Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Klara: Jag har inte det nöjet, ty, enligt hvad jag försport, står den i Britishmuseum i London, och då jag ännu aldrig hedrat Albion med någon visit, s å.
Vilhelm; Lika godt, fröken Klara!
Denna vas störtade en dag ned frän sin piedestal och gick i skärfvor.
Krisch!
Klara: Som ert hjärta!
Vilhelm: Ja, och kunde man tänka sig, att en vas skulle öfverlefva något slikt.
Lyckligtvis finns det emellertid utmärkt porslinskitt, och Portlands- vasen prunkar nu oskadd o c h hel till synes från sin piedestal.
Klara: Verkligen?
Och samma konststycke för- sökte ni med ert hjärta?
Vilhelm: Med samma framgång.
Klara: Den som bara visste, hvaraf ett sådant ypperligt hjärtekitt består.
Vilhelm: B.varför vill ni veta det?
Klara: Ah, för att i fall af behof kunna göra bruk däraf.
Vilhelm: Om ni vill skänka bort ert hjärta, så skänk det åt någon, som förstår att handskas väl med det, någon i hvars händer det inte lider nå- gon skada.
„ Klara: Åt uppfinnaren af porslinskittet t. ex.
Det vore väl det klokaste.
Vilhelm: Eller åt mig!
Från antikens kvinnovärld.
Tre skisser för Idun af Vilh.
§ m 1 vara förlåtelse, m i n a damer, att ett man- ligt ö g a v å g a r kasta sina b l i c k a r in i budoaren, v å g a r för några minuter när- v i d en a f edra medsystrars t o a l e t t.
Våren lugna!
D e n b u d o a r e n har i snart tvåtusen åir varit j ä m n a d m e d j o r d e n, o c h b l o t t de r e m n a d e murarne a f en eller annan dess l i k e resa sig ännu i de ur a s k h ö g a r n e och l a v a s t r ö m m a r n e framgräfda städerna v i d Napolis bukt.
Och a f henne, romarinnan, s o m en g å n g i forna tider stolt o c h s k ö n v a r den b u d o a - rens herskarinna, a f henne finnes ej ens askan åter, s o m en g å n g samlades i sirad urna från hennes b å l.
I k u n n e n alltså i tankarne t r y g g t följa mig in i hennes toalettrum.
M e n t ö r h ä n d a menen I, att där finnes f ö g a a f intresse att betrakta?
tid Det är en v i d a u t b r e d d f ö r d o m, att vår särskildt p å förfiningens, l y x e n s o c h be- k v ä m l i g h e t e n s o m r å d e s k u l l e stå så oerhördt öfver s v u n n a tider, att en j ä m f ö r e l s e nästan vore en löjlighet.
D e t är ett o e r h ö r d t miss- tag m a n begår, o m m a n så tror.
D e n se- nare antiken o c h särskildt dess k v i n n o r h a d e hunnit så l å n g t i raffinerad öfverförfining, att vi m å h o p p a s, det flertalet i vår tid a l d r i g måtte k o m m a ens tillnärmelsevis så l å n g t.
K a n h ä n d a g ö m m e r alltså ä n d o c k romarinnans b u d o a r åtskilligt a f intresse.
Öfver atriets konstfullt arbetade m o s a i k - g o l f träda v i alltså in.
E n d a s t i f ö r b i g å e n d e se v i mellan peristyliets s m i d i g a pelare den p r ä k t i g a trädgårdens terasser s k y m t a fram.
V i v i k a a f åt s i d a n; i ett a f dessa smårum på sidorna o m den stora salen, atrium, s o m u p p t a g e r större delen a f det r o m e r s k a huset, finna vi oss plötsligen ansikte m o t ansikte med dess herskarinna.
Slafvinnan har just fäst k r i n g hennes s m å fötter d e fina, h v i t a s k o d o n e n, o c h vi kasta en b l i c k p å deras konstnärliga broderier, pärlor o c h ädelstenar, ännu icke u n d a n s k y m d a a f den l å n g a stolans bräm.
D e n n a är s o m b e k a n t romarinnans förnämsta dräkt, o c h den stola hon för d a g e n utvalt ligger ä n n u p å en b ä n k b r e d v i d, vän- tande att få sluta sig k r i n g sin egarinna, så snart slafvinnan f u l l b o r d a t hårfrisyren, sådan herskarinnan för dagen bestämt den.
T y en romersk d a m a f värld, åtminstone under an- tikens senare tid, v a r nästan aldrig friserad på s a m m a sätt t v å d a g a r efter h v a r a n d r a.
O v i d i u s, k v i n n o k ä n n a r e n par préference, han som skrifvit tre b ö c k e r o m konsten att ä l s k a och likaså ett l å n g t s k a l d e s t y c k e o m kärle- kens b o t e m e d e l, o c h s o m särskildt v a r djupt i n v i g d i kvinnotoalettens hemligheter, yttrar på ett ställe: » L i k a gärna m å d u s ö k a att räkna o l l o n e n p å den greniga eken eller a l l a de bin, s o m s v ä r m a b l a n d Siciliens bärg, eller A l p e r n a s vilddjur, s o m att j a g skulle k u n n a u p p r ä k n a alla dessa frisyrer, till h v i l k a h v a r dag fogar en ny. » Men huru v a r det d å möjligt, fråga utan tvifvel m i n a läsarinnor, att p å det viset b y t a frisyr för hvarje d a g?
Romarinnorna hade väl a l d r i g.
J o, m i n a ärade läsarinnor, det h a d e d e.
T r o n för ingen d e l, att l ö s b e h a g e n äro års- b a r n m e d fontangen eller a l l o n g e p e r u k e n; t v å tusen år förut funnos alldeles l i k n a n d e tin- gestar p å d e g r e k i s k a o c h r o m e r s k a kvinnor- nas toalettbord.
O c h det v a r ej b l o t t i n o m de allra högsta klasserna begäret att p r å l a m e d andras hår vunnit insteg.
N e j, till o c h m e d nere i ka- t a k o m b e r n a, s o m b e f o l k a d e s a f de fattige o c h f ö r a k t a d e kristianerna, till o c h m e d där har man funnit peruker o c h löshår.
Det fanns i R o m h a n d l a n d e, s o m drefvo affärer uteslutande i hår.
D e t, s o m rönte största efterfrågan, var det b l o n d a.
G e r m a - nernas b l o n d a döttrar sålde sina ljusa l o c k a r till dessa rika, öfverförfinade romarinnor, h v i l - kas hela glans en g å n g s k u l l e p l å n a s ut a f dessa s a m m a germaners skaror.
Det får alltså icke f ö r v å n a oss, att v i i vår romarinnas b u d o a r finna en m ä n g d » h å r - a r t i k l a r », b l a n d h v i l k a en d e l hvarje d a g a f slafvinnans konsterfarna händer fästes p å her- skarinnans h u f v u d.
Men h v a d är detta?
E t t helt batteri a f b u r k a r o c h flaskor i ett elegant s c h a t u l l?
J a, m i n a damer, k a n h ä n d a s k u l l e m e r än en af eder afundas romarinnan alla de par- fymer o c h s k ö n h e t s m e d e l h o n h a d e till sitt förfogande.
D ä r finns visserligen h v a r k e n » p a t c h o u l i s, » h e l i o t r o p » eller » c r é m e S i m o n », men där finnas tusen andra parfymer, s a l v o r
o c h p u l v e r, som hafva s a m m a v e r k a n.
Där finnas m e d e l att g i f v a h y n en frisk färg, att g ö r a händerna hvita, att borttaga fläckar i h u d e n, att svärta ö g o n b r y n e n o.
s. v. Lika litet saknas smink, tandpulver, hårolja o c h pomada.
O v i d i u s har b l a n d annat o c k s å skrifvit ett s k a l d e s t y c k e o m skönhetsmedel, a f h v i l k e t vi t y v ä r r b l o t t ega k v a r ett fragment.
S k u l l e det m å h ä n d a intressera mina läsarinnor att få d e l a f några b l a n d d e recept han i k l i n g a n d e verser s k ä n k e r sin samtids d a m e r?
S e här ett a f d e m, h v i l k e t visserligen tager sig matt ut i svensk p r o s a gent e m o t origina- lets stolta hexametrar o c h pentametrar.
» L ä r e n, huru I, m e d a n sömnen breder sin d o m n i n g öfver s p ä d a lemmar, m å n k u n n a g ö r a er h y g l ä n s a n d e.
B o r t t a g från det k o r n, s o m skeppats från L i b y e n s n y b y g g e n, a g n a r o c h skal.
S e d a n det skalats, m å det utgöra fulla två s k å l p u n d; l i k a m y c k e t ervum m å sedan fuktas i tio ä g g.
N ä r allt detta blifvit tor- k a d t i fria luften, så låt den tröga åsnan krossa det p å den skrofliga k v a r n e n.
S ö n d e r - stöt sedan d e första horn, s o m falla från den lifliga hjorten, o c h l a g a, att fulla sjättedelen a f ett ass användes härtill.
Sedan nu detta blandats m e d det stoftfina mjölet, sikta sedan allt i en u r h å l k a d l å d a.
L ä g g härtill t v å gånger sex narcisslökar utan bark, som a f i d o g hand stötas i en ren m a r m o r m o r t e l.
E t t sjätte- dels ass g u m m i o c h nio g å n g e r så m y c k e t h o n u n g m å slutligen k o m m a härtill.
D e n flicka, som smort sitt anlete med d e n n a salfva, hon skall öfverträfia sin egen spegel i b l i x t - rande glans.
» D e t är väl intet tvifvel underkastadt, att m e r än en romarinna följde den v ä n l i g a skal- dens anvisning, o c h m å vi h o p p a s, att h o n o c k s å fick erfara u p p f y l l e l s e n a f hans l ö f t e!
I ett annat recept förordar han en s a l v a a f t o r k a d e b ö n o r, blyhvitt, s o d a, ett slags sjö- s k u m, h o n u n g, rökelse, m y r r h a o c h torkade törnrosblad.
M å h ä n d a äro ingredienserna i nutidens alla s a l v o r o c h s k ö n h e t s m e d e l i c k e så särdeles a n n o r l u n d a beskaffade, m e n den stora skillnaden förefinnes d o c k, att romarinnan själf skaffade materialet o c h s k i c k a d e en slaf till k v a r n e n att mala o c h b l a n d a det, m e d a n nutidens d a m e r k ö p a sina toaletthemligheter i p a r f y m b o d e n — o c h i c k e ha en a n i n g o m deras beståndsdelar.
M e n så e g a ej heller det nittonde århun- dradets d a m e r en s k a l d, s o m i sirliga verser inviger d e m i skönhetens m y s t e r i e r.
M e n under vårt indiskreta prat o m hår- frisyr o c h skönhetsmedel, har slafvinnan f u l l - b o r d a t sitt v ä r f: stolan har redan i f y l l i g a v e c k slutit sig k r i n g r o m a r i n n a n s gestalt, det fina t y g e t frasar m o t g o l f v e t s m o s a i k i n l ä g g - ning, den g u l d b r o d e r a d e g ö r d e l n blixtrar, o c h den stolta d a m e n träder ö f v e r m a r m o r t r ö s k e l n ur b u d o a r e n ut i atriet g e n o m dörren, som slafvinnan-kammarjungfrun v ö r d n a d s f u l l t ö p p - nar.
O c h m e d a n romarinnan åter börjar sin fjärilsflykt m e l l a n bordets o c h galanteriets nöjen, stå vi där ä n n u k v a r ett ö g o n b l i c k, b l ä n d a d e a f all d e n n a l y x o c h u n d r a n d e, o m det är en antik bild vi s k å d a t eller o m det i c k e är en n u t i d s d a m, k l ä d d i antikens v e c k - rika dräkt.
M e n det är så: formerna v e x l a, tiderna förändras — människonaturen är d o c k evigt densamma.
Olivia Nordqvist.
H e l t n y l i g e n m e d d e l a d e d e d a g l i g a tidnin- g a r n a i k o r t notisform, h u r u s o m en a f huf- vudstadens mest a l l b e k a n t a o c h anlitade » in- stitutioner » r ä k n a d e en b e m ä r k e l s e d a g, d å nämligen » A l l m ä n n a tidningskontoret » vid G u s t a f A d o l f s torg förlidne K a r l s d a g fyllde sitt 2 0: d e arbetsår.
F ö r den g a m l e stock- h o l m a r e n är » t i d n i n g s k o n t o r e t » o c h dess ener- g i s k a innehafvarinna, fröken O l i v i a N o r d q v i s t, fullt ut såväl k ä n d a s o m hans » t o r g », hans v a k t p a r a d, hela hans stad.
T y det är hem- ligheten m e d d e n n a affärs f r a m g å n g o c h p o - pularitet, att den förstått g ö r a sig till en i n - tegrerande del a f h v a d m a n skulle vilja k a l l a det specifikt stockholmska.
V å r a talrika l ä - sarinnor i landsorten k ä n n a d o c k k a n s k e ej så n o g a till den verksamhet, s o m represente- ras a f O l i v i a N o r d q v i s t s namn, men för a l l a tro vi det vara kärt att i d a g i d e s v e n s k a damernas b l a d m ö t a d r a g e n a f en kvinna, som g e n o m ett energiskt, intelligent o c h fram- g å n g s r i k t arbete skapat sig s j ä l f en solid ställning, åt h u f v u d s t a d e n ett nu snart sagdt omistligt centralkontor för tidnings- o c h tid- skriftförsäljning ', biljetthandel o c h k o r r e s p o n - dens.
I d a g r ä k n a r S t o c k h o l m sina tidningskon- tor i tjogtal, m e n d å f ö r 2 0 år sedan arki- tekten F.
E k b e r g k o m p å den tanken att a n l ä g g a det A l l m ä n n a tidningskontoret, v a r detta det första i sitt s l a g.
D e u p p s k a k a n d e världshändelserna under det p å g å e n d e fransk- t y s k a kriget, h v i l k a m e d så brinnande i n - tresse här h e m m a följdes, g j o r d e den a l l m ä n n a efterfrågan efter tidningar o c h de nyheter, d e k u n d e bringa, större än n å g o n s i n förr.
D e t t a g a f u p p s l a g e t till S t o c k h o l m s första tidnings- kontor, ä n n u i d a g det första, äfven m e d h ä n s y n till affärens omfattning o c h m å n g - sidighet.
G r u n d l ä g g a r e n h a d e l y c k a n att i den d å ä n n u k n a p p t tjuguåriga u n g a flicka, s o m val- des till föreståndarinna, finna en person, hvil- ken g e n o m sin o v a n l i g a arbetsduglighet o c h o c h sitt b e h a g l i g a väsen v a r s o m k l i p p t o c h skuren för en d y l i k post.
Olivia Nordqvist k o m redan v i d femton års ålder till S t o c k - h o l m för att under b r o d e r n s, den k ä n d e m u - sikern, numera operadirektören C o n r a d N o r d - qvists l e d n i n g studera m u s i k.
D e s s a studier a f b r ö t o s d o c k, d å brodern snart n o g utnämn- des till m u s i k d i r e k t ö r i K a r l s k r o n a o c h dit afflyttade.
D e n u n g a flickan v i l l e emellertid ej återvända att l i g g a det torftiga fäderne- h e m m e t i F a l u n till l a s t; h o n h a d e hjärta o c h beslutsamhet n o g att p å egen hand ta u p p lifvets dust o c h g r e p m e d begärlighet det tillfälle, s o m erbjöd sig v i d den till en b ö r - j a n helt ringa tidningsaffären.
I hennes h a n d har d e n s a m m a p å dessa g å n g n a tjugu år alltjämt u t v e c k l a t sig ä n d a till den b e t y d e l s e, den i d a g eger.
U t o m den m ä n g d s v e n s k a o c h u t l ä n d s k a tidningar, s o m l ö s n u m m e r v i s o c h i prenume- ration g e n o m k o n t o r e t spridas, tjänstgör det o c k, s o m bekant, s o m biljettförsäljare för flere a f hufvudstadens teatrar, v a r det första s o m f ö r allmänheten t i l l h a n d a h ö l l skrif- o c h l ä s r u m s a m t telefon, är en m y c k e t anlitad inlemnings- b y r å för annonssvar o c h a l l s k ö n s k o r r e s p o n - dens — k o r t o c h g o d t en sorts det flanerande S t o c k h o l m s nyhets- o c h afiarsbörs, s o m det n u m e r a ej s k u l l e k u n n a t ä n k a sig att und- vara.
F r ö k e n N o r d q v i s t, s o m 1 8 8 0 äfven s o m egarinna ö f v e r t o g affären, har vetat att g e n o m det u t m ä r k t a sätt, p å h v i l k e t h o n skött så- v ä l d e n s a m m a s o m sin k u n d k r e t s, alltjämt låta den förra tidsenligt u t v e c k l a sig o c h den senare beständigt ö k a s, p å s a m m a g å n g d e äldsta kunder bibehållits, så att ä n n u i d a g framför den l å n g a disken presentera sig väl- k ä n d a anleten, s o m snart sagdt ej en d a g saknats p å de tjugu år, A l l m ä n n a tidnings- kontoret nu r ä k n a r s o m sina.
I en sådan trohet från kundkretsens sida l i g g a det största erkännande o c h u p p m u n t r a n för fröken N o r d - qvists v e r k s a m h e t; här är den o c k s å o v a n l i g t välförtjänt, den intelligenta o c h arbetsamma duglighetens l ö n.
H e d e r åt alla k v i n n o r, s o m till ett g o d t f ö r e d ö m e g å i spetsen att b r y t a n y a förvärfsvägar för sitt k ö n!
En praktisk skridskodräkt.
Prisbel.
svar å prisfrågan X L I I I af » Försölea duger ».
&lt;jS&gt;fkulle ej våra sportälskariunor vänligt vilja taga ig&gt; i öfvervägande, huruvida icke nedanstående be- skrifning på skridskodräkt kan anses vara praktisk, varm och ledig.
Dräkten består af kjol, kofta och benkläder, allt af samma tyg.
Det mjuka kläde, som nu användes till promenad- dräkten, lämpar sig bäst med besättning af skinn eller plysch i lika eller mörkare färg.
V i tänka oss färgen brun, blågrå eller svart, och börja så med kjolen.
Denna göres helt- kort, så att den lemnar foten fullkomligt fri.
Vidden 2J ä 2 | meter.
Den sned- das på vanligt sätt och fodras helst med flanell, i någon melerad färg; bjärta färger äro olämpliga.
För att rynkor och veck ej skola falla sig klumpiga vid infällningen i linningen, utklippas vid dessa små kilar ur fodret, som sedan nätt hopsys; foderkjolen kommer då att sitta nästan slät omkring medjan.
Nedomkring garneras kjolen med en decimeters bred skinn- eller plyschbård.
Skulle en sådan kjol under nu rådande modeför- hållanden, möjligen anses för kort, för promenaden ned till isen, så kan en rad stålringar fastsys rundt- orn vid pass 1 | decimeter från linningen; ett band trades genom ringarne och utdrages på kjolen genom tvänne languetterade hål, anbragta i ett sidoveck.
Bandets ändar hopsys, hvarigenom det blir lättare att finna och afknyta det.
Härigenom kan kjolen dragas upp några tum.
Kort måste den vara för att ej vara hinderlig vid åkningen.
Koftan, ej allt för kort, är tillsittande i ryggen; framstyckena kunna vara halfvida, om så önskas, dock alltid så mycket svängda, att de gifva figuren ett smidigt utseende.
Vackrast är kanske dock att bära koftan helt tillsittaude, men i hvarje fall bör den vara så rymlig, att ett klädningslif kan bäras under den.
Koftan knäppes ända upp till halsen, förses med krage af samma sort som kjolgarnerin- gen, hvaraf äfven sättes en kant nedomkring samt kring ärmarne, som bör sluta väl till handlederna.
Förses vidare med en mindre bröstficka för näsduk
SL och skridskonyckel.
Jag antager nämligen att fjäder- skridskor användas.
Byxorna af tillsluten modell, under hvilka vanliga benkläder böra bäras, fodras äfven de med flanell; man undviker då de tunga och hindrande underkjo- larne.
Skulle dock någon anse sig ej kunna und- vara ett dylikt plagg, så tag åtminstone blott en och en helt kort sådan samt fodra klädningskjolen med ett lättare tyg.
De tjocka benkläderna äro oundgängligt nödvändiga vid skridskoåkning, de hålla underlifvet varmt, hvilket kjolarne aldrig göra.
Ben- kläderna böra vara så långa, att de räcka ned på halfva smalbenen, där de knäppas med 3 st. knap- par och omslutas af skaften på stöfletterna, som böra vara att snöra.
B-esårskodon äro alldeles olämpliga, de sitta ej nog stadigt.
En mössa af skinn eller af garneringstyget samt fodrade handskar fullständiga dräkten.
Muffen lem- nas hemma, den är blott till hinder och ger ofta anledning till osköna rörelser.
Skall den nödvändigt vara med, så bäres den hängande på ett band kring halsen.
En väska till skridskorna, äfven den af samma tyg som det öfriga och fodrad med vaxduk (den sort som användes till badmössor är mycket lämp- lig), är synnerligen praktisk.
Den bäres lätt, hän- gande i ett band, på armen och bör ej vara större än att skridskorna nätt och jämnt få rum; den kan då hoprullad gömmas i klädningsflckan under åk- ningen.
Till sist ett par vänliga råd från en f. d. skridsko- åkerska.
Njut ej af skridsporten till öfvermått; unga klena personer kunna lätt taga skada häraf.
I stäl- let för det gagn, den måttligt njuten skänker de unga, kan den i öfvermått grundlägga årslång svag- het.
Äfven från dessa hvilostunder på de iskalla sofforna vid våra skridskobanor, där de unga glöm- ma sig kvar i glädtigt samspråk, vill jag bestämdt afråda.
Man märker ej, huru kylan smyger genom lemmarne, förr än det är försent och man, mer eller mindre förkyld, nödgas hålla sig inne i flere dagar.
Kanske då isen är som bäst, för att nu ej tala om det besvär och bekymmer, man alltid gör sin om- gifning vid den minsta opasslighet.
Lifselexir?!
» IjjJakterier » i » baciller », » mikrober », » trikiner », (J r ' » ättiksålar ».
För en tio år sedan voro alla rle^sa odjur, » som makt hafva i vädret », till största delen för mig okända.
Det var visst värdt att ge sig in uti en ojämn strid mot de osynliga, då man hade att uppbjuda hela sin stridsduglighet emot mögel på väfvar och ost, att freda sylter och safter från jäsning, att hålla råttor och möss från källare och visthus samt flugor, mal och andra möjligen hotande insekter från rum, möbler och sängkläder.
Jag tillstår, att en sådan inom ett gammalt bo- ställe utkämpad strid håller en husmoder varm i kläderna, ja så, att hon till sist får lust att helt fegt kapitulera.
Så gick det mig!
Med bibehållen krigsära lik- visst uppgaf jag min ställning som hushållsbefälhaf- vare på landet och hamnade helt fredligt i en liten varm, ombonad våning, med en jungfru, vattenled- ning, gas — och, mina vänner — vedgubbe och gas- kök i Stockholm.
Jag kände mig, som jag tänker mig en anka, som jämt fick dyka ner till dammens botten och knapra i sig födan, skall känna sig, när hon plötsligt finner sin plats vara på fina jämna sand- planen, med mat och vatten, hvart hon vänder sig.
Det var så öfvermåttan bekvämt, och jag begynnte att med förundrade ögon betrakta världen om- kring mig — allra mest bestört öfver mig själf, en person som jag förut bra lite haft reda på.
— Då jag nu, noggrant följande tidningarnas vetenskapsfylIda spalter, därvid mest intresserade mig för helsoläran eller hygienen, som låter bättre, fann jag, det jag, med afseende på min egen person, stod på branten till undergång.
Jag hade på landet med mycket nit skött om sju- ka, då vi hade långt till läkare.
Men att sköta om helsan?
Bevare mig väl, därtill var jag idealiskt okunnig.
Huru löjligt; nästan planmessigt hade jag j u släppt in uti min blodmassa milliarder generationer bak- terier, som, jag riktigt såg det nu efteråt, från alla upptänkliga bakhåll störtat på mig.
Exempel- vis vid mina storstädningar på vinden, när mögel- svamp i taket sedan regntiden, gamla dammiga klä- der, mattrasor och murknande bråte protesterade mot kvasten och retsamt dansade omkring mig — som i min menlöshet tog alltsamman så obegripligt skämtsamt och med öppen strupe, vanvettigt sjun- gande, riktigt inbjöd baciller och mikrober till lifs- tidslogis i mitt inre —!
Och sen, mitt ömma sätt att se odjuren till godo —!
Föda dem och låta dem for- mera bekantskap med okända släktingar i spenvarm, icke » kontrollerad », måhända tuberkulos mjölk; — låta dem förnöja sig vid åsynen af de hemska ba- taljer, som levererades i det nattståndna vatten, jag, utan vidare, när jag var törstig, stjälpte i mig!
Och så sätta blodmassan och hjärnsubstansen i det vidri- gaste trångmål genom att undanhålla dem den ound- gängliga undsättning, de, för att ej duka under, kräf- de, af » friskt, ungt, kraftigt o x k ö t t — ».
Sådant kött, som våra präktiga unga dragare behöllo för sig, där de gingo och drogo fåror i jorden —.
» Kött! » Det eländigaste, » omogna » af, i bästa fall, åtta dygn gamla kalfvar —!
Annars på somrarna, nästan dagligen, köt- tet af svin, — halfrökt — aldrig » undersökt » — kanske fyldt af trikiner — hvaråt jag misstänker att mina hemmastadda kära bakterier skulle känt sig mindre väl till mods, — då enligt min diognostik trikiner uppträda mera kraftigt och följdriktigt i sitt förstö- relsearbete af hela den af dem angripna organismen, inclusive baciller och bakterier.
Att min mångsidiga, välsignadt innehållsrika or- ganism äfven underhöll åtskilliga meter benickemask, tviflade jag heller icke på, då jag ju oförskräckt på landet njutit af rå lax och dessutom min rödlätta hy och ej öfver sig smärta figur tydde på symptom i denna riktning.
Och sannerligen när jag nu om morgnarna låg och grubblade i min säng — hvad hade jag uppe att göra!
— och tänkte på, att jag skulle börja dagen med att släpa med mig hela det der snyltaktiga följet, så nästan drog jag mig för att stiga upp —!
Mitt enda studium blef att hindra något vidare närmande med thy åtföljande milliardökning af racerna i mitt inre, af storstadsbakterierna.
Den enda jungfrun fick föra ett ganska rörligt lif — öppna fönster och vädra — öppna spjäll och lufter — stänga fönster, när gran- nens jungfrur piskade loss familjens baciller, hvilka husvilla och ursinniga tänkte kila upp till oss!
Ä h - nej, inte den gången!
Och hon fick bära mina gat- bakterier, som sutto fast vid kjolkanter och skodon, ut på gärden och borsta!
Och jag satt inne och &gt;andades genom näsan ».
Jag inbjöd dem minsann inte med sång nu mera!
Jag var så beklämd öfver allt elände, jag för deras skull af tidningarne såg fått insteg i hemmen, att jag var färdig att förban- na min födelsestund.
Vänner och bekanta grannar, helst i kyrkor och spårvagnar, voro för mig ej län- gre medmänniskor, utan bacillbärdar, från hvars ut- strömmande atmosfer jag skyddade mig medels nog- grant » hållande af munnen », hvilket kostade mig en ej ringa möda, samt ett aldrig uraktlåtet desinficie- rande af min person.
Men oaktadt allt mitt aktgifvande, det mest mi- nutiöst reglerade lefnadssätt, detta med afseende på både diet, sömn, måttligt arbete, » afpassade nöjen », tynade jag af.
Jag vägde mindre för hvarje vecka!
Och detta ängslade mig till den grad, att de » afpas- sade » nöjena ej längre förmådde förströ mig.
Själfva sömnen, min trofasta vän sedan barndomen, svek mig för första gången mitt lif.