Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Sedan han försvunnit, går hon ett slag öfver golfvet.
Hela spänstigheten i hennes hållning är borta med ens.
Hon sjunker ner i en ämma vid bordet.)
ett ögonblick, låter så ansigtet sjunka ner på bordskifvan.
Vid ljudet af pigans steg spritter hon upp och återtager sin eleganta hållning.)
Sofi -- drag af mina skor!
SOFI
Ah -- jag kan inte mer!
(Stirrar slött framför sig
ovilja).
(drager dem af med synbar
Och så mina toffler.
(går in till höger). (betraktar under tyst-
nad sina fötter och skakar på hufvudet).
50 SOFI
mjuka, eleganta toffler och sätter dem på sin matmors fötter).
(kommer igen med ett par
och spänstigt.
Vänder sig om.)
Rym ut det här.
(Pekar laga att här blir tyst.
Jag vill ha ro. (Går.)
(Reser sig och går mot dörren till höger, lätt
på kringspridda kaffekoppar, likörglas etc.)
Släck sedan och
jag kunde väl tro, att han höll på att smörja kräset.
Seså, kom och hjälp mig att få ut dethär!
Anderberg!
(Går till fonddörren och ser ut.)
(en smula beskänkt).
(Tar upp ur bakfickan en cigarr, som han tänder öfver lampan.)
Smörja kråset, sa' hon?
(med förtrytelse).
cigarrlåda.
Ja kunde jag inte tro det!
Han har varit i herrns
generad). rer själf.
(påtar i bakfickan, smått
Nä-ä!
Man kan väl ha råd att hålla sig med cigar-
(skrattar försmädligt).
betraktar emellanåt Sofi med ohöljd beundran.)
(De samla koppar och glas på en bricka.
Anderberg
Herrn gick ut.
51 SOFI
(otillgängligt).
Det har han väl lof till!
ANDERBERG (med en grimace).
Hva' tror hon han skulle ute så dags?
SOFI.
Seså, tag kopparne och bekymra sig inte om andra!
Inte ville jag vara i fruns ställe.
ANDERBERG (grinar, blundar med
ena ögat och ser på henne).
Usch, så'n knöl han är!
ANDERBERG (närmar sig).
henne om lifvet och vill kyssa henne.)
Nä? (Kärvänligt.)
Inte är jag det, hva?
(Tar
lämpad; söker göra sig lös).
(med frökenhållning, föro-
Släpp mig, karl, annars blir han olycklig!
ANDERBERG (ogeneradt).
Seså, var nu snäll.
(ger honom en örfil).
det för direktören.
Där har han!
Akta sig bara, annars talar jag om
52 ANDERBERG
(afkyld).
Sen blir det te å lipa.
(Lyfter upp brickan och går.)
Gubevars!
Hon är högfärdig nu, så länge det varar.
ning, släcker så ljus och lampa, går och stänger fonddörrarne efter sig).
(ställer ännu något i ord-
klädd i en lång, ljus morgonrock.
Håret slätkammadt och hållningen dödstrött.
Hon bär ett ljus i handen, hvilket
(från sängkammaren,
sminket aftvättadt.
Hon ser gammal ut; dragen slappa och hon för ett ögonblick sätter på divanbordet medan hon går fram till fonddörren, öpnar den och lyssnar utåt.
Stänger tycks eftersinna.
så dörrarne igen, stannar ett ögonblick midt på golfvet och
Tar ljuset och går öfver golfvet, mödosamt, stödjande
sig mot möblerna.
Lyssnar vid direktörens dörr, öpnar den sedan och lyser ditin med ljuset.
Drager sig tillbaka och stänger dörren.
Lägger handen ett ögonblick öfver ögonen tar ett par steg mot sina rum; stannar, vänder sig och går fram till spegeln, sätter ljuset upp till sitt ansikte och bekar dystert på hufvudet).
och lutar sig tungt mot dörrposten, samlar sina krafter och
traktar det länge och uppmärksamt, med djupt allvar.
SkaDu är för gammal, min vän.
Det blir att ge tapt!
(Vänder sig om med en tung suck och går långsamt mot ljuset, som släcks.
Hon böjer sig ner med ansträngning, tar upp det och går, utan att tända det, fram mot sina rum, hopsjunken af trötthet.)
sitt rum, vacklar till, hugger fast i en stolrygg men tappar
(Ridån faller.) _________
Samma dekoration.
Morgon vid 11-tiden.
Sofi går och dukar ett ytterst
elegant litet kaffebord för två.
(från vänster).
God morgon, Sofi. SOFI
(niger kokett).
Go' morron!
Ska' vi frukostera här i dag?
ingen människa kan äta där.
Ja, jag tänkte det var bäst, för i matsalen ser ut så
frukostera.
(Gnuggar händerna.) Varmt och godt (slår sig ner i en karmstol) och inte de där otrefliga ekstolarne.
-- Hvar är posten?
Det här var ju fan så stiligt; här borde man altid
Jag skall tömma lådan.
54 DIREKTÖR BRUHN
och koppen, medan han hvisslar en melodi ur »Tiggarstudenten»).
(leker med teskeden
tidningar och några bref).
(ser igenom brefven).
vänta.
(Skjuter dem åt sidan och vecklar upp en tidning.)
Bankskrifvelser -- äh, det är ju Söndag -- de få
dan till fruns dörr och öpnar den).
Serveradt!
(slutar dukningen; går se-
lig förmiddagsdräkt, osminkad).
I allvar-
(studsar).
Hur är det, Betty?
Han är orolig och betraktar henne med forskande blickar.)
Jo tack.
(Går fram till kaffebordet, slår sig ner och
Betty, är du missnöjd?
Hm -- nej.
Jag tror inte det kan kallas så.
De dricka tysta sitt kaffe.)
55 DIREKTÖR BRUHN.
Har jag gjort dig emot med något?
Hå nej.
det ju vara.
Du är dig inte lik.
Men hvad i Herrans namn är det?
Något måste
Är du ond?
FRU BRUHN (sätter koppen ifrån sig).
är sant.
Jag var så trött i går, att jag inte kunde sofva; och så tänkte jag.
Nej, Hugo, jag är inte ond.
Men förändrad -- det
Nå, resultatet af denna okvinlighet?
FRU BRUHN (allvarligt).
En själfbekännelse.
tom -- ihålig, ser du.
Jag såg att det lif jag fört har gräft ut mig.
Jag är
56 DIREKTÖR BRUHN.
kvinnofrågan?
Ha vi inte fått fröken Sandgren för våra synders skull!
Heiligen des Himmels! -- du börjar väl inte med
har varit kolossalt enfaldig.
Åh, var lugn.
Här gäller det blott mig ensam.
Att vid mina år gifta mig med en man så ung som du?
spegeln, så har du svar.
Hvem talar om år?
Gör din toalett och se dig i
att en enda gång få tala allvarsamt med dig.
Alltid densamme!
Hvad skulle jag inte vilja ge för
ty snart kan här komma någon.
Tout à vous!
Men du får raska på (ser på klockan),
(skrattar nervöst).
Klockan i handen: »Seså, du har fäm minuter på dig, drag på vefven och anförtro mig alt hvad du har på hjärtat».
Ett utmärkt sätt att uppmuntra till meddelsamhet.
57 DIREKTÖR BRUHN.
för litet.
Du är nervös.
Du har dansat för mycket och sofvit
(Kort tystnad.)
Hvad var det så du ville säga?
yttrar när man sitter förtroligt tillsammans för stängda dörrar, men som man eljes håller inne med.
(Reser sig, trött, som för att gå.)
Ingenting -- hugskott och tankar, som man kanske
så är ju all right.
Nå, kära du -- tamburdörren är visst riglad.
på honom).
(ler vemodigt och ser
Skulle vi så tala allvarsamt?
med konstlad munterhet).
(skakar på hufvudet;
Nej, det var bara dumheter.
hand, allvarsamt.)
Betty, säg mig hvad det var.
Nu börjar jag värkligen bli nyfiken.
(Fattar hennes
58 FRU BRUHN
(kastar sig slapt i en stol).
Åh, Hugo, jag är så trött! DIREKTÖR BRUHN.
En badtur i sommar?
mitt lif är så innehållslöst, den roll jag spelar så förfärligt fadd; -- jag vämjes vid den.
Nej, det är inte kroppen...
Det är bara det, att
vagn skall göra dig godt.
Så'na infall!
Det kommer af nattvaket.
En tur i
Jag är klädd tillräckligt.
Inte vill du visa dig så?
DIREKTÖR BRUHN FRU BRUHN.
(ler utan att svara).
Det är just det jag vill skall vara slut.
dölja sitt leende, ännu altjämt utan att svara
(nickar, söker att
59 FRU BRUHN.
jag stått för spegeln i timvis för att maskera mig till min ingenue-roll?
(Reser sig och vill gå.)
Eller tror du, jag tänkt på någon annan än dig, då
håller henne kvar).
(tar hennes hand och
Du är ju riktigt mjältsjuk, -- du, som annars är så yster och glad.
Seså, du är upprörd.
Det är någonting i vägen med
och hur du hade velat.
För mig fans endast ett: din värld skulle bli min.
-- Hå, jag skulle ha blifvit alt hvad du velat
Det blef den ju också.
Nej, den blef det aldrig.
du gled alt längre bort ifrån mig.
Jag måste vinna dig ha skytt.
Så blef jag den jag var; och jag spelade så
Jag kände att något stod emellan oss.
Jag såg att
tillbaka -- och det fans icke det medel, som jag skulle väl, att jag ett ögonblick höll på att dupera mig själf. hur lönlöst det var.
(Paus; därefter med ett matt småleende.)
Jag märkte inte
(lätt sarkastiskt).
Jag var kanske inte besväret värd?
60 FRU BRUHN.
jag har sett att du är ung... och att jag icke är det.
Värd?
Det tror jag aldrig att jag tänkt på.
Och din kärlek?
Hörde den också till pjesen?
mat det så länge, att prägeln är försliten och valören borta.
Åh, jag afskyr det ordet!
Man har tum-
Ja, det ser minsann inte bättre ut.
som från barndomen sjunges in i vårt sinne och drömmes in i vårt lif, någonting gåtfullt och lockande, som man gan att bli en bråkdel af en annans tillvaro, böja oss in hans böjelser. söker gripa men aldrig når.
Oss kvinnor ger det förmåi hans tankegång, stramas upp af hans vilja och eldas af
Ordet -- sade jag; inte det andra.
Det fins något
bifall).
(som tankfullt nickat
skurkstreck.
Det betager oss hvarje hänsyn och ger oss kraft att slita alla band.
Och oss män kan det ägga till en hjältedat eller ett
Har du känt det så?
Kära Bettina -- hvilken morgonduett!
61 (Det ringer.
Direktören spritter till och betraktar sin
hustru med nervös oro.)
Hvem kan det vara, som kommer så tidigt?
dentligt.
Men du får väl göra toalett or-
Nej, jag tänker taga emot sådan jag är.
Det är Saimas röst...
Åh, jag ber dig, Betty! FRU BRUHN
(reser sig häftigt).
Går hastigt in till sig.)
Nej! (Ser på honom ett ögonblick med harm; veknar.
elegant vårkostym, glad och kokett).
(från fonden; klädd i en
jag kan aldrig lära mig det cirklade, regelrätta.
Jag kommer bestämdt för tidigt.
traktar henne).
Så morgonfrisk!
(står stilla och be-
(skakar på hufvudet).
(Hon går fram och räcker honom handen.)
62 DIREKTÖR BRUHN
medan han altjämt betraktar henne med tydlig beundran).
Betty kommer strax.
Hon klär sig.
(trycker den varmt,
Det är skandalöst att komma så tidigt.
Det är raskt.
Man skulle tro er vara nygifta.
Hvilket utsökt litet kaffebord à deux!
Och blommor!
Tror ni man kan se det på frukostbordet?
(kommer ihåg sig).
Men tack för i går.
Gud, så oartig jag är!
Det cirklade regelrätta...
händerna och skrattar).
(slår ifrån sig med båda
åt henne).
Nå, så var det rollen.
(skjuter fram en stol
Men inte spela.
Stackars de brandskadade, som skola förlita sig på min talang.
Ja, söm sagdt -- jag kan den som en katekeslexa.
63 DIREKTÖR BRUHN.
Den slumrar ännu.
Jag tror inte min begåfning ligger åt älskarinnefacket.
Kanske man kan väcka den.
Rösten är för svag.
Min röst har tonfall som ni aldrig hört.
Ja men min.
Det är den som inte duger.
Kanske inte era ögon häller?
Skrymterska!
Det gäller bara att fä uttrycket dit.
äser med entonig och liflös röst en replik ur sin roll.)
(Hon reser sig, står stel och rak, »Jag sökte endast plåga och pina dig, jag var så ond,
64 att det liknade riktig afsky; och ändå borde du kunnat förstå det:
Jag älskar dig, Gaston.»
norlunda?
Och ni vill inbilla mig, att ni inte kan säga det an-
armen och ändrar hennes ställning.)
»Och ändå
Och så får ni inte stå så där stelt.
(Tar henne om
borde du kunnat förstå det», skall ni säga mjukt och
skälmaktigt; så en kort paus -- och så ser ni på mig.
Ja, så ser jag på er.
Äh, inte skall ni se på det viset!
(nickar betänksamt).
Så då?
Jag har aldrig sett retsammare.
(med nedslagna ögon).
Konstens bana är törnbeströdd.
dig, Gaston.
Seså, nu tänker ni er att... att ni säger:
65 SAIMA
(eftersäger).
Jag älskar dig, Gaston.
Vi äro inte i kyrkan och skola inte vigas för prästen.
(härmar honom).
Och jag älskar inte Gaston.
Jo, det skall ni.
skälmaktigt från sidan, säger sedan med kvickt och lekande tonfall.)
»Och ändå borde du kunna förstå det», (gör en kort paus; därefter helt varmt, med hufvudet tillbaka-
Åh, men det är hårdt att gå på.
(Ser på honom
lutadt och blicken sänkt i hans) »jag älskar dig, Gaston».
som för att omfamna henne, men häjdar sig, då frun i detsamma kommer i dörren).
(gör en hastig rörelse
Sminkad, pudrad och bränd.
Ser bra ut, men icke längre kokett).
(vänlig men allvarsam.
(springer emot henne).
God morgon, Betty lilla, hur är det med dig?
66 SAIMA.
Syperbt.
Ja, det bär syn för saga.
Ni höllo på att repetera, om jag hörde rätt.
är den aldra omöjligaste primadonna.
Ja, din man har haft det förskräckligaste besvär.
Men jag kommer att få heder af henne till sist.
Tro honom inte.
Jag är alldeles omöjlig.
pigan och ger henne med en vink befallning att duka af.)
Åh, det är väl bara din blygsamhet.
(Ringer på
Usch fy, det är skam!
67 SAIMA.
Att göra narr af mig.
vitnar ju om anlag.
Nu spelar ni den naiva.
Det gör ni bra; redan det
(med en utmanande blick).
Jag blir ond.
Är du inte trött i dag?
Nej... åh, tack för i går.
Gud hvad jag är... DIREKTÖR BRUHN.
Hm -- det cirklade --
(Båda skratta.)
tag plats!
Eller kanske ni ska' fortsätta repetitionen?
Då skall jag inte störa.
Ja, oss emellan kan det gärna vara öfverflödigt.
rätta oss det riktigt bekvämt.
Nej, nej -- nu ska' vi sätta oss här i soffan och in(Det ringer.) (lyssnar förargad).
Seså där ja...
68 SAIMA.
Det är visst Karl.
med de olycksaliga komplimangerna. till mötes.)
Och herr Stenström, tycks det, (med en grimace) han (Rönne och Stenström inträda.
Direktören går dem
God morgon, kära bror.
(hjärtligt).
Go' morron, go' morron!
Är ni redan i skorna?
(Får se fru Bruhn och Saima; går fram och hälsar.)
God, morgon, fru Bruhn.
Tackar för i går!
Jo, det fins ännu en del morgonfriska ungdomar till.
(som följt, bugar sig).
talaren.
Jag har den äran instämma med den föregående ärade
För mycket omak, mina herrar.
dig i kläderna så här i morgonväkten?
Och se på syster!
Hvilken mäktig passion har drifvit
69 SAIMA.
Väl att du kom.
Vi längtade just efter något spirituelt.
nas nöje?
Kan inte jag också på något sätt bidraga till damer-
Jo, ni skall säga oss artigheter.
trefligt.
Det här artar sig till något extra
(till fru Bruhn).
Nå, hur mår ni efter gårdagens excesser?
Excesser!?... (Afbryter sig, generad.)
(till Rönne).
Tack bra.
Och ni har sofvit godt?
Då har ni bättre hjärta än jag trott.
Du tycks inte haft höga tankar om --
70 STENSTRÖM
Jo, tvärtom.
Nu kommer det en kvickhet.
för mycket hjärta.
Och det plär man inte komma långt med här i världen.
Nej, bara en sanning.
Jag trodde, fru Bruhn hade
Då är du väl utrustad för att komma långt.
mindre än jag.
Ni skall se, hon slår sig fram.
Ja, gu'skelof. Det ligger i släkten.
Saima har ändå
Hade jag bara din kvickhet också!
godt hjärta det tyngsta onus för en människa som vill fram.
Det skall du inte önska dig!
Godt hufvud är näst
Hör du -- du måtte ha stigit upp för tidigt.
71 RÖNNE.
Mins du ditt löfte?
Nej, men vi lade oss visst för sent -- du.
Låt mig se, (räknar på fingrarne) det är inte mer
Ha, ha, ha -- jo det är fint, han kommer inte ihåg
än åtta timmar sedan du hade nog dålig smak att förnärer och beställa hans senaste tafla för ditt galleri.
klara, att Stenström var en af Sveriges förnämsta konst-
(lindrigt förlägen).
Jo visst -- visst mins jag det.
Vi skulle gå upp på ateliern och titta på den, sa' du.
naturligtvis inte, att här redan skulle vara främmande; men här tycks aldrig vara tomt.
Oj, oj!
Så många hemsökelser på en enda förmiddag: först Saima... så Stenström och jag (vänder sig om, ser på fröken Sandgren!
Ännu fler!
Det gör mig ondt om herrskapet Bruhn.
Ja, det var egentligen skälet till vårt besök.
Vi trodde
den inträdande och hviskar med försmädlig min) och så
God morgon, mitt herrskap!
72 FRU BRUHN.
Go' morron, snälla Bertha. DIREKTÖR BRUHN
Redan uppe och inte gråter!
Var så god och stig fram.
sedan hon utbytt stela och stumma hälsningar med herrarne.)
Åh se fröken Rönne!
Ni också redan uppe! SAIMA.
(Går fram och sätter sig bredvid Saima,
Ja, som ni ser.
(bugar sig ånyo).
Och jag också redan uppe!.
Värdfolket går dem till mötes.
Hälsningar utbytas. »God morgon», och »tack för senast» blandas i korus med det öfriga sällskapets sorl.)
(Skratt.
Fröknarna Lundberg och Törnbom inträda.
Vi kommo just att gå förbi, och så tänkte vi...
Ja, och så såg' vi fröken Sandgren gå hitin.
Ja, och så tänkte vi titta upp.
73 FRU BRUHN.
Stig fram, stig fram!
hälsande åt alla sidor.)
(Båda damerna stiga fram och slå sig ner,
(till fröken Sandgren).
Fröken är ute och går i dag.
Och damerna också.
Ja, vi kommo just att gå förbi. RÖNNE.
af fröken Lundberg.
Ja, och så tänkte herrskapet -- det hörde vi nyss (Kort förlägen tystnad.
Stenström skrattar till högt.)
vänder sig bort med en axelryckning).
(utan att svara;
(förbindligt).
dagens ansträngningar?
Hur står det till med fröken Törnbom ofvanpå går-
Jo, jag tackar bra.
in och får befallningar.
Kort därefter kommer Anderberg med bakelser och vin.
(Fru Bruhn går till fonden och ringer.
Sofi kommer
74 STENSTRÖM
(till fröken Törnbom).
Ni ser åtminstone frisk och rosig ut.
Ja, det blåser så friskt ute.
Annars är det vackert väder.
Åh, ja, ja!
Riktigt vackert.
Anderberg går omkring med brickan.)
Nu blir det snart tid att flytta på landet.
Men det är ju kort väg och vi resa altsomoftast ditut.
Inte för oss ännu.
Vi flytta aldrig riktigt förr än i
Och alt står i ordning därute?
fönstren.
Hugo tycker inte om flyttstök.
Det är bara att låsa våningen här och hvitta
Där lär vara så trefligt.
75 STENSTRÖM.
i full harmoni.
Hela villan är ett galleri af modern konst... statyetter -- taflor --
Åh, förtjusande.
En sådan utsikt!
Och det inre är
pagne ! (Smackar.)
Och sådana viner där fins i källrarne!
Iskyld cham-
Där ha vi materialisten.
Eller kanske snarare spiritisten.
på med omöjliga kvickheter.
Hvarför inte lika gärna kall-vinisten, -- efter vi hålla (Skratt.) (till fröken Sandgren).
Har Bertha aldrig varit därute?
Jag är ju altid ute och reser om somrarne.
(Får en idé, lifligt.)
Hvarför inte i dag, för resten?
Ja, men ni får nödvändigt komma dit någon gång.
(Vänder sig till sällskapet.)
Om vi skulle fara dit ut och äta en liten lunch i solgasset?
Dagen är glad -- jag tycker just vi äro i stämning. -- Hvad säger Betty?
76 FRU BRUHN.
Jo, om sällskapet har lust -- SAIMA
(klappar i händerna).
Åh så trefligt.
Hvad säger Bertha?
värdighet).
(smickrad, men med
För mig skulle det naturligtvis vara ett särskildt nöje.
(skämtsamt till herrarne).
Ja, er kan jag altid räkna på?
(smackar).
Lita på oss -- Stenström och mig.
och kanske
Betty är snäll och sörjer för våra materiella behof.
(Ut springande.)
Ja, då går jag och ställer om ett pär hyrvagnar --
och till vänster.)
Herrskapet ursäktar... ett ögonblick.
(Ut i fonden
77 FRÖKEN SANDGREN.
Det är ett särdeles gästfritt hus.
än herr och fru Bruhn.
Ja, man kan då inte träffa på älskvärdare menniskor
Nej, det är säkert.
Hvad tycker fröken Rönne?
äro just i min smak.
Åh, jag är förtjust.
Sådana små improviserade fester
ren förr än direktören strax har något rolighetsförslag att göra.
Och man kan då värkligen inte komma in om dör-
Det är därför han har sådan tur hos damerna.
sig ner i chaislonguen.
Rönne följer och sätter sig bredvid henne med ironisk uppsyn.)
(Fröken Sandgren reser sig, går ofver golfvet och slår
(till Stenström).
Nå, er nya tafla -- hvad föreställer den?
78 FRÖKEN LUNDBERG.
O, ja, tala om det för oss.
(smickrad).
Ja, det är minsann inte så godt att säga.
(bevekande).
Ah jo! FRÖKEN LUNDBERG.
Är den stor?
hembjuda den till staten, men så sa'
Bruhn i går, att han ville köpa den.
Nej, inte just.
Som dörrarne ungefär.
Jag tänkte
Och ni... uppoffrar er?
sina förpligtelser.
Tja, hvad skall man göra.
Vänskapen har också
Är den inte bra stor för ett privatgalleri?
den nog plats också.
Och får Bruhn väl taflan, skaffar han
79 FRÖKEN TÖRNBOM.
villan.
I värsta fall kan direktören göra ett tillbygge på
Det vore värkligen »konsten för konstens skull».
(Sällskapet fortfar att sorla, men utan tydliga repliker.)
under sitt samtal med Rönne, nu fullt hörbart).
(som blifvit häftig
Han är till och med en af mina älsklingsför-
Men jag försäkrar er, att jag sätter högt värde på
fattare.
Jag beundrar denna fina satir, under hvilken inoch ärar oss kvinnor och sätter vår sak högt.
dignationen böljar.
Och han har altid visat, att han aktar (nickar med sarkastisk uppsyn).
Har ni läst hans »Balstämning»?
Nej, det är en stämning.
människa.
Ja-a... den kan jag inte få låna af någon enda
genom att låna honom.
Stackars er älsklingsförfattare, som ni uppmuntrar
80 FRÖKEN SANDGREN
och vänder honom ryggen).
(reser sig förnärmad
Ja, det är aldeles för dyrt att köpa böcker.
från vänster, de sammanträffa midt för dörren.
Sörling ting i fru Bruhns öra, just som hon står i begrepp att gå in).
(Sörling kommer från höger in i kabinettet, fru Bruhn
blek och upprörd, böjer sig fram och hviskar enträget någon-
herr Sörling.
Åh, det är väl ingenting så angeläget.
Men stig på,
lägen; håller sig under det följande med nervös oro i fru Bruhns närhet).
(stiger in och hälsar; för-
synbar blidhet).
(hälsar Sörling med
God morgon, herr Sörling.
Jo, jag tackar, bra.
Gårdagens ansträngningar -- hva?
en blick på Rönne.)
Det fins många som kunde ha godt af att lära det.
Ja, herr Sörling var en särdeles artig kavaljer.
(Med
81 RÖNNE
Där fick du, artifex.
Tålar du dig med det?
Åhnej, det var nog en annan som fick.
(Får syn på Sörling, som bugar sig.)
God dag, herr Sörling; ni far väl med ut?
Om en liten stund äro ekipagen för dörren.
(bugar åter).
Vädret är briljant.
stämdt gå hem först och ta mig en varmare kappa.
Men är det inte ändå en smula kallt?
Jag får be-
Altid är Bertha lika förståndig.
Ja, jag är kanske också väl tunnklädd.
går med dig och så ber jag tant skicka pigan hem och säga hvart jag tagit vägen.
Javisst, Agda lilla -- du med ditt svaga bröst.
Och fröken Rönne är då aldeles för lätt klädd.
82 SAIMA.
hem efter min vårkappa -- men det hörs inte af. RÖNNE.
Jag har en bror här, som kunde erbjuda sig att gå
allgod försyn; -- och dessa ben äro afsedda att gå med.
Nej, jag har en syster här, som fått ben själf af en
flödigt.
Anderberg kan gå.
En sådan oartig baddare!
Men det är alldeles öfver-
ändå hem och tala godt med lilla mor, som nu får sitta ensam.
(Reser sig och hälsar flyktigt.)
(Damerna buga sig lätt och gå.)
Åh nej, nej, nej!
Jag måste
ström).
DIREKTÖR BRUHN (till Rönne och Sten-
Vill ni inte stiga in till mig och röka en cigarr.
föredrar jag för min del att gå ut och promenera ett slag.
Hvad säger Stenström?
Jo, tack, en cigarr säger jag inte nej åt.
Men sen
Jo-o. RÖNNE.
i ofvanvåningen.
(De gå mot dörren till direktörens rum.)
Kunde just tro det.
Du har godt af att få vädradt ut
83 DIREKTÖR BRUHN
(vänder sig om).
Följer inte herr Sörling med?
Hm -- nej -- jag tackar.
(småler medlidsamt).
(Herrarne gå in till vänster.)
Ni ser inte frisk ut, herr Sörling.
(nervöst).
Åhjo... FRU BRUHN.
Var ni nöjd med er afton i går?
Ja -- tack... det -- det var utmärkt angenämt.
Sörling ser på sina naglar.) (reser sig).
husbestyr.
Ni ursäktar väl ett ögonblick -- jag har en smula
vid er.
Nej -- stanna.
Jag måste -- (förlägen) måste tala
84 SÖRLING (klagande, vekt).
ändå... jag kan inte annat.
Fastän hvarje mitt ord kommer att såra ert öra som en skymf, som en... och ni att... (famlar efter ord). kommer kanske att hata mig för det... jag säger er --
Ah jag kan inte... jag kan inte; och jag måste
(trött).
Jag vet att skulden faller tungt på mig... för det jag
Jag vet hvad ni vill säga -- ni kan spara edra ord.
såg, att ni var ung och oerfaren, och ändå fortsatte leken.
Men döm mig inte för hårdt.
Ni vet inte hvad det gälde; och från och med i dag skulle det varit slut.
han söker bekämpa sin rörelse).
SÖRLING (skakar på hufvudet, medan
ville ni säga?
(Med ett matt leende.)
Åhnej -- barn, det är inte mig ni älskar.
Det är bara det yttre skalet:
För öfrigt kan jag så lätt godtgöra.
Ni älskar mig,
världsvanan, min hycklade liflighet, koketteriet, elegansen.
Och så det, att jag visade er en smula uppmärksamhet... därför att jag behöfde er.
Nej, motsäg mig inte -- det är så i alla fall.
kom till mig i morgon, så skall jag lösa er ur förtrollningen.
Det är bara att tvätta sminket från kinderna och skaka pudret ur pannluggen; det är bara att möta er i en ful, illasittande klädning, med fötterna i ett par grofva strumpor och ett par nedkippade skor...
Det är bara att slita masken från mitt eget ansigte och visa er, att tror.
jag icke är ung, icke vacker, inte glad och liflig som ni
85 SÖRLING (betraktar henne förvånad,
ängslig, strider mot sin rörelse och söker förgäfves få fram ett ord).
öfver.
Och ni skulle gå igenom det -- det skulle ha
Visst käns det tungt i början, men, tro mig, det går
kommit ändå, äfven om våra vägar aldrig korsats.
den första kärleken är en dum känsla -- fast skär och kan ge den realitet.
Det är alla sagor och drömmar,
vacker -- och man finner aldrig en lefvande varelse, som som då kvälla fram och rinna in i vårt lif; det är lifs-
kraften och lefnadslusten som bultar i ådrorna, liksom att solen skiner och det är vår.
(Paus.) jag felat.
safven stiger i trädens stammar och går i knopp, därför Men detta försvarar icke mig; och jag erkänner att
SÖRLING (med gråten i halsen).
Nej -- nej -- nej!
ni ingenting... ingenting.