Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Dessutom skulle Pastorer, så viii i staderna som i bergslagen, antingen de af kronan åtnjöte underhåll eller icke, erlägga bevillning enligt särskild lista.
Pastorerne på landet skulle i krigstid utgöra 25 och i fredstid \2\ d:r s:mt för hvarje 64 hela mantal.
Professorer, Lektorer och Rektorer skulle erlägga hvar tionde penning af deras löner, samt Kapellaner och Klockare en särskild bestämd kontribution.
För presterskapets tjenstefolk skulle såsom kontribution betalas 2 d:r s:mt för dräng och 4 d:r för piga, samt dubbelt om krig inträffade.
Utaf intresse å kapitaler skulle presterskapet erlägga hvar fjerde penning.
Borgerskapets bevillning bestämdes genom en för hvar och en stad efter »dess art och vanliga proportion uppgjord repartitionslista», och underkastade sig borgerskapet lika med de öfriga Stånden, i händelse af krig, fördubblade afgifter.
För behållen vinst af alla kapitaler, skeppsparter och kompanier åtog sig borgerskapet äfven bevillning med hvar fjerde penning samt dubbelt i krigstid.
För löner samt för tjenstefolk skulle af borgerskapet enahanda bevillningsafgift utgöras som af adeln.
Handtverksgesäller skulle betala 2 d:r.
Såsom krigshjelp skulle allmogen erlägga för hvarje helt mantal 2 d:r, samt för hvar och en dräng af mer än 15 års ålder 4 d:r och för piga öfver samma ålder i d:r; dock voro hemmavarande söner och döttrar fria från denna afgift.
Arbetsföra inhyseshjon samt annat tjenstlöst folk borde erlägga lika bevillning med tjenstehjon.
Enligt 1686 års riksdagsbeslut, skulle enahanda bevillningsafgifter, som näst förut församlade Ständer sig åtagit, äfven utgå åren 1687 och 1688.
Underbefälet och gemenskapen vid indelta armén och båtsmanshållet borde, lika med alla andra i allmän tjenst anställde personer, under fredstid af sina löner erlägga tionde penningen i bevillning.
Löst folk, hvilket icke hade viss tjenst eller handtering, utan arbetade för dagspenning, borde betala 6 d:r.
Insockne hemmanen i Skåne, Halland, Bohuslän och Blekinge, hvilka förut, i likhet med rå- och rörs-hemman, varit fria från den af fast egendom utgående bevillningen, skulle utgöra sådan bevillning med hälften af hvad för andra frälsegårdar vore stadgadt och följaktligen med 2i d:r för hvarje helt hemman.
Den, som hade mer än ett hus, skulle erlägga hvar fjerde penning af hyran för de öfriga.
I händelse af krig, skulle en eventuel bevillning efter samma grunder, som för den förra till allmänna gäldens afbetalande anvisade bevillningen voro fastställda, utgöras under två år.
Allmogen åtog sig att erlägga lika bevillning för hemmavarande barn, af 1 5 års ålder och deröfver, som för tjenstfolk, eller en d:r för son och 4 d:r för dotter.
Vid den riksdag, som hölls i början af år 1689, förklarade Rikets Ständer, att de fortfarande åtogo sig lika bevillning som för år 1687 utgjorts, samt dubbel bevillning, derest krig inträffade.
Efter krigets slut borde dock endast enkel bevillning erläggas.
Till fyllande af bristen i Bankens utbetalningar, underkastade sig Ständerna half kontribution eller bevillning för två år.
På satt i 4693 års riksdagsbeslut förklarades, blef under denna riksdag icke 1(^3 2rs någon bevillning Rikets Stander affordrad; dock skulle, i fall krig utbröte, af landet b" utgå en sådan eventuel bevillning, som Rikets Ständer under 4686 och 4 689 års riksdagar sig åtagit.
Under den riksdag, hvartill Rikets Ständer år 1697 blefvo sammankallade, be- 1697 8m riKsaac. hofde ej heller något beslut fattas om bevillnings eller dylik kontributions utgörande.
Men eenom Konql.
"påbudet af den 42 September 4699 utskrefs för samma år en all- års kontribution män kontribution, hvilken i allmänhet skulle utgå med lika belopp, som den vid 4 G86 års riksdag fastställda bevillningen.
En dvlik kontribution för år 1700 och nästföljande år utskrefs eenom derom ocjl . föliande ars årligen utfärdade Kongl, påbud, deruti kontributionens belopp och beräkningssätt jemväl kontribution, bestämdes i hufvudsaklig öfverensstämmelse med de af Rikets Ständer under 1686 års riksdag antagna grunder; dock blefvo de, som icke åtnjöte lön, utan endast hade »blotta karakterer», befriade från denna kontribution.
Likaså frikändes derifrån fordringar för de, efter 1700 års början, emot förpantningar eller andra inkomster gjorda försträckningar till kronan samt räntor å medel, hvilka i Lånebanken voro insatta, likaledes vinster å skeppsparter.
Under åberopande af 4 686 års Ständers beslut och i anseende till fiendernas infall i riket samt de stora utgifter, som för deras motvärn och i synnerhet flottans utredning erfordrades, förordnades genom Kongl. Rådets påbud af den 3 Januari 4740, 1710 års att för samma år skulle utgöras följande allmänna kontribution, nemligen: utaf alla löner, pensioner, gratialer och benådningar samt presterskapets underhållsspanmål hvar femte penning; och skulle hemmansräntor och spanmål beräknas efter markegång.
De som endast hade karakterer skulle utgöra enkel kontribution, eller hvar tionde penning; utaf Kyrkoherdarne på landet 30 d:r s:mt för 64 mantal; utaf enskild betjenings och tjenstefolks löner hvar femte penning, då manspersons lön uppgick till 60 och qvinnas till 30 d:r k:mt; för hvarje dräng med någon eller ingen lön 4 ,d:r och för hvarje piga med sådan eller utan lön 2 d:r sant; men för allmogens drängar och hemmavarande sö ner skulle allenast en, samt för dess pigor och hemmavarande döttrar Jr d:r erläggas; utaf hvarje frälsebonde på helt hemman skulle erläggas 4 d:r och utaf torpare dels 2, dels 4 d:r; utaf handtverksgesäller 4 och utaf löst folk samt dagsverkare 6 d:r; utaf hvarje helt frälsehemman 4 0 d;r, hvilken afgift jemväl säterier, ladugårdar samt rå- och rörs- äfvensom insockne hemman skulle utgöra; utaf krono- och skatte-bönder 2 d:r för hvarje helt hemman; utaf kronoräntor, förpantade före år 1700, samt af intresset för dessförinnan gjorda 0 försträckningar till kronan hvar annan penning: dylika sedermera gjorda försträckningar voro fria från all kontribution; utaf intressen å enskildes in- eller utrikes fruktbärande kapitaler hvarannan penning; dock fick det intresse afdragas, sorn klarligen bevisades utgifvas till annan person; deremot skulle de, som innehade ofruktbara, för näring eller nödtorft och hushåll icke behöfliga kapitaler, vara underkastade enahanda kontribution eller hvarannan penning, efter antagen beräkning af 6 procents intresse: men för de kapitaler, som i Lånebanken innestode, samt för vinst genom rederier eller andel i skepp, äfvensom för tjäruhandeln, skulle ingen kontribution behöfva erläggas: utaf all behållen hushyra hälften; utaf borgerskapet samt städernas magistrats- och ståndspersoner, jemte betjente, äfvensom af bruken och bergslagen dubbelt emot hvad de förra repartitionslistorna innehölle. ^ anseende till landets utblottade belägenhet och den allmänna nöden utskrefs, ' genom Kongl.
Rådets påbud af den 25 Januari 4741, för detta år, oaktadt de trängande behofven, endast enkel och vanlig kontribution, eller i allmänhet hälften af de för år '174 0 påbjudna afgifter.
Dessutom skulle dock för år MW af hvarje adelsman, tjensteman, prest eller borgare erläggas: för peruk £, för fontange likaledes £ och för vagn 4 d:r; samt af tjenstefolk: för peruk '1 och för fontange I karolin.
Vidare skulle för hvarje eldstad, ingen undantagen, ehvad namn den hade, erläggas i stad £0 och på landet 10 öre s:mt, hvilken afgift dels egare, dels arrendatorer eller hyresman borde betala.
Befriade från denna afgift voro likväl alla rusthåll samt bondhemman, äfvensom alla fattiga och »förarmade» borgare eller invånare i städerna samt ståndspersoner på landet.
k 1 t^b t™ Det af Kongl.
Rådet utfärdade påbud om 4742 års kontribution är hufvudsakli gen lika lydande med den år 4 74 1 utkomna enahanda författning; dock höjdes afgiften för åkdon och bestämdes sålunda, att för heltäckt vagn skulle erläggas 4 0 d:r, för halftäckt eller öppen 5 d:r, för karriol, chaise eller kärra £ d:r, »gemene korg- och arbetsvagnar och kärror undantagna»
Härvid förnyades likaledes den i 4 7 4 4 års påbud meddelade förklaring, att afgift icke behöfde af samma person utgöras för mer än en peruk, fontange, vagn eller kärra, oaktadt flera egdes.
1712 års j)£ (]e framfarna riksdagar åtagna bevillningar utgingo mycket ojemnt, och ö' då större delen af de skattskyldige derigenom betungades utöfver deras förmåga, hvarigenom landets fattigdom tilltoge och det som till statens behof skulle utgå förminskades, förklarade Konung Carl XII, genom en från Bender den i Juni 4742 utgifven förordning: att på det den förmögne icke måtte komma att till statsutgifterna bidraga med mindre eller den oförmögne med mer, än dess vilkor medgåfve, borde skattebidragen utgöras efter en skälig jemlikhet af egendomen, eller med en efter behofven lämpad procent af hvar och ens i sådant afseende till visst kapital i penningar uppskattade egendom.
Enligt denna förordning borde de skattskyldige ega »frihet att »skatta sig sins emellan, allt efter som de pröfvade hvar och ens egendom både uti »löst och fast efter billigheten kunna tåla, utan att kronobetjenterna sig dermed må »befatta vidare, än att de, hvar i sin ort, som alle andra blifva skattade»; och förmodades, att man härvid skulle beflita sig om befrämjandet af det åsyftade ändamålet ■att erhålla en skälig jemlikhet, hvarvid det icke allenast skulle lända alla i gemen, utan hvar och, en isynnerhet, till lindring i kontributionerna, när ail egendom snarare skattades högre än lägre, ty derigenom ökades ingalunda den påbjudna konlributionssumman, utan komme en så mycket mindre andel af densamma att af hvarje skattskyldig erläggas.
Genom åberopade förordning meddelades äfven åtskilliga föreskrifter till ledning vid uppskattningen af ej mindre fast än lös egendom, äfvensom till upplysning om hvad under den fasta och lösa egendomen skulle inbegripas.
Från kontributionsafgiftens erläggande befriades allt »hvad publicum samt kyrkor och skolor tillhörde samt hvad till pios usus vore förlänadt», äfvensom löner, pensioner eller gratialer samt förläningar af kronan
Den fasta egendomens uppskattning skulle ske å den ort, der densamma vore belägen, men all den lösa egendomen, der egarens rätta hemvist vore.
Uppskattningen skulle på landet förrättas inom hvarje särskildt härad eller socken, efter som beqvämligast funnes och häradernas storlek fordrade.
I städerna skulle ifrågavarande uppskattning verkställas inom hvart och ett qvarter samt alla, af hvad stånd och Vilkor de än vore, för sådant ändamål komma tillsammans hos den förnämste i qvarteret, eller der bästa beqvämligheten funnes.
Alla tomter, antingen de voro byggda eller obebyggda, skulle först uppskattas, och sedermera särskildt åbyggnaderna efter deras rätta värde.
Sedan uppskattningen af fasta egendomen förrättats, skulle den lösa egendomen uppskattas och början göras hos de minst förmögne, af hvilka hvar och en sjelf egde uppskatta hela sin lösa egendom.
Funnes någons uppskattning vara alltför ringa, skulle sådant anmärkas och denna uppskattning jemkas till dess skäliga belopp.
På det de skattskyldige måtte vara förvissade, att den utgjorda kontributionen användes till rikets försvar och andra högst angelägna behof, lemnades hela kontributionsverket under de skattskyldiges (»undersåternas») egen förvaltning; hvadan Statskontoret icke skulle ega att sig dermed befatta, utan detta bestyr anförtros åt Bankofullmägtige, »hvarigenom Bankens kredit jemväl komme att stärkas.»
Vid kontributionsverkets skötsel skulle Bankofullmägtige ega till sitt biträde en viss, dertill årligen förordnad medlem af Kongl. Bådet.
Efter slutad uppskattningsförrättning inom häradet eller socknen skulle de särskilda uppskattningslängderna insändas till Landshöfdingen samt det vid uppskattningen förda protokoll, försegladt, förvaras i kyrkan eller häradskistan till upplysning vid efterföljande enahanda förrättning.
Så snart statsregleringen blifvit uppgjord (»statsverket är slutet») och deraf visat sig, huru stor del under det nästkommande året erfordrades för rikets oundgängliga behof, borde Bankofullmägtige eller Kontributionsränteriet tillställas en förteckning på såväl hela den erforderliga summan, som hvad för hvarje föremål behöfdes; hvarefter Bankofullmägtige skulle uträkna om i, { eller £ mer eller mindre utaf hvarje hundrade penning borde erläggas; och 8 som oförutsedda, högst angelägna utgifter kunde under året förefalla, borde uträkningen så uppgöras, att en tillräcklig summa för sådana utgifter funnes i behåll utöfver hvad förteckningen upptoge.
Kontributionsränteriet borde för öfrigt skötas under samma tysthetspligt, som sjelfva bankoverket, så att ingen främmande finge veta tillståndet hvarken till inkomst eller utgift.
Det öfverskott, som utöfver utgifterna för ett eller annat år uppkom å kontributionen, skulle reserveras till nästföljande år ooh under tiden, såvidt möjligt vore, förräntas i Lånebanken.
Genom oftanämnda kontributions utgörande komme alla andra kontributioner, såsom: durchtågsgärden, tionde penningen af löner, legofolks kontributionen, fjerde penningen af hushyror och kapitaler, eldstadskontributionen, 5 och 2 dalers-kontributionen af hvarje hemman samt presterskapets kontribution för gårds-mantalen m. m., att upphäfvas och afskaffas. kontribution ^Ör dr 47förhöjdes den vanliga kontributionen till dubbla beloppet för all frälsejord; och ålades postbönder, gästgifvare och lotshemmans-innehafvare, såsom fria från rotering, särskild kontribution, utom den ordinarie.
Likaså påbjödos särskilda afgifter ej allenast af alla frälseqvarnar, utan äfven af hvar och en mjölnare, som emot skatt eller tulltägt förestode qvarn af hvilken natur som helst.
Utaf äldre kronoräntor samt intressen å äldre kronofordringar och förpantningar skulle hälften erläggas i kontribution.
Arrendatorer borde betala 5 procent utaf deras arrenden.
Löntagare skulle i allmänhet erlägga dubbel kontribution, eller hvar femte penning.
Hvarje stad skulle i öfverensstämmelse med förut utfärdade stadganden utgöra en viss kontingent; men som hufvudsumman, eller den mellan samtliga städerna fördelade kontingenten, vore så stor, att den omöjligen kunde utgå, sedan borgerskapets antal högst betydligt aftagit samt handel och vandel, till följd af det långvariga kriget, nästan alldeles försvunnit, skulle städernas kontingent modereras och bestämmas till en tredjedel mindre, än hvad den förut varit; dock borde denna kontingent för år 1714 utgöras dubbelt.
Genom särskild förordning af samma dag, då den fördubblade eller ökade kontributionen för år 1714 påbjöds, medgaf dåvarande Regering, att hälften af den landet åliggande kontribution finge erläggas med spanmål. upphanMn^ L(’->r att icke nödgas öka den vanliga kontributionen, hvilken icke befanns tillräck— afgift.
Hg) skulle, enligt en af Ständernas Fullmägtige vid Kontributionsränteriet i Februari 7716 utfärdad kungörelse, »till en slik upphandlings förnyelse» en allmänt utgående »penningehjelp och upphandlingsafgifl» utskrifvas och erläggas.
Denna personliga afgift var bestämd till olika, efter de skattskyldiges samhällsställning eller förmögenhet läm pade belopp.
Sålunda skulle densamma utgå af Kongl. Råd med 30 d:r s:mt, af civile och militäre embetsman af högre grad än Öfverste med 20 d:r, af Kollegiiråd med 13 d:r o. s. v, samt af hvar och en tillhörande lägsta tjenstegraden med 2 d:r; af adelsmän och prester med högst 6 och minst 2 d:r, dock skulle Kapellaner på Jandet endast erlägga 24 öre; af borgare högst 12 och minst 2 d:r; af handtverksgesäller dels 1, dels £ d:r; af bönder, jemte deras barn öfver 15 år samt tjenstehjon - 9 lijon, 24 öro; och af enskildes betjening från 3 till 1 d:r.
Hustrurna skulle betala lika med männerne.
Denna afgift skulle uppbäras och levereras samt i Banken insättas likasom den vanliga kontributionen.
För år '1717 förhöj les upphandlings algiflén i allmänhet med 60 procent.
Genom Kungl, förordningen den 10 November 1716 föreskrefs en särskild per- 171 ti års sonlig afgift för varor, som vore mindre »nödiga till oumgängligt bruk»
Denna af- öf™fr?£'U' gift skulle utgöras med visst, efter rangordningen och det stånd, hvartill don skatt- '1 skyldige hörde, bestämdt belopp, hvilket var lägst för högre cmbets- och tjenstemän samt högst för dem, som icke vore uppförde på rangordningen och ej tillhörde adeln eller kunde räknas bland de förnämsta borgarne.
Högsta afgiften, eller 200 d:r s:mt årligen, skulle erläggas för begagnande af gyllen- och silfverduk samt blommerade eller randiga sidentyger och utrikes tillverkadt sammet.
För dylikt tygs nyttjande »i smått eller till hufvudkmader» utgjorde afgiften deremot blott högst 6 d:r.
Bland de artiklar, för hvilka sagda afgift borde erläggas, förekommo kläder af satin, siden, kamelott, atlas, guld- och silfvergaloner samt fransar och broderier, kläder fodrade med eller förfärdigade af dyrbarare skinn eller kläde, kostsammare hattar, spetsar, te, kaffe, chocolad, konfektyrer, tobak, vagnar, chäsar och slädar.
Uti Konlributionsränteriels kungörelse om 17IS års kontribution bestämdes denna iris åis till 15 d:r s:mt af hvarje hemman säteri och frälse, hvaremot säteri- och frälse- kontribution, egare befriades från kontribution för lösegendom och kapital, samt till 4 d:r af hvarje krono- och skattehemman, 5 d:r af post- och lotshemman samt oroterade gästgifvaregårdar, 6 d:r för hvarje par skattlagda qvarnstenar, jemte 4 d:rs mj >1- nareafgift.
Arrendator skulle erlägga tjugonde penningen af arrendet.
Utaf löner skulle innehållas hvar femte penning.
Enahanda belopp skulle betalas af det högre presterskapet samt Pastorer i städerna.
Kyrkoherdar på landet borde erlägga 20 d:r för hvarje 64 hemman.
Ståndspersoners och borgares betjening samt bruksfolk och arbetare skulle erlägga femtedelen af deras lön eller förtjenst, om denna steg till minst 4 0 d:r; i annat fall skulle husbonde betala för tjenstehjon af mankön 2 och af qvinkön 1 d:r.
För tjenstefolk, begagnadt vid jordbruket, äfvensom för allmogens hemmavarande barn, borde betalas 1 d:r för man- och { d:r för qvinsperson.
Torpare och husmän skulle erlägga 2 samt friska tjenstelösa personer på landet eller i städerna 6 d:r.
Städernas kontribution fastställdes till ett sammanlagdt belopp af 400,000 d:r.
Adelsmän och ståndspersoner, som, efter hvad kändt vore, egde annan förmögenhet än landtegendom, skulle, i förhållande till egare af sådan egendom, taxeras till skälig kontribution.
Utaf hyror för hus i städerna, tillhörande adelsmän eller ståndspersoner, som ej idkade handel, skulle hvar tionde penning betalas i kontribution.
Utaf städernas kontribution skulle trefjerdedelar och af all annan kontribution hälften få betalas med mynttecken och sedlar.
Det öfriga borde utgöras i silfverpennmgar eller kopparplåtar.
Ben-Kom. Bet. 2 10 1719 års bevilluiug.
Enligt Rikets Ständers förening och bevillning af den SS Maj 1719 till samma års allmänna kontribution, skulle för sagda år utgöras: af hvarje helt frälsehemman 5 d:r s:mt samt af insocknegodsen i Skåne, Halland, Blekinge och Bohuslän hälften:
(Adelns säterier, ladugårdar och rå- och rörshemman hade genom privilegierna blifvit befriade från all kontribution); » frälsebonde 1 samt af skatte- och kronobonde 2 d:r för hvarje helt hemman; » kronoräntor, förpantade före år 1700, samt af intressen å äldre kronofordringar hvar fjerde penning; » de från rotering befriade postbönder, lotshemmans innehafvare och gästgifvare 2 d:r; » frälse mjöl- och sågqvarnar 2 d:r för hvart par stenar, eller en daler, då qvarnen endast gick höst och vår, samt af mjölnaren dessutom 2 och i sednare fallet 1 d:r; » bergslager i allmänhet samt hvart och ett bruk enkel kontribution; » arrendatorer 2 procent af arrendesumman; » löner och underhåll hvar tionde penning; hemmansräntorna borde härvid beräknas efter kronovärdering; » Biskopar, Superintendenter och Stadspastorer likaledes tionde delen utaf deras underhåll och lön, men af Lektorer och »Skolebetjenler» samt ringare akademibetjente m. fl. endast tjugondedelen; » Kyrkoherdar på landet 15 d:r för hvarje 64 besutna hemman, samt af Kapellaner och Klockare hälften af 1718 års kontribution; » adelns torpare och husmän 1 d:r och af andre torpare samt sockenhandtverkare 2 d:r, utom de sistnämndes gerningsören; » alla friska inhyseshjon i städerna och på landet samt försvarskarlar, tröskare och dikare 6 d:r; för enskildes betjening och tjenstefolk samt manufakturarbetare hvar tionde penning af lönen, då denna utgjorde minst 60 d:r s:mt, och då lönen vore mindre eller ingen, äfvensom för allmogens hemmavarande barn öfver 15 år, 1 d:r för mans- och i d:r för q vinsperson; » handtverksgesäller i städerna och lärlingar öfver 15 år 1 d:r; af indelta underofficerare, ryttare, soldater och båtsmän tjugonde penningen af hvar och ens lön; » borgerskapet en särskild kontingent, bestämd till 90,000 d:r; » alla, som i städerna egde mer än ett hus, tjugonde penningen af den verkligen uppburna hyran.
Hvar och en med känd förmögenhet, men hvilken icke egde landtegendom, samt advokater m. fl. skulle utgöra ifrågavarande kontribution enligt Landshöfdingens taxering.
Kontributionen borde »betalas i goda penningar eller mynt-tecken och myntsedlar å 2 öre stycket» (daler s:mt). 11 Utom den vanliga kontributionen, skulle af hvarje hemman erläggas 2 d:r såsom durchtågsgärd.
Till den nödiga kreditens underhållande och för att betala någon del af rikets 171!) års gäld, »åtogo sig och beviljade» 1719 års Ständer en betalningsafgifl, hvilken ställdes under Rikets Ständers Kontors disposition och skulle utgöras med mynt-tecken och myntsedlar ä 2 öre s:mt för hvarje daler sådant mynt.
Denna personliga afgift bestämdes i de flesta fall för hvarje skattskyldig till samma belopp, som 1718 års upphandlingsafgift.
Förordningarna om dessa begge afgifter voro också till uppställning och redaktion med hvarandra öfverensstämmande.
Enligt Rikets Ständers bevillning till 7720 års allmänna kontribution, hade un- 1720 års der samma års riksdag Ständerna, till Kongl. Maj:ts och Rikets tjenst, försvarsver- ltu n"'s' kels befrämjande och fiendernas förmående till en oförvitlig fred. enhälligt öfverenskomma om samt påtagit sig att för sagda år utgifva en kontribution, hvilken var lika med den genom 1719 års författning stadgade enahanda bevillning.
Vid jemförelse mellan dessa begge bevillningsförordningar visa sig endast några få mindre betydliga skiljaktigheter, hvaribland här anmärkas: nedsättning i bevill ningen för sågqvarnar till hälften af dess förra belopp och stadgandet af bevillning för väderqvarnar med tulltägt.
Borgerskapets kontingent nedsattes med afseende å de afbrända städerna till 85,000 d:r; och blefvo de städer, som, genom fiendernas härjning eller eljest genom krigets olägenhet och arméernas stånd samt antågande, mistat sin egendom, frikallade från kontribution å den på detta sätt förlorade egendomen.
Under benämning frcdshjelp åtogo sig Rikets år 1120 församlade
Ständer en 1720 års ytterligare bevillning till Kongl. Maj:ts och Rikets tjenst samt freds- och försvarsver- fiedshielPkets befordran; hvilken bevillning motsvarade nästföregående års »riksgäldsbevillning» och utgjordes med samma belopp och efter enahanda grunder.
Genom Kongl, plakatet den 26 Januari 1721 påbjöds och förordnades, att den 1721 års af Rikets Ständer utlofvade kontribution, äfvensom den ytterligare bevillningen till en 1,evillninsaiIredslijelp, skulle jemväl för detta år »oafkortadt erläggas alldeles efter 1720 års beviilningars innehåll och lydelse».
Uti 7:de punkten af 1723 års riksdagsbeslut och ingressen till samma års be- 1723 års villningsförordning förklarade Rikets Ständer, att, oaktadt de förmodat att, efter kri- förordning." gets slut, blifva befriade och förskonta från alla extraordinarie utskylder, hade de dock, enär de ordinarie utgifterna vore otillräckliga, icke kunnat undandraga sig att göra nödiga sammanskott och bereda penningeundsättningar, på det riket måtte komma i stånd icke allenast att hindra och förekomma utan ock kraftigt motstå och öfvervinna all oförmodligen påkommande fara; hvadan Rikets Ständer, på det Kongl. Majit och fäderneslandet ej måtte lemnäs blottadt, utan fast mera befästas och försvaras, då påtogo sig »till rikets tjenst, säkerhet och bästa» en årlig kontribution att intill nästföljande riksdag utgå
Den härom, under den 18 September 1723, utfärdade 12 Lön- och bctalningsafgiften.