Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
I den händelse, att konungen efter företagen resa utöfver tolf månader ur de förenade rikena Sverige och Norge blifver; äge riksförsamlingen, sedan konungen blifvit om riksförsamlingens sammanträde och dess anledning underrättad, men ändock icke till de förenade rikena återkommit, alt taga den författning om rikets styrelse, hvilken riksförsamlingen nyttigast finnér. § 11.
Om konungs sjuklighet fortfar af den beskaffenhet, att han längre tid än tolf månader med regeringsärendena sig icke befattat, förordne riksförsamlingen om rikets styrelse, såsom i föregående g sägs. § 12.
Konungen bör rätt och sanning styrka och befordra, vrångvisa och oiäft hindra och förbjuda, ingen förderfva eller förderfva låta, till lif, ära, personlig frihet eller välfärd utan han lagligen förvunnen och dömd är, och ingen afhända eller afhända låta något gods, löst eller fast, utan ransakning och dom, i den ordning, Sveriges lag och laga stadgar föreskrifva; ingens fred i dess hus störa eller störa låta; ingen från ort till annan förvisa; ingen förmena att sig genom sitt arbete
Iofligen försörja; ingens samvete tvinga eller tvinga låta, utan skydda hvar och en vid fri utöfning af sin religion, så vidt han Konstitutions-Utskottets Memorial, N:o 7. 7 derigenom icke störer samhällets lugn eller allmän förargelse åstadkommer.
Konungen late en hrar blifva dömd af den domstol, hvarunder han rätteligen hörer och lyder, § 13.
Konungen skall skydda och upprätthålla allmän tryckfrihet, hvarmed förstås hvarje r Svensk mans rättighet att, utan några af den offentliga makten i förväg lagda hinder, utgifva skrifter, att sedermera endast inför laglig domstol kunna tilltalas för deras innehåll, och att icke i annat fall kunna derför straffas, än om detta innehåll strider emot tydlig lag, gifven att bevara allmänt lugn, utan att återhålla allmän upplysning. § 14.
Konnugen äger att styra riket på det säll, denna regeringsform föreskrifver; inhem- r te dock, i de fall här nedanföre stadgas, underrättelse och råd af ett Statsråd, hvartill Konungen kallar och utnämner kunnige, erfarne, redlige och allmänt aktade, infödde Svenske män af den rena Evangeliska läran. § 15.
Konungen äger att hörja krig och sluta fred, samt att i afhandlingar och förbund r. med främmande makter ingå. § 16.
Ofver rikets krigsmakt till lands och sjös äger Konungen högsta befälet. r. § 17.
Konungen äger att i brottmål göra nåd, mildra lifsstraff samt återgifva ära och r, lill kronan förverkadt gods.
På den brottslige skall sedermera ankomma, att emottaga den nåd, Konungen honom förunnat, eller Undergå det straff, hvartill han blifvit dömd. § 18.
Rikets ordinarie statsmedel och inkomster, så ock hvad under namn af extra-ordi- r. narie utlagor eller bevillningar till Statsverket och Riksförsamlingen anslås, äger Konungen att till de af Riksförsamlingen pröfvade behof och efter upprättad stat anordna; varande Statsrådets ledamöter ansvarige, om de låta afvikelse ifrån denna äga rum, utan att lill protokollet föreställning deremot göra samt anföra hvad Riksförsamlingen i denna del förordnat. § 19.
Till bevillningar räknas tull- och accis-medlen, postmedlen, stämplade pappers- r. afgiften, bränneri-medlen, samt hvad Riksförsamlingen dessutom särskildt, vid hvarje riksdag, såsom bevillning sig åtager.
Dessa afgifter skola utgöras intill slutet af det år, under hvars lopp ny bevillning af Riksförsamlingen fastställd blifver. § 20.
Vid hvarje lagtima riksdag läte Konungen uppvisa statsverkets tillstånd i alla dess r. delar, till inkomster och utgifter, fordringar och skulder.
Skulle, genom traktater, med främmande makter, några medel riket tillfalla; då skal! ock för dem på lika sätt redovisas, r. 1 sammanhang härmed läte konungen för Riksförsamlingen framställa statens behof i alla F. § 86. F. § 4. F. § 12. § 13. F. § 14. F. § 25.
F. § 64. § 65.1 F. § 60. § 61. F. § 58. § 59. 0. § 30. R. F. § 57. R. F. § 62. R. F, § 63.
R. F. § 73. R. F. § 60. R. F. § 76. R. F. § 74. R. F. § 77, 8 Konstitutions-Utskotlets Memorial, A:o 7. dess delar, oell huru dessa behof genom beskattning må fyllas.
Läte derjemte framlägga fullständigt förslag till ny riksstat. § 21.
Svenska folkets urgamla rätt att sig beskatta, utöfvas af Riksförsamlingen allena. § 22.
Sedan slatsverkets behof blifvit af Riksförsamlingen pröfvade, ankommer det på Riksförsamlingen, att en deremot svarande beskattning fastställa samt tillika förordna, huru särskilda summor skola till särskilda ändamål användas, och att dessa summor under bestämda hufvudtitlar i riksstaten anslå. § 23.
Dessutom böra, för oförutsedda händelser, tvänne särskilde tillräcklige summor anslås och till utbetalning å Riksgälds-kontoret anvisas: den ena att vara tillgänglig, då Konungen till rikets försvar eller andra högst vigtiga och angelägna ändamål, sedan hela Statsrådets tankar deröfver blifvit inhemtade, finner den vara oundvikligen nödig; den andra, att, vid infallande krig af Konungen lyftas, sedan Han hela Statsrådet hört och Riksförsamlingen sammankallat.
Riksförsamlingens förseglade anordning å sistnämnda summa må ej förr brytas eller summan utbetalas, än sedan riksdagskallelsen blifvit i hufvudstadens kyrkor vederbörligen kungjord. § 24.
Inga nya pålagor eller utskrifningar af manskap, penningar eller varor må, utan Riksförsamlingens samtycke, påbjudas, uppbäras eller fordras.
Ej heller må några allmänna afgifter, af hvad namn och beskaffenhet som helst, utan Riksförsamlingens samtycke, förhöjas, tullen å inkommande och utgående spanmål allena undantagen. § 25.
Utan Riksförsamlingens samtycke kan Konungen icke lån in- eller utrikes göra eller riket med någon gäld belasta, § 26.
Konungen äge ej makt alt fordra någon annan gärd, till utförande af ett uppkommet krig, än det sammanskott af födande varor, som uti en landsort kan blifva erforderligt till krigsfolks underhållande under tåg eller marsch, när de särskilda orter, der detta tåg sker, icke förmå trupperna med nödigt uppehälle förse.
Denna gärd skall dock genast med penningar af statsmedlen de lefvererande betalas efter fastställda markegångspriser och med förhöjning deruti till hälften af deras belopp.
Den må icke äskas för trupper, som å någon ort blifva förlagde eller under krigsrörelser nyttjas, då trupperna böra utur dertill samlade magasiner eller förråd med sina behof förses.
(Je årliga markegångstaxorna skola upprättas, derom skall i särskild lag förordnas. § 27- Kungsgårdar och kungsladugårdar med dertill lydande hemman och lägenheter, lifonoT Konstitutions-Utskottets Memorial, N:o 7. 9 bronoskogar, parker och djurgårdar, krono- och stallängar, laxfisken och andra kronans fisken, samt kronans öfriga lägenheter, må Konungen icke utan Riksförsamlingens samtycke genom försäljning, förpantning- eller gåfva, eller på något annat sätt, kronan afhända.
De skola förvaltas efter de grunder, Riksförsamlingen föreskrifver; dock att de personer och menigheter, som, efter hittills gällande författningar, sådane kronans tillhörigheter nu innehafva eller nyttja, må njuta laglig rätt derå tillgodo, samt att odlingar eller odlingsbar mark å kronoskogarne må i vanlig ordning, efter nuvarande eller framdeles blifvande författningar, kunna till skatte försäljas. § 28.
Krigsmakten till häst och fot såväl som båtsmanshållet af rotering och indelning R.
F. § 80. förblifver vid de med landet och städerna upprättade kontrakter och indelningsverk, hvilka till deras hufvudgrunder skola orubbade vara, intilldess konungen och riksförsamlingen finna nödigt någon ändring deruti samfäldt att göra; kunnande ingen ny eller tillökad rotering, utan genom Konungens och Riksförsamlingens sammanstämmande beslut, tillkomma. § 29.
Konungen må ej statens inkomster förpakta eller till vinning för sig, kronan R.
F. § 60. eller enskilda personer och korporationer, några monopolier fastställa. § 30.
Ingen förändring i rikets mynt till skrot eller korn, det vare sig tili förhöjning R.
F. § 79. eller afslag, må äga rum utan Riksförsamlingens bifall; Konungens rättighet att låta slå mynt dock oförkränkt. § 31.
Riksgälds-kontoret förblifver under Riksförsamlingens styrelse, inseende och för- R. F. §66. vältning; och som
Riksförsamlingen ansvarar för den rikets gäld, som kontoret ombesörjer åligger det Riksförsamlingen, sedan Stats-utskottet öfver kontorets tillstånd och behof sig utlåtit, att anvisa de medel, hvilka för betalande af denna gäld, till ränta och kapital, oumbärlige finnas, så att rikets kredit varder bibehållen och vårdad, § 32.
De till Riksgälds-verket hörande och dit anslagne medel må icke under någon R.
F. § 68. förevändning eller med hvad villkor, som helst, derifiån ryckas eller användas till andra behof, än Riksförsamlingen bestämt.
Allt förordnande, som deremot strider, vare kraftlöst. § 33.
Ej må något Konungens ombud i Riksgälds-kontoret bevista fullmäktiges sam- R.
F. § 67. mankomster oftare, än då fullmäktige åstunda att med sådant ombud öfverlägga. § 34.
Sveriges rikes bank förblifver under Riksförsamlingens garanti och vård, så att r, f. § 72 den ostörd må förvaltas af de fullmäktige, som Riksförsamlingen dertill förordnar, efter de Bin. till B.
Prot, 1850 §• 1851. 3 Sami. 8 Höft. 2 R.
F. § 87, 88, 89. R. 0. § 33, 34. R. F. § 114. R. F. § 5. R. F. § 6. \ 0 Konstitutions-Wtskottets Memorial, N:o 7. ordningar, stadgar och reglementen, hvilka redan gjorda äro eller vidare af Riksförsamlingen göras kunna; egande
Riksförsamlingen allena rätt att genom banken utgifva sedlar, som för mynt i riket må erkännas. § 35.
Lagstiftande makten tillhörer Konungen och Riksförsamlingen gemensamt.
I hvad som rörer rikets allmänna hushållning och grunderna för allmänna inrättningar af alla slag, ehvad de höra till allmänna uppfostrings- och undervisnings-verken, allmänna fattigvården, landthushållningen, bergverken, handeln eller näringarne, ege konungen att emellan riksdagarne utfärda förordningar, hvilka, för att fortfarande blifva gällande såsom lag, böra vid nästpåföljande riksdags början underställas
Riksförsamlingens pröfning och godkännande.
Ogillas de af Riksförsamlingen, upphöra de att vara gällande samt må sedan icke af domstolarne iakttagas eller åberopas. § 36.
De privilegier, förmåner, rättigheter och friheter, som för de fordna riksstånden för närvarande gälla och ej genom denna regeringsform upphört, må ej af Konungen, utan Riksförsamlingens samtycke ändras eller upphäfvas. III.
Styrelse och Lagskipning. § 37.
Statsrådet skall bestå af tio ledamöter, hvilka ega att alla der förekommande ärenden öfvervara: ej må fader och son eller bröder på en gång vara ledamöter af Statsrådet. § 38.
Af Statsrådets ledamöter skola sju vara chefer, hvar för sitt departement, nemligen :
Justitie-statsministern, för Justitie-departementet; Statsministern för utrikes ärendena, för Utrikes-departementet; En chef och föredragande Statsråd för Landtförsvars-departementet, hvilken tillika vare Konungens rådgifvare i kommandomål för arméen; En för Sjöförsvars-departementet, hvilken tillika vare Konungens rådgifvare i kommando mål för flottan ; En för Civil-departementet; En för Finans-departementet, samt En för Ecklesiastik-deparlementet. Konstitutions-Utskottets Memorial, N:o 7. \
Den närmare fördelningen af ärendena, departementen emellan, bestämmes af Konungen, genom en särskildt utfärdad, offentligen kungjord, stadga.
Bland de tre
Statsråden utan departement böra minst två hafva förvaltat civil be ställning. § 39.
Alla regeringsärenden, med undantag af sådana, som i 52 och 54 §§ omför- R mälas, skola inför Konungen i statsrådet föredragas och der afgöras.
Uti alla mål, som R hos Konungen i statsrådet förekomma, skall protokoll föras.
Statsrådets tillstädesvarande ledamöter böra, under ansvarighet för rådslagen, till den påföljd, hvarom i 150 och 151 §§ vidare stadgas, ovilkorligen till protokollet sina meningar yttra och förklara; Konungen dock förbehållet att allena besluta. § 40.
Ej må Konungen fatta något beslut i mål, hvaröfver statsrådet höras bör, R, derest icke minst tre af statsråden, utom vederbörande föredragande, tillstädes äro.
Statsrådets samtlige ledamöter, der de icke laga förfall ega, skola öfvervara alla mål af synnerlig vigt och omfattning, som, efter dem förut meddelade föredragningslistor, i statsrådet förekomma och rikets allmänna styrelse röra.
Sådane äro: frågor och förslag om nya allmänna författningars vidtagande; om upphäfvande och förändring af de förut gällande: örn nya allmänna inrättningar uti särskilda styrelsens grenar; med flere af dylik beskaffenhet. § 41.
Vill Konungen börja krig eller sluta fred, kalle då Slatsrådets samtlige leda- R. möter, framställe för dem de skäl och omständigheter, som härvid till öfvervägande förekomma, samt äske deröfver deras yttranden, hvilka de skola hvar för sig, med den ansvarighet 151 § bestämmer, till protokollet afgifva.
Konungen ege derefter makt att fatta och utföra det beslut, som Han för riket nyttigast finnér. § 42.
Innan ärendena nos Konungen i statsrådet föredragas, skola de, genom nödiga R. upplysningars inhemtande från vederbörande embetsverk, af den föredragande beredas. § 43.
Ofver alla ansökningar om nåd, som hos Konungen göras efter 17 §, varde R.
Högsta Domstolen hörd, innan Konungen sitt beslut i statsrådet fattar. § 44.
I alla sådana frågor, som angå allmän civil-, kriminal- eller kyrko-lag, derun- R, der inbegripne de delar af krigs-lagar och författningar rörande krigsväsendet, som ega R tillämpning till medborgare utom krigs-staten, inhemte Konungen Högsta Domstolens tankar, innan proposition till Riksförsamlingen framstälies, eller stadfästelse å dess beslut meddelas. ■ F. § 7. ■ F. § 9. . F. § 8. F. § 13. F. § 10.
F. § 25. F. § 87. 0. § 33. 12 Konstitutions-Utskottets Memorial, N:o 7. R. F. § 26. § 45.
Då justitieärenden i statsrådet föredragas, skola, jemte Justitie-statsministern och två Statsråd, två af Högsta Domstolens ledamöter dem öfvervara, med den skyldighet att till protokollet sig yttra, som 39 § föreskrifver.
R. F. § 9. § 46.
Skulle någonsin den oförmodade händelsen inträffa, att Konungens beslut vore uppenbarligen stridande emot rikets grundlag eller allmän lag, åligge det då Statsrådets ledamöter att kraftiga föreställningar deremot göra.
Den, som ej särskild mening till protokollet anfört, vare för beslutet ansvarig, såsom hade han styrkt Konungen att det beslut fatta. R. F. § 39. § 47.
Vill Konungen utom de förenade rikena Sverige och Norge resa, meddele Han Statsrådets samtlige ledamöter, efter ty om andra mål af synnerlig vigt i 40 § sagdt är, denna sin föresats och inhemle deras tankar deröfver.
Beslutar
Konungen derefter sådan resa och den verkställer, befatte sig ej med rikets styrelse eller utöfve den konungsliga makten, så länge han utom dessa riken vistas, utan före Statsrådet, under sådan Konungens frånvaro, regeringen i Hans namn, med all den rätt, som denna regeringsform Konungen tillägger; dock må ej Statsrådet annorlunda än tills vidare kunna förordna om lediga sysslor.
Huru förhållas skall, derest Konungen längre tid än tolf månader ur de förenade rikena blifver, derom är i 10 § stadgadt.
F. § 40. § 48.
Konungen så sjuk, att Han icke regeringsärendena vårdar, förvalte Statsrådet styrelsen på det sätt, som i föregående § bestämmes. R. F. § 41. § 49.
Dör Konung, medan thronföljaren ännu omyndig är, föres styrelsen af Stats rådet med konungslig makt och myndighet i Konungens namn, intilldess Riksförsamlingen sammankommer, och den förmyndare-styrelse, Riksförsamlingen förordnar, regeringen tillträdt; ställande sig Statsrådet denna regeringsform till ovilkorlig efterlefnad. R. F. § 42. § 50.
Skulle den olyckan tima, att hela konungahuset, inom hvilket arfsrätten till riket räknas, på manliga sidan utginge, då förvalte äfven Statsrådet regeringen med konungslig makt och myndighet, intilldess Riksförsamlingery hinner sammankomma, ny Konung utkora, och den valde Konungen regeringen tillträdt.
Uti alla de fall, hvarom föregående fyra §§ bandia, skola Statsrådets samtlige ledamöter vara närvarande och rösta. R. F. § 43. § 51.
Går Konungen i fält, eller reser till aflägsnare inrikes orter eller till konunga riket Norge, förordne tre ledamöter af Statsrådet, under den ordförande, som Han, antingen ibland Prinsar af sitt hus eller ibland Statsrådets ledamöter serskildt nämner, att föra Konstitutions-Utshottets Memorial, N:o 7. 13 regeringen i de mål, Konungen föreskrifver.
Med de mål, Konungen då sjelf afgör, förhålles på det sätt, som 40 § stadgar. § 52.
Ministeriella mål, hvarmed förstås alla de, som angå rikets förhållande till R.
F. § 11. främmande makter, må Konungen låta bereda och handhafva på det sätt, Honom lämpligast «ynes.
Ar Stats-ministern frånvarande, föredrage den Statsrådets ledamot, som Konungen äfven i detta fall tillkalle.
Sedan Konungen af desse embetsman inhemtat till protokoll anförda råd, för hvilka de blifva ansvarige, fatte Konungen, i deras närvaro, besluten; åliggande det den dertill serskilt förordnade att protokollet föra.
Af sådana beslut må Konungen låta till Statsrådets kunskap komma, hvad Honom nyttigt synes, så att äfven någon kännedom af denna riksstyrelsens gren måtte hos Statsrådet finnas. § 53.
Vill Konungen afhandlingar och förbund med främmande makter ingå, höre r. f. § 12. deröfver, enligt föregående §, Statsministern för utrikes ärendena och någon annan tillkallad Statsrådets ledamot. § 54.
Kommandomål, hvarmed förstås sådana, som Konungen, i egenskap af högste R.
F. § 15. befälhafvare öfver krigsmakten till lands och sjös, omedelbarligen besörjer, och hvilkas omfång skall bestämmas genom serskild lag, må Konungen, då Han sjelf förer riksstyrelsen, afgöra i närvaro af den bland Krigs-departementens chefer, till hvars departement ärendet hörer.
Honom åligge, vid ansvar, att, då dessa mål beredas, sin mening yttra öfver de företag, Konungen besluter, samt att, då hans mening icke med Konungens beslut öfverensstämmer, föra sina yttrade betänkligheter och råd till ett protokoll, hvars riktighet
Konungen medelst Sin höga påskrift besanne.
Finner nämnde embetsman dessa företag vara af en vådlig rigtning eller omfattning, eller grundade på ovissa eller otillräckliga medel att dem utföra, tillstyrke han jemväl, att Konungen ville kalla, till ett krigsråd deröfver, tvänne eller flere af de närvarande högre militäre embetsman; Konungen dock obetaget, att å denna tillstyrkan och, der den bifalles, å krigsrådets lill protokoll anförda tankar göra det afseende, Honom godt synes. § 55.
Alla från Konungen utgående expeditioner och befallningar, ut^m i kommando- r, f. § 38. mål, skola, för att blifva gällande, vara försedde med Konungens underskrift och kontrasignation af vederbörande föredragande, som vare ansvarig, att de instämma med deröfver förda protokoll.
Förekrifter och erinringar om verkställighet af utfärdade beslut må af 14 Konstitutions-Utskottets Utlåtande, N:o 7. departements-chef omedelbarligen kunna till vederbörande expedieras.
Skulle den föredragande finna något Konungens beslut vara stridande emot denna regeringsform, gore han derom i statsrådet föreställning: yrkar Konungen ändock, att ett sådant beslut skall ut färdas, vare det då den föredragandes rättighet och pligt, att sin kontrasignation derå vägra, och nedlägge han, i följd deraf, sitt embete, hvilket han icke må återtaga förr, än Riksförsamlingen hans förhållande pröfvat och gillat.
Under tiden vare han vid sin lön och öfriga tjensten åtföljande inkomster bibehållen.
K F. § 28 § Konungen eger att i Statsrådet utnämna och befordra infödde Svenske män till alla de embeten och tjenster inom riket, högre och lägre, hvilka äro af den egenskap, att Konungen fullmakter derå utfärdar; dock böra vederbörande förut med förslag hafva inkommit, der sådana hittills egt rum; vare likväl Konungen obetaget, att uti militära embeten nyttja utländske män af sällsynt skicklighet, dock icke till kommendanter i fästningarne.
Konungen fäste, vid alla befordringar, afseende endast å de sökandes förtjenst oell skicklighet, men icke å deras börd.
Till civile embets- och tjenstemän inom riket och till domare må endast sådane män nämnas, som äro af den rena evangeliska läran.
Hvaije departementschef skall föredraga och expediera alla ärenden, som angå be fordringar, förordnanden, tjenstledighet och afsked till och ifrån embeten och tjenster vid de verk och stater, som under departementet höra. R. F. § 29, § 57.
Till de embeten och tjenster, hvilka hittills blifvit tillsatte inom förslag, ut r30, 31. nämne Konungen en af de tre, som föreslagne blifvit.
Med förslagens upprättande förhålles efter hvad genom serskild lag bestämmes.
Kyrkoherdebeställningar i regala pastorater tillsätte Konungen på sätt förr öfiigt varit.
Konsistoriela gäll vare vid sin valrätt bi behållne. R. F. $ 33.
§ Enär sådane sysslor, till hvilka förslag blifvit upprättade, skola af Konungen bortgifvas, böra Statsrådets ledamöter yttra sig öfver de sökandes skicklighet och förtjenster.
Ege de äfven rätt, att emot Konungens utnämningar till andra tjenster och embeten underdåniga påminnelser göra. R. F. § 32. § 59.
Sändebud hos främmande makter, och tjenstemän vid beskickningarne, nämne
Konungen i Statsministerns för utrikes ärendena och någon annan tillkallad Slatsråds-leda» mots närvaro. r p § 45i § 60.
Hvarken Svea rikes Kronprins och Arffurste eller Prinsar af det konungsliga huset skola hafva något lifgeding eller civilt embete; doek kunna efter gammalt bruk titlar Konstitntions-Utskotlets Memorial, N:o 7. \ 5 af hertigdömen och furstendömen dem tilläggas, utan rättighet till de landskap, hvilkas namn de bära. § 61.
Konungens hof står under
Hans enskilda styrelse; kunnande Han deruti för- r, ordna som Honom godt synes.
Alla beställningar vid sitt hof må Konungen efter behag tillsätta och derifrån afsätta. § 62.
Statsministrarne innehafva rikets högsta värdighet, och Statsråden den närmaste R derintill.
Statsminister eller Statsråd må icke tillika annat embete utöfva, ej heller några inkomster deraf uppbära. § 63.
Statsrådets ledamöter, Presidenter och Chefer för kollegier eller i dessas ställe j; inrättade verk, Justitiekansleren, Cheferne för Tullstyrelsen och för Postverket, Expeditionschefer i Statsdepartementen, Ofverståthållaren, Underståthållaren och Polismästaren i hufvudstaden, Landshöfdingar, Fältmarskalkar, Generaler och Amiraler af alla grader, Generaladjutanter, Kommendanter i fäslningarne, Chefer för regementen och korpser, Sekundcheferna för gardesregementerna till häst och fot samt vid lifregementets korpser, Ministrar, Sändebud och Agenter för handeln hos främmande makter, samt de embets- och tjenstemän, som uti Konungens kabinett för utrikes brefvexiingen och vid beskickningarne nyttjas, hafva förtroende-sysslor, från hvilka Konungen må dem entlediga, när Han pröfvar rikets tjenst det fordra.
Konungen kungöre dock sådana beslut i statsrådet, hvars ledamöter vare skyldiga att deremot göra underdåniga föreställningar, om de finna sig dertill skäl ega. § 64.
De, som bekläda domareembeten, så högre som lägre, samt alla andre em- p bets- och tjenstemän, än de i föregående § nämnde, kunna icke, utan medelst ransakning och dom, ifrån sina innehafvaride sysslor af Konungen afsättas, ej heller, utan efter egna ansökningar, till andra tjenster befordras eller flyttas. § 65.
Landet skall förblifva indelad t i höfdingdömen under den vanliga landtregerin- p gen.
Den civila och militära myndigheten må inom landtregeringen icke hos samma embetsman förenas. § 66.
Konungens domsrätt skall uppdragas åt tolf af honom utnämnde lagkunnige
R män, hvilka fullgjort hvad författningarne föreskrifva dem, som uti domareembeten må nyttjas, samt i sådana värf ådagalagt insigt, erfarenhet och redlighet.
De kallas Justitieråd och utgöra Konungens högsta domstol.
Justitieråd må icke tillika annat embete innehafva eller utöfva. F. § 48. F. § 34. F. § 35. F. § 36.
V F. § 46. F. § 17. R. F. § 18. R. F. § 20. R. F. § 19. R. K. 5 21. R. F. § 22. R. F. 5 24. R. F. 5 23. ^ F. $ 47. 16 Konstitutions-Utskottets Memorial, N:o 7. § 67.
Denna högsta domstol tillkommer det äfven att upptaga och afgöra alla ansökningar, att Konungen må bryta dom åter, som vunnit lag-a kraft, eller återställa laga tid, som försuten är. § 68.
Uti fredstider skola de mål, som från krigsdomstolarne dragas under Konungens pröfning, uti Högsta domstolen företagas och afgöras.