Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Län för åren 1848—1850. 18 Jagt och djurfångst kan i delta Lån nästan icke anses såsom någon näringsgren.
Det ätbara villebrådet skötes oell vårdas icke med någon omtanka, så alt del nästan kan sägas allt mer och mer aftaga.
Rofdjur fångas och dödas lill icke obetydligt antal och premier härför utbetalas årligen af häraderne, enligt uppgjorda och af Kongl. Majit stadfästade konventioner, till icke obetydligt belopp.
Fiske idkas visserligen i Mälaren, Hjelmaren, de mångå insjöarna och vattendragen, men afkomsten deraf är med få undanlag så ringa, att den icke kan till något hufvudsakligt värde upptagas.
Sjöfart, utom den som idkas från städerna Westerås, Arboga och Köping, och för hvilken vid berättelsen om hvarje af dessa städer närmare redogöres, bedrifves egentligen på Strömsholms- och Hjelmare kanaler; blott några få jordägare vid Mälaren äga egna fartyg eller större båtar, hvarmed de föra sina produkter hufvudsakligen till Stockholm.
Rörelsen på Strömsholms kanal har lidit icke obetydligt mehn deraf, att kanalen åren 1848 och 1849 varit stängd vid Sembla i Westanfors socken, och år 1850 vid Wirsbo i Ramnäs socken, så att omlastning af varorna måst ske vid dessa ställen.
— 263 — (>!<‘i!<‘ral-krigs>koniimKsariat<‘ls underdåniga utlåtande, i anledning af en utaf Rikets Ständers år 1857 församlade Revisorer mot nämnde Kommissariat framställd anmärkning.
Jemlikt ett till General-krigs-kommissariatet i nåder remitteradt transsumt af Rikets Ständers år 1857 församlade Revisorers berättelse, angående verkställd granskning af stats-verkets oell dertill hörande fonders tillstånd och förvaltning åren 1854 och 1855, hafva Revisorerne anmärkt, att de, på grund af 1 § i den för Revisorerne utfärdade instruktion af den 17 April 1841, infordrat räkenskaperna öfver de kreditiv-medel, hvilka^ till kostnadernas bestridande för utomordentliga kommenderingar ur Arméen och Flottan äfvensom för anskaffningar och arbeten blifvit under revisions-åren af General-krigs-kommissariatet uppburna; men att, i afseende derå, för Revisorerne uppgifvits, att dessa räkenskaper ännu icke vore afslutade, hvadan någon annan redogörelse öfver nämnda medel icke varit för Revisorerne att tillgå, än 2:ne från General-krigs-kommissariatet aflemnade kassaförslag öfver anvisade kreditiv-medel från och med April månad år 1854 till och med Juli månad innevarande år; och då Revisorerne förmodat, att den i Eders Kongl. Majtts för General-krigs-kommissariatet utfärdade nådiga instruktion af den 17 Mars 1854 uti 9. § meddelta föreskrift, att -hos General-krigs-kommissariatet skall med största skyndsamhet afslutas behörig hufvudbok öfver alla i och för rustningarna använda medel, att derefter, jemte tillhörande räkenskaper och afgjorda anmärknings-mål, till Kongl. Majrts och Rikets Kammar-rätt aflemnasr’, gifvit anledning dertill, att redogörelse öfver Kommissariatets förvaltning ej blifvit för hvarje år upprättad och afslutad, hafva Revisorerne funnit sig böra anmärka, att, enligt deras tanke, högstberörde nådiga stadgande ej ovilkorligen föranledde till en sådan tolkning, hvilken för öfrigt, jemlikt Revisorernes åsigt, ej öfverenstämde med hvad, i afseende å de offentliga räkenskapernas afslutande, i allmänhet vore gällande och äfvenledes stöde i strid med ofvan omförmälta stadgande uti 1 § af instruktionen för Rikets Ständers Revisorer, hvilket stadgande förutsatte, att räkenskaperna öfver alla allmänna medel, af hvad beskaffenhet som helst, skulle årsvis afslutas; och hafva Revisorerne i detta afseende jemväl erinrat, att, derest
Kommissariatets förvaltning kommit att en längre tid fortfara, men räkenskaperna ej afslutats förr än alla på Kommissariatets åtgärd beroende frågor blifvit tili slut bragta, redovisningen för ifrågavarande vigtiga och omfattande förvaltning derigenom skulle till en aflägsen framtid blifvit fördröjd.
Då General-krigs-kommissariatet, till åtlydnad af Eders Kongl. Majtts derom gifna nådiga befallning, nu går att öfver hvad sålunda af Rikets Ständers Revisorer blifvit anmärkt afgifva underdånigt utlåtande, skulle det tvifvelsutan, för att ådagalägga behörigheten af Kommissariatets förfarande, vara tillfyllestgörande att endast åberopa den jemväl af Revisorerne citerade 9 § af Eders Kongl. Majtts den 17 Mars 1854 utfärdade nådiga instruktion, hvarigenom någon årlig redovisning ingalunda blifvit anbefalld, utan Kommissaritet endast fått sig ålagdt, att öfver alla i och — 264 — för rustningarna använda medel med största skyndsamhet afsluta behörig hufvudbok, att, jemte tillhörande räkenskaper och afgjorda anmärkningsmål, till Eders Kongl. Mai:ts och Kikets Kammar-rätt aflemnas; i följd hvaraf äfven Kommissariatet till den åt ifrågavarande § gifna tolkning egt desto större anledning som en fullkomligt lika föresknft i den af Eders Kongl. Majit under den 26
Maj 1848 för det då organiserade serskilda General-krigs-kommissariatet utfärdade instruktion blifvit af nämnde Kommissariat på enahanda sätt tillämpad, utan alt någon anmärkning från Kikets Ständers Revisorers sida deraf föranlcdts.
Men då Kevisorerne i den afgifna berättelsen fullkomligen riktigt yttrat, det lätt förklarliga skäl hindrade
Kevisorerne att i sin helhet offentliggöra uppgifterna om den stora och för national-känslan serdeles tillfredsställande utveckling och förkofran, som försvarsverket, enligt de från så väl General-krigs-kommissariatet som Krigs-kollegium till Kevisorerne aflemnade förslag, vunnit, synes det Kommissariatet som detta yttrande gifver ytterligare stöd åt det af Kommissariatet i afseende å redovisningen iakttagna förfarings-sätt; ty om det med rätta bör anses olämpligt, att efter slutade rustningar offentliggöra den tillökning, försvars-verket genom rustningarna erhållit, lärer det obestridligen vara ännu olämpligare, att genom detaljerade redogörelser, hvilka icke torde kunna allmänheten undanhållas, redan under det rustningarna pågå gifva offentlighet åt dylika förhållanden.
Revisorernes erinran derom, att, så framt Kommissariatets förvaltning kommit att en längre tid fortfara, redovisningen derför, med det nu iakttagna förfaringssättet, skulle hafva blifvit till en aflägsen framtid fördröjd, så kan riktigheten af den i berörda erinran gjorda slutsats visserligen icke bestridas; men då den härvid förutsatta längre utsträckningen i tiden för Kommissariatets verksamhet hvarken vid Kommissariatets organiserande lärer varit afsedd, ej eller sedermera ifrågakommit, torde grunden för omförmälda erinran derigenom jemväl få anses hafva förfallit.
Deremot torde granskningen af Kommissariatets räkenskaper och förvaltning i icke ringa mån underlättas derigenom, att densamma, såsom nu kommer att ega rum, varder i ett sammanhang verkställd.
Det till General-krigs-kommissariatet öfverlemnade transsumt af revisionsberättelsen återställes i underdånighet, och Kommissariatet framhärdar med djupaste vördnad, trohet och nit, Stormäktigste, Allernådigste Konung!
Eders Kongl. Maj:ts underdånigste, tropligtigste tjenare och undersåter, J. P. LEFRÉN. C. S. ANNERSTEDT. G. SANDELS.
A’. A. Varenius. — 265 — Gnvernörs-cmbctcts för Krigsakademien underdåniga utlåtande, i anledning af Rikets Ständers Revisorers berättelse om verkställd granskning af nämnde Akademis förvaltning åren 1854 och 1855.
Genom nådig remiss den 10 sistförflutna November har Eders Kongl. Majit anbefallt Guvemörs-embetet för Krigs-akademien, att, i anledning af bifogadt transsumt af Rikets Ständers år 1857 församlade Revisorers berättelse angående verkställd granskning af stats-verkets jemte dertill hörande fonders tillstånd, styrelse och förvaltning åren 1854 och 1855, till Eders Kongl. Majit med underdånigt utlåtande inkomma.
Till fullgörande häraf, får Guvernörs-embetet, med återställande af handlingarne, i underdånighet anföra, att ingendera af de tvenne erinringar, Krigs-akademien rörande, som i Rikets Ständers Revisorers berättelse finnas intagne, innefatta någon anmärkning mot Akademiens styrelse och förvaltning, enär i 1 § blott omförmäles kadetternes antal och pensions-afgiftens belopp under ifrågavarande tvenne redogörelseår, samt i 2 § endast tillkännagifves, att sedan, genom Kongl. Förordningen den 11 Maj 1855, blifvit stadgadt, att dagsverks-räntor framdeles skola, efter medium af 1834—1853 årens markegångs-pris, förvandlas till bestämd penninge-skatt, och således icke kunna in natura utfordras, Revisorerne, som ansett, att de Krigsakademien tillerkände dagsverkens uttagande, efter förvandling, hos de skattskyldige skulle medföra omgång och besvär, funnit sig böra, till vinnande af enkelhet och reda i räkenskaperna, tillstyrka, det ifrågavarande dagsverks-räntor, hvilka, enligt 1855 års riks-hufvudhok, utgöra 108 R:dr 16 sk., måtte till stats-verket indragas, emot ersättning af ett motsvarande kontant belopp, hvarmed Akademiens å riksstaten uppförda anslag alltså borde förhöjas.
1 afseende på detta af Revisorerne framställda förslag har Guvernörs-embetet, för sin del, ingen erinran eller förbehåll att i underdånighet anföra, utan önskar, att detsamma måtte vinna Eders Kongl.
Majits och Rikets Ständers bifall.
Guvernörs-embetet framhärdar med djupaste undersåtlig vördnad, trohet och nit, Stormäk'tigste, Allernådigste Konung!
Eders Kongl. Majits underdånigste, tropligtigste tjenare och undersåte, M. THULSTRUP.
Carlbergs slott den 14 December 1857.
C. I. E. Wennberg. 34 — 266 — Koiiiiirittécns för salpeterärendena underdåniga utlåtande, i anledning af Rikets Ständers Revisorers berättelse om granskningen af salpeter-fondens förvaltning och räkenskaper för åren 1854 och 1855.
Till följd af' Eders Kongl. Maj:ts under den 10 nästlidne November Kommittéen för salpeter-ärendena meddelade nådiga befallning, att i anledning af de anmärkningar och framställningar, som i Rikets Ständers sednast församlade Revisorers berättelse förekomma, rörande salpeter-fondens förvaltning och räkenskaper för åren 1854 och 1855, afgifva underdånigt utlåtande, får Kommittéen härmedelst i underdånighet anföra följande:
Revisorerne hafva först fastat uppmärksamhet dervid, att priset å utländsk, för Statens räkning införskrifven, salpeter, som år 1854 inköpts för 4 R:dr 20 sk. 9 r:st LM och 1855 för 3 R:dr 36 sk. 6 r:st LM, under den sednaste tiden så betydligt stigit, att för denna vara innevarande år måst betalas 6 R:dr 8 sk. per LSI, eller 8 sk. mera, än Kronans för inhemsk salpeter nu gällande inlösnings-pris; och hafva Revisorerne ansett detta förhållande innebära en ytterligare anledning att uppmuntra den för landets försvar så vigtiga salpeter-tillverkningen, som, oaktadt det förhöjda inlösnings-priset, likväl årligen minskats.
Då priset å för Kronans räkning inköpt utländsk salpeter under åren 1850—■ 1857 vexlat emellan 3 R:dr 30 sk. och 4 R:dr 32 sk., ehuru England, hvarifrån salpetern införskrifvits, under de sednare åren var inveckladt i ett vidt omfattande krig, synes den prisstegring, som innevarande år inträffat, vara endast tillfällig och sannolikt föranledd af de uppstådda förvecklingarne i Ostindien, hvarifrån största delen af den till Europa ankommande salpetern hemtas.
Det årliga tillverknings-beloppet af inhemsk salpeter har visserligen betydligt af tagit sedan år 1835, då Kongl. Majit fann för godt nedsätta Kronans, dittills med 7 R:dr 24 sk. per LSf utgående, inlösnings-pris till 6 R:dr 32 sk., 1836 till 6 R:dr och 1837 till 5 R:dr; men efter 1854, då priset åter höjdes till 6 R:dr per LM, har någon egentlig minskning ej inträffat; och då Eders Kongl. Majit genom nådigt bref till Krigs-kollegium af den 13 sistlidne Januari förordnat, att, för Kronans räkning, från och med år 1859 endast behöfligt krigskrut, 2,000 centner årligen, kommer att vid krutbruken i riket tillverkas och hvartill erforderlig salpeter, omkring 10,000 LM. årligen, skall genom Kommittéens försorg bruken tillhandahållas, synes den nuvarande årliga salpeter-tillverkningen, som varierar emellan 14 och 17,000 LM, blifva dertill fullt tillräcklig; hvadan Kommittéen får i underdånighet hemställa, — 267 — huruvida någon ytterligare uppmuntran för denna näring är behöflig, förrän sig visat, att det årliga tillverknings-beloppet synes än vidare aftaga och blifva otillräckligt för det dermed afsedda ändamålet.
Vid jemförelse mellan det årliga tillverknings-beloppet i åtskilliga län och den personal, som der i och för salpeter-näringen åtnjuter aflöning, hafva Revisorerne ansett någon minskning, synnerligast i verkmästarnes antal, kunna ega rum; såsom exempel hvarpå anförts, att ehuru inom Wester-Norrlands län år 1853 endast 9 LU. 2 U., men under åren 1852, 1854 och 1855 ingen salpeter tillverkats, på ordinarie stat för detta län likväl äro upptagne en Understyresman med 250 R:dr och 6 verkmästare med tillsammans 153 R:dr 26 sk. i lön.
Hvad detta af Revisorerne anmärkta förhållande inom Wester-Norrlands län angår, får Kommittéen underdånigst anmäla, att vid den genom Kongl, brefvet den 25 Januari 1842 nådigst fastställda reglering af salpeter-sjuderi-distrikten i riket, Wester-Norrlands län bestämdes att tillhöra Irsta distriktet, med bibehållande af en Understyresman och tillräckligt antal verkmästare; att den årliga tillverkningen i länet då utgjorde omkring 90 LM, men under de derpå följande åren småningom aftagit och nu nästan utgått; att, uti de årligen afgifna berättelserna om näringens tillstånd i länet, den egentliga orsaken till dess förfall uppgifvits hafva varit den för handel med skogs-effekter samt för tjäru- och pottaske-tillverkning inträffade goda konjunktur i förening med flera erhållna goda skördar; samt att, i förmodan, att en för salpeter-näringen i dessa afseenden gynnsam förändring åter skulle inträda, Kommittéen hittills ej i underdånighet föreslagit indragning af salpeter-sjuderi-staten i länet, hvilken för närvarande består af en Understyresman och endast 2:ne verkmästare.
Något hinder för verkställigheten deraf möter likväl ej, enär Kongl. Maj:t genom högstberörde nådiga bref, i afseende på förekommen fråga om förflyttning å indragnings-stat af Styresmän och verkmästare i åtskilliga län, der salpeter-näringen då dels betydligt minskats, dels helt och hållet utgått, förklarat, att salpetersjuderi-stats-tjenstemän och betjente, som medelst konstitutorialer eller på behaglig tid blifvit till sina innehafvande befattningar förordnade, icke egde ovilkorlig rättighet att, sedan deras tjenstebiträden ansetts kunna af Staten umbäras, de dittills åtnjutna arfvoden för ali framtid på indragnings-stat bibehålla, ehuru Kongl. Maj:t, som ansåg billigheten kräfva, att personer, hvilka längre tid varit i Statens tjenst begagnade, icke oförmodadt och på en gång ställdes i saknad af de löneförmåner, de trott sig kunna såsom ständig inkomst betrakta och för deras och familjers utkomst vore oumbärliga, täcktes medgifva, att de då till indragning ifrågakomne salpeter-sjuderi-tjenstemän och betjente finge sina arfvoden intill den 1 Juli 1844 oafkortade bibehålla, hvaremot de dittills bestådda anslag till resepenningar genast borde indragas och besparas, med förbehåll för nämnde arfvodens åtnjutande, att, så ofta de derom af de upplösta distriktens jordbrukande innevånare anmodades, kostnadsfritt meddela anvisning om det fördelaktigaste sättet att salpeterlador anlägga och behandla till vinnande af högsta afkastning, samt att, för sådant ändamål, 2:ne gånger årligen sina bonings-ställen hos Eders Kongl. Maj:ts vederbörande Befallningshafvande uppgifva; hvarefter Eders Kongl. Maj:t, under den 14 Maj 1844, ytterligare i nåder tillåtit dem att, på förenämnåe vilkor, än vidare sina innehafvande arfvoden uppbära.
— 268 — Då, på sätt räkenskaperna utvisade, salpeter-fonden vid 185-5 års slut hade i Rikets Ständers Bank en kontant behållning af 88,894 R:dr 13 sk. 1 r:st, hafva Revisorerne hemställt, huruvida ej någon del af detta betydliga belopp kunde genom inköp af obligationer göras räntebärande.
Beloppet af de vid ett års slut i Rikets Ständers Bank insatta medel, som årligen är olika och detta år synes blifva obetydligt, består hufvudsakligen af den del af årsanslaget till salpeter-uppköp, som i slutet af året från Krigs-kollegium till Kommittéen levereras, samt af inflytande räntor å utlånta medel, och användes alltid i början af det påföljande året till liqvid af den salpeter, som under vintermånaderna af Kronan inlöses, äfvensom till ersättning af förskotter, som från åtskilliga läns landtränterier blifvit gjorda.
Visserligen kunde en sådan behållning på kort tid göras räntebärande, i sådant fall likväl endast genom utlåning på namn, men då Kommittéen genom nådigt bref den 9 Januari 1849 blifvit anbefalld, att indrifva de från salpeter-fonden endast på namn utlemnade lån, har Kommittéen ansett sig ej kunna annorledes, än som skett, i detta fall förfara.
I afseende å hvad Revisorerne anfört, dels rörande det förhållande, att vid det å Staby egendom i Upland befintliga Institut till danande af skicklige salpeter-sjudare, enligt Föreståndarens vid Institutet för år 1854 afgifna berättelse, samma år undervisning meddelats åt 2:ne elever, hvaremot enahanda berättelse för år 1855 ej omförmäler, huruvida under det året någon elev derstädes begagnat undervisningen, dels ock, beträffande den Salpeter-sjuderi-direktören Edman, såsom egare af nämnde egendom och Föreståndare för Institutet derstädes, i nåder medgifna ränte-nedsättning från 5 till 4 procent för ett lån af 14,000 R:dr, som han, mot inteckning i merberörda egendom, från salpeter-fonden erhållit, med förbindelse att samma Institut vidmakthålla och förestå, får Kommittéen, angående första delen af denna framställning, i underdånighet yttra, att då undervisningens begagnande vid Institutet är helt och hållet frivilligt, det visserligen händt, att under loppet af ett eller annat år någon elev derstädes ej varit antagen, ehuru Föreståndaren icke dess mindre varit pligtig, att alla, som sig dertill anmält, emottaga.
Vidkommande den omförmälda ränte-nedsättningen, anhöll Direktören Edman år 1848, att det af hans fader, Kapitenen och Salpeter-sjuderi-styresmannen C. T.
Edman, redan år 1812 såsom boställs-ersättning och emot skyldighet att vid Staby egendom anlägga en undervisnings-anstalt för salpeter-sjuderi-lärlingar från salpeterfonden erhålla räntefria lån af 14,000 R:dr, mot första inteckningen i egendomen, och hvilket lån sökanden, som tillhandlat sig Staby egendom och blifvit till sin aflidne faders styresmans-tjenst befordrad, fått, med afseende å den vunna nyttan och framgena benofvet af denna läroanstalts vidmakthållande, enligt Kongl, brefvet den 20 Januari 1824, mot 5 procents ränta och på förestående vilkor öfvertaga, måtte, med fortfarande skyldighet att seminariet vidmakthålla, från 1848 års början och framgent, af honom mot 4 procents ränta få bibehållas, till stöd hvarför anfördes: att vid nämnde seminarium, der han varit pligtig, att under de derförutgångne 25 åren mottaga och flera månader årligen i salpeter-beredning undervisa alla, som efter kungörelse i kyrkorna inom 2:dra sjuderi-distriktets 4 län sig anmälde, 67 sjudare och drängar, utom ett större antal andre vid salpeter-sjuderi-staten ej inskrifne personer, erhållit fri undervisning och under tiden njutit föda och andra förnödenheter samt — 269 — stundom penninge-understöd; att genom hans bemödanden alltid ett tillräckligt antal sjudare varit för salpeter-producenter inom distriktet att tillgå; samt att slutligen, om det vid den tiden, då lånet på honom transporterades, varit en förmån att få detsamma mot 5 procent öfvertaga, lån mot lägre ränta sedermera kunnat erhållas; hvadan, i händelse den sökta ränte-nedsättningen icke i nåder beviljades, han nödsakades lånet till återbetalning uppsäga, hvarigenom läroanstalten följaktligen komme att upphöra.
Sedan Kommittéen, uti häröfver infordradt underdånigt utlåtande, vitsordat sökandens nit och skicklighet att bilda kunnige salpeter-sjudare, och den stora nytta, denna läroanstalt på salpeternäringens förkofran dittills utöfvat, samt med afseende ej mindre å behöfligheten att för framtiden seminariet vidmakthålla, än å omöjligheten att ett sådant tillvägabringa för en kostnad, motsvarande den sökta räntenedsättningen, eller 140 R:dr årligen, i händelse Edmans skyldighet att berörde enda nu befintliga läroanstalt vidare underhålla komme att genom lånets möjliga inbetalning upphöra, i underdånighet hemställt, att det ifrågavande lånet måtte af honom för framtiden få, under i öfrigt oförändrade vilkor, mot till 4 procent nedsatt ränta innehafvas, fann Eders Kongl. Mai:t, genom nådigt bref den 28 November 1848, godt härtill lemna bifall.
Rörande slutligen det i revisions-berättelsen omförmälda, till numera aflidne Presidenten m. m.
Cederström utgifna, primitiva lån af 11,500 R:dr mot hypothek af 2:ne lifassurans-policer, får Kommittéen underdånigst anmäla, att ifrågavarande lån och derå upplupen ränta blifvit salpeter-fonden den 20 nästlidne November till fullo godtgjorda.
Eders Kongl. Maj:ts underdånigste, tropligtigte tjenare och undersåter.
TH. NYSTRÖM. O. NORDENSVAN.
r — 270 — Förvaltningens af Sjöärendena underdåniga utlåtande, i anledning af 1857 års Rikets Ständers Revisorers anmärkningar i afseende på 5:te hufvud-titelns anslag och förvaltning åren 1854 och 1855.
I följd af Eders Kongl. Maj:ts nådiga remiss den 16 sistlidne Oktober å ett transsumt af Rikets Ständers innevarande år församlade Revisorers, angående verkställd granskning af stats-verkets jemte dertill hörande fonders tillstånd, styrelse och förvaltning åren 1854 och 1855, afgifna berättelse, i hvad den innefattar åtskillige anmärkningar, som på femte hufvud-titelns medel hafva afseende, får Förvaltningen af Sjö-ärendena dels öfverlemna 2:ne infordrade yttranden, det ena från befälhafvande Amiralen i Carlskrona öfver anmärkta felaktigheter vid denna Stations räkenskaper för år 1854, och det andra från Befälhafvaren vid Flottans härvarande Station, i fråga om förråds-byggnaderna å Skeppsholmen, och dels för egen del, hvad beträffar Revisorernes anmärkning, att någon serskild verificerad redogörelse öfver de från General-krigs-kommissariatet till Förvaltningen samt Flottans Stationer och Depot aflemnade medel, tillhörande så väl det vid sednaste riksmöte beviljade serskilda kreditiv till neutralitetens upprätthållande, som den kreditiv-summa, hvilken, jemlikt 63 § Regerings-formen, blifvit ställd till Eders Kongl. Maj:ts disposition, att användas för Rikets försvar eller andra högst vigtiga och angelägna ändamål, icke blifvit för revisions-åren afgifven, utan de för sagde medel bestridda utgifter blott summariskt upptagits i räkenskapen, ehuru, enligt Revisorernes förmenande, medlen bordt årsvis redovisas, anföra, att enär Eders Kongl. Maj:t, uti nådigt bref af den 9 Mars 1855, angående redovisningen för de belopp, som till anskaffning af persedlar och effekter m. m. blifvit anvisade att af kreditiv-medel utgå, i nåder förordnat, att då, efter medlens användande, redogörelsen derför hunnit afslutas, densamma skulle, jemte tillhörande och behörigen granskade verifikationer samt specifika uppgifter å hvad för de anordnade medlen blifvit anskaffadt, till General-krigs-kommissariatet öfverlemnas, för att dess allmänna redogörelse eller hufvudbok biläggas, Förvaltningen icke egt att i berörde afseende annorlunda, än som skett, förfara.
Förvalt - — 271 — ningen återställer i underdånighet den remitterade handlingen, samt framhärdar med djupaste vördnad, trohet och nit, Stormäktigste, Allernådigste Konung!
Eders Kongl. Maj:ts, underdånigste, tropligtigste, tjenare och undersåter.
C. S. ANNERSTEDT. C. B.
LILLIEHÖÖK. C. Holm.
Förvaltningen af Sjö-ärendena!
I anledning af Ilikets Ständers Revisorers anmärkningar vid 1854 års räkenskaper för Flottans Station i Carlskrona, hvaraf transsumt blifvit hitsändt och nu återföljer, får jag, efter inhemtade upplysningar från kontoren, meddela: vid § 5, att det anmärkta förhållandet, att 8 Lu 10 U. mjukt bröd blifvit i värde utfördt till 139 R:dr 14 sk. 2 rst. banko, är en missskrifning, som uppkommit på det sätt, att
Sjö-militie-kontoret först upprättat uträkningar å 2:ne titlar, nemligen fortifikationen å Kungsholms fästning för 85 dagsverken, för hvilka brödet uppgått till 8 LU. 10 U., samt Kungsholms fästnings bestyckning för 2,052 dagsverken, med en qvantitet af 205 LU.