutligen varder ålagd detsamma betala, hafva Rikets Ständer funnit en förändring af författningen i denna del vara behöflig, samt omförmälda stadgande böra ur författningen helt och hållet utgå, enär föreskrift om gäldenärens ersättningsskyldighet der synes öfverflödig, då densamma alltid måste komma att pröfvas efter de allmänna grunder, sorn lagen angifver för bedömande, huruvida och i hvilken mån en dylik skyldighet bör i lagsöknings- och rättegångsmål åläggas.
Rikets Ständer hafva alltså, för sin del, beslutat, att sista momentet i Kongl, förordningen den 10 Juni 1841, angående vilkorliga utmätnings-resolutioner, hvilket lyder sålunda: ”äfvensom ett sådant behandlingssätt icke i något ”fall, och således ej eller i den händelse, att gäldenär emot krafvet gör invändning och målet förthy kommer att fortgå, på sätt eljest är i allmänhet ”föreskrifyet, må för gäldenär medföra någon ökad kostnad utöfver den, som ”skolat uppstå, derest ofvanberörda utmätnings-resolution icke varit gifven,” upphört att vara gällande.
Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 15 April 1848. 92 Expeditions-Vtskottets Förslag till und.
Skri/v elser, N.s 5g, 60.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 19 April 1848.
Preste-slåndet den 17 Maj — Borgare-ståndet den 26 April — Bonde-ståndet den 28 — — Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, angående granskning af de i Stats rådet förda Protokoll. (Konst.-utsk. Morn., N:o 4.) S. A. K. Sedan Rikets Ständer, genom sitt Konstitutions-utskott, låtit granska de i Stats-rådet förda och, jemlikt 105 § regerings-formen samt 29 § riksdagsordningen, till Utskottet öfverlemnade protokoll, få Rikets Ständer i underdånighet tillkännagifva, att, med stöd af 76 § riksdagsordningen, Stats-rådets ledamöters och föredragandes ansvarighet för sina rådslag och utöfningen af sina embeten intill den dag, då innevarande riksmöte tagit sin början, har, så vidt densamma kunnat pröfvas med ledning af Statsråds-protokollen för nämnde tid, fullkomligen upphört.
Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 17 Maj 1848.
Presteståndet den 19 — — Borgare-ståndet den 19 — — Bonde-ståndet den 19 — — Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, angående befrielse frän bevillning för den af Norska statsmedlen utgående aflöning till embets- och tjenstemän vid Kongl Majus beskickningar ä utrikes orter.
(Stats-utsk. Uti., ]N:o 101.) S. A. K.
Med anledning deraf, att Rikets sednast församlade Ständer medgifvit, att de till minister-statens embets- och tjenstemän utgående traktamenten och af - Expeditions-U tskoltets Förslag till und.
Skrifvelse, N.o 60.
93 löningar, endast i den mån Svenska statsverket dertill lemnade bidrag, borde eller kunde blifva föremål för bevillning, bar E. K. M., enligt hvad i Dess viri innevarande riksdag under den 2 Dec. sistl. år aflåtna nådiga proposition omförmäles, godtfunnit i nåder förordna, alt, enär hvartdera af de förenade
Konungarikenas andel i beskickningarnes aflöning icke kunde annorledes bestämmas, än efter det förhållande, som egde rum emellan det ena och det andra rikets bidrag till minister-staten jod det hela, borde uti alla å denna stat anvisade a flön ingar, traktamenten och pensioner m. m.
Norska medel anses för hvarje år ingå till den andel, som Norriges hela bidrag i förhållande till Sverige för samma år utgjorde; hvarjemte E. K. M., som, till beredande af rättelse för framtiden vid debiteringen af bevillnings-afgifterne för bemälde embets- och tjenstemäns löner, meddelat erforderliga föreskrifter, uti samma proposition i nåder förklarat, att, hvad beträffade en af denna embets- och tjcnstemannapersonal i underdånighet gjord ansökning örn restitution af den bevillning, som utöfver Sveriges andel i den samfälda anslagssumman för minister-staten redan blifvit erlagd för dithörande aflöningar, ansåge E. K. M., att, under de förhållanden, som i förevarande fall egde rum, ej mindre rättvisan emot enskilde, än ock statens värdighet kräfde, att verkan af den förklaring utaf gällande föreskrifter om ifrågavarande beskattning, som genom ärendets behandling hos Rikets sednast församlade Ständer blifvit åstadkommen, jemväl utsträcktes till den föregående tiden; men då statens rätt till de redan erlagda bevillningsmedlen genom laga kraftvunna debiteringar och beslut blifvit stadfästad, kunde, vid sådant förhållande, något beslut om vederbörandes berättigande att dessa medel återbekomma icke af E. K.
M. meddelas utan Rikets Ständers serskilda begifvande, hvadan E. K.
M-, som icke betviflade, det Rikets Ständer, äfven för sin del, erkände billigheten och rättvisan deraf, att staten återställde en densamma på orig tiga grunder tillfluten inkomst, nådigst föreslagit Rikets Ständer, att den bevillning, som från och med år 1836 till och med år 1846 blifvit för de å ministerstaten uppburna traktamenten, aflöningar och pensioner m. 111. erlagd utöfver hvad, som belöpte för Svenska statsverkets, i öfverensstämmelse med ofvan anförda grund, bestämda andel i samma traktamenten och aflöningar m. m., finge, utan hinder af något rörande sådan bevillning meddeladt laga kraft egande beslut elier någon i sådant hänseende gjord debitering, restitueras till vederbörande embets- och tjenstemän eller deras rätls-innehafvare; i hvilket afseende anmälan om dylik restitution borde i behörig ordning göras inom natt och år, efter det beslutet härom genom utrikes departementets försorg blifvit i allmänna tiduingarne kungjordt.
Expeditio s-Utskoll l> FÖ slag till and.
Skrifvelse, K'.o 60.
I afseende på tillkomsten af det förhållande, hvaruppå förevarande fråga om restitution sig grundar, hafva Rikets Ständer inhemta t', huruledes, med anledning af gjorda framställningar angående bevillnings utgörande för den aflöning, som Svenska ministrar hos andra makter utaf statens medel åtnjölo, och enär, vid tillämpningen af förut meddelade stadganden rörande bevillningen af tjenstemäns löneinkomster, olika åsigter skola gjort sig gällande i fråga örn dylik afgifts utgående af minister-statens aflöning, de bestämmelser blifvit uti den vid slutet af 1835 års riksdag utfärdade bevillnings-förordning tillagde, hvilka sedermera bibehållits beträffande sådana löner, pensioner och arfvoden, som å nämnda stat uppbäras; och hafva till följd af härom sålunda meddelade stadganden, de vid utrikes beskickningarne anställde embets- och tjenstemän, sedan 1836 års början, blifvit för ifrågavarande afgift debiterade.
Efter alt hafva tagit fullständig kännedom jemväl 0111 hvad handiingarjne rörande detta ärende i öfrigt innehålla, hafva Rikets Ständer lunnit, alt, sedan sisi förlid na riksdags Bevillnings-utskott, medelst ett af Rikets då församlade Ständer godkändt utlåtande, förklarat, att utgörandet utaf den bevillning, som för utrikes beskickningarnes hela aflönings-anslag blifvit erlagd, icke varit en följd af något stadgande i bevillnings förordningen, utan endast härrört af saknad upplysning om beloppet af den aflöning, som från Svenska statsverket till minister-staten rätteligen utgått, måste de vid nämnda beskickningar anstälde embets- och tjenstemän anses berättigade att, i likhet med andra skattskyldiga, af allmänna medel återbekomma b vad, som käti visas vara för mycket eller orätt affordradt oell vederbörligen inbctaldt.
Beträffande derefter den grund, hvilken blifvit föreslagen och tillämpad för bestämmandet af det bevillningsbelopp, desse embets- och tjenstemän under den förflutna tiden erlagt utöfver hvad som, enligt gällande bevillnings-förordning, belöpte för deras sådan beskattning underkastade aflöning, så hafva Rikets Ständer ansett denna grund, eller förhållandet emellan de begge förenade rikenas hela årliga bidrag till de diplomatiska utgifterna, vara den enda rigtiga och härvid fullt tillämpliga samt densamma för den skull gillat och godkänt.
Vidkommande åter tiden, för hvilken vederbörande löntagare eller deras rätts innehafvare böra komma i åtnjutande af de restitutioner, som nu äro ifrågaställde, synes det i allmänhet gällande stadgande, att de i statens kassor orätt influtna afgifter skola, vid förlust af vidare talan, i föreskiifven ordning återsökas inom 3:ne år efter betalningsdagen, icke skäligen böra eller kunna tillämpas i afseende på restituerandet al den lönebevillning, som blifvit förenämnde embets- och tjenstemän påförd och al dem på stadgadt sätt erlagd.
Desse personer eller deras rätis innehafvare hafva nemligen, enligt Expeditions-Ut skottets Förslag till und Skrifvelse > N.o 60.
95 hvad upplyst blif\it, genom meddelade laga kraftegande beslut varit förhindrade att sina anspråk i berörda hänseende med åsyftad påföljd framställa och hafva derjemte varit urståndsatte att sjelfve utreda och styrka, huru mycket de debiterade bevilhungs-afgifterna rätteligen bordt utgöra, emedan sådant naturligtvis först kunnat ådagaläggas, sedan den summa blifvit bestämd, hvarmed det af Norska statsmedlen anvisade bidrag för minister-staten, i förhållande till Svenska statsanslaget för samma ändamål, borde anses ingå uti hvarje serskild aflönings årliga belopp.
På det att nu samtlige bemälde personers på ofvan anförda förklarande grundade restitutions-anspråk må kunna i stadgad ordning göras gällande, erfordras följaktligen, alt Rikets Ständer, såsom E. K. M. i nåder föreslagit, ej allenast uttryckligen medgifva, att hvarken nyssberörda beslut eller redan laga kraftvunna debiteringar utgöra något hinder emot samma anspråks väckande och pröfvande, utan äfven till ledning vid bestämmandet af restitutionernas belopp, antaga och fastställa en gemensam och för hvarje ifrågakommande restitutions-ansökning tillämplig beräkningsgrund.
Då dessa vilkor för dylika ansökningars upptagande till pröfning utaf vederbörande embetsmyndigheter endast genom Rikets Ständers beslut, i anledning af E. K.
M:s förevarande nådiga proposition, kunna varda uppfyllde, hafva Rikets Ständer funnit dels, att alla vid utrikes beskickningar ans lii bie embets- och tjenstemän, som i anseende till nu uppgifna förhållande latt vidkännas högre bév illningsafgift, än med stadgandet om dylik afgift af minister-statens löner varit afsedt, äfvensom sådane embets- och tjenstemän.?
rättsinnehafvare böra ega sig öppet att, inom viss bestämd tid och med iakttagande af hvad förfa tillingarne för öfrigt föreskrifva, anmäla och styrka sina anspråk i afseende på reslituerandet af hvad härutöfver måst såsom bevillning af denna tjcnstemannapersonals löner, traktamenten och pensioner för de förllutna åren utgöras, dels ock att något undantag vid dessa reslitutionsfrågors behandling icke bör stadgas för de embets- och tjenstemän, hvilkas serskildt anförda besvär öfver debiterings-åtgärderna för åren 1836 och 1837 redan blifvit pröfvåde och afgjorda, helst desse ingalunda kunna genom nyssnämnda åtgärders öfv erklagande hafva förverkat rättigheten alt tillgodonjuta enahanda förmån, sorn kan varda de öfrige diplomatiske tjenstemännen för samma år tillerkänd.
I öfverensstämmelse med nu uttalade åsigter oell dä både rättvisan och billigheten'onekligen fördräp att hvar och en, som lätt sig påförd en beviilningsafgift, hvilken icke grundar sig på bévillnings-förordningeiis stadgande, erhåller tillfälle att anmäla och styrka sin rätt att den sålunda påförda och erlagda afgiften återbekomma, hafva Rikets Ständer bifallit, hvad E. K. M. i 96 Expeditions-Utskottets Förslag till und.