Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då Utskotten, för sin del, finna uttrycket: ”hvarje gång ban derför lagföres” liktydigt med: ”hvarje gång stämning derför uttages och honom delgifves,” samt att följaktligen, i fall för tjugo serskilda förbrytelser af ifrågavarande art lika många instämningar ägde ruin till ett och samma ting och den tilltalade till alla förbrytelserna ansåges saker, jemväl tjugofaldiga böter måste enligt det föreslagna stadgandet honom ådömas, hafva utskotten, nied tillika fästadt afseende å olikheten emellan de uti 41 och 49 §§ omförmälda förbrytelser, af hvilka den, som förekommer i förra §:n, kan föröfvas blott en gång hvarje helgedag, men den i sednare §:n omförmälda åter flera gånger hvarje så väl sokne- som helgedag, ansett sig böra vidblifva sitt, af tvänne Riks-stånd gillade, förslag i denna del. § 56- Följande redaktion var för denna § föreslagen: ”Allt hvad i denna författning finnes stadgadt om utminutering af bränvin, galle äfven för andra brända eller distillerade in- eller utländska, spirituösa drycker.” Preste- och Bonde-stånden hafva bifallit detta förslag; men detsamma har blifvit af de öfriga Riks-stånden återremitteradt, efter anmärkningar, att, enär lagstiftningen i allmänhet icke uppfyllde sitt ändamål, om den ej motsvarade vanor och seder hos det folk, på hvilket den borde tillämpas, hvilket gällde isynnerhet för den ekonomiska lagstiftningen, der sed och bruk företrädesvis förtjente afseende och der man troligen fåfängt skulle söka stämpla såsom brott hvad vanan och seden ansett för lofligt och tillåtet, samt ett sådant förhållande ägde rum i afseende å den försäljning, som här var i fråga, helst i de fle sta handelsbodar arrak, punsch och konjak öppet och oförbehållsamt föryttrades buteljvis, Bevilln.-, Lag- samt Allm.
Besv. ock Ekon.-Utskottens Utlåtande, N:o 3, 25 leljvis, och åklagare i allmänhet ansåge rättigheten till en sådan försäljning häfdvunnen, så att högst sällan åtal derå skedde, ifrågavarande stadgande borde sålunda ändras, att för den, som till bränvinsminutering ej blifvit serskildt berättigad, ansvar såsom för oloflig bränvinsminutering skulle vid försäljning af andra brända och distillerade drycker ega rum endast i den händelse, alt sådana drycker af honom såldes i mindre qvantitet än { kanna eller på butelj af samma rymd; och att, då man egde rättighet att på buteljer införtulla utländska spirituösa drycker, man ock borde vara berättigad att dem buteljvis föryttra.
Som grunden för de i förordningen meddelade förbud emot utminutering, i vissa fall, af bränvin eger tillämpning jemväl på sådan försäljning af andra, vare sig in- eller utländska, spirituösa drycker, anse sig Utskotten böra vidblifva sitt till förevarande § afgifna förslag.
I öfverensstämmelse med den förändring i redaktion, som blifvit tillstyrkt för 18 § 2 mom. i sammanhang med förslaget att i en enda och gemensam klass sammanföra all bränvinsbränning med ånga, tillstyrka Utskotten, att från det formulär lill mätnings- och stämplingsbevis, hvilket bör förordningen bifogas, orden: ”med (ulan) ång-apparat” varda uteslutna.
Slutligen bär bos Utskotten under pröfning kommit ett af Doktor Sandberg hos Preste-ståndet väckt, återremissen till Utskotten följaktig!, förslag, att för tillverkning och minutering af bränvin må, förutan den till statsverket ingående bevillning, erläggas till fattigvården en serskild afgift, motsvarande U nämnde bevillning, hvilken serskilda afgift borde uppbäras ocb redovisas på samma sätt och emot samma arfvode, som folkskoleafgifterna, af länsstyrelserna fördelas emellan låttigvärdssamhällena, i förhållande till hvartderas folkmängd, ocb af fatligvårdsstyrelserna i ränterierna afhemtas.
Ehuru Utskotten anse detta, af flera ledamöter inom Preste-ståndet biträdda, förslag förtjena serdeles uppmärksamhet, hafva dock Utskotten, enär den af Doktor Sandberg vid Riksdagens början väckta, i Utskottens Betänkande N:o 1 kortliden omförmälda, motion i samma syftning icke. hos något Riksstånd vunnit bifall, ansett sig ej böra nu tillstyrka antagandet af ifrågavarande förslag.
St:s Prot. 5 Sami. 2 Afd. 3 Haft. 4 28 Beotlin.-, Lag- samt Allm.
Reservationer: af Grefve Gyldenstolpe, A. G. ”Emot de sammansatta Utskottens beslut, att i en enda klass sammanföra och beskatta all bränvinsbränning, som med ånga bedrifves, får jag mig reservera.
Genom denna åtgärd har den skatt, som hittills drabbat sådan sammansatt redskap, som lill 5:te klassen i nu gällande förordning skall hänföras, oell hvilken skatt genom sitt höga belopp lyckats att förhindra dylik redskaps användande samt dymedelst afvända en ökad Ilod af bränvin, blifvit nedsatt til! hälften, så att en 10 kannors panna, som hittills varit påförd i skatt 480 R:dr, skulle framdeles erlägga hlolt 240 Hulr, en 30 kannors panna, nu påförd 1,440 R:dr blott 720 Hulr, en 00 kannors panna, nu åsatt 2,880 R:dr, blott 1,440 R:dr och en 90 kannors panna, nu beskattad med 4,320
R:dr, en dast 2,160 R:dr.
Denna så högst betydliga uppmuntran åt den redan visserligen icke vanlottade fabriksbränvinsbränningen, anser jag skulle hafva lill följd en ökad bränvinstillvcrkning och en minskad statsinkomst.
Jag lar derföre, med instämmande i den del af Utskottens förslag, som afscr beskattningen af Usta, 2:dra, Salje och 4:de klassens redskap drifven med ånga, vördsamt föreslå, att Rikets Ständer må besluta, att Usta, 2:dra, Salje och 4ule klassernas redskap, sådana de i sammansatta Utskottens Betänkande blifvit föreslagna, skola, då de till bränvinsbränning med ånga begagnas, erlägga den pannerymdsafgift, som i nu gällande förordning finnes utsatt för 4:de klassens redskap med ånga, men alt beskattningen för o:te klassens redskap med ånga skall oförändrad bibehållas.” af Grefve IVirsén, A. E. ”Emot de förenade Utskottens beslut, att i en gemensam klass, med lika beskattning, sammanföra ali bränvinsbränning med ånga, får jag mig vördsamt reservera.
Detta afvikande ifrån Utskottens förra beslut, anser jag serskildt hafva varit med vanlig praxis mindre öfverensstämmande, enär vid frågans behandling i Riksstånden, såväl Ridderskapet och Adeln, som Bonde-ståndet, godkänt Utskottens förslag, att bibehålla den i nu gällande bränvins-förordnings 28 § bestämda klassfördelning och beskattningsgrund.
Att låta en näring orubbad ordna sig på det för dess bedrifvande ändamålsenligaste sätt, tyckes numera ej vara det rätta, och ehuru begäret att ständigt omskapa bränvins-författningen visserligen ej är nytt, anser jag likväl den bär ifrågavarande förändringen i så många hänseenden skadlig både för det allmänna, för den enskilde och för det mål, dit man, efter min Bcvilln.-, Lag- sami Allvi.
Besv. och Ekon.-Utskottens Utlåtande, N.-o 3. 27 uppfattning, rätteligen bor sträfva, — att jag tror det icke sakna vigt om, vid sakens slutliga behandling, afseende fastades vid följande förhållanden.
Då jag utgår, ifrån den åsigt, att staten, så snart den lemnar medgifvande all inom landet fabricera en vara, den må nu kallas bränvin eller hvad som helst, bör inskränka sitt åtgörande till ordnandet af en rättvis och jemn beskattning å näringen, synes mig
Utskotten nu hafva uppställt en princip, som förer på bell andra vägar.
Utskotten hafva, i en nog långt drifven omskapningsanda, velat, med undergräfvande af all husbehofsbränning, i bast framkalla en allmän rationel fabriksbränning, dervid förbiseende, att aldrig någon beskattning å handteringen blifvit föreslagen så ojemn inom samma klass, som den, hvilken nu är i fråga för den 6:le eller ångklassen, äfvensom alt all konseqvens med föregående
Ständers åsigler i ämnet blifvit lemnad å sido, i det man nu vill med 100 procent nedsätta skatten för all s. k. konstbränning.
Denna tillfälliga, men föga uppriktiga, ömhet för fabriksinteresset synes mig icke lagstiftningen värdig, då man tydligt finner meningen vara, att genom fabriksbränningens uppblomstrande uttränga den visserligen i statsekonomiskt hänseende mindre ändamålsenliga, men dock i mångtusende personers näringsförhållande ingripande, husbehofs-bränningen, för att derefter, när denna sednare försvunnit, hafva fria händer att lägga hvilka band på den förra man vill.
Genom antagande af den 4:de klassens beskattning till gemensam norm för all afgift å ångbränning, uppslår väl det naturliga förhållande,att den för stunden så illa anskrifna 3:dje klassen kommer att praktiskt försvinna, men deremot flertalet af 4:de klassens fabrikanter alt genast kasta sig in i 5:Le klassen, för att der anställa en af lagstiftningen framkallad täflan till producerande af det högsta möjliga qvantum bränvin, mot en skatt, som Lili statskassan inbringar ojemförligt mindre än nu, i proportion emot det kanntal, som tillverkas.
Billigtvis må man derföre fråga: är det politiskt klokt alt framkalla öfverproduktion af en skadlig vara och dertill, åtminstone för några år, eftergifva en del af skatten?
Hvad producenten beträffar, bär lian, om han är husbehofsbrännare eller drifver sitt verk med eld, att emotse en snar undergång af en näring, hvarmed, mången sammanknippat, ej utan mogen beräkning, sin landthushållning.
Tillhör han åter ångbrännarnes antal, ser han sig ofrivilligt inkastad i en konkurrens, som nödgar honom att blifva större fabrikant, än han önskar, samt att, för bedrifvande af denna rörelse i vidsträcktare skala, undandraga andra delar af sin ekonomi de kapitaler, som ofta vore till odlingsföretag m. m. nyttigare och med mindre risk använda.
Och om mången, icke bränvinsbrännare, ser med obehag, kanske ej utan skäl, denna handtering, måste man ej heller förlycka, att det för - 28 Bertlin.-, Lag- samt Allm.
Besv. och Ekon.-Utsliottens Utlåtande, N:o 3. mynderskap, utsträckt lill de minsta detaljer, kännes motbjudande, som staten utöfvar å dem, hvilka pä detta sätt finna med sin lordel förenligt, att använda de produkter, de med eget arbete och oftast på egen, tungt beskattad, jord lyckats frambringa, då dertill kommer, att väl sällan någon myndling är utsatt för en till sina principer sa ombytlig förmyndare, som den bränvinsbrännaren bar i Rikets höglofl.
Ständer, hvilka vid hvarje, ehuru tätt återkommande, riksdag-experimenterande lagstifta på ett, för bans okränkbara dispositionsrätt öfver egna tillgångar, så ingripande sätt.
Betraktar man åter i nykterhetens och sedlighetens intresse följderna af det förslag, UtskotLen här framlagt, så måste man häpna för det vågsamma häri ligger, att vilja, under en tillskapad kris, öfverskölja nationen med bränvin och framkalla sådana, om ock tillfällige, priser på detta fluidum, att konsumenten kan för samma penning förse sig med mångfaldigt större qvantum, än hvad hittills varit fallet.
Bör man ej beräkna allt det onda, både till enskild och allmän skada, man framkallar under en sådan öfvergångsperiod, som ändå troligen ej i alla delar leder till det mål man afser.
Under dessa förhållanden, och då ej någon bestämd åsigt, under en följd af riksdagar, ännu gjort sig gällande, i afseende på de grunder, hvarpå statsmakternas åtgörande för (eller rättare sagdt emot) denna näring böra hvila, synes mig snarare lämpligt, att med något tålamod afvakta näringens naturliga, om ock ej brådstörtande, utveckling på ett rationelt och med stats-ekonomiens fordringar öfverensstämmande sätt, hvarföre jag vågar föreslå, att Rikets Ständer, med afseende af Utskottets förslag, ville stadna i det beslut, ”att bibehålla den i tarifen vid 28 § af 1848 års förordning, angående vilkoren för tillverkning och försäljning af bränvin, bestämda ”klassfördelning och pannerymds-afgift.” ' af Herr aj Dahlström: ”Emot de förenade Utskottens beslut, att fördela den tid af året, under hvilken bränvinsbränning tillåten är, i sex terminer, får jag mig reservera, af följande skäl: att detta beslut är onyttigt och medför allt för stor svårighet vid kontrollen.
Beslutet är onyttigt, emedan en månads bränning icke kan för ladugården medföra någon förmån.
Ingen ställer utfordringssättet, vare sig vid stor eller liten ladugård, på månad; täta påkommande förändringar deri skada.
Ar det åter fråga om kreatursgödning; är en månads tid för kort; och ämnet för hränvinstillverkningen: säd eller potatis, annorlunda användt, än till drank, skulle till Bevil/n.-, Lag- samt Allm.
29 gödning medföra mångdubbiad verkan, om ock endast halfva qvanliteten af en månads konsumtion deraf för bränning, dertill begagnades.
Hvad åter kontrollen vidkommer, synes beslutet hafva tillkommit endast med afseende å de små lyftpannorna.
Man önskar deras mindre antal, ty de medföra ekonomisk förlust; i stället skulle deras antal nu komma att ökas.
Ar det väl möjligt för kronobetjeningen, att månadtligen binna resa omkring i orten, på ofta aflägsna och obanade vägar, för att försegla små bränvinspannor?
Den bar mycket annat att göra.
Mig -synes, att den så kallade husbehofsbränningen beredt sig tillfälle, att kunna begagna sina pannor fern, kanske sex, veckor, då den icke skattar för mer än en månad.”
Uti denna reservation bär Herr Balling instämt. af Herr vice Talman Halling, vid 13 och 28 §§: ”Ehuru olycksbringande, är dock bränvinsbränningen en näringsgren, sorn ty värr! nu mera intagit eli vigtigt ruin inom allmänna hushållningen i landet.
Så länge det är möjligt för uppfinningsförmågan, att i denna riktning fortfarande framkalla rikedom och anseende, skall tillverkningen icke minskas, och intill dess näringen frigifves och derefter beskattas på annat sätt, än att tvisterna derom, såsom hittills, omfatta endast ett eller annat runstycke mera eller mindre för tillverkad kanna bränvin, synes det icke vara nyttigt, utan tvertom skadligt, att vid hvarje riksdag förnöta tiden med sönderbråkande af bränvinsbrännings-förfatlningen.
Således har jag ansett bäst vara, att bibehålla den hufvudsakligen i dess nuvarande skick; men sedan inom de sammansatta Utskotten en allmännare benägenhet för motsatsen, så vidt beskattningen angår, låtit sig förmärka, hufvudsakligen med afseende derå, att tredje klassens redskap påstås draga för låg afgift, då den drifves med ånga, har jag, såsom en medelväg, derigenom idkarne af näringen kunde undgå allt för stark frestelse att låta omarbeta redskapen, hvilket svårligen, utan tillfällig förlust, kan låta sig göra, om icke bränningen skulle afbrytas midt i vintern, enär den nya författning, som är att emotse, näppeligen kan hinna allmänt kungöras, mera än några få veckor innan bränningen i höst vidtager, förgäfves föreslagit, alt stadna dervid, att höja beskattningen, då ånga begagnas vid3:dje klassens redskap, med 25 procent af nu derföre gällande tarif.
Jag får således reservera mig emot de sammansatta Utskottens beslut, att, tvertemot tvänne Riks-stånds redan uttryckta tanka, vidtaga den djupt ingripande förändring, som innefattas uti tillstyrkandet, att nästan helt och hållet omstöpa beskattningsgrunderna och del på sådant sätt och med den verkan, att, genom lindring uti beskattningen för femte klassens redskap, som drifves med ånga, denna häftigaste strömfåra för bränvinsfloden, uppmuntras och framkallas, i stället alt den nu af den högre beskattningen hålles i det närmaste, om icke alldeles, afstängd. 30 Bevilln.-, Lag- samt Allm.
Besv. och Ekon.-Utskottens Utlåtande, N:o 3. vid 37 §.
Visserligen hafva Utskotten numera skärpt ansvaret för missbruk af vunnet särskildt tillstånd till prässjäsl-tillverkning i förening med bränvinsbränning, men i min tanka icke sä, alt detsamma derigenom uteslutes.
Det är klart, att sä vida ej genom annan föreskrift, än äfven den nu införde, sädant förekommes, rättigheten till prässjäst-tillverknirig lätteligen kan eluderas derhän, att den blir ett medel för vinningslystnaden att pä en omväg utöfva bränvinsbränning hela äret om, och det, i fall förslaget om förändring af 28 § godkännes, emot nedsatt afgift, till och med genom användandet af 5 klassens redskap alt drifvas med ånga.
I fortsättning af min reservation vid utlåtandet N:o 1, anser jag 2 mom. af 37 § böra erhålla följande lydelse: ”Har någon erhållit serskildt tillstånd att, för beredning af präss”jäst, begagna bränvinspanna under den lid, då bränvinsbränning icke är i allmänhet ”medgifven, och, på grund deraf, bränvinsbränning under sådan tid idkar pä det sätt, ’”alt vilis ken begagnas till bränning, utan att jast deraf förut blifvit lagen, an”svare såsom för oloflig bränvinsbränning efter 34 §5 bote dessutom 500 r:dr ”och vare den serskilda rättigheten till begagnande af bränvinsbrännings-redskap ”förlustig.’ vid 43 §.
Åberopande hvad jag deremot anfört vid utlåtandet N:o 1, reserverar jag mig mot Utskottens, uti denna § förnyade, förslag, att bränvin i allmänhet ej må försäljas i mindre parti, än en kanna, hvilket jag anser böra nedsättas till |del deraf, just såsom eli medel att inskränka det förhatliga kroglifvet.” af Herr Hesselgren: ”Af hvad jag uti reservation vid de sammansatta Utskot tens Betänkande N:o 1 bade föreslagit derom, 1:0 att all bränvinsbränning med auga blefve sammanförd och beskattad uti en enda och gemensam klass, 2:o att nya och mera utförliga föreskrifter meddelades för uppmätningen till beskattning af de olika klassernas bränvinsbränningsredskap, 3:o alt pannerymdsafgiften, med undantag tilläfventyrs för de lägre pannerymderna i första klassen, i allmänhet blefve förhöjd, samt 4:o att larifen på pannerymdsafgiften, såsom på flera ställen behäftad med missproporlioner och andra felaktigheter, belt och hållet omarbetades, bar endast förslaget i första punkten inom Utskotten vunnit afseende.
Genom antagande af hvad Utskotten nu tillstyrkt derom, att ail bränvinsbränning med ånga må varda sammanförd och beskattad uti en gemensam klass, bör visserligen kunna påräknas en icke obetydlig tillökning tili den för bränvins - Bevilln.-, Lag- sami Allm.
Besv. och Ekon.-Utskottens Utlåtande, N:o 3. 31 bränningen ingående bevillning, enär de bränvinspannor, utgörande ett ganska betydligt antal, hvilka för närvarande drifvas med ånga uti tredje klassen, härigenom varda uppflyttade till den förböjda beskattning i fjerde klassen, som, lill följd af deras afverkningsförmåga, rättvisligen bör dem åläggas.
Men härigenom upphäfves dock icke behofvet hvarken af en allmännare förhöjning i beskattningen, eller af den felaktiga tarifens omarbetning, ej heller af utförligare föreskrifter för uppmätningen till beskattning af de olika klassernas bränvinsbränningsredskap; och jag nödgas alltså reservera mig deremot, alt förslag i dessa afseenden icke blifvit af Utskotten framlagda.” af Ingemund Odin frän Gottlands län: ”Emot det beslut, som sammansat ta Bevillnings-, Lag- och Allmänna Besvärs-Utskotlen fattat i 28 §, rörande beskattning af bränvinstillverkning af femte klassens ångredskap, får jag mig reservera.
Man vet, att, då ingen panna pä flera år funnits begagnad i denna klass, sådant härrört af för hög beskattning, och detta är en sanning.
iStats- och Banko-Utskottens B et änkan den.
297 insatta eller hädanefter ingående Actie-bel oppet, intill Discont-Octroijens slut eller år 1835, samt att inkomsterne af Götha-Canal-Verk, i trion som de uppkomma och forökas, må dertill användas, och bristen af Staten fyllas.” Herr Grosshandlaren Videberg förenade sig med Herr Lagmannen Noréus.
Herr Grosshandlaren Settervall åberopade dess vid målets afgörande uti Höglofl.
Stats- och Banko-Utskottens sammansatte Finance-Beredning gjorde reservationer, att nemligen Herr Grosshandlaren ansåg Staten icke böra taga ringaste befattning med Canal-byggnaden, enär, i Herr Grosshandlarens tanka, det skulle vara en National-vinst , om hela Verket kom att afstadna, så mycket mera, som Canalen, äfven sedan den blifvit fullbordad, alltid blir en ständigt frätande kräfta.
N:r 2g.
Ständers Stats- samt Bankoutskott s Utlåtande öfver den del af Kongl. Majsts Nådiga Proposition af den 17 December 1817 om Götha-Canal-arbetets fortgång och befrämjande , som angår ett särskilt
Förskott till hvarjehanda nödvändiga utgifter, under vinter-månaderne.
Uti den Nådiga Proposition, angående Götha® Canal arbetets fortgång och befrämjande, som Kongl. Majit under den 17 December nästlidit Bihang till Rikt-St.
Brot, 1817—1S18.
Sami, N;r 69, 298 Stats- och Banho-Utskottens 13etan}anden. år till Eikets Höglofl.
Ständer aflat it, (och hvaröfver Stats- och Banko-Utskotten, i följd af erhållen remiss från respective Riks-Stånden, serskildt Utlåtande under detina dag afgi fvit,) har Kongl. Majit jemväl i Nåder behagat framställa, att, då Götha-Canal-Direction, såsom en följd af den inträffade förlägenheten uti Discontens rörelse vid slutet af förledne October
Månad, befann sig i saknad af nödige medel dels till Aflöningar för den del af Arbets-Commenderingen , som vid Canalen qvarstannat, och för det derstädes tills vidare bibehållne Pionier-Cornpagniet, saint för Canal-Verkets nödvändigaste Tjenstemän, och dels till oundvikliga förberedelser för arbetets fortsättande, anhöll af sådan anledning Canal-Directionen i underdånighet, att berörde Verk måtte af Kongl.
Majit blifva underlättade med ett
Lån af 30,000 Rid Banco på Sex månader, för att sätta Directionen i tillstånd, att tills vidare och intill dess Rikets Ständer kunde blifva i tillfälle, att i afseende pä CanalVerket, vidtaga nödige anstalter, bestrida det der bibehållna Arbets-manskapets aflöning och andra oundgängliga utgifter; fann Kongl. Majit i Nåder godt, att under den 5 November nästledit år, till en början bevilja Directionen ett Uånbiträde af Tio-Tusen Riksdaler utaf besparingarne på Stats-Verkets inkomster vid 1815 års slut, emot det, att f. d. Stats-Rådet Herr Grefve vört Platen, på Directionens vägnar ägde, att aflemna sin förbindelse, att, så fort tillgångar kunde erhållas, och sist inom
Fyra månader, samma Förskott återbetala; hvarjemte Directionen i Nåder förständigades, att i underdånighet inkom - Stats- och Banko-Utskottens Betänkanden. sgg ina med förslag öfver de utgifter för Cnnal-Verket, som under den då återstående tiden af nästledi! år kunde anses mest oundvikliga.
Till följd häraf, har Directionen igenom bemalte Statsråd i underdånighet uppgifvit, att de ordinarie aflöningarne för Canal-Verkets Tjenstemän och Arbetare utgöra i månaden 8264 R:d 24 sk.; att för öfrigt erfordras till upphandlingar under vintern, nödvändige för innevarande åts arbete, 11,505 R:d 32 sk., till arbeten, som böra under vintern förrättas, 700 R:d, samt till godtgörande af oliqviderade skulder, dels till Kongl.
Majit och Kronan, dels till Private och till Verkets Engelska Mästare 29,800 Rid.
Jemte det, att Directionen i underdånighet anmält nödvändigheten deraf, att erforderlige tillgångar för dessa oundvikliga behof måste utses, i fall Ca-' nal-arbetet skall nästa år oförryckt fortsättas, harDirectionen tillika i underdånighet anhållit om Kongl. Majas Nådiga Förordnande, huruvida de Contract, som tilländalöpa, må förnyas med de Engelska Mästare, hvilka äro för arbetet oumbärliga.
Majit, som ej utan bekymmer insett den ofördelagtiga verkan på Canal Arbetets gång, som närvarande förlägenhet i Rikets penningerörelse naturligen måste medföta, har likväl ej trott sig böra tvifla derom, att Riksens
Ständer skola finna sig öfvertygade om angelägenheten, att underlätta och främja ett företag af så vid. sträckt omfattning, som detta, och hvilket, efter de betydliga framsteg, detsamma redan gjort, ej skulle utan stora olägenheter, kunna inställas eller uppskjutas.
Under denna förmodan har Kongl. Maja så mycket mindre tvekat, att lein - 'ioo Stats• och Banko-Utskottens Belankanden. lia Canal-Directionen de serskildta understöd, Bern omsländigheterne oundvikligen påkallat, sora Kongl. Majit ej undfallit, att dessa icke kunnat
Directionen vägras, utan att derigenom sinna mera försvåra utvägarne till arbetets fort. gång för framtiden.
Majit har likväl ansett det biträde af Stats-Verkets medel, hvarom Directionen anhållit, äfven vid detta tillfälle böra inskränkas till ett Förskott af TioTusen Ri ksdaler, hvilket Kongl. Majit i Nåder beviljat
Directionen emot förbindelse, att det samma återbetala sist inom den tid, som för ofvan anförde I.åne-Summas godtgörande blifvit foreskrifven.
Ett af Herr Grefve von Platen i detta Ernrie hos Höglofl.
Ridderskapet och Adeln ingifvit Memorial har äfven blifvit till Stats- och Ranco-Utskotten remitleradt.
Förenade Utskotten hafva tagit allt detta i öfvervägande.