Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Förvaltningen i sammanhang härmed underdånigst anmält åtskilliga af Lots-direktören framställda förslag till ytterligare förbättringar i lots- och fyr-inrättningarne, nemligen dels anskaffande af 20 större lotsbåtar, dels anläggande af en fyranstalt vid Sandhammaren å Skånska kusten, som der är omgifven af sandreflar, mot hvilka, i följd af strömsättningar, ett stort antal fartyg årligen strandar, dels anskaffande af ett fyrfartyg i Bottniska viken, sydost från klippan Bonden, och dels anbringande af åskledare å fyrtorn; bland hvilka ifrågaställda (uti Departements-chefens underdåniga betänkande, pag. 74, närmare omförmälda) arbeten Förvaltningen funnit anskaffningen af lotsbåtar och fyranläggningen vid Sandhammaren vara företrädesvis angelägna; — och hade vid underdånig föredragning af detta ärende, Departements-chefen, ehuru erkännande vigten och nyttan af de förslag till lots- och fyringsväsendets förbättrande, Lots-direktören framlagt, ansett sig under nuvarande förhållanden, då befintliga tillgångar tagas i anspråk för så mångå andra allmänna behof, icke böra eller kunna söka bereda verkställighet åt dem alla, helst dertill skulle erfordras en sammanräknad summa af icke mindre än 316,000 Ridr Rimt; dock syntes ett bland dem, eller förslaget om till - 32 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 85. vägabringande af en fyr-inrättning vid Sandhammaren å Skånes sydöstra kust, med hänseende till de på detta farliga ref timande täta strandningar och skeppsbrott, vara af synnerligen magtpåliggande beskaffenhet.
Att minska, om icke förekomma, de stora förluster till lif och egendom, som vållas af bristande ledning nattetid förbi nämnda ref, måste vara en Statens oeftergifliga skyldighet, hvilken ock i viss mån vore erkänd genom de å samma kust redan på Statens bekostnad ordnade anstalter för skeppsbrutnes räddning.
Framför dylika anstalter vore dock onekligen att föredraga de, som förebygga sjelfva skeppsbrotten; och såsom en högst angelägen sådan anstalt för farvattnet mellan Skåne och Bornholm borde en fyr-anläggning å Sandhammaren vara att betrakta.
Den visserligen icke obetydliga kostnaden för dess' utförande syntes ock fullt motvägas genom den minskning i förluster på skepp och gods, som den ifrågaställda anläggningen otvifvelaktig! skulle hafva till följd, att icke tala om den derigenom afvända fara för sjöfarandes lif eller helsa; varande af Lots-direktören föreslaget, att denna fyr—anstallt, för att icke förvexlas med de 2:ne närbelägna Danska fyrarne å Bornholm och Christiansd, af hvilka den förra lyser med stillastående sken och den sednare är omgående eller blinkfyr, skulle bestå af två fyrar och förses med lentille-apparater af andra ordningen och med stillastående sken, för hvilken anläggning med dervid nödiga hus, kostnaden skulle, beräknad efter på stället skedd undersökning, komma att uppgå till 181,000 R:dr R:mt, hvarvid såsom orsaker till anläggningens fördyrande uppgifvits dels den af flygsand bestående mark, som för densamma måst utses, och dels åtskilliga andra, byggnadsarbeten derstädes mötande svå righeter.
Med godkännande af hvad
Departements-chefen härom yttrat och hemställt, har Kongl. Maj:t, för anläggande å Sandhammaren af en fyr-inrättning utaf nyssnämnda beskaffenhet, af Rikets Ständer äskat ett extra anslag af 181,000 R:dr R:mt, att under åren 1861—1863 med en tredjedel årligen utgå; och får Utskottet, med afseende å det vitsordade behofvet af den ifrågaställda fyr-anläggningen, tillstyrka beviljandet af detta anslag.
20:o)
Uti en hos Preste-Ståndet väckt motion har Prosten Söderberg hufvudsakligen anfört, hurusom bristen på goda och tillförlitliga sjökort öfver de farvatten, som närmast omgifva landets kuster, gjorde sjöfarten derstädes osäker och vådlig samt ofta vållat strandningar och förlisningar med mer eller mindre olyckliga följder.
Anledningen till denna, visserligen i allmänhet anmärkningsvärda, men i synnerhet i fråga om det yttre hafsbandet framstående brist på omförmälda för seglaren så vigtiga ledning vore att finna deruti, att Kongl.
Sjökarte-kontoret, som hade åliggandet att utgifva nya sjökort och som utan tvifvel deråt egnade det allvarligaste nit och en berömvärd ifver, icke egde till sin disposition för ändamålet tjenliga arbetsmedel.
För verkställande af de förberedande arbetena, såsom upplodning och invinkling af grunden, funnes nemligen icke andra båtar att tillgå än roddbåtar.
Men med dessa vore det icke möjligt, än mindre rådligt, äfven under det gynnsammaste väder, att begifva sig Stats-Utskoltets Utlåtande N:o 85.
33 sig så långt ut i det yttre hafsbandet, sorn för en fullständig undersökning deraf erfordrades, ty de yttre skären voro ofta belägna på flera mils afstånd från närmaste strand; och då under sådana förhållanden hvarken tiden eller roddkraften medgåfve ett tillräckligt långt uppehåll till sjös, kunde de längre ut befintliga, i allmänhet särdeles farliga, grunden antingen alldeles icke eller endast ofullständigt undersökas.
Om deremot för undersökningar af sådan beskaffenhet anskaffades mindre, på ändamålsenligt sätt konstruerade, ångbåtar, att användas för roddbåtarnes hastiga utbogsering för upplodning oeh invinkling af yttre grund, skulle derigenom otvifvelaktigt undanrödjas det väsendtligaste, om icke till och med det enda, hindret för erhållande af goda och fullständiga sjökartor.
På grund häraf och då med visshet kunde antagas, att kostnaden för anskaffandet af dessa lodnings-ångbåtar, uppgående för hvarje sådan till omkring 15 å 18,000 R:dr Riksmynt, inom kort tid skulle blifva fullkomligt ersatt genom den besparing af tid och arbete, som dermed kunde åstadkommas, har motionären, på det Kongl.
Sjökarte-kontoret måtte blifva i tillfälle att på ett tidsenligt sätt motsvara de anspråk sjöfartsväsendet eger på erhållande af tillförlitliga och upplysande sjökort och seglingsbeskrilningar, föreslagit, att Rikets Ständer måtte, till anskaffande för nämnde kontors behof af tvänne mindre, grundgående och lätthandterliga ångbåtar, bevilja en summa af 36,000 R:dr R:mt.
Utan att vilja förneka gagnet och fördelarne af det ändamål, motionären med denna framställning åsyftat, har likväl Utskottet, i betraktande af de ansenliga belopp, hvartill de å denna Hufvudtitel redan tillstyrkta anslag uppgå, funnit sig ej kunna till bifall hos Rikets Ständer förorda ifrågavarande motion. 2i:o) beträffande pensioneringen af Flottans embets- och tjenstemän är uti ofta åberopade Stats-råds-protokoll (pag. 42) erinradt, hurusom, i anledning af det förslag, Kongl. Maj:t vid sista riksdagen framställt om en förbättrad pensionering för de till pension från Amiralitets-krigsmans-kassan berättigade embets- och tjenstemän samt betjente, Rikets Ständer, med erkännande af den väckta frågans vigt i afseende på bibehållandet af tjenstbarheten inom Flottans embets- och tjenstemanna-personal, likväl förmälde sig ej kunna biträda det derom framställda förslag af skäl, bland andra, att Amiralitets-krigsmans-kassans delegare icke blifvit deröfver hörda, samt att den uppgjorda pensions-staten, såsom grundad på de af Kongl. Majit föreslagna lö nerna, förutsatte, att dessa skulle vara definitivt reglerade, men Rikets Ständer endast beviljat en provisorisk lönereglering.
— I följd häraf hade såväl de från kassan utgående pensioner och gratial, som delegarnes i kassan afgifter till densamma, fortfarande beräknats efter lönebestämmelserna uti de intill 1857 års slut gällande stater; men, enligt nådig befallning, blef af Direktionen uppgjordt ett fullständigt nytt pensioneringsförslag, hvaröfver delegarne i kassan hördes.
Detta förslag, enligt hvilket i allmänhet adelar af lönerna tagits till grund för pensions-beloppen, samt pensions-afgifterna beräknats till 6 procent å de nuvarande pensionerna, med i öfrigt hufvudsakligen enahanda vilkor om ökad tjenstgörings-skyldighet, som upptogs i den vid förra riksdagen Bih. till R.
Prat. 1859 & 1860. 4 Sami. 1 Afd. 30 Häft. 5 34 Siats-Utskottets Utlåtande N:o 85. nilåtna nådiga framställning, och hvilket förslags tillämpning för alla under nästa stats— regleringsperiod till pension berättigade skulle, utöfver Amiralitets-krigsmans-kassans påräknade inkomster, erfordra ett årligt tillskott af 79,905 It:dr R:mt, hade emellertid blifvit af nämnde kassas delegare, egentligen med hänseende till förberörda af Direktionen för de nya pensionernas åtnjutande ifrågaställa vilkor, nära enhälligt förkastadt, likasom delegarne med öfvervägande röstantal uttalat sig mot ett annat, af en Direktions-ledamot uppgjordt, förslag till pensionering från kassan, ehuru detta sednare, som skulle erfordra ett årligt tillskott af statsmedel å 85,829 R:dr, blifvit, 1 hvad angår sättet för pensionernas beräknande, fotadt på de i gällande reglemente för kassan stadgade grunder.
De framställda förslagens underkännande af delegarne ansåges böra sökas deri, dels att kassans tillgångar för närvarande äro så otillräckliga till fyllande af pensionsbehofven, att, enligt hvad en särskild, handlingarne bilagd, förteckning utvisade, ansökningar om pension under sednare tider i allmänhet icke kunnat bifallas i vidsträcktare mån, än att pensionerna tillgodokommit de sökande först 2 å 3 år sedan de dertill sig anmält, utan pensions-sökonderne, till föga fromma för deras egna anspråk och Flottans tjenstbarhet, måst under tiden i effektiv tjenst qvarstå, vid hvilket förhållande en med afseende på beloppen utvidgad pensionsrätt svårligen kunde af delegarne godkännas, helst bestämd visshet saknades, att dertill erforderligt fyllnads-anslag blefve kassan beviljadt.
I anledning häraf hade Departements-chefen befarat, att intetdera af de 2:ne förslag, som sålunda varit föremål för kassa-delegarnes yttrande, skulle hos Rikets Ständer vinna afseende, men icke heller ansett lämpligt att låta utarbeta något nytt förslag till förändrade pensionerings-grunder af sådan beskaffenhet, alt det kunde anses inverka på kassa-delegarnes rätt och att desse borde deröfver höras, enär ingen säkerhet förefunnes, att ett sådant förslag skulle, mera än de redan uppgjorde, af delegarne anses antagligt.
Då emellertid, derest den vid sista riksdagen provisoriskt beslutade lönereglering af Flottans stater och korpser blefve, utan väsendtliga förändringar af Rikets Ständer slutligen fastställd, det måste blifva destomera oundgängligt, att grunderna för nämnda staters och korpsers pensionerande ändrades och jemkades efter något i allmänhet lika procent-förhållande till de nija lönerna, som lätteligen kunde förutses, att i annat fall ringa afgång bland de öfveråriga vore att påräkna, hvarigenom Flottans tjenstbarhet måste lida betydligt mehn, och dessutom Amiralitets-krigsmans-kassans tillgångar redan visat sig otillräckliga för den pensionering, hvilken derifrån, enligt grunderna för den vid 1858 års nådiga reglemente för kassans styrelse och förvaltning lögade pensions-stat, nu efter gamla lönerna eger rum, men icke förväntas kunde, att Rikets Ständer skulle åt kassans fond bevilja så betydlig förstärkning, som fordrades för att pä de nya lönerna kunna tillämpa nyssberörda pensions-stat, hade
Departements-chefen — enär, under för handen varande omständigheter, annan utväg för ändamålets vinnande ej syntes återstå, än att, jemte det kassans delegare i allo bibehölles orubbade vid den pensionsrätt med afgifter efter gamla lönerna, som med 1838 års pensionsreglemente öfverensstämde, fyllnadspensioner Stats-Utskotlets Utlåtande N:o 85.
35 genom särskildt anslag bereddes dem bland delegarne, hvilka vid afskedstagande! sjelfvillig! ingä pä de vilkor, som för samma pensioners tillgodonjutande kunna varda bestämda, — underställt Kongl. Maj:ts nädiga pröfning ett i nu antydda syftning utar betadt förslag, grundadt, för så vidt med de särskilda förhållandena vid Flottan läte sig förena, på det förslag till förbättrad pensionering för Arméens embets- och tjenstemän, som vid sista riksdagen i nåder framställdes och af Rikets då församlade Ständer bifölls samt derefter, genom nådiga Brefvet den 9 Februari 1858, blifvit till vederbörandes efterrättelse faststäldt.
För detta nya pensionerings-förslag har
Departements-chefen derefter (pag.
44—50) meddelat en utförlig redogörelse, hvartill Utskottet, för undvikande af vidlyftighet, anser sig böra hänvisa; erinrande blott i korthet: — att, enligt samma förslag, hvarje delegare i förenämnda kassa skulle bibehållas oförändradt vid sin förra pensionsrätt, så att, äfven när fyllnads-pension under uppgifna vilkor kunde erhållas, från kassan i allt fall utginge det gamla pensions-beloppet, beräknadt efter den lön, som med tjensten var förenad före 1858 års början, samt att såsom fyllnadspension åter erhölles endast hvad som erfordrades för att höja pensionen till föreslaget belopp;— att innehafvaren af lön, som ej öfverstiger 450 R:dr, ansetts böra erhålla lönens hela belopp i pension; — att för högre löner, från 450
R:dr till och med 2,900 R:dr, pensionen föreslagits till vissa procent af nya lönen i nedstigande skala, så att den för högst 600 R:drs lön skulle utgöra 90, lör högst 700 R:drs lön 89 procent o. s. v. samt för en lön af från 2,800 R:dr till och med 2,900 R:dr 67 procent; hvaremot för löner, öfverstigande sistnämnde belopp pensionen skulle bestämmas till 66| procent eller | af lönen, utom för Amiralerne, för hvilka undantag gjorts på den grund, att deras tjenstgörings-skyldighet blifvit utsträckt fem år längre än för Officerare i de högre graderne och tio år längre än för dem i de lägre, hvadan de ansetts böra erhålla en till 6,000 R:dr bestämd pension.
För att bringa detta förslag till verkställighet erfordrades likväl icke obetyd liga bidrag af statsmedel, enär Amiralitets-krigsmans-kassans förmåga att fullgöra de densamma, enligt gällande reglemente, åliggande förbindelser vore begränsad af pensionsfondens tillgångar, och dessa åter redan en lägre tid varit för ändamålet så otillräckliga, att pension först efter långvarig väntan kunnat afskeds-sökande tilldelas.
För något mer än ett tiotal af år tillbaka hade Arméens pensions-kassa befunnit sig i enahanda belägenhet, men sedermera genom Kongl.
Maj:ts nådiga bemedling riksdag efter annan varit understödd medelst särskildt på Riksgälds-kontoret anvisadt kreditiv samt sålunda satts i tillfälle att till hvarje pensions-berättigad delegare i kassan, med månaden efter erhållet afsked, utgifva honom derifrån tillkommande pension.
Af ett dylikt understöd hade äfven Amiralitets-krigsmaus-kassan i främsta rummet behof, för att framdeles kunna, utan uppskof med afskedsansökningars beviljande, utgöra stadgade pensioner efter 1838 års reglemente till dem, som dertill vore berättigade; och skulle det i sådant afseende erforderliga belopp, enligt från kassans Direktion 36 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 85. infordrad uträkning, för åren 1861, 1862 och 1863 tillhopa uppgå till 139,867
R:dr, eller för år i medeltal till 46,622 R:dr R:mt.
Om till detta sednare belopp R:dr 46,622: — lades hvad, enligt jemväl från bemälde
Direktion erhållen uträkning, årligen under samma tid behöfdes till bestridande af fyllnads-pensionerna, eller skilnaden emellan pensions-beloppen i nya pensions-staten och de från Amiralitets-krigsmans-kassan efter gamla lönerna utgående pensioner med 26,554: — uppkomme en summa af R:dr 73,176: — hvilken dock, såsom endast kalkylerad, ansetts, för att mindre äfventyra följderna af missräkning, böra jernnäs till 80,000 R:dr R:mt, som alltså skulle motsvara det årliga behofvet af tillskott för den ifrågaställa nya pensioneringen.
Då likväl förvaltningen af det vid förra riksdagen till förbättrande af Arméens pensionering anvisade kreditiv lemnat den erfarenhet, att samma äfven för en längre framtid beräknade anslag till en början vida mindre behoft anlitas, än skäl varit att förmoda, samt enahanda förhållande antagligen skulle inträffa, jemväl i afseende på tillgångarne för de åt Flottan föreslagna fvllnads-pensioner, ansåge
Departements-chefen sig kunna beräkna det för ändamålet under först inträdande statsreglerings-period erforderliga tillskott till endast 50,000 R:dr årligen.
Hvad åter anginge sättet att tillvägabringa denna summa; så och enär, i fall den för Flottan föreslagna nya pensionering komme till verkställighet, det å 5:te Hufvudtiteln uppförda anslag, 50,000 R:dr, till Flottans reserv-stat, framdeles blefve för nu dermed afsedda ändamål obehöfligt, helst från och med det år, med hvilket den nya pensioneringen komme att vidtaga, någon öfverflyttning till reserv-staten ej borde få ega rum, men af nämnda anslag för närvarande omkring 20,000 R:dr vore odisponerade, kunde detta belopp påräknas, att nu för berörda pensionering användas, i följd hvaraf det derutöfver för nästa statsreglerings-period erforderliga tillskott af statsmedel blefve inskränkt till 30,000 R:dr R:mt, hvilken summa för öfrigt kunde antagas äfven för framtiden komma att motsvara behofvet af särskildt tillskott, helst de å anslaget till reserv-staten genom afgång ytterligare uppkommande besparingar blefve att tillgå för betäckande af hvad vidare, i mån af vexande anspråk på fyllnads-pensioner, skulle till dessas utgörande erfordras, intill dess reserv-statsanslaget hunne att för sitt nya ändamål blifva till fullo disponibelt.
Departements-chefen sålunda härom anfört och hemställt, har Kongl. Majit, jemte begäran att, i händelse merberörda pensionerings-förslag vunne Rikets Ständers godkännande, anslaget till Flottans reserv-stat, 50,000 R:dr, måtte, i den mån det kunde vara och framdeles, genom afgång bland derå uppförde Officerare, blifva disponibelt, få i och för ifrågavarande nya pensionering användas, föreslagit att Rikets Ständer derutöfver måtte för nästa statsreglerings-period, eller åren 4861, 4862 och 1863, på Riksgälds-kontoret anvisa ett kreditiv af 30,000 R:dr R;mt årligen, med Direktionen öfver Amiralitets-krigsmans-kassan Iemnad rättighet Stats-Ulskottets Utlåtande N:o 85. 37 att, dels till fullgörande af den pensionering enligt 1838 års reglemente, hvartill kassans egna inkomster ej lemnade tillgång, och dels till de nya pensionerna, å kreditivet under hvarje års lopp lyfta hvad för omförmälda ändamål finnes vara behöiligt, under förbehåll deremot att af följande årets kreditiv icke något må reqvireras, innan styrkt blifvit, i hvad mån föregående årets kreditiv till pensioneringen åtgått; dock att hvad under ett år af kreditivet icke för ändamålet erfordrades, må under följande året användas.
Efter öfvervägande af allt hvad i denna fråga förekommit, har Utskottet hvarken vid de för ofvanberörda pensions-stats uppgörande tillämpade grunder eller mot förslaget i öfrigt funnit något att erinra; i följd hvaraf och då ej allenast billigheten fordrar, att enahanda förmån af en skälig förhöjning uti förut utgående, alltför otillräckliga, pensioner, som redan blifvit löntagare vid Arméen tillerkänd, äfven må tillgodokomma de vid Flottan anställda embets- och tjenstemän samt betjente, utan äfven det måste anses öfverensstämma med det allmännas fördel att tjenstbarheten hos Flottans personal på sådant sätt befordras, Utskottet funnit sig böra tillstyrka, att Rikets Ständer, med godkännande af den i sådant hänseende nu uppgjorda pensions-stat, måtte bevilja och på Riksgälds-kontoret anvisa det för ifrågavarande pensionering under nästkommande statsreglerings-period erforderliga kreditiv af 30,000 R:dr R:mt årligen, äfvensom att hvad Kongl. Majit härvid i öfrigt begärt och föreslagit, måtte af Rikets Ständer bifallas. 22:o)
Med föranledande af vid sednaste riksmöte utaf enskild motionär gjord framställning om beviljande af ett förslags-anslag å högst 40,000 R:dr Runt, för att i mån af behof användas till förbättring i pensionerna för afskedad gemenskap från Kongl. Majits Flotta, anhöllo, på anförda skäl, Rikets Ständer, det täcktes Kongl. Majit låta verkställa en för denna frågas bedömande nödig ansedd utredning af ämnet samt derefter vidtaga de åtgärder, hvarigenom förenämnda gemenskaps pensionering blefve på ett lämpligt och verksamt sätt ordnad.
Enligt hvad af Stats-råds-protokollet inhemtas, har Direktionen öfver Amiralitetskrigsmans-kassan rörande denna pensioncrings-fråga på nådig befallning afgifvit underdånigt utlåtande och dervid dels meddelat en utredning öfver gemenskapens vid Flottan pensionering från äldre tider, hvars hufvudsakliga innehåll är af Departementschefen anfördt (pag. 52), dels ock afgifvit förslag till förbättrade pensioner för ali Flottans gemenskap sålunda, att med bibehållande af föreskriften om pensionärernas af gemenskapen indelande i 5 klasser samt de genom 1838 års reglemente för Amiralitets-krigsmans-kassan stadgade grunder (utom hvad förhyrda Under-officerare och invalider af timmermans- och handtverks-staten vidkommer) endast 2 olika gradationer af pensioner blifvit föreslagna, nemligen för Mästerlots, Matros, Kanonier och Distinktions-korporal från 180 Ridr Rimt, för svårast blesserade, till 48 Ridr för minsta tjenstetid och åldersår (i stället för 75 och 22| Ridr) samt för öfrig gemenskap 38 Siats-Utskottets Utlåtande N:o 85. högst 100 R:dr och minst 30 R:dr (i stället för 45 och 13J R:dr), äfvensom att för daglönare på invalid-stat med underhåll, särskilda lägre pensions-belopp blifvit utsatta, enär dessa invalider väl, enligt 86 § 3 mom. i reglementet, fått sig tillför säkrad pension jemte invalid-underhållet, men denna pension dock ansetts böra vara mindre än de öfrigas, då invaliderne äfven med denna mindre pension uppbära större underhåll än andra afskedade; hvarjemte å förslaget upptagits förbättrade nådegåfvor åt mästerlots-enkor med 60 R:dr och åt enkor efter öfriga gemenskapen med 36 R:dr (i stället för 30 R:dr och 18 R:dr), att under samma vilkor, sorn hitintills, eller att männen i tjensten omkommit, åtnjutas i 6 i stället för nu bestämda 5 år, på sätt, hvad anginge utsträckningen af tiden, redan blifvit af Amiralitets-staterna medgifvet och äfven i det af Direktionen särskildt afgifna förslag till förnyadt reglemente för kassan intaget.
För öfrigt och då i nu gällande pensions-reglemente förhyrda Under-officerare vore upptagne å gemenskapens pensions-stat, hade
Direktionen å för slaget jemväl för dem ifrågasatt förbättring i pensionerna, nemligen för sådane Underofficerare af högsta graden i Hista klassen 240 R:dr, i 2:dra d:o 160 R:dr och i 3:dje d:o 100 R:dr (i stället för hitintills bestådda 90, 75 och 67} R:dr), samt för deras enkor nådegåfvor till 72 (i stället för 36) R:dr; hvaremot förhyrde Underofficerare af andra grader hänförts till Irsta gemenskaps-graden, likasom äfven deras enkor, i afseende på nådegåfvor.
Den betydliga fördel, som skulle beredas gemenskapen genom de sålunda föreslagna ökade pensionerna, hade Direktionen ansett kräfva någon uppoffring af gemenskapen sjelf medelst ökade afgifter, emot hvad hittills egt rum, samt derföre föreslagit, att årliga afgifterna hädanefter skulle utgå af Mästerlotsar med 1 Rrdr och af all annan gemenskap (Skeppsgossar undantagne) med 50 öre Rrmt, eller dubbelt emot den obetydliga afgift, som nu erlägges; varande, enligt hvad Direktionen upplyst, Amiralitets-staterna hörde öfver ifrågavarande förslag till förhöjda pensioner, hvilket af dem blifvit med 164 röster mot 4 godkändt, äfvensom de med 80 röster emot 66 biträdt förslaget om de förhöjda års-afgifterna.
Vid jemförelse af de i detta förslag till förhöjd pensions-stat uppförda pensioner för Flottans egentliga gemenskap med de pensions-belopp, som genom dea af Kongl.
Majit under den 28 Januari sistlidet år fastställda reglering af pensioneringen från Wadstena Krigsmanshus-kassa blifvit bestämda för denna kassas gratialister, hade väl, enligt hvad Departements-chefen anfört, sistnämnda belopp, särdeles i lägsta klassen, befunnits vara icke obetydligt lägre än de för afskedad gemenskap vid Flottan i motsvarande klass nu ifrågaställde pensioner; men då i afseende härpå förekomme, att Arméens pensionerade manskap, dels, enligt särskilda, tid efter annan meddelade nådiga föreskrifter, vore vid vissa lefnadsår berättigadt till och äfven, uppå egna underdåniga ansökningar och dervid förebragta bevekande omständigheter, kunde vinna uppflyttning i högre pensions-klass, dels ock till ett större antal egde eller hade att förvänta tillskott till innehafvande gratial från Konungens allmänna hospitals-fond eller regementenas enskilda pensions-inrättningar; hvaremot, enligt stadgandena i reglemen - Stats-TJtsliottets Utlåtande N:o 85.