Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Årfdabalken, om ett tillägg vid 17 kap. r § i afseende å förbud att borttestamentera arfvejord - 37. „ om förändring af 8 kap. 7 §, angående underhåll åt oäkta barn, se Oäkta. >> om förändring af 17 kap. 3 §, angående vederlag för såld arfvejord - - _ _ _ 65. „ om förtydligande af 12 kap. 7 § - - - 98.
STOCKHOLM, f d. Sctultzes Boktryckeri, 184-3.
BIHANG TILL vid Lagtima Riksdagen i Stockholm Åren 1847 och 1848.
SJUNDE SAMLINGEN. 2,,1“ Afdelningen:
Bag- samt alllmänna Besvärs- och Oeconomie-Utskottens gemensamma Memorial, Utlåtanden och Betänkanden. ' \ , •• - S~ 1 Lat/- samt Allm.
Besvärs- oeh EkonomirVtskottens Betänkande, N:o 1. I i\:o 1.
Ank. till Exp.-ulsk. d. 29 April, kl. 11 f. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion om rättighet för Komministrar i Annex-församlingar, att utfärda s. k. begrafningsbevis.
Bonde-Ståndet afgifvet, till Lag-utskottets behandling remitteradt, memorial, har riks dags fullmäktig en Elof Andersson frän Wermlands län, med hvilken Jöns Ersson och A. Kylander sig förenat, med afseende å de olägenheter, som för sockneboer inom annex-församlingar i de orter, der pastor är boende pä flera mils afstånd från annexet, uppkomma, till följd deraf, att s. k. begrafningsbevis, som måste anskaffas ej mindre för dem, vid hvilkas begrafning likstol ifrågakommer, än ock för barn och fattige, icke få af komministern i annex-församlingen meddelas, — yrkat, att denna rättighet, som af pastor hittills utöfvats, måtte varda komminislrarne tillerkänd, eller ock att en lämplig delning af pastoraterna må vidtagas.
För behandling af detta ämne, har Lag-utskottet sammanträdt med Allmänna Besvärs- och Ekonomi-utskottet; och enär den prestman, som ifrågavarande bevis utfärdar, dels för inhemtande af den aflidne personens förda vandel, dels ock för anteckning om hans död, måste hafva tillgång till kyrkoböckerna; men dessa böcker, hvilka för pastoralvårdens behöriga handhafvande erfordras, äro ställde under pastors förvar, hafva Utskotten, vid betraktande så väl deraf, alt en uteslutande rättighet i afseende å vården af kyrkoböckerna icke lärer kunna pastor betagas, destomindre som han för desammas ordentliga förande ensamt är ansvarig, som ock af den oreda eller mindre noggrannhet, som, derest annan person tillätes att, jemte pastor, härutinnan föra serskilda anteckningar, möjligen kunde uppkomma, — ansett sig sakna skäl att motionärens framställning i denna del förorda; och finna Utskotten sig icke heller af de utäf motionären omnämnda olägenheter hafva hemtat giltig anledning för tillstyrkande af pastoraters delning; hvadan vördsamt hemställes, att motionen, så i ena som andra afseendet, icke må till någon åtgärd föranleda.
Prof. 1847 och 1848. 7 Sami. 2 Afd. 1 Höft. \ 2 Lag- saint Allm.
Besvärs- och Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:o 2. X:o ». Alik. lill Exp.-Utsk. d. 29 April, kl. 11 f. m.
Betänkande, i anledning af serskilda motioner, i fråga om upphäfvande af stadgandet i 14 Kap. 5 § Handels-balken samt 2 Art. 5 § af Kongl. Maj.ts förnyade Nådiga Lego-stadga den 23 November 1833, om rättighet för husbonde att tilldela tjenstehjon husaga.
I detta ämne hafva Utskotten fått till behandling emottaga framställningar, nemligen: från Högloft.
Bidderskapet och Adeln af Herr Hjerta, Lars, som, under åberopande deraf, att förhållandet emellan husbönder och tjenare både inför lagen och förnuftet icke kunde betraktas annorlunda, än såsom ett frivilligt kontrakt, hvarigenom den sednare på viss tid åtager sig att, emot öfverenskommen betalning, förrätta vissa arbeten och tjenst-skyldigheter, anmärkt obilligheten och orättvisan af det stadgande, som medgifver husbonde rättighet att tilldela tjenare husaga, eller, såsom motionären uttryckt sig, att emot dem använda fysiskt våld, utan att härföre vara underkastad ansvar, derest våldet icke är af den svåra art, att skada deraf uppkommer, under det att lagen, å andra sidan, för tjenare, hvilka förgå sig emot husbonde, bestämmer ytterst sträng påföljd.
Då denna makt i en rå eller nyckfull husbondes hand lätteligen kunde leda till missbruk, hvarpå talrika exempel förefunnos, samt stadgandet i tö kap. 2, 3, 4 och 9 §§ missgernings-balken i allt fall ansåges gifva husbonden all nödig öfvervigt öfver tjenaren, har motionären, under åberopande jemväl deraf, att husagan, den han ansåge såsom en återstående lemning af träldomen, blifvit afskaffad hos de båda nationer, som uti Europa gått i spetsen för civilisationen, nemligen i Frankrike och England, äfvensom i hela vestra och södra Europa, föreslagit, att stadgandet i 14 kap. 5 § handels-balken samt föreskriften i nu gällande Jegostadga, om rättighet att tilldela tjenare husaga, måtte upphäfvas; samt från Hedervärda B onde-ståndet af Riksdagsfullmäktig en Gustaf Glad från Westerbottens län, sorn, ehuru han erkände, att husagan, derest den med måtta och på ett förnuftigt sätt användes, icke vore att anse såsom någon för svår bestraffning, likväl, vid betraktande, dels af den omenskliga behandling, Lag- samt Allm.
Besvärs- och Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:o 2. 3 hvartill denna till omfånget nog obestämda rättighet, i en hård och sträng husbondes hand, kan gifva anledning, dels ock af svårigheten för det lidande tjenstehjonet att för en sådan misshandling njuta ersättning och upprättelse, fästat Rikets Ständers uppmärksamhet å nödvändigheten deraf, att denna godtyckliga bestraffning afskaffas, hvarigenom, efter motionärens tanka, många tjenstehjons hårda och omenskliga behandling skulle förekommas. Hvad dessa motioner innehålla, hafva Utskotten i öfvervägande tagit; och jemte det Utskotten anse de föreskrifter, som uti 2:dra artikeln af nu gällande legostadga för husbönder och tjenstehjon äro gifna, i så betydlig mån inskränka den rättighet, husbonde, jemlikt 36 kap. 2 § missgerings-balken, i afseende på tjenstehjons bestraffning tillkommer, alt all farhåga för ett godtyckligt eller våldsamt utöfvande af denna rättighet derigenom lärer kunna anses undanröjd, finna Utskotten de af motionärerne, såsom en följd af denna rättighets missbrukande, anmärkta olägenheter, destomindre böra verka till husagans afskaffande i allmänhet, som ofvanåberopade legostadga tillika innehåller föreskrift, huruledes, i sådant fall, upprättelse och ersättning af ett förfördeladt tjenstehjon må sökas.
Dä Utskotten härjemte anse denna rättighet för husbonde, med bibehållande af nu gällande stadganden om tjenstetiden, icke lämpligen kunna upphäfvas, enär nödig utväg att, der allvarsamma föreställningar icke hjelpa, tillhålla ett lättjefullt eller olydigt tjenstehjon att fullgöra sina åligganden, derigenom skulle husbonden betagas, finna Utskotten, — jemte erinran, alt hvad i öfrigt blifvit anfördt såsom skäl för denna rättighets upphörande, eller att husagan i flera främmande länder längesedan blifvit afskaffad, icke torde kunna i förevarande fall åberopas, helst, efter hvad kändt är, förhållandena, så väl i afseende på tjenstehjonets ställning till husbonden, som hvad angår tjenstetiden, inom dessa länder äro helt olika med dem, hvilka hos oss ega rum, — sig böra, uppå dessa förenade skäl, vördsamt tillstyrka Rikets Ständer, att förevarande motioner icke må lill någon åtgärd föranleda.
Stockholm den 28 April 1848. 4 4 Lag- samt Alkin.
Besvärs- och Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:o 3. 1:0 3.
Auk. lill Exp.-Utsk. d. 29 April, kl. 11 f. m.
Betänkande, i anledning af väckta motioner om förändring i nu gällande stadganden, rörande legostämma- och flyttningstid för tjenstefolk.
Uti dessa ämnen hafva följande framställningar blifvit gjorda och till Lagsamt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-utskottens gemensamma behandling öfverlemnade, nemligen: från Hö g lo fl. Ridderskapet och Adeln af Herr Friherre Cederström, Jakob, som, efter framställning af de olägenheter, hvilka förmenats uppkomma deraf, alt, enligt nu gällande stadganden i afseende å lego-stämmotiden, som för hufvudstaden är bestämd till ett halft, men för öfriga riket till ett år, aftal om tjenst eller arbets-biträde lagligen icke kunna för kortare tid afslutas, — föreslagit, att en sådan förändring härutinnan måtte vidtagas, hvarigenom legostämma till lagstadd tjenst eller arbetsbiträde må kunna, så i städerna som å landet, vid hvad tid af året som helst, efter ömsesidig öfverenskommelse bestämmas, likväl icke för kortare tid än en månad, samt icke för längre tid på en gång än ett år; och har motionären, under åberopande af ett, i öfverensstämmelse härmed, upprättadt, från trycket utgifvet förslag till författning i detta ämne, tillagt, att, genom en sådan förändring i lego-stämmotiden, fördelar syntes kunna förväntas, ej mindre för näringsidkaren vid utöfningen af dess yrke, än ock för arbetsfolket, enär tillfälle till sysselsättning och förtjenst för detsamma sålunda skulle beredas; och af Herr Hammarhjelm, C. G., som, under förmälan, alt den för tjenstehjon å landet föreskrifna flyttningstid, eller den 24 Oktober, vore för jordbruket högst skadlig och olämplig, hemställt, att terminen härför i stället måtte bestämmas till tiden emellan den 24 och 30 Juni; till stöd för hvilken framställning blifvit anfördt, dels att det vore af vigt, att göromålen vid den kort härefter inträffande hö- och sädes-bergningen med flit och ordentlighet skötas, hvilket, efter motionärens förmenande, säkrast kunde påräknas vid början af tjenstetiden, dels ock att bättre vård om foder-förrådet vore att förvänta, derest samma tjenstehjon komme alt fodret under vintern uppstilla, som uti dess inbergande deltagit; Lag- samt Allm.
Besvärs- och Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:o 3. a från Högvördige Preste-slåndel af Herr Prosten Gellerstedt, som, med afseende ej mindre ä svårigheten för husbönder att i Oktober månad, då väglaget vanligen är dåligt, från aflägsna orter hemta tjenstefolk, äfvensom det menliga inflytande, som denna otjenliga årstid utöfvar på dess helsa och trefnad, än ock å vigten deraf, att, på sätt af föregående motionär blifvit erinradt, vinterförrådet af foderämnen väl vårdas, hemställt, att flyttnings-terminen för tjenstfolk måtte bestämmas till medlet af Juni månad; genom hvilken åtgärd så väl ofvananmärkta missförhållanden, som äfven de olägenheter, hvilka inom motionärens hemort uppkommo till följd deraf, att husbönder vid flyttningstiden, då landtmannagöromålen äro i det närmaste afslutade, afskeda sina tjenare, ansågos kunna förekommas; samt från Hedervärda Bonde-ståndet af Riksdagsfullmäktigen Anders Andersson från Skaraborgs län, som, jemte erinran om angelägenheten deraf, att tjenstehjonsflyltningen infaller vid den för landtmannagöromälen ledigaste tid, samt under åberopande i öfrigt af de skäl, som af föregående motionärer blifvit anförde, föreslagit, att midsommartiden måtte till flyttnings-termin utsättas; varande af motionären, till vidare utveckling af dess ofvan antydda åsigt, åberopadt innehållet af en uti Skara Tidning för den \
I December nästlidet år införd artikel rörande detta ämne.
Vid den öfverläggning, som, i anledning af sist omförmälda motion, inom det Hedervärda Ståndet egt rum, hafva samtlige dess ledamöter, hvilka i frågan sig yttrat, afstyrkt afseende å motionen, samt såsom skäl emot den sålunda föreslagna förändringen hufvudsakligen anmärkt: att flyttnings-terminens utsättande till midsommartiden skulle, med afseende på de byggnadsföretag, hvilka då vanligen pågå, medföra känbara kostnader för husbönder, genom den legning af arbetsfolk, som häraf blefve en följd; att inom de norra länen, der allmogen i och för fiske vid midsommartiden vistas aflägse från hemmet, en dylik förändring skulle medföra flera olägenheter; att tjenstehjonets biträde vid denna tid destomindre kunde undvaras, som dess arbetskrafter då mest tagas i anspråk; att i de orter, der tjenstefolkets lön utgår i spanmål och andra förnödenheter, svårighet för husbonden uppkomme att utgifva densamma, innan skörden försiggått, äfvensom lönerna i allmänhet icke kunde utgå förr, an säden hunnit afyttras; och hafva flere ledamöter af det Hedervärda Ståndet tillagt, att någon lämpligare tid för tjenstehjonsflyttningen, än den nuvarande, icke kunde bestämmas.
Besvärs- och Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:o 3.
Hvad sålunda förekommit samt i ena och andi a afseendet föreslaget blifvit, hafva Lag- och Ekonomi-utskotten i öfvervägande tagit; och beträdande först Herr friherre Cederströms ofvanberörda framställning; så enär den föreslagna förändringen i legostämmotiden, utom andra olägenheter, efter Utskottens tanka, sannolikt skulle hafva lill följd, att husbönder å landet, under de tider af året, då behof af arbetsbiträde mindre är för handen, afskedade tjenstehjonen, hvaraf svårighet för dessa att erhålla sysselsättning och bergning måste uppkomma, hafva Utskotten ansett sig ega skäl hemställa, att denna motion icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Vidkommande härefter öfrige motionärers framställningar om ändring i tiden för tjenslehjons flyttning, hafva Utskotten skolat vördsamt upplysa, att, efter hvad vid behandling af denna fråga inhemtats, motioner, af enahanda syftning med de nu ifrågavarande, vid flera föregående riksmöten och sednast vid I8i0—1841 årens riksdag blifvit väckte, dervid flyttningstiden varit föreslagen till åtskilliga från hvarandra mer eller mindre aflägsna tidpunkter samt vid sislberörda riksdag till midsommarstiden; men alt Lag- och Ekonomi utskotten vid alla dessa tillfällen afstyrkt bifall till hvad sålunda blifvit föreslaget.
Med gillande af de anmärkningar, hvilka, på sätt ofvarberördt är, blifvit inom Hederv.
Bonde-ståndet i anledning af Anders Anderssons motion framställde, få Utskotten, såsom ytterligare skäl emot de yrkade förändringarna i flyttningstiden, för egen del, tillägga: att den missbelåtenhet, som öfver nuvarande flyttningstermin för tjenstehjon blifvit yttrad, efter Utskottens tanka innebär ytterligare bevis på omöjligheten att tillfredsställa hvarje skälig önskan i detta hänseende; att det torde vara betänkligt att söka afhjelpa de partiella olägenheterna af en allmän bestämning härom genom antagande af serskilde flyttningstider för olika orter inom riket, helst sådant skulle minska utvägarna till näringsfång för den arbetande klassen samt hindra spridandet af insigler i landtmannayrken från en ort till en annan; samt att förändring i den nu gällande allmänna bestämmelsen för vissa landsorter komme att medföra betydande olägenheter; hemställande Utskotten, på alla dessa grunder, att de uti förevarande ämne gjorda framställningar icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Besvärs- och Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:o 4. 7 HJ:o 4.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 29 April, kl. 11 f. m.
Betänkande, i anledning af vackt motion, i fråga om förändradt sätt för utöfvande af församlingarnas gransk ning sr ätt öfver Baslorernes redovisning för kgrkornas medel. Hederv.
Bonde-ståndet har till Lag-utskottets behandling öfverlemna! en af riksdagsfullmäktigen Tobias Lind från Bohus län väckt motion, deruti han anmärkt behofvel deraf, att ett förändradt sätt vidtages för utöfvande af församlingarnes granskningsrätt i afseende å den redovisning öfver kyrkornas inkomster, hvilken af pastorerne afgifves.
Då denna granskning, efter hvad motionären uppgifvit, uti hans hemort sålunda tillgår, att räkenskaperna för sistförllutna ecklesiastik året, - som stundom äro upprättade af någon kyrkovärd eller ledamot i kyrkorådet, hvilken af kyrkans medel haft uppbörd, eller ock af pastor ensam, — vid den s. k.
Valborgsmässo-sockenstämman i kyrkan uppläsas, blefve häraf en följd, att församlingsboerne, oansedt de åhöra uppläsandet och räkningarna äfven underteckna, ändock sakna tillfälle att pröfva, huruvida dessa till alla delar öfverensstämma med verkliga förhållandet, helst fullständig kännedom härom icke lämpligen kan uti kyrkan inhemtas.
I anledning häraf har motionären föreslagit, att inom hvarje församling årligen uti Mars eller början af April månad vid allmän sockenstämma må bland socknens bofaste män väljas två och högst fyra s. k. revisorer, hvilka skulle hafva alt granska alla räkenskaper för kyrkan, som af pastor eller andra uppbördsman för året blifvit förde; för hvilket ändamål pastor ålåge att så tidigt sammankalla revisorerne, att de vid den blifvande Valborgsmässo-socknestämman kunde skriftligen gifva tillkänna sina anmärkningar, i fall sådana skulle förefinnas, och hvilka, om de med pastor icke kunde afgöras, borde, jemte räkningarna, öfversändas tili konsistorium, som hade att dermed lagligen förfara; och skulle revisorerne jemväl, då anmärkningar öfver räkenskaperna icke egt rum, sitt godkännande derå anteckna.
För behandling af denna motion har Lag-utskottet sammanträdt med Allmänna Besvärs- och Ekonomi-utskottet; och enär en föregående granskning å församlingens sida af kyrkans räkenskaper, innan desamma vid socknestämma 8 Lag- samt Allm.
Besvärs- och Ekonomi-Utskottens Betänkande, K:o 5. uppläsas, synes Ulskolten destomera lämplig, som, på sätt motionären anmärkt, ett närmare öfverseende af dessa räkenskaper icke torde kunna vid sockneslämman medhinnas, fä Utskotten, som i öfrigt inhemtat, alt dylika föregående revisioner redan på flera ställen ega rum, för vinnande af bestämd föreskrift i ämnet, vördsamt föreslå Rikets Ständer, att uti underdånig skrifvelse hos Kongl. Maj.t anhålla, det Kongl. Maj:t, genom utfärdad förordning, utan rubbning af de föreskrifter, hvilka i afseende på granskning af kyrkornas räkenskaper genom serskilda författningar redan äro gifna, täcktes i nåder stadga, att nämnde räkenskaper skola undergå revision af ombud, dem församlingen må ega att för sådant ändamål å allmän socknestämma utse; hvarefter revisionsberättelsen tillika med räkenskapsförare/is förklaring öfver framställda anmärkningar, der sådana egt rum, böra å den för räkningarnas uppläsande bestämda socknestämma församlingen delgifvas.
Stockholm den 28 April i 848.
\:o 5 Ank. till Exp.-Utsk. den 29 April, kl. 11 f. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion om tillägg titt 2 mom. 6 § af Kongl, härordningen den 17 April 1828, om forntida minnesmärkens fredande och bevarande.
Med anledning af de olägenheter, som för enskilde samlare af fornsaker ansågos uppkomma, till följd af den uti Kongl, förordningen den 17 April 1828 angående forntida minnesmärkens fredande och bevarande, stadgade skyldighet om dylika konststyckens hembjudande till Kongl. Maj.t och kronan, har Herr Munck af Rosenschöld, Kils Rudolf, uti ett hos Höglofl.
Ridderskapet och Adeln Lag- samt Allm.
Besvärs- och Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:o 5.
9 Adeln afgifvet, till Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-utskottens gemensamma behandling remitteradt memorial, uti 6 § 2 mom. af åberopade Kongl. Förordning föreslagit ett tillägg af innehåll: ”Härifrån göres dock un dantag, när dylika antiqviteter och jordfynd inköpas för andra uti riket varande offentliga eller enskilda samlingars eller vetenskapsmäns räkning, då det åligger köparen att, såvida fornsaken är af sällsyntare beskaffenhet, vid tio riksdalers vite och äfventyr af det köptas hemfallande lill riks-museum, antingen sednast ett år efter inköpet från trycket deröfver utgifva en fullständig beskrifning och lithograf!, eller ock till Kongl, riks-museum insända en dylik beskrifning och ritning; men om åter de samlade fornsakerna äro af mindre värde, skall endast en summarisk uppgift deröfver hvart tredje år till riksantiquarien insändas, under åtnjutande, så i ena som andra fallet, af portofrihet; börande dessutom hvar och en, som för legaliserad samlare af dylika antiqviteter vill anses, under uppgifven adress sådant hos riks-antiqvarien gifva tillkänna och en speciel förteckning öfver de af honom hittills gjorda samlingar, hvilka för vetenskapsidkare skola hållas tillgängliga, aflemna; äfvensom honom åligger att, vid fråga om försäljning, konststycket alltid först riks-museum hembjuda, samt icke, vid Ett hundrade riksdalers vile och varans hemfallande till riksmuseum, konststycken till större eller mindre del utur riket föra, med undantag endast för sådana fall, då, med Kongl.
Maj.ts nådiga tillstånd, byten eller föräringar vetenskapsmän emellan verkställas, derunder likväl icke må inbegripas sådana fornsaker, som uti riks-museum icke finnas alt tillgå.
Till stöd för detta förslag är af motionären anfördt, att hågen för dylika anliqviteters uppsökande och bevarande såmedelet skulle ökas, studiet deraf lifvas och underlättas, många märkliga underrättelser af den för vetenskapen intresserade samlaren på stället inhemtas, hvilka, till följd af det nu föreskrifna hembudssältet i de flesta fall gå förlorade; hvarjemte rättigheten för enskilde personer att ega dylika samlingar, efter motionärens förmenande, skulle medföra den fördel, dels alt den, som vore lifvad af håg för studiet, sjelf kunde skaffa sig tillfälle att idka detsamma, utan att nödgas för sådant ändamål besöka hufvudstaden, dels ock att forskningen uti den vigtiga delen af dylika anliqviteters historia, nemligen stället och tillståndet, hvaruti de blifvit funna, såmedelst kunde af den enskilde samlaren företagas.
Hvad motionen innehåller hafva Utskotten i öfvervägande tagit; men då, efter Utskottens tanka, det är af vigt, att dylika konststycken, som för forsk - liih. till B.
Prat. 1847 och 1848. 7 Sami. 2 Afd. 1 lliifl. 2 10 Lag- samt Allm.
Besvärs- och Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:o 6. ningen i fäderneslandets historia ofta äro af högt värde, för statens räkning inköpas samt rinder allmän vård förvaras, der de, oberoende af de vexlingar, för hvilka enskilda samlingar genom egares frånfälle eller andra omständigheter äro utsatte, må för vetenskapsmannen och allmänheten finnas att tillgå, samt de kontroller, hvilka, enligt motionärens förslag, skulle den enskilde samlaren åläggas, svårligen torde kunna tillbörligen handhafvas, finna Utskotten skäl icke vara för handen att tillstyrka förändring uti hvad genom ofvanåberopade Kongl, förordning i detta afseende är vordet stadgadt; utan föreslå fördenskull vördsamt Rikets Ständer, att förevarande motion icke må till någon åtgärd föranleda.
Stockholm den 28 April 1848, N:o H. Ank. till Exp. Ulsk. den 29 April, kl. 11 f. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion om för ändring af 8 § i Kongl. Majds Nådiga Resolution på Presterskapets besvär den 12 Januari 1757, i fråga om befrielse frän kostnader vid sgne förrättningar för innehafvare af kapellans-boställen.
Preste-ståndet har till Lag-utskottets behandling remitterat en af Herr komminister Hallén väckt motion, deruti han dels fästat uppmärksamhet derå, att, oansedt Kongl, resolutionen den 12 Januari 1757 synes åsyfta befrielse för innehafvare af kapellans-boställen från all slags kostnad för svneförrättningar, hvilka derå anställas, det förhållande likväl, till följd af olika tolkning af 8 § uti nämnda resolution inträffat, att lösen för husesyne-instrument, enligt gällande expeditions-taxa, blifvit boställs-innehafvare affordrad, dels ock anmärkt, hurusom flera olägenheter tillträdande innehafvare af dylika boställen tillskyndas derigenom, att vederbörande domare så -länge fördröja expeditionen af instrumentet öfver den hållna syrfe-förrältrtingen, att, då detsamma tillträdaren delgifves, tiden för besvärs anförande, i7 händelse Lag- samt Allm.
Besvärs- och Ekonomi-Utskottens BetänkandeT N:o 6. 1:1 han dertill skulle finna sig befogad, ledan gått till ända; i anledning hvaraf och då efter motionärens tanka, en mera bestämd och fullständig redaktion af ofvanåberopade Kongl, resolution vöre af behofvet påkallad, motionären hemställt det Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att 8 § uti nämuda resolution matte erhålla följande lydelse:
"Af- och tillträdes-huse syn å kapellansbord förrätte vederbörande domare och nämnd i laga ordning utan arfvode.