Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Förordningen den 13 Julii 1818, örn inteckning i fast egendom; N:o 84, öfver Herr lundmans motion, om rättighet för fordringsegare att hos Konungens Befallningshafvande erhålla så kalladt Promotorial i Lagsökningsrnål; samt fr firl Hedervärda Bonde-Ståndet: jNJo 6q, öfver Herr Prosten Hvassers motion, att oäkta barn må berättigas taga arf efter sina möt drar; och N:o 79, öfver Riksdagsfullmägtigen Anders Danielssons motion, om ändring af rättegångs, eller fatalis timman v*d Häradsrätt; Lag-Utskottets Utlåtande N.o 104.
35 mea sorn desse Betankanden blifvit af Tre Biks-Stånd bifallne, nemligen: N:o 50, af Preste-Ståndet, d. 28 April; af Borgare Ständet d, 29 April; af Bonde-*Ståndet d. 24 April ; N:o 71, af Preste-Ståndet \ af Borgare-Ståndet* d. 17 Julli; af Bonde-Ståndet 5 Nio 53, af Biddersk, o.
Adeln d. 7 Maji; af Preste-Ståndet d. 28 April; af Bonde-Ståndet d. 24 April; N:o 55, af Biddersk. o. Adeln d. 8 Maji; af Preste-Ståndet d. 14 Maji; af Bonde-Ståndet d. 11 Maji; N:o 84» af Biddersk. 0. Adeln d. 14 Aug.
Nio 59, af Biddersk. o. Adeln af Borgare-Ståndet af Bonde-Ståndet den 4 Junii; af Preste-Standet af Bonde-Ståndet | d. 10 Aug.
N:o 69, af Biddersk.o. Adeln d. 2 2 Junii; af Preste.Ståndet d. 16 Junii; af Borgare Ståndet d. 19 Junii; 36 L ag~TJtskotiets Utlåtande Nto 104; N:o 79» af Riddersk. o "Adeln d, 1 2 Aug.5 så, enar Tre Stånds mening, i dylika frågor, jemlikt 87 §. i Regeringsformen och 3:dje punkten af 49 §. i Riksdags-Grdningen, utgör Rikets Ständers beslut, samt återförvisning från endast ett Riks-Stånd i dessa mål ej betager samma beslut deras kraft och verkan till expedition, anser Utskottet, vid det. ta förhållande, något utlåtande öfver berörde anmärkningar icke erfordras; hvilket Utskottet härmedelst får hos de Riksstånd, som återremisserne meddelat, vördsamt anmäla. af Preste Ståndet af Borgare Ståndet Stockholm den 24 September 1829, '■Lag' Utskottets Utlåtande N:ö 105. 37 N:o io5.
Ankom till Exped.-TJtsk. den 30 September 1829.
Utlåtande, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottets Betänkande N:o 5, öfver Riksdagsfullmägtigen från Östergöthlands Län Botvid Jonssons förslag till ändring af i §. i 26 Cap. ByggningaBalken.
Hos Högvördige Preste-Ständet och Väl* loft.
Borgare-Ståndet, som återremitterat ofvanberörde Betänkande, hvilket deremot Högloft.
Ridderskapet och Adeln samt Hedervärda Bonde-Ståndet gillat, hafva följande anmärkningar och yrkanden i ämnet blifvit framställde: af Herr Prosten Widén, med hvilken flere af Högvördige Preste-Ståndets Ledamöter sig förenat: att, då all förbättring i samhället bör vara successiv, emedan öfvergarn gen eljest blir för svår och brytningen för stor, den af Utskottet yttrade grundsatsen, att stadganden, som hvila på samma princip, icke böra partielt, utan pä en gång, förändras, icke vore gihigj att om det än vöre 38 Lag-Utskottets Utlåtande Nio 105. sar.nt, att de prestationer, sorn vid kyrkobyggnad utgå efter hemmantal, äro större och mera betungande, än den efter matlag utgående dagsverksskyldigheten, så följde dock deraf icke, att egare af ett mindre hemman bör utgöra lika arbetsskyldighet, som egare af ett större; att beräkningen af dagsverken efter matlag vore isynnerhet orättvis i de socknar, der vissa godsegare bruka underlydande hemman och torp med tjenstehjon och statfolk; att, då kyrkan är församlingens gemensamma egendom, kyrkobyggnadsskyldigheten bör utgöras i enlighet med Lagens föreskrift, ut t ata de, sorn i Socknen bo, skola K\rko bygga; samt att, i händelse den väckta motionen ej kunde till alla delar bifallas, den förklaring dock borde gifvas åt ifrågavarande lagrum, att med ordet matlag äfven skall förstås gifta tjenstedrängar med stat; af Herr Contracts-Prosten tystberg: att en dylik förklaring borde sträcka sig icke endast till statdrängar å hemman under så kalladt eget bruk; af Herr Prosten Forslind.- att, ehvad dagsverken till kyrkobyggnad uttagas antingen endast efter hemmantal eiler endast efter matlag, i bägge fallen uppstår en viss obillighet, hvilken lämpligast blefve afhul - Lag-Utskoltets Utlåtande N:o 1,05, 39 pen, om dagsverken uttoges af hela socknen, i vexlande ordning, det ena hvarfvet efter hemmantal och det andra efter matlag; af Herr Prosten Elfström: att, som ej sällan flere statdrängar finnas på en och samma egendom; så vore det obilligt, att hvar och en af dem skulle utgöra ett serskildt dagsverke, utan borde de tillsammans för ett dagsverke ansvara; samt af Herr Falkman, i hvars yttrande Herr Leffler instämt: att om dagsverkens utgörande vid kyrkobyggnad efter matlag skulle fortfara; så blefve följden, att innehafvare af torp och mindre hemman kunde komma att i detta afseende blifva drygare betungade,
än egare af större lägenheter.
Utskottet, som i sitt Betänkande med» gifvit, att matlagsberäkningen icke i allmänhet är en tjenlig grund för allmänna besvärs och utskylders fördelning, men tillika sökt visa, att nämnde grund i förevarande fråga ej saknar billighet, har ej funnit sig af då anförde anmärkningarne föranledt, att frångå sitt förut afgifna yttrande, hvilket förnämligast utgår från den åsigt, att, så länge Bågen godkänner och bibehåller matlagsberäkningen i flere andre lika beskaffade fall, serskild förändring at Lagens stadgande i denna del 40 Lag-Utskottets Betänkande N:o 106. ej är lämplig.
Och som motionen, enligt hvad liär ofvan är tillkännagifvet, redan blifvit hos tvänne Riks-Stånd, med bifall till Utskottets tillstyrkande, afslagen, i följd hvaraf frågan, jemlikt 87 §• i Regeringsformen, förfallit; så lärer omständligare svar på antnärkningarne icke anses af nöden.
Stockholm den 84 September lfcag.
Ankom till Éxped.-Utsk. den I October 1S29.
Betänkande öfver Riksdagsfullmägtigen Herr P. Winbladh s motion, om bestämmande af viss tid) inom hvilken dom i utförd sak skall fällas och ut* 1 gifvas.
H os Vällofl. Borgare
Ståndet har Riksdags; fullmägtigen Herr B. lA/inbladh, i Memorial, som Lag-TJtskottets Betänkande N'o 106. 41' som till Lag-Utskottet blifvit hänvisadt, anfört, att om än, å ena sidan, ofta utan skäl klagas öfver långsamhet i Lagskipningen, så måste likväl, å den andra, medgifvas, att sådan klagan stundom icke saknar grund, samt att således en Lag, som bestämde inom hvilken tid, sedan mål blifvit vid Domstol utagerade, dom deri utgifvas bör, vore gagnelig både för de rättsökande, som då kunde vid hvarje Domstol beräkna rättegångens slut, som för Domstolarne, hvilka derigenom skulle fredas från klagomål af parter, som fordra större skyndsamhet vid sakernes afgörande, än med fog kan begäras; hvarföre Herr Winbladh föreslagit stiftande af en Lag, sotn vid lämpligt äfventyr förpligtar Rikets
Domstolar att, inom tre månader ifrån den dag, då ett mål blifvit ulageradt och på slutlig pröfning beroende, meddela dom.
Denna motion har Utskottet tagit i öfvervägande.
Och ehuru stadgande af viss tid, utöfver (hvilken ej finge dröjas med utgifvande af . dom i sak, sorn blifvit till slut förd, tvifvelsutan någon gång skulle tjena att förekomma onödigt och obehörigt dröjsmål med slutliga handläggningen af rätte Bih, till Riks-St.
Prot, 1828 6ch 1829 < 7 Samt.
I A/d, 3* nite H'.t. hära B'-del. 42 Lag-Utskottets Betänkande N-o loG, gångsärenden, de der hunnits så utredas, att hinder för deras afgörande ,från parternes sida ej möter; så lärer man dock vid äinnets närmare skärskådande ej kunna undgå att fin* na, del någon tillförlitlig grund för ett sådant stadgande svårligen torde kunna uppgifvas.
Innan man nemligen kan bedöma, inom hvad tid utfärdandet af en viss
Domstols beslut i ett visst utageradt mål skäligen bör kunna medhinnas, måste man förut känna ej blott detta måls vidlyftighet och beskaffenhet, utan ock antalet af öfrige hos Domstolen anhängige mål, som vid samma tid kommit i enahanda skick, samt dessas vidlyftighet och beskaffenhet, äfvensom antalet och beskaffenheten af andre mål, hvilka under gamma tid dels fordra
Domstolens förberedande åtgärder» dels ock kunna vara af den angelägenhet och vigt, att de måste företrädesvis handläggas och afgöras; hvarförutan uppmärksamhet måste fästas på Domstolens organisation och arbetsordning, med mera sådant.
Då det nu ligger i sakens natur, att alka dessa förhållanden äro olika å olika tider och vid olika Domstolar, synes det klart, att någon viss tidsbestämmelse i det afseende, som här är i fråga, ej lämpligen kan, såsom allmän regel, antagas.
Det är ock uppenbart, att fastställande af en rymligare pröfnings- och expeditionstid, än behof, vet i allmänhet fordrade, skulle, långt ifrån Lag-Ulskottets Betänkande N:o 106.
43 alt bereda skyndsamhet, gifva tillfälle och anledning till onödig tidsutdrägt, och således ofta motverka sitt ändamål, hvaremot en inskränktare tidsbestämmelse ej sällan skulle alstra omogna och förhastade beslut samt befordra skyndsamhet på säkerhetens bekostnad.
I betraktande häraf, och då hvarje part, som anser sig vara, genom Domarens förvållande, i sin rätt oskäligt uppehållen, har den utväg öppen, att hos de myndigheter; åt hvilka uppsigten och vården öfver Iiagskipningens jemna och säkra gång å'r anförtrodd, anmäla klagomål och äska det bistånd, som hittills icke med skäl lärer kunna sägas hafva blifvit förgäfves anlitadt, finner Utskottet, för sin del, hvarken det af Motionairen föreslagna eller något annat likartad t stadgande vara af nöden, och får derföre hemställa, om icke motionen må utan afseende lemnäs.
Stockholm den 34 September 1829. 4 4 Lag-Utskottets Memorial.
Ankom till Exped.-Utsk. den x October 1829'
I den första af de vid jLag-Utskottets Betänkande N:o g 3 fogade Tabeller har, uti fjerde columnen, den roiss-skrifning skett, att å sjette raden står 12 i stället för S, å elfte raden 12 i stället för 16, å sextonde raden 16 i stället för 20, och å tjugondeförsta raden 20 i stället för 24; hvilket Utskottet får till rättelse vördsamt anmäla.
Stockholm den 30 September 1829* T ry elif el: I Betänkandet Nto 95 pag.
24» 15‘.de raden uppifrån, står: doman läs: dammar. stockholm, tryckt i Marouardska Boktryckeriet, 1829* JöagUtskottets Beiänknndt N'.o 107.'
1 N;o 107.
Anlcom till Exped.
Utskottet den] 8 October.
IS19.
Betänkande öfver Riksdagsfullmägtigen Herr P. Peterssons Motion om ändring af g: te §. i 24 Cap. Rättegångs-Balken, i hvad den angar anslag till Dams lifgifvande i Underrätt.
Dä erfarenheten sitall visat, att längre uppehåll med rättegångs-sakers afgörande , än behofvet fordrat, ofta blifvit ffirorsakadt deraf, att Underdomare, serdeles i Städerne, begagnat det i 5 af 24 Cap. Rättegångs-BalJcen medgifna rättegångssätt , att efter anslag utgifva Utslag, har, hos Vällofl. Borgare-Stån-j det, Riksdagsfullmägtigen Herr P, Petersson föreslagit den ändring i berörde Lagrum,' att Tinder domstolar ne rnd förpligtas att, vid det tillfälle, dd ett handlagdi ärende ofverlemnas till Rättens profning, eller dd skrif tvexlingen är slutad, bestämma dag för hufvudsakliga Utslagets afkunnande, hvarigenom parter äfven kunde undvika den lägenhet, att antingen nödgas dagligen besöka Rättens förmak, för att iakttaga anslaget, Bilt, till Rikt-St.
Prot. 1S2S och IS29> 7 Sami, I ^fi, I. imte lid. märet B:det. a '.LagUtslottets Betänkande N‘.o 107. eller ock äfventyra, att Utslaget, i deras fran.' varö afsagdt, vinner laga kraft, innan de om dess lifgifvande erhållit kunskap.
Denna till Lag-Utskottets behandling bänskjutna fråga är af Utskottet öfvervägad.
Och som grunden till Lagens stadgande, att, i Kämnersrätt, Rådstufvurätt, Lagmansrätt och Hofrätt, parterne böra vid middagstimma dagen förut stämmas, genom anslag å Rättens dörr, att dom afhöra, ("Kämnersrätt samt Rådstufvurätt i de städer, der Kämnersrätt ej är, dock obetaget att utan anslag
Dom eller Utslag i ringare mål muntligen eller skriftligen kungöra,.) utan tvifvel är hemtad från omöjligheten för Domstolarne, att, i anseende till mängden af de serskilda ärenden, sorn på deras pröfning ankomma, kunna, med hänsigt till hvarje saks mer eller mindre vidlyf-’ tiga eller invecklade beskaffenhet samt andra dervid mötande omständigheter, så noga beräkna den för sakernas sorgfälliga och samvetsgranna granskning och pröfning erforderliga tid, att dagen för Utslags afsägande alltid kan på förhand bestämmas ; så enär giltigheten af denna grund ej lärer kunna jäfvas, hvaremot antagande af Motionairens förslag skulle leda till den följd, att Domstolarne antingen klefve föranlåtne att bestämma en rymligare tid, än eljest kunde beköfvas, eller ock, derest tiden blifvit för I,agUtskottets Betänkande N.n 107. 3 knappt tilltagen, nödgas använda större skyndsamhet, ä'n sakernas vederbörliga behandling medgäfve, får Utskottet, tned åberopande för öfrigt af de skäl, sorn finnas anförde i Utskottets Betänkande, N:<» 106; angående Herr JBinbladhs motion om bestäm, mande af viss tid, inom hvilken
Dom i utförd sak skall fällas och utgifvas, vördsamt t ill st y 1 ka, att ifrågavarande förslag rnå utan afseende lemnäs.
Stockholm den 5o September 18,9.
Ankom till Exped, Utskottet elen to Octob, rS2<).
Betänkande öfver Riksdags fullmägtigen Herr A. P. Ståhles Motion, att, med ändring af 8:de §. i 27 Cap RättegångsBalken och serskilda dit hörande Författningar, ÖJverrätter må åläggas att i alla mål, 4 LagVlskottéts Betänkande N:6 108. sorn till deras handläggning höra, låta Svarande parters förklaringar, genom Konungens Bejallningshafvandes försorg, infordra.
Då den, I 8:de §. af 27 Cap. Rättegångs-j Balken och serskilda författningar gifna föreskrift , att klagande parter i Öfverrätterne skola, sedan de, sjelfve eller genom Ombad, inom förelagd tid, dit inlemnat sina besvär, vid talans förlust, besvärshandlingarne skyndsamligen åter uttaga, dem vederparten tillställa och bevis derom till Rätten, inom viss tid, ingifva, skall medföra obeskrifltga svårigheter och största äfventyr för klagandes rätt att få sin talan pröfvad, har Riksdagsfullmägtigen Herr A, P, Ståhle hos Väl^ lofl. Borgare-Ståndet föreslagit, att ofvanberörde föreskrift måtte till all kraft och verkan upphäfvas, samt öf v er rätt erne förstånd digas, att i alla mål, som till deras handläggning hora, låta, pä lika sätt, som hos Kongl. Majit med underdåniga besvär förfar es, genom Konungens Befallningshaf vant de, infordra svarande parters förklaringar, j£ag*Utskottet, till hvars pröfning och yttrande detta förslag blifvit hänvisadt, har detsamma förehaft; och som nu gällande stad - LagUiskottels Betänkande N.o 108’ 5 ganden om skyldighet för part, sorn i öf*j verrätt klagar, att sina dit ingifae besvär, örn de till vederpartens förklaring utställas ,' åter uttaga och vederparten tillställa mot bevis, som inom viss tid till Rätten inlemnas skall, stödja sig på den enkla grundsats, att det är den rättsökandes men icke Domarens åliggande att iakttaga och bevaka hvad till sakens utförande hörer ; så och enar öfverllyttandet af ifrågavarande åtgärd från parten (ill
Domstolen skulle komma att bereda en icke ringa tillökning i Öfverrätternes och Konungens Befallningshafvandes i öfrigt nog trägna och mångartade förrättningar, utan att tillskynda den rättsökande någon motsvaran. de fördel, kan Utskottet för sin del icke till-’ styrka bifall till förslaget, utan hemställer, om icke Herr Ståhles omförmälde motion må utan afseende lemnäs.
Stockholm den 3o September i8s9- N:o 109.
Ankom till Exp. Utskottet den 10 öctob.' 1829; Betänkande öfver Herr Arvid Risings Motion, om tipp imf - 6 LagUtskottrts Betänkande N:o 108. vande af Kongl. Brefvet den 17 October 1778, angående förekommande af barnamord.
'Vid förehafvande af Lag-Utskottets Betänkande, N:o 21, öfver Herr Contracts-Prosten Nibeli,i motion, om stadgande af skyldighet för lägrad qvirina, att uppgifva sin lägersman, tiar hos Högloflige Ridderskapet och Adeln Herr Arvid Ribbing, till modification af nämnde förslag, väckt fråga ”om upphäfvande af Kongl. Brefvet den 17 October 1778, som, bland andra orimligheter, äfven för vissa fall förbjuder Husbönder, Själasörjare, ja sjelfva Föräldrarna att efterf taga en hafvande qvirinus tillstånd!'
Lagstiftaren borde icke blanda sig i husliga förhållanden emellan Föräldrar, Barn o. s. v. Och då berörde Kongl. Bref dessutom stöde i strid med Kongl. Förordningen den u Julii 1760, hvilken ålägger Föräldrar, Husbönder och Själasörjare , att vårda hafvande qvinnor och tillse, att de ej i enslighet framföda sina barn , hemställde Motionairen, om icke förstnämnde stadgande niå afrkaffas v hvarvid Motionairen åberopat de skäl, hanför dessa sina åsigter, under sist— lidne Riksdag, anfört uti en då afgifven reservation vid Lag-Utskottets Betänkande i ämnet.
LagUtskottets Betänkande N:o log. 7 Nyssnämnde reservation finnes innehålla följande, här i korthet upptagna anmärkningar emot de serskilda punkter, hvari den ifrågasatte Författningens föreskrifter äro sammanfattade, nemligen : 1:0 emot Järsta punkten, om förbud för Prest, som verkställer den hemliga kyrkoplikt lägrad qvinna skall undergå, samt för vittnen, som dervid äro tillstädes, äfvensom för Barnmorska, hvilken henne vid förlossningen biträdt, att yppa qvinnans namn och förseelse : att detta stadgande, hvilket betager Församlingen och dess Föreståndare tillfälle att få kunskap om oäkta barns För. äldrar, innebär frö till de största oordningar, enär det dels hindrar upptäckande och bestraffning af könsförbindelser i förbjudna leder, och dels tillintetgör ett barns naturliga rätt att få. lära känna sina Föräldrar ; 2:0 emot andra, tredje och fjerde punkter ne, om förbud att utesluta lägrad qvinna från Församlingens gemenskap och salighetsniedlens nyttjande, eller vid barndop göra skillnad emellan äkta och oäkta barn , eller i lysningar och andra handlingar utmärka qvinnan såsom oärlig: att, då icke allt, som ej är tillätet, behof ver förbjudas, och några sådana åtgärder, som de nu ouiförmälde 8 LagUiskottets Betänkande N:o 109. hvarken varit Prester skåpet serskildt' föreskri/ne ellar kunna egenmyndigt vidtagas, dessa trenne punkter äro Öfverfludiga; 5:o emot femte punkten, om frihet för lägrad qvinna att vid Domstol skriftligen svara för sin förbrytelse, samt om grannlagenhet vid ransakningen, i fall omständigheterna skulle fordra hennes personliga inställande : ali qvinnan kan, genom erkännande «/ sitt brott, undvika1 personlig inställelse ; att brottet dessutom ligger i gerningen, men icke i erkännandet eller angren; alt, hvad angår
Domarens förhållande mot den tilltalade vid Domstolen, man icke bordt förest älla sig, att Domaren i något fall, under sitt embetes utöfning, uppförer sig kitsligt; och ali så beskaffade måls hemlighetsfulla behandling är utan ändamål, då Grundlagen medgifver ett långt vidsträcktare offentLiggöran* de, eller det genom tryck; 4:0 emot sjette och sjunde punklerne; om Föräldrars och Husbondefolks skyldighet att, då häfdad qvinna för dem upptäcker sitt hafvande tillstånd, ej allenast dölja denna hennes belägenhet, utan ock om henne taga vård, samt om rättighet för sådan qvinna, att, då hon vill å okänd ort framföda fostret, få vara ostörd, utan någons åtal eller efterfrågan • att hvad välviljan, i afseende på LagUtskoltets Betänkande N:0 log. g qvinnans vårdande, ej lan åstadkomma, icke befordras genom något Lagbud; samt cät föreskriften om döljande af qvinnans tillstånd slår i strid mot den ännu gällande Förordningen af den 12 Julii 1760, som bjuder, att Husbonde och andre, som icke upptäcka hafvande q vinnas belägenhet, eller icke hindra henne att söka enslighet, skola straffas såsom delaktige i det brott, hon möjligen kan komma alt begå; 5:0 emot åttonde punkten, om medel och utvägar till oäkta barns uppfödande: att erfarenheten visat, att ju mera Barnhus-Inrättningar utvidgas, desto otillräckligare blifva de; och att dessa inrättningar hafva den hedrofliga verkan , att de befrämja osedlighet och minska antalet af lagliga äktenskap; och 6:0 emot nionde punkten , om Presterskapets åliggande att, så ofta förbudet mot barnamord på predikstolarna uppläses, göra alfvarsam föreställning om denna syndens grofhet: att detta förordnande är alldeles kraftlöst, emedan hvarken något uppläsande af nämnde förbud eller några framställningar i anledning deraf frän predikstolar ne ega rum.
Utskottet, sorn tagit denna motion i öfvervägande, har dervid tillika inhemta! hvad io LugUiskottets Betänkande Nit) 109. af Rikets Ständers Lagutskott under 1823 3rs Riksdag blifvit yttrad t, i anledning af di gjordt förslag orri ändring i det Kongl. Bref , hvars upphäfvande nu är yrkadt.
Och hvad först serskildt angår det skäl , på hvilket Molionairen synes förnämligast stödja sin mening om berörde Författnings skadlighet , nemligen att densamma skall innehålla förbud för Själasörjare, Föräldrar oell Husbondefolk att e/~ terfräga en hafvande qvinnas tillstånd , neli således innefattar motsägelse mot stadgandet i Kongl- Förordningen den 12 Julii 1750, om ansvar å Husbönder och Matmödrar, samt anhörige och husfolk, eller andre, som eftersätta sin skyldighet , alt upptäcka hafvande qvinnas tillstånd och hindra henne att i enslighet framföda sitt foster; så får Utskottet tillkännagifva, alt ett sådant förbud, efter Utskottets omdöme, i förstberörde Författning ej finnes.
Annat är nemligen att efterfråga en hafvande qvinnas belägenhet och söka forma henne alt den yppa , samt följa hennes uppförande och foretag med uppmärksamhet, och annat är att göra hennes tillstånd bekant, sedan hon för Föräldrar, Anhörige eller Husbondefolk det sjelf vidgått eller upptäckt.
Endast del senare är i det Kongl. Brefvet förbjudet , och någon stridighet emellan de båda Författningarne eger således icke rum» Beträffande sedan Motionairens yrkande i allmänhet; så, ehuru oftanämnde Kongl. Bref Lag Utskottets Betänkande N;o 109- ii har del gemensamt med ali Lag, att dess ändamål ej kunnat fullkomligen vinnas; sa anser dock Utskottet obestridligt, att denna Författning haft välgörande följder.
Erfarenheten intygar, alt barnamord, i förhållande till folkmängden och ännu mera i förhållande till antalet af oäkta barn, varit färre efter än före samma Författnings utfärdande.
Orsaken till detta rön igenfinnes oemotsägligen dels i möjligheten för den förförda qvinnan, att, genom andra medel, än ett rysligt brott, kunna dölja sin förseelse och undvika den vanära, som förseelsen åtföljer, och dels i lättade utvägar att erhålla försörjning och uppfostran för sitt barn.
Och om det än icke kan nekas, att samma orsak tillika medfört de visserligen eftertänkliga följder , dels att lättsinnigheten blifvit lossad från några af de band, som hejdat könsdriftens tillfredsställande på samhällsordningens och sedlighetens bekostnad, och dels att Staten blifvit bragt på ökade utgifter till underhåll af fattigförsörjningsanstalterne och de serskilda barmhertighets-inrättTiingar, som äro egnade till oäkta barns vård; så äro dock dessa olägenheter vida mindre , än de olyckor, som derigenom blifvit afvärjde.
Utskottet har derföre icke tvekat att instämma i det yttrande, sorn Rikets Ständers Lagutskott vid sistförflutne Riksdag, i dess Betänkande, N:o 154, öfver detta ämne afgaf, och får med åberopande deraf, samt på de 12 Bil. till LagUmkottets Betänkande N\o rog. välgrundade skäl, sorn finnas anförde i 3 §• af Kong!.
Resolutionen pl Presterskapets allmänna Besvär den 20 November 1786 , vördsamt tillstyrka , att, med ogillande af Herr Ribbing$ motion, Kongl. Brefvet den 17 October 1778, må till sin kraft och verkan oförändradt bibehållas.
' 9 Atskillige Ledamöters reservationer bi-* fogas.
Reservationer: 1:0.
Af Herr Contracts-Prosten Nordin: ”Det är med bedröfvelse jag finner, att den ädla Motionairens Herr Häradshöfding Ribbingstorp slag, angående upphäfvandet af Kongl. Brefvet af den 17 October 1 778 om barnamord, blifvit förkastadt af de fleste Ledamöterna inom Lar;- TJtskotteu
Häremot reserverar jag mig med full öfvertygelse, emedan jag tror, att ingen Författning verkat så mycket ondt, som denna.
Denna Författning skulle förekomma barnamord, men den har mer än dubbelt ökat dem; utom det , att den i mer än dubbelt tal J5/7. till LagTJlslottets Jletänlande N:o log. 13 kat den oäkta barn-skaran ooh förderfvat sederne.
Jag har bevisen i mina händer.
Enligt Herr Hofmargkalken m. m.
Leijonmarks till Lagutskottet, på begäran, inlemnade Utdrag utur Svenska Tabellverkets Handlingar, befinnes, att, under de 10 åren, som gingo näst före 1*778, då det beprisad® Kongl- Brefvet utkom, 68 barn directe blifvit mördade; det är circa 7 barn om året, per medium, då bristande uppgifterne från ett eller annat