Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Och är likaledes 4:de punkten, tillstyrkande låneunderstöd till jernvägsanläggningen förbi Hedens forssar, äfven under samma förutsättning och med enahanda vilkor af samtlige Riks-Stånden bifallen, med någon skiljaktighet i fråga om vilkoren, hvilken skiljaktighet likväl ej sträcker sig till den för lånets beviljande gjorda förutsättningen att det anvisade beloppet skall kunna genom
Riksgälds-kontoret upplånas inom landet mot fonderade obligationer å Svenskt mynt, till ett pris, som ej öfverstiger kostnaden för innevarande års utländska jernvågsbyggnadslån; i afseende å hvilket förbehåll samtlige Riks-Ståndens beslut i denna puukt med Utskottets afgifna förslag öfverensstämma. 4 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 206.
Då således nämnde förbehåll, i afseende på kostnaden för de under innevarande riksdag ifrågaställde inrikes upplåningar, är af Riks-Stånden i allmänhet godkändt i fråga om medel, som på detta sätt anskaffas för understödjande af allmänna arbetsföretag, och Utskottet för sin del icke kan annat än fortfarande finna lämpligt, att hela den beslutade upplåningen, icke blott i detta hänseende, utan, än mera, i hvad densamma afser inlösen af obligationer, som utgifvits för de båda utländska jernvägsbyggnadslånen, göres beroende af och begränsas utaf samma förbehåll, eller att kostnaden derför icke får öfverstiga priset å det sednast upptagna jernvägsbyggnadslånet, har, på grund häraf och såsom följd af hvad ofvan anfördt blifvit, Utskottet funnit sig böra hemställa, att den nu förevarande 2:dra punkten i Utlåtandet N:o 165 måtte blifva utan förändring godkänd.
I afseende å tredje punkten, som blifvit af Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet bifallen, men af Borgare-Ståndet antagits med den lydelse, att ”obligationerna ställas på innehafvaren och äro ouppsägbara såväl å långifvarens, som låntagarens sida,” har inom Bonde-Ståndet blifvit anmärkt, att den officicla tidningen, uti hvilken kungörelser om uppsägning å Riksgälds-kontorets sida af obligationer skulle införas, vore i landet så föga spridd, att mången obligationsinnchafvare i följd deraf icke blefve i tillfälle att erhålla kännedom af sålunda skedda uppsägningar; hvadan, till beredande af större säkerhet och beqvämlighet för vederbörande obligations-innebafvare föreslagits den ändring i sättet för uppsägningens verkställande, att kungörelse derom borde utfärdas af Konungens Befallningshafvande inom hvarje län.
Utskottet vill visserligen ej bestrida, att sättet för obligationernas uppsägning endast genom kungörelse i officiela tidningen törhända icke kommer att at alla, som kunde vara sinnade att genom obligationsköp förränta kontanta behållningar anses fullt betryggande med hänseende till vissheten att erhålla kunskap om skeende uppsägningar, eller för obligations-innehafvaren innefatta all önskvärd beqvämlighet; dock föreställer sig Utskottet, att de kungörelser om dylika uppsägningar, som i den officiela tidningen blifva införde, skola komma att, i likhet med andra tillkännagifvanden af allmännare intresse, återgifvas af do tidningar, som inom länen utgifvas, samt de befarade olägenheterna derigenom i hufvudsaklig mån undanrödjas.
Skulle likväl, i motsats till hvad Utskottet på grund häraf antagit, någon ytterligare åtgärd å Statens sida för bringande äf de på förenämnde sätt verkställde uppsägningar till allmänhetens kunskap, befinnas af nöden, kan ett stadgande i denna syftning lätteligen varda i administrativ väg meddeladt, sedan upplåningen kommit i gång och erfarenhet i berörda afseende hunnit förvärfvas.
I anseende härtill och enär dessutom Utskottets förslag i förevarande moment, emot hvilket för öfrigt någon anmärkning inom Bonde-Ståndet ej förekommit, blifvit af 2:ne Riks-Stånd i sin helhet godkändt, har Utskottet funnit sig böra hemställa, att detsamma måtte oförändradt godkännas.
Fjerde punkten, bifallen af Ridderskapet och Adeln, har af Preste-Ståndet äfvenledes blifvit godkänd, likväl med den ändring, att slutorden: ”dock att kostnaden för lånet derigenom ej må blifva större än för innevarande års jemvägsbyggnadslän, ” enligt sistnämnda Riks-Stånds beslut blifvit utbytta mot orden: ”dock att denna rabatt ej får öfverstiga tio procent” Borgare-Ståndet har för detta moment antagit följande lydelse: ”Räntan för den i obligationerna för - Stats-Utskottets Utlåtande N:o 20b'. 5 skrifna låuesumma utgår med 4} för 100, efter år räknadt, och tillhandahålles ovilkorligen obligations-innehafvaren hvarje halft år, emot återställande af den å samma ränta utfärdade kupon: börande hvar och en obligation, vid dess utfärdande, vara försedd med’dylika kuponer å halfårsräntorna för en tidrymd, som af Fullmägtige bestämmes.
Yid upplåningens företagande, äfvensom under dess fortgång, må, i fall att penningar ej kunna erhållas till pari emot den i obligationerna förskrifna ränta, rabatt å det kapitalbelopp, derå obligationerna utfärdades, af Fullmägtige lemnäs,” Vidkommande det i denna punkt förekommande förslaget i afseende på obligationernas räntefot och dess bestämmande till 4j för 100, efter år räknadt, så, enär densamma är genom Ridderskapet och Adelns samt Preste- och BorgareStåndens i afseende härpå sammanstämmande beslut till nämnde belopp af Rikets Ständer fastställd, anser Utskottet något vidare yttrande i anledning af den inom Bonde-Ståndet, uttalade, af Utskottet förut omförmälda meningen om räntefotens höjande till 5 procent icke erforderligt.
En annan anmärkning, sorn torde böra omförmälas i sammanhang med denna punkt, innefattas uti det af åtskillige Bonde-Ståndets ledamöter framställda yrkandet, att, till förminskande af besväret för de obligations-innehafvare, som vore utom Stockholm boende, att erhålla liqvid för de räntekuponer, hvarmed obligationerna skola förses, dessa kuponer måtto blifva godkända såsom gällande mynt i Kronans uppbörd.
I anledning häraf anser sig Utskottet, som redan uti sin i Utlåtandet Nio 165 intagna redogörelse för de åtgärder, {hvilka i följd af Rikets åren 1853 och 1854 församlade
Ständers beslut om införandet af ett fonderadt inhemskt skuldsystem blifvit vidtagnc, omnämntstadgandet attj förfallna räntekuponer, hörande till obligationerna för den då ifrågavarande‘upplåningen, skulle uti allmänna krono-uppbörden mottagas i likhet med Rikets Ständers Banks sedlar, böra, i afseende på tillkomsten af detta stadgande, ytterligare upplysa, hurusom, efter det Fullmägtige i Riksgälds-kontoret, som/för vinnande af det med nyssnämnde obligationers utgifning åsyftade ändamål och erhållande! af de medel, som dermedelst skulle upplånas, emot de för Statsverket mest fördelaktiga vilkor, ansett vigtigt och angeläget, att, såvidt lämpligen ske kunde, tillfälle bereddes för obligations-innehafvare, som vore boende utom hufvudstaden, att kunna komma i åtnjutande af den uti obligationerna förskrifua ränta utan särskilda kostnader och besvär, samt i sådant syftemål hos Kongl. Majit i underdånighet anhållit, att ett allmänt stadgande eller förklarande måtte varda meddeladt derom, att sagde obligationer tillhörande förfallno räntekuponer finge till det fulla belopp, derå de lydde, lika med Rikets Ständers Banks sedlar, icke allenast emottagas och levcreras"i,.all för Riksgälds-kontorets räkning utom hufvudstaden inflytande uppbörd, utan äfven likaledes få vid uppbörden och levereringen af de till Kongl.
Stats-kontoret ingående kronoutskylder emottagas och i Landträn tori erna levereras samt vid skeendo penningeremisscr till sistnämnde embetsverk insändas, Kongl.
Majit, med anledning häraf, enligt dess under den 19 Oktober 1855 aflåtna och i"
Rikets Ständers samma år församlade Revisorers Berättelse omförmälda skrifvelse, medgifvit, att de räntokuponer, som för det statslån å 3 millioner Ridr Runt, om hvars upptagande då var fråga, af Riksgäldskontoret utfärdades, finge, uti uppbörden af stafs-Jbch riksgälds-medel i landsorterna mod städerna utom Stockholm, emottagas i afräkning på skattskyldigos debet till det belopp, hvarå kuponen vore utgifven, såvidt den, Aud skeende uppbörd, vore enligt sin lydelse till inlösen förfallen; varande sedermera genom Kongl.
Stats-kontorets den 14 påföljdo
Mars i ämnet aflåtna Cirkulär till Kongl. Majit» 6 Stats-Utskottets Utlåtande l\:o 206. samtlige Befallningshafvande i länen antydan meddelad att, genom utfärdade kungörelser, allmänheten bordo underrättas om oftaberörde räntekuponers mottagning vid uppbörden af Stats- och Riksgälds-medleil.
— I betraktande af dessa, med hänseende till den vid 1853 — 1854 års riksdag beslutade inrikes upplåningen vidtagne åtgärder, och då Fullmägtige i Kiksgäkls-kontoret, vid den nu ifrågavarande upplåningens ombesörjande icke lära underlåta att söka åt allmänheten bereda all den beqvämlighet, som med Statens säkerhet, och bästa låter sig förena, har Utskottet funnit någon underdånig framställning å Rikets Ständers sida i den syftning, som den ofvan uppgifna anmärkningen afser, icke vara af behofvet påkallad, hvilken åsigt Utskottet äfven fortfarande anser sig böra vidblifva.
Under åberopande af hvad Utskottet ofvan upplyst och yttrat, och då Utskottet icke heller i öfrigt funnit skäl att frångå sitt förut framställda och af Ridderskapet och Adeln utan förändring, samt af Preste-Ståndet i de flesta delar godkända förslag, får Utskottet härmed samma förslag ånyo till antagande förorda.
Då öde, öde, 7:de äfvensom 9:de punkterna erhållit 3:ne Riks-Stånds sammanstämmande bifall och således äro af Rikets Ständer godkände, kan BondeStåndets återremiss å Betänkandet, i hvad den rörer någondera af nämnde punkter, icke till vidare åtgärd föranleda.
Uti Åttonde punkten hade Utskottet, beträffande det ifrågavarande lånets amortering, föreslagit, att denna skulle ske genom uppköp af för detsamma utgifna obligationer, då dessas allmänt gångbara värde understege det i dem förskrifna kapitalbelopp, men att i annat fall, och derest tillfälle icke erbjöd sig att under hand infria obligationerna, amorteringen borde verkställas genom obligationernas uppsägning samt inlösande efter uppsägningstidens förlopp; hvarjemte stadgats, att vid sålunda skeende inlösen af obligationer en viss serie och nummerföljd horde iakttagas.
Till denna punkt har endast Preste-Ståndet lemnat bifall; hvaremot af Borgare-Ståndet för densamma antagits följande lydelse: ”Länets amortering bör alltid ske genom uppköp af för detsamma utgifna obligationer, då Fullmägtige finna sådant lämpligt.”
Under öfverläggningen inom Bonde-Ståndet, hvars återremiss omfattar jemväl denna punkt, har någon anmärkning i afseende på densamma ej förekommit; men hos Ridderskapet och Adeln, som äfvenledes återremitterat sagde punkt, har blifvit yrkadt att då, med hänseende till lån, som upptagas med kapitalrabatt, det i allmänhet ansåges fördelaktigt, att långi tvären kunde genom obligationernas inlösen efter utlottning ega utsigt att återbekomma kapitalet något förr, än annars blefve fallet, ett stadgande härom, som icke kunde annat än höja värdet å ifrågavarande obligationer, borde, jemte föreskriften om obligationernas uppköpande när deras gångbara värde understege det förskrifna kapital-beloppet, i förevarande punkt intagas.
Den uti Borgare-Ståndets ofvan omförmälda beslut uttryckta meningen, att amorteringen af ifrågavarande lån borde ske endast och allenast genom uppköp af derför utgifna obligationer, då sådant af Fullmägtige funnes lämpligt, har alltså icke vunnit godkännande af någondera bland öfrige Riks-Stånden, hvilka dels bifallit, dels utan anmärkning lemnat Utskottets förslag, i det hänseendet, att, för den händelse tillfälle icke erbjuder sig att genom uppköp under hand infria obligationerna, lånets amortoring bör efter viss annan stadgad grund försiggå.
I fråga Stats-Utskottets Utlåtande N:o 206. om sättet för amorteringens verkställande i denna sednare händelse förete åter Ridderskapet och Adelns samt Preste-Ståndets meningar den skiljaktighet, att, då detta sistnämnda Riks-Stånd, i öfverensstämmelse med Utskottets förslag, ansett amorteringen i nyssberörda fall böra ske genom uppsägning, med iakttagande af viss serie- och nummerföljd, Ridderskapet och Adeln deremot omfattat den åsigt, att begagnandet af utlottning härvid skulle vara mera fördelaktigt och ändamålsenligt.
Det sålunda förordade sättet för amorteringens verkställande, genom utloltning af det antal obligationer, som vid hvarje särskildt tillfälle höra inlösas, har, ehuru fördelar ej kunnat detsamma frånkännas, likväl å andra sidan ansetts för obligations-innehafvarne medföra olägenhet, dels i det att, efter hvarje utlottning, en hvar innehafvare af obligationer, som äro utlottningen underkastade, måste förskaffa sig upplysning om någon och hvilka bland dem blifvit utlottade; dels i det hänseendet, att, vid hvarje ifrågakommande försäljning eller öfverlåtelse på annan person af sådan obligation, styrkas måste, att densamma icke under den rpdan förflutna tidon blifvit utlottad, och sålunda förlorat sin räntebarhet.
Då likväl dessa olägenheter, i anseende hvartill det föreslagna amorteringssättet genom uppsägning, af Utskottet funnits böra företrädesvis förordas, i allmänhet måhända anses öfvorvägas af den fördel, som, då kapital-rabatt å obligationerna egt rum, vid amorteringens verkställande efter utlottning beredes obligations-innehafvarne genom tillfället att kunna återbekomma hela det kapitalbelopp, hvarå obligationerna lyda, förr än som blefve fallet, dorest amorteringen skulle vara af uppsägning med iakttagande af viss serie- och nummerföljd beroende, samt ett i öfverensstämmelse härmed affattadt förslag följaktligen, såsom mera egnadt att befordra upplåningens framgång, torde bäst lämpa sig för förening af de skiljaktiga åsigter, som i denna fråga visat sig rådande, har Utskottet ansett sig böra hemställa, att 8:de punkten i förevarande förslag måtte erhålla följande förändrade lydelse:
Lånets amortering bör alltid ske genom uppköp af för detsamma utgifna obligationer, då dessas allmänt gångbara värde understiger det i dem förskrifna kapitalbelopp (eller pari); men, i annat fall, och derest tillfälle sig icke erbjuder att under hand infria obligationerna, bör amorteringen verkställas genom utlottning af det antal obligationer utaf de särskilda serierna, som anses böra inlösas.
Sålunda utlottade obligationer förfalla till betalning sex månader efter verkställd utlottning.
Slutligen bör Utskottet anmäla att, enligt hvad Ridderskapet och Adeln samt Preste- och Borgare-Stånden sammanstämmande beslutat, Rikets Ständer komma att hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, det Kongl. Maj:t täcktes lemna sin garanti och fastställelse åt den ifrågavarande upplåningen.
Stockholm den 9 Oktober 186U.
Emot Utskottets yttrande angående 2:dra punkten i Utlåtandet N:o 165.
Af Herr A. W. Björck, som ansåg att Borgare-Ståndets i nämnde punkt fattade beslut bordt af Utskottet till antagande förordas.
STOCKHOLM, tryckt hos Isaac Marcus, 1860. Stats-Utskottets Memorial N:o 207. i H:o 20*.
Ank. till F.xp.-Ulsk. den 10 Okt. 1860, kl. 6 e. tn.
Memorial, med förslag angående aflöningen för Riksgälds-kontorets embets och tjenstemanna-personal samt vaktbetjening.
(K. A.) Genom en under den 9:de i sistlidne Augusti månad till Stnts-Utskottet allåten skrifvelse, har Utskottet från Fullmäktige i Rikets Stäuders Riksgälds-kontor fått emottaga följande, af Fullmägtige till Utskottets pröfning och förordande hos Rikets Ständer anmälda framställningar, angående dels beviljande, att den under sistlidne och innevarande riksdag såsom tillfällig löneförhöjning för åren 1857—1860 medgilna förbättring i lönevilkoren för Riksgälds-kontorets embets- och tjenstemän samt den derstädes anställde vaktmästare äfven finge fortfarande utgå och hädanefter sammanslås med de nuvarande å aflönings-staten uppförda ordinarie lönerna, dels tillsättande och uppförande på Riksgälds-kontorets ordinarie lönestat af en Notarietjenst inom Fullmägtiges Expedition efter den der anställde Registratorns och Arkivariens afgång, och en Kanslist inom samma Expedition, samt, inom Riksgälds-kontorets Boksluts och Revisions-kontor, af 2:ne för göromålens bestridande derstädes ytterligare erfor derliga tjenster, nemligen en Bokhållare- och en Kontorsskrifvare-tjenst.
1 afseende på den förstnämnda, af Fullmägtige, efter derom gjord ansökning, framställda anhållan om de förhöjda lönernas fortfarande utgående och uppförande med hela sitt belopp på ordinarie stat, hafva Fullmägtige erinrat, att de förhållanden, som föranledde den vid sednast förflutna riksdag beviljade allmänna förhöjning af aflöningen för Statens med kontanta löner försedda embets- oell tjenstemän, enligt hvad under innevarande riksdags statsreglering blifvit erkändt, icke undergått någon sådan förändring, till följd hvaraf denna aflöning ansetts skäligen kunna nedsättas under dess nuvarande belopp, samt, under åberopande af samma skäl, som vid flere andra dylika frågors behandling hos Rikets nu församlade Ständer gjort sig gällande, Dih. till H. St.
Prut. 1850 & 1800. 4 Sami. 1 Afd. 3 Band. 22 Uäft. 1 2 Stats-Utskottets Memorial N:o 207. till ytterligare stöd för ifrågavarande hemställan omförmält den betydliga tillökning i göromålen vid Riksgälds-kontoret, som varit en oundviklig följd af den utvidgade verksamhet och de nya åligganden detta embetsverk och dess styrelse vid hvar och en af de sednare riksdagarne fått sig uppdragna, och för hvilka ökade göromåls och åliggandens behöriga fullgörande detta Verks tjenstemanna-personal nu vida mera uteslutande än förr måste egna sin tid och sin arbetsförmåga åt tjenstgöringen inom detsamma, helst dervarande tjenstemäns antal samtidigt blifvit minskadt genom de af Rikets Ständer under andra förhållanden beslutade och sedermera verkställde flere tjenste-indragningar.
Enligt Fullmägliges öfvertygelse vore det derföre af synnerlig vigt för ärendenas behöriga handläggning och ett oafbrutet fullgörande af de åt Riksgälds-kontoret uppdragna åligganden, att de der anställde fåtalige tjenstemän kunde med säkerhet påräkna att få behålla deri aflöning, som blifvit dem tillerkänd, och Fullmägtige trodde sig icke sakna anledning att, i annat fall, befara, att personer med verklig tjenstemanna-skicklighet och bepröfvad arbetsförmåga, hellre än att qvarstadna inom Riksgälds-kontoret, skulle söka vinna inträde och befordran inom andra embetsverk, hvarest, genom högre ordinarie löner, tjenstemännen vore betryggade mot sina ekonomiska omständigheters framtida försämring samt försäkrade om en högre pensionsrätt, då de af ålder och sjuklighet funne sig nödsakade att lemna tjenstemannabanan.
I sammanhang med den af Utskottet nu anförda framställningen, hafva Fullmägtige, beträffande den vid 1850 och 1851 års riksdag väckta och ännu icke slutligen behandlade frågan om en ny eller förändrad organisation af Riksgälds-kontoret samt reglering af dervarande förvaltningsbestvr och tjenstegöromål, anmält, att Fullmägtige under den sedan sistförlidne riksdag förflutna tid funnit sig förhindrade att till verkställighet befordra det i sagde hänseende under tiden mellan nyssnämnda och derpåföljande riksdag, med hänsigt till dåvarande förhållanden, uppgjorda förslag; och hade denna organisationsfråga för närvarande af Fullmägtige ansetts icke böra till afgörande företagas, enär tillräcklig erfarenhet ännu saknades om både mängden och beskaffenheten af de göromål, de utrikes upptagna jernvägslånen, sedan desamma indragits, komme att, med hänsigt till derför förestående liqvider och behandlingen af andra af dessa mål föranledda ärenden, under hela amorteringstiden medföra för nästan alla vid Riksgälds-kontoret anställde tjenstemän.
Dessutom och derest, på sätt redan vid 1853 och 1854 års riksdag beslöts och af Kongl. Maj:t samt i åtskilliga väckta motioner vid denna riksdag föreslagits, Riksgälds-kontoret skulle få sig ålagdt att, mot fonderade statsobligationer, inom landet företaga en betydligare upplåning, komme detta nya uppdrag att ega ett högst väsendtligt inflytande på beskaffenheten af göromålen och tjensteåliggandena vid samma Verk.
Då den nuvarande tidpunkten fördenskull syntes mindre lämplig för prölningen och fastställandet af en till framtida iakttagande afsedd reorganisation af Riksgälds-kontoret, ansåge Fullmägtige den slutliga handläggningen af det härtill utarbetade förslag böra ytterligare uppskjutas, helst den ifrågastäilda organisations-förändringen så mycket mindre hade något samband med Stats-Utskottets Memorial N:o 207. 3 eller inverkan på den nuvarande tillfälliga löneförhöjningens uppförande på stat, som Riksgälds-kontoret, såvida icke dess nuvarande bestämmelse och åligganden skulle upphöra, svårligen kunde så organiseras, att de der nu anställde ordinarie tjenstemännens antal förminskades.
För öfrigt kunde, vid ifrågavarande tillfälliga löneförhöjnings uppförande på ordinarie stat, fästas samma förbehåll, som vid andra af Rikets Ständer nu medgifna tillökningar i de ordinarie lönerna, eller att innehafvarne af de ökade lönerna vore underkastade den vidsträcktare tjenstgörings-skyldighet eller den jemkning i åligganden, som antingen vid en blifvande förändrad organisation af vederbörande
Embetsverk eller eljest kunde i allmänhet varda stadgad.
Utskottet, som trott sig böra uppskjuta behandlingen af ofvanberÖrda fråga om bibehållande äfven för framtiden af den intill 1860 års slut
Riksgälds-kontorets embets- och tjenstemän samt vaktmästare beviljade löneförhöjningen, under afvaktan af Rikets Ständers beslut i enahanda fråga rörande den löne- och arfvodesförhöjning under samma tid, som blifvit embets- och tjenstemännen i Rikets Ständers Bank tillerkänd, har, sedan numera denna sistberörda fråga, enligt hvad Utskottet inhemtat, till slutlig pröfning hos Rikets Ständer förevarit, tagit framställningen angående Riksgälds-kontoret i öfvervägande; och då den vid sednaste riksdag åt Bankens embets- och tjenstemän samt vaktbetjente beviljade tilltalliga löne- och arfvodesförhöjningen, enligt Rikets Ständers medgifvande, nu kommer att på ordinarie stat uppföras, under vilkor att den, som ingår på den nya staten, skall vara förbunden att underkasta sig den vidsträcktare tjenstgörings-skyldighet eller jemkning i åligganden, som vid en blifvande förändrad organisation af Bankoverket eller eljest i allmänhet kan varda stadgad; samt Rikets Ständer icke torde finna sig ega anledning att frånträda den under flere föregående riksdagar vid då verkställde löneregleringar antagna grundsats, att tjenstemännen inom Rikets Ständers begge Verk, Banken och Riksgälds-kontoret, böra, inom samma eller motsvarande tjenstegrad, såvidt med tjensteåliggandenas skiljaktiga beskaffenhet låter sig förena, åtnjuta lika löneförmåner, har, med fästadt afseende derjemte å de af Fullmägtige i öfrigt åberopade omständigheter, Utskottet, i enlighet med Fullmägtiges derom gjorda framställning, ansett sig böra tillstyrka, l:o. att den vid sednaste riksdag såsom tillfällig löneförhöjning beviljade förbättring i lönevilkoren för Riksgälds-kontorets embets- och tjenstemän samt den derstädes anställde vaktmästare äfven må fortfarande utgå och hädanefter sammanslås med de nuvarande å aflönings-staten uppförda ordinarie lönerna, under vilkor att dervid fästes samma förbehåll, som vid andra af Rikets Ständer nu medgifna tillökningar i de ordinarie lönerna, eller att innehafvarne af de ökade lönerna äro underkastade den vidsträck tare tjenstgörings-skyldighet eller den jemkning i åligganden, som antingen vid en blifvande förändrad organisation af Embetsverket eller eljest i allmänhet kan varda stadgad, 4 Stats-Utskottets Memorial N:o 207.