Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag tror äfven att vårt land ej eger tillgång på 13 sådane män att dermed besätta dessa platser och anser derför att dessa seminariers antal bör inskränkas, men deremot, loreståndarnes löner höjas så att de utan alltför svåra näringsomsorger kunna öfverlemna sig odeladt åt sitt höga kall.
Dessutom borde de redan examinerade eleverne genom stipendier beredas tillfälle att en längre tid qvarblifva vid seminariet såsom underlärare för de oexaminerade, hvarigenom deras kunskap skulle kunna blifva något mera än blott lexläsning, och de erhålla vana att undervisa.
Genom seminariernes betydliga inskränkning till antal, skulle, med nuvarande anslag, mycket kunna uträttas till desammas förbättring och en sann och lefvande anda kunna ingjutas i dessa anstalter, som äro al en oberäknelig vigt för nationens'framtid.
Jag tror äfven att då vägen till dessa bildningsanstalter för mången blefve längre och svårare, skulle han närmare pröfva sig sjelf och eftertänka huruvida lian eger kraft och vilja att göra sig fullt skicklig för sitt kall och således ej så lättsinnigt, som nu otta är händelsen, kasta sig in på denna bana, som fordrar mera ansträngning och förmåga än man nu i allmänhet tyckes tro. då kunskapsmattet är så lätt att ernå.
Man har sagt det vara nödvändigt att lärarne bildades inom det stift, der de skola verka, för att närmare vara bekanta med olikheter i folklynne och bildning; men då nu dessa kandidater kunna söka och erhålla platser utom det stift, der de tagit sin examen, torde detta skäl ej förtjena det stora afseende, man dervid velat fästa.
Jag får af dessa skäl förena mig med motionären om en betydlig inskränkning uti seminariernes antal.» Häruti instämde hr J. Wahlström. 2:o Herr kontraktsprosten J.
Bernh. Runstén: «Vid den andra punk ten i det höglofl.
Betänkande må jag reservationsvis få äran göra följande tillägg:
Medelst den nya Folkskole-inrättningen har i den svenska allmogens barnauppfostran det beklagliga förhållande börjat inträda, att den första hernshole-undcrvisnmgen, hvilken egentligen är ett oförytterlig!, religiöst fainiljealiggande, och derföre endast skulle bordt, der den funnes bristfällig, underhjelpas medelst frivilliga åtgärder frän både församlingens och kyrkans sida, i stället börjat alltmera förvandlas till en statsskole-undervisning af hufvudsakligen verldslig beskaffenhet.
Detta har nemligen skett i första rummet medelst den offentliga inrättningen af de nya fölhshole-seminarierna med lärare, anställda på ordinarie aflöningsstat.
Men ej blott seminarierne äfven folkskolorna hafva blifvit ställda på statsfot, dymedelst att äfven till ordinarie aflö - 12 Allm.
Best - och Ekon.-Utskottets Betänkande, N:o 67. ningar för de öfverallt utplanterade nya skollärarne blifvit till och med anslagna nya pålagor, och dessa påbjudna, icke blott såsom tillfälliga bevillningar mellan riksdagarna, utan såsom beständiga kommunala/gifter, och dock äfven dessa stadgade endast i ekonomisk lagstiftningsväg.
Man har eljest numera börjat hysa fruktan för statens förmynderskap öfver familjens enskilda medlemmar, såsom kan synas bland annat deraf, att t. ex. en redan vid förra riksdagen väckt motion om arbetsföre tjenares förpligtelse att något bespara för deras framtid nyligen äfven vid denna riksdag blifvit afslagen, äfvensom en likaledes ifrågakommen inblandning, från statens sida, i landets skogshushållning torde blifva, ehuru med mindre skäl, motverkad såsom ett hotande stats-ingrepp i den privata egendomsrätten.
Men genom folkskolans ställande pa statslot liar man uppdragit åt staten, öfver hvad mera är, än landets skogar, öfver alla allmogens barn, ett förmynderskap, visserligen för mycket i det enskilda familjelifvet ingripande, att ej vida öfverstiga all den blott yttre statsmaktens både befogenhet och förmåga, och dermed har man visst också för mycket både förbisett och åsidosatt, om ej äfven redan nog mycket skadat den barnavård, sorn ej från statens yttre, men endast från dess inre kyrkliga sida kan med framgång utöfvas, i det det den nemligen ombesörjes och handhäfves såsom en rent både kristlig och kyrklig religions-angelägenhet.
Det må medgifvas, att äfven inom Sveriges landamären finnas på åtskilliga ställen en mängd fattigare familjer, som icke förmå sjelfva ombesörja sina barns nödiga uppfostan, och att på sådana ställen särskilda folkskolor på lankasterfot nödfallsvis kunnat beliöfvas.
Men sådant är dock icke ännu på långt när förhållandet allestädes, ehuru visserligen folkskolan sjelf, såsom en allmänneligen tillbjuden statshjelp åt hemskolan, just verkar att göra sig alltmera behöflig..
Och såsom fattigdomen och antalet af fattiga ökats och okar sig i oerhörd progression, ju mera staten åtager sig vården derom, så har ock, enligt en bedröflig erfarenhet, den på stat anlagda folkskolan redan ej så litet verkat, både att draga barnen från föräldrarna oeh att hos föräldrarna småningom qväfva naturkänslan af deras dyraste föräldraansvar, att nemligen sjelfva meddela sina barn, ifrån deras späda ålder, den både- hjertats och förståndets och viljans tillböjning, bildning och rigtning, den endast de sjelfva kunna dem naturenligt bibringa, Men 0111 än äfven det svenska familjelifvet vore, bland allmogen, allestädes så afsigkommen sorn den allestädes vidtagne folkskoleinrättningen förutsätter, så fordrades visserligen till dess upphjelpande endast så mycket mera helt andra och bättre krafter, än dem staten från sin blott yttre sida kan framkalla och framdrifva medelst anslag af skollärare-löner, eller utfärdande af folkskole-reglementen, eller den enstaka anläggningen af dessa nymodiga folkskolelärare-seminarier.
Ty de i dem tilldanade skollärare-elever, sorni vanligen först försent komma från plogen att blifva den nya skolans lärjungar, Allm. Bese.- och Ekon.-Utskottets Betänkande, N:o 67. och vanligen alltför tidigt samt brådmogne derifrån utgå att sjelfva blifva lärare, kunna väl aldrig ersätta det bristande i hemskolorna, eller på det sätt godtgöra det felande i hemvården om barnen, som. det skulle skett, om kyrkans egna yngre prester hade blifvit med dylika lönebidrag uppmuntrade att fullgöra ett åliggande, som i alla läll alltid måste blifva kyrkans och presterskapets, eller alltid måste blifva ett heligt prestbestyr, hvilket ock derföre, såsom mig velat synas, aldrig skulle bordt på lejda och profana eller blott vid sidan om kyrkan vigda herdahänder öfverlåtas.
Skollärare-seminarierna må visst också de, kunna anses vara ett slags nya prestbildnings-anstalter eller nya läroverk för bildande af ett nytt slags lekmannaprester; men de hafva dock mera en verldslig, än kyrklig åsyftning, och äro väl i Sverige lika litet behöfliga, som de nutidens Psevdoapostlar, hvilka utomlands, å den nya s. k. allmänna bildningens vägnar, velat nedlägga i de borgerliga samhällena en annan ordningsgrund, än den, som allena beståndande blifver.
Det är ock derföre, som de nya lärdoms-anstalterna hafva synts mig böra från statsfot omflyttas på indragningsfot, helst de ock stå så alldeles enstaka, och ej blott vid sidan om, utan äfven i ett visst, snart sagdt stridsfärdig!, oafhängighets-förhållande till både universitetet och lärdomsskolan och presterskapet och kyrkan, samt äfven derföre, i saknad af det sammanhang sinsemellan, som inom kathedral-skolorna genom universitetet förmedlas, ofta nog lära förråda alltför mycken skiljaktighet i hvad beträffar både kunskaps-fordringar och betygsgradering samt läromethoder oeh tillsyn vid elevernas handledning.
Och som dessutom antalet af samtliga seminariernas elever årligen betydligt aftager, enär det under de sista 6 åren, enligt hvad Betänkandet sjelft gifver vid handen, minskats ifrån 554 till 340; så är det väl mycket nog, som talar för indragning af åtminstone dem bland seminarierna, som dels äro intill hvarandra nära belägna, dels ock föga besökta, helst som det också, i nämnda kyrkliga afseende, icke kan vara något rätt biskops-intresse, att en lärdomsinstitution i hvarje stifts-stad funnes af en så ytlig och okyrklig eller kyrkstridig beskaffenhet.
Men att deremot Utskottet anfört seminarii-elevernas så betydliga årliga minskning såsom ett skäl och det enda skäl, det kunnat påfinna, hvarföre seminarierna allesammans skulle böra bibehållas; och att Utskottet icke heller, emot det förslaget, att tjenligare skollärare-elever, ani seminarierna, skulle kunna i kyrkans egna preliminära prestbildnings-anstalter, i kathedral- eller kyrkoskolorna, erhålla all erforderlig förberedelse för barnaundervisnings-kallet, icke haft stort annat att invända, än att der skulle saknas praktiska undervisnings-öfningar, ehuru sådana just saknas mera i seminarierna, än i de offentliga läroverken; samt att för öfrigt Utskottet, ehuru det i korthet behagat referera, dock alls icke fästat något det minsta afseende vid, de måhända behjer - 14 Allm. Bese.- och Ekon.-Ltskotte/s Betänkande, N:o GS. tansyärda motiver, på hvilka motionens frenne slutförslag just grunda «ig.— sådant är, i en rätt vigtig samhällsfråga, ett UtskottslÖrlärande, som väl icke ina kunna godkännas.» N:o 68.
Ank. till Exp-Utsk. den 17 Mars 1854, kl. 11 f. ra.
Betänkande, i anledning af vackt motion om rättighet för tjenstförrättande Kontraktsprost, alt under extra Nådår uppbära hela inkomsten af de så kallade Proste-tunnorna.
LTti en hos Högvördiga Presteståndet väckt, till Utskottets behandling öfverlemnad motion, har hr prosten J. /.
Melén anfört, att, då det mäste erkännas, att i allmänhet don med de så kallade proste-tunnorna afsedda ersättning till kontrakts-prostarne för besväret med prost-expeditionerne och de kostnader, som vore en oundgänglig följd deraf, att kontraktets presterskap hos dem ofta flera gånger om året samlades, icke kunde anses vara för frikostigt tilltagen, det icke kunde annat än finnas högst obilligt, att, såsom i Kongl, brefvet den 5 Oktober 1813 stadg as, två tredjedelar af proste-tunnorna under extra nådår tilllöllo svagt lönade skollärare i stiftet eller åtskilliga under domkapitlets vård ställda kassor, under det endast en tredjedel tillgodokomme den, som under tiden skötte prost-sysslan; I anseende hvartill och då kke någon vore närmare att uppbära lönen, än den som bestridde tjensten, motionären föreslagit, att de två tredjedelar af proste-tunnorna, som under extra nådår hittills ingått till åtskilliga under domkapitlets vård varande kassor, måtte hädanefter, jemte den öfriga tredjedelen, oafkortadt tillfalla den under tiden tjenstförrättande kontraktsprosten, äfvensom att de nu lefvande prostar, hvilka blifvit afhända ifrågavarande tva tredjedelar, matte få desamma återburna ur de kassor, till hvilka de ingått.
Allm. Bese.- och Ekon.-U/skotlets Betänkande, N:o 68. 15 Denna motion, uti hvilken hr doktor A. Sandberg och hr posten A. P. Tranéus instämt, har Utskottet i öfvervägande tagit, och får till en början upplysa, dels att Kongl. Majit uti ofvan åberopade
Nådiga bref förklarat, att, då proste-tunnorna utgingo af Kronans spanmäl, de icke kunde anses annorlunda än såsom hörande till de löne-förmåner, hvilka genom presteståndets privilegier ostridigt tillkommo prest-enkor och omyndiga barn under tjensteåret och det i privilegierna grundade nådår, men att, enär härvid tillika förekomme, det upprinnelsen till proste-tunnorne vore ersättning flir möda och kostnad, Kongl.
Majit, med afseende derå, att prostarnes göromål samt följaktligen resor och brefvexling blifvit betydligt ökade, i Nåder pröfva! skäligt det nådårsinnehafvare borde åligga att, på sätt förhållandet vore med nådärspredikanter, godtgöra den, som prostembetet förvaltade eller tillträdt, och denne i'följd deraf vara berättigad att under privilegii-nådåret någon del af prostetunnorne åtnjuta, hvilken andel bestämts ti]j en tredjedel af berörde tunnors belopp, hvarjemte Kongl. Majit på enahanda grund i Nåder stadgat, att under beviljadt extra nådår en tredjedel af prostetunnorne borde tillkomma den, som prostembetet innehade eller förrättade, då deremot de öfrige tvä trcdjedeJarne till hälften skulle iordelas emellan premiikassan och svagt lönte skol-betjente i stiftet; dels ock att, genom Kongl.
Cirkulär-brefvet den 14 September 1839, blifvit i Nåder bestämdt, att, enär kontraktsprostarne, med mänga i sednare tider ökade göromål i och för deras befattningar icke åtnjöto annan lön eller arfvode, lin de så kallade prostetunnorne, dessa, då två extra nådår blefvo en kontraktsprosts enka dier omyndiga barn beviljade, borde, under det andia extra nådåret, oafkortadt tillfalla den efterträdande, tjenstförrättande kontraktsprosten.
Dä sålunda uppenbart är, att de så kallade prostetunnorna, som i allmänhet utgå, en för hvarje socken i kontraktet, egentligen utgöra en ersättning till kontraktsprosten för de besvär och kostnader, prostembetet medför; samt dessa besvär och kostnader icke mindre kännbart drabba en tillförordnad, än en ordinarie prost, finner Utskottet, på dessa grunder, det vara med billighet och rättvisa öfverensstämmande, att ifrågavarande inkomster för den lid. de icke, enligt privilegierne, tillfalla afliden kontraktprosts enka eller barn, eller under extra nådår, vare sig att ett eller två äro beviljade, oafkortade komma den tjenstförrättande kontraktsprosten till godo, och icke, såsom nu är förhållandet då allenast ett nådår eger rum, till fremmande ändamål användas; till följd hvaraf Utskottet vördsamt tillstyrker, det Rikets Ständer måtte uti underdånig skrifvelse anhålla, att Kongl. Majit täcktes i Nåder förordna, att inkomsten af de så kallade prostetunnorna under extra nådår må, der sådan upbäres, hädanefter odelad tillfalla den, sorn pro-tsyssiax under tiden förestår: 16 Allm. Best.- och Ekon.- Utskottets Betänkande, N:o 68.
Hvaremot Utskottet finner att, å motionärens förslag i hvad det rörer återbäring af till vederbörliga kassor influtna så beskaffade inkomster till förmon för de ännu lefvande prostar, som deraf varit i mistning, afseende icke kan lastas; hvadan Utskottet hemställer, att motionen i denna del icke måtte till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Allmanna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande, N:o 69. 1 N:o 69.
Ant. till Exp.-Utak. d. 17 Mars 1854, kl. 11 f. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion, i fråga om rättighet för allmogen i JSorra länen, att afhemta tjäruved å Kronans skogar.
Uti en inom Hedervärda Bonde-Ståndet väckt, till Utskottet remitterad, motion liar Riksdagsfullmägtigen Lars Gustaf Sandberg ifrån Westerbottens län omförmält, att, oaktadt Kongl. Maj:l genom nådigt Bref den 26 Juni 1844 stadgat, att innevånarne i Gefleborgs, Wester-Norrlands, -Jemtlands, Westerbottens och Norrbottens län skulle ega rättighet att, under iakttagande af vissa kontroller och mot lämplig afgift, från Kronans i omförmälda län befintliga skogar, till tjärbränning hemta dertill tjenliga stubbar, rötter och vindfällen, hade dock Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Westerbottens län genom särskildt, af Kongl. Maj:ts och Rikets Kammar-Kollegium faststäldt utslag, beviljat en sådan rättighet åt egarne af Baggböhle sågverk inom Westerbottens län, Handelsbolaget James Dickson & Comp., som derefter upplåtit sina sålunda förvärfvade rättigheter till allmoge, emot ersättning vida öfverstigande de ringa afgifter, bolaget betalade till Kongl. Maj:t och Kronan.
Till förekommande af det, efter motionärens förmenande, sålunda förelupna missbruk af ifrågavarande stadgande, har han föreslagit, ”att antingen Kongl.
Brefvet den 26 Juni 1844 måtte upphäfvas och Kongl. Brefvet den 6
Maj 1830, i stället blifva gällande, eller ock alt rättigheten till tjäruveds-ämnens afhemtning icke må gifvas åt någon annan än allmogen, eller den som förrättar tjäru-tillverkBih. till K. St. Pret. 18S3—18S4. 8 Sami.
U Baft. 1 2 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande, N:o 69. ni 11 g"; och har motionären, för ådagaläggande af sin i motionen gjorda uppgift, aflemnat afskrift af ett emellan handelsbolaget James Dickson &
Comp. å ena, samt åtskilliga bland allmogen å andra sidan upprättadt kontrakt, hvarigenom nämnde bolag., under åberopadt stöd af Kongl. Kammar-Kollegii utslag den 20 Maj 1846, emot vissa, enligt motionärens åsigt obilliga vilkor, åt uppgifne personer bland allmogen öfverlemnat rättigheten till tjäru-tillverkning å de till Baggböhle sågverk anslagna allmän ningar i Degerforss, Wännäs och Umeå socknar.
Till upplysning om förhållandet med den uppgifna rättigheten att å kronoskogarne inom de norra länen hemta virke till tjärbränning, får Utskottet anföra, att, till följd af Rikets Ständers vid 1828—1830 årens riksdag gjorda underdåniga framställning, Kongl.
Maj:t under den 6
Maj sistnämnde år, i nåder tillåtit, dels att åboerne å kronohemman och nybyggen, med afvittrade, eller eljest bestämda områden inom Gefleborgs, Wester-Norrlands, Jemtlands, Westerbottens och Norrbottens län må ega rättighet att, utan föregången ansökning eller syn, och utan att derföre erlägga afgift, å sina egna områden afhemta till tjärubränning tjenliga stubbar, rötter och vindfällen, dels ock att, der hemmanens och nybyggenas områden icke vore på förenämnde sätt stadgade, enahanda rättighet tillsvidare finge tillkomma kronohemmans- och ny bygges-å boer, äfvensom skattehemmans-egare å de till deras hemman och lägenheter närmast angränsande kronomarker; samt att, sedan vid riksdagen 1840—1841 Iråga blifvit väckt, alt denna rättighet måtte utsträckas till alla ortens innevånare, och Rikets Ständer, som tillika ansett nödigt, att för vården af den vexande skogen och till förekommande af oordningar och enskilda tvister, vissa kontroller iakttogos, hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhållit, att en hvar inom ofvannämnde län måtte medgifvas att efter utsyning, som, på skeende ansökning, af Kongl. Maj:ls Befallningshafvande borde föranstaltas, å Kronans skogar hemta vindfällen, stubbar och roller till tjärubränning emot viss afgifl, som i en Kongl. Forordning den 21 Februari 1826 blifvit bestämd, och hvilken skulle till bestridande af kostnader för utsyningen användas; så har Kongl. Majit, genom ett den 26 Juni 1844 till Kammar-Kollegium aflåtet nådigt Bref, funnit godt i nåder bevilja den af Rikets Ständer i omförmälda måtto ifrågaställa allmänna frihet, dock under iakttagande af vissa, till förekommande af missbruk, stadgade kontroller.
Elter hvad sålunda finnes utredt, har genom sistberörde nådiga Bref en utsträckt frihet lill tjäruveds-afhemtning å Kronans i de Norra länen befintliga skogar blifvit medgifven.
Bifall till motionärens allernativt framställda förslag, att antingen Kongl.
Maj 1830 blifva gällande, Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande, N:o 69. 3 eller ock att rättigheten lill IjäruvedS-ämnens afhemtning .icke må gifvas åt någon annan än allmoge, eller den, som löirättar tjärutillverkning, skulle således, för förra fallet leda till inskränkning uti innevånarnes i dessa län nu egande rättigheter, och i sednare hänseendet innefatta en orättvisa emot dem af ortens jordbrukare, som icke kunna hänföras till allmoge.
Utskoltet, som på grund häraf, väl icke ansett sig kunna tillstyrka bifall åt motionärens ofvannämnde förslag, har likväl, vid granskning af i ämnet gällande författning, trott sig finna, ali. densamma icke uteslänger möjligheten af missbruk, på det sätt, alt en med betydligare kapital försedd person möjligen skulle kunna förskaffa sig uteslutande tillstånd till tjärn-ämnens afhemtning å större sträckor, hvarigenom den för allmogen ursprungligen afsedda förmån komrne att i väsendtlig mån förringas; och det ar till föiekommande af sådant missbruk af författningen, sou.
Utskottet ansett sig böra vördsamt hemställa, alt Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla 0m sådan ändring, eller sådant tillägg i gällande föreskrifter, i afseende på afhemtning af ämnen till ijärubränniug i de Norra orterna, att allmogen derstädes icke må blifva från ifrågavarande näringsgren utestängd.
Häremot reserverade sig Herrar Lundh och Stenberg. 4 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande, N:o 70.
Ank. till Exp.-Utsk. den 17 Mars 1854, kl. 11 f. m.
Betänkandej i anledning af väckt motion om vidtagande af åtgärder för åstadkommande af en Allmän Stads-ordning eller Ordnings-stadga för städerna.
Uti en inom Vällofliga Borgare-Ståndet väckt motion liar Herr L. V. Henschen förmält, alt hvarken i det Förfaltnings-förslag, hvilket under ruhriken: ”Stadga om städernas administration och uppkomst i riket, dalum Stockholm den 26 December 1619”, blilvit i den år 1747 tryckta lörsta delen af A. A. von Stjernmans samling af Kongl. Stadgar ”angående Sveriges Rikes Commerce, Politie och Oeconomie” (pag. 731— 735) infördt och sedermera, men motionären veterligen aldrig förut, åberopadt såsom gällande, ej eljer i Stadslagen eller de i ämnet utkomna dels allmänna och dels enskilda Kongl. Författningar meddelats några allmänna och fullständiga föreskrifter rörande städernas styrelse och polis med hvad dertill hörde; i anledning hvaraf och då erfarenheten ådagalagt behofvet af sådana föreskrifter, motionären föreslagit: l:o att Borgare-Ståndet, med stöd af 2 mom. 36 § Riksdags-ordningen, målte tillsätta ett Enskildt Utskott, för alt utarbeta ett fullständigt förslag till sådana föreskrifter, under namn af Allmän Stads-ordning eller Ordnings-stadga för städerna; vid hvilket arbete borde lagas i närmare öfvervägande dels utländska sladganden i detta ämne, såsom preussiska Slads-ordningen, dels ock de förslag till ordnings-stadgar för polisoch ekonomi-mål uti släderne i allmänhet, hvilka, i följd af Kongl. Majrts Nådiga Bref den 26 September 1840, från Magistruterne och Konungens Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande, N:o 70.
5 Befallningshafvande blifvit infordrade, bland hvilka förslag särskildt åberopades det af Magistraten i Upsala afgifna, jemte den skrifvelse, hvarmed det till Konungens Befallningshafvande blifvit insändt, hvilka handlingar i sådant afseende funnos i bestyrkta afskrifter motionen bilagda; 2:o alt, om Utskottet icke hunne utarbeta ett fullständigt förslag till Stads-ordning, det måtte uppgöra ett sådant till åtminstone den organiska delen, hvilket kunde särskildt till Kongl. Maj:ts nådiga pröfning och godkännande öfverlemnas; hvarefter och sedan nya strafflagen, i förslaget till hvilken upptagits åtskilliga föreskrifter rörande brott eller förseelser, i afseende å hvilka blott polispåbud hittills utfärdats och ansetts gällande, blifvit af Kongl. Maj:t och Rikets Ständer pröfvadt, samt slädernes invånare öfver ofvanberörde nya organiska författning blifvit hörde, vidare föreskrifter eller delar af en fullständig
Stads-ordning lämpligen kunde antagas; 3:o att Utskottet, om det medhunne mera än den organiska delen af den föreslagna författningen, måtte bearbeta förslag lill en gemensam byggnads- och brandordning, åtminstone för de städer, i hvilka funnos byggnader, försäkrade i städernes allmänna brandstodsbolag, och för hvilka, enär de hade hufvudsakligen lika rättigheter att af bolaget få ersättning för brandskada, äfven borde finnas lika stadgar till förekommande deraf och vådelds dämpande; samt 4'o att Utskottet för lättare vinnande af ändamålet måtte sätta sig i beröring med den komité, hvilken af Kongl. Maj:t i nåder förordnats att undersöka städernas beskattning m. m.
Sedan Vällofliga Borgare-Ståndet, i anledning af ifrågavarande motion, beslutat, att enskildt Utskott för densammas behandling icke komme alt tillsättas, utan öfverlemnat motionen till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets handläggning, så får detta Utskott nu i ämnet afgifva följande yttrande.
Det Kongl. Bref till Kongl. Majus Befallningshafvande i länen af den 26 September 1840, som Herr Henschen i sin motion åberopat, innehåller, att då Kongl.