Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottet har, vid pröfningen häraf, granskat de flere Författningar, röiande denna fråga, sorn, tid efter annan blifvit utfärdade och da Utskottet äger full kännedom derom, att den ålagde skyldigheten, att fortskaffa Bref och ordres inom Regementerna, ofta är i icke ringa aron betungande, så har Utskottet, med iakttagande, af de serskilda omständigheter, som härvid förekomma, bemödat sig att uppfinna sådana grunder vid fördelningen af denna skyldighet, som i möjligaste måtto böra uppfylla rättvisans och billighetens fordringar 5 i hvilken, afsigt Utskottet nu får föreslå, att när ett helt Regemente är commenderadt och från hemorten uppbrutit, Rotebållarne för samma Regemente ej tnå kunna förpligta?
att fortskaffa bref eller ordres, enär de hvarken äro härtill igenom något stadgande förbundne, ej heller under Soldatens bortovaro åtnjuta någon förmon, som kan tala för billigheten af ett sådant ökadt besvär, och att Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i nämde fall _ böra om fortskaffan - Eesv. och ILhon.
B etil nk anden. det af sådana bref och Ordres besörja; att då större eller mindre del af Regementet qvarlemnas, Regements Cheferne så föranstalta, att så många Soldater inom hvarje Compagnie, hvilkas Torp äro i ett sådant ändamål tjenligt belägne, qvarlemnas, som för en ordentlig brefföring kunna erfordras, samt att alla bref och Ordres ät denna trakt och ej någon annan må afsändas 5 att alla KronoVacancer, då Rolarne betala Vacance-afgift till Kronan, eller äro anslagne till andra tillåtna Vacancer, enär de erlagt sådan afgift, i ändamål att frikallas ifrån alla, Roteringsskyldigheten åtföljande kostnader och besvär, böra ifrån oftanämde skyldighet befrias; hvarunder likväl ej tillfälligtvis vacante Rotar, som disponera Torpet och njuta Lönen i behåll, böra inbegripas, utan må dessa lika med Soldaten besörja bréfföringen ; samt änteligen att Soldat-Hustrurne ej må, under den tid Soldaterne äro commenderade, åläggas någon brefföring, såsom, enligt hvad ofvanföre föreslås, varande öfverflödigt och ofta ej medförande den säkerhet och skyndsamhet, som härvid erfordras; Hvilket dock till Riksens Höglofl.
Stockholm den 26 Januari 1818.’ N:r 17.
Ständers Allmänna Besvärsoch EkonomilJtskotts Betänkande, rörån' r< ' Etli), och Ekon.
BetänJianden.
9g de vissa omständigheter vid Indeldta Re gementernas beklädnads-sätt.
G^enom ProtocollsUtdrag af den ödra nästi.
Januari har Hedervärda BondeStåndet till Utskottets handläggning öfverlemnat ett Memorial af Riksdagsmannen Samuel Andersson från Östergöthland, deruti, till förekommande af den drygare kostnad, som genom inköp af kläde och foder till Manskapets beklädnad skall tillskyndas Rusthållarne vid Rusthållsfördelniagen i Östergöthland, föreslås, att då beställning för Compagniet eller Regementet erfordras, de Rustande måtte äga den rättighet, att hvarje Nummer finge tili karlens beklädning sjelf tillverka erforderligt hvite Valmar, hvilket på föresatt tid finge till CompagnieCheferne eller CompagnieFullmägtiga inlemmas, hvilka, emot serskildt arfvode, besörjde om färgningsanstalterna hos någon närmast boende Färgare; och hemställes i sammanhang härmed, att då munderingen blifvit efter företedd Modell förfärdigad, samt a£ Vederbörande granskad och approberad, densamma sedermera måtte få äga bestånd, så att de många ändringar, som hittills inträffat, må förekommas, hvilka vid flera tillfällen skola förorsakat dryga omkostnader, så väl för de Rustande, som för karlen; hvaremot RiksdagsFullmägtige Nils Månsson från Skåne, Jon Jonsson från Blekinge, Olof Nilsson från Jemtland samt flere af Ståndets Ledamöter förklarat, att de ansågo Samuel ö4 iicsv. och Ekon.
Betankånäen.
Anderssons Förslag, i afseende på färgningéft af M un d er i n gs- Va 1 m aret, mer skadeligt ätt nyttigt, samt möjligen föranledande till nyå utgifter; och har Änders Danielsson från Elfsborgs
Län härvid gjort det tillägg, att han endast ansåg Samuel Anderssons förslag af hufvudsakelig nytta, i hvad det angick fastställandet af en viss oföränderlig Modell på Manskapets Munderings persedlar5 hemställande för öfrigt, att Rotehållare må af eget Valmar, hvars färgning och förfärdigande de sjelfve må besörja, få Munderingen anskaffa.
Utskottet har till pröfning förehaft detta Maij Och hvad först angår det gjorda yr* kandet, att de Rustande måtte sjelfve få för Manskapets Beklädnad tillverka erforderligt hvitt Valmar, som Sedermera, genom Compagnie-Chefernas eller Compagnie-FullmägtigeS omsorg, och emot serskildt arfvode* blefve behörigen färgadtj så har Utskottet inhemtat.att det alldeles icke är hvarken Rusthållare eller Rothållare betaget, att sjelfva för Manskapets mundering tillverka Valmar, och att detta, derest det belinnes vara af fullgod beskaffenhet, får i stället för kläde i så* dant ändamål begagnas ; af hvilken anledning något tillstyrkande i detta fåll torde finnas ej vara af nöden5 men då Utskottet, i afseende på den föreslagne anstalten med Valmarets färgning, ej funnit den kunna medföra någon fördel för Rust- eller Rothållare, utan deremot möjligen kunna tillskynda dem oförutsedda förluster, samt Compagnie-Che* Eesv, och Ekon.
Eetänkanden. ferne eller Compagnie Fullmägtige ett ökadi besvär; finner Utskottet sig böra sä mycket mindre härå tillstyrka;bifall, som, enligt hvad ofvan blifvit upptaget, flere medlemmar af Hedervärda BondeStåndet sjelfve delat de tänkesätt, sorn Utskottet i detta afseende framställt.
Beträffande åter den senare frågan, om fastställandet af en viss oföränderlig Modell för Manskapets Munderings persedlar, har Utskottet inhemtat, att Ekonomiutskottet vid näsllidne Riksdag, i anledning af härom väckt motion, tillstyrkt det R.
Ständer hos Kongl. Majit framförde den underdåniga önskan, att förändringar af Munderings-persedlarne måtte, såsom ganska mycket betungande, så sällan som möjligt påläggas, samt då endast efter Kongl.
Maj:ts eget Nådiga förordnande kunna anbefallas ; Och enär Utskottet ej kan annat än med behjertande anse det lidande, som, genom de öfverklagade täta förändringarne, tillskyndas Rust- och Rothållare, tror Utskottet sig äga full anledning, att nu förnya detta vördsamma tillstyrkande; Hvilket dock allt till Riksens Höglo!!.
Ständers eget godtfinnande vördsamt öfverlemnas.
Stockholm den 26 Januari 1818* N:r 18.
Ständers Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotts Betänkande, i an - 96 Bcsv. och Vkon.
Betänkcindan. ledning af gjord hemställan om Comtnu nistrarnes befrielse ifrån Shjutsningsskyl• digheten för sina Boställen under Krigs_ tider.
T ill Utskottets handläggning, har ett Memorial i detta ämne af Herr Prosten D.
Aspelin ifrån Högvördiga PrestStåndet blifvit remitteradt, deruti, med åberopande af PrestStåndets den 2Öde Juni 1809 gjorda Goncessioner, och det derstädes anförda villkor, att Gomministrar icke derigenom måtte med någon för dem ny tunga besväras, hemställes, om icke både med rättvisa och billighet vore öfverensstämmande, att Comministrarne befriades från all Skjutsning ; och såsom stöd för rättvisan af ett sådant yrkande åberopas n4de §. uti Regeringsformen, som låter det bero vid samtliga Ståndens öfverenskommelse!' ock Konungens bifall, om ändringar och jemkningar i Ståndens Privilegier skola ske; hvadan Comministrarnes skjutsningsskyldighet, såsom ett Privilegii*mål, ej kunnat dem åläggas annorlunda än med samtliga Ståndens, det vill säga, äfven PrestStåndets begifvande; hvilket enligt ofvannämnda samma Respectiva Stånds Protocoll icke ägt rum, utan voro Comministrarne deruti, äfvensom uti Concessionen, från skjutsningsskyldigheten befriade; hvarförutan, såsom grund för billigheten häraf, anföres, att
Comministrarne böra alltid hafva en häst att med säkerhet påräkna vid de mångfalldiga Tjenst - Sesv. och Ekon.
Betankandcn. 97 förrättningar, hvartill de kunna påkallas, och hvarvid de enligt Herr Prostens tanka böra i Lag vara fredade ifrån den möjeliga nödvändigheten, att under det deras och hela bygdens hästar äro i skjuts, antingen gå tilt fots, eller försumma någon del af sitt Embete; förmenande Herr Prosten slutligen, att: omförmälde slqutningsskyldighet härledt sig. från en misskrifning i Riksdagsbeslutet, hvilken Riksens Högloft.
Ständer äga gifven mage att med rättelse och ändring afhjelpa.
Utskottet har vid granskningen af detta mål väl å ena sidan funnit, att det Protokoll, som i Högvördiga PrestStåndet blifvit hållit den 28 Juni 180g, såsom förbehåll vid Ståndets då gjorda Concessioner, upptager, att
Commihistrarne ej derigenom mått® med någon för dem ny tunga besväras; men då härvid å andra sidan förekommer, att hvarken uti Kongl. Maj:ts Nådiga Kungörelse den 6te April 1810, angående jemkningaf och förändringar i RiksStåndenS Privilegiereller uti RiksdagsBeslutet den 2dra derpå följande
Maj, något undantag för Comministrarne uti den åtagna skjutsningsskyldigheteitförefinnes, utan deremot uttryckligen förklaras, att Prestbord och Stommar, samt den Ecclesiastique Jord, som af Innehafvaren fritt disponeras, till hvilken sistnämnde ClassComministrarnes
Boställen ostridigt böra räknas, må under krig deltaga i Kronoskjuts till hälften emot Skatte; Fördenskull och då' ■Bihang till RihsSl.
Proh IS17-i8j8j feb Sami.
N;r i§ i<|* p8 Besv. ock Ekon.
Vtsk. JSetclnP.andeiU ett Riksdagsbeslut, hvilket så val af Högvördigé PrcstStåndet, som de öfriga RiksStånden blifvit undertecknädt, onekligt bör vara det säkraste rättesnöret för beskaffenheten af de gjorda concessionerna; finnér Utskottet Cem> nistrarnes yrkade befrielse från SkjutsningSskyldigheten under krigstider väl ej vara lagligen grundad}
Men detta oaktadt kan Utskottet ej annat än instämma i afseende på billigheten af de grunder, sorn för en sådan befrielse finnas i Memorialet upptagne* Och hvad för Öfrigt angår den yrkade hufvudfrågan, huruvida vid Expeditionen af Riksdagsbeslutet någon misskrifning förefallit, och i thy fall, om och genom hvilken Auctoritet en sådan misskrifning må ändras, derom anser Utskottet sig icke tillständigt att afgifva något Utlåtande, utan öfverlemnar detta till Riksens Höglofl.
Ständers egen mogna pröfning och afgörande.
N:r ig.
Stänclers Allmänna Besvärs* och EkonomiTJtskotts Betänkande, i anledning af yrkad befrielse för flere KronoHeminan i Norra Halland ifr ån skyldigheten att aflemna Bränntorf till Var* bergs lastning. ^Jenom ProtocoilsUtdrag af den £:te den - Besv. och Ekon.
Bctänkandeit. hes, har ifrån Högvördiga PrestStåndet fett Memorial af Herr Prosten Öhrvall blifvit till Utskottet remitteradt, deruti yrkas att enär flere KrcnoHemmän i Norra Halland äro åiaggde att aflemna Bränntorf till Warbergs fästning, men af dessa några skola linnas, som hvarken hafva torf eller annatbränsle, utan måiste med möda och kostnad från längre håll anskaffa hvad som fordras för deras behof, dessa hemman antingen matté ifrån delta onus befrias, eiler, dm detta ej kan Ske, åtminstone berättigas tiil mindre lefverans, än de hemman, sorn hafva .torf-tägt på sina ägor.
Utskottet har tagit detta mai i Öfvervä* gande; Och då, enligt hvad Utskottet äger sig bekant, ej endast de i Memorialet anförde Hemman, utan äfven flere andra på serskilda orter af Riket .hafva Sig ålagd skyldigheten, att i skatt lefverera sådana rente* persedlar, på hvilka de dels äga ingen, dela obetydlig tillgång; så skulle, enligt Utskottets tanka, i händelse den i Memorialet sökta lindring eiler befrielse beviljaueS, detta kunna blifva ett prejudicat, som möjligen Skulle leda tili en väsendtlig rubbning af grunderna för Rikets beskattning, hvarföre bifall till den gjorda Motionen ej kan af Utskottet tillstyrkas; — Hvilket dock till Riksens ^Högloft-
Ständers eget bedömande vördsamt ofverl em nas.
Stockholm den 26 Januari 1818* loo Eesv. och Elion. TJtsk.
Bctnnkanäen.
N:r 20, Riksens Högloft.
Ständers Allmänna Be* svärs- och EkonomiUtskotts Betänkande, angående yrhadt" förbud f ör Jordägare, att icke annorledes antaga Torpare å deras ägor, än att sådane Personer kunna af lägenheten hafva deras bergning.
Hedervärda BondeStåndet har till Utskottet remitterat ett Memorial af RiksdagsFullmägtigen Sven Svensson från Elfborgs Län, deruti blifvit anmäldt, hurusom en del Hemmansägare skola hafva för plägsed att upptaga på deras ägor, och lemna försvar åt en mängd Personer under namn af Torpare, titan att desse i sådan egenskap erhålla andra förmoner, än husbergning, och icke heller uppdragas något visst arbete, eller lemnäs utväg att förskaffa kläder och föda åt sig sjelfve samt hustrur och barn, hvaraf således följden skall vara, att desse sistnämnde vandra omkring i Orten, för att genom tiggande hos Allmogen söka deras lifsuppehälle} i anseende hvartill Riksdagsfullmägtigen begärt, det matte hvarje Hemmansägare varda förbudet, att icke annorledes eller med andra villkor antaga Torpare, än att de af lägenheten, eller af dermed förenade förmoner kunna hafva nödtorftigt underhåll och bergning lör sig och de sina: genom hvilken J3«w. och Ekon.
Betänkanden, 101 författnings vidtagande Riksdagsfullmägtigen ansett tiggerier kunna förekommas eiler åtminstone att nödlidande Personer icke obehörigen flytta från en Socken till en annan.
Utskottet har tagit i öfvervägande hvad uti ofvanberörde måtto blifvit anfördt och yrkadt; och som genom flere Kongl. Bref och Författningar, bland hvilka hufvudsakligen böra nämnas Kongl.
Brefvet till samteliga Landshöfdingarne den 15 Juli 1773, Kongl. Kungörelserne den 5 December 1788, och den 17 Februari 1803, samt Kongl. Förordningen den 27 Februari 1804, ganska tydligt och fullständigt blifvit föreskrifvit, huru bör förfaras till förekommande af Tiggerier, löst folks kringstrykande, och den ena Sockens Fattiges inflyttande uti den andra Socknen; så anser Utskottet någon ytterligare författning i dessa fall icke vara af nöden, och att vederbörande Sockneboar hafva att skylla sig sjelfve, om, genom bristande efterlefnad af hvad i synnerhet Kongl.
Majrts ofvan Högstberörde Nådiga Kungörelse den 5 December 1788 innehåller, mindre arbetsföre Personer få inflytta i Socknarile, och derstädes till Mantalsskrifning uppgifvas för andra yrken, än hvaraf de kunna hafva deras bergning;’1 hvilket dock vördsamligen hemställes till Riksens Höglofl.
Stockholm den 26 Januari 1818, jpg Best», och Ekon.*
Blänkande^ N:r si, Allmänna Besvärs- och Ekonomi■ Utskott tets Yttrande angående yrkad befrielse för gifta Personer från Beväringsskyldigheten, H oglad, Ridderskapet och Adeln har till Allmänna Besvärs- och Ekonomiutskottet remitterat ett af Herr Munck af Rosenschöld författadt, så lydande anförande: ”Jag föreslår, att gifta Personer må vara befriade från Reväringsskyldigheten, och anhåller, att denna motion må till vederbörligt Utskott remitteras”; men som Herr Rosenschöld, icke med några skäl beledsagat sin motion, och Utskottet icke heller funnit anledning att den understödja; så torde Riksens Högloft.
Ständer pröfva skäligt, att samma motion afslå; hvilket likväl vördsarwligen underställes Riksens Högloft, Ständers godtfinnande.
Stockholm d. 26 Januari JsTrr 22, Riksens Högloft, Ständers Allmänna Be1 svärs- och EkonorniUtskottS Betänkande, i anledning af väckt fråga om Mantals skrif nili gars och UppbördsStämmors förrättande inom hvarje Socken serskildt' Från Hedervärda BondeStåndet har till Ut-> .Bejf, och Ekon, Utsk.^Betänkandcn, J05 kottet blifvit remitteradt ett Memorial af Riksdagsfullmägtigen Leonhard Roman från Carlstads Län, deruti begäres, att till vinnande af tid och förekommande af Allmogens onödiga uppehåll vid sådana tillfällen, då Allmogen af Kronofogdar och Häradsskrifvare sammankallas till Mantalsskrifningar, Uppbörds- och andra Skatte-Stämmor, KronoBetjeningen mätte få sig ålagdt, att hädanefter verkställa Skattskrifning^ och UppbördsStämmor inom hvarje Socken serskildt, samt, i händeise’folkmängden skulle Vara så stor, att den ej på en dag kunde antecknas, då genom Kungörelser sådant förut tillkännagifva, på det Allmogen måtte slippa uppehålla sig i flere dagar på Samlingsstället; öfver verkställigheten hvaraf Konungens Befallningshafvande borde hafva behörig tillsyn.
Utskottet får i anledning häraf anföra, att då, hvad Mantalsskrifningarne angår, tiden för deras förrättande blifvit genom 4 Art. 1 §. t Mom. i Bevillningsförordningen af den 8 Augusti 18*5 bestämdt utsatt till medlet af November månad hvarje år, och samma §. och Mom. jemväl foreskrifver, att
Mantalsskrifningen skall förrättas serskildt inom hvarje Stad, Pastorat eller Socken, anser Utskottet sig icke kunna tillstyrka, att uti ett Pastorat, hvilket består af flera Socknar, hvarje Sockens Ledamöter böra sammankallas serskildt, emedan sådant skulle kunna hafva den påföljd, att Mantalsskrifningar - jo4 Besv. och Ekon.
Betänkanäen, »e icke skulle kunna medhinnas att slutas» förr än tiden för UppbördsSeämmorna redan vore inne, att förtiga, det KronoBetjeningens många andra trägna och angelägna göromål icke medgifva sådana Kringfärder från den ena Socknen till den andra.
Hvad åter UppbördsStämmorna beträffar, så enär tiden för deras hållande äfven blifvit lika bestämdt utsatt i Högbemälda förordning, lärer någon ändring deruti för de Skattskyldiges beqvätnlighets skull icke böra äga rum, helst Utskottet finner det blifva för ICro-. nans Uppbörd ganska osäkert, om Uppbördsm a irnen skulle nödsakas» att med KronoMedlen färdas omkring på aflägsne och föga befarne vägar, der han både tfll sin Person och de medhafvande pemjingarne skulle kunna lätteligen blifva blottställd.—
Då för öfrigt åt Konungens Befallningshafvande är efverlemnadt, att genom utfärdande
Kungörelser underrätta vederböi-ande om tiden till så, väl MantalsskrifningarneS, sorn Uppbörds.
Stämmornas företagande, är Utskottet fullkomligen öfvertygadt, att Herrar Landshöfdingar nogsamt lära hålla hand deröfver, att Allmogen vid dylika tillfällen icke af KronoBetjeningen varder onödigt uppehållen, i livil ket senare fall det icke är någon förment att deruti hos Konungens Befallnings, jhafvande söka ändring och rättelse.
Dock varder detta allt vördsamligen hemstäldt till Tliksens Höglofl.
Stock» Itolm den 26 Januari 1818.
Betänkanden, 103 N:n 25.
Ständers Allmänna esvärs~ och EkonomiUtskotts
Betänkande i anledning af väckt fråga om allmänna Landsvägarnes rätande och förkortande.
H ögvördiga PrestStåndet har lill Utskottet remitterat ett Memorial af Herr Prosten J. C. Osterman, deruti, såsom en lättnad uti väghållningsbes väret ®ch ett Medel att befordra vägens vackrare utseende, föreslås den förklaring eller det tillägg uti Lagens stadgande om Landsvags-indeining och underhåll att der-en eller flere på egen bekostnad igenom anläggande och rätande af Landsväg öfver egna eller andi-as ägor, dock med de sistnämndes tillstånd, bidraga till allmänna Landsvägens förkortande, utan att någon annan dervid förlorar eller lider, skall sådan förminskning uti vägarnes längd i afseende på dess framtida underhållande, vid en blifvande ny vägdelning komma den eller dem, som det bekostat, enskildt till godo genom afräkning, på dess eller deras hemmansandel uti väghållning, under förbehåll likväl, att den nyat vägen är åtmintsone fullkomligt lika god i sig sjelf och alt underhålla som den gamla, och attingen ny vägde!ningskostnad, ensamt af den orsaken, tillskyndas öfriga väghållare,’ kunnande emedlertid, och till dess sådan vägdelning annars kommer i fråga, utbyte af vägstycke få äga rum, med un« jo6 Xesv, och Ekon. XJtsk, Betänkanäen. ^erhållande af gamla vägen, till vinnande af åsyftade lindringen för anläggaren af den nya.
Utskottet har vid handläggningen häraf tydligen insett de skäl, Sorn Memorialets författare anförer för nyttan af landsvägars förkortning, med iakttagande af de uti Me. morialet upptagna villkor; Men då Utskottet ej mindre vid granskningen af de författningar, som röra detta ämne, funnit dem icke innehålla något, sorn kan lägga hinder i vägen för det gjorda yrkandet, än ock af flera samlade erfarenheter har sig bekant, att på flera ställen å serskilda orter en sådan förkortning blifvit vsrkställd, dels af Bylag, dels af enskilda personer, samt att Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, då anmälan af en sådan förändring skeft, långt ifrån att motarbeta densamma, derest ej lagliga hinder dervid mött, alltid sökt att befordra ett så nyttigt företag; Och enär härvid dessutom tydligen följer, att. efter verkställandet af en sådan förkortning, väghållaren, Som då ej mera behöfver underhålla det ganda, härigenom onyttiga vägstycket, till godo njuter så stor minskning i väghållningen, som genom skillnaden emellan det förra och det senare vägstyckets längd uppkommer; Alltså finner Utskottet ej anledning att tillstyrka något tillägg till hvad Lagen i detta afseende stadgar, då ett sådant tillägg af„ hvad Utskottet nu anfört torde finnas öfverflödigt; Hvilket dock till Riksens Ilöglofl.
Stånders egen pröfning JSpsp, och JLkonJ^Utsk.
Bctclnkanden, vördsamt ofverl emnås.
Stockholm den 36 Ja* nuari 1818.
N:r 24, Allmänna Besvärs- och Ekonomiutskottets Yttrande angående ett Spann em ål silla g azins inrättande i Borås.
Ifrån Hedervärda Bondeståndet har uti P10- tocollsUtdrag af den 2dra nästHdne Januari ett Memorial af RiksdagsFullmägtige A. Danielsson och Olof Håkansson från Elfsborgs
Län blifvit öfyerlemnadt, innehållande hemställan, att, med afseende å de sädesFattiga Häraderna omkring Borås, hvilka årligen behöfva köpa flera looode Tunnor Spannmål, ifrån serskildta och ofta aflägsna orter, och hvarvid Allmogen ej är i stånd att om hosten begagna det lindrigaste sädespi-iset, utan skall nödgas frampå sommaren köpa spannmålen af Köpmännerna i Borås, hvilka då sälja den med vinst ofta till dubbla beloppet, med säkerhet att vinna åtminstone några Riksdaler på Tunnan, en underdånig anhållan måtte hos Kongl. Maj:t framföras, att ett Mqgazin linge inrättas i Borås, der Kronan redan skall äga en härtill användbar byggnad, Vid handläggningen af detta Memorial har Utskottet ansett det innefatta ett enskildt på undersökning beroende mål; Och enär Utskottet omöjligen kan vara i tillfälle att in - lo3 Eesv. ech.
Bctånkanäen. hemta alla de upplysningar, rörande localförhållanden och andra omstäsdigheter, sorn till ett närmare utredande af denna fråga äro högst nödiga} så finnér Utskottet sig ej nu kunna härmed taga någon annan befattning än att till Riksens Högloft.
Ständers egen profning öfverlemna detta vördsamma yttrande.
Riksens Uoglofl. Ständers Allmänna Besvärsoch EkonomiUbshotts
Betänkande i anledning af väckt fråga om upphäfvande af Kongliga Förbudet emot bruk och nyttjande af arbetadt silfver utöfver 10 lods vigt.
Ridderskapet och Adeln har till Utskottets handläggning remitterat ett Memorial i detta ämne af GeneralMajoren m. m. Herr Grefve Lantingshausen, deruti Herr Grefven anförer, att lagar och författningar, hvilkas verkställighet icke handhafves, utan tvertom uppenbart och opåtaldt öfverträdas, hafva den skadliga verkan, att bereda förakt för Regeringens bud och befallningar, hvilket förr eller sednare måste medföra vådliga följder för samhället.
I anledning häraf leder Herr Grefven uppmärksamheten på den författning, som vid 1800 års Riksdag ansågs nödig till befrämjande af den utaf Riksens 2Itsv. och Ekon.
Utsi:. "Betänkanden.
Ständer för Riksgälds§edlarna fast* ställda realisationsplan, och hvarigenom allt nyttjande af arbetadt silfver utöfver 10 lods vigt, blifvit förbirdet; Och då denna författning, efter några års förlopp, sedan den utfärdades, upphört att efterlefvas och beifras; samt enär hvarken ändamålet med detta Silf— verförbud vidare fordrar dess tillvarelse, eller myckenheten af arbetadt silfver lärer kunna anses som någon Skadlig luxe; hemställer Herr Grefven, att ifrågavarande Förordning må blifva återkallad och upphäfven.
Vid granskningea häraf, har Utskottet inhemtat, att Kongl.
Majrts Nådiga förbud, af den 2 Augusti .1800, emot bruk och nyttjande af öfverflödigt silfver, haft för ändamål, att vid den förmögenhetsafgift, som Riksens Ständer vid nämnde års Riksdag åtogo sig till Creditsedlarnes inlösen och realiserande, bereda tillgång för Riksens Ständers Bank på behöfligt silfver vid den tillstundande realisationen.