Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
När nu tdl dessa mina skäl för underkännande af den gjorda anmärkningen vidare kommer, att genom den vidtagna Regerings-åtgärden ingen den ringaste skada eller förlust för Statsverket uppkommit, enär förr eller sednare bela det deponerade beloppet alltid skulle (ill Bolaget återställas, hemställer jag vördsamt att Rikets Ständer ville lägga denna anmärknings-anledning med ogillande till handlingarne.”
Vid G: te
An rn iii'/'« ings-p un k ten:
Riksdags-fullmäktigen från Stockholms län Pehr Sahlström, med hvilken Riks dags-fullmäkligen P. F. Mengel sig förenat, bar anfört: ”Emot Utskottets beslut, att, vid de anmärkningar, som afse alla de Rådgifvare-åtgärder, hvilka i närvarande Betänkande omfönnälas, endast tillämpa 107 § Regerings-formen, anmäler jag min reservation.
Den beskattningsrätt, som blifvit Justitie- oell Förmyndare-kammaren i Slockholm medgifven, befinnes, enligt min åsigt, så vådlig för de omyndiga och tillika förnärmande Konstitutions- Utskottets Mesu orin!
N:o 11. 61 Sländernas grundlagsenliga rättigheler, ali jag icke kunnat undgå yrka, all 106 § Regerings-! ormen härvid bordt ifrågakomma och tillämpas.” rid 7 :dc Anmärknings-punkten: Herrar Friherre Leuhusen, Friherre von Soltza, Biskop Butsch, Kongl. Höfpredikanten
(Vensjöe, Professoren Selander och Prosten Lagergren halva reserverat sig.
Vid 8: de Anni ii/ •/>)/ ing s -p un klen: Herrar Friherre Leuhusen, Friherre von Saltza, Kongl.
Hof-predikanten /Vensjöe oell Professoren Selander hafva reserverat sig.
Vid 9: de
Anni är kninps-pun klen : Herrar Billström och 1Vedberg samt vice Talmannen Anders Andersson hafva anmält, att de icke bilrädt det af Utskottets pluralitet fattade beslut.
Vid 10:dc Anmär knings-pun k len:
Herrar Grefve Lagerbjelke, Friherrarne Lenhnsen och von Saltza, samt Biskoparne Butsch och Fahlcrantz hafva anmält reservation.
Herr Tersmeden, med hvilken Herr Friherre Paijkull sig förenat, har anfort:
'Jag underkänner i allo Utskottets här gjorda anmärkning, af följande skäl: l:o.
Utskottet har af ifrån Regeringen aflemnade handlingar funnit, att ett protokoll rörande underhandlingars början med Danmark borde finnas.
Ett sådant blef derföre inferdradt, hvilket tycks innebära en åtgärd i strid med Grundlagen, då protokollet rörde en tid, för hvilken decharge redan vid föregående riksdag var leornad. i » • 2:o.
Utskollet gör derefter en anmärkning mot en underlåtenhet, sorn hänförer sig till samma tid, hvilken nyssnämnde decharge innefattade.
3;o. Efter II § Regerings-formen bereder och handhafver
Konungen minisleriela mål på det sätt Honom lämpligast synes.
Underhandlingen med Konungens af Danmark ministére var ej annat än en sådan beredelse, ty något beslut om neutralitetens vidtagande biel ej fattadt förrän den 14 December, enligt protokollet af denna dag, då Konungen före detta beslut ville kunna meddela hvad biträde Hans Majit i dylikt läll hade att vänta af sin höga granne, Konungen af Danmark. 4:o.
Utskottet säger att neutralitets-förklaringen redan före nämnde dag var beslutad, och att flera af Konungens Sändebud derom blifvit underrättade.
Utskottets egen berättelse om vår dåvarande politiska ställning (Litt. A.) visar deremot, att Hans Majit var på densamma betänkt, men först efter inhemtadt råd af Sina Herrar Siats-Ministrar
Sitt beslut fattade den 14 December, hvarpå verk - 62 Konslitutions-Ulskoliets Memorial N:o 44. slällighel omedelbart borde löija oell verkligen följde.
För hvar och en, som gör sig reda lör vilkoren för vården af Rikets förhållanden (ill utländska förbundna makter, vill det synas klart, att en regering ej kan hålla sina egna sändebud i okunnighet om den politik
Hon följer eller under vissa förhållanden arnar följa, och ulan en dylik kunskap skulle desse ej kunna bevaka sitt lands fördelar. 5:o.
Slutligen förefaller det i högsta måtto förvånande, att se en anmärkning mot en förmenad felaktig form, af en underordnad vigt, för beredningen af en åtgärd, för hvilken sista Ständer genom formlig deputation inför thronell uttryckt deras underdåniga tacksamhet och af hvilken landet skördat fördelar, så stora, att Riket just på desamma kan sägas hafva grundat det välstånd, hvari det sig i dag befinner.” Herrar Professoren Lindgren, Kongl.
Hof-predikanten Wensjoe och Professoren Selander hafva reserverat sig, med åberopande af hvad Herr Carleson uti sin reserva tion i afseende å denna anmärkningspunkt yttrat.
Vid 4 ide
An m är/m in g s-p un k ten:
Herr Tersmeden och Herr Riskop Butsch hafva anmält reservation.
Herr Prosten Söderberg har förklarat, att han ansåg Utskottet i denna svårlösliga och grannlaga fråga icke hafva haft tillfyllestgörande skäl för sin anmärkning.
Vid U/sko Hels beslut rörande Herr Ridder stads anmärkning Herr Wahlström, med hvilken Riksdags-fullmäktige Pehr Sahlström och P. F. Mengel sig förenat, har anfört: ”Uti deri af Utskottet uttalade åsigt om det brådstör tad! påskyndade tillkännagifvandet om neutraliteten, eller att denna neutralitets-förklaring ”varit föreslafvad lika mycket af ett vist förutseende, som en riktig uppfattning af stundens kraf,” kan jag icke instämma.
Andra makter, nära nog i samma ställning sorn Sverige och Norrige, aktade icke nödigt alt ens afgifva någon som helst förklaring; och det synes mig, som Svensk-Norrska kabinettet åtminstone kunnat dermed skäligen dröja till dess något behof af en sådan förklaring blifvit ådagalagdl, eller intill dess någon af de makter, som sedermera råkade i krig, af Sveriges och Norriges regering begärt ett förklarande, huru den i händelse af ett sådant möjligen utbrytande krig ämnade förhålla sig.
Det vill synas mig, som hade det varit tids nog alt då, och i fall en sådan händelse inträffat, förkunna, att Sverige och Norrige för alla eventualiteter vore beslutadt att binda sig vid neutraliteten.
Jag kan ej annat inse, än att en sådan förtidig förklaring om neutraliteten, som nu egde rum, synnerligen gynnade Rysslands intressen, emedan den befriade detsamma från all oro för att finska viken och dess Östersjö-provinser möjligen kunde bli den hufvudsakliga krigstheatern, sorn af dess fiender, de stora sjömakterna, kunde väljas och som i alla hänseenden för dem varit fördelaktigare såväl i strategiskt som finaiicielt afseende, än det aflägsna Svarta hafvet och dess kuster, — en trygghet i afseende på Östersjön och Östersjö provinserna lemnad åt Ryssland, hvilken satte denna makt i tillfälle att använda eller koncentrera största delen af sina militäriska krafter i Södern eller på den för Vestmakterna minst fördelaktiga terrängen.
Konstilutions-Utskottets Memorial N:o 11. 63 Jag vllrar della ingalunda i den mening, atl Sverige bordt ovilkorligen deltaga i kriget eller faktiskt afvika från neutraliteten, hvilket alltid klokheten fordrade att låta bero utaf händelsernas utveckling; men då jag icke kan skilja mig ifrån den föreställningen, att våra intressen gjorde det högst önskligt, att Vestinaklerna hade förlagt hufvudsakliga krigstheatern lill Finska vikon och Östersjöns farvatten — hvilket ock var deras eget tydliga intresse — lör att möjligen förstöra Ryska flottorna och marinetablissementen i Kronstadt, Sveaborg och Reval — hvilket sannolikt icke fordrat så stora ansträngningar och uppoffringar, som eröfringen och förstöringen af Sebastopol, — så kan jag icke heller annat än beklaga den förtidiga neutralitets-förklaringen, hvarigenom Sverige försattes i en sådan ställning, att utförandet sedermera af en sådan krigsplan biel' för Veslmakterna omöjlig, derest de beslutat sig atl den omfatta.»
Vid Utskottets beslut rörande R
Ik sdags-j ullm lik t igen P. V. Mengels anmärkning:
Riksdags-fullmäktigen Johun Pehrsson, med hvilken Herrar Billström och !Fahlström samt Riksdags-fullmäktigen Sahlström instämt, har yttrat: “Utskottet liar grundat sitt underkännande af Paul Fritz Mengels från Upsala län mot Chefen och föredraganden för Landtförsvars-Departementet riktade anmärknings-anledning, föranledd af Kongl.
Maj:ts den 30 November I853 och den 2 Augusti 1856 meddeldla beslut, rörande dispositions-sättet af den Upsala läns rotehållare tillhöriga, s. k.
Enöres-kassan, förnämligast derpå, att Kongl. Majit, enligt 18:de § uti det under den 30 April 1831 i nåder stadfästade reglementet för nämnde kassa var berättigad pröfva de af rotehållarnc beslutade förändringar uti nämnde reglemente.
— Omförmälde pröfningsrätt, som icke af någon blifvit bestridd, har pålagligen tillkommit just i ändamål att förhindra verkställighet af sådana beslut, som tilläfventyrs kunde fattas och blifva emot kassans ändamål stridande; men kan och bör rimligtvis icke på det sätt utöfvas, atl genom densamma verkställigheten af sådana beslut förhindras, hvilka med kassans och dess delegares nytta äro förenliga.
Ar 1830 fattades af dåvarande rotehållare åtskilliga beslut, hvilka efter skedd pröfning, den 30 April 1831 af Kongl. Majit gillades, men hvilka hade till påföljd, att en stor del af enöres-kassans ränlemedel blifvit och fortfarande blifva använda till ett för hennes rätta och ursprungliga bestämmelse helt och hållet främmande ändamål, den s. k. ”Hertigens af Upland Gralifikations-inrätlning för afskedade soldater, soldatenkor och oförsörjda barn.”
De medel, som sålunda på grund af berörda beslut afbändts kassan, hafva de rotehållare gått i mistning af, hvilka under tiden nödgats för sina rotar anskaffa nya soldater.
Kassans enda och rätta ändamål är dock att "hjelpa och understödja" rotehållarne vid rekrylerings-skyldighetens utgörande.
Kassans delegare hafva sedermera allenast yrkat och beslutat, alt hon skulle återföras till sin ursprungliga bestämmelse. — Relögenheten af ett sådant yrkande är destomera obestridlig, då i betraktande tages, att uti det emellan Kongl. Majit, å ena, samt rotehållarne, å andra sidan, upprättade, den -4 November 1725 stadfästade, ännu gällande "kontrakt” (hvilket utgör en af urkunderna lör ständiga knektehållet i Upland) stadgas, i 5:te punkten, alt den Enöres-kassa, ”sorn till följd af åtskilliga Kongl. Förordningar, men ”isynnerhet af Kongl. Brefven under den 9 Januari 1691 och den 20 Juni 1693 af ”rotehållarne blifvit bildad” och framgent af dem skall underhållas genom årligt bidrag, ”skall till de fattiga och utblottade rotarnes hjelp och understöd användasoch vidare att ”efter dessa medel (Enöres-medlen) enskildt höra rotehållarne till och endast 64 h o asti t lilio n s- lits k o l tets Memorial N.-o -//. tili förenämnde behof sammanskjulas,” sä skola de ”lill inga andra tarfven användas ’'<in hiir Jörmuldt är,” ■— hvaröfver del skulle åligga ''Landshöfdingen” ali hålla hand.
Då nu hvad rolehållarne inom Upsala län den 24 April 1855 beslöto, oell eli stort antal af deni den 4 Mars 1856 fortfarande yrkade samt sedermera i besvärsväg vidhållit, allenast innebär påslåendet, det kassan skulle återföras lili hvad uti 1725 års knektekontrakt är bestämdt såsom varande hennes enda ändamål; så hade det obestridligen bordt åligga Herr
Departements-chefen ej allenast alt den 30 November 1855, då del nya reglements-förslaget, grundad! på rotehållarnes den 24 April samma år lättade beslut, till nådig pröfning och stadfästelse föredrogs, fästa Kongl. Majlis uppmärksamhet dels på kassans rätta ändamål, dels derpå, att den 1831 tillskapade
Gralilikalionsinrättningen icke rätteligen borde underhållas pä Enöres-kassans bekostnad, och dels derpå, att med de sedermera beslutade förändringarne allenast afsågs kassans återförande lill det rätta syftemålet med henne, — utan äfven alt när en del rotehållares underdåniga besvär i saken den 2 Augusti 185(5 inför Kongl.
Majit föredrogos, då tillstyrka ärendets afgörande i enlighet med 5 punkten i 1725 års ännu gällande knektekontrakt, om hvars tillvaro och innehåll Herr
Departements-chefen och föredraganden icke skäligen kan anses hafva varit okunnig.
Genom den ofullständiga behandling,'sorn ärendet emellertid i Stats-rådet erhöll, har Kongl. Majit dock blifvit föranledd lätta de beslut, hvarigenom Enöres-kassan framgent, såsom hittills allt sedan år 1831, skall användas till ”andra tarfvor’', än ursprungligen med densamma varit afsedt.
Hvad här ofvan anförts, gäller ärendets principiela del.
Den (onnela behandlingen i Stats-rådet är derjemte af den beskaffenhet, att den i och för sig sjelf innebär en befogad anmärknings-anledning mot Herr
Departements-chefen och föredraganden, som icke, oaktadt de oformligheter, hvilka vid ärendets behandling inför Kongl. Majlis Befallningshafvande i Upsala län förelupil, dessa inför Kongl. Majit framhållit, utan läst hellre sökt öfverskyla desamma medelst resonnementet ”alt klaganderne icke visat på hvilkendera sidan de icke röstberättigade voterat”, — likasom den anmärkta felaktigheten icke varit lika stor, å hvilkendera sidan de ifrågavarande voterings-männen röstat.
På dessa skäl har jag ansett, alt Utskottet bordt upptaga den af Mengel mot Chefen och föredraganden för LandtlÖrsvars-Deparlemenlet framställda anmärkningsanledning.
” Riksdags-fullmäktigen P. F.
Mengel har tillkännagifva, att han varit jäfvig att uti Utskottets omröstning om frågan deltaga.
Herr Ekholm förklarade, alt som han förmodade att vid delta betänkandes föredragning i dg respektive Riks-stånden den vanliga erinran skulle komma alt framställas, alt då ibland de mångfaldiga ärenden, hvilka i Siats-Rådet blifvit behandlade under den period, sorn utgjort föremål för Konstitulions-Utskoltets granskning, endast några få enstaka Rådgifvare-åtgärder blifvit anmärkte, sådant borde fördelaktigt vittna om beskaffenheten deraf i allmänhet, men Utskottets anmälanden deraf bära stämpeln af småaktighet, det likväl borde upplysas, att ett vida större antal förekomne mål och ärenden ådragit sig Utskottets uppmärksamhet, men dels igenom och dels ulan votering kommit att förfalla, ehuru reservanten, för sin del, ansett desamma äfven hafva bordt anmälas till Rikets Ständers kännedom.
Herr Ii o/is t/lii t i o na-(J/x k o t ((‘Is Memorial IS’: a II. (55 Herr Friherre Saltza liar velat tillkännagifva, att lian icke varit närvarande, då Utskottet latlat beslut rörande 12:dra och 11:le punkterna; Herr Tersmeden, alt lian icke öfvervåld besluten i 3:dje, 4:de, 5:ta, 7:de och 8:de punklerna; Herr Munck af Rosenschöld.
Thomas, att han icke i Utskottet inträdt förr, So Ulskoltel ladal alla sina i della Memorial framställda beslut; Herr Biskop Hutsch, att han varit frånvarande, då beslutet rörande E4:de punkten fattats; Herr Kongl. Hofpredikanten (Vensjöe, att han ej i Utskottet närvarit, dä beslut rörande Ihle punkten latlats; Herr Prolessoren Selander, alt han varit frånvarande, då beslut i Utskottet fattats i I0:de och ll:le punkterna; Herr Prosten Lagergren, all han icke varit tillstädes, då Utskottet afgjord 4:de och 10:de punkterna; Herr Prosten Söderharg, all han, såsom varande suppleant, endast deltagit i förhandlingarne rörande 4:de, I0:de och lide punkterna; Herr Brinck, alt han ej varit närvarande, då beslut i 9:de punkten fattats; Herr Billström, att han af laga förfall varit hindrad att bivista Utskottets sammanträde vid det tillfälle, då beslut öfver Herr Bidderstads anmärknings-anledning fattats; Herr Wedberg, all han varit frånvarande vid förhandlingarne rörande 5:te punkten; Rik sdags-fullmäk ligen Tobias Lind från Götheborgs och Bohus län, att han ej öfvervåld behandlingen i Utskottet af lista punkten och P. F. Menge/s anmärkningsanledning; , Rik sdags-fullmäk t igen Lars Magnus Knutsson, att han icke deltagit i Utskottets handläggning af sistnämnde anmärknings-anledning; samt Riksdags-fullmäkligen Erik Olsson från Södermanlands län, att han icke vid fattande af de i detta betänkande framställda beslut varit i Utskottet tillstädes, med undantag af beslutet rörande 9:de punkten.
Vidare äro reservationer afgifna af:
Herr Bin/nan: ”Då Regerings-formens 11 § stadgar, atl af beslut i ministeriela mål ”må Konungen låta lill Siats-Rådets kunskap komma, hvad Honom nyttigt svnes, ”så att äfven någon kännedom af denna Riks-stjrelsens gren mätte hos"
Stats-Rådet ”finnas’’, anser jag det hafva varit dåvarande Siats-Ministerns för Utrikes ärendena ovillkorliga pligt, att, vid de ministeriela föredragningarne såväl af neutralitets-förklaringen, som af November-traktaten, göra underdånig framställning, huruvida Kongl. Maj: t icke ville gifva Siats-Rådets samtlige Ledamöter del af dessa beslut, och jag reserverar mig emot att anmärkning icke gjorts i sådan riglning.
Man har härvid gjort den invändningen, att då det beror på Konungen, huruvida ett ministerielt ärende må komma till Stats-Rådets kunskap eller icke, skulle ifrågavarande § afse Konungen och icke innefatta någon föreskrift lör Stals-Ministern En Bilt. till li.
Prof. 1856 & 1851. 5 Samt. 7 IItift. 9 66 Konslihiiions-Utskoltets Memorial IS.-a 11. sådan tolkning af grundlagen mäste jag bestrida.
Enligt mitt omdöme eger Konungen fullkomlig rättighet att låta Stals-Kädet få kunskap om hvad ämne sorn helst Honom godt synes, ulan alt grundlagarne något derom stadga, och då ifrågavarande § egentligen utstakar Utrikes-Ministerns skyldigheter och åligganden, är det klart, att föreskriften måste vara en uppmaning för honom att, dä anledning dertill förelinnes, fästa Kongl. Maj:ts höga uppmärksamhet derpå.
Dessa håda stats-handlingar, neutraliteten och November-traktaten, voro onekligen af den stora vigt, att Stats-Rådets öfrige Ledamöter hade bordt om icke deröfver höras, åtminstone, så snart besluten voro fattade, deraf erhålla del.
Högst besynnerligt måste det förefalla den, som närmare begrundar saken, att personer, som hafva förtroendet alt vara Konungens Rådgifvare, först genom de allmänna lidningarne, i likhet med Rikets öfrige innebyggare, erhålla kännedom af regerings-beslut utaf den vidsträckta omfattning och det framtida inflytande för hela riket, som de omnämnda.
Genom underkännandet af denna anmärkning har det förhållande inträffat, att 10:de anmärknings-punklen i detta betänkande, uti hvilken, såsom slående i sammanhang med ifrågavarande, äfven jag deltagit, nu framstår alldeles enstaka, så att det icke synes nog klart, utan en närmare granskning, huruvida anmärkningen rörer saken, eller, som dermed åsyftades, formen.
Ett Ytterligare prof på samma Stals-Minislers benägenhet alt handla utan samband med öfrige ledamöter af Stats-Rådet, lemnar följande måls behandling, mot hvars af Utskottet underlåtna anmärkande jag likaledes får reservera mig.
Vid föredragning den 18 Juli 1856 för blandade Utrikes- och Civil-ärenden, lillkännagaf Slats-Minislern lör Utrikes Ärendena, att Svenska och Norrska Ministern i London hade under striden emellan Westmaklerne och Ryssland anmält, att åtskilliga Svenska och Norrska fartyg blifvit af Amiralitels-Rälten i London för förment bruten blockad prisdömde, alt han ansett sannolikt att om domen beträffande ett Norrskt fartyg frän Stavanger hos Privy Council ölverklagades, skulle ändring deri ske, samt att han förmodat ali åtskilliga andra Stater skulle deltaga i kostnaden för att erhålla ett prejudikat, men alt till sakens bedrifvande behöldes penningar.
Till följd häraf hade af Herr Stals-Ministern en summa af 150 £ Sterling anvisats åt Ministern i London.
Denne hade likväl kort derefter tillkännagifvit, att ”de andra Regeringarnes Ministrar i denna sak dragit sig tillbaka’’, hvarföre de öfversända medlen voro otillräckliga.
Dä lemnades honom en blanko-kredit på det belopp, hvartill utgifterna kunde uppgå, likväl under uppmaning att gå sparsamt tillväga.
Saken förlorades och rättegångskostnaderna uppgingo till 567 f 8 s. 8 d. Sterling.
Denna utgång af saken hade anmälts för Norrska Stats-Rådets afdelning i Stockholm, hvarefter halfva summan eller 283 ii 13 s. 4 d. Sterling blifvit ”för den anpart, sorn skulle lalla Norrska Stats-Verket till last”, af Norrska stats-kassan utbetald.
Hittills hade Stats-Minislern handlat pä egen hand, utan att ens något beslut under ministeriel föredragning, på sätt Regeringsformen föreskriiver. egt rum.
Nu ändteligen föredrogs saken i Svenska Stats-Rådet, med tillstyrkan af Herr Stats-Minislern, att den återstående hälften skulle af Handels- och Sjölärls-fonden ersättas.
Redan den åtgärden, att Utrikes Stats-Minislern anser sig kunna på egen hand disponera öfver Stals-verkels tillgångar lill eli sä högt, man kunde säga obegränsadt, belopp, är i sig sjelft högst anmärkningsvärd!, men förhållandet blifver än mer betänkligt, då man tager i betraktande, att användandet lör utgiften rörde ett annat iands undersåter.
Ty om äfven utgången blifvit den allra förmånligaste, hade den väl aldrig kunnat anses som ett prejudikat, utan hvarje fartygs förmenta brytande af blockaden måst för sig undergå särskild pröfning.
Så synas ock de andra Regeringarnes Mini - Kojistilutions-Utskoticts Memorial N:o 44. 67 sirar hafva sett saken, dä de visligen drogo sig tillbaka; det är sä myckel beklagligare, att en sä god föresyn icke följdes.
Då dertill kommer, att saken rörde en enskild Iråga för ett Norrskl skeppsrederi, är det omöjligt att finna anledningen, hvarföre Sverige skulle deltaga i kostnaden, och hvarföre Norrige först skulle bestämma sin anpart.
Don antagna grundsats alt i gemensamma handelsförhållanden, såsom i licie anrr.ärknings-punkten är ådagalagdt, Norrige algor Sveriges bidrag derigenom att Norrige på förhand bestämmer sin anpart och Sverige får betala resten, tyckes man nu vilja utsträcka äfven till de särskdda läll, som afse en eller annan undersåte i vårt brödrarike.
Då begynnelsen och fortgången af denna frågas behandling var af en så besynnerlig beskaffenhet, Ivekes man hafva varit angelägen att slutet skulle vara i öfverens ii '?
släintnelse dermed.
Åtskilliga Slats-Råds-Ledamöler tillstyrkte nemligen, ntt ”det borde inheintas huruvida rederiet vore villigt och i tillfälle att samma belopp eller större eller mindre del deraf betala.” .lag lemnar derhän huruvida rikets värdighet ansågs iak(lagen af (lein, sorn tillslvrkle en sådan förfrågan till ett utländskt handelshus.
Dä handelshuset från början, när ulgiflerne icke ansågos blifva så höga och genom utgången en större förlust möjligen kunde lorekommas, icke tycktes vilja vedervåga några kostnader, är det väl högst osannolikt, att pä derom gjord anhållan Sverige, skulle erhålla en gäfva för ett alldeles misslvckadt försök att bispringa detsamma.
Ej mindre förnärmande, än om ett alslag lemnäs, mäste det blifva om intet svar erhålles.
Det sednare yckes verkligen blifva utgången.
Slutligen anser jag mig böra tillkännagifva, alt jag icke anser det sätt, som för granskning af Stats-Råds-Protokollen iakltages, vara det af Grundlagen åsyftade.
Lagstiftaren mätte otvifvelaktig! hafva afsett en granskning af Llådgifvarnes sätt att gå tillväga i allmänhet, icke en pröfning i hvarje särskild fråga, som i en domstol.
Ju flere saker som uppskjutas, ju färre som algöras, desto mindre äro
Rädgifvarne efter nuvarande bruk utsatte att underkastas anmärkningar.
Men sjelfva underlåtenheten att behandla ett ärende kan vara vida anmärkningsvärdare, än de råd, som vid ett ärendes behandling gifvas.
Såsom ett exempel vill jag anföra, ali år 1843 afgals af Kongl. Stals-konlorel ett underdånigt förslag lill nya reglementen för Mynt- och Kontrollverken samt till förnyad Kontroll-stadga.
Oaktadt flere Finans-Ministrar följt pä hvarandra, har della ärende icke erhållit nåuon behandling i Siats-Rådet.
Under flere Statsrevisioner har likväl uppmärksamheten fästats derpå.
En sådan likgiltighet hos föredragande Departemenls-Ghefen kan, elter nuvarande praxis för Utskottets åtgöranden, likväl icke som klandervärd anmärkas, då Stats-Råds-Protokollen ej något i de afseende! omförmäla.” Häruti hafva Herrar Brinck, Billström och Wahlström samt Riksdags-fullmäktige Pehr Sahlström.
Johan Persson, Tobias Lind, Lars Magnus Knutsson och P. t\ Mengel instämt.
Af Herr Billström: ”Enligt ett öfver blandade Landt- och Sjöförsvars-ärenden i Stats-Rådet den 17 Mars 1854 hållet protokoll, hade pä Nådig befallning blifvit infordradt Krigs-kollegii och Förvaltningens af Sjö-ärendena gemensamma yttrande angående förvaltningen af de lill upprätthållande af Rikets neutralitet anvisade kreditiv-medel.
I denna fråga yppades bos de begge embetsverken olika åsigter, i det