Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
• Vid Utskottets Förslag, pag. 19, Litt. att fyra (4) Riksdaler Banco måtte bestämmas såsom minsta lånebelopp, hafva olikartade erinringar blifvit framställda.
Till större delen hafva de anmärkande funnit omförmälda minimi-belopp vara för högt taget, enär det egentligen vore de fattiga, som begagnade Låne-anstalten, och detta fastmera måste blifva förhållandet, sedan General-Assistance-Contoiret,hvarest smärre lån hittills, om ock på drygare vilkor, hållits dem tillhanda, snart komme att upphöra, till följe af fattadt beslut vid närvarande Riksdag.
Några bafva, på grund häraf, tillstyrkt, att till och med Två Riksdaler måtte i Banken såsom Lån erhållas, och andra, att intet Minimi-belopp måtte bestämmas, utan Låne-rättigheten förblifva i detta afseende, likasom hittills, obegränsad.
Å en annan sida åter hafva flere Le - 8 Banco-Utskottets Utlåtande N:o 82. damöter yrkat, att det af Utskottet föreslagna minimum vore för ringa, samt velat hafva detsamma bestämdt, helst till 5o R:dr, men åtminstone ej lägre än till 10
R:dr, under yttrande, att, 0111 Banken skulle fortfara med utlåning på lös pant, så i smått som Utskottets Förslag åsyftar, bunde lika så gerna hela Assistance-Rörelsen Öfvertagas, enär serskildt
Departement i alla fall skulle härföre erfordras.
BancoUtskottet, som ej underlåtit att taga i betraktande, samt redan i dess förra Betänkande, pag. 20, upprepat de liufvudsakligare skäl, som för dessa båda motsatta åsigter blifvit anförda, har nu, vid förnyad t öfvervägande, och efter det att beslut om General - Assistance - Contoirets indragning blifvit inom Riks-Stånden fattadt, funnit, att, om Lånrättigheten på guld och silfver i Banken i och med detsamma alltför mycket inskränktes för de, serdeles uti hufvudstaden, talrika fattigare folk-classerna, sådant blefve för dem af ett ganska menligt inflytande, och betoge dem all möjlighet att reda sig under de tider, då tillfällen för arbetsförtjenst saknas; hvadan Utskottet, med frånträdande af dess förra Förslag, härigenom får tillstyrka : att det minsta lånbelopp, som af Banken från någon viss dag ut - Banco-Utskottets Utlåtande N o 82. 9 gifves på guld- och silfver-pant, må bestämmas till en En (ö) Riksdaler Banco.
I anledning afUtskottels förslag, —■ pag. 21, Litt. b, att såsom lån måtte oafkortadt få utjjifvas 1 R:dr B:o för ett lod controlleradt silfver, och 5 R:dr B:o för en Ducat i guld, samt efter reduction i enahanda fölhållande på andra halter, såsom Medalj-silfver och controlleradt Verk-guld, en hvar dock obetaget, att äfven kunna belåna sin pant till ringare belopp,—är inom Riks-Stånden anmärkt: att något visst
Lån värde icke behöfde bestämmas för dessa mera än för andra belånbara metaller; att guld och silfver vore en vara, som ömsom stiger och faller, hvadan högre lån än till | af värdet icke borde meddelas, helst då Lån-rättigheten sträckes ända till de obetydligaste panter; och att 5 R:dr B:o vore för hög belåning å en Ducat, enär den äfven, i senare tider, kunnat köpas för bättre pris.
II.ärå får Banco-Utskottet svara, att då, i olikhet med alla andra lånbara effecter, Guld och Silfver utgöra sådana varor, för hvilkas afsältande en Bank aldrig kan komma i förlägenhet, emedan de låta sig omedelbart i mynt förvandla, så behöfves ock 10 Banco-Utskollels Utlåtande N.-o 82. ingen annan inskränkning för belåningen, än att dervid tillses, det full valuta för lånets belopp, jemte ränta, kan fås genom pantens uppsmäituing och lörmyntning, i händelse Banken nödsakas densamma behålla.
Då nu ett lod Controll-silfver gifven i utmyntning fullt 20 skilling silfvervärde, som, a 128 skilling, belöper sig till 1: 5:
4 Banco, samt en Specie-Ducat, antagen äfven efter den i Banken hittills vanliga låga evalvation, lill 1 R:dr 46 sk. silfvervärde, motsvarar, å 128 sk., 5: 10: 8 Banco; så finnér Utskottet Bankens säkerhet ej kunna äfventyra genom utlåning af 1 R:dr för det förra, och 5 R;dr för den senare, och vidblifver alltså dess förut gifna och här ofvan anlvdda För. * slag i detta afseende, Mot Utskottets Förslag, pag. 21, Litt. c, om de till Banken hemfallande panters försäljning å auction, samt rättighet för Egaren att tillgodonjuta det öf verskott, som kan uppkomma, sedan Bankens capital-fordran, med ränta och omkostnad, blifvit af inrops-summan godtgjord, har blifvit anmärkt, att Ranken sålunda korarae att besväras med en ny och serskild bokföring, endast lör enskilde; att bäst vore, 0111 så - B anco-Ut skottets Utlåtande N/O 82.
11 dana öfverskotts-medel insattes på Vexel-' Banco-Räkning i Låntagarens namn, på det icke
Banco-räkenskaperne måtte blifva alltför vidlyftiga; att panten helst måtte belånas till sitt nettovärde, för att sedermera hemfalla utan vidare omgång, på sätt i äldre Författningar är föreskrifvet; och att, i annat fall, panten torde böra lagligen uppbjudas före försäljningen.
Utskottet får härå svara: att sjelfva Auctions-Protocollet blefve den enda beliöfliga specification till rättelse vid framtida lyftande af Öfverskotts-medlen, för hvilka fordrades blott ett enda Conto i Banco^Böckerna; att root insättning å VexelBanco-Räkning af dylika Öfverskott möter det hinder, att en mängd Lån finnas, för hvilka ingen Gäldenär är känd, ulan blott en eller annan uppgifven bokstaf utförd i Pant-Sedlarne ; och att, om också Pantens fulla metalliska innehåll som Lån utgåfves, återstode alltid sjelfva arbetets värde, som icke af Lån-summan kan betäckas, men stundom är för Pantens egare af betydenhet.
Beträffande frågan om laga uppbud, så enär, enligt hittills gällande ordning, Banken egt rättighet behålla en förfallen pant såsom sin tillhörighet, utan att Gäldenären fått göra anspråk på något öfverskolts utbekommande, synes iptet hin - 12 Banco-Utskottets Utlåtande N.o 82. der vara för Banken att kunna tillåta en så beskaffad eftergift och mildring härutinnan, att dylika hemfallna panter blifva utbjudne till försäljning medelst anställande Auction inom Banco-Huset, utan vidare uppbud än ett kungörande i allmänna Blad, hvarigenom Gäldenären sättes i tillfälle sjelf inropa sin pant, om han så för godt finner.
Sålunda har också General-AssistanceContoiret beständigt försålt, på egen Auction, sina oullösta panter af alla slag, blott eller föregångna annoncer i Tidningarne.
Utskottet, som ansett de gjorda anmärkningarna ej kunna föranleda till ändring i dess gifna Förslag, rörande försäljning1 af Bankens oullösta förfallna panter, får alltså dervid ytterligare förblifva.
Med afseende på Utskottets förslag, pag. 22, Lit. d.; att 3 månader måtte utsättas såsom respit-tid, inom hvilken det efter förfallodagen må varå Gäldenär öppet att utlösa sin pant j eller s medelst ränte-betalning, omsätta Lånetär anmärkt, dels att, enär omständigheter kunde inträffa, hvarigenom det blefve omöjligt för en Gäldenär att, inom ofvannämnda tid, utlösa sin pant, samt denna pant utgjordes af Guld eller Silfver, billigt vore, det Natt och År lem - Banco-Utskottets Utlåtande N.o 82. nadcs till respit-titl för utlösningen; och dels, att i en tid som den närvarande, då penninge - rörelsen är trög och Crediten vacklande, finge förändringar i tiden för
Låns begagnande icke vidtagas utan yttersta nödfall, hvadan den förut gifna respittiden af 6 månader icke borde nu förkortas, utan detta blifva en framtida omsorg.
Banco-Utskottet bör, i anledning häraf, ej lemna obemäldt, alt, uli pantsedlarne för Guld- och Silfver-Lån finnes uttryckligen tillkännagifvet, att Lånet meddelas på högst
Ett års tid, och att panten, om den vid Lånets förfallotid ej utlöses, eller omsättes, ar till Banken hemfallen.
Sådant iakttogs också med yttersta noggrannhet från 181S ti 11 1823.
Det var först vid dåvarande Riksdag, som Piikets Ständer medgåfvo en respit-tid af 6 månader, just med afseende å den förlust, som drabbade pant-egaren, i det alt en pant, som, till följe af mynt-värdets försämring, belånades under dess verkliga värde, skulle, utan ersättning, gå för honom förlorad vid äfven det ringåste dröjsmål utöfver bestämd förfallotid.
Den nuvarande långa respit-tiden har alldeles icke förekommit dylika förluster för pantegarne.
Ty emedan minsta delen numera tänker på omsättning eller utlösen förr, än på i8:de månaden från Lånets upptagande, blifver följden , att denna förlängda yttersta ter - i4 Banco-Vtskottets Uttalande IV.o 82. min Öfverskrides lika ofta, som förut deri egentliga förfallodagen.
Banco - Utskottet fövblifver vid den öfvertygelse, att, enär den vigtiga fördel beredes Låntagaren, att icke utan motsvarande ersättning gå förlustig sin pant, är 3 månaders respit-tid mera än tillräcklig, och en utsträckning af densamma snarare skadlig än gagnelig; hvadan Utskottet ej kan frångå dess i denna delen gifna tillstyrkande.
Yid Utskottets Förslag, pag. a3, Litt. e j om Räntans Upphöjande från 3 till 5 procent, har blifvit anmärkt:latt, då en säkrare pant än Guld och Silfver ej kunde finnas, skälig anledning vore, att den låga räntan för sådana Lån hlefve bibehållen; att, så framt äfven de minsta panter finge, som hittills, belånas, någon förhöjning i räntan kunde anses hillig, såsom ersättning för det större besväret vid helåningarne, men eljest icke; att 5 proc:s ränta kunde bestämmas för Lån, som öfverstege ett visst Riksdalertal, men 3 proc. bibehållas för de smärre
Lånen, såsom begagnade endast af de fattiga; att äfven, om så inträffade, alt
Lån mot Silfver-pant upptogos hos Banken mot 3 proc., blott för att åter utlånas mot 6 proc., sådant skadade ingen; B anco-Ul skottets Utlåtande N.-o 82. i5 den ena umbar sitt Silfver för alt vinna 3 proc., den andra uppoffrade 6 proc. för att i productiv väg vinna än mera; att snarare kunde sägas, det hvar och en sorn.
i Silfver bibehölle hos sig så mycket sorn en matsked, skadade Banken, som deraf hindrades alt i Utlånings-väg vinna 3 proc.; att oväntadt vöre, om räntan för den fattige skulle med 2 proc. höjas, just då förenade Stats- och Banco-Utskolten tillstyrkt
Silfvers emottagande på deposit-räkning mot full räntefri ersättning i Banco-Sedlar, för blott en ringa proc:s afgift vid uttagandet; att den ifrågavarande räntan fastmindre behöfde uppstegras, dådess närvarande belopp, uppgående lill omkring 8000 R:dr årligen, ofelbart kunde förslå att ersätta kostnader och besvär; att, i fall Realisation ej lomme att beslutas, vore belåningen på Guld och Silfver den enda ulväg att för Rörelsen göra användbara de metalliska besparingar, som genom handeln inflyta, och borde således denna Lån-anstalt ej på något sätt betungas; att Utskottet visat sig mera mildt i fråga om lån på Jern och till Odlingar m. m. , der större och betydligare interessen kunde göra sig gällande o. s. v.
Banco-Utskottet får, för dess del, erinra: att på ingen Lån-rörelse, mot ehvad säkerhet som helst, torde höra medgifvas lä - 16 Banco-Ulskottets Utlåtande N.o 82. / gre ränta, än alt densamma förslår till betäckande af den aflöning och de omkostnader, Banken derföre får vidkännas; men huruvida räntorne på Guld- och Silfverin, efter 3 procent beräknade, komme att dertill förslå, är mycken tvifvel underkastadt, då utlåning medgåfves till så ringa belopp som 1 R:dr Banco, och vid General-Assistance-Contoirets indragning, dess liela rörelse af detta slag säkerligen öfverflyttades på Banken ; att, då fråga är om en allmän Stats-inrättning, såsom Banken, är en utlåning på så förmonliga vilkor till enskilda , att desse kunna finna sin räkning åter utlåna samma medel och derpå lagligen vinna 3 procent, ovedersägligen en skänk åt några få, på hela det öfriga Samhällets bekostnad, som allraminst synes böra ega rum i en tid, då man klagar öfver skattebördors tyngd ; att den åsigt, som skulle Banken förlora något derigenom , att dess Låne-anstalter lemnäs obegagnade , är till sin grund falsk och 0- rigtig, så länge utlåningarna ej stödja sig på verkliga Fonder, utan till en betydlig - del på utställda Credit-förbindelser ; att, då den af Stats- och Banco-Utskotten föreslagna Deposit-Räkning har sitt serskilda föremål, och bör derefter både inrättas och bedömas, kan en dylik anstalt ej tagas - Banco-Uukottets Utlåtande N.o 82.
17 gas lill måttstock vid vilkorens bestämmande för en verklig utlåning; och ändtligen, att Utskottet, som till Rikets
Ständers ompröfvande framlagt skäl fö-r hvarenda af dess gjorda framställningar, ej vet sig hafva på något sätt föranledt yttrandet om mer eller mindre mägtiga interessens inverkan, vid förekommande ärendens behandling.
Den ränta å 5 procent, som Utskottet tillstyrkt, vore visserligen att anse mera lindrig än betungande , om i betraktande loges, så väl hvad den fattige nödgas betala i Assistance-Contoiret, som hvad han vanligen måste underkasta sig hos enskilde Långifvare; men då Utskottet, å ena sidan, ansett mindre lämpligt att, såsom af någre blifvit föreslaget, bestämma tvänne olika ränte-beräkningar för samma slags Lån-rörelse, och, å den andra, tyckt sig finna den mening delas af de fleste anmärkande inom Riks-Stånden , att räntan för Lån på Guld och Silfver ej borde blifva drygare än för Lånen på Våg-effecter, så att skillnaden i arbete och kostnad, för hvardera inom Banken, icke beliöfde tagas i beräkning; så vill Utskottet derefter läm Bih. till Riks. St.
Prot. 1828, 1829. 6jt« Sami, 2 B. 2 7lde Häftet. l8 Banco-Ut ikottets Utlåtande IV.-o 82. pa sig, och härigenom förändra dess ifrågavarande tillstyrkan sålunda: att Räntan för de lån på Guhine'o Silfver-panter, som från någon viss dag utgifvas, må blifva beräknad lill fyra (4) procent årligen i stället för tre (3) procent, såsom den hittills utgjort.
Med anledning af Utskottets tillstyrkan, pag. 24, Lit./., att till pant må antagas, såsom hittillsj Guld och Silfverarhetadt eller oarbetadtj som är för sedt med Svensk Controll-stämpelj Svenska och Holländska.
Specie-Ducater, samt Guld- och Silfvermedaljerj är af några Ledamöter inom Riks» Stånden yrkad t: ak) att, under den tid Silfver-vexlingen är hämmad, Lån i Banken måtte kunna erhållas jemväl på Svenskt Silfvermynt , helst Beposit-räkning, om den bifölles, i alla fall icke blefve begagnad för mindre summa, än 5o R:dr i Silfvervärde; b) att Banken borde förklaras skyldig belåna äfven alla slags utländska myntsorter ; och Panco-U(sAollets Utlåtande N:o 82. *9 c) att Lån-rättigheten måtte sträckås också till utländskt omyntad t Silfver i allmänhet.
Belåning af utländska myntsorter finner Banco-Utskottet alltför äfventyrlig.
En undersökning om äktheten, fullvigtigheten och halten af hvarje serskild piece klefve dervid nödvändig, ledande till uppehåll och tidsutdrägt, samt i det närmaste onåöjlig, i fall Låne-anstalten i stort anlitades.
Detsamma gäller 0111 allt arbetad t eller oarbetadt Silfver, som ej är med Controll-stämpel försedt.
Dess värde heror helt och hållet af halten, som varierar i oändlighet, och ej utan smält-prof kan med någon säkerhet utrönas.
Hvad åter beträffar Svenskt Silfvermynt, så blefve väl sådant blott i smärre poster belånadt mot ränta, då genom dess aflemnande på Deposit-räkning fulla värdet i Sedlar stöde att erhålla räntefritt; dock anser Utskottet en tillåtelses meddelande för belåning af Svenskt Silfvermynt ej möta något synnerligt hinder, då nemligen de så kallade Fyra- och Två-skillingsstycken undantagas, såsom varande oftast mycket nötta och undervigtiga; och Utskottet föreslår alltså, att vid ofvannämnde punkt, i öfrigt oförändrad, må tilläggas:
Och under den tid Silfver-utvexlingen från Banken förblifver härn - ao Banco-Utsholtels Utlåtande N.o 82. maei, få äfven Svenska SilfverRiksdaler , så väl hela som |dels, idels och |dels, utaf den vigtighet, att de skulle kunna emottagas i Bankens Cassör, belånas, enligt deras förhållande till Controll-SiIfver, så att hvarje 20 skillingar Silfver-värde uti dylikt mynt anses lika med ett lod Yerk-Silfver.
Vid Utskottets tillstyrkan, pag. 25, Lil. g, att utlåningen på Guld och Silfver må fortfarande besörjas vid Banken i Stockholm alténa, och ej tillika vid Lån-Contoiren i Götheborg och Malmö , är af åtskilige Ledamöter inom Riks-Stånden anmärkt: att, så länge något kostnadsfritt transport-medel för Silfver från orterna ej gifves, vöre det origtigt, att belåningen inskränkte sig inom Stockholm; att Lån-Contoirens Tjenstemän alltid ega en dag i veekan mera ledig, samt då kunde mot någon billig ersättning dela sig emellan de för denna serskilda Lån-rörelse erforderliga göromål; atti f G O '
Götheborg och Malmö funnes lika säkra hvalf och lika pålitligt folk som i Stockholm, o. s. v. A andra sidan har, inom Högvördige PresteStåndet, Herr Biskopen Doctor af Wingård, sjelf Ledamot i Directionen öfver Götheborgs Lån-Contoir, understödt Banco-Utskottets tillstyrkan , med förklarande : att, ehuruväl Banco-Utskollels Utlåtande N.-o 82. 21 den åsigt, som i de serskilda Motionerna blifvit framställd, nemligen att Lån-Contoiren borde i längden erhålla en lika sjelfständig verksamhet som Banken sjelf, i grunden af Talaren gillades, saknades likväl härtill ännu, efter dess“tanka, nödiga anstalter; att, hvad Götheborg beträffade, vore saken så mycket mindre nödvändig, som SparBanken derstädes lemnar lån på Guld- och Silfver-pant; och att, om detta exempel allmänt och äfven i Stockholm följdes, Banken sålunda tilläfventyrs småningom kunde komma ifrån besväret och kostnaderna å en sådan rörelse i smått.
Af en Ledamot inom Höglofl.
Ridderskåpet och Adeln har i öfrigt det förslag blifvit framstäldt, att Banken mätte, till underlättande af Guld och Silfvers belåning från Landsorterna, tilläggas porto-frihet, och Banco-Utskottet i sådant ändamål uppgifva den tyngd, som med hvarje post kunde få afsändas.
Mot det sistnämnda förslaget förete sig stora betänkligheter.
Att omedelbart brefvexla med hvarje Låntagare skulle inleda Banken i alltför vidlyftiga omgångar, och sådant har också ej hittills egt rum i afseende på någon af detta Verks öfriga utlåningar.
Den , som vill söka lån , måste hafva i‘x Banco-Utskottets Utlåtande.
N.o 82. en Commissionair, till hvilken Banken kan hålla sig, då något finnes ofullständigt och tarfva rättelse.
En porto-frihet finge således ej inskränka sig blott till Banken, utan skulle äfven utsträckas tiHCommissionairerne för de enskilda; och att tullförnsillningar och missbruk af alla slag dymedelst kunde befordras, tror Utskottet sig knappast behöfva antyda, än mindre bevisa.
Banco-Utskottet, som i hufvudsaken alldeles är af lika tanka med Herr Biskopen af Wingårds att den hittills varande lån-rörelsen på Guld- och Silfver-pant,, såsom en anstalt för mycket i smått, snarare borde efter hand, och så snart möjligt är, afledas från Banco-Yerket, än alt den skulle ännu mera utvidgas och ökas, finner sig ej af anmärkningarnej hafva fått anledning att frångå dess förra tillstyrkan i denna punkt; hvarvid Utskottet således, på redan anförda, och nu vidare utvecklade skäl, i alio förblifver. 2:0.
Utlåning på Lån-Bankens egna Skuldförbindelser.
Med anledning af Utskottets förslag Banco-Utskoitcts Utlåtande N.-o 82. 23 pag. 27, Lit. a, om fortfarande belåningsrätt pä Lån-Banco-Obligationer, till gg procent af Capital-summan, har, å ena sidan, den tanka blifvit framställd, att' utlåningen från Banken på sådana hypotheker borde helt och hållet upphöra, samt sjelfva Obligationerna , så vidt de tillhörde enskilde, uppsägas och infrias.
A en annan sida åter liar blifvit yrkadt, att Obligationerne borde tilläggas full belånings-rätt till ersättning för Obligations-inneliafvaines, genom försämringar i myntvärdet, förorsakade lidande, sorn Banco-Utskottet i sammanhang härmed omnämnt.
Vidare har, emot Utskottets å samma pag., under Lit. b, framställda förslag, att Räntan för dylika lifgifvande
Lån mätte från någon viss tid bestämmas till 5 procent i allmänhet, utan afseende ä den ränta, Banken för sjelfva Obligationen betalar, blifvit anfördt: att, i fall Banken ej beliöfde upplåna penningar för att åter utlåna dem, kunde ali fråga om den olika räntan förfalla; att Banken, söm redan vunnit nog derpå, att i Sedlar betala ränta för hvad i Silfver blifvit upplånt, borde för sina meddelande lån åtnöjas med den ränta, som å sjelfva Obligationen är utfäst; att äfven beräkningen af ränta på ränta borde å dylika lån försvinna; och att fördelen af Obligalio - 24 F-anco-Utskotlets Utlåtande N:o 82. nernes begagnande såsom hypothek ingalunda vore jemförlig med den förlust, som på dem uppkommit genom mynt-försämringar.
Utskottet torde knappast behöfva erinra, att de här ifrågavarande belånings-vilkoren angå Bankens redan utevarande äldre och nyare Obligationer, och således icke stå i något samband med hvad som nu skulle kunna beslutas om penningars upp- och utlåning för framtiden; och beträffande i öfrigt de till en del hvarandra motstridiga anmärkningarna, får Utskottet lemna till svar: att, oaktadt de kännbara förluster, som beklagligen drabbat ej mindre innehafvarne af Bankens Obligationer, än innehafvarne af dess Sedlar i allmänhet,— en förlust, för hvilken dock ej saknats all ersättning i och genom annullerandet af de 14 millioner Statsskuld, hvilka, enligt Stats- och Banco-Utskottens tillstyrkande, komme att inom linien afföras , — så äro emedlertid Lån-Bankens Obligationer nu för tiden ganska goda och begärliga papper, serdeles i följd af den rättighet till belåning i Banken, som dels från början dels sedermera blifvit dem tillerkänd.
Att under närvarande förhållanden upphäfva denna rättighet, och genom uppsägning påtruga Obligations-innehafvaren sitt capital efter numerairen i Sedlar, skulle Banco-Ut - Baneo-Utskottets Utlåtande N:o 81. 25 skottet vilja anse lika hardt och obilligt, som det, å en annan sida, tyckes vara ett öfverdrifvet anspråk, att Banken evärdeligen, vid anfordran, skulle såsom
Lån tillhandahålla oafkortade Capitalet, utan att derföre njuta någon högre ränta, än som vid upplåningen blifvit betingad.
Sådant skulle nödvändigt leda derhän, att utlåningarne klefve ståendej i stället för temporaira_, hvilket vore tvärtemot både deras ändamål och benämning.
För öfrigt må erinras, att detta slags
Lån blifva meddelade utan någon skuld-förbindelse, endast efter påteckning uppå Obligationerne, hvilka sedermera qvarstanna i egarens hand; och deraf bördå, enligt Utskottets tanka, följa, att såsom Lån ej kan utgifvas fulla Capital-beloppet; tj i slikt fall vore Sedeln infriad, och Låntagaren kunde godtyckligt undandraga sig både Lån-Capitalets och räntans liqviderande.
På grund af hvad sålunda blifvit kortligen utredt, finnér Utskottet sig ej ega skäl att frånträda, utan vidblifver i allo dess Förslag, så väl om fortfarande LånrätLighet för Lån-Bankens Obligationer, till högst qq procent, som ränteberäkning å 5 för hundrade, Banco-Ulskottets Utlåtande Avo 82. med iakttagande af samma method, som för Bankens öfriga utlåningar är eller varder fastställd.
Med anledning af Utskottets förslag, pag. 28, Lit. c, att, sä snart Banco-Länet med ränta hunnit uppgå till lika belopp med Obligationen och dess upplupna ränta, Bankens skuld mot dess fordran qvitta y, samt Obligationer i följd deraf, af skrifves och dödas, är anmärkt, att, genom medgifvande af ett slikt liqvidations-sätt, skulle vara på förhand afgjordt, att Bankens alla Obligationer, äfven de som för emottaget Silfver blifvit utgifna, icke komme att annorlunda än i Sedlar efter numerairen, så till Capital som ränta, infrias och godtgöras, hvilket likväl ännu ej blifvit af Rikets Ständer beslutadt, och alltså fordrade serskildt öfvervägande, i sammanhang med frågan om en mynt-bestämning; ocb har utomdess blifvit yrkadt, att någon prsescriptions-tid borde bestämmas, så att den, som det åstundade, kunde, mot kostnadernas godtgörande, få bibehålla sin Obligation.
Hvad den förra anmärkningen beträffar , så , enär densamma icke egentligen afser Bankens lån-rörelse, utan liqvidations - Banco-Vtskottets Utlåtande N:o 82. 27 grunden för dess utgifna serskilda förbindelser, har Banco-Ulskottet ej funnit rätta stallet vara att här ingå i något yttrande öfver en sådan fråga, hvars upplösning helt och hållet beror af de beslut, som Rikets Ständer i den delen komma att vidtaga.