Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag har i Utskottet yrkat, att Rikets Ständer borde hos Kongl. Maj:t i un - Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o HO. 27 derdånighet utbedja sig ett Nådigt förslag till rese-ersättning af stats-medel åt de embets- och tjenstemän, som nu hafva sig ålagde resor utan ersättning: att all skjuts-lega derefter må varda bestämd till minst en Riksdaler Riksmynt milen för hvarje häst: att den gamla gästgifveri-ordningen må åter träda i verksamhet med öppen rätt för menigheterna att sjelfve eller genom andra fullgöra skjutsnings-skyldigheten; samt att Kongl.
Maj:t, med afseende på olikheten af pris-förhållanden i de särskilda orterna, täcktes bestämma någon mindre ersättning, än allmänna skjutslegan, åt länsmän eller andra exekutorer för deras resor i utmätnings- och pantauktions-ärenden.
” Af Herr Bodell: ”Den plötsliga stegring al skjutslegan, äfven i oträngda fall, hvartill Utskottets förslag gifver tillfälle, om icke direkt uppmaning, kommer att betydligt öka Statens utgifter för resor i det allmännas ärender och framkalla nya anspråk på löneförhöjning åt embets- och tjenstemän, hvilka härtills varit förbundne till vissa embets-resor med den lön de innehafva.
De mest öfverklagade olägenheterna al skjutsnings-besväret hafva sin grund i en ojemn fördelning, så alt inom ett och samma fögderi finnas hemman, hvilka betala 408 R:dr Ranko medan andra slippa tillskott.
Så länge besväret ännu icke lämpligen kan helt och hållet lyftas från jorden och läggas på Staten, så må man så litet som möjligt inblanda Staten deruti, utan låta regleringen vara en kommunal angelägenhet, samt tillse, att bördan, som på vissa hemman är orimligt tryckande, varder delad och buren af liera lagligen skjuts-skyldige hemman inom samma fögderi eller län, hvilka hemman händelsevis härförut varit oindelte till skjuts-lagen.
Den dyrhet på allting, som är förhand, har till en del sitt upphof al öfver llödande, konstgjorda penninge-tillgångar, och det är derföre sannolikt, att ett jem nare förhållande emellan verkliga penningar och varor samt arbete snart åter inträder.
Af dessa skäl anser jag alt man bör gå till väga med måtta och försigtighet i fråga om skjutslegans allmänna förhöjning. 80 öre å landet'och 4 R:dr i städerna torde vara det rätta medel-värde att för denna gång antaga, utan afseende på om skjutsen utgöres af skjuts-laget turvis eller af entreprenör.
För särskildta fall må det vara I.äns-styrelserne tillåtet att förhöja legan högst 40 öre — eller 90 öre å landet och 4 40 öre i städerna.
Redan vid en så måttlig förbättring, och särdeles genom en jemnare fördelning, hoppas jag att allmänheten skall finna sig belåten och att enskildta entrepriser icke uteblifva medelst inrättande af diligenser, der trafiken är betydlig.” Af Herr Boman: ”Att skjuts-skyldigheten i Sverige i anseende till sin uppkomst och högst orättvisa fördelning är ett ibland de mest tryckande och förhatliga onera, 28 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o HO. som någonsin blifvit en del af nationen påtvingadt, lärer väl ingen, som eger den ringastej sakkännedom vilja bestrida.
Tiden torde således nu, ehuru sent, vara inne att utöfva, om icke full, så åtminstone någon rättvisa åt dem, som under en mängd af år dragit oket och hvilka med uppoffring af egen beqvämlighet och med högst betydliga penninge-tillskott förhulpit andra personer (ja- äfven af den mest fremmande nationalitet och der ingen återtjenst kunnat väntas) att färdas beqvämt och för en ersättning, stundom ej ens motsvarande fjerdedelen af en sådan tjenstbarhets verkliga värde.
En hvar bör väl således vara ense derom, att något nu måste göras till lindring i ifrågavarande fall, äfven om målet: de skjuts-skyldiges befriande ifrån all tvungen skjuts, icke så snart som önskvärdt vore kan vinnas.
Men vid öfvergången till en sådan sakernas ordning bör man ej mindre tillse, att all skälig hjelp beredes de skjutsande, än ock att de resande icke öfver höfvan betungas; men det är just detta, som, enligt mitt förmenande, icke blifvit vid behandlingen af denna vigtiga angelägenhet inom Högloiliga Utskottet till alla delar iakttaget.
Då, enligt gällande lag och stadganden, all Svensk jord, med undantag af säteri, kungsgård, boställen, post-hemman, rå- och rörs-hemman, hvilka uttryckligen äro deri belriade, är skjuts-skyidig och kan när som helst, då omständigheterna så påkalla, till håll- och reserv-skjutsens upprätthållande anslås, så kan jag, för min del, icke linna det vara annat än högst billigt, att, sedan skjutsens bestridande numera blifvit för de hemman, som redan äro till detta ändamål indelade, öfver all höfvan betungande, sådane hemman, som enligt lag äro skyldiga att draga denna börda, men ännu icke blifvit såsom reserv-hemman tillslagne något gästgifveri, äfven måtte förklaras skyldige att, intill dess en nöjaktig anordning af skjuts-väsendet kan hinna verkställas, med något lämpligt bidrag, beräknadt efter närmare eller fjärmare läge intill gästgifvaregård eller skjuts-station, understödja de nuvarande skjuts-skyldige, så framt nemligen icke den al Utskottet för entreprenad föreslagna minsta lega gör allt bidrag å de skjutsandes sida öfverflödigt.
Ibland de inkast, sorn jag väntar emot ett sådant förslag, är i främsta rummet det, att det vore obilligt, att, när man nu vill lyfta hela bördan från de skjutsskyldige, utsträcka och liksom ”binda” den vid jorden, och att dymedelst ålägga den nu skjutsnings-fria jorden ett nytt onus; men härpå beder jag få svara, att detta ingalunda kan vara meningen då i Utskottets betänkande tydligen föreslås en underdånig skrifvelse, med tillkännagifven afsigt, att få skjutsen, såsom det heter, ”lyftad ifrån jorden;” något nytt onus är icke heller här i fråga, utan endast en tillämpning af gällande lag, en billig fördelning af ett lagligt åliggande emellan flere sedan det blifvit för mycket tryckande för några få; och detta allt endast såsom en öfvergång till skjutsens bättre ordnande.
Genom en sådan åtgärd, företagen länsvis, skulle otvifvelaktigt en ingalunda obetydlig nedsättning i den af Utskottet föreslagna afgiften per Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 110.
29 nu skjuts-skyldigt hemman kunna beredas, utan den föreslagna skjuts-legan skulle jemväl icke behöfva springa upp till den högsta af Utskottet stipulerade, med undantag måhända af några lå städer, hvilka sakna all hjelp af kringliggande jord.
Ett annat motskäl skall säkerligen sökas i den omständigheten, att mången innehafvare har köpt ett hemman, som icke varit anslaget till håll- eller reservskjuts, och köpeskillingen till följd deraf varit vida högre än på den jord, sorn redan dragit detta onus; detta är väl möjligt, men så finnes det ock många hemman, som genom att under en följd af år hafva varit befriade ifrån oftanämnde åliggande, öfver och icke under, fått den högre köpeskillingen ersatt; dessutom så lärer väl en hvar köpare af jord noga se sig före af hvad natur jorden är, innan han köper densamma, och gör han det ej, så må han skylla sig sjelf.
Betänker man dessutom huru de redan varande, och blifvande jernvägs-anläggningarne komma att göra förändringar i nu befintliga ”skjutsvägs-linier”, så att t. ex. en del af de hemman, som nu hafva en svår håll- och reserv-skjuts och blifvit köpte med detta åliggande onus, blifva genom jernvägar ej allenast helt och hållet befriade ifrån skjutsen, utan derjemte till en god del från vägbyggnads-skyldigheten, under det att andra hemman, som blifvit köpte under alldeles motsatta omständigheter och derföre betalts med vida högre köpeskilling och således skola kallas fria, nu få sig ålagde all den tunga, hvarifrån de egentligen skjuts-skyldige hemmanen komma att åtnjuta total befrielse; så torde man också finna billigheten att göra en annan fördelning, helst länsvis, af skjutsnings-onus, än den hittills brukliga; och lärer väl svårligen någon kunna låta inbilla sig att en sådan åtgärd skall kunna lägga det ringaste hinder i vägen för beredandet af all den framtida lättnad, hvartill de skjuts-skyldige obestridligen äro berättigade.
Att hvad här blifvit föreslaget icke är något stundens hugskott, utan allt för väl kan med lätthet realiseras, derom kan en hvar lätt öfvertyga sig genom att taga del af huru skjutsnings-bestyret för icke många år sedan blifvit ordnadt inom provinsen Jemtland, der det för närvai’ande är, såsom billigheten kräfver, utsträckt till all lagligen skjuts-skyldig jord.
På grund af hvad här blifvit anföi’dt, har jag yrkat, alt Rikets Ständer må hos Kongl. Maj-.t underdånigst anhålla, att en kommitté må förordnas, att, efter det upplysningar från de i frågan intresserade och länsvis hörde blifvit infordrade, utreda och föreslå, huruvida och på hvad sätt skjutsnings-besväret må kunna från jordbruket skiljas och denna vigtiga angelägenhet för öfrigt i framtiden på lämpligaste sätt ordnas, samt tillika tillse, huruvida ej billigheten fordrar, att, såsom en öfvergång och intill dess detta önskvärda mål kan uppnås, skjuts-skyldigheten må utsträckas till all den jord, som icke särskildt genom lag är derifrån uttryckligen befriad, och skjutsnings-bestyret så fördeladt länsvis anordnas.” Bih. till R.
Prof. 1856 % 1857. 8 Sami. 32 Haft. 4 STOCKHOLM, tryckt hos N. Marcus, 1857.
Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 444.
1 Ank. lill Exp.-Utsk. den 9 Sept. 1857, kl. 2 e. m.
Betänkande i fråga om indragning eller förändring af Krig s-akademien på Carlberg.
Motioner i ämnet äro väckte: l:o) af Friherre Creutz., Stefan, hvilken yrkal ”alt Krigs-akademien på Carleberg mätte komma att upphöra och en Militär-fakultet vid Universiteterne inrättas, der "ynglingar från alla samhällsklasser, som vilja egna sig åt militär-yrket, och deribland ► ”den unge soldaten, om han har råd och fallenhet, må kunna inhemta de kunskaper, "sorn till yrket höra och följaktligen lill befordran medverka”; 2:o) al Herr Montgomery, Guslaf, som anmärkt såsom en för den enskilde personen och för det allmänna lika betänkligt skadlig missbildning och ensidighet vid ifrågavarande Läroverk på Carlberg, att ynglingar från 13 å 15 års ålder derstädes uppfostras uteslutande för krigsståndet.
Sjelfva uppfostran der kunde vara god, till och med herömvärd, men dess föremål vore ensidigt och oriktigt; hvadan motionären tillstyrkt: a) ”ali denna lärdoms-anstalt såsom elcmentar-skola måtte alldeles upphöra” och h) ”att den högre afdelningen deraf måtte få samma syftemål, som den å Marieberg och hegge förenas på Carlbergs Slott.”
Sålunda förenade blelvo dessa läro-anstalter, enligt motionärens tanke, behöfliga och nyttiga högre lillämpnings-skolor, hvilka med skiil och rätt derefter kunde och borde kallas "Krigs-akademi.”
Det ensidiga och naturvidriga i nuvarande, oegentligen så kallade Krigs-akademi på Carlberg, komme att upphöra med detsamma någon elementar-bildning derstädes ej mera meddelades.
Ett motsatt, helt och hållet oensidigt förhållande blefve rådande, så snart Marieberg och Carlberg förenades för att utgöra en gemensam hög och ändamålsenlig tillämpningsskola för officerare af alla vapen, hvarest de kunde erhålla sin vetenskapliga och praktiska fulländning efter att förut hafva vid Gymnasier, Universitet eller genom enskild undervisning erhållit en förberedande allmän humanistisk bildning.
Denna gemensamhet i uppfostran skulle förena och förbrödra alla samhällsklasser, sammansmälta Bih. till Ii.
Erot. 1856 & 4857. 8 Sami. 53 Haft. 1 2 Allmänna Besvärs- ooh Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 111. de enskilda åsigterna, de återstående kastskilnaderne och sålunda både nära, lifva och stärka national-andan och national-försvaret; hvarjemte motionären slutligen erinrat derom, att, derest universiteten flyttades tili hufvudstaden, alla de högsta uppfostringsanstalterna sålunda vunne en förening, hvarigenom den medborgerliga, vetenskapliga och krigiska bildningen kunde på ett ställe fulländas, äfvensom att national-försvaret dymedelst i behofvets stund, helst om hufvudstaden belastades, vunne både ökad, ny och nära osviklig kraft af den mängd modiga ynglingar, hvilka från alla landsorter der samlades och hvilkas fosterlandskänsla vore mera brinnande och uthållig, än ålderdomens, oberäknadt fördelen deraf att, dessemellan och dessförinnan, det ensidiga och skråmessiga i krigsyrket helt och hållet skulle försvinna och den allmänna uppfostran blifva, hvad den i fria samhällen borde vara, på en gång medborgerlig, krigisk och vetenskaplig.
Delta vore jemväl det minst kostsamma och mest ändamålsenliga sätt, hvarigenom, jemte en väl exercerad och disciplinerad kärntrupp, de förenade Rikena, eller den Skandinaviska hallon, kunde försvara sitt oberoende mot den ölverhängande faran från öster. 3:o af Herr Ekholm, G. F. Motionären har anfört, att det torde få antaga* låsom af erfarenheten vitsordadt, att ingen method sämre uppfyllde sin bestämmelse i uppfostringsväg, än att kasernera ynglingar tillsammans och att, innan de knappast utträdt ur barnåldern, af dem bilda en särskild korps med all den ensidighet och den mer eller mindre falska esprit, som derifrån vore oskiljaktig.
Fördelen af de allmänna skolorna och den der rådande gemensamheten både i umgänge och undervisning emellan lärjungarne, innan de ännu hunnit den ålder, att de sjelfva kunde bestämma sitt speciela lefnadsyrke, hade visat sig lika otvifvelaktig, som olägenheten deraf att de i förtid uteslutande egnade sig åt en viss klass eller lefnadsyrke.
De allmänna elementarläroverken vore för närvarande så inrättade, eller borde bringas derhän, att den allmänna skolbildningen kunde der inhemtas lika väl om icke bättre, än vid ett särskildt institut, helst då detta genom sin organisation ingäfve ynglingarne en både oriktig och* skadlig föreställning om ett visst företräde framför kamraterna i den borgerliga skolan.
Om man besinnade att
Statens bidrag till detta särskilda institut vore högst betydliga samt att stegrade anspråk om ytterligare anslag för ändamålet alitjemnt framställdes — vid innevarande riksdag icke mindre tillökning än 25,000 R:dr — så syntes skäl icke saknas för den önskan att ifrågavarande akademi i dess närvarande skick komme alt upphöra och lemna rum för en ändamålsenligare organisation.
Militären hade under det långvariga fredslugnet allt mera och mera införlifvat sig med andra medborgare-klasser, och till följd af den stigande bildningen hade ståndsskilnadens skarpa råmärken allt mer och mer blifvit utplånade.
Vid den tidpunkt, då krigsskolan på Carlberg inrättades, ansågs krigs-befälet utgöra en egen korporation i samhället med behof af ett slags särskild daning; men numera fordrade man af dess medlemmar enahanda bildning, som af andra medborgareklasser, och denna fordran kunde numera realiseras i de allmänna gemensamma läroanstalterna, hvilka förut synts hafva varit mera uteslutande beräknade för den presterliga eller universitets-bildningen.
Det vore således hög tid att den sä kallade Krigs-akademien vid Carlberg förvandlades till hvad den borde vara, eller en tiUämpningsskola, der mera försigkomna ynglingar, som egna sig åt militär-ståndet, kunna fullkomna deras uppfostran, hvarigenom icke allenast besparing i det nuvarande dryga anslaget kunde vinnas, utan äfven tillfälle beredas för ett vida större antal lärjungar att sig af denna undervisning begagna.
På grund af hvad sålunda blifvit anfördt, har motionären föreslagit, att Rikets Ständer mätte hos Kongl. Maja i underdånighet anhålla, att Krigs-akademien på Allmänna Besvärs- och Ekonomi- Utskottets Betänkande N:o 1i1.
3 Carlberg måtte erhålla en förändrad organisation, så att undervisning derstädes icke må bibringas i andra ämnen, än som meddelas i de enskilda Militär-skolorna, hvilka flerstädes inom landet kommit till stånd, och att nuvarande andra och tredje klasserna å Carlberg må försvinna, hvaremot fjerde och femte klasserna borde utgöra en tillämpningsskola med särskilda afdelningar för olika vapen och i förhållande härtill utsträckas.
Frågan om indragning eller förändrad organisation af Krigs-akademien på Carlberg har förut flera gånger så väl hos Kongl. Maj:t, som hos Rikets Ständer förevarit; och anser Utskottet sig i sådant afseende böra meddela: att Rikets Ständer uti skrifvelse den 19 December 1840 hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhållit om sådane åtgärders vidtagande, alt
Krigs-akademien från ett militäriskt gymnasium med contubernium kunde successivt utbildas till och blifva en tillämpningsskola för arméens befäl af alla vapen, hvarigenom behofvet af särskilda privata inrättningar för nyssnämnde ändamål kunde försvinna; att Kongl. Maj:t vid underdånig föredragning af delta ärende den 25 Januari 1841 i nåder förklarat “att
Krigs-akademien skulle förblifva i sitt dåvarande “skick intilldess en allmän reglering af Rikets uppfostrings- och undervisnings-anstalter “kunde ske;” att, sedan genom Nådigt cirkulär till samtlige Consistorierne i Riket den 6 Juli 1849 blifvit förordnad! angående reglering af Elementarläroverken, Kongl. Maj:t den 18 Januari 1850 i nåder vidtagit åtskilliga förändringar i Krigs-akademiens organisation, hvarefter densamma, som förut innefattat fem klasser, numera utgöres af
Iva afdelningar, fördelade hvardera i två klasser; att uti de två första klasserna meddelas undervisning i allmänt humanistiska kunskapsämnen, jemte det några praktiska mililäröfningar, såsom fäktning, exercis och fälttjenst ega rum, samt uti tredje och fjerde klasserna omvexlande i humanistiska och militär-ämnen, hvarjemte elevpersonalen der sysselsätles med mångahanda slag af militäriska öfningar, såsom fortsatt öfning uti vapenföring, exercis och fälttjenst samt för öfrigt målskjutning med handgevär, artilleriöfningar, skansarbete, brosiagning och recognoscering; hvarförutan fjerde klassen öfvas i ridkonsten samt tredje och fjerde klassernas sjökadetter och ”några af andra och första klassens" deltaga i öfnings-expeditioner till sjös om somrarne; att motioner om Krigs-akademiens fullkomliga indragning vid de två sednaste Riksdagarne varit väckte, men dä blifvit afstyrkte utål' vederbörliga Utskott, som, med afseende å hvad i frågan förekommit och i öfverensstämmelse med de asigler, hvilka föranledt Rikets Ständers år 1840 afgifna underdåniga framställning, dels ansett
Krigs-akademien böra bibehållas såsom en nödvändig tillämpnings-skola för bibringande af militär-undervisning, dels ock i öfrigt funnit det vara för tidigt att bedöma verkningarne af den utaf Kongl.
Maj:t i ofvanberörde måtto vidtagne förändring.
Hvad först angår friherre Creutz’s förslag ”alt Krigs-akademien på Carlberg ”mätte komma att upphöra och en militärfacultet vid universiteten inrättas”, hvarmed motionären, enligt muntligen afgifvet yttrande, åsyftat att tillfälle skulle beredas blifvande officerare att vid universiteten vinna erforderlig theoretisk undervisning, men att de skulle erhålla sin praktiska bildning blott genom tjenstgöring vid Regementena, och alt således någon praktisk tillämpningsskola för officerares bildande icke vidare skulle (innis; så får Utskottet erinra derom, att dylika från Universiteten skiljda skolor i de flesta Europeiska länder ansetts behöfliga och blifvit tilivägabragte.
Rikets Ständer synas ock genom sina ofvan omförmälde, vid tre Riksdagar fattade, beslut hafva erkänt nyttan och behöfligheten af en praktisk tillämpningsskola för militärer; och då Utskottet full - 4 Allmänna Besväi's- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o lil. komligen delar denna mening, för hvars vederläggande något skäl icke blifvit af motionären anfördt, hemställer Utskottet vördsamligen, att någon åtgärd i anledning af friherre Creutz’s motion ej må af Rikets Ständer vidtagas.
Utskottet går härefter att yttra sig öfver Herr Montgomerys och Herr Ekholms motioner, för såvidt dessa afse förändrad organisation af läroverket vid Carlberg medelst indragning af de klasser, inom hvilka undervisning hufvudsakligen blott uti humanistiska kunskapsämnen meddelas.
I öfverensstämmelse med den åsigt, som ligger till grund för Rikets Ständers ofvanberörde underdåniga skrifvelse af den 19 December 1840, anser
Utskottet det vara önskligt att nyssnämnde läroverk må blifva så ordnadt, alt största möjliga antal af dem, hvilka ämna söka anställning som officerare vid Arméen eller Flottan, må kunna vid berörde läroverk inhemta erforderlig militärbildning, hvilken synes i allmänhet böra derstädes kunna fullkomligare meddelas, än uti de militär-undervisningsansialter, hvilka af enskilda inrättas, särdeles i anseende dertill att dessa sednare icke kunna lemna tillfälle till sådane praktiska öfningar, som vid läroverket på Carlberg förekomma.
Då nu ändamålet alt, utan betydlig kostnad, bereda tillfälle för ett större antal elevers emottagande derstädes kan vinnas derigenom att de klasser, i hvilka undervisningsämnena äro företrädesvis humanistiska, varda, såsom motionärerne ifrågaställa helt och hållet indragne, genom hvilken åtgärd tiden för läroverkets genomgående betydligen förkortas, tvekar Utskottet så mycket mindre att instämma i denna del af motionärernes förslag, som en efter Utskottets tanke väsentlig bristfällighet i sjelfva organisationen af läroverket sålunda tillika blefve afhjelpt.
Oberäknadt det principvidriga deruti att lärjungarne uti en tilläinpningsskola intagas för alt under ett eller flera år erhålla undervisning hufvudsakligen endast i humaniora, innan Skolans egentliga special-studier begynnas, äro flere i motionerne omförmälde olägenheter förenade med elevernes alltför tidiga inträde vid ifrågavarande läroverk.
De vigligaste bland dessa synes Utskottet vara dels att ynglingen måste bestämmas för ett visst lefnadsyrke vida tidigare, än hans anlag derför kunna med någon tillförlitlighet bedömas, och dels ali han undandrages familjens omsorg och tillsyn vid en ålder, då han måhända deraf mest är i behof.
Å andra sidan förekommer att ynglingens sednare inträde vid läroverket skulle föranleda besparing i kostnaden för hans uppfostran åtminstone i de fall, då ynglingen kunde i hemorten inhemta de för inträdet erforderliga kunskaper.
Att den år 1850 vidtagna förändring af läroverket på Carlberg, hvilken sannolikt haft för ändamål att afhjelpa de här ofvan uppgifna olägenheterna, icke blifvit vidare utsträckt, än som då skett, så att jemväl de två nuvarande lägsta klasserna borttagits, lärer hafva varit föranledt deraf att undervisningen inom elementar-iäroverken uti vissa ämnen ej ansetts vara så ordnad, alt derstädes kunnat bibringas eleverne det för upplagande i nuvarande tredje klassen å Carlberg nödiga kunskapsmått; men efter de regleringar af elementar-läroverken, som dels år 1849 och dels näsllidne år egt rum, bar förhållandet utan tvifvel blifvit så förändrad!, att nämnde hinder för den ifrågavarande indragningen icke vidare förefinnes.
På grund af hvad sålunda blifvit anfördt och då Utskottet anser det vara nödigt att eleverne vid Krigs-akademien fortfarande, på sätt hittills egt rum, fortsätta de humanistiska studierna jemte de militära, hvadan Utskottet ej kan biträda den del af Herr Montgomerys förslag, som alser ett fullkomligt uteslutande från läroverket af de studii-ämnen, hvilka ej speciell tillhöra militärfacket, får Utskottet härigenom vördsamligen tillstyrka Rikets Ständer Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o Hl. 5 alt uti underdånig skrifvelse hos Kongl. Maj:t anhålla, det Kongl. Maj-.t behagade taga i Nådigt öfvervägande, huruvida icke de två lägsta klasserna vid Krigs-akademien på Carlberg må kunna indragas, eller om icke åtminstone djlik åtgärd må kunna ega rum med nuvarande första klassen vid nämnde Akademi.
Herr Montgomery har uti sin motion jemväl ifrågaställt alt det nu å Marieberg befintliga högre Artilleri-läroverket skulle till Carlberg förflyttas, men då sådant icke kan ske utan stora byggnadskostnader, hvilka svårligen torde motsvaras af förde larne utaf en dylik förändring, finner Utskottet sig böra afstyrka ifrågavarande förslag.
Reservationer aj Herr lVeidenhielm, E. 0., hvilken anförde: