Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Om man likväl, efter den högst, betydliga reduktion af Dejeforstrafiken, som af dessa förhållanden måste blifva en följd, anser sig böra åt denna godstrafik egna någon särskild uppmärksamhet, bör på samma gång jemväl uppmärksammas det tillskott af godstrafik, som staden Carlstad ovedersägligen kommer att lemna åt södra linien.
Utskottet, som i det föregående visat hurusom nämnda stad skulle åt södra linien, jemförd med den norra, tillskynda en väsendtligen större persontrafik, har, jemte erinran derom att denna tillökning af persontrafiken icke låter sig tänka utan att godstrafiken jemväl måste i viss mån derigenom ökas, skolat, hvad sistnämnda trafik och dess antagliga storlek särskildt beträffar, här framlägga åtskilliga, ur offentliga handlingar hemtade upplysningar om staden Carlstads rörelse och handel.
Sålunda innehåller den af Kommers-kollegium för år 1864 afgifna berättelse om Sveriges inrikes sjöfart, att Carlstad för dylik sjöfart under nämnda år användt, ett antal af icke mindre än 42 seglande och 8 ångfartyg, eller näst Wenersborg det största antal fartyg, som någon Svensk stapelstad för inrikes sjöfart begagnat.
Skilnaden mellan Carlstad och Wenersborg utgjorde i detta hänseende endast 3 fartyg, men lästetalet var för begge städerna alldeles lika; utvisande samma berättelse i öfrigt, att antalet af de förpassningsfria fartyg och båtar, som under år 1864 från inrikes orter ankommit till rikets stapelstäder och derifrån till inrikes orter afgått, endast i Stockholm och Göteborg varit större än i Carlstad, som alltså i detta hänseende både hvad fartyg och lästetal beträffar bland alla Sveriges städer intog tredje rummet.
Att den godstrafik, som en sådan handel förutsätter, icke skall blifva främmande för det södra jernvägsalternativet, ligger i öppen dag och det torde till och med kunna ifrågasättas, om icke den tillökning i godstrafiken, som härigenom för södra linien uppkommer, skall komma att uppväga det Stats-Utskottets Utlåtande N:o 54. 27 öfverskott af godstrafik, som trävarurörelsen och bergshandteringen må kunna hafva åt norra linien att erbjuda.
Af hvad nu blifvit anfördt om de begge sträckningarne i och för sig och utan afseende å bibanor, vill Utskottet finna det resultat framgå, att den lokala persontrafiken blifver större å den södra linien, men möjligen godstrafiken något öfverlägsen å den norra.
Åt detta öfverskott af godstrafik kan likväl Utskottet, på anförda skäl, icke tillerkänna någon större betydelse eller någon sådan inverkan på blifvande trafikinkomster, att den högre anläggningskostnaden jemte den högre trafik- och slitningskostnaden dermed kan i någon väsendtligare mån ersättas.
Utsträcker man dernäst jemförelsen mellan de begge alternativen, betraktade i förening med de bibanor, som möjligen kunna komma till anläggning, företer norra sträckningen åtskilliga fördelar för provinsen och särskildt för dess jernhandtering genom den bibana, som blifvit ifrågasatt från Filipstad till Norum.
Men likasom Utskottet i det föregående anser sig hafva visat, att den högt uppskattade godstrafiken vid Dejefors antagligen måste i väsendtligaste måtto gå för jernvägen förlorad, kan Utskottet icke undgå att erinra, hurusom den vexeltransport af ipalm och tackjern från bergslagen till vestra Wermland samt af kol från vestra Wermland till bergslagen, hvilken blifvit angifven såsom denna bibanas hufvudändamål, icke kan för någon längre tid tagas i beräkning.
Möjligheten af en dylik vexeltransport hvilar nemligen på det antagande, att vestra Wermlands skogar skulle vara tillräckliga icke allenast för nedsmältning af den malm och smidning af det tackjern, som från bergslagen forslas till de inom vestra Wermland belägna bruk, utan jemväl derutöfver kunna förse bergslagen med dess behof af träkol.
Men nu utvisar den utredning af skogarnes tillstånd i vestra Wermland, om hvars upprättande Kongl.
Maj:ts Befallningshafvande genom en af jägeritjenstemännen inom länet låtit foga anstalt, att dessa skogar redan för närvarande, innan ännu någon så beskaffad vexeltransport i frågako mm i t, äro utsatta för en årlig öfverafverkning, den bemälde jitgeritjensteman uppskattat till icke mindre än 11 å 1| procent och hvars tillvaro med åtminstone mer än \ procent blifvit genom framlagda beräkningar så tydligt och noggrannt ådagalagd, som det i förhållande till arbetets vidlyftighet skäligen kunnat åstadkommas.
Samme jägeritjensteman yttrar i sitt betänkande, det han ansåge att en ytterligare öfverafverkning af länets skogar, för att med tillhjelp deraf höja någon viss industri eller näringsgren, icke kunde betraktas såsom någon allmän fördel, och meddelar i slutet af samma betänkande det förklarande, att skogarne i vestra Wermland “icke kunna i deras nuvarande tillstånd “vidkännas någon ytterligare ökad förbrukning utan att inom ganska kort tid gå “under".
Detta omdöme om beskaffenheten af nämnda skogar har icke kunnat i hufvudsak vederläggas, och dermed har jemväl bortfallit grunden för den beräkning, som blifvit uppgjord öfver denna bibanas påräkneliga inkomster.
I betraktande häraf och då Filipstads bergslag redan genom den så kallade Sjöändans kommunikationsled har en jemförelsevis ganska beqväm förbindelse med Christinehamn, torde det t vifvelsmål icke vara alldeles oberättigadt, som ifrågasätter huruvida från Filipstad någon bibana, med utsigt att bära sig, må kunna anläggas.
Men om en sådan fördel låter sig åstadkommas, vill det synas Utskottet som skulle en dylik bibana, med ungefärligen samma nytta för orten, kunna från Filipstad neddragas till södra linien och vid densamma få sin anknytningspunkt någonstädes i närheten af Ölme församlings kyrka.
Denna bibana, som, enligt derå af Löjtnanten vid Väg- och Vattenbyggnadskorpsen J. M. Ekströmer anställd okulär undersökning, komme att 28 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 54. blifva endast J mil längre och, med afseende å gynnsammare terrängförhållanden, sannolikt billigare än bibanan Irån Filipstad till Norum, skulle, i förening med södra linien, komma att mellan Filipstads bergslag oell vestra Wermland bilda en kommunikationsled, som visserligen vore ett par mil längre än bibanan öfver Norum i förening med norra alternativet, men denna ökade väglängd och den något fördyrade fraktkostnad, som deraf vid transporter mellan bergslagen och vestra Wermland blefve en följd, ersattes hufvudsakligen af den med två mil förkortade våglängden till Christinehamn och den deraf beroende fraktförminskning för all den om nämnda stad till och från bergslagen gående trafik.
Största företrädet af on bibana till Ölme i stället för en dylik till Norum skulle likväl, enligt Utskottets förmenande, blifva obehöfligheten af den särskilda bibana, som, derest norra alternativet komme till stånd, antagligen blefve oundviklig från Carlstad till stambanan.
Yid sådant förhållande och då den södra linien, sålunda förenad med en bibana, skulle kunna tillgodose, jemte länets allmänna, jemväl bergslagens särskilda intresse, har Utskottet, som. på grund af hvad om skogarnes tillstånd i vestra Wermland blifvit upplyst, icke kan åt den emotsedda vexeltrafikcn mellan bergslagen och vestra Wermland inrymma någon större betydelse, ansett sig böra — vid jemförelse mellan det norra alternativet i förening med en bibana till Norum och det södra i förening med en bibana till Ölme — dess hellre gifva företrädet åt det sednare, som den norra sträckningen, med en antagligen mindre persontrafik, och med en godstrafik, hvars öfverskott sannolikt varder ganska obetydligt, skulle blifva Staten 1,150,000
Riksdaler dyrare i anläggningskostnad; vidare vara besvärad af svårare kröknings- och lutniugsförhållanden, hvaraf åter skulle vållas en med 2,500 Riksdaler förhöjd trafikkostnad för hvarje tåg, som dagligen året om fram och åter passerade denna bana; och slutligen jemväl förutsätta tvänne bibanor, som icke utan betydligt ökade bidrag af Staten skulle kunna åstadkommas, under det att, om södra sträckningen antages, endast en sådan bana kunde till anläggning ifrågasättas.
Antingen således dessa alternativa linier betraktas i och för sig sjelfva eller i förening med möjligen blifvande bibanor, finner Utskottet öfvervägande skäl tala för den södra sträckningen, hvilken, i samma mån som den norra linien må för jern handteringen och trävaruhandeln inom länet vara något mera fördelaktig, komme att medföra motsvarande större förmåner åt den jordbrukande befolkningen och åkerbruksintresset, hvars målsmän lika varmt förordat den södra sträckningen som bergsbrukets idkare velat åt den norra gifva företrädet.
Sålunda hafva i skrifter, som till Utskottet inlemnats, omkring 1,700 hemmansbrukare, bosatte inom Carlstads tingslag samt Jösse, Ölme, Wäse, Nordmarks, Gillbergs, Näs, Grums och Kihls härader för sin del förklarat att de ansågo stambanans dragande öfver Carlstad innefatta det alternativ, som icke mindre för Wermland i dess helhet än jemväl för dess jordbrukare skulle blifva det fördelaktigaste.
Samma åsigt har jemväl af ett icke ringa antal bruksegare blifvit uttalad.
På grund af hvad sålunda blifvit anfördt, har Utskottet, med skyldigt aktgifvande på de olika uppoffringar, som det ena eller andra af dessa tvänne jernvägsalternativ, utan någon afgjord skilnad i fördelar, skulle för Staten komma att medföra, alltså ansett sig böra tillstyrka, att för nordvestra banan vid dess vidare fortsättning genom Wermland måtte bestämmas den rigtning öfver Carlstad, som Kongl. Maj:t i Sin förevarande nådiga Proposition föreslagit.
Beträffande åter den summa, som för ifrågavarande handels bearbetande må af Rikets Ständer beviljas, har Utskottet, för sin del, ansett att, med afseende å för handen varande Stats-Utskottets Utlåtande N:o 54.
29 tillgångar, detta belopp torde böra inskränkas till 500,000 Riksdaler; och får, i öfverensstämmelse härmed Utskottet hemställa, 2:o att Rikets Ständer, för fortsättande af nordvestra stambanan från Christinehamn öfver Carlstad till Arvika, måtte anvisa en summa af 500,000 Riksdaler.
1 hufvudsaklig öfverensstämmelse med hvad vid sednaste riksdagar blifvit i afseende å Statens jernvägsbyggnader bestämdt, hade i förevarande nådiga Proposition Kongl. Maj:t vidare föreslagit: att till Kongl. Maj:t må varda öfverlemnadt, att vid jernvägsarbetenas utförande närmare bestämma de orter, som statsbana eller bandel, hvartill anslag varder beviljadt, skall genomgå, och de ställen, den bör anlöpa; äfvensom att Kongl. Maj:t må till ändamål, gemensamma för olika stambanor eller bandelar, anordna medel utan omedelbart skeende fördelning dem emellan samt använda det öfverskott, som kan finnas uppkomma å ett stambanearbete, till att fylla den brist, som å ett annat möjligen kan uppstå; att Kongl. Maj:t må af byggnadsanslaget använda hvad som erfordras till anställande af undersökningar, med afseende å framtida fortsättande af stambanorna inom de trakter, der yrkande om banornas utläggning i olika rigtningar blifvit framställda oller Kongl Majt eljest kan finna skäligt att låta dylika undersökningar anställa; samt att Rikets
Ständer må förklara hinder icke möta för användande vid jernvägsarbetena af arbotskommenderingar ur arméen under de i Rikets Ständers skrifvelse den 16 September 1857 upptagna vilkor.
Maj:t, så i ena som andra hänseendet, sålunda hemställt, tillstyrker Utskottet, 3:o att Rikets Ständer måtte lemna bifall.
I den underdåniga skrifvelse, rörande Statens jernvägsbyggnader, som Rikets Ständer vid sistlidna riksdag till Kongl.
Maj:t afläto, biet’, i fråga om redovisningen för de till utförande af nämnda byggnader anvisade medel, den begäran framställd, att räkenskaperna måtte så uppställas, att för hvarje särskild jernväg, äfvensom för så beskaffade längre sträckor deraf, der terräng- och andra förhållanden föranledde betydligt olika byggnadskostnader, dessa kostnader för de särskilda hufvuddelar, hvaraf en jernvägsanläggning består, och hvilka vanligen i kostnadsförslagen under särskilda rubriker upptagas, kunde med lätthet synas ej blott totalsumman, utan ock i detalj för de hufvudsakligaste arbeten, som inom hvarje rubrik förekomma.
I anledning häraf hade Kongl. Maj:t, efter att i ämnet hafva hört Styrelsen öfver Statens jernvägsbyggnader, genom beslut den 20 Maj 186d förordnat, att, i afseende på räkenskapsföringen, hvarje stambana borde indelas i flora sektioner eller underafdelningar, dem Styrelsen skulle ega att till längd och omfattning bestämma med afseende å beskaffenheten af derå förekommande arbeten, hvilkas kostnader det i tekniskt hänseende kunde vara af intresse att närmare känna; och att redovisningen för hvarje af dessa afdelningar skulle behandlas på samma sätt som redogörelsen för stambanan i sin helhet, eller att hvarje derå förekommande arbete erhölle sitt särskilda konto eller littera, såsom en underafdelning af stambanans motsvarande huivudkonto eller littera, äfvensom sin särskilda afslutning i bokföringen, genom hvilken anordning det blefve möjligt att med ledning af de från arbetslinierna till Styrelsen inkommande, behörigen littererade verifikationer, upprätta särskild bokföring för hvarje afdelning af stambanan och såmedelst få kostnaden för hvarje sådan sektion, såväl i sin hel - 30 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 54. het som i detalj, med lätthet åskådlig, men likväl framdeles såsom hitintills undvika egentlig bokföring å arbetslinierne.
Dock hade, hvad särskildt beträffade södra stambanan, det hittills följda räkenskapssättet derstädes på den grund fått oförändradt bibehållas, att, då Kongl. Maj:ts beslut i detta ämne meddelades, arbetet derstädes så långt framskridit, att den uya räkenskapsföringens införande derstädes skulle förorsakat allt för stora svårigheter.
Hvad Kongl. Maj:t sålunda gifvit Rikets Ständer tillkänna, lärer 4:o icke från Utskottets sida påkalla något yttrande.
Med afseende å vigten deraf att de tekniska och ekonomiska detaljerna af redan utförda stambanearbeten blefve beskrifna och offentliggjorda uti ett deröfver fullständigt affattadt, med behöfliga plancher försedt vetenskapligt verk, anhöllo vid sistförflutna riksdag Rikets Ständer, att Kongl. Majit ville låta utarbeta och genom trycket utgifva en tekriiskt-ekonomisk beskrifning öfver de för Statens räkning utförda jernvägsbvggnader; hvarjemte Rikets Ständer, under antagande att ett sådant arbete skulle komma att medföra kostnader utöfver inkomsten genom arbetets försäljning, till samma kostnaders bestridande anvisade ett förslagsanslag af 10,000 R:dr, att i mån af behof från Riksgälds kontoret utbetalas.
I det underdåniga utlåtande, som rörande denna fråga afgafs af Styrelsen öfver Statens jernvägsbvggnader, framställde
Styrelsen förslag till grunder för ett dylikt arbete, afsodt att till en början omfatta vestra stambanan med dess utgrening till Örebro, och beräknade att kostnaderna för en upplaga af 1,000 exemplar skulle uppgå till 44,950 Riksdaler samt för en upplaga af 1,500 exemplar till 51,663 Riksdaler.
Genom försäljning af förslagsvis 500 exemplar för 30 Riksdaler stycket, skulle likväl omkring 15,000 Riksdaler af den utgifna förlagskostnaden kunna sedermera återbekommas, hvarjemte Styrelsen erinrat, att kostnaderna för en sådan beskrifning öfver do andra stambanorna komme att blifva betydligt mindre, emedan antalet af plancher, som hvad hela den rörliga materielen beträffade voro för alla stambanorna enahanda, kunde väsendtligen inskränkas endast till ritningar öfver banornas längdprofiler; varande, i afseende å upplagans storlek, af Styrelsen hemstäldt, att densamma måtte bestämmas till minst 1,500 exemplar, på det att Styrelsen, som kostnadsfritt fått emottaga åtskilliga värdefulla uppgifter och afhandlingar från utländska jernbanestyrelser, kunde få tillfälle att dels af ifrågavarande verk göra gengåfvor, dels jemväl, i utbyte mot detta arbete, framgent erhålla de ytterligare upplysningar rörande jernvägsanläggningarno i utlandet, som för Styrelsen kunde vara af gagn.
På grund af hvad Styrelsen sålunda anfört, hade, genom beslut af den 22 Augusti sistlidna år, Kongl.
Majit, med godkännande af de grunder Styrelsen föreslagit för ifrågavarande arbetes uppställning, funnit skäligt dels uppdraga åt Styrelsen att gå i författning om dess utgifvande i en upplaga af 1,500 exemplar, dervid Styrelsen dock borde tillse, huruvida icke vid utförandet nedsättning i de beräknade kostnaderna kuude åvägabringas, dels jemväl i nåder förordna, att den afdelning af arbetet, som komme att omfatta den rörliga jernvägsmaterielen, skulle uppställas så, att densamma kunde såsom ett helt för sig från det öfriga arbetet skiljas; kommande försäljningspriset, på framställning från Styrelsen, att framdeles bestämmas, sedan verkliga kostnaden för arbetets utgifvande blifvit känd.
Utskottet om denna sak vidare inhemtat, har Kongl. Majit, efter det att Dess ifrågavarande nådiga Proposition till Rikets Ständer afläts, den 29 sistlidne December underrättat Fullmägtige i Riksgälds-kontoret derom att Kongl. Majit förstnämnda dag bemyndigat Styrelsen öfver Statens jernvägsbygg - Stats-Utskottet#
Utlåtande N:o 54. 31 nader att uti Riksgälds-kontoret, i mån af behof, lyfta det belopp af 41,663 R:dr, som, efter afdrag af förut uttagna 10,000 Riksdaler, ytterligare funnits erforderliga för bekostande af den till 1,500 exemplar bestämda upplagan af ifrågavarande verk.
Under förutsättning att af de sålunda disponerade medlen det belopp varder till Riksgälds-kontoret återlevereradt, som genom framdeles skeende försäljning af umbärliga exemplar må kunna inflyta, finner Utskottet den framställning, som Kongl.
Maj:ts nådiga Proposition i detta ämne innehåller, 5:o icke böra för närvarande till något Rikets Ständers beslut föranleda, 4 Stockholm den 27 Februari 1866.
Emot 2:dra punkten hafva reservationer anmälts: af Herr Friherre Klinckowström, B. M. “Emot Stats-Utskot.tets, med en rösts öfvervigt fattade beslut, att. — till nordvestra stambanan mellan Christinehamn och Arvika öfver Carlstad — endast anslå 500,000 R:dr, får jag mig härmed vördsamt reservera.
Påtagligt är nemligen, att. genom detta obetydliga anslag denna angelägna stambanas fullbordande i högst ringa och ofullständig mån befordras.
Jag får derföre vördsamt hemställa, att, med afslåeude af hvad Stats Utskottet, beträffande anslagssummans belopp till den nu i fråga varande stambanan, föreslagit, och då Statsverkets knappa tillgångar ej torde tillåta ett så stort anslag, eller 3,924,000 R:dr, som det Kongl. Majit föreslagit, Rikets Ständer måtte besluta, att, för påbörjande af arbe) ena på nordvestra stambanan, mellan Christinehamn öfver Carlstad till Arvika, ett anslag af 1,500,000 R:dr må,med 500,000
R:dr under år 1866 och med 1,000,000 R:dr under år 1867, af Riksgälds-kontoret utbetalas.'1
I denna reservation hafva instämt: Herr Skogman, C. J. A., Herr Rosensvärd, J. II., Herr Biskop Sundberg, Herr Doktor Arrhenius, Herr Kontraktsprosten Tegnér, Herr L. J. Hierta, Herr A. W. Björck och Herr A. L. Holmqvist.
Vidare hafva mot samma punkt sig reserverat Herr Friherre Beckfriis, J. F., Herr Leijonancker, F. W., Herr A. A. Berger, Herr J. P. Bager samt Riksdags fullmägtige Erik Ersson från Gefleborgs och Nils Andersson från Wermlands län.
Utskottsledamöter hafva dervid såsom sin reservation åberopat
Riksgälds-afdelningens förslag med dertill hörande motivering, så lydande: “Efter sålunda lemnad redogörelse för hufvudsakliga innehållet af de handlingar, hvilka i detta ämne förelegat till Utskottets pröfning, öfvergår nu Utskottet till en framställning af de grunder, som varit bestämmande för den åsigt Utskottet här nedan kommer att uttala.
Det har blifvit antydt, att frågan om den nordvestra banans sträckning vore en fråga icke blott af ekonomisk, utan jemväl af politisk beskaffenhet och i Kongl. Majfts förevarande nådiga Proposition framhålles vigten af denna bana och 32 Siats-Utskottets Utlåtande N:o 54. angelägenheten af dess skyndsamma anläggande företrädesvis ur synpunkten af dess egenskap att utgöra en förbindelse mellan de förenade rikenas kufvudstäder och såsom sådan erbjudande fördelar icke blott i militäriskt afseende, utan jemväl med hänsyn till de unionela förhållandenas befrämjande och utveckling.
Utskottet, som biträder denna åsigt om banans politiska vigt och finner dess snara färdigblifvande vara ett för begge brödrafolken i hög grad önskvärd t mål, har likväl icke ansett sig kunna utsträcka denna åsigt derhän, att på sjelfva anläggningstidens förlängning med ett eller annat år, om för handen varande tillgångar eller tillfredsställandet af andra jernvägsanläggningars billiga anspråk skulle dertill föranleda, något synnerligt afseende må böra fästas, enär för de politiska förhållandena och deras tillgodoseende torde i främsta rummet gälla vissheten derom att denna bana, om äfven med något års uppskof, vinner sin fulländning.
Då denna bana redan funnit en lämplig anknytningspunkt mot Norge samt ringaste anledning iför öfrigt icke förefinnes att betvifla, vare sig nuvarande Rikets Ständers eller den blifvande
Riksdagens beredvillighet att med disponibla medel understödja arbetets fortsättande i ett omfång, som låter antaga banans fullbordande inom en jemförelsevis ganska kort tid, kan Utskottet åt den kortare anläggningstid, som blifvit framhållen såsom ett företräde för det sydligare jern vägsalternativet, så mycket mindre egna något särskildt afseende, som, enligt hvad jernvägsbyggnadsstyrelsen upplyst, den skilnad i anläggningstid, som af det ena eller andra alternativet skulle förorsakas, inskränker sig till nio, möjligtvis endast till sex månader.
För Utskottet, som alltså i politiskt och militäriskt hänseende finner dc begge alternativen så nära likställda, att skilnaden dem emellan må sägas vara ingen, återstår följaktligen att tillse, på hvilken sida de ekonomiska fördelarne åro öfvervägande icke allenast för den provins, genom hvilken jernvägen skulle komma att gå, utan jemväl för Staten, sorn bekostar anläggningen och vill beräkna ränta på sitt utlagda kapital.
Kastar man då en blick på kartan öfver Wermland och. dess fysisktgeografiska beskaffenhet, förete de tvänne ifrågasatta jernvägsalternativen en väsendtligt olika karakter derutinnan, att då Carlstads-linien under större delen af hela sin längd från Christinehamn till Frykerud följer helt nära först Wenerns, vidare Clarelfvens och slutligen södra Frykens vatten, skiljer sig Nilsby-linien, straxt ofvan om nämnda stad, från Wenerns strand och delar, på sin vidare sträckning mot bergslagen, i tvänne ungefärligen lika hälfter det landbälte, som söder om sig har Wenerns vatten och mot öster det system af insjöar, kanaler och jernvägar, som, under benämning af Sjöändans kommunikationsled, förenar Filipstads och kringliggande bergslager med Christinehamn.
Först sedan denna linie passerat omkring £ af hela sin längd, öfvergår densamma Clarelfven, likasom sedermera vid Nilsbysundet Frykarnes vatten.
Denna de begge liniernas olika sträckning, den ena parallelt med och den andra vertikalt mot förut befintliga vattenkommunikationer, utgör, i förening med Nilsby-liniens läge inom provinsens inre delar, den naturliga grunden till den öfvervigt i ekonomiskt hänseende, som Utskottet, enligt hvad i det följande närmare kommer att visas, funnit Nilsbylinien ega.
Visserligen hafva såväl Styrelsen öfver Statens jernvägsbyggnader och Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Wermlands län, uti deras här ofvan omförmälda underdåniga skrifvelser, som jemväl Kongl. Majit i Dess förevarande nådiga Proposition, förklarat Nilsby-linien vara af större fördel för provinsen Wermland, dess jernhandtering och trävarurörelse; men det företräde detta alternativ sålunda ansetts ega, har dels bos Kongl. Maj:ts Befallningshafvande vunnit endast ett vilkorligt - Stats-Utskottets Utlåtande N:o 54.
33 korligt erkännande, gällande allenast med den förutsättning att en bibana från Filipstad komme till utförande, dels jemväl ai Kongl. Maj:t icke blifvit ansedt så framstående, att derur kunde hemtås skäl för de större uppoffringar från Statens sida, som detta alternativ erfordrade.