Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
För ångsågarne och de större vattensågarne inköpas hela skogsområden, med rättighet till deras alverkning på 50 år, hvilka köp äro menliga, synnerligen för skogarne i nedre landet, der någon egentlig transportkostnad icke kommer i fråga, samt således äfven ung och omogen skog, som användes till ved, borttages, hvarigenom trakterna, när de till hemmanen återfalla, äro alldeles kala samt med ris och qvist så betäckta, att plantorna förqväfvas och många mansåldrar åtgå, innan någon återväxt är att påräkna.
Inom fjellsocknarne äter äro dessa köp mindre skadliga, då i de flesta fall endast gröfre trän och mogen skog hugges, emedan värdet af smärre trän icke motsvarar huggnings- och transportkostnaderna.
Afverkningen på de sålunda inköpta skogstrakterna pågår med sådan ifver, att landets arbetspersonal dertill icke är tillräcklig, hvarför Dalkarlar, Wermländningar och Småländningar till icke ringa antal blifvit för ändamålet införskrifne.
Frestelsen att på en gång åtkomma betydliga penningesummor är så stor, att den icke kan motstås af allmogen, ehuru denna förutser den olyckliga belägenhet, hvari landet genom skogarnes uthuggning ofelbart kommer att försättas, och att faran förutses kan bedömas deraf, att en socken, hvars hemmansägare, med få undantag, försålt sina skogar på femtio års afverkning, uti en 32 underdånig ansökan sjelfve yttrat, att »när skogen blifvit uthuggen, är socknen obeboelig. » Hvad som i lika, om ej högre, grad än skogsköpen befordrar skogsfÖrÖdelsen, är rättigheten att anlägga salusågar inom fjelltrakterne, hvilken rättighet äfven å de flesta ställen, der belägenheten sådant medgifver, begagnas, ty vid dessa sågar afverkas vanligen sådana trän, som icke med fördel kunna afsättas till de större sågverken, ja ofta så omogna trän, att icke en gång ett enda dugligt till utskeppning tjenligt bräde af stocken erhålles.
När man i öfvervägande tager alla nu nämnde omständigheter, när man vidare besinnar hvilken massa af ved och kol som årligen fordras för jernbrukens, glasbrukens, tegelslageriernas, ångqvarnarnes och de årligen sig förökande ångfartygens, äfvensom en del andra inrättningars behof, hvilka qvantiteter af brännved, som dels förbrukas i landet, dels afföres till Stockholm, är det sannerligen icke utan skäl, som skogsbrist befaras.
Från Länet har äfven under sista qvinqvennium alförts brännved, för hvilken, till erhållande af premier, enligt Kongl, brefven den 31 Januari 1822 och den 24 Mars 1824, pass utfärdats, men denna industri har, såsom mindre lönande än bjelkhuggningen, mer och mer minskats, samt slutligen alldeles afstannat, sedan premierna enligt Kongl, brefvet den 4 Maj 1832 för åren 1833 och 1834 förminskats till hälften och med sistnämnde år upphört.
Huru mycket virke, som årligen afföres antingen till Stockholm, att derifrån utrikes exporteras, eller till andra inrikes orter, kan lika litet nu, som under förra qvinqvenniet, med någon tillförlitlighet uppgifvas, men från tullplatserna inom Länet hafva till utrikes orter direkt utskeppats följande skogsprodukte r: 1851. 1852. 1853. 1854. 1855.
Bandstakar, stycken 7,108. 7,591. 4,343. 4,343. 3,913. 27,298.
Bjelkar och spar- rar, st 91,034. 123,121. 153,578. 160,401. 164,892. 693,046.
Bräder, hel-, tolfter 110,244. 124,880. 105,755. 158,601. 129,005. 628,485. d:o, half-, d:o 5,615. 7,321. 9,902. 16,018. 9,284. 48,140.
Brädstump, d:o 53,640. 51,788. 56,598. 30,089. 65,549. 257,664.
Master och Spi- ror, st. . . . . . 5,397. 5,399. 3,690. 3,057. 3,361. 20,904.
Spakämnen, dussin . 75. 71. 45. 43. 29 263.
Ved, famnar .... 804. 809. 950. 1,076. 993. 4,634.
Arämnen, par . . . 4,902. 5,091. 5,262. 3,100. 3,095. 21,450.
Tjära och beck, t:r 1,011. 2,606. 1,233. 5,892, 10,184. 20,926.
Pottaska, L« . . . 3,038.
— T- — 879. 3,917.
Jemför 33 Jemför man nu denna utskeppning, hvars värde kan antagas ungefärligen hafva utgjort: år 1831 B:ko R:dr 1,711,600.
» 1852 » » 2,017,600.
» 1853 . » » 1,932,000. » 1854 » » 2,537,300.
» 1855 » >» 2,302,300.
Summa B:ko R:dr 10,500,800, eller i medeltal 2,100,160 R:dr om året, med utskeppningen föregående qvinqvennium, så visar det sig att utskeppningen under sista qvinqvennium öfverstigit den under de föregående fem åren, nemligen:
Bandstakar, stycken . . Bjelkar och Sparrar, stycken Bräder, hel-, tolfter. . . , d:o half-, d:o . Brädstump, d:o . . . Läkter, d:o . .
Master och Spiror, st. .
Spakämnen, st Timmer, st Ved, famnar Årämnen, par ....
Tjära, tunnor Pottaska, \JU Utskeppning.
Utskeppade varors värde.
1846—1850 1851—1855 år för hvarje år Summa för qvinqvenniet 28,230 27,298 1846 875,000 283,780 693,046 1847 808,000 332,600 628,485 1848 499,000 19,683 48,140 1849 657,000 135,986 257,664 1850 1,033,000 3,872,000 10 1851 1,711,600 14,441 20,904 1852 2,017,600 2,740 3,156 1853 1,932,000 185 1854 2,537,300 1,613 4,634 1855 2,302,300 10,500,800 8,582 5,091 3,300 20,926 3,917
I sammanhang härmed bör äfven uppgifvas det inom de olika orterna under qvinqvenniet gängse priset på sågtimmer, hvilket, såsom naturligt är, ökas i den mån fällningsorten är belägen på längre eller kortare afstånd från sågverket; och lika naturligt stegrats i mån af den ökade afsättningen.
Ifrån 12 å 16 sk. stocken, som Berättelse öfver Wesler-Nn rrlands
34 det var för tio år sedan, betalas denna nu med 32 sk. å 1 R:dr Banko, då skillnaden emellan gran- och furutimmer vanligen är 33J procent.
Priserna på plankor hafva varit väsendtligen olika på olika ställen inom
Länet, i mån af platsernes aflägsenhet från skeppningsorten, såsom: ,, . . , Södra An- Norra Anger Medelpad. gennanland. manland. år 1851 B:ko R:dr 5 å 7 7\ a 1852 » » 4\ 5 å 8 9 »> 1853 » » 5 6 å 9i 12 » 1854 » » 71 6| å 10 121 » 1855 9 » 8 5 å 8 lii Priserna å bräder hafva äfven varierat emellan 32 sk. å 1 R:dr per tolft i Södra Ångermanland, emellan 1 R:dr och 2 R:dr 32 sk. i Norra Ångermanland och emellan 3 och 5 R:dr i Medelpad.
Löfskogen är vid och intill segellederne nästan alldeles uthuggen, oell sedan svedjande, hvarigenom dess uppkomst vanligen befordrats, numera betydligt minskats, blir den allt mera sällsynt.
Inom fjellsocknarne och från segelled aflägsna orter finnas på många ställen ganska vackra löfskogar, men dessa kunna icke annorledes tillgodo göras ägarne, än genom pottaske-bränning, löftägt eller skaf åt kreaturen.
Till tjärbränning är det, enligt Kongl, brefvet den 26 Juni 1844, en hvar medgifvet att i de norra Länen, efter utsyning och under fastställde kontroller, från Kronans marker afhemta vindfällen, stubbar och rötter.
Uti denna tillåtelse begärde Rikets Ständer vid 1853 års riksdag den ändring, att allmogen icke må ifrån denna näringsgren utestängas, men, då tjärbränningen i Wester-Norrlands
Län icke utgör någon hulvudnäring, anser Kongl.
Majrts Befallningshafvande den så mycket mindre här böra inskränkas, som erfarenheten under flera år visat, att den utöfvats endast af torpare och inhysesfolk samt nybyggare och på intet ställe drifvits i större skala, ehuru Hushållningssällskapet, af de för ändamålet anvisade medel, icke sparat uppmuntringar för dess uppdrifvande.
Emedlertid är det otvifvelaktigt, alt denna näringsgren, rätt handhafd, skulle medföra icke allenast lön för mödan, utan äfven en icke obetydlig vinst.
Pottaskc-tiilverkningen har under qvinqvenniet endast ett år varit någorlunda betydlig, men sedermera minskats, ehuru för uppmuntrande äfven af denna näringsgren premier utdelats; men, så länge averkningen af skogarne så ohejdadt som nu fortgår, äro de personer få, som vända sin lifig från denna mera vinstgifvande rörelse till den mindre gifvande tjäru- och pottaske-tillverkningen, ehuru materialier för denna finnas öfverallt i ymnighet att tillgå. 35
Att det icke ligger i den fåtaliga kronobetjeningens makt, att på en sträcka af nära 220 qvadratmil bevaka de stora kronoskogarne mot åverkan, har Kongl.
Maj:ts Befallningshafvande vid flera tillfällen anfört; likasom Kongl. Maj:ts Befallningshafvande vid dessa och flera andra tillfällen, bland annat i de föregående underdåniga femårs-berättelserna, anmält Länets behof af en talrik skogsbetjening, samt, i följd af nådig befallning, uppgifvit icke allenast det anta! skogsbetjente, som erfordras, utan äfven förslag till aflöning och instruktion för dem.
Särskildt har Kongl. Maj:ts Befallningshafvande uti allmän kungörelse varnat Länets invånare mot skogsåverkan, äfvensom Hushållningssällskapet hos Kongl.
Maj:t gjort underdånig framställning om behofvet af en förändrad skogslagstiftning.
Hufvudsaken vore om skogsägarne ville iakttaga att den årliga afverkningens storlek lämpades efter skogens årliga tillväxt: att afverkningen skedde i en sammanlöpande ordning, trakt efter trakt: att vid skogsfällning qvarlemnades tillräckligt antal fröträd: att de afverkade fälten skyddades från kreatursbete till dess ungskogen nått tillräcklig höjd: att endast mogen och till behörig groflek kommen skog skördades, och således allt hygge till afsalu af sparrar, spiror och årämnen upphörde, samt att alla kala fläckar, som kunde bära skog, sattes i skogbärande tillstånd.
Iakttoges dessa enkla erinringar och skogsåverkan blefve belagd med högre ansvar, än som nu är fallet, lider det ingen tvifvel, att skogssköflingen skulle, om icke upphöra, åtminstone betydligt aftaga.
1 sammanhang med berättelsen om skogarne är afvittringsverkets behandling oskiljaktig.
För hvad i detta afseende blifvit tillgjordt intill 1850 års slut har Kongl.
Maj:ts Befallningshafvande uti sist afgifna underdåniga femårs-berättelse *) fullständigt redogjort och hoppas att uti denna underdåniga berättelse kunna visa, att en del af de i förra berättelsen omnämnda olägenheter under sist förflutna qvinqvennium blifvit afhulpen.
Sedan nemligen Rikets sist församlade Ständer anvisat ett anslag af 8,000 R:dr Banko för afvittringsverkets påskyndande, samt Kongl.
Maj:t nådigst behagat förordna att detta anslag skulle användas för Wester-Norrlands
Län, hafva afvittringsärendena der blifvit från medlet af år 1855 handlagde af särskildt nådigst tillförordnade styresman och föredragande samt 6 afvittringslandtmätare, hvarigenom ärendet erhållit en raskare fortgång, så att, om, såsom jag hoppas, nödigt anslag äfven vid kommande riksdagar erhålles, afvittringen, hvars slut förut icke kunde förutses, skall inom en icke långt aflägsen framtid bringas till fullbordan.
Under det nu slutade qvinqvenniet hafva afvittringsarbetena blifvit af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande genom utslag afslutade: 1851 för Borgsjö, 1852 för Wiksjö, 1853 för Indals och Haverö, samt 1855 för Anundsjö socken, hvarförutan innevarande år Hellgums och *) Sid. 44 och följ. 36 Ramsele socknar på samma sätt afslutats; beroende alla dessa med flera socknars afvittringsverk nu på högre pröfning.
Under qvinqvenniel är äfven Säbrå sockens afvittringsverk af Kongl. Maj:ts och Rikets Kammar-kollegium faststäldt.
För närvarande äro afvittringarne afslutade och fastställde i 14 socknar.
På Kongl. Maj:ts eller Kongl.
Kammar-kollegii pröfning beroende 8 »
Under handläggning af afvittringslandtmätaren 3 b På Ägoskillnads-rätts eller Högsta
Domstolens pröfning beroende ... 2 w Återförvisade samt påbörjade afvittringar, som ännu ej hunnit slutligen afgöras , 10 b varande i öfriga socknar antingen skog icke att afvittra, eller afvittringen icke påbörjad.
Kostnaden för afvittringen har under qvinqvenniet varit följande:
Arfvoden och Resepenningar B:ko R:dr 17,844: 21. 4.
Handtlangningskostnad » » 1,044: 17. — Gode mäns m. fl. ersättning » » 1,308: 13.
— Diverse utgifter . » » 427: 3. 6.
Summa B:ko R:dr 20,624: 6. 10. eller i medeltal för hvarje år a » 4,124: 39. 9. e) Bergshandteringen.
Af den jernmalm, som vid bergsbruken inom Länet bearbetas, brytes föga inom Länets eget område, ty jernmalms-skärpningarne på Ulfön uti Nätra sockens skärgård, hvilka föra en svag och svårsmält titanhaltig jernmalm, hafva under qvinqvenniet icke blifvit arbetade, utan varit genom erhållen hviloståndsresolution förvarade.
En på Topptallsberget uti Nordmalings socken af Ångermanland inmutad jernmalms-anledning har sedan år 1854 varit under arbete, hvilket, ehuru Nordmaling numera tillhör Westerbottens
Län, här anmärkes, enär brytningen skett inom Ångermanlands i öfrigt till Wester-Norrlands
Län hörande landskap.
Under qvinqvenniet hafva af Bergmästaren i orten mutsedlar blifvit meddelade å följande antal dels nya malm- och mineral-anledningar, dels förut bearbetade, nemligen: 1851. 1852. 1853. 1854. 1855.
Å nya malm- och mineral-anledningar:
Silfver- och blymalm — — — 1. 1 Kopparmalm........ 2. 2. — — 4.
Jernmalm 1. — — — 1 Qvarts ......... 1. — 1. — q Summa 4. 8. 37 1851. 1852. 1853. 1854. 1855.
Å förut bearbetade ställen: Kopparmalm . 1. 3. 4. — — 8.
Ställsten ,1. — — — — 1.
Kopparslaggvarp — 2. 1. — — 3.
Tillsammans 2. 5. 5. — — 12.
Eller summa mutsedlar . . . , 6. 7. 6. 1. — 20.
Tillägges härtill antalet af de mutsedlar, hvilka blifvit uttagna under näst föregående qvinqvennium 28, uppkommer det betydliga antalet af 48; men det måste medgifvas, dels att de flesta af dessa malm-anledningar hafva under bearbetningen visat sig så föga gifvande, att de måst öfvergifvas, dels att flere af de personer, som trott sig hafva funnit och äfven inmutat malmanledningar, icke haft nog förmåga att sätta arbetet i gång.
År 1853 utfärdade Kongl. Bergs-kollegium tillåtelse att på Fröstdals hemmans mark i Nätra socken af Norra Ångermanland anlägga en kopparhytta för tillgodogörande af malm från åtskilliga inom orten uppfunna anledningar, men detta verk, ehuru anlagdt och styrdt af sakkunnige personer, har ännu föga fått skörda vinst af sina dryga utgifter, helst verket, efter att endast 1| vecka hafva varit i gång, den 28 Mars 1854 hemsöktes af eldsvåda, hvarigenom hyttan förstördes.
Ilvilostånd hafva under qvinqvenniet blifvit på viss tid meddelade för följande antal malmanledningar inom Länet, nemligen: 1851. 1852. 1853. 1854, 1855.
Silfver- och blymalm .... 1. — 1. — — 2.
Kopparmalm 1. — — — — 1.
Jernmalm ........ 2. — 1. — 5. 8, Tillsammans 4. — 2. — 5. 11.
De inom Länet varande fem masugnar, nemligen Galtströms i Njurunda socken, Lögdö i Ljustorps, Söderfors i Attmars, Bollsta i Ytterlännäs och Utansjö i Högsjö socken, hafva under qvinqvenniet, dock icke alla under hela tiden, varit i gång, hvaremot de år 1843 privilegierade masugnar vid Björkå bruk i öfverlännäs’ och Forsse bruk i Långsele socken ännu icke kommit i gång.
Nedannämnde uppgift visar huru tackjernsblåsningen under qvinqvenniet bedrifvits: 58 -.3 09 C Q3o G 3 CTQ Blåsnings- tid.
Tackjerns- tillverkning.
Anta fridyg Tionde- tackjern.
V g "1 Tackjernsvigt. p — Tackjernsvigt. år 1851 4 651 7 12,762 40 224 14 19 »1852 5 898 9 21,465 40 371 18 14 » 1853 4 437 15 9,979 32 152 16 2 » 1854 4 381 14 9,979 24 215 16 12 » 1855 4 396 17 8,744 82 78 18 16 Summa 2,765 14 62,929 218 1,044 5 3 hvaraf medium för året gör. ...
Jemföres detta belopp med medel- — 553 3 12,586 44 208 17 1 talet under föreg, qvinqvennium — 513 8 10,978 29 165 1 17 så befinnes tillverkningen under det sist tillryggalagda qvinqvenniet vara ökad per medium med 1,608 skeppund om året, likasom Kronans tionde-tackjern under samma tid tillökats med cirka 43 skeppund årligen, i medeltal räknadt.
Härvid gäller dock samma anmärkning, som uti förra femårs-berättelsen, att tionde-tackjernet, enligt Kongl. Kungörelsen den 29 November 1844, angående nedsättning under viss tid af den för tackjernstillverkningen utgående tionde-algift, utgör endast hälften af det belopp, som efter fastställde grunder eljest skolat utgöras: att de utförda tiondebeloppen blifvit lösta med penningar, enligt det af Kongl. Kammar-kollegium, Statskontoret och Bergs-kollegium fastställde pris, nemligen 7 R:dr för år 1851, 6 R:dr 24 sk. för åren 1852 och 1853, 6 R:dr 36 sk. för 1854 och 7
R:dr för år 1855, samt att Galtströms, Lögdö och Bollsta masugnar åtnjutit den för svagare malmfång, genom Kongl, brefven den 21 Juni 1826 och den 5 Juni 1839 tills vidare beviljade nedsättning till 3 R:dr 32 sk. skeppundet.
Vid tackjernstillverkningen äro blandade malmer använda, nemligen från Utö, Wigelsbo, Herrängs, Jerna och Norbergs m. fl. grufvor.
Blandningen har per medium lemnat 41 procent tackjern och åtgången af kol har i olika masugnar varierat emellan 10 och 14, samt i medeltal uppgått till 11J tunnor per skeppund tackjern.
Jemför man hvarje års tackjernsblåsning inom Länet, fördelad på årets alla blåsningsdygn, så befinnes att, då under förra qvinqvenniet 1846—1850 blåsningstiden per medium var 513 dygn för ett tillverkningsbelopp af i medeltal 10,978 skeppund, medelproduktionen för hvarje blåsningsdygn uppgått till ..... 21,38. och för 1850 af 12,636 skeppund på 509 dygn till ....... 24,83. hvaremot 1851 per dygn tillverkats i medeltal 19,60. 59 185 1853 22,78. 1854 26,12. 1855 . 22, 3. och per medium under nu slutade qvinqvennium 22,76 skeppund för hvarje blåsningsdygn.
Under de fem år, som denna underdåniga berättelse omfattar, hafva vid mas ugnarne i Länet följande qvautiteter gjutgods blifvit tillverkade: år 1851 83.
» 1852 105.
» 1853 99.
» 1854 278.
» 1855 516. eller tillsammans 1,081 skeppund tackjernsvigt, utgörande i medeltal 216 skeppund årligen, eller vid pass 34 mera än föregående qvinqvennium, då tillverkningen utgjorde 908 skeppund, med ett medeltal af 182 skeppund för året.
De inom Länet varande stång-ämnesjerns- och manufakturverk hade vid 1855 års utgång följande antal hamrar och härdar:
I Medelpad 1 Södra Ångermanland I Norra d:o Summa Stång- och hammarverk. 33 03 S 24 15 5 33 fia: 33 24 6 63 Manufaktur verk. 3 å 2 -a 14 14 2 30 3- CG g -a 3 S - 13 18 4 35 Stång- och ämnesjernstillverkningen har under qvinqvenniet bedrifvits sålunda vid Länets smidesverkstäder: 1
Med bestämd tillverkningsrätt.
Med oinskränkt tillverkningsrätt.
Smält- härdar.
Stång- och ämnesjerns- till verkning.
Hammar- skatt å pri- vilegierade smidet.
Stång- och ämnesjerns- tillverkning.
Erlagd Hammar- skatt. år 1851 . 47 23,442 225 1 12 21 12,279 102 13 19 » 1852 . 35 16,335 157 4 17 32 17,939 143 18 11 » 1853 . 31 12,337 138 4 17 35 18,960 164 16 8 » 1854 . 30 10,739 125 15 — 35 19,607 168 12 9 » 1855 , 22 8,767 88 — 41 21,490 203 15 ~— Summa 165 71,620 734 6 6 164 90,275 783 16 7 Medium 33 14,324 146 17 5 33 18,055 156 15 5
Då nu tillverkningen under qvinqvenniet utgjorde per medium vid 66 härdar 32,379 skeppund, men under föregående qvinqvennium vid 72 härdar 31,934 skeppund, har, ehuru härdarnes antal varit 6 mindre, tillverkningen stigit med 443 skeppund om året i medeltal.
Jernmanufaktur-tillverkningen har under qvinqvenniet varit i skeppund bergsvigt: år 4831 3,060.
1832 2,609. 1833 2,793. 1834 3,022. 1833 3,322.*)
Summa 14,806 eller per medium årligen 2,961, hvilken summa, jemförd med medeltillverkningen under förra qvinqvenniet, 2,341 skeppund, visar att tillverkningen under de sednaste fem åren stigit med vid pass 420 skeppund om året.
Under sednaste qvinqvennium hafva följande partier jern blifvit från Länet exporterade till utrikes orter, nemligen: *)
Inberäknade 229 SktJ metallbult och spik, tillverkade vid Sidsjö eller Pettersberg, nära Sundsvall. år 1831 41 Hernösand.
Ska. L U. u. Sk U.
U. ska.
La. a. år 1851 5,786 7. 10. 11,249 13. — 17,036 — 10. »1852 4,681 19. 10. 10,086 1. 5. 14,768 — 15. »1853 8,184 5. 13. 15,177 16. 15. 21,362 — 8. »1854 4,072 16. 12. 12,157 — — 16,229 16. 12. » 1855 8,181 7. 10. 10,873 6. 10. 19,054 14.
— Summa 50,906 14. 15. 57,543 17. 10. 88,450 12 5. eller i medeltal .... 6,181 6. 19. 11,508 15. 6 17,690 2. 5.
Då nu medelexporten för 11,018 förra qvinqvenniet endast var 5,055 2. 4. 7,983 11. 16.
14. — har exporten 1851—1855 t ökats per medium med 3,146 4. 15. 3,525 5. 10. 6,671 8, 5. hvarförutan under begge qvinqvennierna högst betydliga partier jern ifrån Lånet afskickats till Stockholm, att derifrån till utrikes orter utskeppas.
Utom det inom
Länet åstadkomna tackjernet, hafva stångjernsverken förbrukat tackjern från Norberg, Norrbärke, Nya Kopparberget och Nora.
Under år 1855 hafva varit använde: vid masugnarne 57, vid Forsse gjuteri 2, vid stångjernsverken 215 och vid manufakturverken 115, eller tillsammans 369 ordinarie arbetare; men en stor mängd sysselsättas dessutom dels med körslor, dels med kolning.
Medelåtgången af kol har varit 19 tunnor per skeppund stångjern och minsta qvantiteten, 16 tunnor per skeppund, är konsumerad för smidet vid Graninge.
Såsom totalomdöme om bruksrörelsen under qvinqvenniet kan sägas att, ehuru kolen under samma tid mäst högre betalas än under föregående qvinqvennium, samt oansedt malmen behöft hemtas från aflägsnare grufvor, afsättningen dock varit förmånligare, synnerligen under åren 1854 och 1855, då jernet stigit i värde. f) Fabriker, bruk och andra näringar, hvilka icke tillhöra bergsrörelsen, äro: l:o Glasbruken på Sandö och i Skönvik hafva under de sed naste fem åren icke lemnat den afkastning, som fordrats för deras drifvande med fördel.
Det på Sandö, hvarvid 15 arbetare begagnas, har varit i gång sex månader hvarje år och i medeltal lemnat en tillverkning af 325 kistor fensterglas, hvars försäljningspris svarat emot 14,220 U:dr Banko.
Skönviks glasbruk, som under de fyra första åren af qvinqvenniet hade sex å åtta verkstäder i gång och gaf en årlig tillverkning, som i medeltal uppskattades till 20,800 R:dr Banko, var under år 1855 nedlagdt, emedan ägarne Berättelse öfver Wester-Norrlands
42 ansågo, det verket, sorn fFör hvarje verkstad konsumerar omkring 250 famnar ved, hvilka från kringliggande socknar måste uppköpas, vid de å brännmaterialet högt uppjagade priserna, som varit rådande, icke kunna med någon behållning drifvas.
Adertön arbetare äro emedlertid der mantals*- och skattskrifne. 2:o Pappersbruk vid Westanå och Stångeå i Njurunda socken, under samma ägare förenade, hafva under qvinqvenniet tillverkat papper för omkring 4,000 R:dr Banko årligen; och bör det anmärkas att med pappersbruket i Westanå blifvit förenad en, af vattnet äfven drifven, spånsvarf, med hvilken taktäckningsämne af 1 alns ibredd och omkring |:dels tums tjocklek skäres utaf en enda stock, asp, tall eller .gran, till 20 å 30 alnars längd, allt efter stockens tjocklek. 5:o Tegelbruk finnas 4 i Södra Ångermanland, nemligen:
Solum å Hernön, der 80,000, Utansjö i Högsjö socken, der 15,000, Warglunds å Hemsön, der 75,000, och Norrlands i Bjertrå socken, der 90,000 tegel ärligen tillverkats; och äro dessa tillsammans 260,000 tegel inom orten försålde för ett pris af 30 R:dr Banko per tusende. 4:o
Skeppsbyggeri utgör en för orten högst vigtig näringsgren och nya varf uppstå derföre öfver allt, der belägenheten sådant medgifver.
Utom de i städerna befintliga skeppsvarf, om hvilka längre fram skall nämnas1, äro sådana anlagda uti större skala i Wifsta och Svartvik, begge i Medelpad, samt dessutom på liera andra ställen.
Under de sednaste fem åren äro följande antal fartyg och båtar af fem lä - ster och derutöfver byggda: Antal Antal Sammanlagd!
Fartyg. lästetal.
Vid Wifsta i Medelpad ..... 170. 7. 1,653. 307,458 — » Svartvik i dio 85. 9 2,001. 269,900 » Bondsjö i Södra Ångermanland . . . — 6. 807. 205,666 32.
» Åbord i d:o —- 1. 147.
27,000 — » Korfhamn i d:o — 1. 320f. 60,000 » Barsviken i d:o -— 2. 175 50,000 Inom Nora socken i d:o — 4. 76. 7750 » Bjertrå socken i d:o . 4. 187. 16,833 16. » Ytterlännäs socken i d:o — 1. 20.
3,000 __ Sollefteå socken i d:o . . — 1. 30. 5,000 — 5:o
Bland öfrige anläggningar böra anmärkas: 1 färgeri i Medelpad med 2 arbetare och 500 R:drs årlig medelafkästning, samt 2 sådana i Södra’Ångermanland med 45 5 arbetare och 3,300 R:drs tillverkningsvärde, några garfverier och' vadmalsstampar, ett repslageri, samt 7 stycken kalkugnar på Alnön, hvilka under de sednare åren lemnat god afkastning till förhöjda priser.
Antalet af handtverkare och gerningsmän på landet med deras arbetare har under de seduaste fem åren varit följande: o ar 1851 1 443 68 X) 1852 . — j— 428 76 B 1853 — ; 488 99 B 1854 — — 509 137 B 1855 — — : 520 105 Handtverkare, Gerningsmän. > -S er g) Väfnadsslöjden bedrifves i Medelpad och Södra Ångermanland endast till husbehof, hvaremot i Norra Ångermanland icke obetydliga partier tillverkas för afsalu.
Man antager att af de inom Länet tillverkade lärfter blifvit afyttrade: år 1831 458,000.
» 1852 459,000.
> 1853 398,630.
> 1854 ' . - 444,000.
» 1855 425,000. eller tillsammans alnar 2,184,630, som gifver ett medium äf 436,926 alnar om året.