Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ständers, uppmärksamhet derå» att By» Sättning, icke- är stadgad såsom ett straff’ för den Gäldenär,, sorn ej gitter betala sin skuld, utan allenast, är ett af Lagen med» gifvit tvångsmedel, att förmå honom full» göra en sådan skyldighet; att hel gden. af ingångne- förbindelser fördrar det deras, uppfyllande skall kunna genom, tillräcklig gen verkande tvångsmedel utkräfvas; ock att, då en relativt till andra värden ringa summa, i anseende till fordringsegarens; vilkor och behof att utfå hvad han athor» gat, för honom kan vara af storsta bety» denhet samt skyldigheten alt uppfylla för» Lind,elser är lika ovilkorlig, ehvad för ernå» let för dem är större eller mindre värde,, lärer skäl icke finnas, hvarföre cj lika kraf» tiga tvångsmedel må tillåtas så väl i ena. sorn andra fallet,, eller att efter förbindel» sens föremål mäta det tvång som för dessi utkräfvaude får användas»
Hvad derefter angår beskaffenheten af' de tvångsmedel, sorn emot tredskande el» ler försumlige
Gäldenärer må anses lamp» lige och tillräckligen verkande; så har väl Utskottet uti dess Betänkande N:o t o3, ecb det denna dag i anledning af återremiss deraf beslutade Utlåtande angående Gäl» denars skyldighet att med arbete aftjena Lagutskottets Betänkanicn, 1075 shi skuld, tillstyrkt, att Borgenär, vid Brist af contant betalning, på detta sätt jnå varda förnöjd, när han det äskar; och Utskottet har dermed i synnerhet haft för afsigt, att bereda Medborgare af den arbe-, tande Classen, som stundom sakna alla tillgångar, hvaraf Borgenärer kunna göra sig betalte, och emot hvilka Bysättmng således ej med någon fördel kan användas, ett tillfälle, alt genom en i Lagen bestämd underpant af deras arbetsförmåga, erhålla efter deras behof afpassade mindre
Låne« biträden, dem de annars ofta förgäfves, skulle söka; men ingalunda har Utskottet ansett detta tvångsmedel ensamt vara till» räckligt emot en tredskande eller försumlig Gäldenär.
— Tvertom har, enligt ena Alter-» na ti vet uti Utskottets berörde Utlåtande, det ansetts nödigt att lemna Bysättningsutslag företräde framför arhetsdom, för att så medelst tillvägabringa ett Correetiv emot svekfulla öfverenskommelse!’ emellan Gäldenär ren å ena, och en diktad eller verklig Borgenär å andra sidan, hvarigenom den, förre, under förevänuing, att aftjena skuld hos den sednare, kunde undandraga sig eller åtminstone aflägsna all påföljd af ouppfylda förbindelser hos andra Borgenärer.
Under åberopande af den åsigt, som sålunda legat till grund för Utskottets ofvanbcrörde Utlåtande, får Utskottet i anledning af den vidsträcktare omfattning förevarande Memorialer ega, vidare yttrat 1076 LagUtskottett Betänkandett. att då Gäldenären pfta salina physisk ai>, betsfor inäga, och den intellectuelia ej lär kunna genom lagbud för Borgenärer göras användbar, blefve emot sådane Gäldenärer arbetstvång icke tjenligt, likasom det vöre föga lämpligt i fråga om en större skuld, derå, under en hel mansålder, endast en ringa del skulle kunna aftjenäsj och frånvaran af andre tvångsmedel, skulle efter Utskottets orndöme, säkert öka det allmänt öfverklagade misstroendet man och man emellan, och Gäldenärcrs förslagenhet att, genom hvarjehanda svekfulla öfverenskommelser och tillställningar, antingen helt och hållet eller för någon tid undandraga sine tillgångar Bprgenärens derå egande rättmätiga anspråk, hvaremot kraftiga och till snar betalning ledande ExecutionsFörfattningar samt farhågan för By-sättning ansetts för de enda verkande medlen.
En öfverdrifven omtanke, att. skydda Gäldenären skulle således i betydlig mån inskränka om ej alldeles tillstänga utvägarne till Lånebiträdä? för dem, hvilka ej ega annat än personligt ansvar att erbjuda, eller uti hvilkas pliysiska arbetsförmåga säkerhet allenast för ett mindre belopp är att påräkna, och stundom helt och hållet saknas, När härvid jemn väl tage% i betrapk tande, att Gäldenären genom låps upptagande sjelf ikiädt sig Bysältnings påföljd, i fall lian å förfall otiden ej kan infria sin förbindelsei eller anvisa tillgångar för sådant Lagutskottet* Eetånkanden.
1077 ändamål, och han, i händelse olyckor vållat hans obestånd, emot fordrindsegares obilliga harm eller hämdlystnad kan, genom sitt försättande i Cessionsti llstånd, påkalla Domarens pröfning, huruvida han må ur J3y sä t tn i ngs-liii ck te t entledigas; anser Utskottet, då hvarken Motionärerne uppgifvit eller Utskottet tilltror sig kunna föreslå något annat nog verkande tvångsmedel emot tredskande, vårdslöse och bedräglige Gäldenärer, Lagens stadgande om Bysättning icke höra upphäfvas; äfvensom, då ändamålet med Bysättning:
Gäldenärs förmående att betala sin skuld , fort-, får intill dess han förnöjt sin fordringsegare samt det ej lär ligga ipom gränsen af Domares och Executorers Ämbetsbefattning att bedöma till hvad mål yrkad bysättning kan Inda, eller om anledning är, ntf undangömde tillgångar derigenom kunna framtvingas; Utskottet icke finner skäl att tillstyrka bifall å de gjorde förslagen, att viss tid borde bestämmas, utöfver hvil-? ken Gäldenär ej skulle få hållas i bysättnings-liäckte, samt att en vidsträcktare pröfning än nu är medgifven , om och när detta tvångsmedel skulle ege rum, borde åt Domaren öfverlemnas, lieldst, i förra afseendet, någon rättvis och billig grund för en sådan tids bestämmande ej lärer finnas, då samma tidlängd skulle verka mycket olika i män af Gäldenä^ens medborgerliga förhållanden och moraliska bildning, samt, i det sednare, enskild känne - io78 Lagutskottet:
Betdnkanden. dom eller Öfvertygelse om Gäldenärens hederskänsla merendels skulle utgöra enda grunden för afslag eller bifall till yrkad Bysättning, Ej eiler anser Utskottet det vara med rättsbegrepp förenligt, att en.
Borgenär, som redan är lidande derigenom, att han icke kan utbekomma sin fordran,.
Jemn väl måste vidkännas skyldighet, att underhålla Gäldenärens Hustru och Barn, under det denne, i afsigt att förmås betala sin skuld, hålles bysatt, eller att underhälls-kostnaden för Gäldenärcn sjelf skall vara o b os t ärad och få bero af Domarens eller Executorns pröfning af förekommande omständigheter.
Slutligen får Utskottet, i anledning af Herr Grefve Hårds Memorial, yttra , det Utskottet anser ett upplifvande af stadgandet om BysättningsTJtslags verkställandeutan hinder af anförde Besvär, icke varn af behofvet påkalhadt; hvilket dock till Riksén Högloft.
Ständers vidare pröfning vördsam ligen öfvcrlemnas,.
Stockholm den Augusti i,S23.
LagUtjkettets Betänkande», J079 N:o 173.
Antom den i4 Sept. i8a3.
Ständers Lag- samt Allmänna Besvärs•
EkonomiUtskotts Betänkande ofver flere remitterade Memorialer, angående yrkad skärpning i ansvaret för Skogsäverkände.
Dels till
Lag samt Allmänna Besvärs oell EkonomiUtskotten gemensamt, dels till LagUtskottet enskildt hafva följande Memoriaier blifvit remitterade; Från Högloft.
Ridderskapet och Adeln, 1:0 Af Herr Gripenstedt Jacob, som fästat uppmärksamheten på den högst magt* påliggande del af Statshusålhungen> som angår skogarnes vård och den husållning som med en nu mera så dyrbar egendom är vedertagen, till obotelig skada för framtiden och för efterkommande, samt ibland andre föreslagne utvägar till Skogarnes fredande och besparande för framtiden, deröfver Utskotten särskildt, i anledning af Kongl. Maj:tS Nådiga proposition, angåenea. de logo Lagutskottets Btthnkanden, re i sammanhang dermed remitterade enskilde Motioner, komma att sig utlåta, yrkat, att Lagen mot
Skogsåverkan måtte skärpas och ätt stöld å den olästa Egendomen:
Skogen, mätte bestraffas i likhet med ihbrötts stöld. siö Af Herr Friherre Cronstedt C. F. som andragit, att dagliga erfarenheten redan öfver ty ga t deni sorn ännu ega Skog i ätt denna deräs egendom är mindre än någon annan skyddad, genom nu varande författningar, och ätt, om ej Åverkan är desto större och betydligare * aiises den icke amiörlunda än att den får försonas med en plikt, så obetydlig, att den ofta iéke utgör en tredjedel af hvad förbrytaren erhåller, då lian säljerd éh stulna skogén; I anledning hvaraf Herr Friherren ansett eii förhöjning i straffet för skogsåverkan desto nödvändigare-, som den mindre hyfsade delen äf nationen börjar att anse alla skogar såsom ett communé Bo® num, hvaröfver män kan disponera efter godtvnko. 3:o Af Friherre Ridderstolpe, Fredric, sorn föreslagit: att Skogsåverkan må anses lika med stöld i och såsöiii skäl härtill anfört, att tillgripande af älinaiis säd på deri Åker, som endast behoft ett år till dess alstrande* Sträffas strängaré än nidingsverket af den, som fördärfvär en park; äfvensom Herr Friherren åberopat svårigheten att bevaka skogem Lagutskottet!
Fetrtnkandett. 1081 Frän Hederv.
Bonde Ståndet. 4:o Ett Memorial af RiksdagsFullmägtigen Niis Pehtsson\från Malmöhus Län, sora väl ansett Skogsåverkan vara ett af lagen alltför lindrigt bestraffat
Brött, och att knappast något skäl synes vara, att skonsammare behandla uppsåtliga fÖrgrijpelser emot egande rätt till Skog äh annan egendom; mén likväl; enär de vanärahde straffen för tjufnad äro äf den beskaffenhet, att deras tillämpning icke lior utsträckas till flere händelser än dem, för hvilka de redan älö stadgade, endast föreslagit, ätt åverkan på enskild skog må beläggas ined lika stora Böter 3 söm Kongl. SkogsOrdningén stadgar för åverkan å Kronans Parker, Gehäg och Djurgårdar, lieldst skäl éj skall finnas, hvarföre enskild egendom skall vara mindre fredad, och tillgrepp deiraf straffas endast med fjerdedelen af det ansvar, sorn för tillgrepp af Statens Egendom eger rum; uti hvilket förslag ålskillige af BondeStåndets Ledamöter instämdt, med särskildt tillägg afRiksdagsFullmägtigen Nils Månsson, att a ii s varet för oloflig
Skogsåverkan å annan perj sonS egor bör skärpas; ineii att det iéke är billigt, attén Jordegare, kohl å egne egor nedfäller ett östämpladt träd af i6'$ki värde och derunder, skall vidkännas en lika svår bötespåföljd; hvadan Nils Månsson Lagutskottet!
Bes&nkanden, ansett, alt i sednare afseendet l>ör förblifva vid brad SkogsOrdningen föreskrifver.
Sedan Lagutskottet anmodat Allmänna Besvärs- och Ekonomiutskottet, att uti pl-öfningen af förenämnde med hvarannan sammanhang egande Memorialer med Lagutskottet deltaga, hafva Utskotten gemensamt handlagt desamma och får nu deröfver afgifva följande Utlåtande, Utskotten hafva väl fästat uppmärksamheten dervid, att om fordna tiders större tillgång på skog gifvit anledning, att anse den närmast i likhet med ett commune Bonum, samt tillgreppet deraf mera såsom ett slags okynne, än någon verklig förlust för egaren, hvilket i synnerhet inträffat med KronoSkogarne, ehvad man betragtat dem såsom ingens tillhörighet, eller såsom en samfällighet för Landet, synes likväl i närvarande tid Skogstillgångarnes värde och oumbärlighet för deras egare och för Landet, svårigheten att dem bevaka, och den hog, som en förestående försäljning af Ki •önans Parker troligen skall, innan denna åtgärd hinner utföras, allstra hos dem af de närboende, som icke tro sig blifva i tillfälle att till någon del deraf, genom köp förvärfva egande rätt, gemensamt påkalla ett lika skydd emot tillgrepp af Skog, som emot andre kränkningar af egande rätten, derom ett lagbud skulle mera äil hittills vinna stöd af opinionen, i samma mån som Statens dispositionsrätt b lefv o från t Lagutskottets BttänhttJéri; 1083 Från menighetens egande rätt i afseende pS Allmähningarne, och Statens egande rätt från meningheternes förmenta eller verkliga nyttjande rätt, i afseende på Parkerne så afskiljd och afvittrad, att alla dessa rättigheter till hvar och en Skogsmark förenades, antingen hos Staten eller den enskilde och fråga således icke mera kunde blifva, om den sistnämndes ansvarighet för åverkan å Skogsmark, dertill han egde någon slags egande eller nyttjande rätt; inen då i närvarande stund, tillgrepp af Skog desto mindre allmänt kan jemföras med tillgrepp af annan egendom, som bevislig åverkan på många ställen lemnäs utan allt tilltal, dels i anseende till Egarens öfverflödiga Skogstillgång och Skogens ringa värde, dels också genom JägeriBetjeningens efterlåtenhet; hvaremot det knappast gifves någon annan egendom eller tillhörighet, den icke hvar och en egare
Sr omtänksam att freda från andras tillgrepp, och aLt, förlorad, efterspana; så torde tiden finnu icke vara inne, att såsom stöld utmärka och bestraffa en gerning, som af anförde orsaker synes åtminstone på många orter sakna ej mindre de vid Stöld, allmänna egenskaper, att den föröfvas oagtadt egarens eller vårdarens bemödande att varan för tillgreppet akta, till den förres skada och stundom olycka, utan jemväl är oåtföljd af den vanära, sorn.
Betänkandets. 6g io84 LagUtsJioUtit BctAnkatiden. ‘opinionen fäster vid Handlingar, å hvil* lien Lagstiftaren gjort afseende, genom stadgande af vanärande straff.
Denne sednare omständighet torde ef-* ter Utskottens tanka, mera än någon annan böra förtjena uppmärksamhet.
Har Opinionen redan fästat vanära vid brottet; då har lagstiftaren anledning att derföre tillämpa vanärande straff; men att genom
Straffbestämmelser charaéterisera brott kan icke lyckas; hvaremot då erfarenheten visar , att vanärande besträffningär förhärda förbrytaren, liksom förblandningen med gröfre brottslingar förderfvar i grund deii mindre felande * det synes uppenbart, att åverkare bestraffade såsom aiidrö tjufvarp och med dem liäcktade, vore ett steg när* mare frestelsen* att äfven tillgripa annai!
Egendom och för att skydda deii ofta lim* bärliga någon gäng alldeles öfverflödiga, äftfetityrade mali större våda för den ö* umbärliga och nödvändiga* Fängélseriie skulle ännu mera blifva otillräcklige för förbrytare så vida Lagen efterlefdes, ty straffet förmådde icke återhålla gernirtgeii elier Stämpla den såsom stöld, åtminstone i den ort, der Egaren låter nästan utan allt ändamål sin öfverflödiga skog på fältet uppbrännas eller förruttna*
Den olikhet i frestelse, hvartill olika local föranleder* är äfven, i Utskottets tan* ika, ett föremål för begrundande.
Behof* verne på kläder och föda, de ursäktligaste bevekelsegrunder till Stöld, och de all* LägVtskotiett BtiänJcnndtH. toj?5
Ynaririästé* der ickö vattärteii iiirötat äig} inträffa
Och kosta hästån lika öfver allt.
Med Skogstjufnad skulle likväl härida; att i Sa nitria märi behöfvet vore stört; och frestelsen således förlåtligare; i sahriha mån öka
Och jeirinförfelsér, sbrii hav sig deri hya BrotthiålsLagstiftnirigen xippdragein Utskotten anse sig derföre af of» van anförde anledningar; icke böra ti 11
Värå lika triVsVar underkastad liar Lagutskottet nied bifall till Nils Pehrssoris förslag diisett
Sig böra tillstyrka deli ändring uti 63 §; af t8oS års
Körigl:
Skogsordning; att i stället för det; ätt åverkan å Allmänning elier ähnailä enskilde egol- äf Ek; Bok; Appel; Ösel; Maäteträd, Mastspiror eller Storverks» träd; ehvad någon sådäne träd faller; sy» Xo86 T ayl] t skottets Betdnkanden'. ner, bläder, skadar eller förderfva!’, hittills varit belagd med hälften af de uti 6a för dylik åverkan å Kronans Parker, Gehäg och Djurgårdar stadgade böter, samt annan åverkan å Allmänning eller å andras enskilde egor endast till fjerdedelen af hvad 62 §. i ty fall i afseende på Kronans Parker, Gehäg och Djurgårdar stadgar, Bötesansvaret hädanefter i bägge fallen måtte blifva lika med hvad 62 §. utsätter.
Utskotten, som önskat det sådan åtgärd nu kunna vidtagas hvarigenom egande rätten till skog blifvit i den positiva Lagstiftningen tillerkänd enahanda helgd och trygghet, som annan egande rätt af likartad beskaffenhet, hafva dock icke utöfver ofvanberörde tillstyrkande trott sig böra sträcka deras åtgärd i delta fall i anseende till de betänkligheter emot ett strängare straff för skogs åverkan, som här ofvan blifvit anförde; dock förmoda Utskotten, att det emot Skogsåverkan stadgade ansvar skall blifva mera verksamt och många ändamålslösa och för Staten kostsamma bestraffningar med häckte undvikas, om det af Lagutskottet, i Betänkandet N:o i36, gjorde förslag, om alla böters förvandlande till arbete, vid bristande tillgång, vinner bifall.
Slutligen och då {Utskotten befara, att KronoSkogarne under den lid, som för verkställigheten af en skeende upplåtelse eller afvittring deraf åtgår, skola blifva underkastade sköiling af dem, som befara Lagutskottet t Btttinkanden.
1087 att derefter inskränkas i förmåner, dem de jned eller utan laglig rätt å samma Skogar åtnjutit, anse Utskotten sig böra tillstyrka, det ville Piiksens Höglofl.
Ständer, med detsamma de hos Kongl. Maj:t göra hemställan , om den nu föreslagne förändring af vissa §. §. i Förordningen om Skogarne i Riket, äfven till Kongl. Maj:t öfverlemna, att i de fall särskilda locala omständigheter sådant påfordra, stadga, förutan det allmänna Laga ansvaret, särskildte vitén för åverkan å berörde Skogar, under den tid nämnde förrättning påstår och intill densamma blifvit behörigen stadfästad; hvilket dock till Riksens Häglof!.
Slockholm den 29 Augusti 1823.
N:o Ankom d. 29 Sept. 1823.
Utlåtande i anldening af Ater-Remiss af Utskottets Betänkande N:o 7, angående Befrielse för Rådmän och Kämnärer, att deltaga uti ansvar et för frösummelse, att till öfver Domaren j«g§ Lagutskottet!
B(tånkatitlftt. insända Rådstnfvit- och Kaniner sRäU fers, Donibocker och Rrotocoller vi. m. Sedan Lagutskottet uti äfgifvet Betänkande, af den 4 sistlidne Martti, i anledning af flen' .1. ib von Strokirchs Motion, på anförde grunder, ansett sig icke kunna rinderstödja Herr von Strokirchs förslag,, att Rådman och Kämnäter barde befria* flått de påföljder, hvilka för försimnnadt jnsändande af Iiomböcker Rapsakningar och protoeoller till vederbörande HofRätter, litt Lag och Författningar äro. stadgade; men deremot f i 1
Is ty rk t det stadgande,, att, talla de fall, der genom Lag och Författa ringar, tinder^ Domstolar i allmänhet äro, Yid påföljd af dagaböter ålagde, att inom.
Tiss tid till ÖfveiDomstol insända sine protokollet’, beräkningen af sådane dagaböter borde upphöra, när fre månader förflutit från den dag, då protocolleriie sist bordt vara till ÖfverDornstol insände, ebvad försummelsen blifvit till åtal inom berörde tid anmäld eller icke; Så Rar i anledning af vid föredragningen af* detta Betänkande, Ros Högloft, Ridderskapet och Adelil, bfögv. Preste- och Yällofl, RorgareSlånden förekomne Anmärkningar , detsamma af desse 3:ne RiksStånd blifvit till Lagutskottet åter remitteradl, Rerörde Anmärkningar äro gjorde, lio* Högloft.
Ridderskapet och Adelil af Herr Grefve Arvid Posse, sorn väl niedgifvit att LagUtshotttts Bttånliandcu, lo£9 Rådstufvu och KämnersRätter äro af Collén gial natur i anseende till LedamöterneS rösträttighet, men ansett elem beträffande Organisationen, mera jemnförlige med Härads och LagmansRätter, enär det är allmänna förtroendet, sorn å begge ställena gör Medborgaren till Ämbetsman; och då man har lika litet skäl att af en Handtverkare förvänta tillräcklig Juridisk kun .skap sorn afen Bonde, samt denne sednare, i egenskap af Nämndeman, icke har något sig åliggande ansvar för Domarens försummelse i sådane fall som det ifrågavarande ; så liar Herr Grefven icke kunnat annat finna, än att förhållandet uti de emot Härads och LagmansRätterne svarande Instantier, nemligen Kämners och RådstufvuRätterne, bör i detta fall vara ena-, handa.
PresteStåndet, har Herr Prosten Doctor
Forssell ansett det vära så mycket mindre lämpligt, att Rådmän och Kämnärer skola deltaga uti ansvaret för Borgmästarens eller MagistratsSecreleraréns. försummelse ined Domböckers och protocollers insändande, som Rådmän och Kämnärer åtminstone i de mindre Städerne någon gång torde hafva ganska svårt att å dylika acters insändande i rätter tid hafva nödig CoiUroll; deruti Doctorerne Svedelius och Sven Almqvist, Prosten Almgren samt Pastor Primarius Doctor 'Wallin instämdt; och Herr Professoren Doctor Thyselius har anfördi: att då det iqjö Lagutskottets Bet ånknnåeit'. åcke är Städernes borgare medgifvet afsäga sig det dera genom Rådmansvalet visade förtroende, eller tillskyndade besvär; då Rådmans Lönen i de mindre
Städerne uppgår blott till 5 och i de minsta endast till 3 och en tredjedels R:dr Banco; oell då Ledamöterne i Stadens Collegiala Styrelse föga mer kunde anses i stånd att förekomma Borgmästarens, än Nämndemän Häradshöfdingens försummelse att
Domböcker i behörig tid insända, vöre det så mycket ©billigare, att låta dem deltaga i ansvaret för peningeböterne, sorn de dymedelst för en annans försummelse skulle på ett år kunna förlora flere års län; Hvarjemte Herr Prosten Lindrot emot det af Utskottet föreslagne stadgande, att beräkningen af Dagaböter icke borde sträckas öfver tre månader, anmärkt, att så vida detta stadgande äfven bade afseende på ransakningar i understäldte Brottmål, eftergift i ansvaret i detta fäll icke står att förena med det skydd, som en tilltalad och häcktad person bör åtnjuta; och att upphörandet af Dagaböter å hvad tidpunet som heldst dessutom synes varaen otidig mildhet, heldst Böterne snarare borde vara i tilltagande efter de qo dagarne, så framt ej den försumlige
Domaren efter den tiliandalupne Botes tiden har af Lagen sig ålagdt ett högre ansvar och straff, genom hvars stränghet böterne försvinna, Hos Vallöf!. Bor gareStåndet, har Herr Bagge vid delat LagUtskottcts åsigterp ro - Lagutskottets Betättkanden. 1091 rande
Bagaböters upphörande efter en viss tids förlopp, för underlåtenhet att till Öfver Domstolar insända Lagfarts- Intecknings-, Ägtenskapsförords- och FörmyndareProtocoller; men i afseende på tiden för deras upphörande trott en längre tid vara nödvändig för Härads- än StutsRäMerri c , emedan ÖfverDomstolcn ej med visshet kan känna, när en Häradshöfding slutat sina ting; men hvilken tid likväl icke borde öfverstiga arne månader för Iläradsllätt, och i afseende på Kämners- och RådstufvuRätt, kunna inskränkas till en månad, lieldst när Dagaböterne upphöra lämpelig tid oell vitén i deras ställe måste bestämmas, för att förmå den försumlige att fullgöra sin plikt; och har Herr Bagge ansett ett lika stadgande böra sträcka sig till alla de Berättelser och Handlingar hvilka Magistraterne hafva sig förelagdt att på bestämde tider insända till ComraerceCollegium och Konungens Befallningshafvande; men hvad de Dagaböter angår, som äro stadgade för underlåtenhet, att inom föreskrifven tid till ÖfverDomstol insända protocoller uti understälde brottmål; så enär desse äro ttllfällige, samt möjeligen kunde inträffa, att vida längre tid än 3:ne månader försvinner innan vederbörande kunna få kunskap om ett slikt måls tillvaro, har Herr Bagge, med afseende på det skydd, hvarje Brottsling, som är beröfvad sin frihet, eger att fordra af Staten, icke kunnat piedgifya, att det fö?
BetHnfiiindcn, reslagne stadgandet må sträcka sig till $ rott måls prptocoller, utan yrkat, att de, för så beskaffad försummelse stadgade bo* ter, böra födubblas, samt belt ocb hållet tillfalla den tilltalade, såsom ersättning om Brottet varit af den beskaffenhet, att lian under tiden mast sitta i fängelse; peli vidkommande sluteligen Rådmäns och Kämner^rs befrielse att deltaga uti förenämnde Böter och sådane, sorn åläggas för försummelse att insända Domböcker, så har Herr Bagge, med åberopande af de skäl Motionairen anfört, hemstäldt att lians förslag måtte antagas åtminstone för närer i allmänhet, samt Rådmän i 3:dje 4:de och 5:te Glassens Städer, så vida cle ej vidtaga något beslut, hvarigenom Ordföranden sättes ur tillfälle, att antingen tillhålla underhafvande, eller ock sjelf full-,, göra sine pligter.
Med sednast: delen af Herr Bagges yttrande hafva flere Yällofl. BorgareStåndets Ledamöter sig förenat*, under yrkande af Rådmäns och Kämnere rs fullkomliga befrielse från deltagande uti ifrågavarande Böter, och derföre, såsom ytterligare skäl hufvudsakligen anfört: att i lägre
Cl asser-, nes Städer sällan eller aldrig finnes Littera te-Rådmim: att när ffäradsNämpden är fri från ansvar i förevarande fall, derföre, att den ej kan controllerä huruvida