Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
HofRätten, såsom Domare, deltagit i de åtgärder och beslut, hvaraf denna sedermera, angående samma sak, väckta fråga var en följd, och jag således, enligt Allmänna Lagens stadgande, ansåg mig jäfvig att, i afseende å nämnde fråga, utöfva det af Rikets Högloft.
Ständer mig anförtrodda Justitiae-OmbudsmansEmbete, medelst vidtagande af den utredning och pröfning, Herrar BancoFullmägtige begärt, jemte deraf vidare följande åtgärder, har jag, med begagnande af den rätt, 25 § uti den för Justitiae-Ombudsmannen fastställda Instruction, honom tillägger, i händelse han skulle finna sig af laga förfall hindrad, att sitt Embete utöfva, till Herr Häradshöfdingen och Riddaren af Kongl.
Nordstjerneorden J. J. Bergström, såsom af Rikets Ständer förordnad, att mig efterträda, i fall jag innan nästa Riksdag afginge, öfverlemnat, att uti förevarande sak Justitiae-OmbudsmansEmbetet förrätta; hvarom skrifvelse till honom, under den 3o i sistnämnda månad, blifvit aflåten; i anledning hvaraf och efter det bemälde Herr Häradshöfding hos BancoFullmägtige hemställt, huruvida icke, då Kongl.
StatsContorets och Räntekammarens samt
Bankens tjenstemäns rätt sådant fordrade, och det med en laga rättegångsordning instämde, att deras förhållande och möjliga ansvarighet på en gång eller i ett sammanhang behandlades och pröfvades, Justitiae-OmbudsmansEmbetet kunde beredas fria händer, att gifva undersökningen en sådan utvidgning; samt Herrar BancoFullmägtige, uti derå afgifvet svar, förklarat, att, i sakens närvarande skick, den sålunda, i afseende på målets behandling i ett sammanhang, föreslagna procedure vore med Herrar Fullmägtiges önskan och afsigt i allo öfverensstämmande, Herr Häradshöfdingen, genom Remiss af den 27 Februari innevarande år, till AdvocatFiscalen i Kongl. Svea HofRätt öfverlemnat handlingarne uti ifrågavarande mål med ( 63 ) anmodan, att hos Kongl.
HofRätten begära undersökning med ej mindre de Tjenstemän och betjente i Kongl.
StatsContoret eller Räntekammaren, som tillhört vården och controllen öfver Blanketterna till Räntekammarens Assignationer, än ock de tjenstemän inom Banken, som ägt befattning vid ifrågavarande Assignationens inlösande, så att utrönas måtte alla de omständigheter, hvilka kunde äga inflytande på ifrågaställa ersättning för Bankens förlust, samt om och i hvad mon någon af nämnde tjenstemän eller betjente densamma vållat; hvarjemte AdvocatFiscalen förordnades, att, i egenskap af Actor, öfvervara och följa undersökningen samt, med föranledande af densamma, emot den ene eller andre föra den talan om ansvar och Bankens skadeslöshållande, hvartill omständigheterna kunde gifva laglig anledning.
Utom de serskilda, af Justitife-OmbudsmannsEmbetet anmärkta och åtalade händelser, hvarom här ofvan omförmäldt är, hafva flere andra utgjort föremål för vederbörandes uppmärksamhet och pröfning, angående hvilka jag äfven ansett nödigt att inhämta upplysning.
En öfversigt af alla sålunda förekomna händelser, grundad på de i berörde afseende infordrade uppgifter och beslut, lemnar det resultat, att, under loppet af åren 1834 och 1835, hos Kongl. Hof Rätterna i Riket förevarit och blifvit afgjorda, sammanräknade, i32 emot UnderDomare och andra, HofRätternas Domsrätt underlydande, Embetsmyndigheter anställda åtal, deribland, för olaga Dom eller beslut, 44» samt, för andra fel eller ock försummelse i Embetets utöfning, 56, tillsammans ioo; uti hvilka mål icke funnits någon anklagad och dömd för svårare förseelse, utan samtlige sakfälldes ansvarighet antingen stadnat vid penningeböter, till större eller mindre belopp, i förhållande till förseelsens beskaffenhet, jemte förpliktelse till skadeersättning, der den lagligen ägt rum, eller ock är vorden bestämd blott till gäl - ( 64 ) elände af sådan ersättning; hvaremot i de öfriga, till antalet 32, de tilltalade blifvit ifrån allt ansvar befriade.
Och bör härvid tillika erinras, att vid flera tillfällen inträffat, det samma Domare eller Embetsmyndighet varit, för serskilda förseelser, under tilltal ställd; hvaraf följer, att de anklagades antal befinnes mindre än åtalen. ö V 11 Jemte den tillsyn, som blifvit ägnad åt Lagskipningen idet hela, har, i afseende å den judiciella Styrelsen i Hufvudstaden, der, tilläfventyrs mera än å andra ställen, ärenderna med uppmärksamhet följas af allmänheten, tillfälle varit, att erfara, huruledes, oaktadt göromålens mängd och mångfalld, vederbörande sökt att med nit och verksamhet uppfylla deras åligganden, så att, under ifrågavarande åren, ibland de få hos JustiticeOmbudsmannen emot de serskilda Embetsmyndigheterna förda klagomål, allenast ett föranledt till anställande af laga åtal; äfvensom, med undantag af ett annat, till min kunskap kommet, men då redan, jemlikt Kongl. Svea HofRätts förordnande, till åtal förvisadt mål, de öfriga anmärkningar, hvartill anledning sig företett, blifvit behörigen utredda och förklarade.
En märklig olägenhet vidlåder emedlertid Lagskipningen i Stockholm, särdeles hvad angår brottmålen.
Hvarje för brott anklagad och häktad person inställes vanligen först hos Kongl.
ÖfverStåthållareEmbetet för Policeärender och undergår der förhör.
"Veckor, stundom månader, i afvaktan på vidare upplysningar, förbigå, innan målet förvises till behörig Domstol.
Har nu den tilltalade begått brott i flera delar af Staden, öfverlemnas han ifrån den ena KämnersRätten till den andra, samt vidare till den tredje och den fjerde, hvilka, hvar för sig, skola förrätta undersökning.
Vill händelsen tillika, att han är angifven för brott, hvilkas upptagande tillhöra de serskilda Domstolar, som äfven inom Hufvudstaden hafva domsrätt, ( 65 ) rätt, såsom Nedre BorgRiitten samt Kongl. SlollsRätten för Stockholms Slott och Stad, kommer han, på della sålt, under ransakning vid icke mindre än sex Domstolar, innan han slutligen dömes.
Och då jemväl, under tiden, ifrån hvarje Domstol skall expedieras Protocoll till den efterföljande, visar sig uppenbart, hvilken omgång och tidsutdrägt, samt följaktligen, hvilket lidande för den häktade, härigenom måste uppkomma.—
Uti tvistemål åter, är en rättsökande, äfven med omtänksamhet, ofta osäker, hos hvilkendera af KämnersRätterna han bör sig anmäla, och genom misstag i detta afseende, har, mången gång, all talan blifvit försuten.
Det måste derföre anses af vigt, om detta, så väl för det allmänna, som för enskilda, ofördelagtiga förhållande kunde undanrödjas eller åtminstone mildras.
I hvad nion ÖfverSlåthållareEmbetets ofvanberörde vidsträcktare befattning med brottmålen är nödvändig eller nyttig, har länge varit ifrågasatt, och synes ännu tvifvelagtigt.
Att den icke måtte vara oundvikligen nödig, ådagalägges dels deraf, att KämnersRätterna, utan att få hämta egentligt stöd af hvad hos ÖfverStålhållarcEmbetet förelupit, skola börja ransakningen i hvarje förekommande mål, hvaraf utredningen således, ju tidigare desto häldre, kunde anförtros dem, såsom lika vana vid, som utmärkta för brottmåls handläggning, dels ock deraf, att, vid öfriga Domstolar både i Städerna och å Landet, brottmålen merendels upptagas och ransakas, utan en sådan föregående beredning, hvars saknad, i dessa fall, icke förspörjes.
Men nyttan af denna beredning visar sig ej eller alltid väsendtlig, så vida det gifves många exempel, att en anklagad i början erkänt sitt brott, men sedermera, efter en längre tids häkte, inför Domstol inställd, återkallat bekännelsen och derföre icke kunnat sakfällas; ett förhållande, som sällan, åtminstone hvad angår påföljden, skulle inträffa, om, utan uppehåll, ransakningen af Domstolen företoges, enär en, inför dess vitsordägande Protocoll, frivilligt aflagd bekännelse, enligt Lag, står fast, utan afseende å dess återkallande. 9 ( 66 ) Såsom följd af det nu anförda, torde äfven få antagas, att ÖfverStåthållareEmbetets befattning med brottmål, som tillböra
Domstolarne, enär densamma icke lämpligen bör upphöra, kunde i allmänhet, och med undantag för de händelser, då förberedande åtgärder voro oundgängliga eller af serdeles vigt för allmän säkerhet eller enskild rätt, inskränkas derhän, att, efter ett förhör med den anklagade, genast hänskjuta målet till Domstolen, att der vidare laglikmätigt undersökas.
Men en ännu större fördel skulle vinnas, om, i stället för Stadens fyra KämnersRätter, hvilkas organisation, såsom TerritorialDomstolar, med viss jurisdiction för hvardera, är grundad i serskild Författning för Stockholms Stad, en KämnersRätt, såsom första Domstol, constituerades, med föreskrift, alt arbeta på flere afdelningar, i den mon göromålen så fordrade, och att således hvarje mål, som en afdelning upptoge, borde af densamma, så vidt. målet hörde under Stadens jurisdiction, fullföljas och. afdömas.
Härigenom skulle icke allenast de tidsödande förvisningarne, ifrån en KämnersRätt till en annan, undvikas och skyndsamhet i märklig måtto befordras, utan äfven en jemnare fördelning af göromålen, än för närvarande äger rum, vederbörande emellan, kunna iakttagas.
Hvad åter angår de öfriga ofvannämnda Domstolar, hvilkas verksamhet, efter hvad deras arbetsförteckningar visa, lyckligtvis sällan behöfver anlitas; så hafva Rikets Höglo fl. Ständer sjelfva redan väckt och till Kongl. Maj:t i underdånighet hemställt frågan, om dessa Domstolars upphörande; hvaröfver Kongl. Måj:t likväl ännu icke i Nåder sig yttrat.
En förändring i afseende å Hufvudstadens fängelser, der ofta nödigt utrymme för häktade personer saknas, har derföre länge varit af behofvet påkallad, och utgjort föremål för Stadens Styrelses omsorg; i följd häraf är numera äfven ett förslag, angående detta ärende, affatladt och hos Kongl,. Maj:t i underdånighet anmäldt. ( 67 ) Under en i Juli månad sistlidna år företagen Embetsresa genom Westmanlands, Wermlands och Örebro Län, besöktes LandsCanzlierna och Contoren derstädes, DomCapitlen i Westerås och Carlstad samt DomstoJarne i nämnde Städer och i Arboga, Köping, Örebro, Nora, Lindesberg, Cliristinaehamn och Philipstad.
Ibland dessa Embetsverk utmärkte sig ej mindre LänsStyrelserna, än äfven DomCapitlen, såsom ägande deras Archiv väl ordnade samt Böcker och handlingar der behörigen förvarade; hvilket äfven befanns iakttaget vid de flesta Domstolar i Städerna.
I afseende åter å de öfriga, särdeles de i Örebro och Arboga, anmärktes, att sednare årens handlingar, till större eller mindre del, i Archi ven saknades och voro under Domstolens Ordförandes eller Expeditionshafvandens enskilda förvar; hvartill åtskillige anledningar uppgåfvos, såsom dels behof att äga närmare tillgång till desse handlingar, dels förestående renovation af Domböckerna, dels serskildt tillförordnade Ordförandes underlåtenhet, att emottagna handlingar aflemna, hvarom anmälan å vederbörlig ort redan blifvit gjord, samt dels bristande utrymme iden local, som finge till Archiv begagnas.
Och blcfvo vederbörande, till nödig rättelse härutinnan för framtiden, erinrade derom, att alla Domböcker och andra till Embetet hörande handlingar, laglikmätigt, borde, såframt icke oundvikliga hinder mötte, finnas å de derför anordnade ställen; hvilket ock det allmännas tätt fordrade, och angelägenheten hvaraf, till undgående af egen ansvarighet för vården af dessa handlingar, vederbörande sjelfva nogsamt kunde inse.
Domstolarne å Landet, hvilka, under denna tid, vanligen icke sammanträda, ägde jag likväl tillfälle, att, vid besök hos Domhafvanderne i Fellingsbro med flere Häraders
Domsaga i Örebro Län, uti Carlstads med flere Häraders Domsaga i Wermlands, och i Åkerbo Härads
Domsaga i Westmanlands Län, inhämta, att Domböcker och andra handlingar, af hvilka de för äldre åren skola å behöriga ställen, i hvarje Hä 9* - ( 63 ) råd, finnas förvarade, voro, för nästförflutna året och det innevarande, i god ordning; äfvensom af BergmästareEmbetet i Wermland, som uti Philipstad besöktes, de derstädes tillgängliga, Embelet tillhöriga och väl ordnade handlingar uppvisades, med anmälan, att, vid den Inventering, som efter förre Bergmästarens död förrättades, och hvaröfver Instrument lill Kongl.
Bergscollegium insändes, åtskilliga handlingar, både för äldre och sednare tiden, saknaLs eller befunnits ofullständiga.
För granskning af Domslolarnes och öfriga Embetsverkens göromål under nästförflutna och innevarande år, genomsågos Domböcker, Protocoller och Diarier, med undantag af dem för RådstufvuRätten i Arboga och KämnersRätten i Örebro, hvarest, i Ordförandernes frånvaro, inga eller blott en del af dessa handlingar voro att tillgå.
I afseende å LänsStyrelserna och Städernas Domstolar, förekommo väl åtskilliga anmärkningar, hvilka dels nöjaktigt förklarades, dels föranledde lill vidtagande af de ytterligare åtgärder, hvilka sedermera följt, och dels angingo dröjsmål i några fall med ärendernas behandling, deribland må nämnas, att, vid LandsContoret i Örebro, flera ifrån Kongl. KammarRätten anmälda, så kallade handräckningsmål längre lid berodt och ännu berodde på Contorets åtgärd, som vederbörande, på derom gjord erinran, lofvade alt ofördröjligen meddela.
Men med dessa få undantag, och således i allmänhet, syntes ärenderna vara i laglig ordning behandlade och utan tidsutdrägt afgjorda; hvilket sistnämnda förhållande dock, hvad beträffar Städernas Domstolar, utom RådstufvuRätten i Lindesberg, icke kunde tillförlitligen utrönas, emedan endast vid den sistnämnda, men icke vid de öfriga, funnos Diarier eller andra förteckningar öfver instämda eller eljest inkomna mål, utvisande, huruvida och när dessa blifva med slut afhulpna; i anseende hvartill och ehuru det icke vore genom Lag stadgadt, att sådana
Diarier eller förteckningar skulle föras, vederbörande, hvarå sin ort, gjordes uppmärksamme på nyttan och nödvändigheten deraf, så väl till egen rättelse och ledning, som till upplysning för rättsökande och i synnerhet ( 69 ) för dem, hvilkas Embelsåliggande vore, att om
Domstolarnes verksamhet taga kännedom.
Af de i ofvannämnde
Län befintliga allmänna häkten, äro, jemförelsevis, de i Örebro och Westerås Slott rymligast och bestående af flera, större eller mindre rum; dock saknas å sistnämnda ställe, för fångarne, när deras vistande utom förvaringsrummen är nödigt, annan tjenlig plats, än den inom Slottet varande gårdsplan, hvilken, i anseende till dess läge, sällan dertill begagnas.
Kronohäktet i Nora, byggdt af träd, med der inredda fyra arrestrum, syntes äfven motsvara dess ändamål.
Men Länshäktet i Carlstad, likaledes af träd byggdt, och innehållande allenast fern rum, har, efter hvad vederbörande anmälte, ofta befunnits otillräckligt, hvadan, då nödigt utrymme der saknades, ej mindre Stadens häkte, än äfven häktet i Christinehamn understundom måste, till begagnande för Länets räkning, upplåtas.
Såsom olagligt och derföre påkallande rättelse, anmärktes i öfrigt det förhållande vid Länshäktet, att personer af bägge könen, hvilka skulle undergå straff af fängelse vid vatten och bröd, inpe* slötos i samma runi.
— Städernas enskilda häkten, hvilka endast nyttjas till fångars förvarande, under det ransakning angående dem förehafves, bestå merendels blott af två smärre rum, men äro, åtminstone under vanliga omständigheter, svarande emot behofvet.
I alla häkten befunnos ordning och renlighet iakttagna; och i afseende på fångarnes behandling anmältes icke något klagomål annorstädes, än i Westerås, der tvenne i Slottshäktet förvarade personer besvärade sig deröfver, att de voro med alltför tungt fängsel belagde; i anledning hvaraf Konungens Befallningshafvande, efter derom meddelad underrättelse, förordnade den ändring härutinnan, som ansågs vara af nöden.
I Örebro Län bemärktes, i afseende å allmänna Postföringen, den oordning, att Posten emellan Nora Stad och Warnäs PostContor den 22 Juli, emellan Postgårdarna Kopparbäcken och Kohlarbacken, blifvit anförtrodd åt en minderårig qvinsperson, som med densamma färdades gå - ( 7° ) ende; hvarom Postlnspectoren i Nora underrättades, med förständigande, att en sådan oordning till laga beifran anmäla; och har, i följd deraf, den person, hvilken, vid anmärkta tillfället, postföringen ålegat, blifvit lagförd och, för omförmälde af honom erkända förseelse, till ansvar fälld.
Det har tillförene blifvit med fog påstådt, att delta Embetes innehafvare icke varit i tillfälle att fullständigt utreda Lagskipningens tillstånd, i saknad af de flesta för sådant ändamål nödiga upplysningar.
Om detta förhållande ännu kan lika befogad t anmärkas, så vidt fråga är om sådana upplysningars omedelbara inhämtande, är, å en annan sida, ändamålet vunnet, genom de, likmätigt Kongl. Maj:ts Nådiga förordnande, af Hans Excellence Herr JustitiaeStatsMinistern afgifna underdåniga Berättelser, om Justitiseförvaltningen i Riket ifrån och med år i83o till och med år 1834» hvilka, innefattande många och rikhaltiga underrättelser om denna vigtiga del af Rikets Styrelse, redan genom trycket kommit till allmänhetens kännedom.
Med hufvudsaklig ledning af dessa Berättelser, i förening med hvad jag serskildt angående vissa dermed gemenskap ägande ämnen, inhämtat, har jag derföre trott mitt åliggande vara, att endast lemna en korrt redovisning för Domstolarnes och Konungens Befallningshafvandes verksamhet, nnder loppet af ofvannämnde år samt, hvad angår HofRätterna och Konungens Högsta Domstol, äfven för år 1835, och dervid tillika bordt utmärkas beskaffenheten af förehafda mål och ärender; hvaröfver följande sammanfattning är uppgjord: ( 71 ) CiUila jKätteflånö^-trenlrer.
HåradsRälterna. 1830# 1831. 1832. 1833. 1834.
Concursmål 702. 694. 568. 556. 525.
Skuldfordringsmål . 47,g38. 52,620. 46,123. 39,429. 39,722.
Andra tvistemål 34,467. 35,g93. 34,4°8. 34,458. 32,263.
Summa 85,107. 89,507. 81,099. 74,445. 72,510.
Hvaraf förlikta 25,75i. 29,785. 20,832. 25,016. 25,935.
Oafgjorda vid i834 års slut — — . — — 9,047.
AgodelningsRätterna.
Ägodelnings- eller Skiftesmål > 83o. 961. 833. 860. 8o5.
Hvaraf förlikta 5o. 67. 491 5i. 52.
Oafgjorda vid i834 års. slut ...... — — — — 85, Herg sTings Rätterna* Skuldfordringsmål * 441» 602. 476- 335.
Andra tvistemål * 374. 220. 199. 224.
Summa ............. * 815. 722. 677. 559.
Hvaraf förlikta * 243. 288. 3oi. 258.
Oafgjorda. vid 1834 5fS slut — — — — I'6‘ LagmansRälterna.
Ifrån IläradsRätterna vädjade tvistemål . . 4>548. 5,iii. 5,910.
5,209. 4,90t* Hvaraf, genom underlåten fullföljd eller förlikning, förfallit i,94t* 2,253. 2,537. 2,166. 1,966. samt hufvudsakligen blifvit pröfvade och afgjorda 2,63o. 2,781. 3,357. 3,o4g. 2,g35.
Af Besluten motvädjade till HofRätt . . . 860. 969. 1,137. i,n3. >j°47'
Oafgjorda vid 1834 år* slu* ..... — — — — 174- * Detta tecken utmärker alla de ställen, för hvilka uppgifter saknas. ( 72 ) Domstolarne i Städerna.
Kämner#
Rättema. 1830. 1831. 1832. 1833. 1834.
Skuldfordringsmål ........ . 5,i54. 5,36o. 5,372. 4,736. 3,697.
Andra tvistemål • 79'- 836. 667. 681. 78r.
Summa . . , . 5,945. C,19G. 6,059. 5,417. 4,478. hvaraf förlikta ......... . 1,460. x,561. 1,640. 1,462. 1,217.
Oafgjorda vid 1834 åi’s slut • > • • — — — — 3ig.
RådstufvuRätterna.
Concui’Smål 94*- 1,048. 958. 823. 856.
Ifrån KämnersRätterna vädjade tvistemål . 720. 677. 674. 611. 554.
Skuldfordringsmål ) 2,310.
I>971, !>979* 5,023.
Andra tvistemål 2,557. 2,446. 2,34g.
Summa 6,560. 6,748. 6,499. 5,851. 5,758. hvaraf förlikta 1,098. i,o38. 1,076. 928. 901.
Besluten motvädjade till HofRätt .... 412. 493. 487. 423.
397- Oafgjorda vid i834 års slut — — — — 878.
Universiteterna i Upsala och Lund.
Skuldfordringsmål * # 8. 10. 8.
Andra tvister . * 5. 5. 6.
Summa * * 15. 15. 14. hvaraf förlikta * ♦ 2. 2. 3.
Oafgjorda vid 1834 års slut . . — — — 4- Kongl. Nedre Rorg Rätten i Stochholm.
Banko-Ulskoltels Utlåtande, J\fl -48. i b) att af denna fond tillhandahållas:
Banko-diskont-verket 2,830,000, hvaraf till kassa—kreditiv 1,000,000:
Låne-kontoret i Götheborg 1,300,000 » » » 300,000:
D:o i Malmö 700,000 » » » 400,000:
D:o i Wisby 130,000 » » » 100,000:
Sgr 3,000,000, hvaraf lill kassa-kreditiv 2,000,000: med åliggande för vederbörande
Direktioner, att till kassa-kreditiv derutöfver anvisa den del af fonden, som icke erfordras till diskontering och utlåning, dock under förbehåll att sådan anvisning återlages, derest ansökningar om diskontering dertill föranleda; - c) att kassa-kreditiv beviljas jemväl vid hvarldera Diskonlverket (ill högst 20 procent öfver beloppet af de till dylika kreditiv anvisade 2,000,000 R:dr B:ko; samt d) att om härigenom, vid någoldera Diskontverket, uttagningarne å kreditiven skulle öfverstiga den för kreditiv-rörelsen vid tillfället använda fond, bristen fylles af i kassa liggande eller på räkning i Bankens, Depositions-afdelning innestående behållningar, tillhörande öfriga fonder.
Ridderskapet och Adeln samt Preste- och Borgare-Stånden hafva bifallit denna af Bonde-Ståndet på den grund återförvisade punkt, att densamma måtte kunna i sammanhang med 3:e punkten lagas i förnyadt öfvervägande; dock har först nämnda Riks-Stånd ansett uppställningen böra sålunda förändras: a) oförändradt, se ofvan. b) oförändradt till och med orden: säger 5,000,000, hvaraf till kassa-kreditiv 2,000,000. c) att kassa-kreditiv beviljas vid hvartdera
Diskonlverket till högst 20 procent öfver beloppet af de till dylika kreditiv anvisade 2,000,000 R:dr. d) oförändradt, se ofvan. e) att vederbörande
Direktioner åligger, att till kassa-kreditiv derutöfver anvisa den del af fonden, som icke erfordras till diskontering och utlåning, dock under förbehåll att sådan anvisning ålertages, derest ansökningar om diskontering dertill föranleda.
Som tre Stånd i hufvudsaken gillat Utskottets förslag, hvilket sålunda utgör ett Rikets Ständers beslut; så kan Bonde-Ståndets återremiss, hvilken dessijtom synes blott afse redaktionen, icke föranleda till någon åtgärd.
Den af Ridderskapet och Adeln antagne, förändrade uppställning torde hafva tillkommit för att undanrödja befarad misstydning af stadgandet, i hvad detsamma angår rättigheten att bevilja kassa-kreditiv lill högst 20 procent öfver beloppet af de till dylika kreditiv anvisade 2,000,000 R:dr, till följd deraf alt af ordet »jemväl» i mom. litt. c drages den slutsats, att omförrnälda 20 procent skola beräknas äfven å de belopp, utöfver 2,000,000 R:dr, som kunna komma att till kassa - 8 Banko-Utskottets Utlåtande, 48. kreditiv användas af återstående delen utaf fonden; men då den summa, hvarå kreditiv lill högst 20 procent derutöfver få beviljas, är uti nyssberörde moment utförd med 2,000,000
R:dr, lärer någon tvekan om rätta förståndet af denna föreskrift icke böra uppstå, med bibehållande af Utskottets redaktions-förslag; hvadan Utskottet hemställer att detsamma må antagas.
Punkten 56, om maximum för kassa-kreditiv, är väl återremitterad af BondeStåndet; men som de öfriga tre Riks-Stånden godkänt nämnde punkt, torde återremissen icke erfordra vidare handläggning.
Punkterna 57, angående förändring af 7:e mom. 209:e §, och 58 motsvarande 187:e och_201:e §§ i Banko-Reglementet, äro gillade af samtlige RiksStånden.
Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet hafva bifallit, förstnämnda Riksstånd dock med ändring i redaktionen, men öfriga två Stånd återremitterat 59:e punkten med förslag till reglementarisk föreskrift, motsvarande dels §§ 187, 196, 201 och 205 i Banko-Reglementet, och dels Utskottets framställningar i 50:e och 55:e punkterna.
Sedan Utskottet ansett sig böra vidblifva de tillstyrkanden, som nyssnämnde 50:e och 55:e punkter innehålla; så och enär den af Ridderskapet och Adeln beslutade redaktions-förändring är härledd af bemälde Riks-Stånds uppställning af 55:e punkten, hvilken förändrade uppställning
Utskottet ansett sig icke kunna förorda, samt återremisserna endast åsyfta den ändring, sorn blefve erforderlig i händelse Utskottets förslag i 5:e och 50:e punkterna komme att jemkas eller afslås; så får Utskottet tillstyrka, att 59:e punkten må förblifva oförändrad.
Punkterna 60 och 65, innefattande förslag till reglementariska föreskrifter, äro af samtlige Riks-Stånden godkända.
Stadgarne angående utlåning för handel och näringar, intagne i 66:e punkten, äro bifallna af Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet i sin helhet, och af Borgare-Ståndet med den förändring, att ordet »enskildes», som förekommer i mom. 1 af nämnde punkt, blifvit uteslutet, men af Bonde-Ståndet återremitterade i sammanhang med 59:e punkten.
Då den friare pröfningsrätt i lånefrågor, som, genom antagande af BorgareStåndets beslut, skulle tillkomma vederbörande
Diskont-direktioner bör lända till fördel för allmänna rörelsen, utan att medföra något äfventyr för Diskontverken, har Utskottet funnit nödigt att omförmälde mom.