Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Lag- samt Allm. Bcsv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande M 38. vit ingången, samtycka till dess upphäfvande; dock vare delegare ej förment att sina egor särskildt instänga, der han stängseln ensam hålla vill.» Antagande af hälften-principen såsom grund för hägnadsskyldighet ansågo deremot Utskotten sig ej kunna förorda, helst den mindre hemmansegaren genom antagandet af en sådan grund skulle få vidkännas en betydlig ökad, dess förmåga mången gång öfverstigande, stängselskyldighet; och vann denna åsigt äfven Rikets Ständers bifall.
De motioner, som vid 1850—1851 årens riksdag väcktes, åsyftade partiela förändringar i 1802 års stängsel-författning, men blefvo, på tillstyrkan af Lag- och Ekonomi-Utskotten, af Rikets Ständer afslagne.
Vid sisthållne riksdag blef inom Ridderskapet och Adeln, Preste- samt Borgarestånden den åsigt segrande: att hvarje jordegare skulle ansvara /dr vården af sina kreatur, eller gälda den skada, som de å andras egor göra; dock med förbehåll alt angränsande egare eller delegare i samma byalag må, om de flesta, hvilka ega mer än hälften af den jord, som vore i /råga, det önskade, fortfara med den nuvarande stängselskyldighets fullgörande; och anförde Rikets Ständer uti underdånig skrifvelse härom den 17 November 1854, att nu gällande stängsel-författningar, hvilka ålägga den odlade jordens egare att medelst stängsel sjelfva freda sig mot skada af annans kreatur, icke allenast voro, jemte det de verkade till en betydlig skogsförödelse, i hög grad hinderliga, särdeles i slättbyggderne, för ett ändamålsenligt ordnande af jordbruket och boskapsskötseln, utan äfven måste betraktas till sin grund oförenliga med en utbildad eganderätts och ett längre framskridet odlingstillstånds kraf; att Rikets Ständer för sin del ansågo en helt och hållet förändrad grundval för egofriden böra antagas i lagstiftningen, hvilken dock, med afseende å landets omvexlande beskaffenhet, icke borde från rättigheten att bibehålla stängselskyldigheten enligt äldre författningarne utesluta de orter, som föreningsvis kunde vilja sådant besluta; i anseende hvartill Rikets Ständer i underdånighet anhöllo om utfärdande af en ny stängsel-förordning, byggd på ofvanomförmälda grundsats.
Deremot hade Bonde-ståndet, som icke biträdt de öfrige Riks-ståndens berörde framställning, uti särskild underdånig skrifvelse den 10 November 1854. mot densamma yttrat sina betänkligheter, grundade på farhåga för de svårigheter, som, särdeles i skogiga och bergiga trakter, skulle möta att annorlunda än medelst hägnad freda egor mot skada af kreatur, och för det lidande, som, i händelse en del jordegare tillätos att undandraga sig stängselskyldigheten, skulle tillskyndas de öfriga; med anledning hvaraf Bonde-ståndet i underdånighet anhållit, att Kongl. Majit täcktes, med stängselskyldighetens bibehållande, låta uppgöra och till Rikets Ständer aflåta förslag till de förändringar i stängsel-författningarne, som kunde finnas af nöden Sedan samtlige hushållssällskapen i länen fått tillfälle att öfver dessa framställningar yttra sig, och vederbörande Embetsmyndighet jemväl deröfver blifvit hörde, har Kongl. Majit tagit under nådig pröfning ett inom Dess Justitie - Sammans.
Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande M 38.
Ii departement upprättadt förslag till författning i detta vigtiga och granlaga ämne.
Uti nådig Proposition, som blifvit af samtliga Riks-stånden till Lag-Utskottet remitterad, men af detta Utskott till Sammansatta Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet öfverlemnad, har Kongl. Maj:t i nåder tillkännagifvit, att Kongl. Majit funnit betänkligt att genom bifall till Rikets Ständers ofvanomförmälda förslag låta all stängsel, såsom medel för egofridens upprätthållande, bero endast af öfverenskommelse, enär Kongl.
Majit befarade, alt derigenom skulle åstadkommas en allt för våldsam och äfventyrlig rubbning af ett uråldrigt rättstillstånd, som i landets beskaffenhet haft sin grund och hvaruti en så genomgripande förändring icke på något sätt blifvit förberedd.
Men ehuru Kongl. Majit till följd häraf ansåg stängselvitsordet icke kunna såsom regel för närvarande upphäfvas och att jordegares befrielse från bägnadsskyldigheten i stället borde tillsvidare ankomma på derom träffad förening, fann Kongl. Majit häruti ej hinder för att lägga grundsatsen af hvarje kreatursegares skyldighet ett ansvara för den skada, som af hans kreatur å annans egor förorsakas, till grundval för egofriden och att åt denna grundsats gifva all den tillämpning, som med stängselvitsordets bibehållande står tillsammans, helst detta vitsord, betraktadt blott såsom medel för nämnde skyldighets fullgörande, härigenom får ett helt och hållet förändradt ändamål, hvilket icke allenast lemnar rum för ordnande af jordegarens och kreatursegarens ömsesidiga skyldigheter på ett med sakens natur och rättvisan mera öfverensstämmande sätt, än hittills kunnat med nu gällande grunder ske, utan äfven såsom en naturlig följd förer med sig hägnadsskyldighetcns fördelning efter den i flere hänseenden fördelaktigare hälftendelningen Kongl. Majit, som för Sin del funnit en stängsellagstiftning enligt dessa åsigter bäst lämpad, åtminstone efter nuvarande förhållanden, har ock deruti trott
Sig finna den lämpligaste utvägen att förena de mångfaldigt olika meningar, som i detta ämne uttalat sig, och det nådiga lagförslag, som nu utgör föremål för Utskottets granskning, är, i öfverensstämmelse härmed, upprättadt hufvudsakligen på de grunder, att hvarje kreatursegare väl är skyldig taga sådan vård om sina kreatur, att de icke olofligen inkomma på annans egor, men att, då fråga mellan jordegare, som genom rågång eller lagligen gällande skifte äro från hvarandra skiljda, uppstår om hägnads upprättande till ömsesidigt skydd mot kreatur, den sidan, som stänga vill, dertill eger vitsord, med undantag för vissa i förslaget närmare bestämda fall; samt att hvardera sidan skall i allmänhet till hälften i hägnaden deltaga; och innefattar förslaget härjemte dels anvisning till de jordegare, som vilja öfverenskomma om hägnads borttagande, att derom träffa förening på högst tio år i sender, dels ock förhöjda ansvarsbestämmelser för all uppsåtlig eller genom försummad vård förorsakad ofred af kreatur å annans egor och dels slutligen åtskilliga föreskrifter i ändamål att lätta utvägarne för den, som lidit skada, att derför bekomma ersättning, varande således det nådiga förslaget af följande innehåll: 12 Sammans.
Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Ut skot tets Betänkande JU 38.
Förslag till Förordning om egors fredande emot skada af annans hemdjur samt om. stängselskyldighet.
Med upphäfvande af hvad i Lag och Författningar angående stängselskyldighet och egors fredande emot skada af annans hemdjur hittills stadgadt varit, utom i de delar har nedan annorlunda sägs, varder förordnadt som följer:
Hvar som hemdjur eger, vare pligtig att, medelst hägnad eller vallning eller på annat sätt, om dem hålla sådan vård, att de icke olofligen inkomma på annans egor.
I afseende på rättighet för delegare i mark, som i tegskifte eller samfällighet ligger, att der utsläppa kreatur, gälle hvad derom stadgadt är. § 2.
Äro egor skiljda genom rågång eller genom skifte, som faststäldt är eller laga kraftvunnet; och yrkas å ena sidan, att stängsel i egoskillnaden skall, tili ömsesidigt skydd emot skada af hemdjur, gemensamt hållas; håfve med undantag af de fall, som i 4, 7, 8 och 9 §§ sägas, den sidan vitsord, som stänga vill. § 3- Då stängselvitsord enligt föregående § begagnas, skola de, som i egoskillnaden hvarandra möta, taga del i stängseln till hälften hvardera, utom i det fall, som i 5 § omförmäles; och må förthy äldre hägnadsdelningar eller beslut, hvarigenom hägnadsskyldighet efter förra författningar blifvit bestämd, ej ligga i vägen för hägnadsskyldighetens bestämmande enligt nu stadgade grunder, då fråga derom väckes.
Den, som med åker, äng eller plantering möter skog, utmark eller beteshage, håfve såsom hittills ej stängsel vitsord.
Fordras å andra sidan stängsel, tage hvardera del deri till hälften. § 5- Utgöras egor, emellan hvilka stängas skall, af skog, utmark eller beteshage å båda sidor, och finnes ena sidan af stängseln märkligen betungas, utan motsvarande Sammans.
Lag- sami Allm. Besv.- och Ekon.-Utshottets Betänkande Jtt 38.
13 nytta; då må, der den sidan ej sjelf stängseln fordrar, dess stängselskyldighet, efter ty som domaren skäligt pröfvar, nedsättas under hvad i 3 § stadgadt är.
Fin nes emellan egor, som nu sagde äro, ej stängsel; då skall, så länge det förhållande fortfar, den ohägnade marken anses vara till gemensamt mulbete upplåten, der ej annorlunda aftaladt är. § 6
Hägnadsskyldigheten bestämmes efter de mötande egornas beskaffenhet å den tid deltagande i stängseln äskas.
Komma egorna å någondera sidan sedermera i förändradt bruk, varde hägnadsskyldigheten derefter lämpad; ej må dock, der den varit utgjord eller bestämd efter 3 §, någon nedsättning enligt 5 § kunna påyrkas eller ytterligare nedsättning fordras i den hägnadsskyldighet, som redan efter 5 § bestämd blifvit. § 7- Den, som med egor möter krono-park eller annan skog eller mark, som under Kronans omedelbara vård står och icke till nyttjande åt enskild person eller viss menighet blifvit upplåten, håfve ej rätt att af Kronan fordra deltagande i stängsel, der Kronan ej sjelf fordrar, att stängas skall.
Allmänning, som till delegarnes begagnande öfverlåten är, skall, ändå att den under allmän vård eller uppsigt står, lika med enskild mark anses. § 8- Egare af utjord eller urfjell håfve ej stängselvitsord, der ej dylik jord möter, eller annan jord, som möter, förut tagit i stängsel del.
Fordras stängsel af granne, som med afseende å egornes beskaffenhet stängselvitsord eger, eller har grannen förut i stängseln deltagit och yrkar utjordens eller urfjellens egare, att dermed fortfaras skall; gånge med hvarderas deltagande i stängseln, som förut är sagdt. § 9- Innehafvare af lägenhet, som ej sjelfständig är, i thy att den under annan fast egendom lyder, håfve ej, ändå att den derifrån för alltid afsöndrad är, rätt att af egaren till den egendom fordra deltagande i stängsel, der ej sådant deltagande förut egt rum eller aftaladt finnes.
Vill den andra stänga och äro de mötande egorna af den beskaffenhet, att stängselvitsord å hans sida eger rum, eller är han skyldig att i stängseln deltaga utan att genom aftal bestämdt blifvit, huru stor lott han taga skall, gälle ock om hvarderas hägnadsskyldighet hvad ofvan stadgadt är. 14 Sammans.
Besv. och Ekon.-Utskottets Betänkande M 38. § 10.
Har till följd af begagnadt stängselvitsord enligt denna Författning hägnadsskyldighet efter viss grund blifvit utgjord eller bestämd; då skola jordegarne efter enahanda grund i hägnadens underhåll för framtiden deltaga, till dess dem emellan annorlunda öfverenskommes eller, i händelse, med afseende å förändradt bruk af egorna, ändring i hägnadsskyldigheten på ena sidan yrkas, frågan derom blifvit afgjord. § I'
Den, som med annan i tegskifte ligger, bafve ej rätt, om han något af sin lott inhägna vill, att af grannen fordra deltagande i stängseln.
Tarfvas för gemensamt gagn hägnad emellan egor, som i tegskifte eller samfällighet ligga, eller skall för sådana egor hägnadsskyldighet utgöras i rågång emot andra egor; tagen då alla grannarne i bylaget eller samfälligheten del i stängseln efter thy, som de hafva i egorna del. § 12- Stängsel skall i egoskillnaden sättas.
Går egoskillnaden i eif, å, eller annat vatten, som ej utan stängsel fred gör; då skall hvar sin del af stängseln på sin egen sida hålla; och tagen begge sidorna likaledes lott i den stängsel, som deremellan öfver vattnet sättes.
Finnes i dessa fall lämpligare att hela hägnaden å ena sidan satt varder; då må det ske och njute den å hvilkens sida den sättes, om han deraf mehn lider, skäligt skadestånd af den andra.
Går egoskillnaden öfver berg eller annorstädes, der hägnad ej uppföras kan; varde stängseln satt å annat ställe, som närmast är och tjenligt pröfvas, emot skadestånd, som sagdt ar. § 13.
Vid fördelning af hägnad skall afseende göras på olika beskaffenhet af den mark, hvarå hägnaden upprättas, så att, der större svårighet i denna del möter, skälig minskning i hägnadens längd deremot beräknas; och varde det genom uppskattning afgjordt, innan delningen sker § 14
Sker sådan förändring i eganderätten till den jord, för hvilken stänges, att å endera sidan jorden styckas, eller förut styckad jord Sammans.
Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande JW 38.
15 sammanlägges; och tarfvas till följd deraf ny delning af redan upprättad hägnad eller fordras sådan ny delning af annan orsak, som till förändrad grund för hägnadsskyldigheten föranleder, varde ock en hvar, så vidt ske kan, bibehållen vid den sträcka han förut haft, eller njute, der han något af sin förra hägnad emot annan sämre utbyta måste, ersättning för skillnaden i värde.
Ej håfve dock den, som vid ny delning af redan upprättad hägnad njuter minskning i den hägnadsskyldighet honom förut ålegat, rätt att för det hägnadsbelopp, från hvars underhållande han befrias, fordra betalning af den, som dermed för framtiden utöfver sin förra hägnadsskyldighet belastas. § 15- Der led eller grind öfver väg tarfvas, hålle den ledet eller grinden, som annan stängsel å samma ställe hålla skulle; varde ock, då led eller grind emot annan stängsel, vid fördelning deraf, går i beräkning, afseende gjordt, såsom i 13 § sägs, å större kostnad för ledet eller grinden.
Eger någon rätt till enskild väg eller fädrift öfver annans egor, hålle han ensam derför led eller grind. § 16- Kunna de hägnadsskvldige, då ny stängsel uppföras skall, ej åsämjas hvilken del af stängsellinien hvardera taga må; varde det genom lottning bestämdt.
Kommer tvist upp om bestämmande af skadestånd efter 12§, om uppskattning af hägnad efter 13 § eller om ersättning för högre värde af hägnad, som emot annan afstäs efter 14 §; kallen då de hägnadsskyldige två af Nämnden eller andre ojäfvige män att syn och värdering hålla; och tage sedan den, som saken fullfölja vill, stämning till Rätten. §. 17. Hägnad, som någon skyldig är att hålla, skall om våren i tredgildt stånd vara den Femtonde dag i Maj månad, der ej annorlunda för viss ort öfverenskommet eller stadgadt finnes; och varde hägnaden underhållen så länge på hösten, som käle ej i marken är.
Har, då tid att stänga är inne, tvist om uppskattning af hägnaden ännu ej blifvit afgjord; stänge, intill dess sådant sker, en hvar så stor sträcka af hägnaden, som, oberoende af dess uppskattning, emot hans hägnadsskyldighet svarar
Är tvist om nedsättning i hägnadsskyldigheten efter 5 §, hålle, till dess fragan derom hinner afgöras, hvardera sidan hälften af hägnaden; och njute i dessa fall den sedermera ersättning, som finnes hafva stängt mera än honom rätteligen ålegat. 16 Sammans.
Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottels Betänkande M 38. § 18.
Om de sätt, hvarpå hägnad upprättas må, så ock om hägnaders höjd och öfriga beskaffenhet, gälle hvad derom särskildt är stadgadt. § 19- Komma angränsande jordegare öfverens, att stängsel emellan deras egor, eller viss del deraf, ej upprättas eller hållas skall, ändå att stängsel efter 2 § kunnat äskas, eller att hägnaden ej må fordras så tät, att den mot mindre hemdjur, såsom får, getter,, svin och fjäderfä, fred gör; upprätten då derom i vittnens närvaro skriftlig förening med de vilkor i afseende å hemdjurs vård, som öfverenskomne äro, och låten föreningen intagas i protokollet hos den eller de domstolar, under hvilka den jord lyder, hvarom aftalet slutet är.
Sedan gälle föreningen äfven mot framtida egare eller innehafvare af samma jord; dock vare ej någon deraf hindrad att sina egor särskildt instänga, om han stängseln ensam hålla vill.
Rättighet att ingå i förening, som nu sagd är, tillkomme jemväl innehafvare af sådan jord, som tillhör Kronan eller allmän inrättning, då den under ständig besittningsrätt upplåten är.
Har förening blifvit ingången för boställe eller under viss tid upplåten lägenhet, som Kronan eller allmän inrättning tillhör, vare den ej gällande mot sednare innehafvare, med mindre föreningen blifvit godkänd af den embetsmyndighet, som öfver bostället eller lägenheten närmaste tillsyn eger.
Förening, som på grund af denna § upprättad är, må ej ega gällande kraft utöfver '10 år, sedan den i Rättens protokoll blifvit intagen; jordegarne dock obetaget att den förnya för högst '10 år hvarje gång § 20.
I fråga huruvida stängsel emellan egor skall för gemensamt gagn upprättas eller hållas inom bylag eller samfällighet, som i H § sägs, gälle deras mening, som största lott i bylaget eller samfälligheten ega.
Lag samma vare, der fråga uppkommer om begagnande af stängsel vitsord emot egare af jord, som till bylaget eller samfälligheten gränsar eller om ingående med honom i sådan förening, sorn i 19 § omförmäles.
Äro de delegare i bylaget eller samfälligheten, som i nämnde frågor i olika beslut stanna, å ömse sidor liklottiga, vare deras mening gällande, som anse stängsel ej böra ega rum.
Har fråga om samfäldt begagnande af stängselvitsord mot angränsande jordegare genom flertalets beslut, som nu sagdt är, förfallit; varén dock de, som öfverröstade blifvit, deraf ej hindrade att påyrka stängseln, der de vilja öfriga delegarnes andelar deri öfvertaga.
S 21.
Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande M 38. 17 § 21. •
Släpper någon med uppsåt oloflligen kreatur på annans egor, bote från och med tio till och med tvåhundra Riksdaler.
Missbrukar man betesrätt å samfäld mark, vare bot från och med Fem till och med Etthundra Riksdaler.
Den, som genom försummelse å den vård om egna eller andras kreatur honom åligger, eller på annat sätt vållar att kreatur olofligen på annans egor inkommer, bote från och med Fem till och med Femtio Riksdaler.
Bryter eller nedkastar någon olofligen annans hägnad eller grind, bote från och med Fem till och med Etthundra Riksdaler och ansvare derjemte, efter thy ofvan är sagdt, om kreatur derigenom olofligen på annans egor inkommer.
I alla dessa fall vare ock skyldighet att skadan ersätta. § 22.
Försummar den, som hägnadsskyldig är, att å tid, som i 17 § sägs, hafva sin hägnad i gildt stånd och bättrar han ej skyndsamt derå befunnen brist, då han derom tillsagd varder; stånde sjelf den skada, som å hans egor genom försummelsen vållas och ersätte all den skada och förlust, som deraf tillskyndas annan, emot hvilkens egor han pligtig var att hägnaden bålla.
Bättrar han ej utan dröjsmål efter skedd tillsägelse; och vill granne, som af försummelsen lida kan, bristen sjelf bota eller bota låta; kalle då två ojäfvige män att syn hålla; och njute, sedan bristen af dem vitsordad är, utmätning för kostnaden, då han liter Kronofogde eller Magistrat derom till.
Nöjes den, som hägnaden hålla skall, ej deråt, instämme sin talan till Rätten inom tre månader efter utmätningen.
Komma, genom den hägnadsskyldiges underlåtenhet att hägnad göra eller bättra, hans egna kreatur på annans egor in, vare, ändå att han ej om bristen å hägnaden tillsagd var, lag som i 21 § 3 och 5 mom. skiljs. § 23.
A tid, då grannar ej pligtige äro att hägnad i fredgildt skick hafva; vare den, som kreatur utsläpper, sjelf ansvarig för den ofred de å annans egor göra.
Eger någon okynnes eller otamdt kreatur, det gild gärdesgård bryter eller flöger öfver, tage ock om det kreatur, ändå att det å stängda egor utsläppes, sådan vård, att det ej å annans egor ofred gör. § 24.
Den, sorn af annans kreatur skada lidit, late den af två ojäfvige män synas och värderas Bih. till R.
Brot. 1856 & 1857. 7 Sami. 2 Afd. 13 Haft. 3 18 Santmans.
Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande M 38. § 25.
Finnér någon å sina egor annans kreatur, som dit olofligen inkommit; då må han det intaga.
Vet han hvilken det kreatur eger; låte honom eller i hans frånvaro den, som i hans ställe satt är, derom straxt tillsägas.
Vet den, som intog, ej kreaturets egare; lyse det genast upp för sina grannar: veta ej heller de egaren; lyse då upp för socknemän vid kyrkan å nästa helgedag.
Den, som kreatur intagit, vare skyldig att det underhålla och vårda, och nyttje det ej innan så tillsagdt eller lyst är, som ofvan sägs.
Sedan håfve han våld kreaturet bruka och nyttja, men ej illa medfara. § 26.
Egare af kreatur, sorn efter 25 § intaget är, håfve ej, utom i de fall, som i 21 och 28 §§ sägas, rätt att det återfå, innan han antingen i lösen derför utgifver det värde, hvartill skadan mäten är efter 24 §, så ock det belopp, hvartill kostnaden för kreaturets underhåll och vård af ojäfvige män uppskattas, med afdrag af den nytta, han, som intog, under tiden haft af kreaturet, om han det brukat; eller ock för sådan lösen full pant eller borgen ställer.
Nöjes kreaturets egare ej åt värdering af skada eller uppskattning af kostnads-belopp, eller vill han af annat skäl vinna åter hvad han i lösen gifvit; instämme saken till Rätten, inom tre månader sedan kreaturet utlöstes. § 27.
Kan den, som kreatur intog, ej med värdering efter 24 § visa hvad skada det gjort och har han ej heller med dess egare om skadans värde sig förenat; vare skyldig att kreaturet utgifva utan annan lösen än det kostnadsbelopp, som i 26 § omtalas. § 28.
Har den, som kreatur intog, underlåtit att tillsäga eller lysa efter 25 §; gifve då utan lösen kreaturet ut, och gälde till egaren skadestånd för det denne af krea turet i saknad varit. § 29.
I de fall, som i 27 och 28 §§ sagde äro, stånde den, som kreatur intog, fritt att efter stämning utsöka hvad i lösen honom tillkomma kan, men ej guldet blef då kreaturet utgafs; likasom ock den, som förmenar sig hafva lidit skada af Sammans.
19 annans kreatur, men det icke intagit, må hos domaren sitt ersättnings-anspråk anhän giggöra. § 30.
Har någons kreatur på annans egor olofligen inkommit, och ligger vållande dertill ej den till last, som kreaturet tillhör; njute ändå den, som det å sine egor funnit, der han ej, enligt 22 §, bör skadan sjelf stånda, sin rätt, efter hvad förut är sagdt, emot kreaturets egare; och denne söke sitt skadestånd af den, som vållande var att kreaturet inkom. § 31 Nu kommer den, som intaget kreatur eger, och bjuder lösen efter thy i 26 och 21 §§ stadgadt är: vill han, som kreaturet intog, det ej utgifva, sätte då den andre det belopp i penningar, hvartill lösen uppgår, eller ock full pant eller borgen derför hos någon af hans grannar, eller hos kronobetjent i orten eller någon af Nämnden; och krafve derefter sitt kreatur ut.
Vägras det honom ändå, eller vill den, som kreatur intog, det ej utan lösen utgifva i det fall, som i 28 § sägs; lite egaren kronobetjent till, och tage han kreaturet ut hos den, som det intog: vare ock denne skyldig att gälda den kostnad och skada, sorn af hans vägran kom. § 32.
Löser ej egare intaget kreatur ut inom fjorton dagar sedan han derom tillsagd blef; håfve den, som intog, rätt att, utan annan anmaning, låta kreaturet å offentlig auktion säljas, och njute ur köpeskillingen sin lösen fullt ut. § 33.
Varder egare af intaget kreatur ej känd inom fjorton dagar sedan lysning efter 25 § skett; läte den, som kreaturet intog, så lysa, som om hittadt kreatur stadgadt finnes, och gånge sedan som i thy fall i lag skiljs.
Vill han hellre förfara så som i 32 § sagdt är; håfve der våld till. § 34.
Uppkommer tvist om den, som kreatur intagit, det å sina egor funnit, och gitter han ej med vittnen, andra skäl eller ed sin visa att han det kreatur der tog; gälde skadestånd till den, som kreaturet eger.
Lag samma vare, der den, som intog, pröfvas, till följd af sådan försummelse som i 22 § sägs, böra sjelf stånda den skada, kreaturet å hans egor gjort. 20 Sammans.
Lag- samt Allm. Btsv.- och Ekon-Utskottets Betänkande M 38. § 35.
Alla frågor om hägnadsskyldighet skola upptagas vid allmän Under-rätt i orten och fullföljas i den ordning, som för tvistemål stadgad är.
Åtal för inträffad ofred af kreatur må ej af annan än målsegare anställas.
Har ofred skett å mark, som står under Kronans omedelbara vård eller å allmänning, som under allmän uppsigt ställd är; då må talan föras af allmän åklagare, eller af den, som öfver marken har tillsyn. § 36.
De i denna Författning stadgade böter beräknas i Riksmynt.