Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Under de är, denna berättelse omfattar, har en nära fem mil lang väg blifvit bruten emellan Skellefteå och Jörns kyrkor, hvartill häradet, enligt Eders Kongl. Maj:ts nådiga Bref den 17 Oktober 1851, erhållit ett anslag af allmänna medel, stort 8,500 Riksdaler Banko; och sedan Bjurholms socknemän och Öhrträsk kapellboer blifvit ålagdc bryta och underhålla väg, 2;* mil lång, emellan Bjurholms och Öhrtyäsks kyrkor, har dem för delta ändamål i nåder beviljats ett anslag af 4,666 Riksdaler 32 sk. nämnde mynt, med föreskrift, att vägen skall vara bruten inom nästa års utgång.
Under förlidet år kom ett länets Brandstodsbolag för 5 fast och lös egendom å landet, hvarför Eders Kongl. Maj:t redan under den 28 Juli 1846 utfärdat nådigt Reglemente, i verksamhet.
Och har försäkringsbeloppet redan uppgått, för fast egendom till 1,203,680 Riksdaler och för lös egendom lill 948,680 Riksdaler Banko.
Som derförut särskilda brandstodsföreningar varit, socknevis, ingångna i Skellefteå, Burträsk, Löfånger och Bygdeå socknar; så hafva dessa ej ännu velat ingå i det allmänna bolaget.
I Skellefteå socken finnes jemväl en Sparbank, som tillvunnit sig allmänhetens förtroende. § 2.
Invånare, Folkmängden utgör, enligt 1855 års mantals- och skallskrifuingslängder samt deröfver uprättade sammandrag:
I i första och andra fögderierne:
Mankön 12,718 Qvinkön 13,346 26,064 i Umeå stad:
Mantalsskrifne
Män 403 — Qvinnor 521 924 i Skellefteå stad:
Män 86 — Qvinnor 75 161 Öfver- och underåriga samt för åtskilliga andra orsaker skattfria, ehuru till en del arbetsföra personer: i nämnde fögderier:
Mankön 14,902 Qvinkön 16,015 30,917 i Umeå stad:
Mankön 349 Qvinkön 330 679 i Skellefteå stad Mankön 51 Qvinkön 33 84 Transport 58,829 6 Transport 58,829 i Lappmarken, hvarest mantalsskrifning ej förrättas, utgöres befolkningen af a) Svenskar:
Mankön 6,297 Qvinkön 6,404 12,701 b) Lappar:
Mankön 509 Qvinkön 530 1,039 Summa 72,569.
Vid 1850 ars slut uppgick länets folkmängd lill 65,619 och har således under ifrågavarande fem är ökats med 6,950 personer, hufvudsakligen en följd dels af vaccinationens befrämjande och dels deraf, att landet under dessa år varit förskonadt från härjande sjukdomar.
Folket inom kustlandet, som i upplysning och bildning ingalunda gifver andra läns invånare efter, är i allmänhet sedligt, härdad t och arbetsamt samt äger fallenhet för slöjder och handtverk, deruti mången förvärfvat sig stor skicklighet, utan någon handledning.
De sednare årens dels goda och dels medelmåttiga skördar, samt den större omhugsamhet som inträdt bland allmogen, hafva förbättrat jordbrukarens och folkets belägenhet i allmänhet.
I följd häraf och den förtjenst allmogen under sistförflutna åren haft genom hygge och försäljning af skogseffekter utaf flere slag, i förening med de högt uppdrifne arbets- och daglönerne, hafva betydliga penningetillgångar fallit på mängas händer; men, enär födoämnena äfven stigit i pris och öfverflöds- och lyxartiklars förbrukande tilltagit, samt den ofta lätt förvärfvade penningen icke synes vara så dryg, som den, hvilken sam las med svett och möda, har välmågan bland allmogen icke gjort så stora framsteg, som man haft skäl att hoppas.
De jordbrukare, hvilka användt hufvudsaklig verksamhet på binäringar, hvaribland skogshygge inlager främsta rummet, komma troligen, i en närmare eller fjermare framtid alt, genom saknad af skog och genom försummadt jordbruk, få med hög ränta återgälda den nu möjligen förvärfvade penningetillgången.
Förhållandet är nära enahanda i afseende å den Svenska befolkningen i Lappmarken, som likväl i åtskilliga fall kan äga mindre upplysning.
Anspråken i afseende å föda, klädedrägt oall boningshus hafva, efter tidens och upplysningens fortskridande, äfven i Lappmarken alltmera tillväxt sä, att lyx och fåfänga jemväl derstädes på flera ställen börjat visa sig.
Fylleriet är i afta - 7 gande, och man har säker förhoppning att den nya bränvinslagsliftuingen skall på ett välgörande sätt verka för hämmandet af nyssnämnda last.
Deremot har bruket af kaffe så väl i Lappmarken som å nedra landet så tilltagit, alt det för mången husfader utgör den svåraste utgiften, utan någon motsvarande nytta.
Bildningen hos Lapparne, hvilka allmänligen förstå och lala Svenska språket, är i tilltagande, hvartill Missionsskolorna verksamt bidragit.
I anledning af ofvan antydda gynnsamma förhållanden hafva lagsökningarnes antal, under de år denna berättelse omfattar, successivt aflagit, sålunda att: år 1851 ingåfvos 4,080 lagsökningar och utdömdes 105,655 R:dr B:ko.
« 1852 d:o 3,656 d:o d:o 115,355 tt tt « 1853 d:o 3,008 d:o (1: o 71,538 tt tt « 1854 d:o 1,584 d:o d:o 54,903 tt tt « 1855 d:o 1,251 d:o d:o 39,494 tt tt Utestående undsätlningsmedel utgöra, enligt 1855 års redogörelse, 134,729 Riksdaler 5 sk. 9 rst., hvari likväl ingå de 103,158 Riksdaler 42 sk. 10 rst., hvilka uti 1850 års redogörelse blifvit afförde under titel ”afkortning”, men som uti 1854 års redogörelse uppdebilerats i följd af Eders Kongl.
Majrls och Rikets Statskontors skrifvelse den 25 Oktober sistnämnde år. g 3.
JViirmffttr.
Den förr begagnade åkerbruksredskapen är oförändrad och torde här vara den lämpligaste, om den rätt användes.
Jordbruket står i en jemnårlig tillväxt, om ock densamma ej går med så hastiga steg, som man kunde önska.
I synnerhet liar uppodlingen af de i fordna tider såsom odugliga ansedde myrarne bidragit lill jordbrukets förkofran, då under sådane odlingars besående det blifvit möjligt och till och med nödvändigt, all i stället antingen träda, eller ock till linda lägga större eller mindre del af den gamla åkern, hvilken åter upplagils, så snart nyodlingarne genom gödsling och besående under 2 å 3 år hunnit blifva gräsgifvande.
Uti det härigenom upkommande vexelbruket måste likväl nödig uppmärksamhet halvas pä ett visst förhållande emellan den öppna åkervidden och ängstillgången, emedan, på sätt härofvan är an lyd t, en stark begödsling är nödvändig, om fördelaktig afkastning skall kunna påräknas.
Men, ehuru allmännare missväxt å åkergrödan icke inträffat under de sistförflulne lem 8 8ren, med undanlag af ar 1851, hafva skördarne likväl icke fullt motsvarat ortens behof, utan större och mindre spannmålsparlier blifvit fran hufvudsladen och rikets södra provinser införskrifna.
Landtbruksskola finnes ej inom länet; men ynglingar af allmogen hafva tillfälle, alt, dä platser finnas lediga, blifva antagna till frilärlingar vid Lunne lägre landtbruksskola i norra Ångermanland ; af hvilken förmän endast nägra få ynglingar från detta län sig begagnat; förmodligen i följd deraf, att allmogens söner i allmänhet behöfvas för skötande af jorden i hemmet, kanske ock till någon del i anledning af allmogens benägenhet alt vidhålla gamla bruk och vanor.
Hvarje sommar har under nägra veckor, enligt Landtbruks-Akademiens föreskrift, en agronom uppehållit sig i länet för alt meddela dess jordbrukande invånare råd och upplysningar i afseende å dikning och ängs beredande förmedelst valtenöfversilniug, hvilket i synnerhet i Lycksele, Skellefteå och Wilhelmina socknar haft framgång och omfattats med intresse, (hiskligt vore, alt agronomerne hädanefter kunde längre tid årligen, än sorn hillils lärer varit möjligt, för om förmäld a nyttiga ändamål uppehålla sig ä orten.
Ilushällnings-Sällskapet har väl i sin män sökt verka lill jordbrukets förbättring ; men dels Sällskapets obetydliga tillgångar, dels ock bristande intresse hos jordhrukarne, i förening med dc långa afslånden dem emellan och deras obenägenhet och oförmåga lill uppoffringar å nya rön och försök, hafva vållat, att resultaten af Sällskapets verksamhet icke blifvit stora.
Sädesslagen äro : vinter- och vårråg, som likväl mindre odlas, korn, ortens hufvudsäde, blandsäd, beslående af korn och vårråg samt obetydligt bafra.
Potatesodlingen är i tilltagande ; men linodlingen förekommer egentligen endast i länets södra socknar, hvarifrån öfver 1000 lispund årligen försäljas lill de norra socknarne samt Norrbottens län.
Skiftesförrättningarne, ehuru kostsamma och betungande, hafva verksamt bidragit till jordbrukets förkofran.
De hafva derföre äfven oafbrutet fortgått, i den mån den inom länet vid skiftesverket anställde landtmäteripersonal varit tillräcklig för ifrågavarande förrättningar, de der, med få undantag, verkställts med behörig drift, hvaruppå ligger mycken vigt, emedan jorden, under skiftenas fortgång, då delägarne icke äro säkra all bibehållas vid förr innehafda ägor, i allmänhet vårdas mindre väl.
Till skiften och andra förrättningar hafva, under nedannämnde år, följande antal förordnanden för Landtmätare meddelats: 9 år 1851 54 st. „ 1852 39 „ „ 1853 44 „ „ 1854 36 „ „ 1855 33 „ och under handläggning hafva varit: år 1851 ii 1852 11 1853 11 1854 1855 Summa Antal lajla skiften.
Antal diverse förrätt- ningar
Alnar afinätte och utstakade rntinier, vägar och stängsel- delningar. 51 34 1,793,498 58 43 967,773 50 43 2,185,745 55 45 969,160 52 67 1,029,321 I 266 232 6,945,497 Trädgårdsskötseln hedrifvcs nästan endast i städerne eller af ståndspersoner på landet, och della äfven i mindre skala.
Boskapsskötseln, länets uråldriga hufvudnäring, är i tilltagande oaktadt de naturliga ängarne allt mer aftaga i växtlighet; ty, utom det. alt nya odlingar af så väl utväxt äng, sora myrar och karr fullt ut ersätta skillnaden i ängarnes afkastning, endast odlingen, såsom sig bör, genom vexelbruk med gamla åkern hålles i bördigt skick, danas ej så obetydligt nya ängar dels genom uppdämning af vatten på myrar och mossar och dels genom sjöars utdikning, der lägenhet dertill gifves; men ostridigt är, alt boskapsskötseln ännu icke på långt när uppnått den ståndpunkt, hvartill den bör och kan komma.
Foderlillgång saknas sällan, ehuru, då dåliga hö-år inträffa, någon del af boskapen måste slägtas; men i åtskilliga byar är brist på sommarbete, hvadan boskapen mäste föras lill så kallade fäbodställen, der mjölken förvandlas lill smör eller ock får surna och i sådant skick, en eller par gånger hvarje vecka, hemföres till byn.
Sedan åkeroch högrödan blifvit afbergad, släppas kreaturen ofta på bele å åkrar och lindor.
Ifrån flera byar på nedra landet och nästan öfverallt i Lappmarken utsläppas häBerättelse öfver Westerbottens län Jör åren 1851—1855. 2 10 stärne, vid sommarens början, på bele å allmänningen, derifrån de oftast återhemtas först vid sommarens slut.
Ehuru allmogen använder mjölken till eget bruk, öfverstiga likväl ladugårdsproduklerne ortens behof; men, i anseende till den förökade penningetillgången och välmågan bos allmogen, anser den sig numera kunna sjelf förbruka en del af sin ladugårds produkter, i hvilkas försäljning under de sisla åren någon minskning förty kan antagas hafva ägt rum.
Någon förändring med kreatursracerne, som i allmänhet ej äro de bästa, bar icke ägt rum.
Det vill likväl synas, som anskaffandet, och uppfödandet af goda och vackra hästar skulle mer och mer göra sig gällande; dessa husdjur omhuldas också vanligen mera än den öfriga boskapen.
Endast i Åsele Lappmark underhållas hästar utöfver behofvet, eller lill afsalu.
Ingen allmännare boskapssjukdom har varit gängse under ifrågavarande fem år; deremot har de trenne sistförflulna åren gräsmask gjort betydlig skada och, i förening med fortfarande torka, särdeles närmare hafskusten å den mera odlade delen af landet, minskat höafkastningen å lindor och all gräsbärande mark, som ej kunnat tidtals öfverhöljas med vatten.
Förlidet år anställdes inom länet en Veteri närläkare med lön på stal; men hittills åtminstone har hans praktik ej varit särdeles stor.
Renskulseln, Lapparnes hufvudsakliga näringsfång, slår ungefärligen på samma punkt som förut; hvarken Lappar eller deras renar synas i sednare tider hafva ökats eller minskats; ökas de förre, så öfvergår en del till jordbruket såsom nybyggare, och pä antalet af renar inverka årligen flera omständigheter, såsom större eller mindre mängd vargar och den af snöns djuplek beroende möjligheten lör Lapparne, alt förfölja och döda dessa skadedjur.
Lapparne försälja emedlertid icke så litet renkött och skinnvaror.
Dessa bestå, dels af ålskillige öfverloppsmarker, antingen tillerkände vissa byar med optionsrätt, anslagna bruk och sågverk, emot rekognition eller stubbören och brädränta, eller, i anseende till afståndet från floltbara vattendrag, odisponerade och kronan förbehållne, dels af kronohemmans och krononybvggens skogar och dels af skalteskogar.
Beskaffenheten af de odisponerade öfverloppsmarkerne, hvilka lill en stor del ännu ej blifvit afvillrade, eller åtminstone ej afrösade, är olika, men öfverhufvud taget äro de af mager beskaffenhet, föga lämplige för odling, merendels bärande gles tallskog, som fordrar lång tid, 120, 150 å 180 år för alt blifva fullmogen, men ofta är af fast och god beskaffenhet och 11 tjenlig till byggnadstimmer.
Som ifrågavarande marker af större och mindre omfång ofta liro spridda emellan byar och hemman och från hvarandra långt aflägsna, möter stor svårighet att skydda dem från åverkan.
Sednare årens uppdrifna trädvarupriser hafva manat lill skogsåverkan och då dervid tillgripes ej allenast mogen skog till bjelkar, skeppsvirke, plankor och bräder, ulan jemväl halfvuxen skog lill någon del nedhugges, för att användas dels till sparrar, som, ända ned till 4 tums fyrkant, under vissa år i mängd utskeppats, dels lill ved, gärdsel och så kallad lakved, samt härtill kommer, att bekymmerslöshet om det allmännas fördel vållar, att ingen vårdar sig om alt borthugga förtorkade träd, eller rensa marken från vindfällen, toppskalar m. m., som hindra skogens återväxt och vid inträffande skogseld verka mest förstörande; så är häraf en gifven följd, att behandlingen af öfverloppsmarkerne är vida skiljd frän hvad den borde vara.
De åt bergsbruk och sågverk, emot rekognition eller på andra vilkor, ifrån kronan upplålne allmänningslrakter, som fordom burit vacker och god skog, ehuru sannolikt är, att sågverksägare äfven då i mer eller mindre grad öfverskrida sina privilegier, hafva under de sista decennierne blifvit starkt ålilade, hvartill orsaken får sökas, ej mindre uti de höga priserne å plankor, bräder och bjelker, de der lockat verksägarena till ökad förbrukning af skogen och nära boende hemmansägare till åverkan å sågskogarne, än ock uti den oinskränkta sågningsrält, sorn genom Eders Kongl. Majlis nådiga Förordning den 23 Februari 1842 är salusågar beviljad, och hvilken försvårat kontrollen öfver privilegiernas efterlefnad, enär, då fråga yppas, att sågverksägare!] försågat större qvantum timmer, än det, hvartill privilegierne berättiga, det svaret alltid är tillhands att öfverskoltet utgöres af köptimmer från skalteskogar.
Under de sista 10 åren har flertalet af sågverksägare, efter ali sannolikhet, högst betydligt öfverskrida den dem förunnade rätt till årligt timmerhygge.
Kronohemman och krononvbyggen, upptagna på kronan behållna eller på sågverken för slockfängsl anslagna öfverloppsmarker, hafva i allmänhet haft och hafva ännu de bästa skogarne, hvilket härleder sig deraf, alt åboerne, före afvittringen, icke varit inskränkta till visst område och således varit i tillfälle spara skogen närmast gårdarne, hvarförutan den långa transporten ofta motverkat skogens förbrukning till afsalu, tilldess de sednare arens uppjagade trädvarupriser förkortat dessa afstånd och lockat mången kronohemmansåbo att ruinera skogen.
Ungefärligen enahanda är förhållandet med skogarne å skattehemman, hvilka upptaga största delen af kuststräckan och, öfverhufvud taget, den bördigare jorden, benägen all bära löfskog, hvilken likväl genom vanvård och misshushållning till stor del utgått.
Sällsynt är alt numera finna någon skatte - 12 by med rik skogstillgång, emedan skatleskogarne blifvit från fordno vanvårdade och på flera ställen utplundrade af deras ägare, hvilka icke lärt sig inse den rikedom, som ligger i skogen, utan, för ögonblickets större vinst, glömt den fortfarande inkomst, som framtiden kunnat tillförsäkra dem genom bättre hushållning med skogen.
Emot slutet af förra århundradet, då de gamla byarne allmännast afvittrades, tillerkändes dem eli alltför ringa utmål; hvadan flera byar, för hvilka till och med 1,000 tunnlands brist uppkom, derför ännu icke erhållit fyllnad eller ersättning.
Och då härtill kommer alt i länet finnas tvänne ölbryggerier, ett större ångbränneri och tvänne glasbruk, som tarfva mycken ved, och att feni ångfartyg, som göra reguliera turer på länet, äfven konsumera betydligt med ved, är klart, att skatleskogarne ganska hardt ålitas.
Från Umeå tullkammaredistrikt, innefattande hela länets kustslräcka med undantag af Skellefteå socken, från hvilken likväl betydlig trädvaruexport äger rum i anseende lill den mängd sågverk som der äro belägna, har utskeppats a r e n Tjära, tunnor ....
Bjelkar och sparrar, st.
Bräder från 1 till 3 tum tjocka, tollter 1851. 1852. 1853. 1854. 1855. 22,385 18,872 56,182 25,700 23,731 73,035 12,580 27,578 61,531 47,227 20.727 75/i91 74,914 12,706 76,722 De olika priserna å nämnde varor, särdeles hvad tjäran beträffar, vålla skillnaden i den qvantitet, sorn under olika år skeppats; och hvad särskildt angar den ovanligt stora exporten af tjära under åren 1854 och 1855, sä härleder den sig, dels af den oerhördt höga betalning sorn då erhölls för denna vara, och dels deraf att betydliga partier tjära bil kommo från Finland och sedermera härifrån blefvo exporterade till andra orter.
Inom länet finnes ingen grufva, som för närvarande bearbetas, men deremot tvänne masugnar, den ena vid Olofsforss och den andra vid Robertsforss, samt sex jernverk, nemligen Olofsforss, med derunder lydande Klöse och Holmforss hamrar, i Nordmalings socken; Hörueålorss i Umeå socken; Säfvar och Johannisforss i Säfvar socken; samt Robertsforss och Fredriksforss i Bygdeå socken.
Driften vid dessa verk har varit liflig, ehuru Leduån och Hörneåelfven samt svnnerligast strömdraget till Johannisforss äro vatten fattige, hvarigenom de 13 i dera anlagda verk ofta stå i brist af vatten, såväl under torra somrar, sora under de vintrar, hvilka följa på en mindre regnig höst.
Olofsforss och Hörneåforss äga vidsträckta skogar, af hvilka de, sora till Olofsforss äro anslagna, ännu draga rekognitionsafgift, hvaremot Hörneåforss bruks skogar äro till heraman indelade.
De öfriga verken drifvas hufvudsakligen med köpkol.
Vid dessa verk voro år 1855 skattskrifne följande antal arbetare och be tjening: vid Olofsforss och Holmforss . . mankön 133 qvinkön 136.
■ Hörneåforss dito 39 dito 39. * Säfvar och Johannisforss dito 42 dito 59.
« Robertsforss och Fredriksforss dito 104 dito 103.
I enlighet med taxerings-kommittéernes beslut har, för år 1855, Olofsforss bruk med derunder lydande ofvanberörde hamrar ansetts äga:
•:del af stångjernssraidet . . . 4,014: 11. 2.
-J-idel af manufaktur dito . . . 150: — 7. såsom behållning 4,164 Rdr 11 sk. 9 rst.
Hörneåforss bruk: ^-:del af stångjernssmidet 3,250 Rdr.
Säfvar bruk: |:del af stångjernstillverkningen . 1,928: 9. 1.
:del af manufaktursmide! . . 1,038: 8. 3. 2,966: 17. 4.
Johannisforss bruk:
:del af stångjernssmidet . . . 538: 33.
-J:del af manufaktur dito . . . 969: 16. 7. 1,508: 1. 7. Robertsforss och Fredriksforss:
TV:del af stångjernssmidet . . . 3,150: — — -^:del af manufaktur dito . . . 900: — — 4,050 Rdr.
Fabriker och Bruk, som ej tillhöra bergshandteringen, äro dels tvänne glasbruk vid Strömbäck och Ytterstforss, vid hvilka tillverkningen af grönt fönsterglas samt buteljer drifvits med temmelig fördel, dels en å Skellefteå prestebords område för tillverkning af terpentin, hartz och kimrök anlagd fabrik med ringa produktion af brist på rudimaterier och trög afsättning af tillverkningen, och dels fem mindre kalkugnar, de der likväl ej fullt motsvara ortens behof.
De mindre färgerier och garfverier, som linnas å landet, drifvas i så inskränkt skala, 14 att de ej fylla behofvet derstädes, ulan mäste de i städerna befintliga enahanda inrättningar af landsbygdens invånare anlitas.
Vid de inom länet varande 32 finbladiga och 47 grofbladiga sågar har brädtillverkningen, i anseende til! de hilga priserne å bruder, bedrifvits med mycken verksamhet och bringat sina ägare en betydlig inkomst, till föga fromma likväl för skogarne och jordbruket, hvarifrån arbetskrafter dragits.
Beloppet af t ili veik n i ngarne eller deras värden kari så mycket mindre ens ungefärligen uppgifvas, som sågägarenas uppgifter härutinnan till taxerings-kommittéerne aldrig äro tillförlitliga.
Stora partier 3 tums plankor af olika längder hafva äfven genom handsågning blifvit tillverkade.
Jagt och djurfång idkas icke såsom egentlig näring, emedan yrket icke lemnar synnerlig inkomst.
I Lappmarken afsättas likväl såväl skinnvaror som fågel.
Lax- och sikfisket samt skjälfångsten hafva ej varit betydliga; men som laxen betalts temmeligen högt af personer från andra orter, de der under fisketiderna uppehållit sig härstädes, så har derigenom inkomst tillskyndats fiskägarena.
Strömmingsfisket har deremot i allmänhet varit gynnande och medgifvit export, emot höga priser, af hundradetals tunnor årligen, och idkas detta fiske numera sällan af den jordbrukande allmogen, utan oftast af personer, som valt denna handtering till sin hufvudnäring, dervid likväl olyckor genom förluster af dyrbara redskaper icke sällan inträffa; hvadan idkarena af denna näring i allmänhet befinna sig i torftiga omständigheter.
Tjärutillverkningen har, såsom ofvan antydt är, i följd af de lockande priserne, under de tvänne sistförflutne åren mycket tilltagit, men kommer troligen att i betydlig man minskas, helst tillgången på tjenliga tillverkningsämnen aftagit.
Poltaske-tillverkningen har visserligen något minskats, men är likväl ej obetydlig och lemnar en god inkomst.
Af salpeter tillverkades: år 1851 7,227 L<H. 6 <tl. ä 5: 32. 40,954: 33.
7. år 1852 6,243 Lil. 8 11. å d:o 35,379: 12. 9. år 1853 7,933 Ull. 11 ®, å d:o 44,956: 37. 7. är 1854 6,798 Ull, 10 11. å 6 Rdr 40,791: år 1855 7,817 Ull. 17 11 å d:o 46,907: 4: 9.
Summa 36,020 Ull 12 11.
Bko Rdr 208,988: 40. 8.
Det är egentligen i Lappmarken som salpeter-produktionen är i stigande och med förkärlek idkas; och å nedra landet vinnlägga sig Skellefteå och Löf - 15 angers socknemän, mera än andre, om en oafbruten salpeter-tillverkning'.
Ehuru salpeter-produktionen icke uppnätt sin fordna höjd, då den inlöstes med 1\
Banko per lispund, har dock qvaliteten af varan under de sednare åren betydligt förbättrats i följd af åtskillige verkmästares nit och verksamhet.
Linne-, bomulls- och ylleväfnader äro i tilltagande och genom skicklighet samt ökad uppmärksamhet hos qvinnorne, som uteslutande bedrifva denna handtering, har tillverkningen, som likväl ej är sträckt utöfver liushehofvet och ej heller fyller detsamma, tilltagit i godhet och finhet och kan jemföras med de, efter annorstädes brukliga väfnadsmethoder, tillverkade tyger.
Med körslor för forsling af bjelkar, sparrar och handsågade bräder, oberäknadt förut vanliga enahanda för tj en sier vid sågverken med timmerflottning och hrädforsel, har allmogen, under ifrågavarande fern år, haft betydlig inkomst.
Af huggning, tälj ning och försågning af förstnämnde skogseffekter har ock följt mycken förtjenst, hvilken lockat ynglingar och arbetsföre män att egna sig åt sådant arbete, i stället för att antaga årstjenst hos jordbrukare, och hvarigenom jordbruket kommit i saknad af erforderlig arbetskraft för dess ändamålsenliga bedrifvande och skötsel.
Allmogen slöjdar föröfrigt uti snickare- och smides-yrkena för behofvet inom orten och trädkärls förfärdigande för landels produkter.
Älla dessa binäringar, betydligt bidragande till allmogens och arbelarenas bergning, äro förenliga med ortens läge och natur-tillgångar.
Invånarena å landet afsätta sina produkter dels i släderne och vid frimarknaderne i socknarne och dels till de med behörigt tillstånd å landet bosatte handlande, antingen emot kontanta penningar „eller emot utbyte af varor.
Den täflan, som härigenom uppkommer med slädcrnes handlande, är väl ej utan sin nytta för den producerande allmogen, men tvifvelaktigt är, huruvida ej denna nytta öfverväges af det skadliga deruti, alt öfverflöds- och lyxartiklar blifvit alltför mycket spridda och åtkomliga.