Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskotten icke för närvarande böra tillstyrka några ytterligare åtgärder för det af motionären åsyftade ändamål, utan få, med afseende jemväl derå, att Kongl. Majit, derest förbättringar uti annéens organisation skulle anses vara af bebofvet påkallade, bäst är i tillfälle att låta vidtaga de åtgärder, sona för ändamålet kunna vara erforderlige, vördsamt tillstyrka, att Herr Ekholms motion äfven i denna del ej må föranleda till någon Rikets Ständers åtgärd.
Stockholm dea 6 Juni 1848. tik. m R.
Pr. )S4 7 ath ms. 4 S ami. £ Af i. 6 Rafi STOCKHOLM, vr. r. bubas, 1848.
Stats- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottens Utlåtande, 2V-'o 24. 1 JM 24.
Ank. till Exp. Utsk. den 13 Juni, kl. 2 e. m.
Utlåtande i anledning af anmärkningar vid samt återremiss af Utskottens betänkande JM 5, angående väckt fråga om.
Beväringsmanskapets uttagande till vapenöfning och annan tjenstgöring.
Enligt frän Riks-stånden ankomna protokolls-utdrag, hafva höglofl.
Ridderskapet och Adeln samt högvördiga Preste-ståndet och hedervärda Ronde-ståndet återremitterat den del af Utskottens förenämnde betänkande, hvarigenom Utskotten tillstyrkt, att Kongl.
Maj:t måtte berättigas vid inträffande krig, till tjenstgöring å flottan, i mån af behof, uppbuda allt inom riket befintligt, dertill tjenligt, sjöfolk, utan afseende på huruvida detsamma vore inom beväringsåldern eller ej; äfvensom Ronde-ståndet tillika återremitterat Utskottens hemställan i 5:te punkten af betänkandet, att vissa områden af landet böra bestämmas till utgörande af beväringsmanskap för arméens och vissa för flottans behof; men deremot välloff.
Borsäre-ståndet afslagit
Utskottens omförmälde tillstvrkan i afseende å en utsträck “O «/ ning af beväringsskyldigheten för sjöfolk; och hafva Riks-stånden för öfrigt dels bifallit betänkandet och dels låtit dervid bero.
Beträffande först hedervärda Bonde-ståndets återremiss af frågan om bestämmandet af vissa områden för utgörande af beväringsmanskap för arméens och vissa för flottans behof; så enär Utskottens tillstyrkande i denna del blifvit af öfriga trenne Riks-stånden godkändt, få Utskotten tillkännagifva, att, jemlikt 75 § Riksdags-ordningen, någon vidare behandling deraf ej kan ega rum.
Vidkommande derefter den af trenne Riks-stånd beslutade återremiss af den del af betänkandet, som angår en utsträckt beväringsskyldighet för sjöfolk; så har mot Utskottens tillstyrkande i denna del blifvit anfördt, såsom första vilkoret för en lag, att den vore rättvis och sådan, att aila, )å hvilka den komme att tilllämpas, åtnjöte lika rätt; men att Utskotten skulle hafva förbisett detta hufvudvilkor, då Utskotten i sitt afgifna betänkande icke inskränkt sig till hvad Kongl. Majit i sin nådiga proposition föreslagit, att nemligen beväringsskyldigheten för sjöfolk måtte utsträckas till en tid af tio år, utan »gatt ända derhän i orättvisa», att
Utskotten tillstyrkt beväringsskyIdighetens utsträckande för sjöfolk så länge de Bill. till B.
Prof. 1847 och 1848■ 4 Sami. 2 Afd. 7 Håft.] 1 Slats- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottens Utlåtande, N:o 24. lefde och voro till sjötjenst användbara; att Utskotten uti sitt tillstyrkande, i detta hänseende, dessutom gifvit anledning till den förmodan, som skulle äfven den del af de beväringsskyldige som, utan att vara anställda vid handelsflottan, blifvit till sjötjenst indelde, vara förpligtade att fullgöra beväringsskyidigheten lika lång tid, som det vid handelsflottan anställda sjöfolk, enligt Utskottens tillstyrkande, borde utgöra, men att det ingalunda öfverensstämde med rättvisa och billighet, att den beväringsskyldige, som blifvit vid flottan indeld, skulle påläggas en svårare och längre fortfarande beväringspligt än den, som fullgjorde denna till lands; att om äfven nyssomförmälda tolkning af Utskottens tillstyrkan icke vore enlig med Utskottens mening dermed, det i allt fall icke vore rättsenligt, att skyldigheten till sjökrigstjenst å flottan utsträcktes för sjöfolk längre än för andra beväringsskyldige, och att denna utsträckning åtminstone ej borde blifva vidsträcktare än Kongl. Maj:t i den nådiga propositionen föreslagit, hvilket skulle afskräcka hvar och en från att egna sig åt sjömannayrket.
Med anledning af hvad sålunda blifvit erinradt, få Utskotten först yttra, att det ingalunda varit Utskottens mening, att den tillstyrkta utsträckningen i beväringsskyidigheten för sjöfolk vid handelsflottan skulle gälla äfven de beväringsskyldige, som, till följd af sitt hemvist eller sin vistelse inom vissa områden, enligt hvad Utskotten hemställt, borde för tjenstgöring vid flottan afses; att Utskotten finna en sådan tolkning af sitt tillstyrkande destomindre kunna med skäl göras, som dels sådant icke öfverensstämmer med de motiver, Utskotten i betänkandet framlagt, samt dels till det begagnade uttrycket sjöfolk icke kunna bänföras andra än de, som idka sjöfart eller af näring å hafvet hafva sin bergning.
Det var således endast dessa, för hvilka Utskotten tillstyrkte, att en utsträckt bevä ringspligt borde ifrågakomma.
Utskotten hafva redan till stöd för sitt förra tillstyrkande i denna del anfört, att, i afseende å handels-sjöfolk eller dem som å hafvet hafva sitt näringsfång, andra grunder för beväringsskyidigheten göra sig gällande än för dem, hvilka hafva sin sysselsättning och sitt arbete å landet; att, då de sednare skola i krig fullgöra sin beväringspligt genom inträde i arméens leder, de nödgas lemna sitt löregående lefnadskall, för att omfatta det dermed skiljaktiga krigareyrket, och att bland de många kännbara uppoffringar, som dermed kunna vara förenade, en lullkomlig förändring af föregående lefnadsvauor icke är den minsta, men att i detta hänseende företedde sig en stor olikhet med handels-sjöfolket, eller den medborgareklass, som har sjöfart till sitt näringsfång, då desse i krig skola tjenstgöra å rikets flotta, enär för dem sjökrigstjenstens omfattande vore föga annat, än en fortsättning af deras eget yrke i statens tjenst i stället för i enskildes och Stals- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utslcotlens Utlåtande, N:o 24. 3 med bibehållande af yrkets hufvudsak, eller alt genom sjötjenst förvärfva sitt uppehälle.
Jemte åberopande af dessa förhållanden, få Utskotten vidare yttra, att, vid bestämmande af handels-sjöfolks beväringspligt, man, till följd af hvad redan blifvit yttradt, synes mindre böra afse en längre tids fullgörande deraf utaf samma sjöfolk, än angelägenheten att handels-sjöfarten under krig icke må afstanna eller allt för mycket försvåras eller hindras genom brist på för densamma dugligt manskap.
Om således, i anseende till denna sednare angelägenhet, Utskotten finna sig böra frångå tillstyrkandet af en så stor utsträckning i beväringsskyldigheten, som Utskotten föreslagit, eller att Kongl. Majit måtte berättigas att, vid inträffande krig, till tjenstgöring å (lottan uppbåda allt inom riket befintligt dertill tjenligt sjöfolk, så hafva dock Utskotten icke förändrat åsigt derom, att en till tiden längre utsträckt beväringsskyldighet bör åligga sjöfolk, än dem, hvilka hafva sin sysselsättning till lands.
Detta strider hvarken mot rättvisa eller billighet, och öfverensstämmer ock med de sjö-enroleringslagar, hvilka i flera utrikes länder äro gällande, och enligt hvilka allt sjöfolk, jemte alla fiskare, äro skyldige till krigstjenst från 16 ända till 50 år af sin lefnad.
Man bör besinna, att, såsom redan blifvit nämndt, sjömän, då de tjenstgöra vid rikets flotta, icke förändra sitt lefnadsyrke, att handelsllottans personal större delen af året är ute å sjöresor, ofta flere år efter hvarandra utan att under denna tid till riket återkomma, och att den derföre vanligen undgår den vapenöfning, som landets öfriga i beväringsåldern varande medborgare måste vidkännas, att ett krig under närvarande tid icke troligen komme att räcka serdeles länge, och att således, derest Kongl. Maj:ts förslag om beväringsskyldighetens utsträckning för handels—sjöfolket från 20:de till 50:de året antoges, detta sjöfolk i de flesta fall icke skulle komma att ens under den vanliga tiden af fern år fullgöra beväringspligten.
Men äfven en annan omständighet förtjenar vid bedömandet af frågan att tagas i betraktande, den nemligen, att ett så stort antal af handels-sjölölket ej skulle blifva för flottans behof att påräkna, som vid första påseendet skulle synas.
I sådant hänseende få Utskotten gifva vid handen: att det enrollerade, i mönster-rullorna införda sjöfolket, år 1845 bestod af 1,144 skeppare eller sjökaptener, samt 7,405 sjömän, i dessa sednares antal inberäknade styrmän till ett antal af omkring 1000; att af nämnde antal sjömän, hvaraf, enligt tabellverket, 1,400 å 1,500 kunna antagas vara i beväringsåldern, en större del är ute å sjöresor, och blott omkring 1,000 å 1,100 finnas hemma i landet, bland hvilka en mindre del jemförelsevis är emellan 20 och 30 år än bland dem, som vistas å sjöresor; och att således, enligt Kongl.
Majits förslag att beväringsskyldigheten för handels-sjöfolk matte utsträckas till 4 Slals- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottens Utlåtande, iV- o 24. 30:de året, knappt en tredjedel al' detta sjöfolk skulle vid ett inträffande krig, komma att för flottans behof användas.
Derjemte bör icke lemnäs oanmärkt den fördel, som i samma förslag tillägges handels—sjöfolket, att under fredstid vara från beväringsskyldighetens fullgörande befriade.
På grund af hvad sålunda blifvit anfördt, få Utskotten, som icke förbisett skeppsredares billiga fordringar, att beväringsskyldighetens utsträckning ej må gälla det manskap, som först efter början af ett krig enrolleras och förhyres, ej eller sjökaptener, styrmän och å ångfartyg anställde maschinister, och som tillika ansett de beväringsskyldige sjömännen böra vid tjenstgöring i flottan åtnjuta vanlig månadshyra, härmedelst fästande uppmärksamheten dervid, att den tillstyrkta utsträckningen i beväringsskyldigheten ej gäller sjöbeväringsmanskapet, vördsamt tillstyrka, att Rikets Ständer i så måtto bifalla Kongl. Maj:ts nådiga förslag i förevarande fråga, att allt det sjöfolk å handelsflottan, som vid utbrottet af krig är å sjömanshusen eller uti Magistraternes rullor inskrifvet, skall i krigstid från 20 till fyllda 30 år tjenstgöra vid Kongl.
Flottan, med rättighet likväl att derför erhålla den månadshyra, som i enrollerings orten är gångbar, samt att, der så åstundas, i sitt ställe sätta välfrej dad och duglig sjöman, som redan fullgjort sin beväringspligt och icke är öfver 40 år gammal, hvaremot detta sjöfolk under fredstid frikallas från all vapenöfning; dock att denna utsträckning i beväringsskyldigheten ej lämpas till sjökaptener, styrmän och å ångfartyg anställde maschinister, i afseende å hvilka de för beväringspligtens fullgörande i allmänhet stadgade grunder böra gälla.
Stockholm den 40 Juni 4848.
Af herr Walley:
Emot Utskottens tillstyrkande att utsträcka beväringsskyi digheten för sjöfolk utöfver den tid, som 4842 års beväringslag föreskrifver, får jag mig reservera.
Det synes mig vara både orättvist och obilligt, att pålägga den ene medborgaren en till tiden längre utsträckt beväringsskyldighet än den andre.
Denna orättvisa skulle blifva ännu större för det fall att en person, som fullgjort sin beväringsskyldighet, egnade sig åt sjömannayrket.
Han skulle då få fullgöra denna skyldighet tvenne gånger.
Dessutom torde väl förtjena tagas i betraktande den omständighet, att sjömannayrket är kanske det tyngsta och mest mödosamma inom landet, och man borde således förr lindra än öka dess börda, serdeles som sjömännen genom detta sitt mödosamma yrke göra fäderneslandet ganska stor nytta.
Besvoch Ekon.-Utskoltens Utlåtande, N:o 25„.
Man har invändt, att, om icke beväringsskyldigheten hos handelssjöfolket utsträcktes till 50:de ålders-året, sjövandt folk ej skulle finnas att för flottan tillgå vid utbrott af krig.
Men denna brist kan utan en sådan åtgärd alltför väl af hjelpas, dels genom förhyrning af frivillige och dels derigenom att af rotebåtsmännen ett visst antal årligen finge för viss tid antaga sjötjenst å handelsflottan, hvarigenom, efter min tanka, staten skulle vara tillförsäkrad att under krig kunna påräkna ett tillräckligt antal sjövandt manskap till örlogsflottans bemannande.
Visserligen behöfvas för roddflottans behof rotebåtsmän, men om någon brist derå uppkommer, kunde den fyllas genom den till sjötjenst indelda beväring, som genom en kort öfning kunde för roddflottan blifva användbar.
Af herr Winge.
Ank. till Exp. Utsk. d. 13 Juni, kl. 2 e. m.
Utlåtande i anledning af vackt fråga om en viss del af Indelda Arméens samt Båtsmanshållets ställande på vacance.
Uti en inom hedervärda Bonde-ståndet väckt, till Stats-Utskottet remitterad motion, har riksdagsfullmäktigen E. Persson från Gefleborgs län föreslagit, att, enär svenska jordbruket obestridligt vore hårdast beskattadt af landets alla näringar, synnerligast derigenom, att roterings-besväret blifvit detsamma uteslutande pälagdt, Rikets Ständer ville hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla dels, att hälften eller minst en fjerdedel af indelda arméen, både till häst och fot, samt båtsmanshallet, måtte under fredstid hållas vakant intill dess Kongl. Majit funne rikets säkerhet erfordra de vakanta numrens kompletterande; dels ock, att dessa nummer måtte få erlägga en emot hälften eller fjerdedelen af roterings-bördan svarande vakans-afgift, hvilken afgift, sedan derutaf blifvit afsatt en bestämd summa till utdelning åt de rust- och rotehåll, som vid inträffande hastig rekrytering kunde komma att få utgifva en stegrad lega, skulle tillflyta de nummer, som fortfarande utgjorde rotering; hvarjemte motionären hemställt, att, för den händelse båtsmansstyrkan, med afseende å behofvet af arbetsmanskap vid flottans stationer, icke ansåges kunna minskas, Rikets Ständer, i sådant fall, ville anslå en tillräckligt stor summa för tillvägabringande af båtsmans-rotehållarnes befrielse från skyldighet att utgöra tre-årspersedlarna eller kapotterna.
Sedan Stats-utskottet ansett sig böra sammanträda med allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottet för denna frågas behandling, hafva Utskotten tagit den - 6 Slats- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottens Utlåtande, N.o 24. samma i öfvervägande; och som Utskotten, uti förut afgifne utlåtanden, i anledning af väckta frågor om dels båtsmanshållets indragning och dels lindring i rustoch roteringsbesväret, uttalat den åsigt, att någon förminskning af den stående arméen eller båtsmanshållet icke bör, åtminstone för närvarande, ega rum, samt det icke heller kan tagas för gifvet, att rust- och rotehållare skulle vara villiga att erlägga vakance-afgift i stället för att in natura utgöra den dem åliggande rust- och roterings-skyldighet; få Utskotten tillstyrka, att motionen, så vidt den afser en del af den indelda arméens och båtsmanshållets ställande på vakance, måtte förfalla.
Hvad derjemte angår motionärens hemställan att anslag måtte meddelas, för tillvägabringande af båtsmans-rotehållarnes befrielse från skyldigheten att utgöra tre-års-persedlarna eller kapotterna, så få Utskotten, med åberopande af sitt utlåtande N:o 12, angående båtsmans-beklädnadens öfvertagande af kronan emot en viss årlig afgift af rust- och rotehållare, tillstyrka, att motionen äfven i denna del ej må föranleda till någon Rikets Ständers åtgärd.
Utlåtande i anledning af vackt fråga om förändrade grunder får roterings-skyldighetens utgörande vid Uplands och Westmanlands Regemente.
Till Stats-Utskottet hafva blifvit remitterade följande motioner i omförmälde ämnen: nemligen från högloflige Ridderskapet och Adeln af herr friherre Hermelin, som, jemte en framställning om grunderna för roteringens utgörande vid Uplands regemente, och om dess beräknande dels efter öresland och dels efter mantalet, samt om de olika tolkningar, som i fråga härom gjort sig hos vederbörande auktoriteter gällande, hemställt, att ett allmänt lagbud måtte derom meddelas, deruti stadgades, att soldathållet vid Uplands regemente måtte utgöras efter öreslandstalet för hvarje rote, hvilket ock skulle öfverensstämma med 52 § af 1734 års Kongl, resolution på allmogens besvär; samt från hederv.
Bonde-ståndet af Erik Hallmén från Westerås län, som anfört, att genom reglementet af den 20 November 1685 emellan »allmogen och soldaten uti Salbergs och Wäsby län», som nu utgöra fögderier af samma namn Stais- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Ulskoltens Utlåtande, N:o 2i. 7 inom Westmanlands län, det blifvit förordnadt, att »knektens lön skall betalas efter örtalet och som hemmanen ät o stora till»; att, ehuru detta beräkningssätt nämnde tid tilläfventyrs varit den rättaste måttstocken för rotarnes inbördes förhållanden, det likväl numera vore mindre lämpligt och rättvist, i afseende på rotar, som ej vore belägna inom samma by- eller skifteslag, helst öreslanden voro lika endast uti samma by och utgjorde der måttstocken och grunden för skatten och ego-området, men vore i olika byar så skiljaktiga, att de ofta i den ena byn vore dubbelt större än i den andra; på grund hvaraf motionären, som ansett att en jemnare fördelning af soldat-roteringen skulle uppkomma, om den beräknades efter hemmantalet, föreslagit, att soldat-roteringen i Salbergs och Wäsby fögderier af Westmanlands län mätte fördelas efter förmedladt mantal och icke efter örestal, då roten vore förlagd inom tvenne eller Hera byar, men att öreslands-beräkningen bibehåiles för rotar inom samma byelag.
Sedan Stats-Utskottet sammanträdt med allmänna Besvärs- och Ekonomiutskottet för dessa frågors behandling, hafva Utskotten gemensamt tagit desamma i öfvervägande; och som ifrågavarande motioner synas åsyfta ej så mycket en förändring i grunderna för roteringens utgörande, som icke fastmera en annan tolkning af de derför gifna föreskrifter, än som hittills vid flera tillfällen skall gjort sig gällande; men frågor af denna beskaffenhet icke omedelbarligen tillhöra Rikets Ständers åtgärd och pröfning; alltså och då vederbörande ega att sina anspråk eller sin förmenta rätt i sådant afseende i laga ordning utföra och bevaka, få Utskotten vördsamt tillstyrka att ofvanberörde motioner icke må föranleda till någon Rikets Ständers åtgärd.
Ank. till Exp. Utsk. den 13 Juni, kl. 2 e ra.
Utlåtande i anledning af väckta frågor dels om lindring i Rust- och Roterings-besvaret, dels om stående Arméens och Råtsmanshållets indragning eller förminskning.
Till Stats-utskottet hafva följande inom hederv.
Bonde-ståndet väckta motioner i omförmälda ämnen blifvit remitterade, nemligen: l:o Af riksdagsfullmäktigen Petter Mårtensson från Jönköpings län, som fästat uppmärksamheten dels derå, att Småland blifvit hårdare roteradt än andra 8 Stais- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskoltens Utlåtande, N:o 27. delar af riket, till följd af den omständighet, att provinsen fordom varit gränseort och således mera än rikets andra provinser utsatt för fiendtliga anfall, samt dels å den ojemnhet, som förekomme i roteringstungan, och som vore en följd deraf, att hemmantals-räntan, hvilken vid pass hundrade år före indelnings-verkets inrättande vore bestämd, blifvit, utan afseende å den förändring i värde, som hemmanen, under denna tidrymd, genom odlingar och andra förbättringar undergått, lagd till grund för roteringen; samt dels derå, att oaktadt således rustoch rotehållare blifvit genom roterings-besväret försatte uti en tryckande belägenhet, hade dock deras bördor blifvit ökade genom tid efter annan, utöfver de ursprungliga knekte-kontraktens innehåll, utkräfde prestationer, hvarigenom det nu kommit så långt, att rust- och rotehållarne mången gång icke utan svårighet skulle få sina hemman utarrenderade emot blotta förpligtelse!) för arrendatorn at ansvara för rustnings- eller roterings-skyldigheten; och hemställde motionären, i anseende härtill, att, inom de Småländska länen, 2:ne rotar mätte blifva sammanslagne till underhållande af en soldat och ryttaremanskapet derstädes äfven till hälften indragas; 2:o Af riksdagsfullmäktigen Gustaf Johansson från Kronobergs län, som, på hufvudsakligen enahanda grunder, som Petter Martensson åberopat, föreslagit: dels att den nuvarande »infanteri-indelningen» inom såväl Småland, som de provinser, hvilka blifvit lika hårdt eller hårdare roterade, måtte upphäfvas, samt en ny indelning, efter förmedladt hemmantal, med 2% mantal till hvarje soldatrote, verkställas, och dels, att tjenstbara soldater för de rotar, som genom den nya regleringen skulle indragas, måtte anses icke allenast berättigade, utan äfven skyldige, att antaga transport till andra rotar, i den mån ledigheter, genom kassation eller dödsfall, kunde inträffa, och att soldaten under tiden, från den dag hans tjenstgörings-skyldighet upphörde, borde, med frånträdande af betingade förmåner i öfrigt, åtnöjas med rättigheten, att bruka och begagna torpet, samt att denna sistnämnda rättighet icke i något fall, eller för någon person,
finge utsträckas längre än till den fardag, som infölle näst efter det soldaten uppnått SS lefnadsår; 3:o Af riksdagsfullmäktigen Ephraim Larsson från Elfsborgs län, som, på grund af hemmanens i detta län svaga beskaffenhet, föreslagit, att roteringshjelp af allmänna medel måtte, i förhållande till hemmanens olika förmåga att bära roterings-besväret, anslås, eller, om sådant icke kunde ske, att flera rotar måtte sammanslås för utgörande af hvarje nummer, så att roterings-bördan inom detta län blefve jemförlig med den inom andra bättre lottade delar af riket; 4:o
Af riksdagsfullmäktigen A. Andersson från Örebro län, som föreslagit, att Stats- savit Allm.
Besv - och Ekon.-Utskotlens Utlåtande, N:o 27. «> alt kavalleriet mätte reduceras till hälften af dess nuvarande styrka, så att tvenne rusthåll finge förena sig om en häst och karl, samt infanteriet minskas med en tredjedel af dess nuvarande styrka, så att
Irenne rotehåll sammanslogos och ut gjorde tvenne soldater.
S:o Af riksdagsfullmäktigen Tobias Lind från Götheborgs och Bohus län, som hemställt, att hälften af hela den stående arméen måtte indragas, hvaremot motionären ville medgifva, att, sedan sådant skett, några dagars tillökning i exersistiden för bevärings-manskapet finge ega runi. 6:0
Af riksdagsfullmäktigen Pehr Nilsson från Christianstads län, som, med öf vertygelse om den indeldta arméens ringa ändamålsenlighet och obehöfligheten af dess nuvarande styrka, ansett sig böra föreslå, att den indeldta arméen må nedsättas till hälften, så att tvenne rust- eller rotehåll sammanslås till ett; öfverlemnande motionären åt Utskotten, att närmare utreda sättet hvarpå denna indragning kunde ske. 7:o af riksdagsfullmäktigen Anders Pehrsson från Orebro län, hvars motion innehåller en plan till försvarsverkets reorganisation, stödjande sig hufvudsakligen på vilkoreu af indeldta arméens förminskande till något öfver hälften af dess nuvarande styrka, de värfvade regementernes indragning, med undantag af en del af artilleriet, båtsmanshållets indragning och flottans bemannande med förb vrelt sjöfolk, linieskeppens utdömande samt flottans förläggande af trakten till Stockholm, genom hvilket allt motionären ansett skola vinnas för landet ett fullkomligare försvar och lättade skattebördor, samt för arméens personal förbättrade och mot dess behof svarande löneförmåner; samt 8:0 af riksdagsfullmäktigen L.
Larsson från Elfsborgs län, som, på grund af det förmenande, att då landets innevånare år 1812 åtogo sig utgörandet af allmän nationalbeväring, detta skedde i beräkning på motsvarande lindring i rustoch roterings-skyldigheten, yrkat, att hälften af den stående arméen måtte indragas pä det sätt, att tvänne rotar sammansloges för underhållandet af en karl.
Sedan Stats-utskottet ansett sig böra gemensamt med allmänna Besvärs- och Ekonomi utskottet handlägga dessa frågor, hafva utskotten tagit desamma i öfvervägande och få sitt utlåtande deröfver nu afgifva.
De förslag, som uti ofvanberörde motioner förekomma, synas kunna sam manfattas uti trenne hufvudlrågor, nemligen: l:o förminskning af indeldta arméeu; 2:o jemkning af rust- och roteringsskyldigheten, till åstadkommande af en mera rättvis fördelning deraf, samt 5:o båtsmanshållets indragning och flottans förläggande till hufvudstaden.
Bilt. lill It.
Prot. 1847 och 1848 4 Sami. 2 Afd. 7 Hafi. - 10 Stais- sami Allm. Bcsv.- och Ekon-Ulskoltens Ullålande, N:o 27.
I afseende å första frågan, eller den åsyftade förminskningen af den indeldta arméen, få Utskotten förklara, att de anse närvarande förhållanden göra det alldeles nödvändigt, att icke minska den redan organiserade försvarsstyrkan.