Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ja, nu, ärade läsarinna, antar jag, att jag tillräckligt skrämt upp dig för att ditt hårdt medtagna förråd af uppmärksamhet skall räcka till äfven för den återstående, mera vetenskap- liga delen — d. v. s. slutet — af förelig- gande sparlakansopus.
Slut måste ju all bör- jan hafva och vetenskapligt specielt detta kå- seri, på det att dess sinnes- och samvetsoro- ande ' insinuationer ' ej mätte blifva teser, utan bevis, och du ej vädra humbug eller åtminstone raljeri, hvilket vore till skada för båda par- terna — dig och mig.
* Om vi närmare skärskåda badets verkningar, så finna vi dem vara af två slag, direkta och
494 1890 indirekta.
A f dessa skola vi här endast sys- selsätta oss med de förstnämnda, dels emedan de äro de ojämförligt viktigaste, och dels eme- dan denna lilla uppsats eljes blefve allt för vidlyftig.
Dock vill jag för follständighetens skull i korthet antyda äfven badets mera in- direkta verkningar; det sätter blodet i lifligare och kraftigare rörelse och underlättar på sätt och vis härigenom hjärtats oanadt tunga och mödosamma arbete; det stärker och härdar huden; det gör kroppen mindre känslig för temperaturvexliDgar och därigenom äfven min- dre emottaglig för förkylningar o. s. v., o. s. v. Men badets direkta, betydelsefullaste verkan, dess egentliga mission, är, som vi alla veta eller böra veta, hudens renhållning, och denna är af ej ringa betydelse för helsa och väl- befinnande.
Liksom alla organiska varelser är nämligen äfven människan till hela sin lekamen, de äd läste inre organen ej ens undantagna, stadd i en oafbruten, men långsam, ja, tör henne själf alldeles omärklig ombildning.
Denna är af rent fysiska skäl ett lifsvilkor för människan; vid fullgörandet af sina mångahanda, olikar- tade funktioner skulle naturligtvis kroppens organ, och således äfven kroppen själf, ganska snart blifva utnötta och odugliga till vidare tjänst, därest de ej i mån af behof förstärktes eller ersattes med ny materiel, d. v. s. så småningom nydanades.
Och ombesörjandet häraf har blodet särskildt fått på sin lott.
Å ' dragande kall och embetets vägnar ' for- sar blodet fram genom ådrorna och tränger sig in i alla väfnader och kärl, därvid afskil- jande och upptagande allt begagnadt och odug- ligt, hvilket afsöndring°organen sedan skynda att bortskaffa och såmedels oskadliggöra.
Men af sina egna, af den intagna födan prepare- rade, beståndsdelar lemnar blodet åt kroppen tillbörlig ersättning, hvarigenom lifvet hålles vid makt i år och årtionden och borde kunna fortfara i en obegränsad tid, tyckes det, men det upphör dock, som bekant, slutligen, och i mångas tycke alltför snart, af sig själft — hvarför vet man ej, och således ej heller jag, ehuru det onekligen vore både nyttigt och in- tressant att veta.
Nu intar äfven huden en plats i afsöndrings- organens klass, och dess afsöndringsprodukter hafva, måhända något oegentligt, med ett ge- mensamt namn blifvit kallade kroppens ut- dunslning.
Denna måste alltså, då huden ju utgör kroppens yttersta betäckning, försiggå genom densamma, för hvilket ändamål den ock är försedd med en otalig mängd små hål eller porer, hvilka under förstoringsglaset gifva den utseendet af en siktduk.
Men äro dessa porer på ett eller annat sätt tillstoppade, och då vanligen genom orenlighet eller något dylikt, så blir följden naturligtvis den, att utdunst- ningen hämmas, d. v. s. naturens ' ' arbets- schema ' inom organismen blir genom männi- skans förvållnnde underkastadt en grundväsent- lig förändring — en förändring, som kan kom- ma att ' kosta mer än den smakar '.
Ty af- söndringarna ega förvisso ej rum för ro skull, utan äro en absolut naturnödvändighet, som ej utan men för vederbörande kan undertryckas.
Härmed är ock badets egentliga uppgift på det närmaste antydt.
Genom detsamma hålles huden * ren och smidig och sättes i stånd att på tillbörligt sätt fullgöra sitt åliggande som afsöndringsorgan — till fromma och veder- kvickelse för människans både lekamliga och andliga varelse.
* * * I vårt ädla husdjur hästens skötsel intar, som kändt är, den s. k. rykten ett säideles framstående rum; ja, det finnes ' hästkarlar ' och andra ' förståsigpåare ', som t. o. ni.
säga, att rykten är för hästen detsamma som halfva fö- dan.
Och erfarenheten har gifvit vid handen, att de utan tvifvel hafva rätt.
Men de glöm- ma, att rykten äfven för människan har sin stora betydelse; tvärtom betraktas den af många som en riktig öfverloppsgärning, den de ej gärna befatta sig med.
Nu är denna sommar slut och vintern stun- dar.
Har detta lilla ' kåseri ' äfven fallit i god jord, så är det dock för sent att kunna bära frukt — i år.
Men nästa, då vårvindarne fläkta varma och solen smälter isen — då kanske frukten börjar mogna!
Ett nytt ' kvartal är inne och alla våra k v a r t a l s p r e n u m e r a n t e r påminnas att nu o f ö r d r ö j l i g e n förnya prenumerationen, pä det att intet afbrott i tidningens ordentliga expedition må be- höfva ega rum.
I d u n med I d u n s M o d e - oeh Mönstertidning kostar för kvar- talet e n d a s t 1 k r.
6 5 ö r e.
Om några af edra bekanta, ärade lä- sarinnor, ännu ej hafva Idun, förmån dem att försöka ett kvartal, och vi hoppas,att de skola finna sig nöjda och komma åter.
Allt efter upplagans stigning kan redak- tionen än ytterligare öka sina bemödan- den att i alla hänseenden göra tidningen omvexlande och underhållande.
Väl hafva vi nu under flere år haft fred i Eu- ropa, men freden står ändå helt ofta på spel, den politiska barometern visar sålunda mestadels på » ostadigt » väder, j a ibland får man rent af en förkänning af storm.
Anledningen ligger i det spända förhållande, som länge rådt och fortfarande synes råda mellan Ryssland o c h Tyskland samt bådas förhållande till Österrike, s o m af Ryssland ses med oblida ögon, men intimt ansluter sig till Tyskland.
Under den gångna månaden har detta sakernas läge rätt bjärt framträdt.
Af sin ryska resa synes kejsar Wilhelm hafva fått ganska ogyn- samma intryck, hvilka han ej kunnat eller ej brytt sig om fullständigt dölja.
Återkommen har han tämligen demonstrativt lagt i dagen sin nära.
vän- skapsförbindelse med det af Ryssland hotade Öster- rike.
Kejsarmötet i Rohnstock, hvilket den 1 7 sept.
och följande dagar hållits mellan kejsarne Wil- helm o c h Frans Josef, var tydligen ämnadt att ut- göra en manifestation i sådant syfte.
Intet har sparats för alt i ord o c h handling lägga i dagen den unge hohenzollrarens varma vänskap för den gamle habsburgaren, hvilken han säger sig » vörda som en fader ».
Då äfven de båda rikskanslererna Caprivi o c h Kalnoky medföljt på mötet, har det med rätta kunnat betecknas s o m något mer än » ett rätt och slätt manöverbesök ».
Att kejsar Wilhelm därefter besökte den gamle Moltke på Creisau var väl att anse blott s o m en artighet, men den artigheten i samband med Rohn- stocksmötet har ändå smaken af något demonstra- tivt.
Man röker ej gärna » fredspipan » hos Moltke.
På annat håll gafs genom detta besök en liten vink om Bismarcks fortfarande onåd.
» Huru gärna » säges kejsaren hafva yttrat, » skulle jag ej hafva velat vara gäst på Friedrichsruh, men kan har ej velat det. » I samhällenas inre råder det flerstädes både i gamla o c h nya världen en jäsning, som bådar ofred.
Kampen mellan den gamla samhällsordnin- gen o c h den alltjämt unga frihetsrörelsen pågår samt får här och där.
mera i ögonen fallande ut- brott.
Sålunda har i den schveiziska kantonen Ticino pågått en revolutionsrörelse i radikaldemokratisk riktning.
Genom öfverrumpling segrade revolutio- nen till en början o c h en provisorisk regering till- sattes.
Men så inskred det schveiziska förbunds- rådet med militärmakt, o c h då vändes segern i nederlag.
Provisoriska regeringen upplöstes, för- bundsrådets kommissarie, Kunzli, tog öfverinseen- det af förvaltningen och uppträdde s o m medlare mellan partierna.
Den störtade regeringen lär blifva återställd; men å andra sidan kommer förbunds- rådet att medgifva den af de liberale fordrade folk- omröstningen o c h författningsrevisionen.
Folkom- röstningen skall ega rum den 5 okt.
Förbundsrå- det har goda skäl att här gä mycket försiktigt till väga, o m, såsom från väl underrättadt håll anty- des, Italien har sitt finger med vid tillställandet af revolutionsrörelsen i Ticino.
Det påstås, att Crispi uppgjort planer att med Italien införlifva denna kanton, i hvilken såsom bekant, italienskan är folkspråk.
Äfven i Portugal råder nu ett slags revolutions- rörelse, hvilken mer och mer synes gå i republi- kansk riktning.
Den började med en ministerkris, närmast föranledd af den hos en stor del rådande förbittringen öfver den förödmjukelse, som landet lidit genom traktaten med England.
Isynnerhet har man uppretats öfver den i traktaten inryckta bestämmelsen, att Portugal ej skulle få afträda områden till andra makter utan, att inhemfa Eng- lands samtycke; fåfängt har, synes det, England sökt mildra upphetsningen genom ordalagens mil drande.
Kamrarnes sammanträden hafva under debatten o m denna sak varit ytterst, stormiga.
Rörelsen har spridt sig till befolkningen därutan- för, så att blodiga sammanstötningar mellan fol- ket o c h polistrupperna upprepade gånger förekom- mit både i Lissabon o c h i Oporlo.
Yttranden haf- va fällts, att den unge nu regerande konungen skulle blifva den siste i Portugals konungalängd, och i själfva verket synes Brasiliens republikan- ska föredöme öfva stark dragningskraft på det forna moderlandet.
På andra sidan Atlanten har en revolutionär rörelse egt ' rum i Chile, men synes ej få några synnerligen vidlgående följder.
Här i Sverige har äfven under september månad den politiskt intresserade allmänhetens uppmärk- samhet hufvudsakligen upptagits af de pågående och nu i del närmaste afslutade valen till andra kammaren.
Med synnerligen spändt intresse har man motsett utgången af Stockholmsvalet, hvilken utgång nu är väl känd.
Man hade vänlat att den demokratiska och socialistiska rörelsen skulle vålla en splittring iuom den liberala venstern, men alt däremot protektionister och högerfrihandlare skulle ingå någon kompromiss, hvarigenom deras kandi- dater till någon del skulle kunna genomdrifvas.
Emellertid har just motsatsen inträffat.
Demokra- ter o c h socialister visade sig hafva alltför liten röstnumerär för att kunna nämnvärdt minska öf- verlägsenheten i de liberales röststyrka o c h pro- tektionisternas kompromissanbud blefvo af höger- frihandlarne obevekligt tillbakavisade.
Följden blef, att den liberala valmansföreningens listor segrade utefter hela linien i alla valkretsarne.
Detta, ehuru man äfven på liberala sidan är långt ifrån belåten med alla på den segrande röstlistan uppförda namnen.
Otto Ett Sjögren.
genmäle.
ed allt det arbete, hvarmed fru H o l m b e r g gjort sig förtjänt om folkhögskolan — o c h därför böjer j a g mig i gladt erkännande likt alla andra, som ha ett lefvande intresse för kun- skapers främjande på alla områden inom vårt land — • så måtte hon ej haft med barns un- dervisning att göra.
H o n skulle då säkert efter vunnen erfarenhet fått litet mera medkänsla och pietet för sin förra lärarinnas arbete, o m hon också ej under skoltiden förstått att skatta
1890 det till dess fulla värde.
Hvein, som under- visat barn o c h tagit sitt kall på allvar, har ej varit hardt nära förtviflan mången gång, då det synts, som o m allt arbete i vissa fall vore förgäfves?
H v e m har ej haft alla sina nerver så att säga » satta på k a n t », då man efter långt och mödosamt arbete med skäl väntat litet frukt o c h endast mötts af tanklöshet, likgiltig- het, slarf o c h lätja?
K o m m a därtill trilskhet, lögnaktighet o c h bakslughet i uppförandet, f ö r - äldrars missnöje, o m de a n 9 e, att barnen ingen- ting lärt, o c h deras otacksamhet o c h fåfänga öfver barnens gåfvor, om de verkligen inhem- tat något, så skall hvarje människa med billig hetskänsla medgifva, att en sådan lärarinna har det minst lika svårt som eleverna.
Den åt- minstone, som själf med ens utbytt skolbänken mot lärarinnekallet, lär sig fort, hvilka plikter som äro lättast.
J a g känner ett b e h o f att tala o m denna min lärarinna!
Minnet af henne och hennes oegen- nyttiga arbete var under långa år på lärarinne- banan min hjälp o c h föresyn.
J a g menar så- dant arbete, s o m hon aldrig behöfde gjort för att ändå kunna anses hafva fullgjort sin plikt, sådant arbete, som få gåfvo akt på o c h ingen tackade henne för.
J a g undrar, o m hon nå- gonsin tänkte på tack eller b e r ö m?
H o n hade en mäktigare drifkraft än världens pris.
Om henne kan sägas som Helene Nyblom säger om sin lärarinna: » H o n var en djupt religiös män- niska, o c h all hennes kraft o c h förmåga att fullkomligt kunna glömma o c h försaka sig själf hade sitt innersta upphof i hennes r e l i g i o n »; likaså hennes outtröttliga arbetsförmåga.
U n d e r elfva år, som j a g vistats i Prankrika, Tysk- land, Ryssland o c h England har j a g sett goda skolor, men i synnerhet dåliga s k o l o r; jag har träffat goda o c h dåliga lärarinnor; men ibland de förra aldrig en, som kunnat i kunskaper och undervisningsskicklighet jämföras med » mamsell L i n a ».
J a g säger därför ej, att sådana ej funnos.
Hennes arbetsförmåga., hen- nes ihärdighet, hennes själfförsakelse såg jag ingenstädes.
D e t hände visst ingen (af dem jag kom i beröring m e d) att sätta sig ned o c h rätta stilar om kvällen kl. 8 o c h finna att nä- sta gång hon såg på klockan, då sista boken var rättad, denna vara 6 på morgonen — och skolan skulle börja igen kl. 8.
Jag vädjar-till alla hennes gamla elever, o m de någonsin sågo henne ointresserad eller ohågad vid en l e k t i o n?
V a r hon ej alltid eld o c h l å g o r?
— väl ibland för m y c k e t måhända — därför att hon aldrig kunde låta någon blifva bakefter, de likgiltigaste och lataste måste följa med, o m de än knotade.
H v e m har ej hört gamla o c h unga klaga öf- ver, » att tyska språket är så svårt att l ä r a »?
M e n hundradetals af hennes elever skola säga: n e j!
det var det lättaste o c h roligaste!
Jag har hört någon af dem säga: » om jag än blefve hundra år gammal, tror j a g ej, j a g skulle glömma reglerna i tyska grammatiken och de- ras användning », o c h en annan: » det är ett sannt nöje att någon gång sättas i nödvändig- heten att skrifva ett tyskt bref, ty o m än flere år mellanligga för hvarje gång, så finner man, då man tar pennan i hand, att grammatikens regler stiga upp för minnet som ett pålverk på bägge sidor, som utstakar vägen, så att man ej kan gå v i l s e »; o c h en tredje, som var lärarinna: » fastän vi nu hafva så många franska grammatikor, som skola vara bättre, så är gamle Olde, som » mamsell L i n a » plug- gade i oss, alltid min hjälp i alla tvifvel vid undervisningen, den sitter i hufvudet, så att om man blott nämnde paragrafens nummer, tror jag, jag skulle kunna gifva regeln m e d alla dess exempel.
(A p r o p o s!
så var det genom I D U N 495 viktig, om ej den viktigaste, sak är att alltid ha fingo godt En och framför allt kallt bränvin, ty därpå sätta Löwenhjelms franska stilöfningar, som vi Oides grammatika i minnet.
Stilen genom- gicks i klasser, o c h hvarje gång en regel an- gafs sade lärarinnan numret på paragrafen, o c h vi ordagrannt upprepa den jämte exem- pel, äfven om samma regel återkom tio gånger i samma stil.)
O c h hvem minnes ej hennes villighet att erkänna, om hon ej visste en sak!
D e t vet jag e j!
D e t förstår jag ej riktigt!
V e t någon d e t?
Låt h ö r a!
O c h då någon dristade: » tror mamsell Lina ej det är s å?
» E l l e r: » kan ej den regeln t i l l ä m p a s?
» » J a h a l du torde ha rätt, låt oss s e »!
— » nej det går inte » — » har någon annan en mening om sa- k e n?
» O c h om någon då lyckades att lösa frågan, var hon förnöjdare, än om det varit hon själf, eftersom det vittnade o m intresse och eftertanke hos eleven.
D e t föll oss där- för aldrig in att tro, att hon var okunnig.
A n d r a lärarinnor i skolan försökte » blanda bort kor- t e n », då deras kunskaper k o m m o till korta, men som hvar och en vet, så lyckas det al- drig hvarken med flickor eller pojkar, och vi trodde möjligtvis i stället, att de voro okun- nigare, än de verkligen v o r o.
Men i » mamsell L i n a » fanns icke ett spår af humbug.
— J a g skulle upptaga alltför mycket rum i Edra spal- ter, o m j a g sade allt, hvad som med rättvisa kan sägas o m denna kvinna, som nu efter slutadt dagsarbete — hennes skola b l e f vid hennes afgång H ö g r e elementarläroverk för flickor i L u n d, o c h själf är hon medlem af styrelsen — m e d bruten helsa och krafter väntar i stillhet och tålamod sin Herres kal- lelse.
När denna k o m m e r, kunna vi alla, som kännt henne o c h förstått hennes lifs gerning, med visshet veta, o m vi eljes ej hafva alltför svårt för att » t r o », att den skall ske med de orden: » D u gode o c h trogne tjänare, öfver en ringa ting hafver du varit trogen, gäck in i din Herres glädje! » fiDgo En gammal tacksam elev.
Prisbelönad!
svar å prisfrågan XXVIII.
J sTtt våra herrer ofantligt slort värde; det bör vara två slags bränvin, renadt och sött, och helst på olika karaffer, så att de kunna skiljas från hvar- andra, om man ej har etiketter, hvilket j u är det trefligaste.
För bekvämlighetens skull kunna brän- vinskaraffer och därtill hörande glas placeras på en liten bricka, hvilken då sättes på buffeten el- ler ett särskildt litet bord nära smörgåsbordet.
Smöret bör vara färskt och godt samt — så snart gästernas antal uppgår till 10 ä 12 — läg- gas upp på tvä assietter eller i två smöraskar, så att ej för många personer få stå och vänta på andra, hvilka varit nog lyckliga, alt hinna före dem, och som då högst ogärna åter lemna sina en gång intagna platser.
Jag föredrager att lägga upp smöret på assietter framför att packa ned det i smöraskar, ock det tager sig för öfrigt ganska bra ut, o m man med ett par smörspadar trillar lagom stora smörbollar och lägger upp dem i en pyramid, ett rundt torn eller dylikt.
Liksom de öfriga assietterna, pryder jag äfven dessa med några persiljekvistar, men man bör akta sig för att taga för mycket grönt.
Smöret bredes på detta sätt ej kring kanterna, utan bevarar längre sitt utseende; vill man ha det upplagdt på annat sätt, så bör man göra i ordning dubbla par smörlall- rikar, så att de först framsatta kunna ersättas af nya, när däraf synes vara behof, ty en hvar vet hvilket obehagligt intryck man erfar, då man kommer fram till ett bord, där till hälften urätna smöraskar stå, eller tallrikar med smöret bredt på alla kanter.
En dylik syn är nog mäktig att jaga aptiten på flykten.
Några olika sorters bröd fordras äfven s å s o m: hårdt knäckebröd, surt svart bröd eller s. k an- karstock, vanligt hvetebröd och något slags sött bröd, skuret i ej för tjocka och ej för stora skif- vor, samt på en särskild tallrik några skifvor ro- stadt bröd, isynnerhet o m man vill ha kaviar, som alltid anses godt på smörgåsbordet.
Kan man ej åstadkomma rysk kaviar, är löjrom lika bra.
Till kaviar hör finhackad rödlök och citron- skifvor, hvilket kan användas som garnityr, eljes lägges löken i midten och några citronskifvor rundt kring denna på en särskild lilen tallrik.
Äfven till stufvad kalfhjärna passar rostadt bröd för- träffligt.
Till smörgåsbordet hör vidare: ett eller två slags ost, hvaraf den ena sorten bör vara stark.
Jag har ofta en sorts god potkäs, hvilken j a g får genom att taga vara på alla öfverblifna ostkanter.
Dessa rifvas sedan och arbetas i ett fat med nå- got smör o c h ett vinglas konjak eller mer, tills det blir en deg, så smidig och fast, att den släp- per fatet, sedan formas den på en skärbräda, så att den får utseende af en på midten afhuggen sockertopp och viras in i staniolpapper, men den öfversta sidan skall vara bar.
Ställes på en tall- rik i svalt rum, så att den blir riktigt fast.
När den tages in, vikes staniolen ner vid öfre kanten och klippes ut till en frans.
Anjovis, helst s. k. ostronanjovis, sardiner, holländsk-jäger-matjes-sill eller ock inlagd sill få ej saknas.
Sillen blir bäst sålunda inlagd.
Den vattenlägges ett dygn, hvar- under vatten bytes flere gånger, klyfves, befrias från benen och skares i ej för fina strimlor, som läggas i en saladier eller på en tallrik, så att den ser hel ut, hvarefter man skalar en rödlök och skär den i runda skifvor, så att man kan taga ut ringar däraf, hvilka läggas i långa rader längs med eller snedt öfver sillen.
Sedan kokar man upp en half kaffekopp malättika; är den stark, spädes den litet; till denna blandas några drop- par matolja, ett stort skedblad socker samt litet fmstött peppar, hälften hvit- och hälften krydd- peppar.
Slås varm på sillen, som är färdig efter en halftimme och utmärkt god.
begynna med någon slags inledning o m | | _ » smörgåsbordets » betydelse eller ursprung kan väl knappast tjäna någon till nytta eller nöje — allt hvad vi därom veta torde också in- skränka sig till det faktum, att detta sätt, hvarmed vi ha för vana att inleda våra mållider, är en gammal svensk sed, en sed som i långa lider egt bestånd, och som troligen också för framtiden skall veta att behålla sin plats, trots de utrotnings försök en och annan skulle kunna vara benägen att däremot anställa.
Ett smörgåsbord bör vara serveradt på ett sär- skildt o c h ej för litet bord, så att utrymmet kan tillåta alt llere personer samtidigt komma intill det.
Hvad dukningen beträffar, vare endast det sagdt, att noga måste tillses, att det finnes ett tillräckligt antal rena smörgåslallrikar, knifvar och — framför allt — gafflar, hvaraf smörgåsborden of- tast lida stor brist; man bör i hvarje fall beräkna åt- Grafvad strömming är också synnerligen om minstone en gaffel till hvarje person.
Duktyget bör tyckt och lätt anrättad.
Klyf först strömmingen, naturligtvis vara hvi.lt och vackert, och särskilda små befria den från ben och skinn, gnid den med li- smörgåsservietter böra gärna finnas, men någon an- tet salt och socker och låt den därefter ligga med nan prydnad för detta bord än ett vackert bordställ några dillkvistar mellan tvänne tallrikar.
Lägg med hvad därtill hörer (salt, peppar, olja, ättika) sedan upp den på en asiett och slå öfver den anser jag ej vara så alldeles lämpligt, för så vidt en sås af ättika, fin matolja, hvitpeppar och soc- man ej har tillgång till ett par små fina glasaskar ker samt lägg litet färsk dill öfverst.
(kristall) i vackra ställ af nysilfver, hvilket alltid Vidare finnes j u en mängd saker, hvaraf man ser parenti ut; i den ena kan man då lägga sar- alltid kan ha något tillhands, såsom t. e x.
: kalf-, diner eller anjovis, i den andra kaviar.
Ett par lamm- eller annan öfverblifven stek, salt kött af små prydliga knifställ försvara j u ock sin plats.
oxe eller kalf, salt tunga, inlagd lax eller ål, Hufvudsaken tror jag är, att man ej har för trångt, graflax, rökt ål, rökt lax, rökt kött eller rökt gås- ulan söker ordna det så, att gästerna utan för bröst — om jag på hösten köper en gås, tager stort besvär kunna både se o c h komma åt att jag undan bröstet och röker det; rökt oxkött skaf- taga för sig af hvad de önska — rätterna böra far jag mig också på vintern, då jag saltar ned därför ej heller vara för många, låt dem hellre kött — medvurst, rökt bräckt prinskorf eller färsk vara få, men utsökt g o d a; 5 ä 6 små assietter korf, halstrad böckling eller rökt sill.
som befriats med kallskuret är tillräckligt, dessutom har man från ben och skinn, kall stekt kyckling, höns eller några varma smårätter.
fågel o. s. v. Rädisor och rättika böra j u ej hel-
I DU N 496 ler glömmas den tid de finnas att tillgå.
Ostron är j u alltid förträffligt att kunna bjuda på, men det faller sig dyrbart, så ock gåslefverpastej, men man kan af kalflefver tillreda en pastej på unge- färligen samma sätt som gåslefverpastej, som är utmärkt god.
Lefvern rifves o c h blandas med finskurna fläsktärningar, en tesked anjovissås, två fulla skedar mjöl, salt, peppar, 6 äggulor och, om man så har, bröstet af en stekt fågel eller höns, men det kan uteslutas.
Jag har ibland tagit kall gödkalfstek som finhackats.
Gräddas i en form, klädd med fläskskifvor.
Kall skares den i skifvor.
Såsom varma rätter äro passande: kastanier eller, som är lika bra, ugnstekt potatis; små vac- kra potatisar utväljas, tvättas, torkas och läggas på papper i ugnen, tills de kännas mjuka, men få ej spricka, ty då bli de torra; uppläggas på en servet i en liten karott och servetens fyra snib- bar vikas öfver.
Det tål gärna en timma, om ugnen ej är mycket varm.