Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
» Jag tycker så mycket o m dem — mamma har klädt dem, du får ge Augustine en — om du vill — men jag ville ge båda åt dig. » » Tacka vackert, Hortence, » sade madame.
» Så snällt af min lilla vän att komma och säga adjö.
Mademoiselle! » Det sista ordet kom guvernanten att rodna, och- hon ryckte till som träffad af ett piskrapp.
Hastigt förde hon de små flic- korna till vagnen, ja, så hastigt, att de inte ens hunno ge sin lilla sjuke lekbror en af- skedskyss.
Madame förde graciöst några rosor, som hon nyss emottagit, till sina läppar; mon- sieur höjde åter sin hatt två tum — och så började vagnen att sänka sig.
» A u revoir, aurevoir! » ljöd det uppifrån, medan näsdukarne fladdrade.
Madame bu- gade sig behagfullt och viftade tillbaka.
Då hördes helt plötsligt en flämtande barna- röst blanda sig i af skedsropen.
» Mammi,- mammi, hvar är Hortence?
Mammi — jag — vill — att Hortence kysser mig — mammi — jag vill, att Hor- tence säger mig farväl! » Lilla Hortence reste sig upp.
» Mademoiselle Hortence sitter still, » sade guvernanten stelt efter att likväl först ha kastat en vädjande blick på madame.
Men madame hade utmattad sjunkit till- baka.
Afskedstagandet hade varit för trött- samt.
Hon kastade inte ens en blick på den plats hon nyss förklarat sig komma att sakna i all sin tid — för öfrigt — den lille var ju inte » af värld ».
Sköterskan hade skjutsat sin käre sjuk- ling så långt ut på platformen, som det nästan var möjligt.
Den breda fasta gestalten stod där så verkande skarpt belyst af solskenet; det var omöjligt att inte se henne.
Ur den lilla grönklädda kuren började en liten näs- duk att fladdra, ojämnt och förtvifladt som en sårad måses vinge, men ingen vänlig hand besvarade signalen.
Sköterskan ska- kade sin knutna hand efter den sig allt mera sänkande vagnen på ett sätt, som tydligare än ord bevisade hennes italienska blod.
Men tyst, vänta!
Kanske ändå!
Bredvid mig satt en kvinna, inte längre i sin första ungdom, klädd i en enkel röd kappa, på hvilken den ljusa hårknuten glin- drade som guld.
Hastigt kastade hon sig ned på golfvet, hukade i hop sig och bör- jade att med sin näsduk härma ett barns ojämna, ryckiga hviftningar, medan tårarne strömmade ned för de mjuka ännu rundade kinderna.
Sköterskan vinkade ifrigt med sitt stora förkläde, att hon hade förstått, sköt vagnen ännu litet längre ut och höll den sedan stadigt lutad mot sitt knä, så hennes älskling riktigt skulle få se, att hans häls- ning besvarades till sist.
Ah, så brådtom den lilla måsvingen nu fick!
Den fladdrade så raskt, som o m den fått hälsa och krafter med ens.
» Madame, » sade jag sakta och lutade Vårt bohag När med Jag Och brådskande gick vilse hur lycklig fjät bland snåren till och sist jag kom till Fastän jackan Om jag Ifrån Dessa När I min minnes, hur december stjärnorna är lysa, minnes den skimrande Och när Ack!
när Som Där vid jag Gräfde Om minnes björk se ' n lagt och tall, de snärja Och när minnes en rödmålad stuga, Dessa låg, Hur och byggde det vassen Men hur minnes, mig kvarn suset, vid stranden skogen hur var själf förstå ?. '
sitta knoppar och blommorna sig fast falla.
dessa kommer sin kring trotsa de tiden bilder de gömmas minnen. '
färg, brokiga när?!
vind när buga?!
lifvet ledsaga Som våg att Och De Mellan af min blommor slokande, Och de skymta Om jag ej andra träd af som af berg.
ingenting, trofasta sinnen!
— och Kommo allt Ge de lifvet barn bladen Hur frysa?!
som dammar jag minnenas och sjöarne sjöstranden lekte som rim- Och så Om jag alla små språk, på Långt trakten, nät öfver kärren de rösterna dar, jollrande ett sliten!
kvar, frosten Sina dem, hem mor, var kall födelsetrakt?!
Om jag hör barndomens Med \ m jag i trasor grät ?. '
jag var i mödor förrinner, färd en rad vissnade ibland blad.
från liten, stor, sin gömda värld Som en stjärna bland skyarne (Illustratör: Jenny brinner.
~5 mig ned öfver den knäböjande gestalten vid mina fötter, » ni är mor! » Hon skakade sakta på hufvudet, och de litet trötta läpparna darrade smärtsamt till — det var hennes enda svar.
Vagnen sänkte sig alltmer.
Den robusta sköterskan började att för- lora litet af sin fasta form, men ännu väx- lade näsduken och måsvingen lika outtrött- ligt signaler.
Så höjde sig dimman m e d ens — Glion liksom uppsögs af molnen — och strax därpå voro vi vid Territet.
Väntsalen fylldes af folk.
Madame, nu åter charmant, glömde inte för ett ögonblick att » fair voir », medan hon med sin silfverknappade käpp pekade ut de föremål, som skulle poletteras, och de hon önskade intagna i sin kupé.
Monsieur gaf åter ut sina pengar på samma oefter- härmliga sätt som nyss, och barnen voro nu åter under full disciplin.
Men Hortence hade gråtit, ty i djupet lågo chokoladhästen och chokoladhunden förolyckade — de flngo inte följa m e d — » d e smutsade ».
Bärare skyndade fram och åter; alla voro sysselsatta, alla hade brådtom.
Det fanns bara en, som hade tid att så länge det var möjligt m e d blicken följa en smärt kvinno- gestalt, som, tätt insvept i en röd kappa, med hastiga steg och nedböjdt hufvud skyn- dade framåt Chillon till.
— Jag har aldrig återsett henne se ' n dess, men det finns män- niskor, som man aldrig glömmer.
H V A R J E I I I I N I I K H I I T O.
h v i t r j e L; I I I M &gt; bor o v i l l k o r l i g e n förskaffa sig d e u n a i d a g a r n e pa Nordin &amp; Josephsons förlag u t k o m n a bok P r i s: inb i r ö d i b a n d kr.
F ö r t e c k n i n g ö f v e r a l l a i n o m ett b u s f ö r e k o m m a n d e a r t i k l a r till b e g a g n a n d e v i d b o s ä t t n i n g o i u v e n t a r i e - FRIRL.PNLRNINO ' - .M.
ms m mm r.
- C • m • mm m ^ J | ___ f » _____ _^ •
I DU N 426 1893 h a r r å d att r e s t a u r e r a d e t b l i r d e t en p r a k t m ö b e l — m e n k a n du p l a c e r a d e t i v å r a s m å r u m eller afvara p e n g a r n a — så v a r så g o d!
» U t a n ett o r d till s v a r flyttade h o n b o r d e t b l a n d d e till f ö r s ä l j n i n g o r d n a d e sakerna.
S o m m a r g l ä d j e n, s o m f ö r s k ö n a t h e n n e, h a d e för- s v u n n i t m e d barn o c h b a r n b a r n, o c h n u först såg han, h u r g a m m a l, u t s l ä p a d o c h trött h o n såg ut.
» J a, r o l i g t är d e t inte, m e n i n g e n o l y c k a h e l l e r, » s a d e han u p p m u n t r a n d e o c h k l a p p a d e h e n n e p å d e n skrynkliga kinden.
» D u skall få se, h u r trefligt vi s k a ' få det, v i t v å!
» H o n s å g u p p o c h f ö r s ö k t e l o m o t h o n o m, s o m så m å n g a g å n g e r förut, m e n d e t g i c k inte, o c h d o c k visste h o n, h u r u m y c k e n u p p m u n t r a n h a n j u s t nu b e h ö f d e o c h f ö r e b r å d d e sig att ej k u n n a g i f v a d e n.
H u r h o n än, m e d k v i n n o h j ä r t a t s d å r a k t i g a eller b e u n d r a n s v ä r d a trofasthet, h ö l l fast v i d oväsent- ligheter, s o m g e n o m vana o c h samlade minnen b l i f v i t l i k s o m själ a f h e n n e s själ, v a r h e n n e s f ö r l u s t ett intet e m o t hans.
H o n h a d e ä n n u sitt v e r k s a m h e t s f ä l t — o m än i m i n d r e skala — o c h s k u l l e b e h å l l a d e t, så l ä n g e hälsa o c h krafter m e d g å f v o, d å h a n d ä r e m o t s t o d m e d sitt l i f s a r b e t e o å t e r k a l l e l i g t b a k o m sig.
O b r u t e n till själ o c h k r o p p, p l i k t t r o g e n, intres- serad, f ö r s t a f alla p å sin p o s t o c h d e n siste att l ä m n a d e n, s k u l l e han k u n n a t stanna i tjänsten ä n n u n å g r a å r; m e n han h a d e r e d a n fått b e h å l l a d e n ö f v e r d e n fastställda t i d e n, o c h b a k o m h o n o m s t o d o y n g r o f ö r m å g o r m e d ö n s k a n o c h r ä t t i g h e t att k o m m a f r a m S o m m a r e n h a d e v a r i t så v a c k e r o c h ljuflig, att lite h v a r t r o t t sig k u n n a b e v a r a ett återsken d ä r a f till t ä c k m a n t e l ö f v e r v i n t e r n s b a r s k h o t; m e n så k o m h ö s t e n m e d b r u t a l häftighet, o u t t ö m - liga regnfloder, storm, d i m m a, vattendränkta gator, t u n g a t a n k a r o c h f ö r s t ä m n i n g, o c h j a g a d e m e d ett e n d a slag undan d e kära m i n n e n a a f sol, v ä r m e, milda vindar, blomsterdoft, grönska o c h sommar- glädje.
Tullförvaltar A l m s hade förhyrt en villa v i d kusten f ö r att k u n n a se b a r n o c h b a r n b a r n f ö r s a m l a d e o m - k r i n g sig ä n n u e n g å n g, i n n a n d e m i n s k a d e till- g å n g a r n a o m ö j l i g g j o r d e en s å d a n k ä r l e k e n s l y x.
D e båda nygifta sönerna — framstående, nyttiga m e d b o r g a r e — h a d e k o m m i t m e d sina h u s t r u r o c h d e tre gifta d ö t t r a r n a m e d sina b a r n.
Hvilket bro- kigt, rörligt l i f af unga, l y c k l i g a m ä n n i s k o r o c h s k r a t t a n d e, g r å t a n d e, o s t y r i g a s m å t t i n g a r, s o m alla, m e d b a r n d o m e n s säkra instinkt, s ö k t e h j ä l p, tröst, lekkamrater eller bönhörelse hos morföräldrarne, h v i l k a s svåraste u p p g i f t d e n o g f ö r s t o d o v a r att s ä g a ett nej.
&gt;Morfar!
M o r f a r!
» ropades det af käcka pojkar o c h f r a m s t o r m a n d e flickungar.
» M o n a!
m o f f a!
» l j ö d d e t från s m å t t i n g a r, s o m t u l t a d e f r a m p å o s t a d i g a b e n, o c h f ö r d e m alla h a d e g r å h å r s m a n n e n — s j ä l f muntrast i ringen — böjt den redan krökta r y g g e n o c h tröttat de styfnade l e m m a r n a.
D ä r ute v i d hafvet hade också A g n e s — d e n y n g s t a a f d ö t t r a r n a — stått b r u d en v a r m s t r å l a n d e a u g u s t i d a g, d å h a f v e t låg s p e g e l b l a n k t o c h h e l a v i l l a n t e d d e sig s o m ett r o s e n t e m p e l, » M o r m o r » — fru A l m k a l l a d e s a l d r i g a n n a t nu- m e r a, v a r e s i g a f m a n e l l e r b a r n — h a d e d å så n ä r t a g i t s k ö n h e t s p r i s e t från b r u d e n, d e g i f t a d ö t t r a r n a o c h s o n h u s t r u r n a, så v a c k e r h a d e h o n v a r i t m e d d e n v ö r d n a d s b j u d a n d e hållningen o c h d e v a r m a strålande ö g o n e n u n d e r det snöhvita håret.
D e n n a s o m m a r var hon också liksom u n g på nytt, r ö r l i g, v e r k s a m, o u t t r ö t t l i g, r ä c k a n d e till f ö r alla, o r d n a n d e allt o c h g j u t a n d e d ä r ö f v e r d e t s k ö n h e t e n s skimmer, s o m uppfyllde hennes eget af kärlek o c h l y c k a genomandado väsen.
Skära, m ö r k r ö d a o c h g u l h v i t a r o s o r doftade ute p å b l o m s t e r g r u p p e r n a; m e n l i k s o m d e d o l d e sina t a g g a r u n d e r d e t y p p i g a b l a d v e r k e t, så g ö m d e s o c k s å u n d e r all d e n n a g l ä d j e m e r än en v e m o d s f u l l t a n k e.
D e t sista b a r n e t l ä m n a d e n u h e m m e t f ö r att s o m d e öfriga bosätta sig på annan ort, o c h det g a m l a k ä r a h e m m e t, d ä r alla blifvit f ö d d a o c h u p p f o s t r a d e, s k u l l e u t b y t a s m o t ett m i n d r e.
T v å g a m l a, e n s a m m a m ä n n i s k o r b e h ö f d e j u så l i t e t, o c h n u n ä r t u l l t o r v a l t å r e n n ö d g a t s taga a f s k e d i a n s e e n d e till sin ålder, o c h m å s t e l e f v a p å pen- sionen ensamt, v o r o inskränkningar n ö d v ä n d i g a.
B a r n e n s u p p f o s t r a n — p å h v i l k e n i n t e t sparats — hade tagit stora s u m m o r, l i k s o m det g e n o m f ö r d a b e s l u t e t att d e i alla l i f v e t s skiften s k u l l e h a ett g l a d t o c h l y c k l i g t f ö r ä l d r a h e m att m i n n a s.
Några b e s p a r i n g a r h a d e ej g j o r t s, o c h m e r ä n e n o b e t a l d r ä k n i n g fanns k v a r efter b r ö l l o p s h ö g t i d l i g h e t e r n a.
S o m m a r e n v a r slut o c h s k i l s m ä s s a n ö f v e r.
V i s s t hade m a n sagt hvarandra — m e d u p p m u n t r a n d e o r d o c h b l i c k a r — att d e t v a r l å n g t ifrån o m ö j l i g t att s a m l a s ä n n u e n g å n g; m e n alla visste, att d e t ej skulle bli i det forna minnesrika hemmet, o c h de g a m l a t ä n k t e i n o m sig, att d e r a s tid ej v a r l å n g, o c h att p å d e t s l u t t a n d e p l a n e t f r a m t i d s b e r ä k n i n g a r m i n - dre än någonsin kunna göras.
N u v a r d e t h ö s t m e d m ö r k e r, d i m m a, rusk, e n s a m - het o c h u p p r ö j a n d e af hvarenda vrå i h e m m e t, där d e t å l d r i g a p a r e t b o t t allt s e d a n b r ö l l o p s a f t o n e n.
Fru A l m gick omkring, lika verksam s o m under s o m m a r d a g a r n a, l ä g g a n d e h a n d v i d allt o c h b e s t ä m - m a n d e — i samråd m e d mannen — hvad som skulle säljas » i b r i s t p å u t r y m m e » e l l e r b e h å l l a s.
N ä r m ö b l e r n a s t o d o p å sina b e s t ä m d a platser, s o m d e stått i å r t i o n d e n, h a d e d e i h e n n e s ö g o n sett n y a o c h felfria u t, m e n n u — n ä r d e h o p a t s till f ö r s ä l j n i n g — k u n d e h o n ej u n d g å att m ä r k a r i s p o r, brister eller obotliga skador, utförda af tidens tand e l l e r ä n n u oftare a f o k y n n i g a b a r n f i n g r a r.
N ä r d e t b ä s t a v a r fråntaget, b l e f d e t e g e n t l i g e n e n d a s t s k r ä p k v a r, » s o m d e t v a r e n l y c k a att b l i a f m e d », s o m h e n n e s b e k a n t a y t t r a d e sig.
Hon insåg, att d e h a d e rätt — m e n m i n n e n a s o m h ä n g d e v i d h v a r e n d a sak o c h g j o r t d e m till h e l g a d e r e l i k e r — de skulle j u också följa m e d i k ö p e t!
O m hon kunnat bränna det alltsammans!
M e n att l ä m n a dessa d ö d a t i n g, s o m v u x i t så in i h e n n e s m e d v e t a n d e, att d o b l i f v i t l i k s o m l e f v a n d e d a g l i g a v i t t n e s b ö r d till h e n n e s a r b e t e, h e n n e s g l ä d j e e l l e r s o r g, åt f r ä m m a n d e m ä n n i s k o r, f ö r h v i l k a d e ej v o r o a n n a t än m ö b l e r o c h b o h a g s t i n g d e fått f ö r r a m p r i s — d e t g r ä m d e h e n n e in i hjärtat.
T u l l f ö r v a l t a r e n v a r ifrig att sälja f ö r att få e n d e l s m å s k u l d e r b e t ä c k t a, o c h h o n v a r en allt f ö r k l o k o c h erfaren h u s m o r f ö r att ej innerst g e h o n o m rätt, m e n u n d e r d e n ö m s e s i d i g a m i s s t ä m n i n g e n k o m d e t d o c k ofta till tvister o m ett e l l e r annat, h a n v i l l e afyttra o c h h o n b e h å l l a.
» H v a r f ö r står d e t h ä r g a m l a b o r d e t u n d a n g ö m d t b a k o m d ö r r e n?
» r ö t han till m e d o v a n l i g h ä f t i g h e t.
» A r d e t m e n i n g e n att b e h å l l a d e t, k a n s k e?
» » B a r n e n a r b e t a d e alltid v i d d e t — flickorna f ö r s t — o c h s e d a n — d e t v a r d ä r g o s s a r n e b ö r j a d e sitt lifsarbete. » Tårar kväfde hennes röst.
» D e t är a n t i k t o c h b e t a l a r sig, o c h f ö r d e n s o m G.
£agerström » A t t l ä m n a sitt a r b e t e, s o m v a r i t d a g e n s första t a n k e o c h f ö r n ä m s t a m å l — att v e t a sig v a r a uttjänt, o n y t t i g, o b c h ö f l i g — d e t är d e n t y n g s t a stund i lif- v e t o c h u n g e f ä r s o m att sätta sig n e r o c h v ä n t a p å d ö d e n, » h a d e han s a g t h e n n e m e r ä n en g å n g, o c h h o n u n d r a d e ej ö f v e r h a n s r e t l i g h e t, p å s a m m a g å n g don gjorde henno dubbelt nedstämd.
» M e n j a g t r o r d u är t o k i g, » s a d e han u p p b r u - s a n d e, » ä r d e t m e n i n g e n att b e h å l l a d e n g a m l a spegeln o c k s å?
» H o n såg b ö n f a l l a n d e p å h o n o m.
» J a b e v a r s, m e n n å g o n a n n a n plats f ö r d e n än i köket vet j a g sannerligen inte. » » J a g tänkte.
» » D e t ser ut, s o m o m d u inte alls t ä n k t e.
H a v i inte r ä k n a t ut, h v a r allt skall stå, ä n d a in i d e n m i n s t a v r å, o c h så k o m m e r d u m e d n y a påhitt.
V i m å t t e s a n n e r l i g e n få b o i ett m ö b e l m a g a s i n.
» M e d a n hon m e d darrande händer torkade d a m m e t från s p e g e l g l a s e t, såg h a n e n tår falla d ä r p å.
» M e n h v a d är d e t d å f ö r m ä r k v ä r d i g t m e d d e n där g a m l a tingesten, » frågade han m i l d r a d.
» J a g m i n n s så v ä l, n ä r d u k o m h e m till f ö r ä l d r a r n a m e d den- — d e t v a r d e t f ö r s t a d u k ö p t e till v å r t b o, o c h sedan.
» H a n d r ö j d e litet m e d s v a r e t o c h ö n s k a d e a f hjärtat att fortast m ö j l i g t få l ä m n a detta h e m, d i t h a n en g å n g d r a g i t in säll s o m e n g u d.
» N u s k a l l d u vara f ö r s t å n d i g, M i n a lilla, o c h inte h ä n g a fast så diir v i d g a m l a m i n n e n, » f ö r m a n a d e han.
» D e t är ä n d å inte a n n a t än en g a m m a l ut- tjänad m ö b e l, o c h det b ä s t a h a vi k v a r — h v a r a n d r a.
» H o n l o g u p p e m o t h o n o m p å sitt själfulla sätt, o c h n ä r h o n satte n u m m e r l a p p e n p å s p e g e l n o c h t ä n k t e på, h u r h o n f r a m f ö r d e n satt b r u d k r o n a n p å sina döttrars h u f v u d e n, d r ö j d e l e e n d e t ä n n u p å h e n n e s tappar.
N u f o r t s k r e d s o r t e r a n d e t o c h n u m r e r a n d e t i frid o c h ö f v e r c n s s t ä m m e l s e, tills t u l l f ö r v a l t a r e n hastigt b ö j d e s i g n e d ö f v e r en s t o r h ö g m e d h o p s a m l a d t s k r ä p o c h m e d djupasto i n d i g n a t i o n f r å g a d e, o m d e t v e r k l i g e n k u n d e vara m e n i n g e n att d e n v a c k r a eld- skärmen o c k s å skulle säljas?
» V a c k e r?
» s a d e fru A l m f ö r v å n a d, » d e n har j u stått p å v i n d e n i m å n g a å r.
» » H a r d e n?
» s v a r a d e han o c h s y n a d e d e n p å alla håll.
» J a g begriper inte, hur den kunnat k o m m a dit upp.
D e n kan b e s t ä m d t restaureras o c h få plats i vår blifvande sängkammare. » » D e t v o r e v ä l s y n d att d r a dit sådant s k r ä p, b r o - d e r i e t är j u b å d e u r b l e k t o c h m a l ä t e t.
» » D e t k a n j a g inte se, o c h d u s y d d e d e n j u u n d e r förlofningstiden.
M i n n s d u, h u r j a g b r u k a d e fånga din hand under b å g e n?
» » O c h kyssa den, » ifyllde hon skälmaktigt.
» J a g säljer inte s k ä r m e n, » s a d e h a n beslutsamt.
» M e n d e t ä r j u i n g e n t i n g a n n a t än en g a m m a l uttjänad m ö b e l, » svarade h o n, u p p r e p a n d e hans o r d.
» J a g säljer den i n t e!
K a n d u v e r k l i g e n tänka d i g d e n i f r ä m m a n d e h ä n d e r?
» å t e r t o g han, i det h a n m e d a n v ä n d a n d e t a f h e l a sin kraft b r ö t skär- m e n i s m å s t y c k e n o c h kastade d e m in i kakel- ugnen.
» T a c k!
» s a d e h o n o c h t r y c k t e hans h a n d, när lå- g o r n a sedan s l u k a d e b i t f ö r b i t — m e n d e n g l ä d j e h o n k ä n d e, ö f v e r att han till sist v a r i t d o n svagaste a f d e t v å, g ö m d e h o n i n o m sig.
S y b e h ö r s - oeh M o d e - A f f ä r 1 8 H u m l e g å r d s y a t a n 1 8 — 1 8 G ö t g a t a n 1 8
IDUN 1893 A u k t i o n e n v a r ö f v e r s t ö k a d s a m t d e stora r u m m e n t o m m a och renfejade för den n y e hyresgästen, s o m b ö r j a d e k o m m a m e d sina t i l l h ö r i g h e t e r.
F r u A l m h a d o r e d a n u n d e r b ö n o c h tårar h v i s k a t ett farväl o c h t a c k till detta h e m, d ä r h o n g e n o m - fört ritt lifsarbete — o c h s o m ej l ä n g r e v a r h e n n e s — m e n att l ä m n a d e t h a d e ej v a r i t så svårt, s o m hon tänkt sig.
D e t s v å r a v a r g e n o m k ä m p a d t, o c h d e n sista t i d e n h a d e v a r i t så otreflig, att n ä r h o n s t ä n g d e d ö r r e n f ö r sista g å n g e n o c h k o m u t p å g a t a n, d e t k ä n d e s b e f r i a n d e, s o m o m h o n l ä m n a t en s a m m a n s t ö r t a d b y g g n a d — en g r u s h ö g — o c h intet annat.
N u g ä l l d e d e t att o r d n a d e t n y a h e m m e t, o c h alltefter s o m h o n s y s s l a d e d ä r m e d, k o m en u n d e r l i g, föryngrande, ö m känsla öfver h e n n e.
D e t var j u s o m att siitta b o p å n y t t — m e d h o n o m — h o n o m ensam — a l l d e l e s s o m e n g å n g f ö r u t, f ö r l ä n g e sedan.
D e t var några bråkiga dagar; m e n det låg alltid en f ö r h o p p n i n g f r a m f ö r, u t j ä m n a n d e s v å r i g h e t e r n a, o c h d e t artade sig att b l i r i k t i g t h e m t r e f l i g t, d e t såg h o n.
F y r a r u m!
S ä n g k a m m a r e, matsal, f ö r m a k o c h ett g ä s t r u m, när n å g o n a f b a r n e n s k u l l e k o m m a.
1 f ö r m a k e t k u n d e o c k s å b l i en l i g g p l a t s — allt g e s t a l - tade sig b ä t t r e, än h o n t ä n k t.
D e t trötta, s o r g s n a d r a g e t k r i n g m u n o c h ö g o n u t j ä m n a d e s allt m e r, o c h t u l l f ö r v a l t a r e n, s o m v a r förtjust ö f v e r att ha n å g o t att g ö r a, a p t e r a d e sig till s n i c k a r e, tapetsör o c h s t a d s b u d, s o m han k a l l a d e sig, o c h v a r v i d b ä s t a l y n n e.
Ä n d t l i g e n s t o d allt f ä r d i g t — inte e n d a s t m ö b - lerna, s o m o m f l y t t a t s g å n g p å g å n g f ö r att p l a c e r a s p å d e t bästa sättet — utan alla dessa s m å t i n g, v ä x t e r, h y l l o r, p o r t r ä t t i r a m a r o c h ställ, b ö c k e r o c h b r o - d e r i e r m e d m e r a, s o m l ä g g a l i k s o m själ, d o f t o c h p e r s o n l i g h e t ö f v e r ett h e m.
V ä l k o m n a n d e b l o m m o r o c h g å f v o r från v ä n n e r o c h f r ä n d c r h a d e v ä r m t hjärtat, o c h från b a r n e n m ö t t e redan v i d inträdet i det n y a h e m m e t b r e f och telegram m e d välsignelser o c h lyckönskan.
N å g r a a f b a r n b a r n e n h a d e o c k s å skrifvit m e r e l l e r mindre lakoniskt och välment, såsom: &gt;Till M o r f a r o c h M o r m o r m i n l y c k ö n s k a n!
M å alltid b r a!
J a g m å r åkså b r a.
J a g kan a l t i d m i n a l ä k s o r, b a r a inte i g å r o c h d a n f ö r u t.
M o r m o r s o c h M o r f a r s snäla g o s s e.
Ivar. » E n annan sålunda: epistel, från morfars älskling, l y d d e » Snälla Morfar och M o r m o r m e d!
M a m m a s ä g e r j a g S k a l l skrifva.
T a c k f ö r i s o m - ras, d e t v a r R y s l i g t r o l i g t.
K a r a m e l l e r n a ä r o slu- tade.
Fins det någon Trädgård utanför huset där M o r f a r nu b o r så M a n k a n l e k a T a f a t t?
H ä l s a m o r - m o r så M y c k e t o c h.
N u d r a r A s k a r M i g så fasligt i H å r e t, han l e k e r m e d S i n skallra o c h är så S ö t.
M å så v ä l, ö n s k a r Morfars Lotta.
Påst skritum.
N ä r k å m e r D o k s k å p e t?
V i v ä n t a r så.
D ä n S a m a.
» D e t stora d o c k s k å p e t v a r r e d a n afsändt, l i k s o m andra för barnbarnen afsedda g a m l a leksaker, » sedan m o r m o r v a r en liten flicka. » D e t hade minsann a l d r i g varit s k i l d a m e n i n g a r o m a n v ä n d a n d e t a f h v a d s o m k u n d e vara till d e r a s n ö j e.
T i l l o c h m e d d e allra m i n s t a s m å b a r n e n h a d e ritat ett p a r streck, s o m s k u l l e f ö r e s t ä l l a ett h u s, m e n sågo u t s o m en häst.
Eller hade någon af f ö r ä l d r a r n e hållit i p e n n s k a f t e t o c h f o r m a t ett o t y d - l i g t: » L y c k a t i l l!
» A l l t l i k a kärt, v ä l k o m m e t o c h betraktadt som vittnesbörd o m ovanliga anlag o c h begåfning.
F r u A l m satt i n s v e p t i e n s t o r sjal, t r ö t t efter alla b e s t y r.
D e t var rått o c h f u k t i g t ute, o c h d e t k ä n d e s in i r u m m e n, s o m ä n n u ej b l i f v i t u p p e l d a d e och g e n o m v ä r m d a.
H o n g r ä t o c h s m å l o g o m h v a r t a n n a t, d ä r h o n satt m e d en stor p a c k e b r e f f r a m f ö r sig, g e n o m l ä s a n d e d e m ett efter annat.
T u l l f ö r v a l t a r e n v a r ute p å l å n g p r o m e n a d s o m alla dar.
H a n s k u l l e nu r i k t i g t se sig o m, s a d e h a n, n ä r han h a d e så g o d t o m tid.
D e t h ä r v a r en n y o c h intressant stadsdel, s o m han v i l l e l ä r a k ä n n a i g r u n d e n, o c h m o t i o n e n s k u l l e o c k s å ersätta arbetet.