Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då beväringskarl i allmänhet undanhållit sig från tjenstgöring eller begått något af öfrige i 3:dje punkten uppräknade brott, utsätter vederbörande Befälhafvare extra judicialiter det straff, hvartill han gjort sig skyldig; men har den på Gottland föröfva t sådan förbrytelse, skall derom vid Krigs-Rätt ransakas och dömas; 6:o Till Krigs-Domstols pröfning höra alla mål angående brott, begångna af krigsman i eller under tjensten, eller dermed gemenskap egande ämnen.
Krigs-Rätten vid Gottlands beväring åter får endast till pröfning upptaga mål, rörande egentliga militär-brott, hvaremot alla andre brottmål böra af de ordinarie Domslolarne afgöras.
Vidare yttrar Juslitite-Ombudsmannen: alt den olikhet inför Lagen, som genom dessa Författningar vore fastställd för invånare uti serskilde delar af Riket svårligen kunde med giltiga skäl försvaras, helst det besynnerliga förhållande, alt t. ex. skildtvakt, som funnes sofvande eller drucken på post, skall, om han tillhör Gottlands beväring, i fält arkebuseras, då annan krigsman för samma brott straffas med femtio prygel, vore lika mycket stridande mot allmän rättvisa, som det syntes oformligt, att den förre för öfrige i 8 § af 1812 års
Circulär omförmälde förbrytelser skall ställas inför Krigs-Rätt och lagligen dömas, under det att den senare kan extra judicialiter straffas.
Den serskilda Krigs-lagen för Gottlands beväring vore likväl, med undantag af nyss anmärkte fall, i öfrigt mildare och menskligare än Straff-lagarne för den öfriga Armeen, och då någre olägenheter häraf icke försports, eller klagomål öfver förslappning i krigstukten på Gottland låtit höra sig, kunde erfarenhetens tillförlitliga vitsord åberopas för Special-lagens lämplighet, äfvensom rättvisan fordrade, att icke hårdare straffarter antagas, än som uppfylla det åsyftade ändamålet, samt att alla äro lika inför Lagen.
Folkets tänkesätt, angående kroppsstraff, hade äfven i senare tider märkbart förändrat sig.
Lag- saint Allm. Besv.- och Ekon.-Utskott'ens Betänkande, JV:o 48. i3 Spöstraffen betragtades med afsky, och prygelstraffet bure jemväl en förnedrande prägel.
Det syntes icke eller billigt, alt landets ungdom, kallad att fullgöra sin vapenöfningsskyldigbet, eller för det alfvarsammare och högtidligare ändamålet att försvara fäderneslandet, blottställdes för möjligheten att för förseelser, hvilka ofta icke inneburo någon moralisk skuld, offentligen få slita spö, eller mindre offentligt pryglas; och om extra judiciel bestraffning vore nödvändig inom krigsmaglen, der ovilkorlig lydnad samt ögonblicklig rättelse af begångna fel erfordrades; så vore det likväl hvarken nödvändigt eller ändamålsenligt, att bestraffningssätt användas, hvilka förnedra den straffade i hans eget och andras omdöme.
Stadgandet i Kongl. Brefvet af år 181 r , att förbrytelser, som ej innefatta egentligt militäre brott, skola af ordinarie
Domstolarne afgöras, ansåg Justitias-Oinbudsmannen likaledes ega företräde framför Krigs-artiklarnes föreskrift i samma ämne.
Den öfvertygelse hade nemligen temligen enhälligt hunnit stadga sig, att de serskilda Domstolarne, med ganska få undantag, äro öfverflödige.
Till undantagen hörde dock Krigs-Domstolarne, emedan krigaren, som för bryter sig i tjensten, icke lämpligen kunde ställas till rätta inför allmän Domstol.
Deremot kunde och borde alla brott utom tjensten, då de inom Riket begås, åtalas vid allmän Domstol, helst, hvad den beväringsskyldige anginge, denne, genom sitt fem-åriga inträdande i krigstjenst, ingalunda borde finna sig afsöndrad från den allmänna medborgerlighet, som i ett conslilutiouelt samhälle vore af så stor vigt.
På dessa grunder och enär det syntes vara af behofvet på kallad t, dels att foreskriflerne uti ifrågavarande
Författningar med hvarandra bragtes i närmare öfverensstämmelse, och dels att de mildare bestraffningssätt, som egde rum för förbrytelser, begångna af beväringsmanskapet på Gottland, jemväl måtte antagas, i afseende på beväringsmanskapet i alla öfrige delar af Riket, har Justitiae-Ombudsmannen föreslagit, alt, i grundlagsenlig ordning, en allmän Författning måtte beslutas och utfärdas af innehåll: i :o att det, genom Kongl. Brefvet till högste Militär-befälhafvarén på Gottland den 21 Mars 1811 för beväringsmanskapet pä öen fastställda militära bestraffningssätt må antagas, i afseende på sådant manskap i öfriga delar af Riket, samt att enahanda Rättegångs-ordning, sorn, beträffande förbrytelser, de der ej innefatta egentligt militärbrott, gäller på Gottland, jemväl må tillämpas, då beväringsskyldig från annan ort i Riket för dylik förbrytelse till ansvar ställes; och 14 Bag- samt Allm. Besa.- och Ekon.-Utskottens Betänkande , Nio 48.
2:0 att den ändring i ijp8 års Krigs-artiklar_, som genom 8 i Kongl.
Circulären den 26 November 1812j blifvit gjord så väl i straffet för vissa uti sistberörde lagrum uppräknade brott, som i fråga om rättigheten att bestraffningen ålägga _, jemväl må ega tillämpning, dä någon af manskapet vid Gottlands beväring begått sådant brott; dock att samma bestraffning skulle utsättas i öfverensstämmelse med de uti Kongl. Brefvet den 21 Mars 1811 stadgade grunder.
Herr Cederschiöld åter har åt omförmälde förslag gifvit en ännu större utsträckning, och hemställt, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t anhålla om prygel-straffets af skaffande inom hela Svenska Armeen j samt utbytas emot en lämpligare bestraffning.
Till stöd för behofvet af en sådan förändring, yttrar Herr Cederschiöld: att i de för åren i83G och 183^, angående fångvården 1 Riket, till Kongl. Maj:t afgifna underdåniga Berättelser, vore utredt: att af alla de å Rikets samtlige fästningar och arbets-inrättningar förvarade fångar af mankön, hvilka för hvartdera af dessa år uppgått till ett antal af 3ooo och några hundrade personer, nära ^-del eller omkring 1,100 förut tillhört militär-ståndet; att om man från totalsumman af Rikets manliga befolkning afräknade de individer, hvilka till ett antal af omkring 533,000, enligt Tabell-Commissionens berättelse år i835, ej uppnått i5 års ålder, och således ej borde antagas vara förfallne att i fängelse hållas, så komme man till det resultat, att militär-ståndet, hvars medlemmar, inberäknadt de afskedade, ej utgjorde T'j:del af hela Rikets manliga befolkning efver i5 års ålder, ensamt försåge fängelserne med hälften så många invånare, som alla de öfrige |-|:delarne af mankön öfver nämnde ålder; samt att egentliga orsaken dertill igenfunnes uti användandet af det ändamålsvidriga prygelstraffet, såsom näpst för fel emot ordning och disciplin.
Då fel voro oskiljaktiga från menskliga naturen, kunde man ej vänta, att soldaten skulle kunna helt och hållet frigöra sig derifrån; men om det således äfven för soldaten vore menskligt att fela, blefve det • menskligt att härföre tilldela honom en nästan djurisk bestraffning.
Motionären ansåg det vara ovedersägligt, att den soldat, som, utan alt hafva begått någon omoralisk eller verkligt brottslig handling, samt endast derför, att han på ett eller annat sätt felat emot stadgad ordning, afstraffas med prygel, måste, så vida han ej förut förlorat all heders - Lag- samt Allm. Besa.- och Ekon.-Utskottens Betänkande, N:.o 48. i 5 känsla, anse sitt menniskovärde våldfördt, på samma gång, som hail funne sig nedsatt i förmäns och kamraters omdöme.
Närmaste följden häraf biefve håglöshet och liknöjdhet, hvarigenom åter alstrades nya fel och förseelser, som gjorde honom förfallen till enahanda bestraffning, hvarefter han, utstiuken från Regementet, öfverlemnades till Pionnier-corpsen, derifrån han, ytterligare pryglad, efter ett och annat års förlopp, återlemnades till det fria samhället, ännu måhända obrottslig, men så invand vid kroppsliga bestraffningar, att äfven de svåraste af denna art, som uti allmänna Lagen bestämmas för lagöfverträdelser, icke syntes honom afskräckande.
Under sådane förhållanden förmenade Herr Cederschiöld, att det icke vore underligt, om en redlig och laglydig krigsman, sålunda beröfvad ali hederskänsla, beträdde brottets bana och slutade sin lefnad i ett fängelse.
För den händelse åter, att prygelstraffet måste bibehållas för den ordinarie soldaten, har Herr Cederschiöld hemställt, att åtminstone i laga ordning matte förklaras, det prygel- och dagg-straff' aldrig må användas emot beväringsmanskapet, samt att i Lag uttryckligen måtte stadgas , hvilka straff böra mot nämnde manskap tillämpas; och ansåg motionären denna hemställan desto mindre böra röna motstånd, som Rikets Ständer, då de vid 1812 års Riksdag medgåfvo, att deras söner och efterkommande, under 5 års tid, skulle såsom krigsmän stå till Kongl. Majrts och Kronans tjenst, dervid gjorde det förbehåll, att desse krigsmän icke skulle underkastas andra militäriska bestraffningar, än arrest, cassation och dödsstraff.
Härförutan har bemälde motionär uti ett senare anförande dels föreslagit, att prygelstraffet måtte utbytas emot arrest uti mörkt rum med nedsatt kost och dels till motionen gjort det tillägg, att, i händelse prygelstraffet skulle anses ej kunna helt och hållet afskaffas för den ordinarie soldaten, likväl stadgas måtte, att prygelstraffet uti intet fall må användas förr, än flera gånger förnyade bestraffningar med mörk arrest visat sig ej verka till den felaktiges förbättring.
I hufvudsaklig öfverensstämmelse med sistnämnde alternativt framställde förslag, har, under den öfverläggning, som hos Högloft.
Ridderskapet och Adeln föregått motionens remitterande, Herr Lefre'n, Johan Pehr, hemställt, att stadgas måtte, det soldat ej må få afstraffas med prygel förr, än han, efter genomgåendet af vissa varningsgrader, blifvit i6 Lag- samt Allm. Besa.- och Ekon.-TJIskottens Betänkande, N\o 48. nedflyttad uti en bestämd dass, der prygel finge användas, och från hvilken han, efter ett, under någon fastställd tid, ådagalagdt förbältradt uppförande, kunde åter uppflyttas till den dass, der han från detta straff vore fri.
Af de Ledamöter inom Höglofl.
Ridderskapet och Adeln, som i öfrigt öfver ämnet sig yttrat, har en del instämt med Herr Cederschiöld, och yrkat prygelstraffets afskaffande inom bela Armeen; samt en del, lika med JusLitiae-Ombudsmannen, föreslagit dess upphörande för beväringsmanskapet; hvaremot andra, som ansett delta straff nödigt för den ständiga Arméen, yrkat dess bibehållande äfven för beväringsmanskapet, för att ej störa den enhet, som, för disciplinens vidmagthållande inom Arméen borde finnas.
Lag-Utskottet, till hvars handläggning detta ärende blifvit öfverlemnadt, har ansett det tillika böra af Allmänna Besvärs- ocb Ekonomi-Utskottet behandlas, hvarefter Utskotten gemensamt förehaft detsamma till pröfning.
Uti ett förut afgifvet Betänkande, har Lag-Utskottet förklarat sig ogilla användandet af sådane kroppsstraff, som förnedra menniska n samt verka icke till den brottsliges förbättring, utan till hans förhärdelse, hvadan inskränkning i begagnandet af de så beskaffade spö- och ris-straffen äfven blifvit af Utskottet tillstyrkt, samt af Rikets Ständer bifallen.
Ehuru prygelstraffet icke är i lika grad grymt och kränkande, som spö- och ris-straffen, hörer det likväl onekligen till ofvannämnde art af straff; hvarföre
Utskottet ej skulle tveka att föreslå dess afskaffande helt och hållet, om ej Utskottet funne åtskilliga betänkligheter deremot möta , hvilka till en stor del äro af samma beskaffenhet, som de, hvilka hindrat
Utskottet att tillstyrka spö- och ris-straffens försvinnande ur allmänna Straff-lagen.
Sedan nemligen, genom ofvanberörde Nådiga Circulär, de i Krigs-artiklarne utsatte straff af gatulopp och spö blifvit, det senare dock med vissa undantag, utbytte emot prygel, och detta straff alltså numera utgör en hufvudsaklig beståndsdel af straffen för brott emot Krigs-lagarne, synes detsamma ej kunna alldeles borttagas, utan en sådan omskapning af dessa Lagar i deras helhet, hvarigenom stadgas andra straff, som afpassas efter hvarje brotts olika art, och alltid kunna vara verkställbara, hvilket senare icke är fallet med de af Herr Cederschiöld föreslagne fängelse-straffen, då de icke under alla förhållanden, såsom då indelda Arméen Lag- samt Allm.
Bes v.- och Elcon.-Utskottens Betänkande, N:o 48.
I y Armeen vistas hemina pä roten, eller under marcher, lämpligen kunna användas.
En omarbetning af Krigs-Iagarne är jemväl af Kongl. Maj:t i Nåder anbefalld, och det bör ej betviflas, att ju frågan om prygel-straffets afskaffande och införandet af andra, mera ändamålsenliga, straff dervid tages i noggrannt öfvervägande; varande för öfrigt minskning i prygelstraffets begagnande redan beredd genom de i nämnde Circulär meddelade bestämda föreskrifter, att fängelsestraff bör ådömas för mindre förseelser af manskapet, derest icke tilliälle saknas att sådant straff verkställa.
Utskotten, som således icke kunna tillstyrka, att prygelstraff för närvarande helt och hållet afskaffas, anse dock, att denna svåra och kränkande straffart icke bör annorlunda än efter Domstols Utslag få tillämpas, och följaktligen icke må kunna af Förman eller Befälhafvare åläggas.
Beträffande åter den af Justitias-Oinbudsmannen väckta fråga, dels alt de mildare bestraffningssätt, som ega rum för förbrytelser, begångna af beväringsmanskajiet på Gottland, jemväl må antagas, i afseende på samma manskap i alla öfriga delar af Riket, hvarigenom Herr Cederschiöhls alternativa förslag om prygelstraffels upphörande för beväringsmanskapet äfven skulle vinna framgång, dels ock om tillämpning af 8 §. i oftanämnde Circulär jemväl på Gottlands beväringsmanskap; så instämma Utskotten desto heldre i hvad Juslitiae-Ombudsmamnen yttrat om rättvisan och behofvet af förändrade stadganden i dessa afseenden, som Rikets Ständer, uti den underdåniga skrifvelse af den 3 Juli 181 2, hvarigenom Beväringens inrättande bifölls, uttryckligen anhållit, att Kongl. Maj:t läcktes genom bestämd
Lag föreskrifva, att Beväringsmanskapet ej, i och för fel i tjensten, eller utan föregången laglig dom, må kunna bestraffas med nesliga eller kroppsstraff, af hvad beskaffenhet som helst, och ej underkastas andre militäriska bestraffningar, än arrest, cassation och dödsstraff; dock som de för Gottlands bevärings-manskap stiftade serskilde Lagar, hvilka tillkommit, med afseende på det förhållande, att samma manskap ej får till tjenstgöring utom Gottland användas, äro för beväringsmanskapet i Rikets öfriga delar tillämpliga och verkställbare, endast då detta manskap är under vapenöfning hemma i landet; samt rättvisan dessutom fordrar, att, under det beväringsmanskapet i krig tjenstgör, jemte den ständiga krigsmagten, Lagarne för dem äro lika; lärer den i i mom. af Justitise-Ocnbudsmannens förslag omförmälde förändring endast böra gälla i fredstid.
Prot. 1840 och 1841. 7 Sami. 2 Afd. 12 Häftet. 3 l8 Lag- samt Allni. lies v.- och Ekon.-Utskottens Betänkande, IV:o 48, Utskotten hemställa i anledning af hvad sålunda är anfördt: att Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det Kongl. Maj.t täcktes, genom allmän Författning, förordna: 1:0 att hvarken för beväringsmanskapet eller öfriga Arméen bestraffning med prygel må ega runi annorlunda än efter Domstols Utslag , och att sådan bestraffning följaktligen icke af Befälhafvare eller förman extra judicielt åläg ges; 2:0 att i fredstid må ej mindre det, genom Kongl.
Brefvet till högsta Militär-befälhaf varén pä Gottland den 21 Mars 1811, för beväringsmanskapet på ön fastställda militära bestraffningssätt antagas, i afseende pä sådant manskap i öfrige delar af Riket, än ock enahanda Rättegångsordning, som, beträffande förbrytelser, de der ej innefatta egentligt militär-brott, gäller på Gottland, tillämpas, då beväringsskyldig från annan ort i Riket för dylik förseelse till ansvar ställes; och 3:0 att den ändring i ipg8 års Krigs-artiklar, sorn, genom 8 i Kongl. Circuläret den 26 November 1812, blifvit gjord så väl i straffet för vissa uti sistberörde lagrum uppräknade brott, som i fråga om rättigheten att bestraffningen ålägga, jemväl må ega tillämpning, då någon af manskapet vid Gottlands beväring begått sådant brott; dock att samma bestraffning skall utsättas i öfverenssämmelse med de uti Kongl. Bref vet den 2/ Mars 1811 stadgade grunder.
Slockholm den a3 Februari iS/fd» Reservationer.
Af Pierr Grefve Mörner, C. G.: ”Jag är skiljaktig i beslutet om prygelslrall.
Det får ej godtyckligt af någon tillämpas, men måste ännu, såsom nödvändigt för bibehållande af krigslydnad och ordning, och intill - Lag- samt Allm.
Bes v.- och Ekon.-Utskottens Betänkande, Abo 49. 19 dess Krigs-Iagarne hinna omarbetas, qvarblifva, efter den i Krigs-artiklarne antagne grund ; dock med den inskränkning, att prygelstraffej må såsom extrajudiciel bestraffning på soldat i allmänhet användas, utan att soldaten skall först för någon begången förseelse hafva vid Majors-förhör blifvit förklarad förfallen till den påföljd att tillhöra den dass soldater, på hvilka prygelstrafF får användas.” Häruti instämde Herr Friherre Lejonhuf vud^ Abr.
Af Herr Friherre von Kr corner: ”Emot Utskottets beslut, alt bestraffning med prygel icke må ega rum, annorlunda än efter Domstols ULslag, får jag mig reservera.
Tillfällen gifvas, såsom t. ex. under marcher, då bestraffning med arrest icke kan verkställas.
Att uppskjuta straff för begången förbrytelse, intilldess
Domstol (hvarmed troligen måtte menas Krigsrält) afgjort målet, tror jag skulle menligt komma att inverka på disciplinens bibehållande inom Armeen.
— Inseende olägenheterne af undantag i Krigs-Iagarne , är jag dock af den öfverygtelse, aLt prygelstraff för den del af beväringen, som icke är lejd, alldeles borde upphöra.’*
Med Herr Friherre von Kraemer förenade sig Herrar von Rose?!, Råfeldt, Aminoff och Tornerhjelm.
Ani. till Exp-Utsk. den 2 Mars 1841, kl. 11 f. m. * Detänlcande, i anledning af vacht motion om Ståndrätt får af dömande af vissa förseelser, som af krigsman i fredstid blifvit begångna.
Ridderskapet och Adeln har blifvit remitterad en af Hans Excellence, m. m., Herr Grefve G. Lowenhielm väckt motion, deruti motionären, med afseende på den långsamhet, som, enligt hans förmenande, egt ruin vid behandlingen inför domstol af vissa förseelser i tjensten, derföre åtal blifvit emot militäre personer anstäldt, föreslagit, att, på det skyndsammare måtte tillgå, och straffet, der sådant befanns böra tillämpas, skulle medföra åsyftad verkan, Stånd-rätt jemväl i fredstid måtte få upp - 20 Lag- sami Allm. Besv.- och Elon.-Utshottens Betänkande, JV:o 5o. taga och afdöma förbrytelser, begångna af militär under gevär eller då trupp är samlad.
Ulskotten hafva tagit denna motion i öfvervägande, och få i anledning deraf vördsamt erinra, att, enligt 9 §. i 14 Capitlet af Krigs-arliklarne den 3i Mars 1798, Stånd-rält icke 1 krigstid må användas vid andra tillfällen, än då myteri eller uppror, eller annan grof missgerning sker i fält, eller till sjöss och fienden är nära, eller sådant händer under flygande fana i march emot fienden och missgerningsmannen blifver å bar gerning gripen, samt enär, vid dessa fall, hastig bestraffning är nödig och målet ej tål uppskof.
Vid betraktande af anledningen till detta Laghud, och då det nödtvång, hvilket föranlåtit Lagstiftaren att för nyssuppräknade händeiser undanrödja det uppskof, som iagltagandet af den eljest föreskrifna Rättegångs-ordningen skulle medföra, icke kan antagas i fredstid inträffa, men ett sådant stadgande, som det, motionären föreslagit, deremot möjligen skulle kunna sätta den underlydande krigsmannens välfärd i alltför stort äfventyr, helst Stånds-rälts dom skall, enligt ofvanåberopade lagrum, genast verkställas, så framt högsta Befälhafvaren på stället icke annorlunda hefaller eller finner skäl att straffet lindra, hemställa Utskotten, att Herr Grefve Löwenhielms ifrågavarande motion må förfalla.
Stockholm den 23 Fehrnari i84>- N:o 50.
Ani. till Exp. Otsk. den 2 Mars 1841, kl. 11 f. m.
Betänkandey i anledning af väckt motion om tipp häfvande af all verkan utaf Kongl.
Brefvet den 12 Juni 1839, angående iagttaganden vid skatteköp.
Från det Hedervärda Bonde-Ståndet har till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets behandling blifvit öfverlemnad en af Lars Bengtsson från Malmöhus Län ingifven motion, af innehåll: att, i anledning af uppstådd tvist och efter tillstyrkande af Kammar-Collegium, Kongl. Maj:t uti Bag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottens Betänkande » N:o ho. 2 1 Nådigt Bref den 12 Juni t83g skulle hafva förordnat, serskildt hvad angår Malmöhus Län, att, då skatteköp å krono- eller krono-rusthålls-heroman der sökes, skalteköps-sökanden skulte åligga att, ehuru försedd med behörig stadfästelse å dess åho-antagning, icke deslomindre förete bevis, om och hvad lid Konungens Befallningshafvandes kungörelse angående åbo-förändringen blifvit uti Häradets kyrkor kungjord; att della lika obehöfliga som olämpliga förordnande lågt ett betänkligt hinder för den rättighet , sorn. blifvit innehafvare af sådane hemman förunnad att derå vinna skatteköp, enär, i de fall, alt skatteköp-sökanden i 20 år och derutöfver besil t i t egendomen, fullgörandet af en sådan föreskrift medförde en lätt insedd svårighet, då snart sagdt intet pastorat funnes, hvarest Landshöfdinge-Embelets kungörelser för så lång tid tillbaka vore tagne i förvar, och ännu mindre några anteckningar om dessa kungörelsers uppläsande att tillgå; hvarigenom ock flere personer , som sökt skatteköp och egt behöriga åtkomsthandlingar på sin besittningsrätt, måst företaga ny lagfart deraf och dymedelst tillskyndats en dryg och ganska obillig kostnad.
Motionären funne all anledning lill ifrågavarande stadgande saknas , helst någon faslställelse-resolution å åbo-antagningen icke skulle kunnat meddelas förr, än kungörandet i behörg ordning föregått, hvarföre motionären yrkade, alt omförmälde Nådiga Bref måtte till all verkan upphäfvas.
Denna motion har Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet ansett erfordra behandling i sammansättning med Lag-Utskottet, och Utskotten, sorn vid ärendets pröfning förskaffat sig närmare kännedom om det åberopade Kongl. Brefvet, få öfver förhållandet dermed afgifva följande upplysning.
Kammar-Collegium anmodade, i anledning af sökt skatteköp ä serskilde Krono-rusthålls-hemman i Malmöhus
Län, uti bref den 3o Januaii i838, Kongl.
Majis Befallningshafvande att till Collegium insända bevis, att kungörelsen om sökandernes åtkomst till hemmansdelarne blifvit i Häradets kyrkor uppläst och oklandrad lemnad, innan Kongl. Maj-.ts Befallningshafvandes fastställelse-resolulioner af den 3i Juli 1824 och den 6 Juni 1828 meddelades, och, då Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i stället öfverlemnade Presterskapets i Häradet förklarande, att, ehuru det icke vore tvifvel underkastadt, att kungörelser, enär de kommit Presterskapet tillhanda, blifvit vederbörligen uppläste, det likväl då mera vore omöjligt att det infordrade beviset afgifva, utlät sig Collegium uti skrifvelse till 22 Lag- samt Allni.- Bes v.- och "Ekon.-Utsi ottena Betänkande, IV: o 5o.
Majrts Befallningshafvande den 18 December nämnde år: alt som, enligt Förklaringen (Jen 2g Juni 1814 öfver Förordningen angående kronorusthåll den 22 Februari 1 7 4 <). huru förfaras bör, då krono-rtislhåll af innehafvaren å annor man transporteras, fatalier för klander af åtkomsten böra räknas från den dag, kungörelsen om rusthållets åtkomst blifvit uppläst, hvarefter Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, först sedan ett år och tre månader från uppläsandet tilländagålt, ega alt å transporten meddela ordentlig inskrifning, samt Kongl. Maj:fs Befallningshafvande i Malmöhus