Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
tre ryktbare välvilliga därpå få flytta en byråar, gång att få, hvilken, hängt lilla huru men ville tala ögonblick officer med stora a n s p r å k p å a t t h ö r a till gens ligt, sin nedergång, » nådig general ' n ».
därefter inträdde dragen värja och en gardes- förklarade generalen häktad, anklagad för delaktighet i sällskapskretsarne, utan den omtalades föga.
från sin glans äfven e t t offer f ö r d e n » fria » lagstiftning, flickor hetsartiklarne ö f v e r s v ä m m a tiker ur och som munnen då ryckte sträng m o t på så stone Stockholms ett torftigt många kvinnor, lifvet — uppehålla från denna ännu icke Nog tid visade väl och Men samvetsgrant.
då äfven hvilka dystra af, i n g e n v i s s t e n å g o t ken Lohm, komst och hade tillvaro af g a m l a f r ö - hon alldeles och o m försvunnit, erinrade o m en gammal, tillvaro under utfattig upp- som och giktfull nu vorden, i det närmaste grundad på flere år f o r t s a t t » vigilans utan betalningsskyldighet ».
biljetter skola Lohm, till sina gängesvänner Hon bekanta om skref och erhållande h o n aldrig återgäldade.
en åter- ständiga forna um- lån, dem af H o n v a r illa k l ä d d, m e n pratsam och munter, som o m ingenting henne.
De » hemsökte », länge så bildade blifvit flesta sträfsamma och gumman, verkligen gång sett sig kyrkoherden hvilka den den genialiska högt kvinnan, lysande dagar och en hennes sådan bittra outtröttligaste af d e m, hyste deltagande för lott.
välgörare Hedrén i väl ålderdom, Bland berättades Jakob samt som hennes d. v. hans m a k a v a r i t, o c h d å d e s s a flyttade till b i s k o p s - huset i Linköping, tillflykt född under friherrinna uppgifves ha förlorade nöden.
Pechlin aflidit hon sin Majorskan på von bästa Lohm, Löwenbach, 1830-talet, några då hen- hennes utblottade be- K o r t därefter lästes i t i d n i n g a r n a: Välborna den 24 familj ur s i n a f ö r r a b e k a n t a s h å g - Blanches tidningsuppsats nes sannsagor utplånade.
fröken februari Johanna 1860, Det uppgifves, Katarina 80 år Lohm och 3 afled månader.
att h o n funnits sittande d ö d p å en trappa, m e d d e s m å t r o g n a h u n d a r n a förgäfves sökande s l i c k a lif i d e domnade händerna.
Hennes lott var j u lika m e d otaliga andra människobarns: för slockna i att födas i lyckans solljus nödens dystra icke här moln.
Och återupplifvats en senare släkt, o m h o n ej fått e n liten plats i samt hon en snillrik ej författares bildergalleri varit på m ö d e r n e t på historiens den sista namn blad.
Att denna mindre hörde, började friherrinnan var Hon var bu- bröd äro h o s m e r än en såväl sina elever, m e n under- i dittills m e d s i n a h a n d a r b e t e n k u n n a t å t m i n - Friherrinnan fortsatte d o c k som gossar, i halfpension.
mycket hon som s l u t e t af 1 8 5 0 - t a l e t tillät d e u t l ä n d s k a b i l l i g - och skolan i smått, m o t t o g mindre barn, tänkt med o c h efter ett par tiotal småningom icke svarade P e c h l i n, m e n ett Dock, hon blef g a m m a l, o c h m å h ä n d a blef fastslagits de högre nedsjönk förefallit m e r än vanligt någon qua- nipperbodarne inom en vanliga de att åt t e l n i n g e n af e n l y s a n d e s l ä k t, h v a r s som sin var det väl m e d det- år v a r L o h m ' s k a p e n s i o n e n e j m e r m o d e r n hade med L o h m s pension, ej kunde göra E m e l l e r t i d h a d e d e n, l i k s o m allt m ä n s k - lité.
tolfårig, likväl ur hon visste hvari h o n var utmärkt skicklig.
år e n s å d a n t o n f ö r eller m a m s e l l hon Hvarmed å t s k i l l i g a finare l y x a r t i k l a r, n å g o t hennes minne hade dag, då ungefär dennes hade alla, h o n i de y n g r e åren sys- i friherrinnan hon i öfver hela Sverige.
likt e n s n å g o n, af h e n n e s f o r n e samma, hvarmed förfärdiga af d ö d u p p e h ö l l sitt lif, och fattades General Pechlin moderns de mera ansedda familjerna, hvilken ej varit Gustaf och betjänt anmälde, att &gt;Han får vänta, » par gamle hållit k o n v e r s a t i o n e n i g å n g, n ä r inträdande därute för relatering, hos morbrodern, middagsbordet glädtighet Tid- snart uppfostringsanstalten att d e n u n g a f r ö k e n Syster- ändtligen en sig, blef fast.
från Frihetstiden hus å Blasieholmen.
en N y Illustrerad d e t g i c k till, n ä r d e n hade tankspridd, förmak.
tilldragelsen, egentligen varit på m i d d a g vid i efter sin tillfälliga gästs regering dottern af h e n n e s m o d e r o c h i general Peehlins omtalade ränksmidaren III:s b e s t o d d å af l i t e n s y d d t a f l a af s i l k e, den berätta, kunde tomma, Blanche ning försorg alldeles sade hon, förfärdigats en Pechlin.
Lohm ' ska u n d e r en tio ä f e m t o n i n i e n l i t e n lä- Hela hennes egendom gammaldags samt general v ä r d att beklagas.
att i ej intressant sin v ä g, o f ö r s t å d d selsatte sig, n ä m l i g e n moder.
kunde och knappast beklagad, ehuru bekanta; förmodligen lifligt P å d e n p o p u l ä r e f ö r f a t t a r e n s v ä n l i g a tilltal, h o n blifvit husvill få, icke många, o m s å, t. e x.
, h a d e h o n i n g a s t r u m p o r i s k o r n a.
att Denna angenäm Stel, s t o l t, sträf o c h f r å n s t ö t a n d e, v a n d r a d e fröken Johanna af i sig eller ställa s i g i n, o m o c k b l o t t f ö r s t u n d e n.
tåld väl knappt någon göra soner högre sin verk- modern d e r, v a r u n g, h ö r d e h a n flere då g a m l a p e r - svensk 1859, finns lefvande, Lohm, men H o n blef systerdotter Nu Stockholm neral Schöldström.
små- o c k u p p t r ä d a u n d e r sitt namn.
Floor, För Idun af B i r g e r bekymmersammare.
af d e i B l a n c h e s en verklig person, och författaren henne hade Kvinnoöden och kvinnobilder.
flesta K a t a r i n a, t y c k e s f å t t f r e s t a eix t i l l v a r o, ä n n u berättelser uppträdande gestalterna var frö- honom!
* General de ken Lohm reste en Liksom Karl Johan Hennes enda efterlefvande dotter, Johanna * hjärta, m e d brinnande böner, an- Konung begrafningen.
En liten pys ställde flere gånger till mig denna fråga: » Brukar tant aldrig l y s s n a?
» F ö r hvarje gång han upprepade sin fråga, reflekterade jag m e r o c h m e r öfver hvad han egentligen kunde mena.
Själf hatar jag ordet lyssna o c h föraktar dem, s o m hafva den sorgliga ovanan.
Jag visste således att gossen aldrig hade sett mig göra det.
Då jag inte kunde reda ut hans fråga, gaf jag h o n o m en dag följande motfråga: » Hvarför frå- gar du det? » o c h får till min stora häpnad det svaret: » Det är fint ».
Sedan jag väl fått ögonen öppna, märkte jag snart att det är hans m o d e r, som lärt h o n o m att det är fint att lyssna.
H u r ofta har jag icke öfverraskat frun m e d att hon stått b a k o m dörrarna, låtsandes syssla än m e d ett än m e d ett annat.
I medvetandet af sitt simpla förehafvande.
har h o n d o c k ej kunnat hindra skammens rodnad att uppstiga i sitt an- lete.
Uppfostrad i ett enkelt, men godt h e m har jag alltid blifvit lärd att det är m y c k e t fult att lyssna.
I ett s. k. fint h e m erfar jag att det blifvit inprentadt i de små barnen att det är fint.
H v a d skall jag tro är det rätta?
Skall jag lära mina barn att lyssna eller skall jag förbjuda dem det?
I förra fallet bli de ansedda s o m fina barn i det senare fallet s o m — tarfliga.
— Helt hastigt sjönk jag i den lille gossens aktning, ty då jag aldrig lyssnar, kan jag ej bli ansedd för — fin.
» Undrande. » *
IDUN 1897 Ur notisboken.
Våra » tjänande systrars * ålderdom.
Föreningen till beredande af lifränta åt tjänare » höll sitt årsmöte i Stockholm den 31 mars.
In- komsterna under året ha varit 1,171 kr.
70 öre, hvilka åtgått till organisationskostnader, tryck- alster etc. Full decharge beviljades styrelsen.
I) e ur styrelsen utlottade ledamöterna återvaldes.
Ordföranden uppmanade de närvarande att ar- beta för insamlande af medel till den af styrel- sen biidade fonden o c h sekreteraren lade före- ningens medlemmar på hjärtat att värfva nya medlemmar o c h arbeta på att få tjänarne själfva att inse nyttan af föreningens verksamhet.
H a n n ä m n d e i detta sammanhang att genom byrån af tjänare insatts 1,395 kr.
i Ränte- o c h kapitalför- säkring sanstal ten.
» Hvita bandet ».
Fru Elisabeth Selmer trån K ö p e n h a m n, ordförande för föreningen Hvita Bandet i Danmark, k o m m e r att hålla föredrag härstädes i K. F. U.
K:s lokal den 12 dennes kl. half 8 e. m. o c h i Vetenskapsakademiens hörsal den 26 dennes.
I fjol bildades, som Idun redan omnämnt, härstädes en afdelning af nämnda före- ning m e d n a m n af » Svenska K v i n n o r s kristliga nykterhetsförening Hvita B a n d e t ».
Föreningen, s o m är utgången från Amerika o c h har till sitt m å l: » Nykterhet, sedlighet, uppfostran, kvinnans frigörelse, djurskydd o c h fredssträfvan », afser att i hela världen till ett helt förena kvinnans nykterhets- o c h sedlighetsarbete.
Dess märke är en hvit bandrosett.
Den bekanta modefirman Augusta Lun- din firade haromdagen sitt 30-årsjubileum.
Med anledning däraf gaf fröken L u n d i n frukost och supé för hela sin personal, räknande bortåt 175 individer.
Jubilaren fick af personalen emottaga en vacker antik skål, till hugfästande af den be- tydelsefulla ' £dagen.
Musikinstrumenten för dagen i n o m socie- teten o c h våra högsta hufvudstadskretsar äro m a n d o l n e n o c h guitarren.
I synnerhet damerna svärma nu för dessa gammaldags, hemtrefligt ro- mantiska instrument o c h taga lektioner i oänd- lighet.
E n bland de skickligaste o c h mest anli- tade lärarinnorna är fru Jenny Wimermark.
har n ü ock inöfvat ett damkapell, bestående af 10 unga Stockholmsflickor, trakterande de nämnda instrumenten, hvilka skola uppträda un- der utställningen och fägna våra öron m e d huf- vudsakligen svenska nationalmelodier.
För att vinna » scenvana » ha de börjat en liten förbere- delsesejour på » Berns salonger », o c h gouteras där lifligt de täcka unga virtuoserna i sina na- tionaldräkter och m e d sin smekande vackra na- tionella musik.
operan, Bland de gästspel, som under de senare åren ägt r u m på k operans scen, stå nog signor Francesco d ' Andracle ' s s o m de främsta i konstnärligt hänseende.
Någon afmattning vi- sar sig ingalunda i hans prestatioaer, snarare tvärtom.
Lika förförisk o c h bedårande, s o m han är i Don Juans gestalt, lika gripande o c h stor- slagen är han såsom Vilhelm Tell.
Och publi- ken fyller alltjämt till sista plats operasalongen, då han uppträder, och lika hänförd är den alltid.
Men så är det ej heller hvar dag man på operasce- nen får i en person se både en förträfflig sån- gare o c h en ypperlig skådespelare.
H v a d signor d ' Andrade gifver är prägladt af verkligt lif och uppburet af ett såväl i vokalt som dramatiskt hänseende mönstergilt framställningssätt.
När detta n u m m e r lägges i press, hafva vi en- dast haft tillfälle att förnya bekanskapen m e d signor d ' Andrade i Don Juan och i Vilhelm Tell.
Men vi kunna konstatera, att publiken var för- tjust o c h hänförd.
Ett så gripande spel s o m i den förra operans sista akt eller i den senares tredje akt — för öfrigt så skilda — kan ej annat än göra ett outplånligt intryck.
V i sakna för öfrigt u t r y m m e att framdraga alla de förträffliga pointer, som erbjuda sig i dessa båda framställ- ningar.
De bilda sammanlagdt tvänne karaktärer af lika stor helgjutenhet, s o m de äro vidt skilda från hvarandra till innehåll.
Som i går torsdag skulle den framstående gä- sten uppträda som Figaro i » Barberaren ».
Södra teatern ger fortfarande för goda hus den muntra operetten » Clairette i dragonlägret ».
Frö- ken Hild.
Ohlsson, som innehar titelrollen, spelar friskt o c h käckt, o c h fröken Nilsson är en täck Berenice.
Operetten i sin helhet går m e d god fart o c h kläm o c h mottages af publiken m e d stort bifall.
D. från Upsala hade i sön- dags sin vanliga vårmatiné härstädes, och natur- turligtvis var Musikaliska akademien fylld till sista plats.
Programmet innehöll flere förträff- liga saker, bland annat den hela_första afdelnin- gen upptagande ode-symfonien » Öknen » af Feli- cien David, hvilken erhöll ett på det hela taget förtjänstfullt utförande.
A n d r a afdelningen, s o m inleddes af ouvertyren till » Friskytten », upptog sju körer för mansröster, bland dem de alltid gärna hörda » Sjung, sjung! » af Söderman, » Vår- vindar friska » af Jahnke o c h » Naar Morgenrøden luer » af Hartmann, samt Sjögrens präktiga » Bac- chanal » och kompositionen &gt;Vi ses igen » för ba- ryton o c h orkester af B u b e n Liljefors, en allde- les ny tonsättare, s o m härmed gjorde en särde- les förtjänstfull debut.
Det hela leddes m e d schwung af dir. musices Ivar Hedenblad.
Ord och bild.
A f denna särdeles talangfullt redigerade tidskrift, s o m alltmera visat sig fylla ett verkligt behof, har nu tredje häftet utkom- mit.
Det inledes af en stilistiskt ypperlig o c h sympatiskt hållen skildring, » Karl Nordström o c h det moderna stämningslandskapet », författad af Richard Bergh.
Artikeln vill belysa de s. k. sym- boliska tendenserna i nutidens konst g e n o m framställningen af en af deras framstående re- presentanter i vårt land.
Den är rikt illustrerad m e d målningar o c h teckningar af Karl Nord- ström; ett par af bilderna äro utförda i vacker trägravyr af fru Thekla Nordström.
En artikel för dagen är » K o r s o c h halfmåne på Kreta » af John af Klercker, äfven denna rikt illustrerad.
Författaren gifver en öfverblick öfver de strider, s o m föregått den nu utbrutna, den ödesdigraste af d e m alla.
Jane Gernandt-Claine berättar stäm- ningsfullt en karaktäristisk episod från Syd-xlfrika.
Hellen Lindgren anmäler Georg Brandes ' senaste arbete, det betydande verket o m William Shake- speare.
En kraftig dikt af Fröding, kallad » Al- kibiades », utgör häftets poetiska bidrag.
Dag- b o k e n innehåller bl.
a. en kort studie af John Kruse öfver Riberas målning » Sankt Bartolo- meus » i Nationalmuseum, hvilken i häftet är för första gången afbildad.
Den lifskraftiga, i sann fosterländsk riktning verk- samma, Svenska Turistföreningen har i dagarna utsändt sin årsskrift för innevarande år.
I lik- het m e d sina föregångare bjuder äfven den n y a publikationen på ett intressant o c h omväxlande innehåll och k o m m e r helt säkert att hälsas lif- ligt välkommen i de många h e m, där man lärt sig att rätt uppskatta Turistföreningens verksam- het för befordrandet af en alltmera vidgad kän- n e d o m o m vårt sköna fosterland o c h dess folk.
B o k e n erhålles gratis af alla ledamöter (årsafgift 3 kronor), men kostar i bokhandeln 4 kr., äfven det ett billigt pris.
# " Familjemeddelanden ".
En faxniljeticLninff sådan som Idun, spridd och läst i de vidaste kretsar öfver hela lan- det, måste ovillkorligen vara det allra lämpligaste och närmast till hands liggande organet för alla tillkännagifvanden om födde, förlofvade, vigde och döde.
Under rubriken » Familj emeddélandenv ha vi där- för anslagit en bestämd plats på andra sidan i vår annonsbilaga för dylika annonser och för dem fast- ställt ett pris, som rätt mycket understiger vårt annars beräknade annonspris eller för födelse- annons kr.
1: 50, för förlofnings- och vig- lii selannons kr.
2: — och för dödsannons in~ om ram kr.
5: —, ett pris som måste betrak ' tas som synnerligen moderat, då hänsyn tages till vår upplagas ovanliga storlek och den jämna och utbredda spridning tillkännayifvandet därigenom erhåller.
Heåaktionen af Idun, - * Inackorderad.
H u m o r e s k för Idun af R.
J I. nackorderad 1 Dystra o r d!
H e m utan hemlif, mat utan kraft, människor utan deltagande vänlighet, ett maskineri, ämnadt att producera pänningar, en mammonskvarn.
Bosa Minell satt i en föga b e k v ä m länstol i ett föga komfor- tabelt rum o c h filosoferade ungefär så, men längre hann h o n e j, ty in rusade jungfru Tilda och begärde 50 öre till lagning af en stol, » som fröken suttit sönder. » » När satt jag sönder den, » tänkte Rosa, m e n fann rådligast att utan prote- ster lämna det o m b e d d a; o c h n u kunde hon fortsätta sina funderingar.
Ingen m å undra öf- ver, att dessa togo en allt dystrare vändning: det behöfs stark motståndskraft o c h bättre ner- ver, än hvad s o m bestås i våra dagar, f ö r att hålla humöret uppe, när man suttit lutad öfver en kontorspultpet en hel förmiddag o c h vid h e m - komsten får s o m styrkemedel litet soppa m e d vatten s o m hufvudbeståndsdel samt en biff, s o m trotsar både knif och tänder.
Biffarne hade i dag trotsat äfven värdinnans artificiella tuggred- skap, m e n allt hvad h o n sagt, var ett tröstande: » V i få väl slipa knif varne. » K n a p p t hade fröken Rosas tankar hunnit flyta tillbaka i sin dystra fåra, förrän dörren åter öppnades o c h frun i huset inträdde: » Ursäkta snälla fröken Minell, att jag stör, » började h o n, det var hennes stereotypa sätt att göra sitt in- träde; m e d denna ursäkt s o m inledning ansåg h o n sig också lugnt kunna störa henne huru många gånger s o m helst; » jag ville så rysligt gärna be fröken o m en tjänst, » fortsatte hon, o c h log så bevekande s o m möjligt, » jag tänkte gå till min svä- gerska, i kväll, o c h då k u n d e det passa så bra, o m Tilda fick gå h e m; jag har lofvat henne det så länge, m e n det tycks aldrig bli af, ty h o n har j u så sällan t i d; i dag skulle det passa så utmärkt, då jag är borta, fröken har väl någon släkting eller bekant att gå till, för se, det är ju tråkigt att sitta här ensam, o c h någon kvälls- mat kan naturligtvis ej bli lagad. » Ja, n o g hade h o n ett par släktingar alltid, det visste n o g fru Timmer, som i dag för tredje gån- gen; på två veckor skickade henne till d e m; det var bara hårdt att ej få sitta i lugn just i kväll, då hufvudet värkte o c h humöret var svagt, m e n det kunde väl ej hjälpas då.
Värdinnan aflägsnade sig efter väl förättadt arbete, o c h åter satt R o s a Minell allena m e d sina tankar.
» Jag undrar, h v a d h o n skall b e mig o m härnäst, h o n ber väl, att jag skall ligga ett par nätter hos mina släktin- gar, medan det storstädas i mitt rum, eller att jag skall fara bort bara på ett par veckor, me- dan tapeterna lagas, och när jag k o m m e r till- baka, lämnar h o n mig t a p e t r ä k n i n g e n.
» Det knackade: » Snälla fröken Minell, ursäkta att jag stör, jag kan omöjligt finna mina bottiner, fröken har väl inga att låna m i g?
» » Jag hade allt en liten tanke på att begagna dem själf, när j a g går till mina släktingar, » svarade Rosa, » m e n.
» » A c k, fröken, s o m är rik har nog tjocka kän- gor o c h reder sig utan, » föreslog fru Timmer.
Nåja, hvad var att göra, fru Timmer tog bottinerna o c h gick, m e d tusen tacksägelser naturligtvis.
F e m minuter gingo, o c h så k o m jungfru Tilda in, klädd i kappa och rödbandad hatt: » Jag går så tidigt, ty mitt hem ligger i utkanten af staden, fröken stannar väl ännu en stund, och då kunde fröken väl vara så inner- ligt g o d o c h höra efter, o m det knackar på köks- dörren, för de skulle k o m m a m e d smöret just vid denna tiden? » » Var det något m e r?
» frå- gade Rosa.
Jungfru Tilda, s o m var fullkomligt okänslig för inroni, svarade nekande och trop- pade af till sitt hem i förstaden.
Seså, nu äro de i väg, o c h nu skall det bli litet lugn, tänkte Rosa.
Dåraktiga tanke, knappt uttänkt, förrän fru Timmers gredelina hatt m e d ty åtföljande hufvud o c h k r o p p syntes i dörr- öppningen.
» Ursäkta, att jag stör, men jag kan omöjligt finna min paraply, fröken har väl ej händelsevis lånat d e n?
» » Jag brukar just ej låna saker, » sade Rosa m e d så m y c k e n tonvikt s o m möjligt på jag, det finns n o g i tamburen, jag
IDUN 112 ukall hjälpa att söka. » Det svaga skenet af en tändsticka var tillräckligt för att visa den felande paraplyn i ett hörn.
» O m lampan finge brinna, skulle fru T i m m e r finna sina saker m y c k e t lät- tare, » vågade Rosa föreslå.
» Fotogen kostar, » var det lakoniska svaret.
1897 Fru Timmer hade fått en ny inackordering, provisor Faren, o c h det var ej utan, att stäm- ningen blifvit en smula lifligare, sedan han kom till, ty han lade hvarken vattniga soppor eller seglifvade biffar på hjärtat.
Värdinnans låne- mani visade inga afmattningssymptomer: h o n lånade » Lifvet på landet » af provisorn och han fann ena hälften i vedlåren, den andra aldrig; h o n lånade handskar af fröken Minell o c h åter- lämnade d e m efter cirka fyra påminnelser, m e n då felades tre fingrar på den ena h a n d s k e n: stackars fru Timmer hade haft värk o c h användt d e m s o m fingertutor.
H o n lånade näsdukar, när hennes egna v o r o i tvätten (hvilket inträffade förunderligt ofta, fast h o n annars ej utmärkte sig för öfverdrifven renlighet), o c h h o n lånade Rosas muff, när det var så pass kallt, att den beskedliga egarinnan nästan haft användning för den själf.
Provisorn beslöt i sin oskuld att bota henne, och en middag, när fru Timmer som bäst höll på att afhandla m e d R o s a, huruvida h o n ej blott för en enda gång kunde få låna hennes aftonkappa, ty hennes egen hade just gått sönder, föreslog han, att h o n skulle pröfva o m ej hans rock ginge an för ombytes skull.
Men han fick sitt rättvisa straff: » Nej tack, » sade fru Timmer o c h log så vänligt, » fröken Minell lånar mig så gärna sin kappa, m e n det vore bra roligt, o m jag en gång finge se på några af herr Faréns tidskrifter; jag ser, att där ligger så många inne på bordet. » Ödet i form af fru T i m m e r, s o m k o m in från köket, afbröt h o n o m.
H o n hade ganska goda ö g o n o c h märkte genast, att Rosas kinder hade mera färg, än hvad den timmerska mahtåll- ningen hittills lyckats åstadkomma.
» Det var värst, hvad fröken är varm, » sade hon deltagande, » ja, jag eldar n o g för mycket. » (Rosa hade be- traktat termometern strax före middag, och den hade visat + 1 2 °, m e n den var kanske ej juste- rad.)
» Jag ville gärna tala m e d fru Timmer o m en sak, » började herr Faren, innan Rosa hann svara.
» Å h, för all del, » sade fru Timmer o c h såg ytterst förväntansfull ut.
» Jo, se saken är den, att.
» » Kanske herr Faren ville tala m e d mig i enrum, » afbröt fru Timmer m e d stigande ny- fikenhet.
» Å n e j, för all del, » svarade provisorn, » det.
det var bara det, att jag tänkt säga u p p mig. » » Förlåt, snälla fru Timmer, m e n jag vet ej säkert, o m j a g stannar heller, » sade R o s a litet dröjande.
Man hade ätit m i d d a g: ärter, som v o r o » allt för nära brännpunkten », för att begagna provi- sorns uttryckssätt, samt katrinplommon m e d s. k. grädde, o c h man satt i det hörn af matsalen, som fru Timmer kallade » förmaket ».
Värdinnan hade gått ut i köket, lämnande sina båda inac- korderingar på tu man hand, hvilket m y c k e t Fru Timmer var s o m fallen från skyarne: » H v a d menar herr F a r e n?
H v a d står på, frö- ken Minell, » nästan tjöt den arma; » o c h jag, s o m användt min tid och mina krafter till att bereda trefnad för mina inackorderingar, jag som köpt kraftigare mat, än s o m b e h ö f s, jag s o m eldat m e r än jag haft råd till, jag s o m sli- mottagas med tacksamhet.
' v * " * När solen gläntar På österns p o r t, ' Mitt hela nästan Bild utaf fliten Och födgeni, A f ordningssinne Och symmetri.
N a m n på en socken Järn vägsstation.
När Leila föddes, Hvad var då h o n?
H v a d bad ni vännen, Som gick f ö r b i?
V e r k t y g s o m fången K a n göra fri.
- hushållsinköp.
I k a P e y r o n; a f H.
— I b l i n d o; d i k t a f Anna Knutson.
— Läxor och öfveransträngning; e t t v a r n i n g s o r d t i l l m ö d r a r n a a f Hanna Kamke.
— K v i n - n o r n a på utställningen.
» Iduns salong. » Af Adolf Hellander.
— - E n m o d e r; s k i s s f ö r I d u n a f Vera Vinge.
— K v i n n o ö d e n o c h k v i n n o b i l d e r; f ö r I d u n a f Birger Schöld- ström; General Peehlins systerdotter.
— F r å n Iduns läse- k r e t s: A t t l y s s n a; a f " Undrande '.
— Inackorderad; h u m o - r e s k f ö r I d u n af R.
— T i d s f ö r d r i f.
Namngåta.
1 2 3 4 5 6 7 8 6 9 9 11 7 9 11 12 6 9 11 En dräkt så smidig Och klädsamt fin.
Ett namn, förkortadt, För feminin.
13 1 4 10 13 14 10 11 11 15 Gymnastik- och Velocipedkostymer * Strumpor, Tröjor, Kalsonger etc. * Och Tim-tam.
5 Redskap för köket Ett, två, ja tre.
H v a d man på af- stand Plär kunna se.
Idun n i n g för våra h u s m ö d r a r vid rekvisitioner o c h 4 Ett gudavapen, Så sagan lär.
Och h v a d på bågen Just strängen är.