Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Runt R-.dr 20,000,000: — och borde inbetalningarne, som äfven finge ske tidigare, verkställas direkt till Riksgälds-kontoret i Riket Ständers Banks sedlar eller i silfverplantsar, enligt gällande beräkningsgrund. c) att inom 2 månader efter kontraktets alslutande aflemna en fullständig plan för lånets förräntande och amortering. 2:o Till ränta och amortering af iånesumman skulle anslås under 40 års tid, räknad från och med den 2 Januari 1859 till den 2 Januari 1898, ett belopp, som en gång om året skulle utbetalas med 5§ procent af Iånesumman eller med 1,166,6663:
R:dr R:mt. 3:o Långifvarne skulle äga att, på sätt de för sig funno fördelaktigast, bestämma fördelningen af dessa jjg procent uppå ränte- och amorterings-utgilter samt att, derest, enligt denna fördelning, årsanslaget, 1,166,666g R:dr R:mt, blefve tillräckligt att intill den 2 Januari 1898 förränta och amortera ett större kapital, än 20,000,000 R:dr Runt, af Riksgälds-kontoret erhålla ett deremot svarande antal obligationer. 4:o Såsom godtgörelse derför, att lånet blefve i Stockholm till Riksgälds-kontoret inbetaldt i Svenska Bankosedlar eller silfver, förbehöllo sig Johns &
Komp. 2 procent å det belopp, som inbetaides. 5:o Obligationerna skulle dateras den 2 Januari 1858, utfärdas på Svenska och ett främmande språk, samt göras betalbara i Stockholm hos Riksgälds-kontoret samt på en utländsk plats, som långifvarne ägde bestämma. 6.0
Minsta valören å hvarje obligation bestämdes till 200 R:dr Runt. 7:0
Utlottningen för amorteringen skulle ske i Stockholm. 8:o Till bestridande af kostnaderne för ränte-liqvider å utrikes ort anslogs i procent å det belopp, som utrikes komme att liqvideras. 9:0
För fullgörande af de enligt kontraktets 1 § långifvarne åliggande skyldigheter, utläste de ett vite af 500,000 R:dr R:mt, som skulle tillfalla Riksgälds-kontoret, om långifvarne underläte fullgöra sina deri gjorda åtaganden, dock med rättighet att, emot uppoffrande af denna summa, frikännas från vidare utbetalningar, än dem, som vid vitets förverkande voro verkställde; och förbundo sig Johns &
Komp. att, inom fjorton dagar efter afslutandet, för vitesheloppet ställa sådan säkerhet, som af Fullmäktige godkändes och hvilken säkerhet skulle återbekommas då långifvarne fullgjort hvad i lista § föreskrels. 10:o
Fullmäktige åtogo sig att ofördröjligen anhålla om Kongl. Maj:ts nådiga garanti å det sålunda afslutade lånet, hvars bestämmelser borde, med undantag af det årliga ränte- och amortissements-beloppet, hållas hemliga till medlet af Augusti 1858.
I öfrigt innehöll kontraktet åtskilliga detaljbestämmelser angående obligationernas beskaffenhet, ränteliqviderne m. m.
Sedan kontraktet den 11 November blifvit undertecknadt, beslöto Fullmäktige, att hos Kongl. Majit begära nådig garanti derå; och blef underdånig skrifvelse derom genast upp - före medlet af Maj 1858 R:mt R:dr 2,500,000: — » 2,500,000: — » » 7,000,000: — » » 6,000.000: — » 2,000,000: — a » » Juni s. å.
. . under återstoden af år 1858 » år 1859 » första hälften af år 1860 salt och påföljande dag expedierad, hvarefter oell sedan Kongl. Majit, uti nådig skrifvelse af den 14:de i olVannäninde månad, meddelat den i underdånighet begärda garantien, Fullmäktige samma dag till Höglofliga Stats-utskottet alläto skrifvelse, innefattande begäran att ett anslag af R:dr J,lö6,666|
R:mt årligen under 40 år måtte af Rikets Ständer anvisas och vara att för Riksgälds-kontoret tillgå så tidigt hvarje år, att börja med år 1858, att nödiga förberedande åtgärder för medlens användande till sitt ändamål måtte hinna vidtagas.
I)å nu tiden inträffade att långifvarne skulle fullgöra sitt i kontraktet gjorda åtagande att ställa säkerhet för det vite af 500,000 R:dr Runt, hvartill de sig förbundit, inkom chefen för handelshuset Johns & Komp., Konsuln Th.
Johns, den 26:te sistlidne November med en skrift, deri han anförde, att den utomordentliga penningekris, som efter kontraktets afslutande inträffat, gjort det för honom till en nödvändighet, att på annat sätt disponera öfver de till säkerhet för vitet afsedda valutor, i följd hvaraf han anhöll om åtta dagars anstånd med fullgörande af ifrågavarande åtagande.
Vid det sammanträde, som i anledning af denna skrift samma dag hölls, anmäldes att, sedan Konsuln Johns föregående Söndag till Stockholm återkommit från den resa till Hamburg, som han genast efter lånekontraktets afslutande företagit, hade detta hastiga återvändande, i sammanhang med den under tiden inträffade handels- och penningekrisen, gifvit anledning till ett temligen allmänt uttaladt misstroende till hans förmåga att fullgöra de åligganden, hvartill han ansåges hafva genom kontraktet sig förbundit, och hade, vid anställde forskningar härom, den, med afseende på hvad före lånets afslutande förekommit, oväntade upptäckt gjorts, ej blott att de utländske bankirhus, med beräkning å hvilkas biträde Johns inlåtit sig uti förevarande statslåne-affär, i följd af den inträffade penningekrisen dragit sig tillbaka, utan äfven att han sjelf ansåg sin ställning brydsam i anseende till flere utländske Bankirers fallissementer, med hvilka han stått i affärs-förhållanden.
Då nu den honom gifna uppmaning, att ofördröjligen aflemna den utfäste säkerheten för det i kontraktet bestämda vitets erläggande, icke blifvit efterkommen samt den i kontraktet utsatte tid för säkerhetens aflemnande redan gått till ända, ansågo Fullmäktige det vara i hög grad vådligt, att låta det afsiutade kontraktet förblifva i Johns ägo, enär, om han blefve nödsakad till sina borgenärer afstå sin egendom, Riksgäldskontoret kunde få att skaffa med en konkursmassa, som möjligen ansåge sig befogad att på kontraktet grunda mer eller mindre giltiga anspråk och som, i allt fall, när tiden för lånemedlens utbetalande inträffade, icke vore i tillfälle att uppfylla kontraktsviikoren.
—Fullmäktige ansågo det derföre angeläget att söka förmå Johns att ofördröjligen från sig lemna såväl sjelfva kontraktet, som ock en till innehafvaron ställd öfverlåtelse deraf, på det Fullmäktige måtte komma i tillfälle att med något större in- eller utländskt hus söka öfverenskomma antingen om kontraktets öfvertagande, eller om afslutande af nytt kontrakt på de vilkor, som kunde anses antagliga.
Till följd häraf och jemte det Fullmäktige förklarade, att det af Johns begärda anstånd icke kunde beviljas, erhöll Fullmäktiges Sekreterare befallning, att genast begifva sig till Johns &
Komp. kontor, samt derstädes för vederbörande framställa Fullmäktiges önskan i förenämnde hänseende.
Sedan husets hufvudman, Jtonsul Th. Johns, förklarat sig beredvillig härtill, meddelade han, i närvaro af tillkallad Notarius Publicus, den begärda öfverlåtelsen samt återställde derjemte sitt exemplar af sjelfva originalkontraktet.
Då Fullmäktige, genom att sålunda komma i besittning af bägge kontrakts-exemplaren jemte den förenämnde på innehafvare!) ställde öfverlåtelsen dera! , förnämligast hade för afsigt att bereda en möjlighet att, i händelse Johns Ä! Komp. icke kunde fullgöra sina förbindelser, öfverlåta kontraktet på annan person samt, om sådant icke läte sig göra, kunna inlåta sig i underhandling med annan långifvare om afslutande af nytt låneaftal, ansågo
Fullmäktige nödigt afvakta någon tid för att kunna besluta, hvilka åtgärder, under den på de förnämsta Europeiska Börser då allmänt rådande penningekrisen, kunde och borde för ändamålets vinnande vidtagas. — 64 — De af Fullmäktige utsedde
Deputerade hade emedlertid genast efter einottagandet af det åt dem under den 2 November lemnade uppdrag att för Riksgälds-kontoret anskaffa en kredit af 4,500,000 Mark Hamburger Banko, satt sig i beröring med bankirhuset Salomon Heine, som ock den 14:de i samma månad till en bland
Deputerade aflat en skrifvelse, deri nämnde hus, på vissa vilkor, erbjöd sig lemna Riksgälds-kontoret en kredit af 2 millioner Mark Hamburger Banko; men sedan vidare skriftvexling härom ägt rum, hade det få dagar derefter helt och hållet återkallat sitt gjorda erbjudande
Vid detta förhållande och då behofvet att för Riksgälds-kontorets utgifter anskaffa penningar med hvarje dag syntes alltmera trängande, väcktes ånyo den 12:te sistlidne
December fråga om icke
Deputerade ofördröjligen borde afresa till utrikes ort, för att s ka tillvägabringa nödiga överenskommelser rörande den kredit, om hvars; anskaffande Deputerade fått sig uppdraget att gå i författning.
Efter en längre öfverläggning härom, beslöt pluraliteten bland Fullmäktige att uppdraga och bemyndiga antingen
Deputerade gemensamt eller endera bland dem, att, så fort ske kunde och de ansågo lämpligt, företaga en resa till de utländska orter, der man kunde förmoda att öfverenskommelse skulle kunna med något för soliditet kändt bankirhus träffas om deri ifrågavarande kreditens erhållande, hvarjemte Deputerade lemnades uppdrag att söka få det med handelshuset Johns &
Komp. afsiutade låne-kontraktet öfvertaget af något välkändt in- eller utländskt bankirhus samt att, om det ej skulle lyckas att få helt och hållet transportera kontraktet, träffa förberedande nytt aftal om det ifrågavarande lånet eller uti kontraktet medgifva vissa modifikationer, under förbehåll, att vilkoren på det hela, efter noggrann beräkning, icke blefve mera betungande, än de i Johnska kontraktet bestämda; och förklarade Fullmäktige, att det i protokollet för den 2:dra November
Deputerade gifna uppdrag i fråga om upptagande af ett lån omedelbart af allmänheten fortfarande finge äga gällande kraft, för den händelse
Deputerade icke kunde på någotdera af de ofvan antydda sätten tillvägabringa någon uppgöring.
Sedan Grosshandlaren Berg anmält, att han för ombesörjandet af åtskilliga mer eller mindre vigtiga såväl enskilda angelägenheter, som honom lemnade allmänna uppdrag, omöjligen kunde åtaga sig att förr än efter 14 dagar företaga en resa, som sannolikt under dåvarande årstid komme att räcka i flere veckor, förklarade Fullmäktige, att, då Presidenten Akerman komme att ensam företaga den beslutade resan, han under denna resa jemväl ägde att ensam utföra den del af uppdraget, som under hans vistelse å utländsk ort kunde ifrågakomma; ocb blefvo för sådant ändamål nödiga fullmakter utfärdade, hvarjemte såväl båda exemplaren af det med Johns &
Komp. afsiutade låne-kontraktet, som den aj bemälde handelshus meddelade öfverlåtelse af kontraktet öfverlemnades till Presidenten Akerman, hvilken derpå den 15
December anträdde den beslutade resan.
Af den berättelse, Presidenten Akerman vid sin återkomst till fäderneslandet i medlet af sistlidne Februari månad till Fullmäktige algaf, hafva Revisorerne tagit noggrann kännedom samt deruti funnit en lika fullständig, som åskådlig framställning af de många svårigheter, hvarmed utförandet af det honom lemnade vigtiga uppdrag varit förenadt.
Revisorerne äro ock öfvertygade att hvar och en, som med uppmärksamhet genomläser nämnde berättelse samt opartiskt bedömer förhållandena, icke kan undgå erkänna det oförtröttade nit och den osparda möda, Presidenten Akerman användt för att, under den mest ogynsamma konjunktur, bringa saken till ett önskadt slut.
Att han ock deruti lyckats på ett, med afseende på förhanden varande omständigheter, oväntadt sätt, torde i någon mån kunna inhemtas af den sarnmandragne framställning af ärendets behandling, som Revisorerne här gå att lemna.
Elter att hafva erinrat om de förnämsta skälen för resans skyndsamma företagande, deribland äfven ingick nödvändigheten att söka få den genom Johns &
Komp. oväntade fallissement tillintetgjorda låneaffären öfverflyttad på solida händer, innan operationerne för det då redan ifrågakomma tolf-millioner-lå-nets placerande kunde hinna börjas, på det icke ett samtidigt uppträdande å utländska penninge-marknaderne till erhållande af två Svenska statslån skulle verka menligt i afseende å vilkoren för bägge, antyder presidenten Åkerman i förenämnde berättelse åtskillige af de omständigheter, som försvårat utförandet af det honom lemnade uppdraget.
Kevisorerne låna härvid ur berättelsen följande, såsom det synes, välgrundade framställning: »I främsta rummet bör jag omnämna de ofördelaktiga verkningarne på omdöinet hos »utländska kapitalister, som föranleddes ej blott af de nästan dagligen i utländska tidningarne »förekommande, från våra egna tidningar hemtade och sammandragne berättelser om han»delskrisens följder å handel och näringar i vår hufvudstad och Sveriges förnämsta sjöstäder, »utan äfven af Regeringens, utan uppskof på samma sätt bekantgjorda proposition till Rikets »Ständer om Banklånets upptagande, hvartill vidare kom, att ej blott åtskilliga inhemska kredit»föreningar, utan äfven kreditbehöfvande enskilde Svenske män, uppträdde å de utländska pen»ninge-marknaderne, der försök med hopp om framgång kunde göras för jernvägslånets placeran»de, för att förskaffa sig lån eller kredit.
Då jag undantager grannriket Danmark och Norra »Tyskland, serdeles Hamburg, äro våra Svenska förhållanden föga eller intet kända, och »följaktligen icke eller vår lyckliga ställning, hvad våra stats-finanser angår.
En hvar, som »tager kännedom om utländska tidningar, har tvifvelsutan, lika med mig, understundom deri »fått läsa de mest vidunderliga uppgifter om timade tilldragelser i vårt aflägset belägna fä»dernesland.
Ej underligt derföre att mera än en af de förnämsta Bankirer, med hvilka »jag kommit i beröring, ej utan svårighet kunnat öfvertygas derom, att Svenska Staten icke »hade något att skaffa med de lån för Norriges räkning, hvaraf ett redan var i London upp»taget och det andra beroende på underhandling, hvilka man jemväl ville rubricera såsom »lån, upptagna af Svenska Regeringen. — — — — — — — — — — — »Tyngden af dessa i sig sjelfva tillräckligt ogynsamma förhållanden ökades ännu mera »deraf, att då den för mig, hvad jernvägslånet angår, meddelade fullmagt var så inskränkt, »att den endast medgaf mig rätt att, — om icke Johnska kontraktet kunde transporteras »sådant det var, eller med mindre modifikationer, ej inverkande på det finansiella resulta»tet, — preliminariter uppgöra om ett nytt lånekontrakt, derest sådane vilkor kunde be»tingas, att de, efter noggran beräkningr ej blefve för Riksgälds-kontoret mera betungande, »än dem med Johns &
Komp. aftalade, — och jag ganska snart efter underhandlingarnes »början erfor, att mitt uppdrag, sålunda begränsadt, icke kunde genomföras, — mina till»göra-nden, för att kunna leda till ändamålets vinnande, erfordrade kommunikationer med »mina hemmavarande kolleger.
Hade dessa kommunikationer kunnat ske genom bref och »deruti fullständigt redogöras för hvarje försök till en ny lånekombination och de ofta flere »gånger om dagen vexlande utsigterne för framgången deraf, skulle desamma beredt både »upplysning och stöd åt mina företag, men den som besinnar, att en brefvexling denna års»tid mellan Paris eller London och Stockholm, som i förevarande fall är förenad med nödvändigheten å sistnämnde ställe af Fullmäktiges sammankallande till öfverläggning, innan »svar å en fråga kan lemnäs, erfordrade minst vecka, och att det icke lyckats mig vid »mera än ett enda tillfälle under mitt utrikes vistande förmå utländske bankirhus att längre »än högst 48 timmar vidblifva ett gjordt fast anbud, tordö ock inse, att jag för mina med»delanden endast kunnat begagna den utväg, elektriska telegrafen erbjudit och denna alltid »medelst biträde af våra utrikes sändebud och oftast i chiffer, för att ej äfventyra möjlighe»ten af en indiskretion hos de utländska telegrafverkens tjenstemän, som kunnat verka skadligt på underhandlingarne.
Detta kommunikationssätt fordrar åter. både i anseende till »sin natur och de dermed förenade betydliga kostnader den största möjliga korthet i frågor »och svar och följden deraf skall visa sig hafva varit ofta inträffade missförstånd emellan »den frågande och svarande, hvilka för den förstnämnde vållatr ej ringa bekymmer.» 9 — 66 — Då det skulle jdifva alltför vidlyftigt, att här lemna en fullständig framställning om alla de af Presidenten Akerman gjorda försök att med Bankirer i England, Frankrike och Tyskland inleda underhandlingar, anse sig Revisorerne böra inskränka sig till att utur Fullmäktiges berättelse här i korthet återgifva hufvudinnehållet af den emellan Presidenten Akerman och Fullmäktige på telegrafväg förda korrespondens, samt af de i följd deraf hos Fullmäktige hållna öfverläggningar.
Redan den 1 Januari innevarande år ankom till Fullmäktige ett telegram från Paris med underrättelse, att Presidenten Åkerman hade anbud på lånet efter Johnska vilkoren med tillägg af ^ procent årligen eller 6 procent om året.
Vid sammanträde påföljande dag, då frågan huruvida detta anbud skulle antagas eller icke förekom, stadnade Fullmäktige, efter långa öfverläggningar både för- och eftermiddagen, i det beslut, att i telegram underrätta Presidenten: att om långifvaren medgåfve, antingen att länet ställdes på 37 års betalningstid, i stället för 40, eller att, med oförändrad betalningstid, låntagarne finge rätt att efter tio år uppsäga lånet, så ville Fullmäktige ingå uppå att den årliga betalningen förhöjdes till 6 procent, om Johnska kontraktet i öfrigt blefve oförändradt.
Den 4 Januari ankom från Presidenten Åkerman en ny, från Paris afsänd, telegrafdepesch, deri häri underrättade, att vederbörande icke velat ingå på någotdera alternativet, men att han önskade ett kathegoriskt svar.
Då Fullmäktige ansågo frågan om det gjorda anbudet borde antagas eller icke vara i väsendtlig mån beroende deraf, huruvida penningar till någon större del kunde fås genast, i stället för i Maj månad, förenade sig de fleste bland Fullmäktige i det beslut, att Presidenten Åkerman borde i afgående depesch underrättas, att
Fullmäktige ansåge sig tvungne antaga anbudet af sex procent, derest penningar till någon större del kunde fås genast, i stället för i Maj och bättre vilkor ej kunde erhållas, dock med förbehåll, att Johnska kontraktet i öfrigt följdes.
Den 7 Januari ankom, genom Kongl. Utrikes Departementet, osvar, att äfven de sednast gjorda vilkoren icke kunde åstadkommas, hvarför Presidenten Åkerman begärde bestämdt ja eller nej på sin framställda fråga.
Då Fullmäktige ansågo det vara af vigt, att Riksgälds-kontoret så snart som möjligt sattes i tillfälle att erhålla kassaförstärkning, utan att behöfva, under dåvarande svåra penningeställning, uttaga sina fordringar för meddelade lån mot hypothek af räntebärande obligationer, hvilket obestridligen skulle för landet medföra da betänkligaste följder, utan att
Kontoret ändock under den rådande penningebristen kunde påräkna att, om ock uppsägning egt rum, å bestämda tider återfå sina penningar, beslutade Fullmäktige, att till Presidenten Åkerman aflåta två serskilda telegram, det ena innefattande underrättelse, att Fullmäktige antoge anbudet på d,e i Johns &
Komp:s kontrakt bestämda vilkor, med tillägg af J procent årligen eller 6 procent för året, såsom den först ankomna telegrafdepeschen innehöll; det andra med begäran att, om icke långifvaren ville före medlet af Februari lemna två ;t 3 millioner Riksdaler Riksmynt i förskott, Presidenten måtte afsluta med honom eller någon annan om en kredit å minst feni månader, hvarå Fullmäktige genast finge utställa vexlar på 90 dagars dato.
Den 12 Januari ankom, genom Kongl.
Maj:ts beskickning i London, en föregående dag daterad depesch, deri Presidenten underrättade, att man tröttnat vid underhandlingarne i Paris; att han inom gränsen af C procent, och troligen derunder, ansåg sig kunna få lånet i London, derhän nu vistades, samt af lånebeloppet lyfta i kontant mer än önskligt; att likväl lånet måste göras i pund Sterling och efter brukliga former, samt slutligen framställde den Iråga, om han finge fria händer härutinnan, blott 6 procent ej öfverskredes.
På skäl, som finnas intagne i Fullmäktiges protokoll för den 13 Januari, ansågo sig Fullmäktige böra meddela Presidenten uppdrag att, i enlighet med de af honom uppgifne vil - — 67 — kor, afsila ett lån i £ Sterling till belopp af omkring 1,120,000 £, å högst sex procent för år, saint att lian egde fria händer i öfrigt.
Den 15 Januari erhöllo Fullmäktige, uti en föregående dag från London afgången depesch, från Presidenten Akerman den underrättelse, att han öfverenskommit örn en kredit å femtio-å etthundratusen £ Sterling hos bankirhuset Overend, Gurney &
Komp., på hvilket linge dragas vexlar, som ej borde hafva längre Iöpningstid än 3 månader; att på denna kredit finge dragas på en gång för huru stor del deraf sorn helst; att hvarje vexel skulle på uppgifvet sätt undertecknas, samt att avisbref borde sändas genom G. Tottie &
Sons, genom hvilka a Hären vore uppgjord.
Under den öfverläggning, som i anledning häraf uppstod, voro samtlige Fullmäktige af den åsigt, att den ifrågavarande krediten under dåvarande förhållanden skulle icke allenast i väsendtlig mån bidraga till allmänhetens lugnande samt underlätta iiqviderna med utlandet, utan ock sätta Fullmäktige i tillfälle att fullgöra sina utbetalningar, utan att behöfva allt för mycket anstränga dem, som från Kontoret erhållit lån emot hypothek af räntebärande obligationer, lie fleste bland Fullmäktige voro ock af ien tanka, att då allmänna rörelsen, genom försäljning af Siiksgälds-kontores vexlar dä genast, komme att betydligt underlättas, och sådant, långt ifrån att för Kontoret föranle*da någon förlust, tvärtom medförde fördelen att erhålla högre kurs, om försäljningen skedde under flere börsdagar, än om den genom ett uppskof inskränktes till färre, borde försäljningen af Riksgälds-kontorets vexlar redan nästpåföljande tisdag den 19 Januari taga sin början, f följd deraf lättade ock Fullmäktige åtskilliga, i protokollet för den 15 Januari intagna, bestämmelser i afseende på vexlarnes beskaffenhet och sättet för deras försäljning samt öfriga härmed gemenskap egande frågor.
Sedan detta ärende förevarit, anmäldes, att kort före
Fullmäktiges sammankomst ankommit en ny telegraf-depesch, deri Presidenten Akerman underrättade om emottagandet af Fullmäktiges den 13 Januari till honom aflåtna depesch, samt derjemte begärde en på Engelska språket uppsatt fullmakt af den ordalydelse, som depeschen upptog och som jemväl i Fullmäktiges protokoll för ilen 16 Januari finnes intagen.
Fullmäktige ansågo sig böra utfärda den begärda fullmakten, underrättades Presidenten, i telegram af den 15 Jannuari, såväl om den beslutade vexeldragningen på Overend, Gurney & Komp., som att fullmakten skulle med näst afgående post honom tillsändas, hvilket ock, sedan densamma vid serskild sammankomst den 16 Jannuari blifvit af Fullmäktige, i närvaro af Kongl.
Stor-britaniska Generalkonsuln M. Hunt samt Notarius Publicus ö’Aubigné, undertecknad och af dem legaliserad, samma dag ägde rum.
Sedan Fullmäktige derefter, dels genom en den 16 Januari ankommen telegrafdepesch fått den underrättelse, att låneafifären i London vore nära att afslutas och att vilkoren skulle meddelas i bref, samt att krediti vet hos Overend, Gurney &
Komp. kostade i procent lör hvad som droges, dels genom en i protokollet för den 21 Januari intagen skrifvelse från Presidenten Akerman fått närmare uppgift på lånevilkoren, som, bland annat, vore H procents rabatt och 2i procent i kommission, ankom den 22 Januari en från Paris föregående dag aflåten telegrafdepesch, deri Presidenten Akerman underrättade, att sedan han fått krediten i London, men altalet om lånet ej vore bindande förr, än det kunde definitivt afslutas, hade han återknutit de förut började underhandlingarne i Paris med Bankiren Erlanger, som nu skrifteligen erbjöd ett lån på 7,600,000 Tinder Preussisch Courant mot 2A procents kommission in toto samt öfrige i depeschen uppgifne vilkor; och begärde Presidenten svar, om han linge antaga detta anbud, hvilket svar borde vara i Paris sednast Lördagen den 23:dje Januari vid middagstiden, emedan anbudet ej vore längre förbindande.
Derjemte underrättade Presidenten, att han, med afseende på den i London öppnade krediten och de föreslagne hastigare inbetalningstiderne, skrifvit till London och erbjudit vederbörande derstädes företräde, ifall de ingingo på samma nedsättning af rabatten. — 68 — Efter en längre diskussion förenade sig de Fullmäktige, som öfvervoro dettaoärende, den 23 Januari i det beslut, att i afgående telegrafdepesch anmoda Presidenten Akerman att företrädesvis afsluta det Engelska lånet.