Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hon sprang af hästen och ropade, dödsblek och med dar- rande röst, » Gud vare lof! » Ända hittils hade hon bevarat sin fattning, men den utståndna skräcken öfverväldigade henne, hon grep efter honom, lät sig lyftas af hä- sten och sjönk tillsammans i hans armar.
Var- samt och ömt som en moder lade han henne ned på sanden, knäböjde bredvid oeh lyfte hennes hufvud upp, medan han fuktade hennes panna.
Strax derpå återvände färgen på hennes kin- der, hon gjorde en rörelse för att resa sig och slog upp ögonen.
De föllo då på honom, som satt böjd öfver henne,, blek och orolig, med blicken stadigt rigtad på henne.
I ett nu sprang hon upp, ögonen blixtrade och med jublande röst ropade hon: » Henrik, nu vet jag, hvad du tänkte på här om dagen! » Och i det samma låg hon vid hans bröst.
I det ögonblick hon märkte hans kärlek, bröt hennes egen fram som en mägtig, ohejd- bar ström, hvilken måste hafva luft, som stor- men far fram oeh ingen vet hvarifrån.
Och glädjen växte i henne, glädjen öfver att med ens hafva funnit kärleken som en dyrbar, oförskyld gåfva, och glädjen öfver att sjelf känna den.
bl- i I r- \ LJ i i i \ J | \ | Annonser mottagas spalt, petitrad (
Han tyst och som i drömmar, utan att rigtigt veta, om han också vågade tro på verkligheten, tro på, att det var hon, hon, som red vid hans sida, så nära, att han skulle kunnat lyfta henne öfver till sig, hon, som lade sin hand i hans, under det hon med rodnande kinder talade om sin kärlek.
De redo in på gården, han hjelpte henne ur sadeln som vanligt, och då han nu tog tyg- larne öfver hufvudet på hästarne och ledde dem till stallet, medan hon stod uppe på stentrappan och smålog efter honom — då kände han verkligheten!
Hon kände blott kärleken och på den endast tänkte hon, då hon ilade genom våningen in till sin far.
Hon var så öfverväldigad af sin lycka, att hon såg alla vägar jemnade för sig, och först då hon höll på, att omtala för fadern det, som skett, började hon känna, att endast detta ej var så lätt.
Allt efter som hon berättade, såg den gamle mera och mera förvånad ut, hans panna rynkades och han betraktade henne nästan strängt.
Hon blef rädd, ' hennes röst darrade oeh till sist låg hon på knä framför fadern, sade intet mera, men väntade med ångest, att han skulle tala.
» I en sak har du burit dig rätt åt, » sade han allvarligt efter en stund, » du har haft för- troende till mig oeh sagt mig allt strax.
— Men gå nu npp på ditt rum, gå till ro, när du vill, ty vi ses ej mer i afton, jag har en hel del att ordna.
Vid tillfälle kunna vi talas ytterligare vid. » Filippa hade från det hon var liten, fått göra som hon sjelf ville, men det var ett sådant allvar i hans röst, att hon måste lyda utan in- vändning.
Då hon var borta, ringde öfversten på en tjenare.
» Kalla på Henrik! » sade han.
Tjenaren gick, men kom efter ett ögonblick till baka med det besked, att Henrik var borta.
Till stalldrängen hade han sagt, att han ämnade sig till närmaste stad, der han hade en nära bekant.
» Är det feghet? » tänkte öfversten först.
» Vågar han ej träda inför mina ögon? » Men den tanken slog han genast bort.
Efter ett ögonblicks eftertanke fann han, att det var af granlagenhet Henrik var försvunnen, att han icke hade kunnat stanna under nuvarande för- hållanden.
» Stackars gosse » sade han för sig sjelf, » det måste vara hårdt nog ».
Och den gamle öfversten gick i flera tim- mar upp oeh ned i rummet och såg än mot golfvet, än mot taket.
Hans tankar gingo icke i jemn dagligdags skridtgång, det kunde man märka af den ifriga oron i alla hans rörelser, i hans hastiga gång, i de korta vändningarne, ja, äfven på det sätt han hvart ögonblick strök sitt korta, grå hår.
Tanke stälde sig mot tanke, för hvar ny som väcktes, reste sig gamla, ofta tänkta tan- kar och kampen var hård.
Men, när han tve- kade ett ögonblick och då fick syn på Filippas bild, som hängde öfver hans skrifbord, så fick han derifrån hjelp och råd: för henne, själen i hans tankar, lifskällan i hans bröst, var det ju han arbetade; kring henne ville han sprida solsken, på hennes stig ville han tvinga lyckan in.
— Hvad var allt annat emot detta!
Och så satte han sig vid bordet och skref: » Min dotter, fröken Filippa Munk, har i afton aflagt för mig en ganska osammanhängande bekännelse, af hvilken emellertid ett tydligt framgår, det, att hon burit sig mindre rätt åt.
Tillika nödgades jag antaga, ett min ridknekt ej iakttagit det uppförande, han i sin ställning borde.
Härtill har jag för öfrigt ej mycket att e n d a s t m o t k o n t a n t liqvid i f ö r s k o t t a f 2 5 ö r e pr 4 - 10 stafvelser).
Ingen a n n o n s införes under I k r o n a.
säga: min dotter och min ridknekt äro ännu till deras ålder blott ett par stora barn, som icke veta och ej kunna veta hvad de företaga sig, än mindre hvad de känna.
Detta i förbi- gående.
Hvad din ställning angår, Henrik Storm, så har jag länge öfvervägt det, som jag nu med- delar dig.
Som ditt sanna väl ligger mig om hjertat, kan jag ej längre försvara för mig sjelf att låta dig blifva på Rörholm oeh tillbringa din tid med att följa flicknycker.
Du har be- gåfning, du kan blifva något, men vet att sjelf arbeta dig fram.
Mycket orätt skulle det vara af mig, om jag ansåg dig tillräckligt betald för all den nytta du gjort på Rörholm med det, som du då oeh då fått af mig.
Jag är dig ännu en hel del skyldig och sänder dig derför inneliggande anvisning.
Jag antager med säker- het, att du strax reser utomlands, och vidare antager jag, att du emellanåt skrifver till mig.
och genom mig skall då en hvar, som önskar veta om du framdeles lefver och lefver väl få nödiga upplysningar.
Då jag tror mig veta, att min mening gäller en del hos dig, vill jag ej underlåta att med- dela dig, att det är en orygglig föresats hos mig, att min ridknekt aldrig skall kunnna komma i sonligt förhållande till mig.
Hvem, som en gång skall göra det, må framtiden af- göra.
Ännu är min dotter, som förut anmärkts i början af mitt bref, blott ett barn.
Men hvad jag, när den tiden kommer, i så hänseende vill först se på, är, att ifrågavarande person är en bra och en hederlig man.
Rikedom oeh namn har öfverste Munk, det behöfver han icke söka hos en främling.
Då jag, som sagdt, antager att du reser oför- dröjligen, sändes dig härmed mitt vänskapsfulla farväl.
Vår herre bevare dig för öfrigt!
Otto Munk Öfverste.
Då han ordentligt och noga som alltid hade lagt igen oeh förseglat brefvet, blef han ett ögonblick sittande med det i handen.
Han såg på det stora röda sigillet och följde med blicken linierna i det smärta trädet, som i århundraden hade stått i slägtens vapen; ännu hade aldrig det trädet burit krokiga grenar.
Han såg länge, nästan för länge på vapnet och blef underlig till mods.
Men så föll det honom i minnet, att ymparen kan sätta qvist efter qvist i moder- stammen, och är blott qvisten af ädel natur, då trifves den och sätter blommor och frukt på den främmande grunden, ehuru den är af annan sort än denne.
Och då han tänkte så såg han uppåt och då tyckte han, att det låg liksom ett leende kring munnen på dotterns bild.
Han log tillbaka och gick se ' n ändtligen till ro, efter att hafva befalt en tjenare att nästa morgon föra brefvet till Henrik.
- Henrik satt vid den tiden i grannstaden, oeh äfven han vakade, vakade med den tanke- här, som reste sig i honom.
Med darrande hand öppnade han om morgonen brefvet från öfversten oeh läste det.
Bryggan hade han redan brutit ned efter sig, nu såg han också vägen, som låg framför honom; vägen som förde långt, långt bort för många tider, men som också kunde föra honom till baka till det han nu lemnade.
Dagen derpå var den före ridknekten för- svunnen, ingen viste hvart.
Då Filippa ej såg honom nästa dag, var hon genast öfvertygad om, att fadern hade aflägsnat honom, men hon vågade ieke fråga af fruktan för svaret.
Oeh litet derefter reste sig stolt- heten i henne: hårdt mot hårdt ville hon sätta, visa sig kall emot fadern och aldrig låta ett spörsmål gå öfver sina läppar.
Så kämpade
hon några dagar och denna kamp tog hårdt på henne.
Men då smälte med ens den påtagna fastheten och kölden: en dag kastade hon sig gråtande till faderns bröst, och hon hviskade: » Fader lefver han? » » Hvem? » sporde öfversten, men han hade icke hjerta att vänta på svaret, utan sade i det samma: » Ja, visst lefver han!
Hvarför skulle han icke det.
Men hvar, det vet jag ej, ty besynnerligt nog, sänder han ej sin adress 1 » Oeh — » besynnerligt nog » — fick Filippa alltid detta besked.
Hvar gång Henrik sedan skréf, berättade öfversten det samvetsgrant, men alltid som en framkastad anmärkning, på hvilken icke kunde byggas något samtal.
* Rörholm stod öfvergifvet; öfverste Munk och hans dotter hade flyttat till hufvudstaden.
Filippas kinder voro blekare än förr och hen- nes skratt ljöd mera sällan.
Läkaren ansåg förströelse oeh ombyte af vistelseort nödvändigt.
Två år voro flydda sedan de foro från Rör- holm och under den tiden hade Filippa ej en enda gång varit på sin födelsegård.
Öfversten måste ibland dit i angelägenheter, men hon stannade; det var nästan som hon kände afsky for stället.
Hon lefde med sin första vårfriska kärlek som en helig, allt uppfyllande tanke; den var gömd i hennes hjerta, gömd som den kan vara det i en ren, oskyldig qvinnosjäl.
» Du skall följa med till Rörholm nu, Fi- lippa, » sade öfversten våren derpå.
Men hon suckade och svarade intet.
» Jo, vist skall du det!
Denna gång vill jag hafva min vilja fram — vi kunna byta om dermed! » Och så måste Filippa ändtligen med.
» Det har skett förändringar der, må du tro, » sade öfversten under vägen.
Och så berättade han vidt oeh bredt om den nya mejeribyggnin- V å r a barn.
Något om våra små.
För att gifva föräldrar det vänliga rådet att alltid dela sin kärlek och uppmärksamhet lika på alla barnen berättar en moder följande lilla episod: Sedan 6 veckor till baka var vårt andra lilla barn, en liten älsklig flicka, född.
Jag hade un- der dessa sex veckor, så att säga både natt o c h dag endast varit sysselsatt med henne.
Jag var så förtjust öfver att denna lilla söta varelse var mitt barn, att jag nästan glömde allt annat omkring mig.
En dag hade jag just tagit upp henne ur vaggan, der hon sofvit sig röd och varm, så att hon såg ännu näpnare ut än vanligt; hon låg nu på min arm och sjelf satt jag på min plats vid fönstret och såg rakt in i hennes blå undrande ögon och tänkte på hvad som väl rörde sig bakom dem, då vår äldste gosse, den tvåårige Karl, ryckte mig i kjolen.
Jag vände mig till honom, med ett bedjande uttryck i sina stora vackra ögon sade han sakta!
» Kalle är också här! » Detta ödmjuka sätt, hvarpå Kalle erin- rade om sin närvaro, skar mig i hjer- tat.
Jag måste tillstå för mig sjelf, att min kära gosse en längre tid blifvit försummad och att omsorgen för min lilla flicka nästan hade utträngt honom från hans rättigheter.
Under de sist förflutna 6 veckorna hade han oftare fått bannor och aga än han eljes bru- kade få, utan att hafva förtjent det, och endast emedan han i mitt tycke icke var nog uppmärksam och hän- synsfull mot liilan.
Jag kom nu att tänka på, hur det måste svida i hans lilla barnahjerta, då han såg sig så till- gen, om bron, som var lagd öfver grafven, oeh om mossen, hela Rörholms mosse, som nu var uttorkad — Filippa blef med ens uppmärksam.
» Ja, det är ett stort företag, » sade öfver- sten.
» Omkring två hundra tunnland af den bästa ängsmark komma under Rörholm; det är en hel skatt.
Jag har måst hålla en inge- niör der uppe i öfver ett hälft år-; han har ledt det hela och gjort det bra.
Ja, honom skall du oekså få se, bara vi komma till mossen. » Filippa blef underlig till mods.
Allt hvad hon som barn hade hört om skatten, hvilken låg på mossens djup och som en gång skulle hemtas upp, allt lefde nu med ens upp igen för henne.
Sägnen talte till henne med oemot- ståndlig makt och hon kände sig nästan som undergifven ett främmande, bestämmande välde.
Var icke skatten nu lyftad upp, skulle spå- domen icke kräfva sitt offer?
Och för ett ögonblick grep henne förtviflan: Om nu han, den förste, den ende, hvars bild hon år igenom hade burit i sitt hjerta, om han nu icke var den rätte!
— - Hon kunde icke hålla uti denna ångest.
» Fader, » sade hon, » skola vi nödvändigt till Rörholm?
Jag vill hellre till baka, jag är ej frisk! » Han förstod henne icke; han talade kärleks- fullt till henne, men det hjelpte ej; ångsten, som hon icke kunde anförtro någon, emedan ingen skulle förstå henne, stegrades allt som hon närmade sig målet.
Då vagnen rullade öfver bron in mellan kastanjerna, in på Rör- holm, då brast hon i gråt.
Strax efter ankomsten ifrade öfversten på att komma ned och se uttappningsarbetet och Filippa måste med.
Blek och med klappande hjerta följde hon fadren.
Här nere, hvarest allt var idel minnen och allt talte om flydda sälla dagar, här skulle hon möta honom, den okände, som hon fruktade!
Tvärs öfver mossen var lagd en fördämning och här stod en ångpump, men dess värf var bakasatt och försummad under det en annan liten varelse nu mottog de smek- ningar och omsorger, som förut slösats på honom.
Till följd häraf föresatte jag mig att hädanefter icke glömma hans påminnelse utan tänka på att han hade lika stor rätt till mina smek- ningar och omsorger som hans lilla syster.
Doris.
Utmärkt tandpulver.
Man köper för 25 öre pulvriserad violrot samt för 10 öre pulv.
magnesia och blandar detta väl tillsammans, hvarpå man öfver blandningen häller några droppar pepparmynta.
För att behålla den friska smaken bör pulvret förvaras i en väl tillsluten ask.
Zuleima.
Medel mot bleksot.
4 lod pomerans- skal skäras fint och läggas på aftonen i blöt i 3 kvarter vatten.
Dagen derpå kokas detta tillsammans med 2 lod millefolium och 2 lod malört tills det blir ett halfstop.
Kryddorna afsilas och dekokten tillsattes med för 25 öre malörtsdroppar och för 10 öre jern- droppar.
Förvaras på butelj.
Tages en matsked morgon och afton.
Medel mot kväljningar.
Efter intagan- det af recinolja är det mycket bra att genast äta en tesked brändt och målet kaffe.
Medel mot hosta.
1 kvarter linfrö samt ' fe thesked anisfrö, kokas i 3 kvarter vatten i 45 minuter.
4 lakrits och 4 lod bröstsocker kokas i ' fe kvar- ter vatten i 30 minuter.
Sedan slås båda blandningarna tillsammans och slutadt, blott här och der stod ännu en låg vattenpuss i den grå, smetiga jorden.
Det var just vid solnedgången, folket hade redan lemnat arbetet, der var stilla och öde som i en öken.
Då fick hon långt bort ögat på en enda varelse, som gick fram emot dämningen, hän emot dem.
» Det måtte vist vara ingeniören, » sade öf- versten.
Figuren kom närmare.
Solen föll honom i ryggen så ansigtet var helt i skugga; det var som om han blefve mörkare allt som han växte.
Filippa hade stödt sig på faderns arm.
Hon tyckte, att hela hennes lifs öde nu skulle af- göras, och hon kunde knappt hålla sig upprätt.
Så hörde man ljuden af den kommandes steg, hon for samman, grep fastare om fadern och sjönk derpå ned för hans fötter.
I nästa sekund var den främmande vid hen- nes sida, lyfte henne upp, tog henne i sina armar och böjde sig öfver henne.
Snart derpå slog hon upp ögonen, de mötte hans, mötte dem så, som de en gång förr hade gjort.
» Henrik! » jublade hon, » det är du!
Det är du som har hemtat upp skatten! » Han drog henne närmare intill sig, såg henne i ögonen och hviskade; » Ja, nu har jag hem- tat den! » R e do visning.
Följande kontanta bidrag hafva genom oss öfver- sändts till de brandskadade i Sundsvall och Umeå: S — M — 20 kr.
; F. d. lärarinna i Upsala 50 öre; Onämd (L-k-e poststämpel) 10 kr.
; X (Gtbg) 10 kr.
; Onämd (Sthlm) 5 kr.
till Umeå; Onämd (Gefle) 5 kr.
Dessutom ett paket till Umeå från » Hagen », Hjo.
Bidrag mottagas ännu en vecka och insättas genast i Skand.
Kreditaktiebolaget för de brandskadades räkning.
2 å 3 matskedar cognac iröres.
Inta- ges 1 matsked före hvarje måltid.
Inläggningar.
Ett enkelt sätt att förvara krusbär på buteljer.
Omogna krusbär läggas i torra buteljer (jag brukar ställa butel- jerna att torka 14 dar innan de an- vändas).
Då buteljen är full med bär, korkar man den väl.
1 en ej för het stekugn läggas några vedträd på tvä- ren, deruppå läggas krusbärsbuteljerna, vändas om ibland, och då buteljerna äro riktigt heta och bären fått en lju- sare färg, uttagas de, hartsas och för- varas i källare.
Kräm efter krusbär, förvarade på detta sätt, är lika god som af färska.
Syltning.
Att tillaga sylt, som ej jäser.
D e bär, som skola syltas, rensas väl och vägas.
Man tager samma vigt socker, hvilket krossas om det är toppsocker som an- vändes, och lägger detta hvarftals med bären i krukor.
Dessa böra sedan stå på detta sätt under två dygn, dock bör man till skydd mot flugor o. d. väl täcka krukorna.
Då tiden är inne slås frukten i syltkitteln] samt kokas under noggraun skumning och omrör- ning drygt ' fe timme.
Oustava.
Salladlingon.
Stora vackra lingon rensas och sköljas väl; dertill kokas en lag af vinättika, nejlikor, kanel och socker, som skummas väl och ställes att kallna.
Hälles sedan på bären, att det står öfver dem; de förvaras i väl öfvertäckta burkar.
Drycker.
God likör.
A f 10 apelsiner och 1 citron tages det yttre gula skalet med en hvass knif så fint som möjligt.
Skalen läggas i en stenkruka, som innehåller 2 skalp, toppsocker, 2 but.
renadt bränvin, 1 stång kanel, 0 nej- likor samt 1 nypa anis.
Likören röres under 2 — 3 veckor dagligen, silas väl och tappas på buteljer.
Agnes.
När man vill tvätta kläder på det gamla vanliga sättet, att med såpa och vatten gnugga dem rena med händerna, då är det ej till någon nytta att blötlägga kläderna i bara vatten, utan bör man i stället tillaga skarpt såpvatten, hvari kläderna få ligga 2 dygn, under det man allt som oftast rör och vänder dem.
Kläderna tvättas nu något och uppvridas (såvida det ej är gardiner eller andra lika ömtåliga saker, som ej tåla gnuggning eller vridning.
Dessa vändes endast ofta och försigtigt i skarpt såpvatten, som flera gånger by- tes om), hvarefter baljan tömmes och rengöres — kläderna bestrykas nu med såpa och nedläggas åter i baljan, der- efter pågjutes hett vatten, hvilket bör stå tills det svalnat så mycket, att det ej bränner händerna.
Man behöfver nu ej begagna den klädförstörande rot- borsten, som ty värr så ofta användes, ty om kläderna än varit mer än van- ligt orena har det i såpvattnet blifvit upplöst, och man kan nu tvätta dem rena utan stor möda.
Gustava.
Vi vilja s a r s k i l d t f ä s t a u p p m ä r k s a m h e t e n sökande och platsutbjudande annonsorerj S A N D G R E Strykning.
I mitt föräldrahem förekom aldrig, att vi skulle haft någon tvätt- eller strykhjelp, och ändock bolls icke mer än] en jungfru.
Hvar 14:de dag var tvättdag; och den dagen skötte visser- ligen mamma och jag de inre husliga göromälen.
Hopdragningen ombesörjde vi äfven inne i matsalen, för att med detsamma noga granska plaggen och genast laga de små skadorna.
Mang- ling och strykning föllo deremot åter på pigans lott; och just om det senare ville jag säga några ord.
Först när middagen och diskningen voro öfver- stökade började strykningen, och allde- les utan en vidare eldgnista i spisen.
Tack vare den utmärkta uppfinningen af koljern [(Kohleneisen) matades en sådan efter behof med träkol, sedan till påtändningen de första kolen hade genomglödgats i spisen.
(Tandningen kan för resten äfven bra gå för sig i sjelfva jernet).
Utom den påtagliga bränslebesparingen hafva sådana stryk- jern äfven den fördelen, att de äro ständigt lika heta och ingen tidsför- spillan kommer i fråga i och för om- byte af jern Med koloset är ej heller så farligt, som mången tror; i synner- het då den strykande står i ett rum der fönster kan öppnas.
Vigtigt är likväl, att få de bästa kol: grankol duga ej, ty de slockna tvärt — bok- kol skulle det vara, men goda björk- kol kunna äfven användas.
p å Iduns l ä m p l i g h e t f ö r p l a t s - a f v e n s o m f ö r alla ö f r i g a slags N, Regeringsgatan 6, sorgsfullt och ingnidas med matolja och gnidas derefter med yllelappar, doppade i vaxlösningen, hvarefter den sålunda bildade poleringen ingnides med en torr yllelapp.
Sålunda behand- lade möbler se ut som om de vore nypolerade.
Hjortronsalt.
Man tager mjuka, väl mogna hjortron, kramar väl sönder dessa och silar saften, som sedan tappas på buteljer, hvilka korkas och hartsas väl.
Kan förvaras i flere år utan att försämras.
A. Körsbärssaft.
Till 15 skalp, körsbär tages 10 skalp, strösocker, hvilket ned- lägges i en stenkruka, som sättes i en vattenkittel att koka i 6 timmar.
Man lägger en tallrik och litet tyngd på.
den öfver krukan.
Vattnet får ej stå öfver krukan.
Saften kan sedan hällas af på buteljer och bären nyttjas som sylt eller ock serveras de med sin sås till efterrätt eller dessert.
Att salta oxkött för smörgåsbord.
Dertill tages 1 kanna vatten, ' I2 stop salt, 2 lod salpeter och ' / 2 skalp, socker.
Laken uppkokas och skummas samt slås på köttet, sedan den kallnat.
Om det så behöfves fram på vintern, upp- kokas den åter och skummas; mera salt kan då tillsättas.
Köket.
Läderblad.
A f läder kan man lätt tillverka vackra och billiga arbeten.
För att göra läderblad bör man först klippa sig mönster efter naturliga blad såsom till exempel: ek, murgröna eller hagtorn.
Deraf uppsätter man ett visst antal på vanligt, väl graveradt bockskinn och utklipper dem.
Derpå läggas de i vatten och urpressas väl, hvarpå hvart och ett af dem strykes på en talrik med ett rundt sigillartadt instrument tills de blifva blanka och glatta, hvarefter man lägger dem på bordet och inristar med spetsen af en pennknif de små ränderna, så natur- troget som möjligt.
Härvid får man emellertid akta sig att skära igenom lädret.
Bladen formas sedan mellan fingrarne och hufvudränderna göras något djupare.
Håller man randen mellan tummen och långfingret och lägger pekfingret ofvanpå skall man snart med något handlag, komma under fund med hur de skola formas.
Blom- mor äro svårare att göra och dertill fordras äfven flera instrumenter.
Se- dan bladen torkat stryker man öfver dem med pulveriserad pimsten.
Har man så en tafia, sättes den upp på papp och läderbladen påsys rundt amkring och bilda sålunda en till väggprydnad passande ram, som kan hålla flera år.
Äfven lampmattor och hörnhyllor kunna prydas med läder- blad, hvilka dervid fastsys på färgadt läder.
Husg-erådet.
Att kitta marmor.
Finnas hål eller sprickor i marmor, utfyllas dessa bäst med en smet af vattenglaslösning och krita.
Vattenglas, krita och ockra gifva öfver hufvud ett förträffligt kitt för kalkstenar.
Att putsa betsade möbler.
Gult vax skares i små stycken, nedlägges i en burk samt öfverhälles med så mycket terpentin, att den täcker vaxet.
Efter ungefär tre dagar bör smältningen hafva försiggått, om burken allt som oftast omskakats under tiden.
Före begagnandet rengöras möblerna om- L a g e r a f Matlagning ".
Att skydda ost mot mögel.
Man tager släckt kalk och låter den, sedan den blifvit tillbörligen söndersmulad gå genom en fin sikt.
Med detta fina pulver beströs osten vid formandet ut- vändigt.
Kalken befordrar icke alle- nast ostens stadgande utan håller den äfven på längre tid fri från maskar och förhindrar bildandet af mögel, utan att dervid på minsta sätt inverka på smaken.
Mot besvärande bildning af sot i ugnar och spislar förordas följande: man tager en hand full friska potatisskal och kastar dem i den brinnande ugnen, hvarefter man väl tillsluter ugnsluckan.
De från de brännande potatisskalen uppstigande ångorna upplösa det sot som fastnat i fogningarna och för det genom skorstenen ut i det fria.
Ge- nom upprepad användning af detta för- faringssätt behöfver man icke så ofta rensa och sota ugnei som förut.
Recept för beredande af såpa.
Man tager allt fettaffall, som samlas i hus- hållet och lägger det i en fjerding eller tunna och häller stark lut deröfver.
I samma mån som fettförrådet tillväxer, tillsattes äfven mera lut och det hela omröres tid efter annan med en käpp.
När tunnan är full är såpan, utan att behöfvas kokas, färdig till begagnande.
Öfver fettfjerdingen kan man sätta en annan fjärding i hvilken man lägger aska och häller vatten öfver den, så att man alltid har den erforderliga luten i beredskap; det är äfven nöd- vändigt att till hvarje ny sats aska, som lägges i denna tunna, foga något litet osläckt kalk, för att göra luten mera frätande.
— Om man på detta sätt erhåller mera såpa, än man kan använda, kan man förvandla den till tvål genom att tillsätta koksalt och koka den.