Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Onskligt vore, att tjänaren kunde laga de mindre barnens kläder och stoppa deras strumpor, äfven om hon ej i förstone kunde utföra arbetet konstnär- ligt; man fick hoppas på framtiden, ihågkommande ordspråket » öfning gör mästaren », och att tillfälle till » mästerskapet » ej skulle komma att felas, det drager ungdomen nog försorg om.
Hufvudsaken vore att hålen blefvo fyllda, strumporna hela och rena samt barnen varma om fötterna, hvilket är rent af en » lifssak ».
Husmodern kan ej hinna sy och laga allt ensam; i synnerhet icke då barnen hunnit skolåldern.
Hon måste förhöra deras lexor, kanske äfven » plugga in » dem i något af barnen: hjälpa dem på flere vis, med ett ord, hon blir upptagen ett par timmar län- gre för barnens räkning, då de börjat skolgången.
Dessutom måste hon påtaga sig en dryg del af hem- mets dagliga skötsel, underhåll, städning och puts- ning, alltid vara tillstädes, än för ett, än för ett an- nat, öfvervaka allt, se till att intet får förfaras, ord- na för kommande dag och, » last but not least », in- tressera sig för mannens angelägenheter och vara äfven honom till » ena hjälp » och sällskap.
En kvinna i den trefaldiga betydelsen af maka, moder och husmoder behöfver alldeles icke gå ut- öfver sin tröskel för att söka vare sig sällskap eller verksamhet.
Hon har den bästa delen däraf och skördar högsta lönen därför i sitt eget hem.
Tvätten göres hemma förstås, numera äro i nyare hus alltid inrättade tvättstugor, där man, i tur med öfriga hyresgäster, mycket bra kan sköta sin tvätt.
Strykning af stärkta kläder, vare sig de skötas hemma med lejd strykerska eller lämnas bort, beBtrides af extra utgiftsposten.
Skolgång, böcker upptagas till 180 kr.
Under barnens späda år besparas denna summa och för- DU N ligt och öfverhopa både henne och föräldrarne med lyckönskningar.
Slutar en flickas barn- dom än icke alldeles med denna högtidsdag, dröjer det dock i Spanien icke särdeles länge, innan hon anses fullvuxen, får långa kläd- ningar och slutar upp med all läxläsning.
Har hon varit i en klosterskola, kommer hon nu hem och bereder sig att i fulla drag njuta af den frihet och det dolce far niente, som merendels råda inom familjer med någon ställning i samhället, och som så väl tyckas öfverensstämma med makligheten och indolen- sen i många spanskors karaktär.
Små flickor skickas i Spanien temligen tidigt i skola — antingen så att de helt och hålles vistas i ett kloster och endast under ferierna besöka hemmet, eller så att de hvarje morgon afhämtas i en omnibus, dragen af trenne feta åsnor och föras till det merendels på en höjd utanför staden belägna klostret.
Där tillbringa de så godt som hela dagen, undervisas, leka, äta middag och läsa sina läxor samt återföras till hemmet mot aftonen för att, iklädda full promenaddräkt, gå ut med sina föräldrar och syskon, äta kvälls- mat tillsammans med dem och slutligen gå till sängs.
Under skoltiden är den lilla flickan praktiskt och enkelt klädd uti en s. k. uni- form, hvilken klostret påbjuder lika för alla, bestående af en rät och slät, mörk yllekläd- ning om vintren och en dito af perkal om sommaren.
Den undervisning, som meddelas i dessa klosterskolor, är i allmänhet mycket tarflig.
Religionsundervisning och andakts- öfningar i kapellet upptaga en stor del af tiden, och undervisning i geografi, matematik och rättskrifning förekommer stundom alls icke, under det att Spaniens historia vanligen med förkärlek studeras.
Mången spansk flicka » med uppfostran » växer upp i den beklag- ligaste okunnighet, och det enda hon egentli- gen lärt är ofta ett slags broderi med fin guldtråd på hvit sidensars, uti hvilket de flesta äro ganska skickliga.
Äfven uti fina näsduks- och linsömsbroderier uppnå många räntas för sitt ändamål.
Då gossarne hunnit 15 år, kunna de genom information sommartid bidraga till denna utgiftspost, i fall de ämna fortsätta studierna.
En flicka vid denna ålder, ja t. o. m. förr, kan ge- nom diverse handarbeten förtjäna mången krona och sålunda, äfven hon, » draga ett strå till stacken ».
Beklädnaden för hela familjen, 450 kr., förde- las sålunda: husfadern 225 kr., husmodem 125 kr.
och barnen gemensamt 100 kr.
Förutsättas måste, att kontrahenterna redan vid bosättningen » sauverat » sin garderob, åtminstone hvad ytterplagg och linneutstyrsel beträffar, för nå- gra år framåt, så att de icke strax behöfva låta hvarje krona springa, utan i stället bereda sig att bespara en liten summa årligen, till dess nya öfver- plagg behöfvas.
De aflagda kläderna ändras för- stås åt barnen.
Det för deras räkning fixerade penningbeloppet 100 kr.
till kläder bfr under tre år, från boets grundande, reduceras till hälften, och den andra hälf- ten insattes i en sparbank att förräntas, tills barnen uppnått skolåldern, då den väl behöfves till utrust- ning åt piltarne.
Naturligtvis kan här ej bli fråga om något skeraa öfver hvilka och huru många klädes- och linneper- sedlar som årliga anslaget medgifver till inköp.
Det rådet må dock gifvas, köp endast då du verkligen behöfver köpa, och låt natten gå emellan tanken på och verkställandet af köpet.
Det mesta af allt sy- arbete måste göras hemma.
Husmodern kan lätt, med hjälp af ett sybiträde, kanhända någon välvillig släkting, samt Iduns modetidning sy och ändra så- väl egna som sin dotters kläder; medan gossarne äro minderåriga sys äfven deras byxor och blusar hemma.
Husfadern bör köpa tyget till sina kläder själf och anlita en billig, men ändå skicklig skräd- dare.
Att beställa dräkten utan vidare blir alldeles för dyrt.
Årlig bestämd insättning i bank 100 kr.
; myc- ket angenäm utgiftspost, ty den gror upp till oanad höjd (blott man ej rör den), och det står i hvar 205 en beundransvärd färdighet, hvilket sedermera kommer dem väl till pass vid utstyrselns för- färdigande, hvarvid det dock långt mindre kommer an på, huruvida själfva plaggen äro välsydda eller ej, blott de äro rikt utbrode- rade och försedda med konstmässiga mono- gram.
Många flickor förstöra alldeles sina ögon på dessa fina broderier.
Franska och musik anses dock höra till det oundgängliga för en verkligt fin flickas uppfostran, och i de mera ansedda klostren finnas också franska nunnor, hvilka bibringa eleverna en mer eller mindre ytlig kännedom af sitt språk.
Själfva äro de dock ofta okun- niga och obildade och hafva kanske kommit till Spanien blott därför, att de i Frankrike, där staten, som bekant, öfvar en sträng kon- troll öfver klosterundervisningen och af nun- nor fordrar samma examina som af andra kvinnor, innan de tillåtas att öppna en skola — icke kunna tänka på att uppträda som lärarinnor.
Det väcker ofta förargelse hos de mera tänkande bland spanjorerna, att hvilka munkar och nunnor som helst, huru olämp- liga eller obildade de än må vara, opåtaldt i Spanien kunna öppna uppfostringsanstalter och få dem fyllda.
På senare åren hafva engelska nunnor uppträdt i flere af de större städerna för att öfvertaga klosterskolor eller själfva inrätta nya, och denna från engelska katoliker utgående rörelse tyckes hafva en framtid för sig.
Dessa nunnor hafva nämli- gen visat sig vara verkligt bildade och kun- niga kvinnor, hvilka söka införa mycket, som hittills varit fullkomligt okändt uti spansk uppfostran.
» engelska kloster » undantränges naturligtvis det franska språket af det engelska, hälsolärans fordringar inskär- pas och iakttagas, gymnastik och långa pro- menader utåt landet införas, hvarjämte ele- verna inhämta ett större mått af allmänt vetande.
Dylika kloster äro dock jämförelsevis få, och den stora mängden spanska flickor får så godt som ingenting lära.
Icke förty finnas och ens intresse att genom räntans läggande till ka- pitalet drifva upp besparingarna till ansenliga summor.
Extra utgifter 165 kr.
Däri inbegripes litet af hvarje, såsom stärktvätt, veduppbärning, tidnin- gar, gåfvor till barnen och tjänaren vid jul och mid- sommar, något tillägg i julmånadens hushållskonto, kafferep eller annan traktering vid erhållna besök, en skärf åt de fattiga, brandförsäkring (50 öre pr 1000 kr.
årligen) och hvad mera kan förekomma.
Sommarvistelseort: en stuga i skärgården (ön- skemål för barnens skull, då de nått skolåldern) kan åstadkommas för en summa af 80 kr., förutsatt att husfaderns verksamhet skulle medgifva honom att under sommarmånaderna helt och hållet egna sig åt familjelifvet.
Under sådana omständigheter kunde en sejour vid hafsbrynet ha sin flerfaldiga nytta med sig, ity att fiskdonen kommo i flitigt bruk och tillförde hushållet läcker samt hälsosam föda.
Därtill kunde husmodern betinga sig rätt att hac- ka upp en jordbit sådan den då kunde bli, barn och tjänare skulle bli förtjusta att få hjälpa till att » plantera » snabbväxande ärter, t. ex. American won- der (mycket gifvande) och de vanligaste grönsakerna till dagligt bruk.
Kaffe borde alldeles öfvergifvas på landet och i dess ställe användas den sköna » o.
blekta » mjölken, d. v. s.
(outspädda), helst som fil- bunke.
En liten bra besparing i kassan och en stor ökningsprocent af hälsa och krafter skulle där- igenom vinnas.
Skulle sommarvistelsen i skärgården ej kunna kom- ma till stånd, till följd af husfaderns göromål, hvilka hölle honom kvar i staden, så läggas de 80 kronor- na, som annars härtill skulle anslås, till extra utgifts- posten, där de torde få användning för små utflyk- ter i det gröna eller andra förlustelser till ersättning för » sommarnöjet », emedan det blefve för dyrt att hålla hushåll såväl i staden som på landet.
IDUN 200 1893 numera enstaka exempel på, att unga damer sande idyll, » Konstnärens kärlek », af Char- vid instituten, d. v. s. de statens läroverk för les Fuster, en bok som i Frankrike väckt gossar, som motsvara våra elementarläroverk, det största uppseende för sin fägring och nobla aflagt den mogenhetsexamen, som motsvarar ton; en fängslande originalroman, » En gam- studentexamen här hemma.
Men detta har mal historia », af vår utmärkta författarinna då skett genom privatstudiers idkande i hem- professorskan Helena Nyblom; likaledes met, och något praktiskt resultat medför det är fröken Mathilda JRoos ' med det största egentligen icke, då spanska staten, enligt ett intresse motsedda nya berättelse fortfarande skämtsamt ordstäf, som man ofta hör citeras, under arbete för Iduns romanbiblioteks räkning.
icke erkänner kvinnan rättighet att blifva an- Äfven i år förbereda vi ett illustreradt, rik- nat än drottning eller cigarrbutikegarinna.
haltigt julnummer med bidrag af våra för- Detta senare är nämligen ett privilegium, nämsta skriftställare, som på intet vis kom- hvilket staten bortskänker i stället för pen- mer att stå efter de senast utgifna, hvilka sion åt änkor efter militärer och ämbetsmän, allmänt erkänts tillhöra det bästa, som jul- hvilka sedan arrendera bort butiken åt den litteraturen bjudit.
Detta nummer blir en högstbjudande och lefva på arrendesumraan.
värdefull julgåfva Ull alla våra prenumeranter.
Icke ens som lärarinna i privat familj kan I d u n s M o d e - och M ö n s t e r t i d - den spanska kvinnan förtjäna sitt uppehälle, då barn nästan aldrig undervisas hemma.
Be- nlng " kommer fortfarande som hittills att höfva de undervisning eller tillsyn, innan de tillhandahållas Iduns prenumeranter till det blifvit gamla nog att skickas i skola, få de för en svensk modetidning enastående billiga en utländsk bonne — numera oftast en engel- priset och utkommer med ett åttasidigt rikt ska, sedan engelsk uppfostran börjat komma illustreradt nummer i månaden, åtföljdt af på modet tillika med engelsk sport och engelsk en stor bilaga med talrika tillklippnings- och klädedräkt.
Den omständighet, att så många handarbetsmöuster af stor praktiskt värde.
unga spanska flickor blifva nunnor, har man Hvad särskildt Modetidningen angår förbere- sökt förklara med det dödande, tomma lif, das för våra abonnenter högst förmånliga öf- som kommer på deras lott i ett hem, där verraskningar.
tillgångarna kanske äro små och närings- och Förnyen därför genast Eder prenumeration toalettbekymren aggande D å nu staten för på Idun och Iduns Mode- och Mönstertidning dem stängt alla dörrar, tvingas de att skynda efter nedanstående kända billiga pris: fram till den, hvilken kyrkan ställer på vid Idun med illustreradt ro- V2 år 7 * år gafvel.
Såsom arbetande och tjänande kloster- manbibliotek 2:50 1:50 syster, såsom ungdomens uppfostrarinna, de D:o d:o med Modetidn.
utan sjukas vårdarinna och de fattigas vän blir kol.
planscher 3: 75 2: 15 kvinnan ändå lyckligare, än om hon åldrats D:o d:o jämte planscher ... 4:50 2:50 i sysslolöshet i ett hem, där en eller flere af systrarna ändå hålla de gamle föräldrarne sällskap.
Ungkarl.
Till Iduns samtliga läsarinnor!
T i hoppas, att de många, för hvilka Idun haft lyckan bli en kär vän, ej heller framdeles vilja sakna hennes veckovinit, och uppmana därför särskildt våra kvartals- och halfårsprenumcranter att nu genast förnya sin prenumeration till det med juli ingående an- dra halfåret.
Idun kommer allt framgent att allvarligt sträfva för de svenska kvinnornas intressen och bar härvid glädjen att påräkna ett kraf- tigt stöd af den allt vidare och utmärktare medarbetar stab, hon samlat omkring sig.
Det intressanta erfaren- hetsutbytet mellan våra läsarinnor pä afdel- ningen för » Frågor och Svar » kommer na- turligtvis att fortgå, äfvenså de kostnadsfria läkareråden och matsedlarna för hvarje dag, hvilka vi ämna en gång i månaden utvidga med äfven matsedlar för vegetarianskt bord, såsom ofta har begärts.
Sedan den nu pågående följetongen af Elin Ameen — hvil- ken redan väckt allmänt intresse — afslu- tats, komma vi att bjuda på: en förtju- W — ff.
» V j l a g skall säga dig en sak, Nisse, och det £&gt;1| är att du borde inte få gå lös, du du- ger inte mer att vara på egen hand än en åtta dars gammal hundvalp!
Jag hin- ner ej längre än till Hamburg, förrän du går och bär dig åt som en komplett galning. » Och häradshöfding Robert Falk, bäst känd under namnet Bob, stötte askan af sin cigarr och spottade ursinnigt för att ge luft åt sitt raseri.
» På min heder, Bob, » mumlade Nils sno- pen, » jag är förskräckligt ledsen, men jag tror ändå, att när du får se A d a — — » » Se A d a, » härmade Bob, » tackar så myc- ket!
En vanlig docka, förmodar jag.
Gyllene lockar — som hängas på en spik om kväl- larne; rosenhy ur sminkburken; ett getinglif, skapadt af snörlifssömmerskan och ett hufvud fullproppadt med Ohnets romaner.
Och för detta krimskrams vill du, min käre Nisse, afstå från både frihet och portnyckel, bo i en modern hyreskasern och lefva på slarfsylta och vidbränd välling!
D u vill, med ett ord, utbyta ditt sorgfria ungkarlslif mot det äkta ståndets vedervärdigheter; en spoling som du till på köpet, som knappast ännu behöfver rakknif. » » Men, käre Bob, jag lofvar jag lof- var — — att aldrig göra så mer. » » Äh, hvad det beträffar, så litar jag inte på dig längre.
En människa, som har både ögon och öron i behåll och ändå går och för- lofvar sig, den kan man tro om hvad för galenskaper som helst. » Nils retirerade, figurligt taladt, bakom sin cigarr och var klok nog att tiga.
De båda vännerna hade ätit middag till sammans på » Sällskapet », och Nils, som ansett ögonblicket gynsarot, hade just för sin vän och mentor omtalat sin förlofuing.
Sättet, hvarpå denna underrättelse mottogs, gjorde Nils betydligt lång i synen, » men, » tänkte han, » den stac- kars människan har väl ännu ej hämtat sig från sjösjukan; när han får tänka på saken och får se A d a — — » och den unge fäst- mannens tankar flögo i säll förtjusning hän till det dyrkade föremålet.
Under tiden satt Bob och rökte i dyster tystnad.
» V i få väl se dig på bröllopet, min gubbe, » sade Nils till sist med inställsam röst, » jag räknar på att få dig till marskalk.
V i skola gifta oss, ja, hm hm, åtminstone hoppas jag det, med det allra första. » » Nå j a, » sade Bob, » inte skall jag öfverge dig, när din stund kommer, jag har ju alltid varit som en far för dig, Nisse, ända sedan du var en liten snörflande pojkvasker och jag gaf dig ditt första kok stryk och pluggade latin i din skalle.
Fråu din spädaste barn- dom har jag vakat öfver dig och alltid för- sökt att leda dig på den rätta vägen, men nu, då du går klädd i fadermördare och hvad du behagar kalla mustascher, är det den gamla historien om ägget, som vill lära hönan värpa.
Men när du tröttnar på slarfsyltan och de äktenskapliga duetterna, så kom till mig; du kan alltid räkna på en hjärtlig välkomst- helsning. » » Du är rysligt snäll, Bob, och jag hoppas vi skola träffas lika ofta som förut, ty Ada är då inte den, som vill skilja oss åt; och hvad de äktenskapliga duetterna beträffar, så har A d a en syster, och hon — — » » Hvad nu då?
D u skall väl inte gifta dig med henne med, hoppas j a g?
» » Nej, hon är redan gift, ja d. v. s. hon är änka, men hon har just ingenting att lefva af, och därför så skall hon bo hos oss. » » Jaså, det är således inte nog med att du skaffar dig en hustru på halsen, du skall ha en änka också; jag måste säga, att du öfver- träffar dig själf, min käre Nils.
Ä r det något mer? » » Nej, jo, d. v. s. Ruth har en liten flicka på en fyra, fem år, som hon väl inte kan öfverge, och därför måste vi ta barnet med. » » Bravo, min gosse, hvarför skaffar du dig inte så gärna ett helt harem med ens?
Om du dessutom inrättar ett hittebarnshus och ett hem för vilsekomna hundar och kattor, så blir det åtminstone stil i det hela. » Och Bob grep med en vredgad fnysning sin cigarr och slängde den ursinnigt långt bort i rummet.
» Jag undrar inte på, att du finner det oför- ståndigt, » sade Nils undfallande, » men vänta tills du kommer och helsar på oss, så skall du nog ändra åsikter.
V i ha hyrt den näp- naste lilla villa på Djursholm, och tänk, » til- lade han uppklarnande, » om du skulle bli kär i Ruth!
Inte är hon på långt när så vacker som Ada, men jag ansvarar för, att hennes hår är rotäkta, och att hennes rosiga färg ej går ur i tvätten. » » Tack så mycket för välmeningen, men galenskap är inte ärftlig i min familj, » sade Bob.
» Nå, farväl då, » sade Nils, » Ada är på flickbjudning, och jag lofvade att komma efter.
Farväl, min gosse, jag hoppas få presentera er för hvarandra med det snaraste. » » Ä h, det brådskar inte, » svarade Bob, » men att tänka sig, att du, stackars Nils, kanske inom ettr år sitter och dinglar med en tvilling på hvardera knäet och sysslar med diflaskor
IDUN 1893 och drägellappar, det är för mycket fånigt; men hvar och en har sin smak!
Seså, drag i frid, Nils!
I alla händelser kan du räkna på mig till brölloppet. » * * Sommaren var inne och Stockholm var tomt, åtminstone sade allt fint folk så.
En- dast Robert Falk var ännu kvar, visst icke af böjelse, utan af det hårdaste nödtvång.
Dagen efter vännens besök hade han näm- ligen insjuknat i mässling, och Nils hade måst se sig om efter en annan marskalk.
» Om det åtminstone hade varit någon för- nuftig sjukdom, » stönade den uppretade Bob, där han vred sig på sitt läger, » men att vid min ålder bli barn på nytt och få mässlingen, det är för mycket. » Emellertid hade sjukdomen varit ganska allvarsam och Bob hade legat till sängs flere veckor; nu var han visserligen konvalescent, men ännu alltför svag och kraftlös för att vilja lyssna till doktorns ordination, att han behöfde ombyte af luft.
D a g efter dag låg den bleke jätten på bädden vid det öppna fön- stret och stirrade med slö likgiltighet ut i det gassande solskenet.
» Om Nils åtminstone vore här, » var hans beständiga tanke, och för hvarje dag längtade han mer och mer efter den vän, som varit honom som en yngre bror ända från skoltiden.
Båda hade tidigt blifvit föräldralösa och stått helt allena i världen; detta hade gjort bandet dem emellan fastare.
» Och att tänka sig, att den där pojken skulle gå och gifta sig med ett litet beräk- nande troll, som naturligtvis lade ut sina kro- kar för att få ett godt hem åt sig och sin syster, den där listiga beräknande änkan med sitt bihang.
Hon kommer naturligtvis att lägga an på hvarenda karl, som kommer dit.
Jag får väl afstå från Nils, kan jag tro; hustrun kunde jag väl stå ut med, men än- kan, hu! » Och Bob började sakta gnola: » Frihet vill jag lofva, » medan han tog fram Nils ' bref, skrifvet kort efter bröllopet, som han ännu inte hade besvarat.
Det var en tämligen osammanhängande epistel med kärleksutgju- telser och naturscenerier om hvartannat, en- tusiastiska beskrifningar öfver alperna och äktenskapet, Interlaken i månsken och A d a i solsken och här och där ifriga uppmaningar till Bob att snart gifta sig, om han ville bli riktigt lycklig.
» Ett ijsVnt jolt! » mumlade Bob och stop- pade brefvet i fickan, då i detsamma en knack- ning hördes på dörren.
Den svenska kvinnan i Chicago.
Fröken Hulda Lundin, den enda kvinna, hvilken, som be- kant, erhöll statsstipendium för idkandet af stu- dier vid världsutställningen i Chicago, höll den 5 dennes i Womens Building därstädes ett föredrag om » dekorativt handarbete, såsom det läres vid publika skolorna i Stockholm. » Talarinnan ut- vecklade på ett intresseväckande sätt det system, hvartill hon själf är upphofsman, och förevisade den modellserie, gjord af skolbarn från 7 till 14 år, hon har utställd i svenska afdelningen af kvin- nornas byggnad.
Hon anmärkte om systemet som uppfostringsmedel, att det tjänar ej endast till han- dens och ögats uppöfvande, utan äfven till tanke- kraftens höjande, till oberoende och ordningskär- lek.
Platstidningarna uttala sig särdeles fördelak- tigt om föreläsningen, som lifligt applåderades.
* 207 Lotten Seelig gift!
I förra veckan samman- vigdes härstädes å Hotel Rydberg premieraktrisen vid Dramatiska teatern fröken Lotten Seelig och genremålaren Robert Lundberg.
Efter vigseln in- togo brudparet och de talrika bröllopsgästerna déjeuner dinatoire i festvåningens matsal.
Senare begåfvo sig brudpar och bröllopsgäster till Skepps- bron och om bord å ångaren Norra Finland, med hvilken de nygifta skulle företaga en wed- ding-trip till S:t Petersburg, hvarifrån färden ställes till Helsingfors.
* Skördad i främmande land.
Enligt från Newyork ingånget meddelande har den bekante bassångaren Arweschous unga maka, Wahlfrid Arweschon, född Pohl, den 9 dennes aflidit efter endast en veckas sjukdom.
Den aflidna var all- mänt afhållen och sörjes, förutom af make och två små barn, af en stor vänkrets både hemma och i Amerika.
* En ny kvinnlig tandläkare kommer huf- vudstaden att i dagarne erhålla, i det fröken Elma Levin, som bedrifvit sina studier dels i Göteborg, dels i Stockholm, här börjar sin praktik den 1 juli i nr 16 Norrmalmstorg.
* Den spanska prinsessan Eulalia (konung Alfonso XIII:s faster) aflade för några dagar sedan ett besök i den svenska paviljongen vid en af hennes utfärder till Chicagoutslällningen.
Efter att omsorgsfullt ha besett paviljongen var infantinnan entusiastisk i sitt beröm; särskildt talade hon om det vackra porträttet af konung Oscar, hvilken hon sade sig känna och värdera som den mest fullkomlige och elegante gentleman.
När infantinnan skulle lämna paviljongen, ledsa- gades hon af den svenske kommisarien, och hans fru öfverlämnade till henne en ofantlig bukett af röda och gula rosor, ombunden med band i de svenska och spanska färgerna.
* Till den långa hvilan.
På Ölme kommini- stergård har aflidit prostinnan Hilda Laurell, i den höga åldern af något öfver 82 år: Dotter af prosten Sven Vigelius och hans maka, född Abelin, förenades hon år 1833 i äktenskap med dåvarande sockenadjunkten i V:a Emtervik, sedermera kyrko- herden och prosten i Sillerud Emanuel Laurell, som afled i slutet af 1870-talet.
Den aflidna hörde ingalunda till de så kallade hvardagsmänniskornas skara.
I rikt mått utrustad med de ädla egenskaper, som sprida glädje och frid, var prostinnan Laurell ett mönster såsom god maka, öm moder och husmoder.
(Forts.) fll två år stannade Kerstin i häradshöfdingsfamil- jen.
Hvilken lugn och lycklig tid var det icke för henne!
Under denna tid hade hennes herr- skap mer än en gång varit bjudet till prosten Thorells, och fröken Anette hade alltid skickat en vänlig hälsning till Kerstin med förfrågan, om icke också Kerstin ville göra sällskap.
Men hon undanbad sig alltid bestämdt, utan att angifva något skäl.
Pastor Filén fanns fortfarande i prost- gården, och det talades om i trakten, att han till sommaren skulle gifta sig med prostdottern.
Ker- stin kunde nu höra det lika likgiltigt, som hade det gällt en fullkomligt främmande person.
» Hvad var icke detta allt att tacka Herren för, » sade hon sig själf.