Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
FRU STÅLBERG. aldrig kunde finna någon god nog åt min Helge, utan förkastade de bästa, förträffligaste flickor såsom BRUKSPATRONEN. detta ditt utbrott är bra förhastadt, då du ännu inhelt enkelt den mest intagande flicka, jag i mitt lif har sett, ingenting mindre.
FRU STÅLBERG (kort). en vacker flicka, hurudan hon var för resten!
SVEN (till Elin). förundra mig.
Men då han är van vid ditt enkla och oskuldsfulla väsen, kan jag inte fatta, hur en aktris kunnat tjusa till honom.
Om inte du vore hans syster, skulle det mindre Käre gubben, när sade du någonsin annat om Men, min kära Malin, jag skall säga dig, att för obetydliga för honom.
Och så skulle det då sluta!
Jag tillstår, att detta var ett svårt slag.
Jag, som
genting vet om din sons utkorade.
Ester Larson är
BRUKSPATRONEN (i misshumör).
Fastän du tycker mest om dufvor kunna väl andra få lof att förälska sig i -- i -- i AGDA (lekfullt). lille!
Lilla pappa fick sig en tillrättavisning, men så tog pappa sin skada igen och lexade upp stackars oskyldige Sven för att han sade sin fästmö en artigI påfoglar -- kunde du inte hitta på det, pappa Ah, stå inte där och prata persilja, käre Sven!
Men nu törs pappa visst aldrig mer säga, att någon flicka är vacker, så mamma hör det.
BRUKSPATRONEN (generad).
Tyst du, lilla näbbgädda!
ELIN. Tyst, där kommer hon!
(Alla se mot dörren.) elegant toalett.)
(Ester och Helge komma arm i arm.
Ester är i ESTER (springer i fru Stålbergs famn).
Älskade mamma!
Jag får ju säga så?
aldrig sagt mamma förr, och detta är dock det ljufvaste namn på jorden.
(Fru Stålberg besvarar stelt hennes hälsning.)
Och detta är Elin!
Det förstår
jag strax af Helges beskrifning.
Vill du skänka mig en liten portion syskonkärlek?
Helge är den första mig att ni skulle hålla af mig allesamman för hans skull.
(Elin ser skarpt på henne och hälsar kallt.)
Och där ha vi Agda, lilla tjufpojken, som Helge kallar dig.
Du och jag skola spela åtskilliga små tro!
En aktris har så många sidor!
Jag kan vara puts ihopa.
Jag kan alt vara tjufpojke med, må du känslofull med Elin och tala förstånd med mamma, jag kan spela schack med pappa och röka en cigarr med Sven.
God dag, svåger Sven, dig har jag ju inte hälsat på ännu.
(Skakar hand med honom.) människa, som någonsin hållit af mig och han lofvade
AGDA (halfhögt till Elin).
Det är hon, det är hon!
ELIN. hade lust att gråta, jag.
Kära Agda, var nu inte barnslig!
Glad!
Jag BRUKSPATRONEN.
Nå, trollslända, skall du inte hälsa på mig?
ESTER (slår honom på axeln). dan kysst tre gånger i dag, fast du inte rakat dig på ett par dar.
-- Men hvar äro gossarna, Ivar och (Ivar och Seth komma genom dörren till vänster.) ESTER.
Hvar ha'n
I varit så länge, gossar?
IVAR. förstås.
Vi ha selat af hästarna och så gaf vi dem foder, ESTER. i ljusskenet, så att jag får se på er riktigt, mina snälla små bröder!
Jag har ju ännu inte sett er annat än i ytterrockar och pelsmössor.
(Klappar förtroligt Seth på axeln och skakar hand med Ivar; båda se på henne med blyg beundran.)
Nu, då min lilla Ester har gjort sig bekant med Nå, det kallar jag hurtiga pojkar!
Kom nu fram Seth, vår snälle kusk och betjänt?
Se där ha vi dem!
Åh, pappa, gamle reskamrat, dig har jag ju reO, hvad jag är glad!
alla de mina, skall du komma och dricka lite té.
Om vi bedja mamma, så serverar hon oss visst.
(Alla sätta sig kring bordet.)
ESTER. tigt hem -- utan kulisser!
Ack, hvad här är förtjusande trefligt!
Ett rikELIN.
Har ni då själf intet hem?
ESTER. du hon är blyg för mig, Helge?
Ni! -- min söta Elin, hvad tänker du på?
Tror HELGE. Hvad menar du, Elin?
Det skall hon snart öfvervinna.
(Afsides till Elin.)
ESTER (allvarligt till Elin.)
Nej, Elin, jag har intet hem!
Men -- Ester måtte väl bo någonstans?
ESTER. hem?
Lilla oskuld!
Tror du, att hvarje bostad är ett ELIN.
Huru länge sedan dogo -- föräldrarna?
ESTER. huset stod min vagga -- på barnhuset, Agda, utan föräldrar, utan syskon, utan någon som höll af mig.
Jag har aldrig känt några föräldrar.
På barn-
Kan du fatta det, du lilla solstråle, som ännu aldrig sett annat än lycka och kärlek.
AGDA. nade barnhuset?
Stackars Ester!
Och hvart kom du, då du lemESTER. jag inackorderades än här och än där på landet och fick arbeta och svälta.
Slutligen smög jag mig bort uppträda i närmaste stad, och bad att få lära deras dig och graciös och antogo mig genast till elev.
AGDA (lifligt). linan högt öfver allas hufvuden?
Jag tycker man skulle känna sig fri och glad som en fågel.
ESTER. der, hårda ord och granna kläder.
O, detta var den olyckligaste tiden i mitt lif!
(Med plötslig värme.)
Då ni upptäcka något hos mig, som ni ogilla, då ni Jo, du skulle bara pröfva på.
Stryk och applåNå, var det inte roligt att dansa på den smala en natt och gick till en lindansartrupp, som jag sett konst, som jag högt beundrade.
De funno mig smiSe, nu sade du du!
Tack, det var snält.
komma underfund med alla mina fel, ack, så dömen mig inte hårdt!
Hade jag blifvit uppfostrad af goda, rättänkande föräldrar och i skyddet af ett hem, så HELGE (häftigt).
Sämre än Elin och Agda!
Du får aldrig tala på
kanske jag inte skulle varit sämre än Elin och Agda.
det sättet, Ester.
Du är inte i något fall sämre än
Elin och Agda.
Ni äro alla tre unga, oskyldiga flickor, som hvar och en ha sina fel, gissar jag, fast jag måste tillstå, att jag ännu inte upptäckt dina.
ESTER (lekfullt). låta törnena stinga dig, innan jag ännu är säker på, att du är riktigt insöfd af rosens doft.
När blef du sedan aktris?
ESTER. som elev vid en kringresande teatertrupp.
Jag stuNär jag var 15 år lyckades jag blifva antagen
Kan du tro, att jag skulle vara nog oklok att
derade med ifver och uppträdde snart med framgång.
Men när jag någon afton blifvit riktigt applåderad, kastade jag mig vanligtvis på min bädd om natten och grät -- grät!
Jag kände, att jag ej med mitt spel lyckats tala till något hjärta, utan applåderna
kommo egentligen från en massa ungherrar, som hyllade mig, därför att jag var ung och vacker, och försjuk.
(Faller i tankar.)
En gång såg jag, att mitt olämpade mig, därför att jag var värnlös och behagspel hade rört ett oskyldigt hjärta.
Ja, det var en
lycklig afton!
Från den tiden fick jag mer aktning
för mig själf och återfick tron på min konstnärskallelse, som eljest ofta öfvergaf mig.
Aldrig skall jag glömma de klara, oskyldiga barnaögonen, som då
logo och gräto åt mig.
Också gömmer jag som min
dyrbaraste klenod en bukett af ängsblommor, som den lilla kastade till mig.
Var det en liten flicka?
ESTER. för 4 år sedan.
Ja, en flicka på 13 à 14 år.
Det var i Carlstad
AGDA (kastar armarna om moderns hals och gömmer sitt ansigte).
FRU STÅLBERG. ögon.
Se upp, min lilla flicka!
Låt Ester se på dina AGDA (upplyfter hufvudet och ser blygt på Ester).
ESTER (springer upp). drig kan glömma!
(Omfamnar Agda.)
Från detta Agda, kära Agda!
De där ögonen, som jag al-
hus skulle då all välsignelse komma, som någonsin ker händerna mot fru Stålberg och Elin.)
Ack, uppatt blifva god och sann som ni själfva!
lyst öfver mitt stackars tomma, verldsliga lif.
(Räctag mig ibland er såsom dotter och syster!
Lär mig HELGE (tar hennes hand och lägger den i fru Stålbergs).
Mamma har inte ännu gifvit henne moderskyssen.
FRU STÅLBERG (omfamnar henne rörd).
Är du blott riktigt säker, mitt kära barn, att du
inte misstar dig på dig själf, då du tror, att du kan på, att hon inte har en helt annan kallelse?
bli lycklig såsom Helges hustru?
Helge, är du säker ESTER (plötsligt, i det hon drar sig ifrån fru Stålberg).
Men medan jag står här och pratar och ställer
till scener, blir ju mitt goda té alldeles kallt.
(Sätter sig igen vid bordet.)
Ack, hvar har jag min näsduk? hos en aktris, att falla in i det sentimentala, innan man är säker om att ha sin näsduk på sig.
FRU STÅLBERG (skarpt). ty hon skämmer ju sina vackra ögon.
Och ännu dåraktigare är det af andra, att låta en aktris narra sig att gråta.
ELIN (likaså). ver en komedi.
Det är första gången jag sett mamma gråta öfESTER (skrattande). kritici!
Hör nu, snälla gossar, en af er går säkert Ni äro minsann värre än mina skarpaste tidningsDet är oförsigtigt af en aktris att någonsin gråta, Det är verkligen en oförsigtighet, som är oförlåtlig
efter min näsduk, om jag ber vackert.
Jag har visst
glömt den i fickan på min resklädning, som ligger
någonstans på gästrummet, där jag klädde om mig.
Jag hoppas ni ursäkta, att alla mina kläder ligga framme huller om buller.
(Ivar och Seth ha båda rest sig för att gå.)
FRU STÅLBERG (strängt). för stor att skickas så där.
Det är nog att en går.
Sitt stilla, Ivar, du är
(Ivar sätter sig motvilligt, Seth springer ifrigt ut.) ESTER. gif mig en pall!
(Ivar lyder artigt.)
Nej, tack du, Hu, jag är aldeles iskall om fötterna.
Ivar lille,
den där värmer inte.
Det skall inte vara en sådan där pärlbroderad, utan en mjuk, ullig.
Jag såg en sådan i ett kabinett, som jag gick igenom, då jag åt mig.
kom in.
Du vore bra snäll, om du ville gå efter den (Ivar går.) HELGE. uträtta sådana små ärenden åt dig.
Du vet, att det är mitt största nöje att tjäna dig.
ESTER (lekfullt, i det hon räcker honom sin hand).
Du får kyssa mig på handen i stället.
(Han Hvarför ber du inte mig, min lilla älskling, att
kysser henne.)
Jag vill inte skicka dig några ären-
den, därför jag inte ens för 5 minuter kan frivilligt afsäga mig ditt sällskap, ser du.
(Ivar kommer med en pall, som han sätter under hennes fötter.
klappar förtroligt hans hufvud, då han böjer sig ned.)
Tack, snälle Ivar!
Vänta, får jag se!
Lägg dig här på knä bredvid mig, så att jag får se på ditt hår, det har en så underlig skiftning.
Så eget!
mamma märkt det?
Somliga lockar äro mycket mörkare än de andra.
Det är ett rätt vackert hår, du har för öfrigt, min käre Ivar.
FRU STÅLBERG. inte vet att uppföra dig mer passande!
ESTER. för ondt?
Söta mamma, hvad har den snälle gossen gjort (Fru Stålberg vill gifva ett häftigt svar, men häjIvar, stig genast upp!
Det förvånar mig, att du
das af Helge, som bedjande lägger sin hand på hennes axel.)
SETH (kommer ifrig).
Jag kunde omöjligt få reda på näsduken.
ESTER.
jag i skärpet, jag fick se den just som du gått.
-- Men nu skall du till ersättning för ditt besvär få
Näsduken -- ack, förlåt, snälle Seth, den hade
dansa en sväng med mig.
(Springer upp och tar Seths hand.)
Snälla mamma, spela en vals!
Jag är verkfå blodet i hastigare omlopp. ligen så utfrusen, att jag blir sjuk, om jag inte kan FRU STÅLBERG.
Gå då genast upp på ditt rum och lägg dig, så
blir du nog varm.
Jag ställer infe till dans så här dags på kvällen dagen före julafton.
ESTER (böjer sitt hufvud med ända ned till golfvet).
God natt, mitt herrskap, allesamman!
HELGE (lifligt).
Nå, är hon inte förtjusande?
(Lång tystnad.)
HELGE (otåligt). tagande?
Elin! Ä' ni stumma!
Är hon inte in(Återigen lång tystnad.)
IVAR (knuffar Seth. Halfhögt). ter näsduken!
Det var mig hon bad, för hon såg på mig.
SETH (högljudt).
Åh, nu ljuger du, för hon nickade åt mig.
IVAR (sakta, generad).
Tyst då, dumma pojke, tyst! SETH (mumlar förargad).
Den där Ivar är då alltid så inbilsk! (Åter lång paus.) AGDA (halfhögt till Elin).
Ack, Elin, om du ville hjälpa mig i morgon och Hvad skulle du göra dig till för och springa ef-
en undergifven min och niger
försöka lägga mitt hår som Esters.
Det skulle visst kläda mig mycket bättre än att ha det så här slätt och tillbakastruket.
ELIN (högt och skarpt). att jag gör.
Nej, min kära Agda, det kan visst inte hända, Jag skulle skämmas att ha en syster,
som vore så tillstökad.
Såg inte hennes hårklädsel alldeles befängd ut, Sven?
SVEN. att hennes hårklädsel liksom hon själf var utmärkt vacker.
Jag håller med
Agda om, att det alt är litet missklädande att ha håret så där tillbakastruket.
ELIN (stött). tid förr sagt, att en ren panna är det vackraste som fins!
(Ifrigt.)
Inte för alt i verlden skulle jag vilja men inte för en ärbar -- -- Hvad du hastigt förändrat tycke!
Du, som allJag vet just inte det, min lilla vän.
styra till mig som hon.
Det kan passa för en aktris, HELGE (ond). dig så ovänligt!
Det är sannerligen inte mycket beför mig, då du kan vara så hård i ditt omdöme om någon, som är mig så kär.
ELIN. ömtålig!
Jag har ju ingenting annat sagt än att Men, bäste Helge, du är då också så öfverdrifvet Elin, det förvånar mig, hur du kan vilja yttra
vändt med den tillgifvenhet, du alltid sagt dig hysa
hennes klädsel passar för hennes stånd, och jag hade verkligen tänkt att af grannlagenhet mot dig inte säga något mer.
Men nu, då du liksom utmanar mig, kan jag inte längre tiga, utan säger dig rent ut, att en flicka så djärf, så kokett och så utan all takt. dåra alla män, men jag hade aldrig trott, att du skulle kunna falla i en så grof snara.
HELGE (utom sig). dag bittert ångra!
Elin, Elin, dessa skoningslösa ord skall du en Nu är det slut mellan oss.
Du jag aldrig i mitt lif sett eller ens kunnat tänka mig jag ser nog, hvilka konster hon begagnar för att be-
har vändt mitt hjärta helt och hållet ifrån dig genom din ogrannlagenhet och hårdhet.
FRU STÅLBERG. blott visa sig en timme, redan bragt osämja och bitHelge, besinna dig, medan det ännu är tid!
BRUKSPATRONEN. Du, Malin, som alltid varit ett så förståndigt frundom!
Men det är den förbannade högfärden, som ihop.
Vore flickan grefvinna i stället för aktris, så förtjusande!
Jag menar, I ären kollriga, både du och Elin.
Så har då denna olycksaliga flicka, genom att
terhet i vår förut så lyckliga familj.
Åh, Helge,
timmer, hur kan du låta dig så förblindas af en föralltid regerar er fruntimmer, som är orsaken till altskulle ni alla sjunga i korus: förtjusande, förtjusande,
AGDA (skrattar och nyper ho-
nom i armen.
Halfhögt).
i dag, du!
Pappa, pappa, hur törs du?
Du är riktigt modig BRUKSPATRONEN (ond).
Jag säger dig rent ut, Malin, att jag inte kan
Tyst, näsvisa flicka!
Det är inte fråga om skämt
annat än på det djupaste ogilla din orättvisa och
hårdhet mot den intagande flicka, som din son vadig, som jag många gånger observerat, fast jag al-
rit nog lycklig att vinna.
Det är ett karaktärsfel hos drig sagt något därom, att bedöma alla af ditt eget aldrig tåla unga flickor, som äro vackrare än dina egna döttrar, och detta är en ful fåfänga.
FRU STÅLBERG (bittert). i denna ton, om jag ej redan märkt, hvilket olyckligt inflytande aktrisen utöfvat på hvar och en medlem af min familj.
HELGE. bittra ord för i afton!
Låt oss inte tala mer om Ester att förgå mig, till och med mot dig.
Tvinga mig Mamma, jag ber dig, låt det nu vara slut med Det skulle förvåna mig att höra dig tilltala mig
kön med öfverdrifven stränghet.
I synnerhet kan du
Jag kan inte uthärda att höra henne klandras utan inte att göra detta!
Bittra ord ha hittils aldrig växlats oss emellan, frammana ej sådana nu, ty ingen af oss skulle någonsin kunna glömma dem!
FRU STÅLBEG (stiger hastigt upp.)
Går hastigt.) Godnatt, Helge! (Omfamnar honom snyftande.
ELIN (stiger upp). vid kvällsbordet.
Jag har fått en så häftig hufvudvärk så att jag vill gå och lägga mig genast.
(Hälsar knapphändigt och går.)
AGDA (går till spegeln och försöker att draga fram sitt hår i pannan.
Vänder sig Agda, var snäll och var värdinna för herrarna
om med en tillgjord nigning.)
Var så goda, mina herrar, och stig ut att supera!
SVEN (skrattar). imitera den förtalade aktrisen.
Minsann tror jag inte, att Agda försöker att BRUKSPATRONEN.
Fruntimmer ha då alltid så mycket idéer.
SVEN (skrattar). för att vi ville vara den anfallna oskuldens riddare.
Men vi skola hoppas, att våra älskade sofva bort missnöjet i natt och möta oss i mildare humör i morgon bittida.
Vi ha fått oss snubbor, både svärfar och jag, Ja, det skulle als inte skada henne.
(Mumlar.)
som går af och an i upprörd sinnesstämning.
(Alla gå genom vänstra fonddörren utom Helge,
därefter inkommer Ester genom högra fonddörren, klädd i en elegant nattrock och med utslaget hår.)
HELGE (stannar bestört).
Ser jag så förskräcklig ut?
HELGE. gen i denna drägt?
Men hvad i all verlden för dig hit ned i salonESTER. min älskade?
(Går till spegeln.
Med en kokett rörelse.)
Jag tycker inte att den klär mig så illa.
HELGE. i en sådan drägt.
Men det är inte fullt passande, att du visar dig ESTER. både hals och armar och hela min gestalt på det mest blygsamma sätt höljda?
HELGE. in i salongen så där.
Men det är i alla fall ej comme-il-faut att komma ESTER. godnatt af dig, emedan jag ej kunde göra det riktigt nyss, då alla voro närvarande, och du mottager mig Fy, stygge Helge!
Jag kom hit för att taga Inte passande!
Äro inte Denna drägt!
Hvad har du att anmärka mot den,
med klander och förebråelser.
Ja, jag var alltid rädd för att komma i din familj!
Jag trodde alltid att din mor och dina systrar snart skulle vända ditt hjärta från mig!
HELGE (lägger armen om henne). dig, att ej mor, ej systrar, att ingen i hela verlden kan draga mitt hjärta ifrån dess lilla envåldsherskarinna!
ESTER (kastar sina armar om hastigt tillbaka).
Hur många gånger skall jag då behöfva säga
hans hals.
Drar dem åter
du tog på dig en så genomledsam min och började
Men säg, hvad i all verlden kom åt dig nyss då
tala om det passande.
Då man är bland främlingar då man är med sin hjärtevän, måtte man väl få följa HELGE. kanske öfverdrifvet rädd om ditt rykte, men jag tål en skugga öfver dig.
kan man tänka på, hvad som är comme-il-faut, men sitt hjärtas ingifvelser.
(Smeksamt.)
Får man inte?
Det får man visst, min lilla älskling.
inte blotta tanken på att någon skulle kunna kasta ESTER (skrattar) undgå att blifva förtalad.
Å, käre Helge, tro inte att jag i alla fall kan Jag, som är så kokett.
Så får du inte tala.
ESTER. jag kan inte hjälpa det, ty jag är uppfostrad till det.
(Med plötsligt allvar.)
Jag har sällan sett annat än fräls mig! skydda mig! jag har varit så gränslöst jag finna lycka och frid. lögn och flärd och falskhet omkring mig -- hu! O olycklig, innan jag kände dig.
Endast hos dig kan HELGE. skulle hädanefter hvarken sorg eller frestelse komma i din väg.
(Han drar henne till sig).
ESTER. af mig.
Men jag är så rädd att du skall förskjuta mig, då du får se, att jag inte är på långt när så hela lifvet igenom, som jag hittils gjort.
HELGE. skall tvärtom alltid vara uppriktig mot mig, ty endast på det sättet kunna vi vara lyckliga.
Gif mig nu, då vi tala därom, ett heligt löfte, att du aldrig ligt döljer för mig en tanke eller en handling.
ESTER. mig vid att vara konstlad och osann -- -- -- Det törs jag visst inte lofva.
Jag har så vant Nej, nej -- tala för all del inte så, Ester!
Du Åh, om jag bara vore värd, att du hölle så mycket
Om blott min förmåga motsvarade min vilja, så Men jag försäkrar dig att jag är kokett.
bra, som du tror. -- Ack om jag kunde bedraga dig
försöker föra mig bakom ljuset, att du aldrig afsigt-
Ester!
ESTER. när jag är sann eller ej.
Ja, osann och konstlad, att jag knappt själf vet, HELGE. tala så, Ester.
Jag är själf uppfostrad i den strängaste som lögnen.
Hvilka fel du eljest må ha, skall jag ESTER.
Skall du då upphöra att älska mig!
HELGE. inte någonsin bedraga mig.
ESTER. vara riktigt, riktigt sann mot dig -- men om du någon gång skulle finna, att jag inte varit det -- o, så var barmhärtig!
HELGE (omfamnar henne). obarmhärtig mot dig.
Det torde alt bli mig svårt att någonsin vara ESTER. skrämde mig så nyss med ditt allvar.
Låt oss nu Nu småler du, tror jag.
Du Jag vill inte bedra dig, Helge.
Jag ville så gärna Du får inte, du kan Du vet inte hur det smärtar mig att höra dig
sanningskärlek och ingenting är mig så vedervärdigt dock alltid älska dig, men om du bedrager mig -- --
vara glada igen och inte tala om något tråkigt.
Säg mig, hvad tyckte din familj om mig?
HELGE. såsom jag väntat.
Ledsamt nog, tog du dem inte alldeles med storm, ESTER. synnerligt!
Menar du, att de inte tyckte om mig?
Så beHELGE. jag fruktar, att mamma och Elin funno dig litet för fri.
Mina systrar äro så blyga och tillbakadragna i Agdas hjärta har du helt och hållet vunnit, men
sällskap, så enkla och okonstlade, så harmoniska och väluppfostrade, att hvarken Elin eller mamma kan som du.
Jag är fullt förvissad, att du snart skall ESTER. roll jag skall spela för att behaga dem.
Du känner Säg mig då, hur jag skall uppföra mig, hvilken fatta en sådan liten spirituel och besynnerlig varelse vinna dem, du måste bara vara litet försigtig i början.
hela min repertoar och skulle den inte förslå, så har en helt ny roll om du bara vill antyda för mig, hurudan den skall vara.
HELGE. Ester, du skall vara dig själf.
jag tillräcklig uppfinningsförmåga för att kunna skapa
Du skall inte spela någon roll als, min lilla
Jag har aldrig spelat Ester Larson och jag känner ingen sådan person.
Skämtar du nu, Ester?
Nej, nu talar jag just allvarsamt, Helge! HELGE. alltid under alla lifvets förhållanden spelar en roll.
Det vore ju en rätt angenäm upptäckt för mig.
ESTER. rättare sagdt aldrig någon roll, ty i hvarje roll jag
Se inte så missnöjd ut, älskade Helge!
Jag spelar
Det är således din mening att säga mig, att du Mig själf!
Är det Ester Larson?
någonsin spelat, har jag alltid varit mig själf, men utfört roller.
jag själf har lika många skiftningar som Ester Larson HELGE. känsla?
Är kanske själfva din kärlek till mig endast en artists inspiration?
ESTER. mig själf, är jag Ester Larson, som endast lefver och min kärlek till dig och af din makt öfver mig.
Då Nej, hos dig, men också endast hos dig är jag
Fins det då hos dig ingen sann och verklig
andas i dig.
Och detta, ser du, är hemligheten af
jag blir trött på slitningen mellan alla olika lidelser, trött på att låta min själ eldas af kärlek, hat, svartsjuka, förtviflan, hänförelse, ack, då är det så skönt att få komma och luta mitt hufvud mot ditt bröst och att känna: här finnes frid och verklig lycka, här
behöfver jag inte slita ut min själ med känslor, som andra diktat, här får jag dikta själf och lefva mitt eget lif.
HELGE. ångest som griper mig, då du talar som nyss.
Jag Tack, min Ester! -- Men du kan inte tro, hvilken
kommer aldrig att vara riktigt säker på dig, du lilla
skiftande såpbubbla, förr än jag eger dig riktigt, förr än du blir min hustru.
Blif snart min hustru, Ester, hvarför skulle vi uppskjuta.
ESTER (hastigt och oroligt.) måste lära mig en hel hop saker, innan jag kan blifva din hustru.
Nu skall jag börja gå i skola hos mamma och lära mig att bli ett dygdemönster, jag skall stryka tillbaka mitt hår och lägga bort både löshår och smink.
(Plötsligt eftersinnande.)
Men då skall du kanske inte finna mig lika vacker längre?
HELGE (smeker hennes hår).
Har du löshår nu?
ESTER (skrattar).
Ånej, din tok!
Detta sitter alt fast.
Det skola vi inte tala om ännu.
(Glädtigt.)
HELGE. dig så rikt i det fallet som i alla andra.
ESTER. upp mitt eget hår i lockar hvar dag.
HELGE. vackrare utan alla lockar.
Är du sminkad nu?
ESTER. så finner jag att sminket kan jag inte lägga bort. jag säger det endast till dig och jag förlåter dig Naturligtvis!
Nej, när jag tänker närmare på saken, Jag är öfvertygad om, att jag skall finna dig Åh, det skulle bli alt för besvärligt att lägga Hvad behöfver du då löshår, då naturen begåfvat
Du skulle inte finna mig vacker då, ty vet du -- ja, aldrig, om du sprider ut det -- min hy är så gråblek.
HELGE (ser allvarligt på henne).
Var alltid lika uppriktig emot mig, Ester?
ESTER (skrattar). största konst liknar mest naturen.
HELGE. sminkad?
Nej, säg mig allvarsamt, Ester, är du verkligen ESTER. nu.
Var så god, min herre, och tänd ett ljus, bjud mig så armen och följ mig till mitt rum.
Vet du, allvarsamt sagdt, så är jag verkligen sömnig
Hur kan du veta, om jag nu är uppriktig.
Kära Ester, inte går det an!
ESTER. du skall följa mig in i mitt rum, förstår du, bara till dörren.
HELGE. ståndiga, tanklösa Ester.
Det går inte an, säger jag dig, min lilla oförESTER. mitt rum, men jag säger dig på förhand, att därest om jag inte ligger afsvimmad i någon af de långa rädd.
Nå, som du vill då.
Jag går då ensam upp på Går det inte an?
Det är inte min mening, att
du anser det passande, får du se efter i morgon bittida, hemska korridorerna däruppe.
Jag är förfärligt mörkHELGE. barnslig.
Se här, tag ljuset!
(Tänder ett ljus och räcker henne).
Mörkrädd?
Min lilla älskling, inte kan du vara så
ESTER (stöter ljuset ur hans God natt!
hand så att det faller i golfvet).
(Böjer stolt hufvudet och går mot HELGE (häftigt).
Lek inte med mig, Ester!
(Hon står orörlig.)
(Hon stannar, men med bortvändt ansigte.)
vet inte hvad jag i afton lidit för din skull.
innerliga förhållande, som hittils alltid varit rådande mellan mig och de mina har i afton blifvit brutet för första gången -- för din skull.
För din skull jag slita alla band -- --