Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Sk att ditt stånd vi genast skulle kanna, Och nnclfk tröst i vara arma hjärtah!
Gud signe a n m mer ditt milda aliiet!
Nog sh11 den unge norslie kungen glaiijas, D&amp; h.an får sluta dig i sina armar. '
I Ack, kunde fattigt folk dig ändå löna Sk, som ilii det förtj änar, unga .jiingfiu!
Den gamle kolaren i mörka skogen, Som eljest stänger till med bult och slB För hvarje vandrare, som.
söker skydd, Vill locka in dig i sin mörka.
stnga Och fägna dig med frusim bär från skogen.
Och unga; jiu~.gfru, trad, som stoclo bara, Till cless clu koin, beklädas nn med löf, Och m&amp;en skyidar sig att chka upp Med alla vhreiis bloininor, där clu rider.
Och barnen möts dig me- späda kransar, 0c.h alla ropa mot clig öfverl,judt, Fredk~~Ua hell!
Hell fredens milda jungfru!
Men detta ar sh litet.
Gifve himlen Att fattigt folk clig bättre kunde löna!
Nej, lilla k i ~ c l o t t e r gr&amp;t, ej, gr&amp;t &amp; j!
, Vi äro glada.
G l ~ m d t är allt elände.
Bry dig ej om oss!
Se ej v &amp; r i trasor!
Blif icke rörd för a t t vi svärma kring dig!
Tänk ej på vår förtviflan!
Se oss icke!
Vi m&amp;ste se oss mätta på clitt anlet.
Vi måste smeka dina l~vita liancler ' Och.
känna, att vi hafva freden bland oss.
Men clu, tank ej på oss!
Betänk din lycka!
Drön1 om kung Magniis!
Le mot prisad hjiilte!
Lyss till- hans vackra visor!
Smek i tanken Hans l h g n, mjuka silkebleka Iiiir!
Se jungfru, snabbt gick filrden genom dalen.
Här ligger ä.lfven, och på andra stranden d;: Norge!
Dar är skepprikt K~i~igahaIla.
Där väntar nu din brudgum pk (lin ankomst.
Och jiiblet vaxer.
Skaran kring dig riixer, Alltsom d11 rider fram mot fiisjestatlen.
Se eldarna!
Se dar p&amp; alla kiillar, Där brinna glädjeeldar till din irra!
v ä g a m till färjestaden, jiiiigf ' ru, De myllra så af folk, a t t man vill tro A t t vägen själf fktt lif och kryper f m t t.
Och hör, de hafva.
redan lart a t t ropa: * Fredkulla hell!
B Hör, orden bäras t ~ d l i g t Emot oss öf~rer alfi~eiis blanka ratten. '
O jungfru, jungfrii, tänk p&amp; hyad du lofvar.
Du blef för hänförd.
All r å r myckna glädje Har gjort dig allt för hanford.
det syntes Så lätt för dig.
Det ha.r viil tyckts dig Ijiifligt Att bära fredens fröjd till vira hyddor.
Och iiär de ropte dar p&amp; andra sidan, Så blef du alltför hänförd.
Nen vi shgo Dig som e11 angel, rörd af helig ifver, Då du hö11 inne purpurtackte gingarn Och höjde dig i sadeln, sträckte armen Not himmelen och talte.
Unga jrngfia.
Vi skola alltid, alltid minnas orden.
-, S&amp; länge, som jag äger Blod i hjärtat, Så länge, som jag äger ord p&amp; tungan, S&amp; länge skall jag verka fredens verk *,
Och har dn snyftade och sade sedan Knappt horbart) ' liksoin anande en fara - .Om e11 ilet sl~n.ll mig b o d a lif .och lyckar.
Nej; juiigfrii., tii,nl&lt; nu ej s5 sorgsna tailliar!
Lht diim tarm torka, tank p&amp; alinat.
- Hiir sitter invid gröna vagalianten E n liten eiism, fattig herclegosse.
: Han 81: ful.lt lit s&amp; glad som iligon niman, Och haii vil.1 ge dig, hvacl hail äger bast.
Hör livad.
haii sjimger för dig - art och fagert.
Det &amp; i en.
liten öinli1i.g k&amp;rlel~svisa Allt om en lion~ing högt i N ~ r d ~ ~ ~ l a r d e i ~, Som trkiiar efter.
Österns ktljsardottei .. ~ E i i ar hoii, som] nig binder A t t vaka låilga ii~itter. '
E n ar, soni mig förmeiial: A t t ~ ?jiita lek och fröjder.
Den fagra inön i Osteim, Som sjalf sitt rike varjei., Svnrth&amp;rig, svartögd ~tridsmAs, - Il1czti.i da, lc~jsariis dotter.
Hvad ar i hemmet .b&amp;ttre Än stolt och fager hustru.
Nii följer mig min Iai~gta~n: P&amp; f ~ b e och.
t i stugm1, Frkii tinget i: id.er sorgen.
Tung jämte inig p&amp; Iiiiisten, Den sorgen, att jag aldrig Skall.
liiijsmis dotter a p.
r - ' E n hvar, som färdas till ett okandt land: &amp; r glad, d&amp; liaii.
ph vägen möter nkgon, Snm kihr~ei: det och kan beratta OIII det.
Och därför må det glädja.
dig a t t lyssiin Till livarje än s&amp; ringa sång och sägen Frhii det där obel&lt;an.ta lczidet kärlek,.
Men fr&amp;g,z icke livein det kunnat vara, Som diktat visan.
Och ifall du frågat, S&amp; vänta ej p&amp; svaret.
Hör ej gossen.
O, för din lyckas skull, stäng till dit-t öra, Dal gosseii svarar, stolt att lcinnna svara Freclkul.la, koiiung Magnus diktat visan I tanke ph Matilda, kiljsariis dotter.
Ack kära, väna, rnorgoii1; iiis och blomma!
Hvad sorg, som nu kom störtaiide emot dig!
DLI frågar: * livad skall jag hos denne konung, Som tr&amp;nar efter Österns kaj sardotter,?
Oni dig lim l.iaii.
ej clilrtnt några visor, Som g % från ii~uii till; u11 dlt öfver landet, För niig liar han i hjärtat ingen kärlek.
* Hvart far (h j u n g f r ~ ~ rider, du i söinneii?
Hvi rycker du s&amp; raskt i sammetstygeln?
Hvart vill du?
Hvarför kallar du ditt följe?
Ack jungfru, &amp; r det du, som ropar &amp; dant?
Som beder: * Följen med mig hein tillbaka, 0, Iiafven misskund med mitt arma.
hjärta Liksom ined kungens.
Hörden I ej visan?
Det ar ej efter niig den mannen träi~gtar, Hniis trhiind heter Österns liitj~mdotte~.
r) ' Men Ii oparna som tiitii at IN er och mer Allt som din nalkats alfveii, ropa h ö g l j ~ ~ d t,; ~Frecll&lt;iilla hell!
B Och cle p&amp; andra st ra,~iiideii, Iivilka strömina l 3 5 n torg och gata ned till fär,jestadeii, U p ~ r e p a som ett tusenstämmigt eko X Fredk lilla 11 el1!))
Den milda rösten, jungfru, höj den icke!
Säg icke &amp; dant:, Kära, goda herrar,.
Och äclla friiar, fören inig tillbaka!
0, Iiördeil T?
Vi göra s; yncl mot l.ui~.gen, J a g vill ej tvinga mig till clrotti~ingnninnet, Blott heni., I gode Iierrar, vil.1 Jag kom11i.a~.
U FrecU u l l a ~ ropar.
folket r ~ ~ omkring ~ &amp; dig, ~ F r e d k n l l a ropa ~ hoparna, som redan Att möta dig h a vhltrat ut ur staden., Du sätter haiidenm för ciiiia öron Och drifver fram deii stora, svarta liasten.
&amp; Led höga tillrop.
)) Ack, .att folket tege!
Freclliiilla!
Bh, det blir vi61 fred ä~iclå, Fast jag ej kommer.
Ack, a t t folket tege!
Hvad svor jag nyss?
Men detta rör ej freden.
Xiing Blsgiiils böxj a r icke n&amp;got krig; För att jag icke lcoiiimer.
: Krni Blir, gl.acl. » ~Fredlmlla)) ropa, hoparna i fjärran, Bien folket n armast vägen börjar mnmla ~ H v a r t rider ' hon?
Hvart flyktar fredens jungfni ?r 0, k ~ ~ n g a d o t liör t e ~ 8, en niocler ropar: Nitt h n f v ~ ~ darrar d iiiicleio grens tyngd, Skall kriget 1 1 ~ 1 beröfva mig min son ?$ X D 0, kungadotter hör.
: L~ngs hela dalen SlAs clöïrar till!
Hör, .rapei&amp;istaii öppnas!
Hör, bonden rycker plogen upp ur jorden.
Hvad meiiar cln, son1 sätter dina händer För öronen 3 Dii inåste höra., höra.
Eredkulla, skönliga du bär ditt iiamii.
Vi våga icke kasta säd i jorden.
V k dotter sliaSS.
i &amp; r ej fira bröl.lop.
D % givrdaii.
brnniiit, slala gaimla lrvinnor En iiidstång resa á, den svarts grundeii; Fredkulla, ditt är iiamilet deii skall Bära.
Predl-&lt;~iS.l.a, d&amp; vi falla, t81d~ pá, oss!
Dk bosliap röfvas från oss, täiik p i oss!
.Då v h a frände * hämnas, tä,id&lt; på oss!
D&amp; vilda d&amp;d vi öfka, tank p&amp; oss, Idksom 115, dig vi alltid taidra skola.
Rid Siem&amp;t, j iingfrii, öfver våm kroppar, Vi kasta oss p&amp; viigeii frainför hilsten.
Hvnil svor dn jiuigfrii '?
Rör, livad ropa]: follret ' I fjärran p&amp; den a n c h sidan alfvon? '
Vi kyssa dina Iiiiniler, iinga jungfru.
ifriii oss!
0, staniin., staiina, rid Förtvifim af ett fattigt, krigstrött slakte, Ar det, som hväser, tigger, ber omkring dig.
Vi vilja ej dig tvinga, ingeii rör Vid liästens tyglar för att valda honom.
Det ar blott några vilda niiiin f r h skogeri, Förli~pna trälar, dem du bkdat misskund, Som inat dig 1iotfiill.t draga sina Imifvar, Men i detsammn Ir y nsrt lg oi * telfi~llen.
H~rad gar clii '?
Hvarför hujer du ditt ridspö?
Det hviiler iitaii inisskund ned ' i flocken.
O ch Iivadan detta ropet:)) Undan, ~iiidan L.!
] .a, ske (l&amp;, soin dii d l, (lin.
väg är fri.
Vi liäfva för dig.
P&amp; din panna livilal: En outsäglig sorg, en liogplös smarta.
Dn pinas.
ii~till vanvett.
Itid dn hellikt! '
Hur smelwmt glida icke dina blickar Mot sliogbevnsnn knl1.ai~ii.a i fjär.ra11.
Diix bakom ligger hemmet, unga j iiiigfiu, Dit soin ett s8radt djns du ville fly.
Rid dit &amp; t, j iiiigfru.
G.ör ängslan l u r t, Sitt ej och stirra s&amp; nied Iietlc bliclias, S&amp; lieta, a t t livar tBr inecl ens förtorl&lt;; zs.
&amp; len se, nu vihtler c h helt stilla hasten.
All, kasa, n liga -; j iiiigfrit, ensam, onödd, .Dn vi.l.le .i: .ädtlla ht dig offrets ära A.f lriii,r.leZi till.
deii s torn, al&lt;öiia freden.
Dn vaider lioiiom.
Hell tlig fredens.
jringfru!
Ej raskt, ej muntert, eiiclast fot f 6 i fot G8,r &lt;,et fram ht.
HAJ1 er n i i .i: iiidan f d k, Triing ej er glä,cl,je in pA hennes sorg!
LAt 1-1en.ne sicla före hela floclcen!
Och ingen vhge prisa hennes giiriiing!
Nri fi~: clitu fikrjjaii salita öfver Vattnet.
Och fredens jimgfr~i sthr clä.r, föres sti1.h Af ingen tvingad framht mot sin uppgift.
SA se tlB jungfrn, detta stora vatten, Som obeveldigt drifves iied till l-iaf~iet.
De lena biiljonia fii icke tveka A t t kasta sig ~iti den starkes famn, Om a11 Ilaii synes bitter och förfgrlig.
0i11 iiIf \ ren äfven finner p&amp; sin viig Jsn liten fager, s a f o m l m s a d bukt,.
S5 får hon ii~idock aldrig dröja (lär.
Och o111 hon s h l l e vilja v$incla iiter Till f ' reillig liiil1.a) göiuil i tysta sliogeii, 85 kan hon icke heller göra detta.
t Hon iiihte fiani&amp;t, obevekligt.
frmiHt.
Fredkidla, detta ar bestärniiielsen.
Som äx dig förelagd.
Du inaste yara Den lena Udljan, som i vai.ldens ofrid lngji~tas skall för a t t dess sälta miltlra.
O, älska detta jungfin.
sörj ej inera.
Ljnft a r a t t Tara eii af ödets store.
Och ju ng fr^^, se an mer, från Knngahälla Frsmrida nlagra stolta riddersniii~~.
Lyft ögonen fian marken!
Se kiiiip Magiiiis!
Det gyllne laj onet y &amp; lij alnieii l i d a r.
Det lyser frhn hans röda silkeklader.
Det fladdrar p&amp; baneret ofvaii honom.
Se konungen!
Han: jälf ' ar Nordens läjon ' Se hur det Ihnga silkebleka haret Kring skuldran fladdrar.
se hans stolta 11Rllniiig.
Se krigarblicken i Iiam I j i i r f ~ a ögon.
De komma: danimet hvalfver upp framför dem.
De komma, deras svarta s h g g o r rida I aftondagern lhngt iitöfyer fältet.
De koinma, marken skalfver iintler riclteli.
Lyft ögat jungfru.
bllit diii iiegii bnidgiiin.
Tank icke mera, a t t clii hellre ville Dig kasta under dessa siiahba Iiofmr.
Son1 dana, mot dig, och p &amp; g r h viigen Förtrampas under dem och möta dadeii.
(Efteïtrjek ej tillutet.)
&amp; innofrLgan ock den sociala frkgan Emil Svensén:.
5 e iiro icke tu, iitaii ett, dessa frhgor.
~ e r a s fireiiiiig ar ol~pplöslig, t y den ligger i s; jälfva tingens natur.
clR in Rste de ocl&amp;~, bel1 and1.a~ sari.ifall.clt och icke sbl, soni.
oiu de utan.
vidare kuiicle losas 1i: var for sig, den ena, obe- roende af ' c h andra.
Kviiinofrhga~is rötter nikste sökas i cl,ji~~k liggande sociala niissförhållaiicleii, och dess lös ni ii^ inåste sökas i sainhai~cl med clessas Iiafvaide.
Socialisri~ea tilllioiiiiiier aran af att först li.af17a f&amp;tt blicken.
öjynacl för, att sh ar.
Detta inhte vi ai~.clïc~ er1&lt;a11lm, ratt- vism Irrafver det af oss, vi som för öfrigt icke vilja hafva ~iågot ined socialisineii att skaffa, och som med basta vilja i viirldeii icke Iri~ii~ia få det klart för oss, att den skall lyckas iiif ' (lra, ett Iiiinn~elril~e på; j orden, i fall den maktm s] .&amp; det g: ~n~l.a sa,mli %l.let i spi11i: or.
Icke i någon af Blder iiineboencle onclska hos inannen, icke i några arglistigt uppgjorcla planer af hoiiom att till sin förmån liklla kvinnaii i beroende eller till lieniies fmf&amp;l~g miss- b i d x ~ sia.
styrka, ligger ro ten ocli ~111pl.iofvet till kvi1.i 11 ans iinclerordiiaile stiilliiing.
Dess orsdrer inhste sökas cljq~are a11 så.
h e n det råaste misslrnlr af mttn1.ig öfvemakt sliulle i I iingdeii.
st&amp; vmmillitigt mot sa,l~fö~liåtl~ai~clenas obeveliliga l.ogili, dgr deiii i a tiil Ide utslaget till kviii n ans förmån.
Lkfve~i en till deil löjligaste öfverdrift i~rartaiicle kvinnodyfian skall ej nililcta vwalstigt inverka höjande på kvinnans stilliiing, dar salrernas
o: rcliiin y i öf rigt gåx lieiiiie e111 ot.
De medel tida kar ' le1iscion1-.
stolarnes tid låg, sisom vi veta, mycket nara hexprocessernns.
Men bland g~il&lt;lgr&amp;fvareI.ägreiis förtviflade sällar, blaiicl IiviII&lt;a.
revolvern och bowi.ehifven b&amp;de stiftade och skipade lag, dar hölls lwinnan i iira .. I en för ii.&amp;gra k r sedm vitgi.fven skrift om ICcimoj * ctgnw, sölrte j a g fr Bn, lidelvis 11.y a syn piiiiliter hel.^^^ detta: för.hkllande och cless orsaker.
E n kort Bterblicli p&amp; den tankegång, som där utvecklades, torde icke vara öfverflödig för a t t iippfr: iska inimiet af sgiipui~kter, som icke böra lämnas B t glimskan.
Det &amp; r icke mm.n.ens egoisin och innktmissl ?ruk, so111 äro s rmderordnacle stallning, sihxn Stnart Mill orsak till livi.nn.m~ ined flel ' n liitl.l.a före - iitan.
det ar liv: i.nnana u.nclerortln ade st gli.- ning, som ä r orsak til.1 mamens egoi.sn1 och 111 a: iti~~isshrnlr.
Då iiktesskape t ar ocli fikn urminnes ticler vasit ileii.
viktigaste af de relationer, Iivari könen st&amp; til.1 li~wandra,, är det enligt sa- kens vatur inom cless områcle., son1 griinclen till.
deras iiibörcles olikhet ar a t t söka.
Men därvid fraiilsta.l.ler sig genast ett niissförli&amp;llai.i.cle af största vild och med de mest ödescligru följder, meii hittills aldrig tillräckligt beaktaclt.
SA snaxt fmiljens utveckling i tidernas liingcl hminit dithän, a t t husfadern fkainstår såsom cless ilatinliga öfverliufvnci, följer med fadersmakten afveii.
fan- ilersplikten ined sitt ansvar.
Deil.
obestridda ratten a t t bärska o&amp; radal inoin fniniljea för med si.g elen oafyisliga $ikten att s t i ~ j a för [less bestinil och iippelialle.
Allt efter so111 d e t t med ~ a stigadn cie k i i h r varder sv Asase, franist A, af17e11 bet&amp;aI~ligheteri~ mot förliastade &amp;) iten skap starlrare.
iiatiuliga följ deii Ii äraf ä r en siizåii.ingoii~ fortgkende liij,j n iiig af iilrten slinps&amp;lclerii.
Meii dess fram flytt niii g &amp; ger rmi1 endast för i71ann.e11, icke flis] .-.
~vii~naii.
Den i~iigot Xhlre ii~aiineii h i t y fortfarancle lika l ä t t.
: %tt försörja en yngre som en äldre Iiustru.
Med iil~te~iskapens förseilande %i: lian allså, viilja inom flera Blderaliiasser af kviiiiiom., iiieilaii kvilln.an mkste v&amp;lj el i.ii.01~ färre Aldersklasser af iniin.
Könens a11 tal inom ~Jrte11ska.ps~lc~er11 var (ler öfver a1l.t mer eller mindre oj amt.
Men livmr - Iielst tv&amp; maiiniskor söka ' hvarandra i en s, sorri för de111 ä r af vi] $, d#r k a d e r ocli den ekoiiomislia, lagen om till.ghig och efterfi %gmi i kraft.
Vi käi~iln dess verlcningar p&amp; arbetsmal.-lrnadei~ och iilom affars- vadden, inen g1ijnm.a liitt bort, hurusom den med nödiga 1110- ' S.
difi.lcatioiier gör sig gäll.a~ide pil lifvets mest slril dn oinrhden.
' l) en stkr kvar genom tids8.ldi: iwine sAsoi-n.
besta~nii~amde för kö- nens i.iibördes stiihiiig.
Den sthr kvar s&amp;som den konstanta., ofora1icle13.iga~~fi~l~turii balioin d l a tillfal.l.iga,, p&amp; liarnl~tere- ocli c~instandigheter beroenile imotiv till äli.tei~skq) litefter liela slialm, al l t i f 6 h den reiiaste och inest upphö; j ds kärlek, genom v a d i g eflt,erle.filacl för iiatiii: ei~s och sni~iilial.lets Inid, # n.cls ned till den lirasaaste egennytta ocli den 15,aste siiinlighet.
Dess popiilära formulering med afseeiide ph arbetsmarknaden är allmänt känd: när tvk a,rbetsgif \ rare springa efter en arbetareJ d&amp; stiga lönerna; ii&amp;r tv&amp; alrhetare springa efter en ail~etsgi,ifvare, d&amp; falla löneri1a.
Med afseeiide pB fijrli5llmdet niellaii.
maii och kvinna.
] .filter de11 sig fo~: rni: il.eras shliinda: i \ Tiil~- hR wii7z Oqa fih- en 7tvinnc1, c7h r.ii [jam hol ?.
; ?oii.lm /. /; ii 7cwh12or 12niij (&amp; for- e92 ?nfm, d&amp; uii&amp;r hnn .. Vei: lin.i.ii.g~ » e af denna lag krinila följ as genom de iiies t 01: i.li.n ticlsGliclr,zi: och lios de niest olika folkstamimw, ocli ile hafva myimat lit i en f6rsäii1riiig af lcvivinnaiis ställning, större.
eller inin.dre n1l.t efter som proportionen 1nel.lan lröneiz vari.t a t t k omma ifråm dessa nier ~ l l e r m: in clre ogynnsaiii.
Fö~~sölceii ve~hiiiigar l-iafh allestädes varit och inhs te, @ iiligt sakens natur, förhlifva vanmiktiga, ss,] .ange cleii verkliga orsaken till miss- förh&amp;llancl et förblef okänd.
Nagot hopp om en till gninden g&amp;elid.e fförl.
) $i,t,trii-ig slrid1.e r2.j 1iell.er i l %ngclen lr~inna bevaras, sil vidt deiiiin orsali skulle visa sig griuicli~cl i tingens natiir- liga ordning.
det $r deii ic1; e.
.Stn; tiutikei~ visar, a t t 11.0s de flesta fliclcor, under det antalet af finmliliii.
f o l k flera gossar födas l i l a r e g e l l ~ det ~ ~ n iii.
iui derlagset a11 talet af kvinliöii, d&amp; talet g&amp;l.l er Iielii, bd ' olli~~iiigen.
Kn j ~mviktspiiiikt rndste sCalecles filinas, di % liöi~eiis amtal.
blii; lika,, i det ina1: iköiiet g&amp;r öfver frkil.
ett flertal i ile l a g e ti.11 ett iniiichetal i de h ö p e Aldersklass- ~ m i a.
Miirlivarcligt nng intriiileler deiiiia j a ~ n ~ i l i i t mtal.
vid deii tidpiil~lrt, då b&amp;d; t könen iipl~nhtt fysisk och wi.tUig mogtiatl, eller ined aiidi.a ord, dH.
iizdivideriia iiro fiillru&gt;~i; i. Sleiiiirt ticlpiiiilrt rtwiiiiiti,iifaller i stort se&amp; meil ilen numera Iios i l e fijm aiiis t a l&lt;iil tii~folken nllin&amp;.n t iii förilti.
in y ri diglietsiilile~: ii, eller fjtyoelt 47 .. F r ~ ~ g a a n r ilii, oin myndig11 etuhlclern afve: ~: ~ Iran uttm vhcltt f:; ~ststallas som lagsta, enligt icgelii til.l.iitiie iiliteii.ska,ps&amp;llilen~.
Kan den frkgan jalmlde besvaras, ar denna hufvnddel af pro- ', n '
e bleinet löst.
E11 öfverblick af stiill.ii.ingen i t j r fall.
hos oliks fol$s€ainmar, fliir s&amp; vidt den.
är I~ancl eller kan litrönas:.
visar afven otvetydigt, att s&amp; iii.
f d e t, och att saval nattufolk soni Irultiirfolli i det a1.lra nar~iiaste lhta sig ordnas efter en sti- gande skala, enligt hvilken ej blott lwiiinai~s ställn.ing är Ilattre, iitail Ilela folket i c~1.l.o sthr högre, i sanziiia m h nii-talet af de för tidigt, d. v. s. före uppn.add mognad inghi.gna ak- tenskap är mindre.
Närmast malet i detta afseende så,t de germani.sk-protestantiska folken, och om nödig varsamhet iakttages vid öfvergången till en ny ordning, som enligt sakens natisr kräfver sin tid f ' ör att ingå i folhnedvetandet, skulle reformen hos dessa folk p&amp; g ~ t l i ~ 1rmt l i ~ ~ tid Imn.na lata sig ge- i.i.omföras.
Olyckligtvis i saknad af de specialinsikter i deii biologi- oiiiiclgBiig1i.gen 11 öclväo.cliga för en iii- skit veteiisknpea, soiii.
gdeiide nndersöki-i.i.ng af cle ined detta alme sa~i~~~laiihäiigancle probl.eiiien, nödgas förf.
öfverläniiia denna unclsrsökni.ng ht fack- inaiiiien.
Btecl stöd af en ständigt vaxa11 de mängd et: nografiske och statistiska daka fiiiner han.
sig dock oförhi.11~1racl att iittali, i i t t t konselrveiiseriis a f de fiir tidiga afite~i.skapens inslrraiiltaiide till ett riiiilirn.iini sknlle sträcka sig vida utöfver den egentligen s&amp; I d a d e kvinnofr&amp;gans omuicle, och det i en s&amp;clnil grad, att de äiinri icke p&amp; lan&amp; n&amp; lrunna till sin f11U.a vidd öfver- sl; cwLs.
&amp; h i i sa.nima ~.
Q L I Z dessa verkningai:.
falla iitanför lrvinno- frågms ~in~. %de, ligga cle iifve11.
utanför rameii.
af c1enii.a lilla i q y a t s.
Har ar eniellerticl std.let att lx %pelm, att verl~~~.inga~rna af den allmama regel, j ag sökt npl.stalla, enligt sakens nat iii.
]; orsas af en oiiiicllig 11mlgcl störande fa1itoi.e.r.
Det rria~iskliga lifvet ar alltför rikt, a t t i iiagot fall kiinna lata sig pressas in tinder en eller ett par döc1a f o r d e r, dessa m&amp; iiu i och för sig vara alclrig så Det forclras därför en mer an vanlig öfii.ing och vana att 1; oinma till ratta inom denna labyrint af hvaranclra korsande och ej sällan niotsagancle data och fal&amp; %, fiir Att icke llaa sig ledas pA vill.osp&amp;r.
Meii 1.1 f ' ölj er natiirligtvis ocl; s8,, a t t: icke allting p8 detta omi: 4de al:.
val bestalldt i och med en förniiftig reglering al: den &amp; lcler, clB ett ordiiaclt samlif m.ellan.
kön.en.
l~aai.
begynna,.
De t giii~es ingen iiniversalnieclicin fijr sjulia sczmhilllen, lika litet som f " dr sjuka individer.
Rvinnofriigan, s&amp;som jag sökt fatta ' '
den., är intet aiiiiat ä11 en ~ii~clerafdel.iiiiig af den sociala frgga, soin beliärslzar tiden; och vicl dess grä1i.s möta vi aUtsB &amp; ter cle~iiia aJ.ltoinfattmcle fraga i liela dess oöfversk&amp;dliga storhet.
S8 nara är sambandet cleni emeU.aii, att om den sociala frigan s rent elio~i.omiska siclit funne en l.ösning, s&amp; pass full- staiidig soin gärna är tänkbart, ' s&amp; s l d l e clarmed visserl.igen.
kviii.na11 lika val som mannen i eii mäiigcl afseendeii finiia sin stallniiig högst vasentli.gt förbättrad; 111ei1 denna stallning skulle i alla händelser framgent s&amp;som hittills förblifva under- ordiiad gent emot mannen; s ~ &amp; länge kvinnokönets öfvertalighet inom 4,lderi-i för älcteiiskap lade det i m.cznnens h.aiicl att ensam.
clilctera vil.ll; oren vid i11g4,e.n.d e af de förbindelser, clar biicla pax.
tema enligt salreiis n a t ~ ~ borde r vara i lika hög grad bestäin- ma~icle, om det skulle gcS.
rättvist till ..
Men i % andra sidan ar ilet.
lika ostridigt.
att om abtenslcaps8lderii reglerades, men clet stora sociala problemet i öfkigt föörlslef~7e lika c h s t soni förnt, s&amp; slrnlle Grdelen clarnf för hiiïnaiis hö; j aiicle i m.ycEet väsentlig m&amp;.
försvagas.
b e kviii.iior, som vilja verka för sitt slä&amp;tks höjande, kiinna därför icke ryclca deniin stafvan.
lös fr&amp;ii clet stora arbetet för hela maiiskIigIieteiis upplyftande till bättre lefnaclsvilllior och itv veckling till en ' allt högre grad af fiillliornning.
Kvinnofrå.gan, helt aiziiat och vida större, &amp; II.
s&amp;liinda fattad, ar l~.&amp;gol~tii~g blott och bart strahaai efter förbat trade ä l; t e n.
s k a s l a r och tilltriide till n.ya 1efii.adsba11.01:.
Vi.kteii af clenna strafvm ar itigdiincla iinderskttttacl därined, att man f ' ör sig sj5i1f tillstar, att af ven.
mest g,~~ilii.sa~riixln resiil.tat dgraf sej rmka, ned till idel.
palliativ, om de 1ösrycl; m frjm deii alliii.ann eliga lra111.pen för fram&amp;tslrrida.nclet.
S&amp; solidarisld, är v Art släkte i dennit ltarnp, att det iiil ila ordet s t k fast giinii den dag i dag BI-.
a t t när en le111 lider, d&amp; lider hela hoppen.
Hurn främmande för den allmiiniie tankegiingen den Askiid- ning nikste anses, som här ofwn hapl~h&amp;ncligt utvecldats.
sk har den dock i l a i d] .taft astt fiigna sig &amp; t ett m~rkvardigt II astigt eïk~mizricle.
Därför h ax den i ej ringa III.&amp;II att tacka den alliiiäiina, ovilja,, som .ciii.cler 1.SS0-talets senare Iiiilft viicktes af vissa 18ngt g8en de iittalaiiclen röraalile f öi: l.isillandet mellan.
könen.
Dessa uttalasiiden, som f ramltallacle synnerligen 1rra.f- tiga och befogade protester, bland livillia prof. Seved Ri.bbi11.g~ i Lni-i.cl torde intaga främsta rummet, bildade, äfven deii yttre '
~~nledilirigei~.
mitt första fiaintraclande med dessa &amp; sikter.
Första.
g&amp;ngeii iittalades de i ett offentligt foredrag i Upsn1.a den 25 april 1887, och rön.te genast ett oväntadt gyimsamt iiiot- taI@iicle.
I: hufvnclataden framstäldes de i tvenne föseläsniilgax niistföljtinde var, omedelbart efter det l3jörnstjenie Björnsoii 1i.A.llit sitt ni&amp;&amp;liga föredxag O m, S h gifte och rri &amp; nggifte », och fi.ainldes pB1iösteii.
1888 i boltform uti den förut oinnä.miilti, lilla slcriften.
Till en början hade jag blifvit inledd i denna tankegång genom.
min aflidna fader, rilrsclagsrnmin en.
J. Sven seiis arbete för 11.öj ande alf Iwin rians s tälliiing.
Under sin strafvan.
att for kvinii; tr~ öppna nya 1.efnizdsban.or och viclgacle tillfä1.len att.
med ärligt arbete försörj a sig sj älf, hade han., den pralitiske bonden, genast fr.811 böij a n gïipi.t fr&amp;gan.s 1iär11.piinkt gen om adtt fas ta Jiiif17iid~~ikte.1-1 vid det, af v h t lmds befoll&lt;~lingsstati.st.il~.
styrkta falit~~m, att ahxd.et kvinnor inom de &amp; 1derslilasser, som ägde 1.aglig sätt att ingh aktenskap, nied onilrrii-ig 300,000 öf versteg antalet mBn in0111 älitenslia; ps&amp;l.cler~~.
Häraf drog lian den.