Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är dock vissa kroppsdelar, som in- fusorien företrädesvis bebor, t. ex. hjärtat och hjärnan, i hvilka organ han vanligen anställer de fruktansvärdaste härjningar.
Kännetecknen på en kärlekssjuk bli därför: häftigt klappan- de hjärta, orolig puls, dålig sömn och matlust (&gt;å att deu förälskade ofta magrar som krå- korna om våren), drömmeri äfven i vaket till- stånd o. s. v. Förundransvärd är bacillens förmåga att äf- ven i andligt hänseende omskapa en människa.
P r a t t n a k a r e n blir stum som en fisk, den eljes tystlåtne spräksam och underhållande, en all- varlig glad och den glade allvarlig, idéirjänni- skan synes galen och den galne klok, den fege blir modig och den modige feg o. s. v. Mannens och kvinnans kärlekssymptomer äro dock något olika.
Charles Kichet säger här- om i sin bok Kärleken: » Då ynglingen angri- pes af kärleksfeber, blir han stolt, grälsjuk, ondsint, misstänksam och skuggrädd. » Är d e t inte rysligt?
Och om kvinnan heter det i samma u t m ä r k t a a r b e t e: » Hennes t a n k a r gå alltid åt samma h å l l: de vända sig kring kärlek, liksom magnetnålen riktar sig mot nord- polen.
Hvilken deras samhällsställning än må vara, begära alla unga flickor, fula och vackra, rika och fattiga, endast att få älska.
Men i stället för det öfvermått af kraft och verksam- het, som under dylika förhållanden framträder hos ynglingen, yppar sig hos den unga flickan en obeskrifiig trånad, ett obestämdt svårmod samt hejdlösa utbrott af skratt och gråt. » K ä n n a mina ärade läsarinnor igen symptomer- ne?
J a g bara håller mig till den exakta ve- tenskapen, men vet föga om den p r a k t i s k a verkligheten.
Det förhåller sig med denna sjukdom som med de flesta andra, att den först ligger dold någon tid, innan den framträder i ljuset.
Må man därför noga aktge på kännetecknen för att kunna hämma det onda, innan det blir a- k u t eller ännu värre kroniskt, ty då är botan- det ofta för sent.
» Man kan, » säger en spe- cialist pä det här området, » förmoda kärleks- bacillens ännu dolda tillvaro, om någon antin- gen oftare eller ock mera sällan än vanligt med en egendomlig klang i rösten och en li- len blixt i ögat uttalar namnet på en person nf motsatt kön. » Vanligen är den, som råkat u t för kärleks- bacillen och själf upptäckt sin farliga belägen- het, mycket ifrig att hemlighålla sjukdomen till en tid.
De, som ömsesidigt älska, bli dock snart genomskinliga för hvarandra, äfven om ögonen äro nedslagna.
I vissa fall öfvergår sjukdomen lätt till en fruktansvärd missbildning af kärlek, kallad svartsjuka, hvilken lär vara envisare och mera svårhandterlig än alla andra mänskliga lidel- ser tillsammantagna.
Namnet h a r förmodligen uppkommit däraf, att den med nämnda åkom- ma behäftade icke är vidare ljus i uppsynen, utan mörk som månen i nedan.
Svartsjuka uppstår egentligen, då mer än en fått kärleks- baciller frän samma håll, samt är ett okufligt begär att ensam triumfera öfver alla medtäf- lare eller s. k. rivaler.
Den angriper såväl män som kvinnor och gör dem stundom till riktiga vildar eller furier.
E n svartsjuk är al- drig särdeles vänlig mot sin rival, utan önskar honom helst dit pepparn växer.
Svartsjukan i D 1894 U drifver t. o. m. alla s. k. vänskapsbaciller på flykten.
Två rivaler, som varit de mest för- troliga vänner, hysa icke minsta samvetsbe- tänkligheter vid att använda diplomatiens arga list samt kunna I värsta fall genoai krig I smått skicka några gram bly I kroppen på hvarandra.
Det är rätt intressant att iakttaga ett par svartsjuka medtäflare, hvilka utbyta blickar som ett par ilskna t u p p a r, men nöjet reduceras betydligt, ifall man själf bor I en- deras dräkt.
Det värsta beträffande kärlekssjukan är, att hon i hög grad äger förmåga att smitta andra, hvilket särskildt visar sig vid s. k. förlofnings- epidemier, som efter längre eller kortare mel- lantider stundtals utbryta.
Så snart någon blifvit angripen af kärleksbacillen, får han el- ler hon I regel ingen rast eller ro, förrän smittämnet befordrats till annan person af mot- satt kön.
Och härvid är valet af moitié inga- lunda likgiltigt.
Det är alltid någon särskild — blott en tillika —, som man får en syndig lust att bringa I samma olycka.
Man antager att det härvid förhåller sig på samma sätt som mellan positiv och negativ elektricitet, d. v. s. att hos olika kön finnas skilda slags kärleks- baciller, som sträfva efter närmande.
Erfaren- heten visar, att ytterligheterna oftast uppsöka hvarandra, så att helt olika k a r a k t ä r e r förenas och kompletteras genom kärleken.
(Forts. o. slut i nästa n: r) F r å n Iduns läsekrets.
Hushållsinköp.
1 frågan: Parti eller minut?
Den gamla sägnen bland husmödrar, att det är en stor besparing att göra sina uppköp i parti, är ännu alltid ny, hvilket undertecknad med några ord vill vidröra, förutskickande den upplysning, att hon hör till dem, som hafva rymliga skafferier, dito källare och vind, så att ej utrymmet hindrar för partiaffärer.
Dessas företräden äro i mitt tycke Jlere, men det är tydligt att många finnas, som ej kunna begagna sig af dem, och för dessa äro ej nedanskriina rader afsedda.
Men alla dem, som så hafva kunna, beder j a g: Gören alltid, så vidt möjligt, edra uppköp i parti.
Undertecknad har själf försökt båda delarnc, så hon vet af erfaren- het, hvilket sorn är bäst, nota bene från landtlig synpunkt sedt.
(Här torde behöfva bemärkas, att priser som härnedan förekomma ej äro stads- eller torgpriser, utan landtpriser.)
För att nu nämna några af de varor, som den aktade insändarinnan I ett föregående nummer upp- räknat, ställer sig priset för t. ex. hvetemjöl så h ä r: Vid senaste partiinköp gällde det pr kg 24 öre, men hel säck (100 kg) 19 kr.
Här är ju redan en stor prisskillnad, och hvad åtgången beträffar, är det inte svårt att räkna ut, hur länge 100 kg.
skall räcka, antingen det då gör 4 eller 6 kg.
i veckan.
Alla de öfriga förnödenheterna blifva, åtminstone på landet, betydligt billigare i mån af inköpens storlek (pr extra kontant, förstås.)
I fråga om kött kan man ju ej förorda partiinköp för dem, som kunna få det färskt för dagen, ty kostar det mera, så smakar det också mera, men nog blir det åtskilligt billigare i parti.
Så ha vi för ' A utmärkt kött betalt 74 öre pr kg., och så- dant pris står nog ej att få vid inköp af små kvantiteter.
Så långt som till smör fjärdingsvis har jag ännu ej hunnit, men det första min kassa det medgifver, kommer jag ej att tveka i valet.
Betänkom, ärade husmödrar i stad och på land, en fjärding godt » höstsmör » för vinterbehofvet — efter, låt oss säga 1,50 pr kg., hur skulle det inte » smaka » fram i juletid, då det går upp till 2 kr., om det ens på vissa håll står att få för pengar!
En sak vill jag ock nämna, som isynnerhet borde inköpas i parli på höstsidan, nämligen kol.
FOR- lidet år inköpte vi i november 10 hl kol &amp; kokes till pris 1,25 å 1,30 pr hl och det räckte förvin- tern och blef öfver, i år däremot, då vi uraktläto ett dylikt inköp, ha vi efterhand betalt 1,75 å 2 kr.
pr samma mått och ändå inköpt ungefär 8 hl Detta är nu en sida af saken, men det finnes ännu en, som jag nästan räknar högre.
Med hvil- ken trygghet kan man ej gå i sitt hushåll, när det finnes i förråd af allt det som dagligen behöfves, och det extra arbete att öfvervaka förråden, som omnämnts af » Skånska i Småland », det anser jag mig godt kunna medhinna på en liten del af den tid, som annars skulle behöfvas för de dagliga uppköpen.
Och så till sist ännu ett.
Jag gissar, att den lilla fru, som i Idun för 1890 under rubrik: » Hus- lig ekonomi » låtit oss veta, hur besvärligt det är att ofta behöfva bedja sin herre och man om hushållspengar, än till ett och än till ett an- nat under veckans lopp, skulle med glädje omfat- tat mitt förslag, om nermes herre tillåtit det.
Dylika obehag försvinna ju alldeles i ett hushåll, där partiinköp alltid förekomma, och endast af detta sista skäl borde så många som möjligt göra sina uppköp i parti.
Hvad slöseriet vidkommer, som den » sparsamma » husmodern inför de fyllda fjärdingarne skulle tillåta sig, vill jag endast på- peka, att då de större förråden ju skola räcka så mycket längre än de små, är denna omständighet tiliräcklig att förhindra allt slöseri.
Ydrbref till Idun från en landsmaninna i San Francisco.
e \ e nu är våren här med friska kran ar V Att fröjda våra hjärtan än en gång!
Hvar blomma doftar, och hvar fjäril dansar, Från hvarje gren man hör en kärlekssång.
En kärlekssång, som ljuft med lofsång blandas.
Från minsta insekt höres fröjdeljud.
I minsta blommas kalk en maning andas, Som bjuder: se din skapare och Gud I 1 norr, i söder öster eller väster, Hvar helst pä jorden än vår tröskel s^r, Välkomna våren 1, 1 väna gäster, 1 blommor små — välkomna^lvarje vår!
Fast Kaliforniens ros beständigt glöder, I yppig prakt bland lackviolers gull, Bredvid chrysarjthemum från tropiskt söder, Som hyllning skänkes för sin skönhets skull — Små kolibri i gyllne dräkter glittra Omkring akasians mjuka vinterblad Och lärkorna i skyn beständigt kvittra Sin ljufva sång, som vårens fri och glad — Fast » Mockingsbirds » på neriumgrenar sjunga Vid bölja evigt fri och himmel blå Att lätta mödans barn i dagens tuiis&gt;a — Hur kär är vårens silfversky — ändå!
När Och När Hur späda blomster oss sin fägring bjuda lätta vågor emot stranden slå, nya toner friska drillar ljuda, skönt är vårens korta lif — åndå!
Hur Till Till Där gärna tanken flyr till fosterjorden bergens klyftor, bäckens glada språng, dessa ängar upp i höga norden, jag som barn har tumlat om en gång!
Till sagans gömslen, dessa undrens ställen, Där Necken fordom på sin harpa slog För elfvor små i varma sommarkvällen Kring dvärgehällarne i nordanskog.
Nu flammar där, och bergens eldar brinoa Och glädjen dansar uti Valborgsnatt, Kristallens pärlor smälta och försvinna, Och hoppet ler, och allt blir åter gladt.
Nu porla bäckarne som förr, och sippor Med ögon blå nu springa fram i nord, Och vilda blommors skatt i stora knippor Af kärlek bindes ömt för » namnsdagsbord ».
Och Och Och Sin björken knoppas såsom förr i skogen, göken svarar — två, tre, fyra — sju!
svalan pröfvar, mot sin hembygd trogen.
vinges styrka öfver Donau.
Och solens stråle sig så stolt bereder Att träda fram med prakt i midnattsglans, Och lönnens krona sig i stillhet gläder Att färdig blifva med sin majstångskrans.
Och maskroskedjor än, I små, I binden, En balsamin slår framför stugans dörr, Och varm och längtande står där i grinden En trogen flicka nu — precis som förr.
Drottningens utländska resa.
Som äm- nadt var afreste drottningen till utlandet i tis- dags middag.
Färden ställes, som bekant, till Wied och Honnef.
* Det danska furstebesöket.
Med ordinarie snälltåget i söndags afton anträdde furstefräm- rnandet återfärden öfver Malmö till Köpenhamn.
Publicistklubbens vårfest äger rum i Cir- kus på Djurgården i morgon lördag efter ett syn- nerligen omväxlande och lockande program, vid hvilket våra allra bästa förmågor medverka.
K. hofkapellet spelar under förste hofkapellmästaren Nordqvists anförande, och Bellmanskören sjunger, ledd af dir. Åkerberg.
I ryttargången och på Hasselbacken, som särskildt för denna afton re- serverats för de cirkusbesökandes räkning, upp ställas tombolor med många och goda vinster.
Det hela lofvar att varda synnerligen lyckadt.
Biljetterna hafva ock rönt en strykande åtgång.
H. m:t konungen kommer att öfvervara festen, hvilken som bekant gifves till förmån för Publi- cisternas understödsförening.
Artistbal anordnas på Hasselbacken nästkom- mande torsdag till förmån för Dramatiska och musikaliska artisternas pensionsförening.
Anteck- ning för deltagande kan ske alla dagar kl. 3 — 4 å Dram.
Ingen offentlig biljett- försäljning äger rum.
* Afliden författarinna.
Efter långt lidande har fru Olivia Sandström, som författarinna känd under namnet Silvia Bennet, aflioit i Köpenhamn, 46 år gammal.
Hon har utgifvit två band berät- telser och en roman (Konsulinden) m. m, Hon var några år bosatt i Stockholm under sitt äkten- skap med den svenske musikkritikern Sandström, och hon lärde under den tiden känna en del af Sveriges litterära och journalistiska värld.
* Ellen Key höll föredrag i måndags afton i Vetenskapsakademiens stora sal inför en ganska talrik publik, hvilken med stort intresse följde den talangfulla föreläsarinnans framställning af » Sveri- ges modernaste författare », Carl Jonas Ludvig Almqvist.
Framställningen, som var högeligen fängslande, led dock något däraf, att föreläsarinnan begränsat det rika ämnets bebandling till en enda afton.
Dock hann hon klarligen ådagalägga, att det är på tiden att rättvisa göres åt denne diktare, lik- som det framgick, att ingen är bättre skickad att göra detta än just fröken Key.
Det kan därför icke vara ur vägen att uttrycka den förhoppningen att de löften, som föreläsarinnan ingaf om en fullt utarbetad framställning från hennes hand utaf detta underbara snilles lif och verk, icke måtte låta länge vänta på sig.
Wilhelmina Hiertas stipendium i Upsala har tilldelats med.
kandidaten Anna Magdalena Stecksén, Stockh.
127 N Stockholms pensionatlif.
Som en liten, komplettering till den artikel under denna rubrik Idun i fjol meddelade, vilja vi påpeka en nyan- lagd pensionsaffar, som innehas at fröken Karin Norberg, i huset Malmtorgsgatan n:r 4, 2 tr., midt emot Hotel Rydberg.
Läget är ypperligt och ar- rangementen lära vara förstklassiga, så att de resande, som hittills besökt pensionatet, hafva varit mycket nöjda.
fa Med ögon blå och lockar nordiskt gula, Som prydas af en blå » förgät mig ej ».
Af våren inga blommor anses fula, Nej, icke ens en ringa timotej.
Pingstliljor dofta ljufligt, liksom friska, Ty minnets blomsterurna öppen står, Och små gullvifvor ibland elggräs hviska: Du må ej glömma oss, når det år når.
San Francisco i mars 1894.
U Teater och musik.
operan har upptagit Adams opera comique » Postiljonen från Lonjumeau » med danske tenor- sångaren Nordal Brun i titelrollen.
Vi återkom- ma i nästa nummer till denna repris.
1 afton har hr Strömberg, den välkände och ak- tade operasångaren, sin recett, vid hvilken upp- föres » Advokaten Pathelin » och » På Sicilien ».
Mellan de båda operorna förekommer en konsert- afdelning, i hvilken prof. Neruda och andra kom- ma att medverka.
* * Matinéen I söndags å Dramatiska teatern till för- mån för sufflören hr Michal var ledsamt nog ganska fåtaligt besökt.Den var emellertid i allo mycket intressant.
Efter en fyndig och väl hopkommen pro- log af hr Daniel Fallström, framsagd af hr Per- sonne, gafs påett förträffligt sätt Benzons bekanta proverb » Surrogat » af br Fredrikson och fru Fahlman.
Härpå sjöng fru Sundberg på sitt oöfverträffliga vis några danska visor, hvilka väckte stormande bifall.
Till sist uppfördes det tvåtusenåriga lustspelet Flic- kan från Andros » af Publius Terentius Afer, från latinet öfvcrsatt af hr Personne.
Denne återgaf också högst förtjänstfullt en af hufvudrollerna, slafven Davus.
Bland de öfriga rolinnehafvarne i det intressanta stycket torde hrr Bwrftsträm, GrUnder, Strömben) och F.nvall samt fröken Behrens böra framhållas.
Filharmoniska Sällskapets länge bebådade utförande af Beethovens storslagna D dur-messa (» Missa Solemnis ») äger rum tisdagen den 24 dennes i Musikaliska akademien och artar sig att blifva ett evenemang i årets musiklif.
De fordrande soloparterna uppbäras af grefvinnan Mathilda Taube och fru Ida Bra g (hvilka dela sopranpartiet), fru Dina Edling (altpartiet) samt hrr Max Strandberg (tenor-) och Salomon Smith (bas-partiet).
Ingen- ting har uraktlåtits för att bereda det utomordent- liga tonverket ett värdigt utförande, och man hop- pas, att framgången skall svara mot sällskapets berömvärda sträfvande.
F r u Louise Fahlman, den högt begåfvade och framstående skådespelerskan vid Dramatiska tea- tern, gifver ora tisdag en dramatisk soaré å k. operan, hvarvid Wilbrandts sorgespel » Arria och Messalina » uppföres.
Fru F. spelar här Messa- lina, en af hennes allra bästa sceniska skapelser, för hvilken hon för åtskilliga år sedan skördade så mycket bifall.
Den andra hufvudrollen utföres af fru Hwasser-Engelbrecht.
SEN TILL, ATT Idun tidning FINNAS hos och lduns ALLA EDRA Mode- BEKANTAT En m o d e r s b e v i s f ö r i n g.
Dialog af Eugenio Sellés.
Öfversättning från spanskan af C — n.
(Rum och tid för handlingen: ett läger undet det krig, som germanerna under Arminius ' eller Hermanns ledning förde mot romerska väldet.)
, in m a k e v a r en af s t a m m e n s förnäm- ste k r i g a r e.
H a n s faders förtjänster u p p b ö j d e honom till h ö g s t a r a n g e n, H a n s egen t a p p e r h e t förskaffade honom en s t ä l l n i n g framför alla a n d r a i den krigshär, som försvarar v å r t folkslags oberoende, egan derätten till v å r t l a n d, v å r r e n a religion, v å r a m a k a r s k y s k h e t, v å r a b a r n s lif.
M e n h a n s u p p f ö r a n d e h a r gjort honom ovärdig sin faders n a m n, sin nations för- troende.
» » H u r u?
H a r min m a k e k a n s k e blifvit b e - segrad a f d e n, som R o m k a l l a r G e r m a n i c u s och som G e r m a n i e n alltid s k a l l k a l l a en fiende? » » G u d gifve h a n vore besegrad, ty d å s k u l l e vi b e k l a g a v å r o l y c k a, men icke v å r v a n ä r a.
N e d e r l a g e t s m ä r t a r, men fegheten fläckar. » » H a r h a n m å h ä n d a förlorat sin sköld, som fallit från h a n s s v a g a a r m, liksom t å r a r n e f a l l a från b a r n e t s ögon, d å det hör h ä r s k r i e t?
H a r h a n k a n s k e flytt för dessa örnar, som dogo t i l l s a m m a n s med V a r u s och öfver h v i l k a till och med v å r a u n g m o r n u m e r a s k ä m t a?
» » G u d gifve a t t h a n flytt!
T y d å s k u l l e fiendens pilar, som äro s n a b b a r e än fötterna, h a f v a liksom g u d a r n e s blixtstråle b o r r a t in sig m e l l a n h a n s refben och d ö d a t honom i l i k h e t med de fega, med a n s i k t e t i s m u t s e n och s k u l d r o r n a jjjot h i m l e n.
F e g h e t e n fläckar den hos h v i l k e n den fin- n e s; men förräderiet v a n h e d r a r den som be- g å r det, och d ä r t i l l l ö n n m ö r d a r det den som understödjer det. » » M e n.
om hvilken f ö r r ä d a r e t a l a r ni? » » O m din m a k e.
J ä m t e Siegmar, en vär- d i g broder till d e n s k ä n d l i g e Segestes, h a r h a n öfvergått till de r o m e r s k a fanorna, sälj- j a n d e sitt n a m n, sin sköld, s t a m m e n s heder och sina g u d a r s helighet.
H a n h a r träd t i Caesars tjänst.
V i d R h e n v a r h a n a n f ö r a r e för t u s e n g e r m a n e r; vid T i b e r n ä r h a n m e r a en slaf, som med hopen följer t r i u m f a t o r e r n a s v a g n, r o p a r bifall å t T i b e r i u s p å cirkus och b u g a r sig i patricier- nas atrium.
H a n h a r aflagt sin k r i g i s k a d r ä k t, den k o r t a hjortskinnsrocken, en p a s s a n d e p r y d n a d för frie m ä n, ty den l ä m n a r a r m a r och fötter n a k n a och fria, och h a r ifört sig l a t i n s k a folkets kvinnliga, stora t u n i k a, en d r ä k t som a n s t å r slafvar, ty d e n h ä m m a r fötternas g å n g och h i n d r a r a r m a r n a vid strid. » » D u, store p r ä s t och s t a m m e n s h u f v u d, b e d r a g e r mig icke, ty den k a n icke b e d r a g a som i sin m u n h a r g u d a r n e s t u n g a.
Men u t a n tvifvel h a r d u blifvit b e d r a g e n af dem, som i sitt h j ä r t a h y s a afund 1 ill m ä n n e n.
» » Nej, k v i n n a, m a n h a r ieke bedragit mig, ej heller b e d r a g e r j a g dig.
Gifve Gud att j a g bedroge d i g!
V ä l v e t a g u d a r n e, a t t j a g i d e n n a s t u n d s k u l l e m e r a t y c k a om synden a f en lögn ä n - s m ä r t a n af d e n n a sanning. » » Säg mig, om d u så vill, a t t min m a k e ä r r o m a r n e s fånge, ty, f r u k t a n s v ä r d a genom sin s t y r k a, h a de bortfört honom med list eller v å l d; men d u m å icke säga, a t t den m a n v a r i t u p p h o f till förräderi, hvilken g a f m i n a b a r n lif. » » D ä r f ö r a t t d i n a b a r n äro en förrädares b a r n och a l l t s å syskon till förräderiet, kom- m e r j a g för a t t t a l a med dig i s t a m m e n s a l l a höfdingars n a m n.
K r i g s h ä r e n, u t a n anförare, blir tygellös och f ö r d ä r f v a d; fienden infaller i v å r a s k o g a r och h o t a r v å r t läger; ingen v å g a r försvara sig, t y med e x e m p l e t af för- räderi för ögonen, finns det icke en soldat som n u m e r a l i t a r p å sin k a m r a t; folket, u p p - b r a g t och i fullständigt myteri, begär u p p - rättelse å t G e r m a n i a och straff för den tro- löse.
D e t ä r n ö d v ä n d i g t a t t l u g n a det. » » S ö k a g e r m a n e r n a den trolöse?
D e veta j u, a t t h a n finns i R o m.
Ä r o de så t a p p r a?
Nå ', m å de d å g å till R o m efter honom. » » M å h ä n d a s k u l l e vi r e d a n v a r a p å v ä g CM CM 535 CO 0} DA PRI Linnea djupt sig ned i mossan gömmer, Men af sin doft förrådes hon ändå, Liljekonvaljen ljuft sin vällukt tömmer Ibland narciss och ängsvioler små.
D E V) SZ 03 BE I Re 1894 a CN •C3 — 1 L
128 I till R o m, om d e t t a förräderi icke l a d e hin- der i vägen.
D ä r f ö r ä r den a l l m ä n n a vreden så m y c k e t större, och den faller a l l t i d p å h v a d som finns till h a n d s.
» » Och h v a d b e g ä r d e n?
» » E t t offer af förräderiets syskon. » » I n g a l u n d a!
H v a d h a r s t a m m e n a t t göra med m i n a b a r n s lif?
H a r den k a n s k e gifvit dem d e t?
» » M e n g u d a r n e h a gifvit d i g d e m, och gu- d a r n e ä r o f ö r o l ä m p a d e genom honom, som af- fallit från dem.
D e r a s v r e d e u p p e n b a r a r sig t y d l i g t genom olyckor p å j o r d e n och j ä r t e c - ken p å himmelen.
G e n o m v å r, d e r a s prä- sters m u n a n b e f a l l a de ett offer. » » G u d a r n e a n b e f a l l a inga onödiga g r y m h e - ter.
H v a d g a g n a r dem b l o d e t af en j o r d e n s m a s k, om de kuni a försonas n ä r de vilja? » » V å r religions b r u k föreskrifver det.
Du ä r icke den första och s k a l l ej heller bli den sista moder, som beröfvats sina b a r n.
D e t ä r d å r a k t i g t att h å r d n a c k a d t strida mot folket och g u d a r n e.
D e r a s m a k t ä r alltid större, ty den ä r som den heliga Rhenfloden, h v i l - ken ej h a r a n d r a s t r ä n d e r ä n dem hon gör sig själf.
F ö l j den, om d u vill lefva, men sätt inga d a m m a r för den, t y det ä r icke floden som s t a n n a r, u t a n d a m m e n som för- störts.
D u h a r fem b a r n: utvälj d e t som bör offras » » J a g väljer icke, ty d å s k u l l e j a g offra det. » » D u s k a l l för den s k u l l icke befrias från offret.
F o l k e t s k a l l r y c k a ifrån dig ett, hvil- ket som helst, och k a n s k e blir det det mest älskade. » » Nåväl, sammankallen stammens mödrar; m å de välja b l a n d de fem. » (Forts.) Bedigeras af Sophie Bidrag mottagas med Linge.
Jag omtyckt är utaf den, mig äger, Om jag än aldrig tå liten är; Dock, vackrast är jag, så folket säger, Då våren mig med sin grönska klär.
Jag vittne varit i alla tider Till månget kärleksfullt irendez-vous&gt;, Och än jag är det, då månen sprider Sitt sken på jorden, som gått till ro.
Jag älskad är af n å n g ' barnaskara, Dock äfven äldre mig hålla kär, Af trenne leder består jag bara, Och svår att gissa jag visst ej är; Och, då jag funnits, det säkert går Att gissa orden, man af mig får.
Hvad skräddaren ej sakna får, Om han skall kunna sy.
Hvad bondeman om hösten sår; Hvad brusar fram med gny?
Det, hvarur grisen äta bör, Och som man har vid bak.
Hvad hvarje män ' ska säkert gör, Som väntar på en sak.
Hvad finnas plär på hvarje fot, Om den ej vanekapt är.
Hvad bonden 1ar förutan knot.
Då han i fru sig klär.
Det, hvarpå fågeln slår sig ned, Där förr han hvila fått.
Det, som för mången sakta skred, Då, tyngd af sorg, han gått.
Säg, hvad den män ' ska blir till slut, Som på bekymmer bär; Och hur man säger, den ser ut.
Som gammal blifven är.
D U N Redaktionens 1894 brefväxling.
» En syster af Röda korset » skrifver och ber oss om ett porträtt af Kate Marsden, den ädla engelska kvin- nan, hvars uppoffrande verksamhet bland Sibiriens spetälska redan förr omnämnts i Idun.
Vi skynda också gärna att gå hennes önskan till mötes.
dem, ingen vård lindrar deras plågor.
Hvarje an- nan människa skulle ha stått stum och hjälplös in- för detta olycksöde.
Kate Marsden gjorde det till sin lifsuppgift att hjälpa de olyckliga.