Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Häraf har Herr Falhem ansett böra följa, att, då denna bevillning utgjordes af bergsmännen, som betalade malmen och nedsmälte den till koppar, bergsmännen uttryckligen borde vara fritagne från all vidare bevillning.
I Utskottets tanke afser det ifrågavarande stadgandet i 25 § endast bevillning för vinsten af grufvebrytningen och en deraf föranledd befrielse från afgift för de verk, som för sjelfva grufvedriften äro inrättade, men något skäl förefinnes visserligen icke, hvarföre »Hytlebrukem eller råkoppar-tillverkningen, som i det af Herr Falhem nu föreslagna tillägg åsyftas, skulle mer än tackjerns-tillverkningen vara från bevillning fritagen; och då den del af ifrågavarande stadgande, hvarå Herr Falhems förslag har afseende, dessutom blifvit af alla i Stånden godkänd, anser Utskottet något vidare afseende å Herr Falhems nu ifrågavarande framställning icke böra fästas.
Det minimi-belopp af inkomst, hvarför bevillning af Skeppsbyggerier skall utgå, har af Ridderskapet och Adeln blifvit bestämdt till 300 R.dr R:mt.
Öfriga Riksstånden håfva deremot godkänt det af Utskottet föreslagna belopp eller 1-00 R:dr R.mt.
Med anledning häraf får Utskottet inbjuda Ridderskapet och Adeln att, med frånträdande af sitt skiljaktiga beslut, antaga Utskottets af de öfriga 3:ne Riks-stånden godkända förslag. § 27.
I fråga om Utskottets i afseende på 27 § afgifna hemställan och redaktionsförslag har Ridderskapet och Adeln beslutat, att vid rubriken Skeppsredare och Får - Bevillnings-UtskoUets C llulunde M 9. 7 hesegare, med uteslutande af nu deri citerade § 9, skulle endast införas orden: »lika med dem i städerna;» men som Preste- och Bonde-stånden godkänt Utskottets rédaktions-förslng, och någon anmärkning emot detsamma icke blifvit inom Borgareståndet framställd, har Utskottet ansett sig böra detsamma vidblifva. §§ 33 och 34.
Från Vallöf!
Borgareståndet har återremiss egt rum af 33 §, äfvensom i sammanhang dermed af 34 §.
Man har yrkat, dels att bevillnings-afdraget, såsom icke medförande någon egentlig nytta, men väl mycken oreda vid penninge-liqvider, borde helt och hållet afskaffas, dels att detsamma måtte nedsättas till 2 i procent, eller ock att åtminstone bestämdt måtte stadgas, att dylikt afdrag icke skulle ifrågakomma, då räntan ej uppginge till 0 procent; och har 34 § ansetts öfverflödig, i händelse bevillnings-afdraget komme att upphöra.
Då den beskattning, som är afsedd att drabba det rörliga kapitalet, synts Utskottet icke kunna på lämpligare sätt utgå än genom stadgandet om bevilinings-afdrag ä ränta, der densamma är till mer än fem procent bestämd, samt skäl icke heller torde förefinnas att nedsätta denna beskattning, hvilken Ridderskapet och Adeln samt Preste- och Bonde-stånden också bibehållit oförändrad, har Utskottet ansett
Boi -gare-ståndets återremiss af berörde §§ icke böra å Utskottets sida till någon åtgärd föranleda. § 35.
Välluf!
Borgareståndet har godkänt denna §, med undantag af i:dra moni., som återremitterats för vinnande af nedsättning till en procent af deri stadgade bevillning af Aktiebolag, Associationer, Societeter, Verk, Hypotheks- och andra inrättningar; men som tre Riks-stånd godkänt äfven det ifrågavarande momentet, och Utskottet redan yttrat sig i afseende å den ifrågaställa nedsättningen för näring och rörelse i allmänhet, så torde berörde återremiss icke påkalla något vidare utlåtande.
, § 37.
Med afslag af Utskottets hemställan beträffande 37 § eller att väckta motioner om borttagande af den uti berörde §. stadgade bevillning för karakters-fullmagter måtte lemnäs utan afseende, har Högvördiga Presleslåndet beslutat, att 3:dje Artikeln eller §§ 37 och 38 skola uteslutas; men då de öfriga Riks-stånden, godkännande 8 Bevillnings-Utskottets Utlåtande M 0.
Utskottets omförmälda hemställan, bibehållit den ifrågavarande bevillnings-titeln, får Utskottet mlrjuda Högvördiga Preste-ståndet att frånträda sitt j ofvanberörda motto' skiljaktiga beslut och instämma i de öfriga Riks-ståndens.
Yttrandet pacj. 17 öfver Herr Doktor Säves motion om införande af beskattning för egandet af hundkrealur, har blifvit återremitteradt från så väl Högvördiga Preste-ståndet som Vallöf].
De ledamöter, sorn yrkat denna återremiss, hafva ansett den ifrågavarande beska1 tningen böra införas hufvudsakligen på de skäl, som innefattas i den af Herr Doktor Säve afgifna, vid Utskottets Betänkande fogade, reservation.
På de skäl Utskottet redan anfört, vidblifva- Utskottet sin åsigt om den ifrågavarande beskattningens olämplighet.
Tvänne Riks-stånd hafva dessutom godkänt Utskottets afstyrkande af samma beskattning, och saknar Utskottet alltså anledning att sitt derutinnan afgifna yttrande frånträda. § *5, Det af Utskottet föreslagna 3 mom. af 45 §, innefattande stadgande att studenter skola mantalsskrifva vid det Universitet, der de idka studier, har från Vallöf].
Borgareståndet blifvit återremitteradt.
Man har anmärkt, att för så vidt detta stadgande åsyftar endast de studerande, som vistas vid universiteten, detsamma vore obehöfligt, alldenstund desse studerande funnes och jemväl hädanefter torde blifva upptagne i Universitets-städernes mantalslängden till följd af den allmänna föreskrift, som finnes i 'irsta momentet- af § 45, att en hvar skall i mantal uppföras, der han bosatt är, till nästa fardag flyttar, eller största delen af året sig uppehåller.
Detta stadgande lakttoges nu noggrannt, med afseende på förutnämnde studerande och det nya tillägget syntes alltså, hvad desse anginge, öfverflödigt.
Vore åter meningen den, att alla studerande, sorn ciro inskrifne vid akademien, borde, utan afseende å deras vistelseort, vid Universiteten mantalsskrifvas, kunde det föreslagna tillägget komma att leda till förvecklingar och olägenheter, som man icke borde åstadkomma, utan tvärtom söka att undvika.
Då studerande ålnjöte sina privilegier såsom akademiska medborgare under två år, efter det de sednast bevistat akademien, och prolongation i denna tid, uppå ansökning, kunde erhållas ända till 3 eller 4 är, så borde följaktligen de frånvarande studenterne så länge upptagas på akademiernes mantalslängd; men huru skulle mantalsskrifvaren få reda på rätta förhållandet härmed eller kunna utröna hvilka af dessa frånvarande studerande funnes till eller icke.
Det vore Bevillnings-Utskottcts Utlåtande M 9.
Det vöre icke att förvänta, det de öfver hela landet spridda studenterne skulle ordentligen insända uppgifter till mantalsskrifningen vid Universiteten, och vederbörande myndigheter derstädes, som hittills lemnat uppgift på de vid universiteten närvarande studerande, kunde icke heller hafva fullständig kännedom om de frånvarandes lefnadsöden.
Följden kunde således lätt blifva deh, att i mantalslängden antecknades både lefvande och döde.
Dessutom torde det temligen ofta inträffa, alt studerande, som, vare sig för alltid, eller under ett eller annat år, lemnat universiteten, vunne anställning såsom informatorer hos enskilde personer, inginge i handel och näringar rn. m., eller med ett ord komme i åtnjutande af inkomst, för hvilken de borde erlägga skatt.
Genom antagande af Utskottets förslag skulle dock dessa, med bibehållande af namnet studerande, kunna undandraga sig ali beskattning genom åberopande af sina student-privilegier och ådagaläggande deraf, att de voro vid universitetet- mantalsskrifne
De -åter, som vore nog samvetsgranne att ej begagna sig af dvlika undanflykter, utan på behörigt ställe uppgåfve sina inkomster, komme ovedersägligen att mantalsskrifvas på tvänne ställen.
På dessa skäl har blifvit yrkadt, att det föreslagna 3:dje mom måtte ur 45 § utgå Utskottet åsyftade med ifrågavarande stadgande att bereda ordning uti ett ofta anmärkt och öfverklagadt förhållande, eller att studenter, som för ett eller annat år äro frånvarande frän Universiteten, alls icke låta mantalsskrifva sig, under förmodan att sådant genom vederbörande myndigheters försorg skedde vid Universiteten, samt ansåg det derjemte i statistiskt hänseende vara af vigt att ega fullständig kännedom om antalet studenter i riket; men då Utskottets förslag, sorn blifvit gilladt endast af Bonde-ståndet, afslagits af Ridderskapet och Adeln samt Preste-ståndet, får, vid sådant förhållande och med afseende å hvad inom Borgare-ståndet blifvit anfördt neli yrkadt, Utskottet, med frånträdande af berörde förslag, hemställa, att 3:dje mom. uti § 45 , må ur Bevillnings-stadgan uteslutas samt de öfriga momentens ordningsnummer derefter rättas. §§ 55, 86, 107, MO, 116, m. fl.
Bonde-ständet har återremitterat Utskottets yttrande under ofvan upptagne §§, deruti Utskottet afstyrkt en af Matts Pehrsson från Stockholms län vackt motion, dels att Taxerings-och Pröfnings-kommittéerne måtte få sjelfva inom sig välja sine ordförande, dels ock att Taxerings-kommittéernas rättighet att på förslag uppföra vissa af sina medlemmar till ledamöter i Pröfnings-kommittéen måtte förvandlas till bestämd valrätt; men som nämnde yttrande, hvilket afser en fråga af reglementarisk beskaffenhet, blifvit af öfriga tre Riks-stånden godkändt, lärer Bonde-ståndets ät errem iss icke kunna föranleda till någon åtgärd.
Prat. 1856 & 1*57. 5 Sami. 1 Afd. 9 Höft. 2 10 Bevillnings-Ulslrottcts Utlåtande M 9. § Gl
Denna § liar blifvit återremitterad af Borgare-ståndet, uppå yrkande af Herr Gahri, som, i öfverensstämmelse med af honom yttrad åsigt, att fastigheter ä landet endast borde hvart femte år undergå taxering, ansett, att uti (i! § borde uttryckas, att den, hvilkens inkomst utgjordes endast af afkastning af landsfastighet, icke vore skyldig att oftare, än hvart femte år, densammas taxeringsvärde uppgifva; men då ifrågavarande § innefattar endast stadganden af reglementarisk beskaffenhet och blifvit af de öfriga Riks-stånden godkänd, torde återremissen icke kunna till någon åtgärd föranleda. §§ 67, 71 och -109 Vallöf], Borgareståndet har återremitterat hvad Utskottet yttrat i anledning af särskilda utaf Herrar Stolpe och Sandströmer samt Herr Kontrakts-prosten Tegnér väckta motioner dels om förändringar i grunden och sättet för bestämmande af taxeringsvärdet å fast egendom på landet, dels ock om revision af den vid bevillnings-förordningen fogade minimi-tarif öfver värdet af hemman, som innehafvas under egande-rätt, äfvensom
Utskottets i sammanhang dermed gjorda hemställan, det Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, det Kongl. Majit täcktes antingen genom en för sådant ändamål nedsatt kommitté eller på sätt eljest kunde linnas lämpligt, låta efter gemensamma grunder verkställa en fullständig undersökning och utredning om så väl den fasta egendomens verkliga värde, som städernas och landets ömsesidiga skatte-bidrag, förmåner och onera, samt sedan i nåder låta förelägga Rikets Ständer resultaten af denna undersökning, med ledning hvaraf Rikets Ständer skulle blifva i tillfälle att bestämma den bevillning, som skäligen kunde anses böra för framtiden utgå.
Under den diskussion, som föranledt denna återremiss, har hufvudsakligen blifvit yttradt: att fastighets-värdet vore så lågt upptaget, att det i flera län icke motsvarade en fjerdedel, icke ens en åttondedel af verkliga värdet; att dét vore olämpligt att öfverlemna frågan om reglering af detta värde åt en kommitté, enär en sådan, församlad i hufvudstaden, icke kunde eea erforderlig känne . dom om de särskilda egendomarnes vidd, jordmån, skogstillgång, onera och andra dylika omständigheter; att den rigtigaste värderings-grunden vore köpeskillingen och de värden, hvartill egendomar, för erhållande af hypotheks-lån, blifvit uppskattade; att genom en sådan uppskattning bevillnings-procenten borde och kunde nedsättas till 40 öre för tusen och derunder, i fall all annan bevillning blefve bestämd till en procent; att om köpeskillings-beloppet också icke toges till omedelbar grund för bestämmande af fastighets-värdet, detsamma likväl borde tjena till ledning derför; att minimi-larifen borde helt och hållet borttagas; att, då jordvärdet på kortare tider i allmänhet icke underginge någon märkbarare förändring, det måtte stadgas, att förnyad uppskattning deraf icke skulle ega rum oftare, än hvart femte år, hvarigenom Bevillnings-Utskottets Utlåtande M 9.
11 taxerings-kommitléerna besparades det tidsödande och ofta ändamålslösa göromålet att ärligen genomgå längderna; samt att, om den föreslagna kommittéen blefve nedsatt, densammas arbete icke ' måtte utsträckas till städerna, enär den rätta principen för fastighetsvärdet, eller brandförsäkrings-summan å hus och sista köpeskillingen för jord, derstädes redan vore gällande.
Högvördiga Preste-ståndet har jemväl till Utskottets förnyade behandling återförvisat minimi-tarifen, äfvensom 67, 71 och 109 §§:ne, så vidt de afse nämnde tarif, tillika med dermed sammanhang egande 49 och 104 §§ af gällande bevillningsstadga, på grund af yrkanden dels att, på sätt Herr Stolpe i sin motion föreslagit, ny minimi-tarif borde, med ledning af sednaste försäljningspris, hvart femte,år uppgöras, dels ock att denna tarif måtte helt och hållet borttagas samt uti 67 § stadgas, att fastigheterna borde uppskattas till deras verkliga värden, på sätt Herr Prosten Wåhlander uti sin vid Utskottets betänkande fogade reservation föreslagit.
Under åberopande af hvad Utskottet i sitt förra betänkande, angående denna Iråga anfört, får Utskottet, som icke funnit skäl anförda, hvilka kunnat till ändring i dess förut uttalade åsigter föranleda, förnya sitt redan afgifna, af 2 Stånd godkända yttrande, hvarigenom bifall till Herrar Stolpes och Sandströmers samt Herr Kontrakts-prosten
Tegnérs motioner uti förevarande frågor blifvit afstyrkt Beträffande den af Utskottet föreslagna underdåniga skrifvelse, så hafva så väl Ridderskapel och Adeln som Preste-ståndet, likväl med ändring af ordalagen i Ut skottets derot,n gjorda hemställan, godkänt en sådan underdånig skrifvelse, hvaremot Bonde-siandet afslagit densamma. borde Rikets Ständer hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, det Kongl. Majit mätte täckas låta upprätta samt förelägga näst sammanträdande Rikets Ständer förslag till grunder för bevillningens fördelning samt sältet för deras tillämpning, efter hvilka på eli lämpligare och rättvisare sätt, än efter gällande bevillnings-förordning, den a/ Rikets
Ständer fastställda bevillmngs-surnma må kunna fördelas till utgörande.
Preste-ståndet åter har affattat sitt beslut i följande ordalag: alt Rikets Ständer hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, det Kongl. Majit mätte täckas antingen genom en för sådant ändamål nedsatt Kommitté eller på sätt eljest kan finnas lämpligt, låta verkställa en utredning af de förhållanden, som ligga lill grund för de under namn aj allmän bevillning utgående skattebidrags fördelning och belopp, med ledning hvaraf Rikets näst sammanträdande Ständer må blifva i tillfälle alt bestämma den bevillning, som skäligen kan anses böra för framtiden utgå.
Ehuru Borgare-ståndet uti ifrågavarande hänseende ännu icke fattat definitivt beslut, har Utskottet likväl, med ändring af sin förut gjorda hemställan och till sammanjemkande af de ytterligare skiljaktigheter i ordalagen, som skulle uppkomma, i 12 Bevillnings-Utskottets Utlåtande M B. händelse Borgare-ståndet jemväl för sin del komme att besluta en underdånig skrifvelse i timnet af särskild lydelse, ansett si" böra föreslå, «J O att de ordalag, hvaruti Ridderskapet och Adelns nyssnämnda beslut är alfättadt, måtte af Rikets Ständer antagas. §§ 72 och 73. ~- Sedan Utskottet, med anledning af Herr Kontrakts-prosten Tegnérs, uti väckt motion gjorda framställning, att 72 och 73 §§ malte erhålla en kortare och tydligare redaktion, hemställt, att, dä något förslag uti berörde hänseende icke blifvit af motionären uppgifvet samt Utskottet, för sin del, icke funnit behof af något förtydligande, afseende icke måtte fästas å den gjorda framställningen; så hafva, vid föredragning af denna punkt, Ridderskapet och Adeln samt Bonde-ståndet godkänt berörde hemställan, hvaremot Preste- och Borgare-stånden återremitterat ifrågavarande §§, uppå yrkande af Herr Kontraktsprosten Tegnér inom det förra samt Herr Galm inom det sednare af dessa Stånd, att följande redaktions-förändringar måtte vidtagas, nemligen: uti 72 §, att punkten: »vid sådan värdering — — — oundvikliga omkostnader.» måtte komma att lyda: »Vid sådan värdering af tillverkningen, för hvilken hvarje orts hammarskatts-jernpris skall tjena Kommittéerna till grund, bör, för att utröna egarens verkliga behållning, afdragas tillverknings-kostnadens belopp, hvilken beror icke allenast på det högre eller lägre pris, som aila rudimaterier af malm, tackjern och kol kunna inom orten anses ega, ulan äfven af brukens onera, längre eller kortare transporter och alla: andra oundvikliga omkostnader, dock anmärkes härvid, att afseende derå icke får fästas, huruvida sagde rudimaterier äro kapla eller bekomna från bruksägarens egna grufvor, masugnar eller hemmansskogar, såsom samtliga förut till bevillnings-afgifl uppskattade,» samt uti 73 §: att de tvänne första punkterna måtte erhålla följande lydelse: »Vid de bruk, der en större eller mindre del aj del der tillverkade smide förädlas till manufaktur, uppskattas, med bibehållande af de för stångjerns-tillverkningen i nästföregående § fastställda beskattnings-grunder, den förädlade varan sålunda, att egarens behållna vinst af del lill förädling använda ämnes-jernet och den uppkomna manufakturen sammanlagdi anses från högst hälften till minst en sjettedel af hammar skatls-priset å stångj ernet för bruket,
hvilken vinst på lika sätt, som för stångjerns-smide är stadgadt, ej ter fem procent beräknas till kapital, för hvilket bevillning, på sätt förut bestämdt är, erlägges.»
Då emellertid den föreslagna redaktions-förändrmgen, i Utskottets tanke, hvarken leder till förkortning eller förtydligande af ifrågavarande stadganden samt två Stånd utan anmärkning godkänt §§:nes nuvarande uppställning, finnér Utskottet icke skäl att, med anledning af den i detta afseende gjorda åtetremissen, tillstyrka någon förändring i hvad nu är stadgadt.
Ut sk ut tets Utlåtande M it. 13 Derjemte och med anledning af Utskottets yttrande, det Rikets Ständer mätte vid Bevillnings-stadgans, profning, förbehålla sig öppet att i föreskrifterne angående bruks- och bergverks värdering vidtaga de förändringar, till hvilka Ständernes blifvande beslut i afseende på Kongl.
Maj:ts nådiga förslag om hammarskattens upphörande kunde föranleda, har från Vällofl.
Borgare-ståndet blifvit till Utskottet remit teradt ett yttrande af Herr Gahn, som yrkat att de i 72 och 73 §§ stadgade mi mmi-belopp för smides-värdena måtte, i öfverensstämmelse med den af Borgare-ståndet uttalade åsigt, att alla dylika minimi-bestämmelser borde ur bevillnings-förordningen borttagas, icke vidare bibehållas, utan endast den verkliga behållningen utgöra nomi för bevillningens beräknande.
Dessa minimi-belopp vore dessutom alltför f)öga.
Då vid stångjerns-verk egarens behållning måste beräknas per Skeppund till minst Tvdel af jernpriset och således för närvarande, då detta pris utgjorde 30 R:dr, till 2i R.dr, så och ehuru denna behållning vid flere jernverk visserligen icke vore för hög, funnes dock mångfaldiga, der behållningen på långt när icke uppginge till detta belopp, och för dessa vore stadgandet i högsta grad orättvist.
Vid lågt jernpris blefve naturligtvis den sålunda beräknade behållningen äfven låg, men allt som priset höjdes, stege också bevillningen, oaktadt det alldeles icke vore gifvet, att bruksegarens behållning blefve större, utan kanske mindre, hvilket vid de verk, som köpa sina rudimaterier, för närvarande vore förhållandet.
Med det pris, hvartill rudimaterierne nu stigit, hade bruks-egarne på sin tillverkning långt mindre behållning, än då jernprisen voro betydligt lägre, och för många uppginge behållningen ej ens till hälften af nu bestämda minimum.
Då Rikets Ständer i afseende å hammar-skatten beslutat, att densamma skall nedsättas till hälften af dess nuvarande belopp, samt en icke obetydlig lindring i beskattningen på jernhandteringen derigenom blifvit beredd, synes det Utskottet icke vara skäl att borttaga eller nedsätta de minimi-belopp för smides-värdena, som hittills legat till grund för jernverkens uppskattning, hvadan Utskottet hemställer, att dessa minimi-belopp må oförändrade bibehållas. § 80.
Med ogillande af Utskottets yttrande vid § 80, har Högvördiga Preste-ståndet beslutat, att stadgandet uti denna §, som angår sättet för anställande af omröstning inom taxerings-kommittéerne, och hvilken omröstning
Utskottet ansett böra alltid vara öppen, skulle komma att lyda: »hvilken (omröstning) alltid bör ske med .vi St 9 Si it sedlar;» men då de öfriga Stånden godkänt Utskottets åsigt samt 3 Stånds mening i denna fråga, som är af reglementarisk beskaffenhet, således utgör Rikets Ständers beslut, har Utskottet ansett sig endast böra sådant anmäla. 14 Bevillning*-Ut.skottets Utlåtande M !). §§ 87, 88, 90, 116 m. il. Utskottets under §‘§ 87, 88 och 116 framställda förslag, att uttrycket jPreste* ståndet, der det i författningen förekommer, såsom utmärkande en af de samhällsklasser, hvilka i taxerings-förrättnmgarne deltaga, mätte utbytas mot ordet Presterskapet, har af Preste-ståndet blifvit ogilladt; men äfven detta förslag är af de öfriga Riks-stånden godkändt och lärer alltså böra anses vara af Rikets Ständer antaget.
Vällof].
Borgareståndet har deremot återremitterat 88 § 2 mom. äfvensom i sammanhang dermed 90 §, uppå yrkande dels af Herr Billström, som anfört: att genom stadgandet i 90 §, att i de städer, der högre elementar-läroverk finnes, en Lektor skall bland Presterskapet väljas till taxeringsman, uppstode det förhållande, att i Rikets begge Umversitets-städer, hvarest funnes sådana läroverk, uti taxeringskommittéer komme att ingå en Lektor samt endast en medlem af det egentliga tjenstgörande Presterskapet, hvarvid, i afseende å denne sednare, kunde inträffa, att, när valet, såsom i Lund vore brukligt, förrättades klassvis, en med prebende-pastorat försedd Professor eller Akademi-adjunkt, och således en person, som icke hade presterlig befattning inom staden, kunde komma att väljas; och då en sådan utgång af valet vore mindre ändamålsenlig, enär de akademiske lärarne ansåges sakna nödig erfarenhet och kännedom om den ekonomiska ställning, hvari stads-mnevånarne sig befunne, har Herr Billström föreslagit, att, sedan genom 90 § blifvit stadgadt, att en Lektor skulle utses till taxeringsman i de städer, der högre elementar-läroverk finnes, uti 88 § 2 mom. måtte uttryckligen stadgas, att den andra taxerings-mannen af presterskapet skall vara en i staden tjenstgörande prestman, dels ock af Herr Henschen, som ansett att af det i 90 § begagnade ordet
Lektor vid tillämpningen kunde uppkomma svårighet, emedan Lektorer icke funnes anställda vid alla högre elementar-läroverk, hvarföre detsamma ansågs böra mot ett lämpligare uttryck utbytas.
Utskottet kan icke inse att någon olägenhet skulle deraf uppkomma, i händelse en prestman, tillhörande Akademi-staten, blefve uti Presterskapets klass vald till taxeringsman uti universitets-städerne, då det är att antaga att den större valfrihe ten lemnar bättre tillfälle att finna den lämpligaste personen.
Då det dessutom uti 91 § stadgas, att, i händelse fullt antal taxeringsman af någon klass saknas, bristen må ifrån annan ersättas, synes ett ovilkoriigt stadgande i den syftning Herr Billström påyrkat dels kunna innebära hinder för fulltaligheten inom taxerings-kommittéen, dels ock stå i strid mot nyssnämnde föreskrift i 91 §.
Hvad åter angår Herr Henschens yrkande, har Utskottet endast velat erinra att, enligt Kongl. Maj:ts den 16 Augusti 1856 utfärdade stadga för Rikets elementar-läroverk, lärarne vid de högre elemen tar-läroverken benämnas Lektorer.
Då ifrågavarande §§ dessutom blifvit af de öfriga Bevillninys-Utskottets Utlåtande M !). 15 Riks-stånden godkände, anser Utskottet hvad uti anmärkta hänseenden blifvit yrkadt icke kunna till någon åtgärd föranleda. § 119.
Med ogillande af Utskottets förslag till förändrad lydelse af 119 §, hafva samtlige Riks-stånden antagit den redaktion af nämnde §, Herr Friherre Sköldebrand i sin reservation föreslagit, hvilket Utskottet ansett sig böra anmäla. § 128.