Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid uppgifvandet af okänd förmögenhet berodde pä den skallskyldige att antingen lemna specifik uppgift på sina tillgångar och skulder, eller i en summa uppgifva hela sin behållning och verkliga förmögenhet; dock vore han i sednare fallet ovilkorligen pligtig att med ed bekräfta sin uppgift.
Skulle egare af okänd förmögenhet anse för sig skadligt, om hans tillstånd uppenbarades för andra än Landshöfdingen och uppskattningsmännen. vore desse ovilkorligen förbundne att i afseende å sådan uppgift iakttaga sin tysthetsed.
På samma sätt skulle den, som egde synbar egendom eller förmögenhet, men deremot hade skuld, hvars belopp han icke ville hafva bekant, vara berättigad att fä förhållandet dermed behandiadt med dylik tystnad, så väl vid uppskattningen som vid uppbörden.
Vid nila tillfällen, då fråga förekomme om förmögenhet, som icke vore synbar eller kunde uppskattas, mäste ed den skattskyldige a (Ibrd ras, nar hälften af uppskattningsmännen sådant äskade.
Hvar och en, som åstundade få sin förmögen het under tystnad uppgifven, skulle ovilkorligen vara skyldig att personligen komma tillstädes hos uppskattningskomitén.
Ofver all den uppgift och uppskattning eller beräkning, som under tyslhetsförbehåll verkställdes, borde särskilda anteckningar föras, samt hvarje uppskatlningskomité endast meddela ett summariskt sammandrag af den under tystnad behandlade förmögenhetens belopp, utan att uppgifva de enskilde personerne.
Sedan omförmälda anteckningar blifvit förseglade, skulle de aflemnas till förvar hos Konungens Befallningshafvande, intilldess de mom samma komité kunde ytterligare behöfva begagnas eller, efter fulländad uppbörd, i några komité-ledamöters' öfvervaro förstöras.
Utom Bankens samt skolors, sjuk- och fattigvårds-inrättningars tillhörigheter, vore från uppskattning vid förmögenhetsafgiftens beräkning befriade: 1:o hvad som kunde hänföras till husgeråd och inventarier; 2:o fabriker och bruk tillhörande redskap och inventarier samt utestående fordringar hos bruksfolk och andre arbetare; 3:o kyrkor, kronans hus och magasiner samt alla andra publika hus och byggnader både i städer och på landet; och 4:0 militieboställen i allmänhet samt alla boställen i städerna.
Sedan de summariska sammandragen öfver uppskattningsbeloppet mom hvarje län, hvilka, så snart uppskattningarna försiggått, borde författas, till Kongl. Maj:t utkommit, skulle Fullmägtige i Banken och Riksgäldskontoret deraf erhålla del, för att gemensamt med dertill förordnade ledamöter i Kammarkollegium och Statskontoret afgifva sitt utlåtande angående den procent af förmögenhet eller lön. som erfordrades och borde utgå för den af Rikets Ständer fastställda realisationsfondens sammanbringande; hvarefter Kongl. Maj:t komme att utfärda allmän kungörelse om beloppet af den förmögenhetsafgift, som öfver hela riket skulle utgöras, samt meddela föreskrifter om uppbördens verkställighet.
I öfverensstämmelse med hvad sålunda stadgats, blef förmögenhets- eller den så kallade realisationsafgiften, efter föregångna uppskattningar, genom Kongl, kungörelsen den 42 Maj 1801 fa tställd till 2'?
procent, och skulle vid den då förestående uppbörden halfva afgiften eller 1i procent erläggas; hvarjemte genom samma kungörelse bestämdes, huru penningevärdet skulle beräknas och på hvad sätt vid leverering m. m. borde förfaras, då afgiften utgjordes i arbetadt silfver och guld, äldre myntsorter, koppar, jern, spanmål, vexlar eller Riksgäldskontorets kreditsedlar.
(Värdet å kontrolleradt verksilfver fastställdes till 20 sk. specie eller banko lodet, guld till 1 rdr 45 sk. dukaten, kopparmynt till 50 rdr skeppundet, garad eller arbetad koppar till 40 och smidd till 42 rdr skeppundet, stångjern till 6 rdr, plåtar till 8 och tackjern till 2 rdr skeppundet, torr råg till 3 rdr 16 sk., korn till 2 rdr 32 sk. samt 44 1808 ars krigsgärd. bafra till 1 rdr 46 slc. tunnan, säkra vexlar å rdr hamb. banko till 47^ sk. samt
Riksgäldskontorets kredilsedlar efter agio af 33j procent.)
Enligt hvad i Kongl, förordningen den 4 November 1802 tillkännagafs, hade å uppbörden af halfva förmögenhetsafgiften (hvilken ingått med nära 2i millioner rdr specie, motsvarande en uppskattad förmögenhet af 200 millioner rdr samma mynt) influtit omkring ^ i silfver och vexlar samt något öfver { i speciemynt och bankosedlar.
Andra hiilften af oftanämnda afgift blef genom nyss åberopade förordning eftergifven.
Under åberopande af 45:te § i 1772 års regeringsform ulskrefs, genom Kongl, kungörelsen den 4 Maj 'ISOS, en allmän krigsgård, som borde utgöras i öfverensstämmelse med de af Rikets Ständer i 1800 års bevillningsstadga antagna och fastställda grunder samt för år 1808 utgå med Irefjerdedelar af det belopp, som en hvar', efter föregången taxering, fått sig i bevillning för samma år påfördt; dock skulle högre eller 40 proc. afgift erläggas för utdelningar åt private aktieegare i diskontverken och i tullarrendet.
Likaledes skulle andra inrättningar, kassor och verk, som egde fruktbärande kapilaler och fordringar, utgöra enahanda afgift för derå under året uppiöpande intresse.
Ehuru den af Konung Gustaf Adolf, under den 7 Januari IS09, påbjudna allmänna krigsgärd, i anseende till den kort derefter inträffade regementsförändringen, icke kom att utgå, torde dock här, för fullständighetens skull, äfven denna gärd böra omnämnas.
Enligt det derom utfärdade påbud, borde sistnämnda krigsgärd i allmänhet utgöras med 5 gånger det belopp, som en hvar, efter föregången taxering, fått sig påfördt såsom bevillning för år 1808, hvarvid dock följande undantag vore medgifna:
Embets- och tjenstemän skulle nemligen endast betala lika mycket, som deras bevillning utgjorde.
Utom de s. k
Dannemoraverken, blefvo stångjernsbruken och bergsmanshamrarna befriade från krigsgärden.
Kopparverken skulle utgöra krigsgärden med samma, belopp, som bevillningen.
Af hyror i städerna samt af de i bevillmngsförordningen uppräknade verk och inrättningar m. m. skulle ej heller krigsgärden utgå med högre belopp, än den för dem stadgade bevillningsafgift 1809 års krigsgärd borde betalas i tre terminer, eller under Mars, Maj och Juli månader, med viss andel hvarje gång.
Rikets åren 1809 och 1810 församlade
Ständer förklarade i riksdagsbeslutet af den 2
Maj sistnämnda år: att de funnit dittills gällande bevillningsförfattningar hvarken medföra ett efter hvarje medborgares förmåga och omständigheter lämpadt beskaltningssätt eller uppfylla det afsedda ändamålet.
Derföre fordrades ovilkorligen ett nytt bevillmngssystem, hvarigenom de lägre och fattigare folkklasserna kunde vinna förskoning och lindring samt den förmögnare, medelst en progressivt stigande afgift, lemna ät stalén ett desto verksammare och kraftigare biträde.
Rikets Ständer hade således ansett sig böra bestämma andra och nya grunder för allmänna bevillningens utgörande.
Enligt dessa grunder borde hvar och en rikets invånare, som ej blifvit särskildt undantagen, taxeras antingen för behållen inkomst eller för person, egendom och rörelse; och hade, lill ledning vid dessa förändrade bevillningsgrunders tillämpning, två särskilda tariffer blifvit upprättade och af Rikets Sländer fastställda.
— Den årliga bevillningssumma. 1809 och 1810 års Ständer sig åtogo, var afsedd att utgöra 2+ millioner rdr banko, och voro deruti inbegripna lön- och betalningsafgiften samt slollslijelpen och medicina!fonden.
(Enligt Riksgäldskontoret räkenskaper utgjorde detta verks inkomst af bevillningen. eller afdrag af restitulioner och omkostnader, under år 1806 »Rdr Banko Specie» 1,578,441: 23.
11 och under år 1808 »Rdr Banko Specie» 1,312,079: 38. 1.
Lön- och betalmngsafgilten uppgick under det förra året till »Rdr Banko Specie» 123,045: 22 och under det sednare lill 106.126: 43. 4.)
Bland de stadganden. som förefinnas i beviliningx/örordningen af den 128 April 4810 och hvilka skulle tillämpas för samma och påföljande år intill slutet af år 1815, så vida urtima riksdag dessförinnan icke inträffade, torde nedanstående här böra anföras till upplysning om verkliga beskaffenheten af det vid denna förordnings uppgörande tillämpade s k. »progressiva bevillningssystem »
För behållen inkomst under 50 rdr skulle ingen afgift erläggas.
För 50 rdr inkomst borde i bevillning utgöras 24 sk eller + proc.; för 100 rdr dito 1 rdr 24 sk eller 1 + proc.; för 200 rdr dito 4 rdr 24 sk. eller 2+ proc.; för 400 rdr dito 1 I rdr eller 2} proc.; för 600 rdr dito 18 rdr eller 3 proc.; för 900 rdr dito 30 rdr eller 3y proc.; för 1,200 rdr dito 45 rdr eller 3f proc.; för 2.000 rdr dito 95 rdr eller 4J proc; för 4,500 rdr dito 270 rdr eller 5+ proc.; för 8,000 rdr dito 600 rdr eller 7+ proc; för 10,000 rdr dito 800 rdr eller 8 proc.; för 16.000 rdr dito 1,520 rdr eller 9+ proc. och för 20,000 rdr dito 2,000 rdr eller 10 proc.
Den i bevillningsförordningen åberopade och dervid bilagda tariffen n:o i innefattade 50 klasser från och med 50 till och med 20,000 rdr:s inkomst.
Den, som egde inkomst mellan någon af dessa klasser, skulle hänföras till den klass, hvars summa hans inkomst närmast motsvarade, eller till den närmast högre klassen, om inkomsten utgjorde medelbeloppet mellan två klasser.
Då den behållna inkomsten öfverstege 20,000 rdr, skulle afgiftsberäkningen höjas med £ proc. för hvarje 1,000 rdr Således skulle för 25,000 rdr:s inkomst betalas 10f proc., eller 2,656 rdr, och för 40,000 rdr:s inkomst 12+ proc., eller 5,000 rdr.
Men för hvarje 1,000 rdr:s inkomst utöfver 40,000 rdr skulle afgiften endast beräknas TV proc. högre, så att för behållen inkomst af 50,000 rdr skulle betalas 13+ proc. och för inkomst af 80.000 rdr 15 proc.
Från 80,000 till 150,000 rdr:s inkomst borde afgiftsberäknmgen ökas med -TV proc för hvarje 1,000 rdr samt för ännu högre inkomst med B’T proc.
Såsom behållen inkomst skulle anses hela det öfverskott, som under året 1810 års bevillningsförordning.
4 G erhållits genom afkastning af egendom, penningar eller genom näring, rörelse och» befattning af livad slag sorn helst, sedan derifrån afdragits oundgängliga omkostnader samt räntor för skuld äfvensom utbetalda hyror.
Följaktligen skulle den behållna, inkomsten utgöras af hela den afkastning, som landtegendom och stadsjord lemnadc-, efter afdrag af brukningskostnaden, eller utsäde, tjenstefolkets föda och löner, skatter, byggnaders underhåll samt andra nödvändiga utgifter, hvaribland dock odlings- och förbättringskostnader icke finge räknas; — hyran af hus i städerna och på landet, efter aldrag för onera och behöfliga reparationer; — handlandes eller näringsidkare» behållning af handels-, bruks-, fabriks- eller annan rörelse och näring utöfver aflöning och arbetskostnader samt andra utgifter för sjelfva rörelsen eller handteringen.
Från åtnjuten inkomst finge icke afräknas hvad som åtginge till underhäll för den skattskyldige samt hans familj och alla i och för utöfningen af hans yrke, rörelse och näringsfång icke oundvikligen nödige personer.
Enligt den af Rikets Ständer äfven fastställda och 1810 års bevillningsförordning likaledes bifogade tariffen n:o 2, skulle bevillning af hvar och en erläggas folden synbara egendom, han egde eller begagnade, eller den näring, han med eller ulan behållen inkomst idkade, så framt han icke, enligt tariffen n:o 1, kunde påföras högre belopp.
I afseende på tillämpningen af tariffen n:o 2 stadgades, att alia hemman, af hvilken natur och beskalfenhet som helst, borde vid forsla årets taxering indelas och uppskattas efter ortens gångbara pris, så att de hemman, sorn vore värda 2,000 rdr och derunder, sattes i lägsta eller lista klassen samt hemman af högre värde i 2:dra och 3:dje klasserna.
Så vida icke ett hemmans värde genom oförutsedda händelser förminskades, komme det alt vid påföljande års taxering bibehållas i den klass, deruti detsamma vid första taxeringen blifvit införd t.
Hemmansafgiften, som skulle utgå efter graderade skalor, utgjorde för ett helt hemman i lista klassen 3 rdr, i 2:dra klassen 4 rdr 24 sk. och i 3'dje klassen, uppgående till 4,000 idris värde, 6 rdr samt för hemman af högre eller t. ex. 8,000 rdris värde 12 rdr C ’ o. s. v. Alla afgifter för hemman, bruk och lägenheter skulle med hela sitt belopp påföras egaren, antingen han sjelf brukade eller åt annan upplåtit sin egendom.
Landtbo eller arrendator skulle erlägga särskild afgift, motsvarande af den bevillning, egaren borde för samma egendom utgöra.
För stadsjord var afgiften, med afseende å sådan jords olika värde, bestämd i tre grader, och skulle densamma utgå efter tunnlandtalet.
Embets- och tjenstemän skulle, då deras lön utgjorde högst 600 rdr, erlägga hälften och för lön af högre belopp till och med 1000 rdr fidelar samt för lön öfver 1000 rdr Jidelar af den i tariffen nio 1 för motsvarande behållen inkomst stadgade afgift.
Minsta lönebevillningsafgiften var 1 rdr.
Från inkomst af tjenst finge icke ränta å skuld afräknas eller annat afdrag ske, än underhåll och aflöning för de till tjenstegöromålens bestridande erforderliga biträden samt kostnader för lönebeloppets utbekommande. 47 ÄT foust r ur och hemmavarande mantalsskrifne söner skulle särskild bevillnine O utgöras med en proc af mannens eller fadrens bevillmngsafgifl; dock skulle minst betalas 8 sk. af hustru och 24 sk af son.
Hemmavarande döttrar skulle taxeras still 1 proc. af den för fadren fastställda afgift, dock ej under 16 sk
Från bevillning för lös och fast egendom voro alla personer och inrättningar befriade, som i nu gällande bevillningsförordning äro derifrån frikallade.
Dessutom voro en mängd befrielser eller undantag för vissa orter, näringsidkare eller kommuner medgifna. iöU 2:dra artikeln af 1810 års bevillningsförordning stadgades följande särskilda afgifter, nemligen: 2000 rdr för
Dykerikompamel, tionde penningen af den årliga utdelning till enskilde aktieegare i diskontverken och tullarrendet, som ölverstege 6 procent, samt likaledes tionde penningen af nummerlotterivinster öfver 50 rdr.
För frälseegendomar höjdes den s. k grundskattsafgiften till 8 sk. för hvarje rusttjenstmark.
Förut stadgade bevillmngsafgifter för intressen å Trollhätte slussverks lottsedlar samt testamenterad egendom af minst 300 rdrs värde bibehöllos.
För •qvarlåtenskap, som tiilfölle arfvingar i fjermare led än syskon, höjdes afgiften från 2 till 3 procent
F'or gåfva bestämdes enahanda afgift som för testamenten, eller 6 procent af gåfvans värde; hvarjemte för fideikommisser, sorn dädanefter stiftades till lörman för närmare eller fjermare slägting eller o.kyld person, föreskrefs en afgift af 10 procent utaf det värde, ortens taxeringsman åsatte fideikommisset.
I stället lör den vid sockerbruken förut erlagda slämpelbevillning af 2 rst. för hvarje skålp toppsocker, skulle, såsom särskild bevillriingsafgift, vid förtuflningen betalas dels 1 rst, ■dels 8 rst. för livart och ett skalp, inkommande socker.
Vid export af alun skulle likaledes en särskild bevillningsafgift för hvarje tunna erläggas; hvaremot den alunbrukens egare tillförene ålagda bevillning komme att upphöra.
Afgiften för biljarder böjdes i Slockholm och Göteborg samt 1 :sta klassens städer till 50 rdr.
I fråga om taxeringsförrättningarna ansågo Rikets vid 1809 och 1810 års riksdag församlade
Ständer åtskilliga nya eller förändrade föreskrifter böra meddelas; varande en del af dessa, i bevillningsförordmngen då första gången införda, stadganden vid följande riksdagar bibehållna och genom tillagda bestämmelser vidare utvecklade.
Enligt 2 § i 3:dje artikeln af 1810 års bevillningsstadga borde på landet taxeringarna beredas genom särskilda socknevis utsedda komitéer, bestående, utom Pastor, af 6 vid sockenstämma valde ledamöter, nemligen två af Ridderskapet och Adeln, tre af Bondeståndet och en ståndsperson.
Dessa »Beredningskomitéer» skulle emottaga taxeringsuppgifterna, jemföra dem med mantalslängden och andra erhållna uppivsningar, bereda grunderna för hvar och ens debitering samt föreslå det bevillnmgsbelopp, som efter komiténs kännedom och öfvertygelse borde, till följd af bevillningsstadgans bestämmelser, hvarje skattskyldig påföras
Flera socknar inom ett större eller tvä mindre pastorater kunde förena sig om en gemensam Beredningskomité; dock finge antalet af sådan komités ledamöter icke öfverstiga 1. 48 Skulle inom samma socken tillgång icke finnas på personer af alla de klasser, hvaraf Beredningskomilén borde bestå, kunde i stället väljas komitéledamöter af andra klasser.
Samtlige ledamöterne af Beredningskomilén skulle aflägga föreskrifven ed.
Till bemälda
Komité borde aflemnas enahanda uppgifter, som vid mantalsskrifningen skulle meddelas; hvarjemte den skattskyldige borde uppgifva hela sin behållna inkomst för det nästföregående året, hvilken inkomst skulle utgöra grunden för hans taxering efter tariffen n:o I; då deremot bevillningsafgiften efter tariffen n:o °2 skulle grunda sig på manlalsförteckningen.
Taxeringskomité!), som utgjorde andra instantien vid behandlingen af ifrågavarande beskattningsärenden, skulle på landet beslå af nio af samt inom socknarnas Beredningskomitéer valde ledamöter, nemligen: två af Bidderskapet och Adeln, två af Presteslåndet, två ofrälse ståndspersoner och tre af Bondeståndet.
Större härader skulle af Landshöfdingen indelas i tvä eller flera taxeringsdistrikt; men bestode häradet blott äfen socken eller ett pastorat, kunde församlingen, i stället för Berednings-, omedelbart utse Taxeringskomité.
Landshöfdingen eller den, han utsåge att å sina vägnar dervid vara tillstädes, skulle vara ordförande
Hvad för öfrigt i 4 810 års bevillningsförordning finnes stadgadt, rörande Taxeringskomitéernas åligganden samt taxeringarnas förrättande sä väl på landet som i städerna, är hufvudsakligen öfverensstämmande med derom ännu gällande föreskrifter; men i afseende på förfaringssättet för erhållande af ändring eller rättelse i de vid taxeringsförrättningarna vidtagna åtgärder och beslut skiljer sig den bevillnmgsstadga, hvarom nu är fråga, från både föregående och efterföljande bevillningsförfattningar.
Den, som vore missnöjd med Taxeringskomiténs tillgörande i fråga om den honom påförda bevillningsafgift, egde nemligen, enligt denna bevillnmgsstadga, att inom fjorton dagar, efter det debetsedeln kunnat afhemtas, antingen i förut vanlig ordning vända sig till Konungens Befallningshafvande i länet med sina besvär och dem vidare fullfölja, eller ock i stad hos Magistraten, eller på landet hos Häradsskrifvaren anmäla sig om Kompromissrätts sammankallande.
Likaså kunde å kronans vägnar rättelse i taxeringsbeslut sökas hos Kompromissrält.
Denna Kätt skulle utgöras af fem ledamöter, af hvilka Konungens Befallningshafvande borde förordna två mom taxeringsdistriktet boende personer, som icke deltagit i den Taxeringskomité, hvars åtgärd öfverklagats, samt två skulle väljas af motparten
Den femte ledamoten skulle hvarje Taxeringskomité utse, innan den åtskiljdes.
Den, som Konungens Befallningshafvande förordnat till ordförande, borde, så fort ske kunde, utsätta tid och ställe för Kompromissrättens sammanträde och förelägga klaganden att der, vid talans förlust, jemte de af honom utsedde kompromissarier sig inställa, Vanlig taxeringsed skulle af kompromissarierne afläggas och bevillningsförordningens stadganden af dem noga iakttagas, inom fjorton dagar, efter det ett mål blifvit af Kompromissrätt företaget, borde detsamma vara afgjordt.
Uti det beslut, Kompromissrätt fattat, kunde ändring icke sökas, A de genom sådant beslut förhöjda eller förminskade bevillnmgsafgilterna borde förteckning genast aflemnas, å landet till Häradsskrifvaren och i stad till Magistraten.
De af Konungens 49 Konungens Befallningshafvande förordnade kompromissarier, äfvensom den af Taxeringskomilén utsedde, skulle ega rätt till skjutskostnadsersättning och dagtraktamente utaf allmänna medel.
Om af skattskyldig valde kompromissarier »skulle för »ett sådant medborgerligt förtroende fordra vedergällning», vore den klagande pligtig att deras skjutskostnad godtgöra.
Med mindre väsendtliga redaktionsförändringar hafva föreskrifterna i 1810 års bevillningsförordmngs 4:de artikel blifvit öfverflyttade till alla sedermera utfärdade dylika förordningar.
Vid den, för tronföljarevalet, under sommaren och Siösten år 18K) inlrä/fade riksdag beslöto Rikets Ständer, att de under nyss förut hållna riksmöte antagna grunder för allmänna bevillningens ulgörande, hvilka då ännu icke hunnit användas och pröfvas, skulle fortfarande förblifva gällande; dock ansågo Rikets Ständer några tillägg och förändringar samt förklaringar i afseende på 1810 års bevillningsförordning erfordras, hvarom särskild författning under den 46 Oktober samma år utfärdades.
Derjemte stadfästades och meddelades åtskilliga genom denna författning kunggjorda reglor och föreskrifter, som af dels de skaltskyldige och dels taxeringsmännen samt öfrige vederbörande borde iakttagas ej mindre vid uppgifternas meddelande och begagnande än vid bestämmandet och påförandet af det bevillningsbelopp, som af hvar och en skulle erläggas.
Dessutom fastställdes och utfärdades till vederbörlig efterrättelse omständliga formulär till så väl mantalsskrifningsförteckningar och taxeringsuppgifter som alla nödiga ansedda längder och sammandrag.
Ehuru, enligt 1810 års riksdagsbeslut och bevillningsförfattnmgar, allmänna bevillningen för sagda och nästföljande år var påräknad att uppgå till ett årligt belopp af 2,500,000 rdr, utgjorde de bevillningsmedel, som för år 1811 till Riksgäldskontoret inflöto, endast 1,849,247 rdr 15 sk. 2 rst.
För år 1812 uppgick den efter samma förordning utgående och Riksgäldskontoret tillgodokomna bevillning till •1,899,651 rdr 14 sk. 4 rst.
Enligt Rikets Ständers underdåniga skrifvelse af den 16 Oktober 1810, hade samma års bevillningsförordning vid de förrättade taxeringarna blifvit så olika tillämpad, att, då på somliga ställen, der denna författnings föreskrifter med noggranhet verkställts, bevillningen uppgått till dubbelt och ända till tredubbelt af hvad förut, efter 1800 års förordning, blifvit erlagdt, hade på andra orter, »utan tvifvel af missför»stånd om den nya författningens grunder», bevillningen icke ens kommit alt uppgå till dess förra belopp.
Vid sådant förhållande och till vinnande af likhet i beskattningen öfver hela riket, förordnades genom Kongl, kungörelsen den 30 Nov, 1810, att, på det då meddelade förklaringar och tillägg måtte varda vederbörligen iakttagna, Berednings- och Taxeringskomiléerna i de orter, der årets taxeringar redan försiggått, skulle ånyo sammanträda samt dervid öfverse och efter förekommande omständigheter rälta dessa taxeringar.
Bev-Kom. Bet. r 50 1812 års
Vid 18-12 års riksdag åtogo sig Rikets Ständer en för beliofvens fyllande er be villnings- forderlig allmän bevillning af 2,650,000 rdr banko, Hvilken bevillning borde utgå torordning. j oc|, påföljande år intill slutet af år 1817, så vida icke urtima riksdag under tiden inträffade Genom den härom under d. 18Aug 1812, utfärdade förordning atergingo Rikets Ständer lill hufvudsakligen samma grunder för allmänna bevillnmgens utgörande, sorn voro stadgade i 1766 och 1770 års bevillningsförordnmgar; dervid Rikets Ständer yttrade den förhoppning, att genom dessa grunder, sådana desamma uti nu ifrågavarande bevillningsstadga voro fastställda, en rättvis fördelning af skattebördorna borde, i förening med både kronans och undersåternas bästa, komma att, utan någonderas förfång, vårdas och befrämjas.
Likasom uti alla sedermera utkomna enahanda författningar, handlar Irsta artikeln af 1812 års beviliningsstadga om personlig afgift, och den 2:dra artikeln om afgift af lön, rörelse och egendom.
Den personliga afgiften skulle, på sätt sednaste bevill ningsförordning jemväl innehåller, utan afseende å stånd eller förmögenhet erläggas af alla mantalsskrifne personer.
Sagda afgifts belopp utgjorde för mansperson från 15 till 18 år 32 sk. och från 19 år 1 rdr, samt för qvinna från 15 år 24 sk. 2:dra artikelns afgift af embets- och tjenstemän m fl skulle för ordinarie löner samt extra inkomster, hvilka icke öfverstege 300 rdr banko, utgöras med två, och för högre inkomster, (rån 300 till 600 rdr, med tre, samt för inkomster öfver 600 rdr med fyra af hundra Pensionsinnehafvare voro frie från inkomstbevillning, då pensionen ej uppgick tili 50 rdr.
Patroni ecclesiarum borde för den krono- och kyrkotionde, som af dem ålnjöfes, erlägga 5 procent; hvilket belopp domkyrkorna äfven skulle utgöra.