Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Enär likväl en sådan oförminskad import icke år sannolik och i öfrigt någon tillförlitlig grund icke finnes för bedömande af hvad genom sagde tullsatser må kunna i inkomst påräknas; men deremot de åtskilliga beslut Rikets Ständer fattat, dels om afgiftsfrihet och dels om nedsättning, kunna föranleda någon minskning i beloppet af tullen för varors införsel, och hvilken minskning skulle, med antagande af oförändrade införsel-qvantiteter och såvidt den i öfrigt kunnat beräknas, uppgå till 22,404 R:dr 69 öre; samt då derjemte antagligt år, att ytterligare nedsättning i tullsatserna för vissa artiklar kunna med anledning af den ifrågasatta handels- och sjöfarts-traktaten med Frankrike komma att ega rum, hafva Rikets Ständer ansett tull-inkomsterna, hvilka i medeltal under de fyra sistq åren utgjort 14,143,307 R:dr, och af É. K.
Majit i den nådiga Propositionen angående Statsverkets tillstånd och behof antagits böra uppgå till 14,000,000 R:dr, likväl icke med säkerhet kunna beräknas till mera ån . . 13,500,000 R:dr. 2:o. Postmedlen.
Då någon förändring i de för postbefordringen förut stadgade afgifter icke blifvit af Rikets Ständer gjord, hafva Rikets Stander, i öfverensstämmelse med hvad E. K.
Majit i nåder föreslagit, ansett postmedlen, hvilka användas för Postverkets stat och omkostnader, böra såväl bland inkomster som utgifter uppföras till . . 1,500,000 „ 3:o.
Stämpelpappers-afgiften.
På sått E. K.
Majits nådiga Proposition innehåller, har denna afgift under de tre åren 1858, 1859 och 1860 i medeltal utgjort 1,539,122 Ridr samt, enligt hvad Rikets Ständer vidare inhemtat, år 1861 uppgått till 1,544,618 Ridr; men då Rikets Ständer äfven vid denna riksdag beslutat våsendtliga föråndringar i en del bland grunderna för denna afgifts utgörande, såsom att för den vid bouppteckningar befintliga behållning afgiften skall utgå med viss procent deraf, i stället att den förut beräknats efter stadgad stigande skala, äfvensom att såvål behållning under 1,000 R:dr, som Transport 15,000,000 Ridr.
Expeditiona-Utakotteta Förslag till underd.
Skrifvelse, N:o 132. 23 Transport 15,000,000 R:dr. efterlefvande makes giftorätt i boet skola vara från ståmpel-afgift fria, hvilka, jemte åtskilliga andra i författningen gjorda ändringar, torde leda till icke obetydlig minskning i beloppet af denna inkomst-titel, som blifvit af E. K. Maj:t föreslagen att beräknas till 1,300,000 R:dr, hafva Rikets
Ständer ansett densamma icke böra upptagas till mera ån 4:o. Bränvinsbr änning s-medlen.
Då brutto-inkomsten utaf brånvinstillverknings-afgiften under de två år den utgått efter nyaste beskattnings-systemet, nemligen medelst afgiftens beräknande å allt det bränvin som producerats, utan hänsigt till brånneriets storlek, utgjort år 1861 8,462,911 R:dr 35 öre och år 1862 8,649,477
R:dr 71 öre eller i medeltal omkring 8,556,000 R:dr, och lagstiftningen såväl härutinnan som angående sjelfva afgiften vid denna riksdag lemnats oförändrad samt anledning således icke deraf, likasom icke heller i öfrigt, förefinnes att för den kommande statsreglerings-perioden antaga hvarken tillökning eller minskning, vare sig i konsumtion eller produktion, hafva Rikets
Ständer ansett årliga inkomsten af brånvinsbrånningsafgiften böra med all säkerhet uppgå till det i E. K. Maj:ts nådiga Proposition om Statsverkets tillstånd och behof upptagna belopp af brutto hvartill den derföre blifvit af Rikets Ständer beräknad.
Summa extra ordinarie inkomster R:mt R:dr 24,600,000.
Varande alltså Statsverkets ordinarie och extra ordinarie inkomster upptagne till ett 8ammanlagdt belopp af 32,909,950 Riksdaler Riksmynt.
Utom den allmänna bevillningen omförmåles uti 60 § Regeringsformen bland öfriga hår ofvan omhandlade bevillnings-titlar äfven accis-me lel, hvilka förut, under benämning Salu-accis af städerna, utgått från de få bland rikets städer, uti hvilka rättighet att afgiftsfritt införa och försälja kött, bröd och dricka ännu icke blifvit landtmannen medgifven; men sedan dessa städer, nemligen Christinehamn, enligt nådiga Skrifvelsen den 2:dra Maj 1862, samt Borås, Mariestad, Lidköping, Marstrand, Engelholm och Kongsbacka, jemlikt Kongl. Brefven den 30:de
December samma år, åfvensom nu sednast städerna Linköping, Söderköping, Wadstena och Skenninge, enligt nådiga Skrifvelsen den 30 sisth Januari, förklarat sig villiga att mot befrielse från saluaccis-afgiften megifva upphörandet af berörda inskränkning, har, på sått E. K.
Maj:t äfven i nåder föreslagit, denna inkomst-titel blifvit från beräkningen af Statsverkets inkomster utesluten.
Rikets Ständer framhärda etc. 1,200,000 „ 8,400,000 „ Stockholm den 23 November 1863. 24 Exp e di tians-Utskott fils Förslag (ill underd.
Tabell öfver Statsverkets inkomster för år 1864 och följande åren, intilldess ny Statsreglering vidtager.
Ordinarie inkomster.
R:mt R:dr. 2,709,400 1,957,000 1,313,300 286,000 6,700 67.000 264.000 15.000 73,700 34.000 4.000 525.000 90.000 280,350 29.000 8.000 56.000 17.000 26,500 65.000 22.000 350.000 6,000 100.000 5,000 Ordinarie Ränta J geijå]ien Tionde-spanmal | ; ; Tiondespanmåls-lösen efter bestämda priser 656,650 kub.-fot å 2 R:dr . . 143,000 kub.-fot å 2 R:dr . .
Arrendemedel i » ' ( Spanmal . .
Silfver-tionde, Myntarelön och Slagskatt Koppar-ränta 132,000 kub.-fot k 2 R:dr.
. . 1,100 Centner k 67 R:dr . . . 17,000 Centner å 2 R:dr . . .
Tionde-tackjern Svafvelbruks-tionde Mantalspenningar Kavalleri-regementenas
Håstvakans-span- mål 140,175 kub-fot k 2 R:dr . . 14,500 kub—fot å 2 R:dr . . .
Ständiga Rotevakans-afgifter vid Skånska Infanteri-regementena Tillfälliga Rotevakans-afoåfter Vakans-af<nfter af nyroterad jord . . . .
Rotevakans-afgift af utsockne
Frälsehem- man i Halland Trosspassevolans-afgift Båtsmans-vakans-afgift Kontrollståmpel-medel Båk- och Lots-medel Observations-medel Extra medel och uppbörder Tntresse-medel S:r Ordinarie eller ständiga inkomster Extraordinarie inkomster.
Tull-medel 8,309,950 13,500,000 1.500.000 1.200.000 8,400,000 Post-medel, påräknade för Postverkets stat och omkostnader Ståmpelpappers-medel Brånvins-afffift S:r Extraordinarie inkomster] i24,600,000 Summa| 32,909,950 N:o 183.
Expeditons- Utskottets Förslag till underd.
Skrifvelse, N:o 183. 25 1S3.
Upplyst octi godkändi hos Kidd. oell Adelil den 25 Nov. 4863.
Presle-Slåndet deri 25 — — Borgare- Ståndet den 25 — — Bonde-Ståndel den 26 — — Rikets Stånders underdåniga Skrifvelse, med förslag till lag för enskilda banker, med rätt att utgifva egna banksedlar.
Banko- och Lag-Utskottets Betänkande N:o 1 och Utlåtande N:o 4) S. A. K.
Vid innevarande riksdag hafva hos Rikets Ständer blifvit framställda särskilda förslag till förändrad lagstiftning angående enskilda banker; och få Rikets Ständer härmed i underdånighet redogöra för de åsigter rörande detta ämne, hvilka, vid pröfningen af nämnda förslag, hos Rikets Ständer gjort sig gällande, samt de på grund deraf fattade beslut.
Att väl ordnade enskilda bankinrättningar gifva ett verksamt understöd åt handel och näringar, lärer numera få antagas såsom erkändt; och sedan Rikets Ständer vid denna riksdag beslutat att nuvarande filialbanker komina att efter hand upphöra, torde bestämmandet af de allmänna grunder, på hvilka enskilda bankinrättningar, hädanefter må kunna uppstå, påkalla sårskild uppmärksamhet.
Uppkomsten af dylika bankanstalter här i landet härleder sig från Kongl. Kungörelsen af den 14 Januari 1824, på grund af hvilken och sedan myntväsendet, genom de år 1830 rörande detsamma vidtagna beslut, vunnit stadga, flera sådana efter hand bildades.
Då emellertid fullständigare och ändamålsenligare bestämmelser i afseende på dylika inrättningar, än nämnda Kongl.
Kungörelse innehöll, snart visade sig erforderliga, atgåfvos af Rikets Ständer vid riksdagarna 1834- 1835 samt 1844—1845 förslag till lag för enskilda banker, hvilka förslag dock icke erhöllo stadfästelse af Kongl. Maj:t, som likväl den 9 Januari 1846 utfärdade nådig
Kungörelse angående enskilda banker, som utgifva egna kreditsedBih. till R.
Fröt. 1882—1863, 10 Sami. 1 Afd. 13 Haft. 4 26 Expeditions-Utskottets Förslag lill underd.
Skrifvelse, N:o 183. lar, hvilken Kongl.
Kungörelse, med deri den 10 November 1855 gjorda ändringar och tillägg, jemte Kongl.
Förordningen den 6 Oktober 1848, angående vissa lagbestämmelser med afseende på enskilda banker, fortfarande länder till efterrättelse, ehuru Rikets Ständer vid såväl 1853—1854 som 1856—1858 årens riksdagar för sin del beslutat och till Kongl. Majit öfverlemnat nya förslag i ämnet, afseende dels att fullständigare och ändamålsenligare bestämma grunderna för enskilda banker, dels att uti en lag sammanföra alla dithörande föreskrifter.
Det vid sistnämnda riksdag utarbetade förslag öfverlemnades af Kougl. Majit till den år 1858 i nåder tillförordnade Finans-komité, hvilken, i dess den 30 Juni 1860 afgifna Betänkande, med tillkännagilvajade att Komitéen ansåge förslaget innefatta ett ganska stort framsteg i denna del af lagstiftningen, likväl deri tillstyrkte vissa förändringar, hufvudsakligen föranledda af den förändrade organisation utaf Rikets Ständers Bank, som Komitéen i samma Betänkande ifrågasatt, samt utarbetade ett nytt förslag till förordning angående enskilda banker, hvilket nu blifvit medelst en af de ofvannämnde framställningarne, Rikets Ständers pröfning unders täld t.
Vid utarbetandet af det förslag till Lag om Enskilde Banker, hvilket härjemte öfverlemnas, hafva Rikets Ständer tagit till leduing såväl det af Rikets Ständer vid 1856—1858 årens riksdag antagna, som Finans-komitéens förslag; 4öck att, i motsats till dessa, egiligf. hvilkaenahanda bestämmelser såväl i afseende på bolagsmännens ansvarighet, som i öfriga delar, skulle gälla för baukbolag både med och utan rätt att utgifva egna banksedlar, Rikets Stäuder ansett nämnda rättighet vara af den hufvudsakliga beskaffenhet, att bestämmandet af bankbolags skyldigheter i öfrigt väsendtligen beror deraf, huruvida bolag vill af denna rättighet komma i åtnjutande eller icke, och i följd deraf utarbetat särskilda förslag till lagar för hvartdera af dessa slags banker.
Det har ifrågasatts om tillåtelse att idka bankrörelse fortfarande, såsom hittills, bör bero på Kongl. Majus pröfning i hvarje fall, huruvida bankanstalt, om hvars inrättande anmälan göres, må vara för landet nyttig; eller om icke erhållandet af tillstånd dertill bör ankomma allenast derpå, att de uppgjorda bolagsrcglorna öfverensstämma med lag och förordningar.
Men, äfven under medgifvande att behofvet af och tillfället till nyttig verksamhet för en bank, om hvars inrättande på någon ort öfverenskommes, svårligen lärer med mera säkerhet kunna bedömas af allmän myndighet, än af dem, hvilka vilja i en sådan nedlägga sina kapital, bör likväl tagas i betraktande, att såväl detta bedömaude, som utöfningen af frihet uti näringar i allmänhet fordrar erfarenhet till korrigerande af öfverdrifter och misstag i spekulation.
Ännu torde likväl inom vårt land erfarenheten i fråga om bankväsende icke vara så utvecklad, att donna ensam för sig innebär ett tillräckligt korrektiv; och anledningar torde särskildt, hvad beträffar banker med rätt att utgifva egna banksedlar, icke saknas att, i anseende till den högre vinst, begagnandet af nämnda rättighet antages förmå inbringa, befara, det en öfverdrifven ifver till bildande af sådana banker möjligen kunde till en början föranleda uppkomsten af ett större antal, än som vore i stånd att bibehålla sig, men hvilkas inställande, genom den ofördelaktiga verkan deraf på förtroendet äfven till solida banker, komme att skada både dessa och näriugarne öfverhufvud
Under en vidare utveckling af hank väsendet komma sannolikt nya förhållanden att uppstå, hvilka det tillhör lagstiftningen att reglera.
Men om regeringsmagtens pröfningsrätt blefve inskränkt allenast till granskning af bolagsreglornas öfverensstämmelse med lag och förordningar, så skulle densamma icke kunna, efter inträffande Expeditions-Utskottets Förslag till anderd.
Skrifvelse, N:o 183. 27 behof, i bankbolagsreglor, som dess pröfning underställdes, införa bestämmelser, hvilka dock funnes af behof påkallade, men till hvilka ett bankbolag, om pröfningsrätten vore på nämnde sätt inskränkt, icke kunde förbindas.
De ojemnheter och det missnöje, som, i händelse en större eller mindre monopolisering af bankrörelsen skulle komma att ega rum, blefve följden at den ifrågavarande pröfningsrättens utöfvande, behöfva icke befaras, när densamma med urskiljning begagnas endast såsom ett medel att förekomma missbruk eller öfverdrifter; och Rikets Ständer hafva derföre ansett, att i lagen för enskilda banker med lätt att utgifva egna banksedlar bör stadgas, att tillåtelse till inrättande af dylik bank meddelas af Kongl. Maj:t efter pröfning, huruvida bankinrättningen finnes vara för landet nyttig eller icke.
Att ansvarigheten för ingångna förbindelser icke inskränkes allenast till bankbolags grundfond och öfriga egna tillgångar, utan deremot att bolagsmännen skola vara ansvariga, en för alla och alla för en, för Bankens samtliga förbindelser, innebär, genom att bidraga till förtroende från allmänhetens sida, för Banken en fördel, och för allmänheten ökad säkerhet, uti den enskilda förmögenhet, hvilken bolagsmännen kunna ega.
Visserligen förekomma å andra sidan mot den so O . ® lidariska ansvarigheten anmärkningar, hvilkas betydelse icke torde kunna förnekas; men då tillämpningen af dylik ansvarighet med all sannolikhet bör blifva ytterst sällsynt, synnerligen när det tillika föreskrifves att i hvarje bank skall bildas en reservfond och att den bank, som gjort så stora förluster, att reservfonden och en viss mindre del af grundfonden gått förlorade, skall ställas under utredning, har ett upphäfvande af nämnda ansvarighet, i hvad angår banker med rätt att utgifva egna banksedlar, ansetts så mycket mindre böra nu ifrågasättas, som detsamma knappast skulle af det allmänna tänkesättet godkännas.
Deremot hafva Rikets Ständer trott en dylik ansvarighet icke vara behöflig för bankbolag, som ej vilja utgifva egna banksedlar: hvarom Rikets
Ständer i sin underdåniga skrifvelse angående sådana banker vidare skall yttra sig.
Bankinrättningars förmåga att bidraga till idoghet och välstånd beror icke ensamt på den verksamhet de utöfva, genom upp- och utlåning af kapital, som användas i den mera rörliga omsättningen samt såsom bemedlare af liqvider, utan äfven derpå, att de uti sina grundfonder upptaga och göra fruktbärande de kapital, hvilka söka en fast placering.
Ansträngning och håg till samlande af besparingar befordras framför allt genom möjligheter att af dem vinna en tillfredsställande afkomst; och ju mera bankerna äro i tillfälle att åt samhällsmedlemmar af olika ställning och vilkor erbjuda en sådan, desto vidsträcktare kunna de sprida nytta och desto mera förbindas deras egna och allmänhetens intressen med hvarandra.
Om den solidariska ansvarigheten i viss mån lägger hinder häremot, genom att inskränka antalet af dem, som vilja och kunna ikläda sig en så vidsträckt förbindelse, så vinnes dock, äfven när sådan ansvarighet är föreskrifven, det omförmälda syftet genom tillåtelse att i bankbolag jemväl upptaga lottegare med en till beloppet af deras insatser i banken inskränkt ansvarighet, eller s. k. kommandit-delegarc; och härigenom erhålla tillika bankerna större lätthet att, när det bohöfves, föröka sina grundfonder och rörelsemcdel, än om oinskränkt ansvarighet måste fordras af en hvar, som i bankbolag inträder.
Då inrymmandet i bolag, grundade på solidarisk ansvarighet, äfven af delegare med en till lotternas belopp begränsad ansvarsskyldighet ej synes gifva anledning till någon olägenhet, torde betänklighet deremot icke möta; och ehuru 28 Expeditions-Utkottels Förslag lill underd.
Skrifvelse, l\:o 183. allmänna lagen om en så beskaffad bolagsform, som denna, icke innehåller några bestämmelser, har densamma dock här i landet redan vunnit erkännande i så måtto, som dels de för Wermlands provincialbank den 17 November 1832 af Kongl. Maj:t stadfästade bolagsreglor medgåfvo intagande i nämnda bolag af kommanditdelegare, dels Rikets Ständers förslag vid 1856—1858 årens riksdag, äfvensom Finans-komitéen densamma upptagit.
I Kongl. Kungörelsen af den 9 Januari 1846 är föreskrifvet, att sedelutgifvande banks grundfond skall utgöra minst En million R:dr R:mt, hvilket belopp, äfven antaget i de sedermera uppgjorda lagförslagen, ansetts böra såsom minimum bibehållas.
I fråga deremot huruvida ett bolags teckningssumma ej må få öfverskrida något visst i lag bestämdt maximum, har Kongl.
Maj:t uti nämnda Kungörelse förbehållit sig att, vid pröfning af ingifna bolagsreglor, i hvarje fall bestämma sådant maximum.
Det vid 1856 -1858 årens riksdag antagna förslås: åter © o © föreskrifver ett dylikt af Fyra millioner Riksdaler, hvaremot
Finans-komitéen ansett någon inskränkande föreskrift i detta afseende icke vara behöflig, på den grund, bland annat, att i bankdelegares egen fördel att med möjligen minsta kapitaltillskott bedrifva bankrörelsen otvifvelaktigt ligger en så stark maning att icke för högt tilltaga grundfondsbeloppet, att lagstiftaren ej behöfver derutinnan gå det enskilda intresset i förväg; hvarförutan Finans-komitéen funnit öfvervägande skäl tala emot en dylik inskränkning, då, oaktadt lagen icke bör uppställa andra gränser för den fria associationsrätten, än det allmännas fördel nödvändigt kräfver, denna inskränkning skulle hindra uppkomsten af en starkare bank-association, äfven om rörelsens omfattning på en eller annan ort gjorde en sådan både nödig och nyttig.
I öfverensstämmelse med sist anförda mening hafva Rikets Ständer ansett någon inskränkning af bankbolags grundfond inom ett visst maximum icke böra föreskrifvas.
Med grundfondens ändamål att, på samma gång lemna medel till rörelsens drifvande och till en del utgöra en säker tillgång, hvilken får tagas i anspråk endast i händelse andra genom rörelsen uppkomna tillgångar icke förslå till fullgörande af bolagets förbindelser, öfverensstämmer hvad som väl äfven i de flesta fall af delegarne betraktas såsom en fördel, att nemligen endast en del af grundfonden får utgöras af kontanta penningar, men den öfriga delen skall bestå af säkra, för det särskilda ändamålet användbara, räntebärande fordringsbevis, i vården af hvilka ett å det allmännas vägnar utsedt ombud jemte bolaget deltager.
Såväl gällande Kongl.
Kungörelse, som de sedermera uppgjorda lagförslag, medgifva inbetalning af grundfonden på det sätt, att allenast en viss del kontant insättes och återstoden aflemna» af delegarne omedelbart i säkerheter af föreskrifven beskaffenhet, och bar detta förfaringssätt i de flesta banker begagnats, under det några bolag kontant inbetalt hela grundfondsbeloppet, och genom sin styrelse låtit förvandla i bypotheker den del, som af sådana skolat utgöras.
Ehuru af det förstnämnda förfaringssättet någon olägenhet icke synts kunna befaras, har det likväl visat sig, att aktiebref, hvilkas ordalydelse varit affattad i öfverensstämmelse dermed, när de kommit i tredje mans hand, för denne föranledt tvister och oförskylda förluster, dem han icke haft den aflägsnaste anledning att befara.
Till förekommande af dylika, både utom bolaget stående personer och dettas delegare drabbande olägenheter, hafva Rikets Ständer ansett det vara af vigt att uttryckligen bestämma, det all inbetalning å bankbolagets grundfond skall ske i kontanta penningar; ankommande det derefter på bolaget att genom dess styrelse förvandla vederbörlig del deraf i föreskrifna säkerhetshandlingar.
Häremot kan Expeditions-Utskottetsu Förslug till underd.
Skrifvelse, N:o 183.
29 väl invändas, att mången delegare skall finna svårighet vid anskaffande al hela sin teckningssumma i penningar, i stället för att få aflemna den betydligare delen deraf i säkerhetshandlingar, hvilka han i de flesta fall på förhand har tillreds; men om också icke denna betänklighet i allt fall borde vika för den väsendtliga fördelen för bankbolaget- sjelft och lör tredje man, som möjligen kan komma i besittning af dess aktiebref, att dessa ej lemna rum för någon tvetydighet, så kau den befarade olägenheten i verkligheten undvikas dymedelst, att Styrelsen träffar öfverenskommelse med de delegare, som önska använda innehalvande värdepapper, att vid aktie-inbetalningen omedelbart öfvertaga dessa i stället för penningar.
Någon obeqvämlighet för delegarne skall så mycket mindre af skyldigheten att kontant inbetala hela aktiebeloppet uppstå, som det bör vara bolaget fritt att endast småningom under det första året af bankens rörelse och efter hand som rörelsemedel i denna kunna användas, inbetala nämnda belopp.
Då en del af grundfonden skall utgöra särskild säkerhet för bolagets förmåga att fullgöra sina förbindelser, bör det icke stå bolaget Iritt. att utöfver ett visst belopp inskränka den härtill afsedda del.
I nu gällande författning är väl föreskrifvet, att minst 25 procent skola kontant inbetalas, men deremot icke huru stor del, som minst skall i hypotheker bibehållas, hvadan denna sistnämnde del kunnat huru mycket som helst inskränkas.
Till förekommande häraf hafva Rikets Ständer ansett det böra stadgas, att minst sextio, högst sjutiofem procent af grundfonden skola i hvpothek på föreskrifvet sätt förvandlas och bibehållas.
Om anlitande af grundfonds-säkerheterna för någon bank blifver behöflig!, lärer dock, i händelse en fortgående kontroll emot vårdslöshet och missbruk i förvaltningen vederbörligen iakttagits, sådant anlitande knappast ifrågakomma annat än under svåra rubbningar i penninge- och affärsförhållandena i allmänhet eller på någon särskild ort.
Yid sådana kunna enskildes skuldförbindelser antingen alldeles icke eller blott med ytterlig svårighet realiseras, äfven om de erkännas såsom fullgoda; och deras afyttrande måste alltid ännu mera öka olägenheterna och förlusterna på den ort, der det ifrågakommer.
Räntebärande obligationer hafva deremot en vidsträcktare marknad och kunna, lättare än andra slag af värden, när som helst försäljas, om äfven med någon förlust; och det ligger derföre i sakens natur, att grundfondssäkerheterna för bank-inrättningar rätteligen böra bestå af lätt säljbara räntebärande obligationer.
Denna grundsats har redan blifvit erkänd i afseende på Rikets Ständers Bank, för hvilken det är föreskrifvet, att en betydlig del af dess grundfond skall utgöras af nämnda slags valutor.
Ständer hafva likväl ansett denna grundsats icke böra för närvarande tillämpas i hela dess vidd, af den anledning att, då här i landet jordbruksidkärne utgöra ett så öfvervägande antal och dessa företrädesvis hafva att erbjuda fastighets-inteckningar, samt då dessutom en betydlig del af landets kapital i öfrigt är fruktbargjordt i lån mot inteckningssäkerhet, det torde böra lemnäs ett icke alltför inskränkt tillfälle att i bankbolags grundfonder använda jemväl detta slags säkerheter.
Om dessutom föreskrifves att, i händelse en mindre del af grundfonden gått förlorad, bankrörelsen skall upphöra och utredning verkställas, hafva Rikets Ständer ansett det vara tillräckligt, att allenast en tredjedel af de nedsatta grundfondshypotheken utgöras af räntebärande obligationer.
I pröfningen och godkännandet af ofta omförmälda hypothek bör, jemte bolaget, ett ombud å det allmännas vägnar deltaga, på sätt äfven för närvarande är föreskrifvet.
Men i afseende på antagligheten af enskildes intecknade skuldförbindelser, torde dessutom vissa allmänna bestämmelser böra i lagen stadgas; 30 Expediti ons-11 (skottets Förslag lill underd.
Skrifvelse, N:o i85. och Rikets Ständer hafva i denna del ansett, att inteckningar i andra slags fastigheter, än jordegendom på landet och fastigheter i stad icke må kunna godkännas, samt att inteckningar i förstnämnda slags egendom må få uppgå till högst hälften af egendomens sednast fastställda taxeringsvärde och dylika uti stadsfastigheter till högst hälften antingen af brandförsåkringsvärdet, eller af det sist åsätta taxeringsvärdet, likväl i båda fallen med förbehåll, att byggnaderna skola vara brandförsäkrade i någon med vederbörligen stadfästadt reglemente försedd brandförsäkringsinrättning inom landet.