Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Omdestillationen af bränvin bör, såsom under artikeln beskattning är anfördt,’ så mycket som möjligt lättas, och då densamma icke med någon fördel kan göras uti de afbränningsapparater, som ensamma, enligt det föregående, äro tillåtna, och som, derest mäsk- eller prodnktbeskattning införes, snarare komma att blifva större än mindre, måste man, på samma sätt som skett vid affattningen af 4 g i lagen af den 4 Augusti 4845, göra undantag för de destilleringsapparater, som nyttjas till omdestillering af redan färdigt bränvin.
Kommissionen finner inga tillräckliga skäl att utesluta dem, som befatta sig med bränvinsbränning, från den fördel, som kan uppkomma genom dessa mindre pannors bruk till omdestillering, så snart nemligen missbruk, att i dem bränna bränvin af mäsk, kan förekommas.
Begagnas lådana pannor på ett ställe, der intet bränneri finnes, måste det, till missbruks förekommande, vara egaren förbudet att hafva några mäske- eller afjäsningskar.
För så vidt omdestillering af bränvin försiggår i ett bränneri under samma tid som bränvinsbränningen, kan, då mäskekars- etler produktbeskattning eger rum, intet missbruk sko, när man antager att ständig kontroll är tillstädes; men under hvarje annan tid böra omdeslilleringspannor i ett bränneri icke tillåtas, med mindre mäske- och atjäsningskaren äro förseglade.
Kontrollen för dessa pannor måste vara densamma, som för de andra destilleringseller afbränningsapparaterna.
Uti 6:te § äro lagstadganderna i detta afseende föreslagna.
Bränvinsbränningen. 45 Den kommission, som till följe af kommissorium af den 23
Maj 4844 tillsattes, har uti sitt betänkande af den 49 November s. å. (seBil.N:o2S till stortingsförhandlingarne för 4S43, samt lagförslaget § 2) föreslagit, att pannor under 4 00 potters rymdinnehåll skulle, efter den tid, då sådana ej längre få begagnas, »af staten inlösas efter kopparens värde, beräknadt efter det medelpris för hela riket, som af konungen bestämmes,» samt vidare, »att hvar och en, som, efter den för inlösningen bestämda tid, funnes i besittning af en dylik panna, måtte anses som hade han ämnat begagna den till olaglig bränvinsbränning».
Detta blcf icke bifallet, hvarken uti den Kongl, propositionen den 45 Februari 4845, eller uti stortingets beslut, ehuru det föreslogs i odelstinget af en utaf dess ledamöter.
Emellertid hyser närvarande kommission samma åsigt, som ligger till grund för ofvanstående förslag, och Anner stöd för densamma uti de resultater, som framkallades medelst det Kongl. Danska plakatet af den 23 Februari 4843, hvaruti ett likadant stadgande bestämdes för
Danmark, med tillägg af amnesti för hvad som intill inlösningstiden kunde hafva varit olagligen bedrifvet med sådana pannor, hvilket hade den verkan, att endast i Jutland framkommo 44,000 olagliga pannor.
Kommissionen inser ej huru en fullständig kontroll kan hållas öfver lönnbränning, så länge hvar och en kan lagligen vara i besittning af bränneriredskap, utan att de kontrollerande ega någon kunskap om sådanas föreOnnande.
Kommissionen tillåter sig i detta hänseende anmärka, att år4S55 funnos 5,677 årsbeskattade bränvinspannor under 60 potters rymd, hvilka, till följe af bestämmelserna uti lagen af den 5 Augusti 4827, hafva stått utan att vara förseglade.
Väl kan man antaga, att en del af dessa under tidens lopp blifvit förstörda, men förmodligen äro de till en del ersatta med nya, utaf hvilka många icke ens äro stämplade, och det Annes således en mängd pannor, som stå utan stämpel och utan försegling, samt således utom all kontroll, förnämligast till följe af den oordning, hvarmed de anbefallda uppmätnings- och stämplings-protokollerna i allmänhet blifvit i landtdistrikterna förda, hvilket också till en del gäller för de större apparaterna.
Det första vilkoret för möjligheten, att kunna få dessa pannor under kontroll, är derföre att det ålägges egarne af samtliga dessa redskap, att anmäla dem hos vederbörande tjenstemän inom en bestämd tid, liksom hvar och en, som sedermera kommer i besittning af sådan redskap, eller ock hvar och en som sådana påträffar, måste göra anmälan derom, hvarigenom fullständiga förteckningar till hjelp och vägledning för kontrollen kunna erhållas.
Kommissionen måste derföre anse det vara af högsta vigt, att de pannor, som i afseende på lönnbränning äro mest farliga, nemligen de under 400 potter, hvilka också, i enlighet med lagförslaget, ej heller för framtiden äro tillåtna till brännvinsbränning, indragas, och, för att uppmuntra till deras aAemnande, måste kommissionen, i likhet med hvad den 4844 nedsatta kommission påyrkat, föreslå att egarne godtgöras för deras värde, hvarjemte, för alt ej fruktan för straff måtte afhålla dem, som med dessa pannor drifvit olaglig bränvinsbränning, frän att anmäla och aflemna dem, allt ansvar, som för dylikt missbruk kunde träffa deras egare, måtte eftergifvas, såvida anmälan skett inom den bestämda tiden.
Derjemte bör utfästas ett lämpligt straff för underlåtande af en dylik anmälan, liksom i lagen bör, för detta fall, upptagas ett uttryckligt stadgande, att dessa pannor skola anses, som hade de blifvit begagnade under en viss gifven tid, för hvilken skatt hade skolat erläggas.
I det fall någon egare af en bränvinspanna, sådan att den ej får begagnas, eller en sora han ej tänker begagna, kunde önska att få behålla den, mäste densamma på vanligt sätt förseglas, hvilket äfven gäller de till pannan hörande hattarne, hvarefter alltsammans hör under kontrollväsendet.
Bränvin sbränningen.
Såväl derför, att olaglig bränvinsbränning icke kan ske utan panna och hatt, som emedan inlösningen af dessa icke utgör någon särdeles stor uppoffring å statens sida, bör inlösningen inskränkas till dessa.
Svårigheten att i sjelfva lagen kunna gifva en bestämd definition på hvad som menas med en bränvinspanna, gör det, enligt kommissionens tanke, mindre råd ligt, att gifva någon förklaring deröfver.
Emellertid tror sig kommissionen här böra anmärka, att hon dermed menar hvarje panna, som antingen har bröst, eller är försedd med sådana inrättningar, vid hvilka bröst, lock eller hatt kunna fästas, och som för öfrigt visar sig kunna användas till bränvinsbränning, liksom äfven hvarje annan panna, som en gång blifvit stämplad, men stämpeln icke på laglig väg utslagen.
Som de här omförmälda anmälanden och förseglingar ej äro till förmån för egarne, utan en nödvändig inskränkning i deras egande rätt, tili stöd för den allmänna kontrollen, bör densamma ej få förorsaka dem någon utgift, af hvilken orsak förrättningarne böra af vederbörande embets- och tjenstemän verkställas utan betalning; emellertid är det icke obilligt att egaren ersätter skjutsomkostnaden, ifall han låter tjensteman komma till sig, för att försegla densamma, helst han sjelf kunnat, på samma gång, som anmälan, medhafva eller medsända ifrågavarande redskap.
Med afseende härpå äro lagförslagets 7—10 gg affattade.
För att i alla händelser kunna bevaka, att till bränvinsbränning icke begagnas mindre apparater, än som äro tillåtna,^måste det uttryckligen fastställas såsom ett ovilkorligt stadgande, att ingen apparat får begagnas, innan den är uppmätt och förklarad för laglig, liksom äfven, ifall beskattningen lägges på mäsken, mäske- och jäst-karen, samt mäsk-reservoirerna, böra mätas.
Samtlig uppmätt redskap måste derjemte stämplas.
Med afseende härpå är g 4 4 föreslagen, i stället för .g 5 uti lagen af den 4 Aug. 4S45.
Utom den i lagen af den 4 Aug. 4S45 gg 6 och 7 omnämnda ritning, bör ett bränneris ägare eller brukare, för den händelse att skatten blefve lagd på mäskekaren, aflemna en grundritning öfver lokalen, med utmärkande af redskapens plats derstädes, samt förteckning öfver samtlig redskap uti bränneriet, med förklaring öfver deras användande och ungefärliga rymdinnehåll, hvarjemte han äfven bör vara förpligtad, att anmäla hvarje förändring, som sedan kan komma att göras.
För att kontrollören när som helst må kunna begagna dessa dokumenter, böra de aflemnas in duplo, hvarutaf det ena exemplaret, försedt med påteckning, aterlemnas till egaren eller brukaren, åt hvilken bör meddelas en afskrift af uppmätnings-protokollet, för att hafva den så väl till egen efterrättelse, som till begagnande af kontrollören.
Båda dokumenterna böra derföre städse förvaras uti bränneriet, och är bränneriets egare eller brukare ansvarig för deras tillvaro i omakuleradt skick.
Dessa stadganden anser kommissionen nödiga för att underlätta kontrollörernas uppsigt öfver bränneriet.
I enlighet härmed äro gg 42—44 affattade.
Såsom under art.
Beskattning anfördl är, är det så väl under mäsk- sorn produktbeskattningen nödvändigt, alt för hvarje bränneri anställes egen kontrollbetjening, eller en sådan gemensam för 2 eller flera brännerier, derest kontrollen till följe af lokalförhållanden, kan öfvertagas af samma personal, samt att denna betjening är tillstädes innan afbränning i det förra fallet, eller i det sednare, innan den egentliga mäskningen i förmäskekaren företages eller mäskekaren tagas i bruk.
För att nu kunna få den nödiga kontroll-personalen dit, i den händelse att beskattningen skulle läggas på mäskekaren eiler på produkten, fordras dertill en viss tid, hvarföre ett bränneris brukare i sådant fall i tid derom måste göra anmälan.
Tidsbestämmelsen i detta afseende måste sättas olika för landet och för städerna, enär så väl embéts- och tjenstemännen, som kontrollörerna, som oftast bo aflägset från bränneriet.
Dessa anmälanden utesluta ej nödvändigheten af särskild begäran om bry - Norska Kommiss.
47 tande at pannans försegling, när afbränningen skall börja; ty kontrollen bör vara närvarande, eller hafva underrättelse derom, innan mäskningen börjar, hvilket eger rum omkring 5 dagar före afbränningen, hvarföre äfven, liksom hittills, särskild begäran om nämnde förseglings brytande såsom sagdt är, måtte aflåtas.
Det som i detta hänseende är nödigt att .iakttaga finnes under 45:de §.
Emedan det är nödigt att hålla kontroll öfver apparaterna, så väl hvad deras bruk, som storlek angår, mäste hvarje panna eller apparat, såsom hittils, vara under förseg ling under den tid, den ej begagnas, eller får begagnas.
I följd häraf måste en särskild legal öppningsförrättning hållas, när de skola begagnas.
I allmänhet är det icke nödvändigt att försegla något af den öfriga redskapen, med mindre omdestillering frigifves, och afbränningsapparaten, eller de i § 6 omtalade destillations-pannorna, skulle önskas öppnade; ty.då måste till förekommande af missbruk, de uti bränneriet till mäsknings- och afjäsnings-processerna hörande kar förseglas, hvilket äfven kan ske på det sätt, att alla ingångar till det rum der de befinnas, läsas och förseglas, ifall s ådant anses tillräckligt betryggande.
När bränvinsbrännare önskar att, till sitt eget betryggande, aflemna ett försegladt redskap, må sådant stå honom fritt.
Stadganderna härom äro anförda uti §§ 16, 4 7 och 48.
Likaledes anser kommissionen det vara ändamålsenligt, att de apparater, som begagnas, årligen uppmätas, såsom stadgadt är i lagen af den 4 Aug. 4845, g 9, hvarföre äfven detta stadgande är upptaget under g 4 9
På samma sätt som stadgadt är i Stortingets beslut till lagen af den 26 Aug. 4842, §44, samt i Kungl. Prop. den 45 Febr. 4845, § 45, har kommissionen i § 20 upptagit bestämmelserna angående destiller-apparaternäs kassation.
Uppmätning, stämpling, försegling och öppning böra, såsom föreslaget är i den Kongl. Prop. den 45 Jan. 4842, samt i Stortingets beslut den 26 Aug. s. å. vidtaget, äfvensom i den Kongl. Prop. den 45 Febr. 4845, verkställas af politimästare i stad, samt på landet af länsmannen under fogdens kontroll, hvaremot kommissionen icke anser det ändamålsenligt, att, när blott fabriksbrännerier finnas, tillåta att man begagnar för tillfället utsedda personer på landet till försegling och öppning, hvarvid missbruk, såsom erfarenheten också visat, kunna begås, helst saken är af för stor vigt, för att den åt sådana må kunna uppdragas.
Med hänseende till betalning för dessa förrättningar, bör den bestämmas lika högt för politimästaren, som för länsmannen, enär det så väl på land som i stad icke får finnas andra än fabriksbrännerier, hvarjemte tillika torde böra antagas, att skjuts och dagtraktamente förfalla, för att på bränneriegare, som bor aflägset från förrättningsmannen, ej må läggas större tunga, än på andra.
I betraktande af att uppmätningen hädanefter blir vida besvärligare än förut, får det arfvode, som nu gäller för städerna, något höjas, och föreslås det till 2 Spd. för förrättningsmannen och 56 sk. för hvardera af biträdena, i likhet med hvad stadgadt är i lagen af den 49 Aug. 4845 angående brandförsäkring af byggnader.
För den första mätningen, i förening med stämpling af bränneriets redskap, samt utskrifningen in dupplo af förrättningsprotokollet, samtj i betraktande af, att eftermätning, enligt § 49, årligen skall sko utan betalning, liksom tillsynen öfver all bränvinsredskap, är väl detta arfvode alltför ringa, men så ges det också andra mätningar, som äro mindre besvärliga, nemligen den enkla redskapens, så att det ena får uppväga det andra.
Dessa bestämmelser äro upptagne i § 24.
I § 22 äro upptagne de stadganden, som äro af nöden, i afseende på det uti lagen a£ den 4 Aug. 4827 § 44 omförmälda protokoll. 48 Norska Kommiss.
Bränpinsbränningen.
Början till Utkastets g 25 är öfverensstämmande med lagen af den 4 Aug. 1845, § 40, hvilken är så mycket mera nödvändig, ifall ett förändradt beskattningssätt bestämmes, som en strängare kontroll då kommer att erfordras; och har kommissionen likaledes ansett det tillägg af nöden, som angår så väl de beskattade apparaterna, som de i § 7 omförmälda.
De kontrollörer, som utnämnas, höra, såsom ofvan är sagdt, vara edsvurne, samt föra protokoll öfver sina åtgöranden.
Ett sådant protokoll hör föras öfver hvarje bränneri, och för att det må äga offentlig trovärdighet bör bränneriets egare hafva frihet att vidfoga sina förklaringar öfver allt hvad som uti protokollet införes.
För öfverkontrollörens begagnande måste detta protokoll finnas uti bränneriet så länge brännings-terminen varar, samt följaktligen lemnäs uti brukarens förvar, när kontrollören är borta, — men för att ej utsätta brukaren för större ansvar än nödigt är, kan det lemnäs honom under försegling.
Stadganden härom anser kommissionen böra införas i lagen, för hvilket ändamål Utkastets 4:de § är affattad.
De speciella reglorna för uppmätningen, stämplingen och förseglingen måste öfverlemnas åt konungen att bestämma, enär dessa regler nödvändigtvis komma att innefatta många detaljer, som ej kunna anföras i lagen, och som dessutom kunna blifva underkastade förändringar.
Derom är stadgadt i utkastets 25 §.
I §§ 26 och 27 äro upptagne åtskilliga detaljerade bestämmelser för bränneriets bedrifvande i det fall, att förändrade beskattningsreglor blifva påbudna, hvilka bestämmelser hafva sin ghund i hvad ofvan under art.
Beskattningen är yttradt.
Härvid äro i synnerhet att märka de bestämmelser, som afse att försäkra sig om en ständig fabriksrörelse samt så stor inkomst, att den betääckcr utgifterne för kontrollen samt åliggandet för bränneriets brukare, i händelse mäskeskatt blefve antagen, att ombesörja bränvinsbränningsredskapens försegling, när han ej ämnar begagna den, emedan han ej i detta fall, liksom när produktskatten eller pannerymdsafgift erlägges, är dertill i sjelfva skattepåbudet uppfordrad.
Då det i g 7 är öfverlåtet åt bränvinsbrännaren, att hafva antingen en' eller tvenne spritbehållare, ifall produktionsskatt blefve beslutad, men behållarens innehåll icke kan uppmätas så länge averkningen pågår, der blott en sådan finnes, sä måste brukaren i detta fall stadna verket under den tid uppmätningen och profningen verkställes, utan ersättning för den tidsförlust, som derigenom uppkommer, emedan det är hans egen skuld, att sådant uppehåll måste äga rum.
För att, i händelse af produktbeskattning, så vidt möjligt är, undvika tvistigheter om profning och uppmätning af bränvinet, bör kontrollören genast införa resultatet i sitt protokoll, såsom förut under art.
Beskattning är antydt, samt brukaren, eller den i hans ställe är närvarande, i protokollet erkänna det anfördas riktighet; men skulle de härom icke blifva ense, må båda taga prof af bränvinet, hvarefter vederbörande departement, i likhet med hvad .i tullförfattningen är bestämdt, afgör saken, hvarefter afgiften betalas.
Dock är det ej bränvinsbrännaren förment, att få saken afgjord vid domstol.
Uti § 28 är upptaget ett stadgande, att ett bränneri, för den händelse att pannerymdsskatt är påbuden, måste begagnas minst 40 dygn efter dess öppnande, enligt hvad under art.
Beskattning är anfördt, för att man äfven i detta fall må vara försäkrad om ett fabriksmässigt drifvande af rörelsen.
Med afseende derpå att afgiften, i händelse af panneskatt, måste beräknas efter timmar, der dygnet icke fylles, måste här begagnas ordet ”dygn” Norska Kommis. Betänk, ant/.
Bränvinsbrannine/en. ”dygn”, i stället för att i de 2:ne föregående paragraferna ordet ”dag”, såsom det mest passande är begagnadt.
Förmedelst svårigheten af att på landet åstadkomma penningar, samt det längre afstånd, på hvilket bränvinsbrännaren vanligen bor ifrån uppbördsmannen, tror kommissionen ej att man bör föreslå kortare betalningsterminer, än i lagen af den 4 Aug.
H84A, l 44, är bestämdt, hvarvid likväl är att märka, att den sista .terminen, på grund af don kortare tiden för bränvinsbränning, infaller i medio af April, i stället för den sista dagen i Maj.
Hvad angår det i nämnde g af lagen af den 4 Aug. 1815 befintliga -stadgande, att den embets- eller tjensteman, som det åligger att utkräfva afgiften, är berättigad att, i den händelse han' hyser tvifvelsmål om den skattskyIcJiges vederhäftighet, taga det bränvin, som finnes vid bränneriet, i beslag, afstadna rörelsen o. s. v., finner kommissionen detsamma i sig sjelf förhatligt, liksom det äfven kan bereda embets- eller tjenstemannen ansvar, eller också förleda honom, att, af fruktan derföre, i otid vidtaga förfoganden, sorn kunna vara högst förderfliga för den skattskyldiges kredit; af denna orsak anser sig kommissionen icke böra tillråda upptagande af detta stadgande uti en ny lag, och får kommissionen i detta afseende hänvisa till en af dess ledamöters reservation deremot på sista Stortinget.
Man har åberopat, att något dylikt finnes i tullförfattningen, förmodligen dess 100:de ji, men förhållanderua äro ej desamma.
Tullåfgiften är förfallen med detsamma som varorna införas, och derpå ges i Norrige och Danmark (icke i något annat land) kredit, hvaremot den anförda paragrafen just visar, att bränvins-afgiften icke är förfallen till betalning, och ändå skall den efter samma lagbestämmelse kunna utkräfvas, till och med'med användande af så utomordentliga och all kredit förstörande förfoganden!
Det kunde vara flera skäl, sorn tala för kortare betalningstermin, t. ex. att afgiften skulle erläggas hvarje månad, men efter hvad i detta hänseende passerat på sista stor ting, ämnar kommissionen icke föreslå det.
Enär afgiften anses var fästad vid do föremål, för hvilka den erlägges, hvilket äfven är antaget i slutet af -15 g i lagen af den 4 Aug. 1845, bör sådant uttryckligen nämnas, liksom äfven för tydlighetens skull, de redskap, på hvilka afgiften är lagd, i deras allmännelighet uppräknas; deremot anser kommissionen det mindre riktigt, att tilllika utsträcka panterätten till bränneribyggnaden, enär densamma i de liesta fall kan anses pantsatt i sammanhang med grunden hvarpå den står.
Med hänseende härtill har kommissionen i lagutkastets 29 g inskränkt sig till de första punkterna af lagen af den 4 Aug. 1815, g 11, med vidfogande af öfvanberörda tillägg.
Utkastets 30 § är dels öfvensstäinmande med g 23 i lagen af den 4 Aug. 1827. dols med don Kongl. Prop, den 5 Febr. 18-15 g 20, hvarjemte kommissionen, så som under art.
Beskattning är anmärkt, ansett det nödigt att ålägga stadsstyrelsen embetsman och betiente, att biträda de kontrollörer, som komma att anställas, vid uppmätningen och profningen af det färdiga bränvinet.
Såsom passande ersättning har kommissionen trott att de böra tilläggas 56 sk. för hvar och en sådan förrättning, hvilken ersättning äfven bör tilläggas de personer, som efter hvad ofvan är antydt, kunna utses att i bemälte förrättningar deltaga.
Utom konfiskation af varan samt ersättning för den skatt, som blifvit undansnillad, är i Danmark äfven stadgad förlust af rättighet till bränvinsbränning, för dem, som olagligen bedrifva sådan.
Detta straff är mindre användbart här, hvarest rättigheten icke, såsom i Danmark, grundar
Sig pä bevillning, utan på allmännelig tillåtelse, liksom detsamma är af mindre betydenhet i sig sjelf, då det så lätt kan kringgås genom bolag Bil. till Särskilda Utsk.
N:o 4. 7 50 Norska Kommiss.
Bränvinsbränning en. eller begagnande af annans namn.
Uti Sverige (Förordningen af den 45 Junii 4S45 § 55 och 56) utgör straffet för olaglig bränvinsbränning böter till 2, 5 eller 4 gånger skattens belopp för hela året, samt icke blott förlust af redskapen, utan äfven affdet i bränneriet befintliga bränvin och kärlen hvari det förvaras.
På grund af svårigheten, att känna skattens belopp, anser kommissionen sig ej böra tillråda att rätta böterna efter detta, hvaremot det torde vara ändamålsenligt, att konfiskationen omfattar icke blott, såsom hittills, bränvinsredskapen, nemligen hvarje i bränneriet till kokning, mäskning, jäsning och afverkning hörande redskap, utan äfven det bränvin, som finnes i bränneriet, samt de kärl, hvaruti det befinnes.
Hvad som blir konfiskeradt bör ej af ägaren få inlösas, utan måste försäljas, dels för att undgå de olägenheter och utgifter, som förorsakas af värderingen, dels också för att betaga ägaren tillfälle att kunna vid låg värdering återfå detsamma för ett ringa pris.
Straffet uti lagen af den 4 Aug. 4S27, § -15, för enkel olaglig bränvinsbränning, anser kommissionen vara satt för lågt och föreslår derföre, att det måste skärpas.
Vid g 44 i lagen den 4 Aug. 4845 anser kommissionen det nödigt att tillägga ett bestämmande om huru stort karrum skall, i händelse af mäskebeskattning, anses vara dagligen begagnadt, samt huru mycket, i händelse af produktbeskattning, skall anses vara produceradt, hvilket kommissionen tror vara rättast att bedöma efter uppskattande på sådant sätt, att den afgift, som blifvit undansnillad, beräknas efter hvad man enligt lagligt uppskattande kan antaga hafva varit mäskadt eller produceradt uti det ifrågavarande bränneriet.
Med hänseende till apothekare stadgar den Svenska Bränvinsförordningen g 55, att de för deras apotheksrörelse få begagna högst 2:ne destilleringspannor af 20 och 42 kannor (57 4/2 — 54 4/2 Norska potter) och i g 58 stadgas, att derest de hafva flera pannor, eller begagna dem de hafva, till annat än farmaceutiskt bruk, skola de förlora sitt apotheks-privilegium.
Kommissionen anser det ligga utom omfånget för denna lag, att bestämma 'hvilka destilleringspannor apothekare till deras lagliga närings utöfvande böra begagna, samt att det skulle vara orätt att stadga ett större straff för oloflig bränvinsbränning, när den bedrifves utaf apothekare, än af andra, och har hon derföre endast velat anmärka ofvanstående.
Med hänsigt till hvad här ofvan är anfördt, äro lagutkastets 54—54 gg affattade.
Enligt den Preussiska lagstiftningen äro böterna för erbjudna mutor utsatta till 24 gånger det erbjudnas belopp, men när storleken af det erbjudna icke kan uppges, utsättes böserna till 4 0 Thaler (6 Spd. 80 sk. Norskt).
Straffbestämmelse för sådana tillbud har kommissionen ansett vara ändamålsenliga; för att inga vidlyftiga undersökningar måtte föranledas, har kommissionen gjort böterna oberoende af de erbjudna mutornas storlek, såsom utkastets 55 g utvisar.
Emedan det, enligt denna lag, kan finnas åtskilliga förseelser, hvilka ej kunna hänföras till olaglig bränvinsbränning, men som likväl ej böra vara fria från straff, har kommissionen, i likhet med hvad i andra länder är stadgadt, i afseende på förbrytelser emot antagen ordning, ansett det vara riktigt att i 56 g af utkastet för sådana förseelser stadga mindre straff, än för olaglig bränvinsbränning.
Uti lagstiftningen för Preussen, samt i den Svenska förordningens g 40 är stadgadt, att hvarje brukare af ett bränneri skall ansvara för sin hustru och sitt folk, i hvad till bränneriet och dermed sammanhang ägande ämnen hör.