Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Af Vällofliga Borgare-Ståndet har till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet blifvit remitteradt ett memorial, deruti Herr Ridderstad, C. F., andragit, att den Kongl. Theatern i alla tider varit försatt i ekonomiskt bryderi och att icke någon säkerhet funnes derför att de anslag, hvilka åt Theatern anvisats, i längden skulle befinnas tillräckliga.
En bland de förnämsta orsakerne till denna den Kongl. Theaterns vacklande och osäkra ställning torde böra sökas deruti, att den, i sin allt mer och mer utbildade egenskap af ett Statens verk, likväl icke vore ställd under bestämd ministeriel styrelse.
Det läge i sakens natur att Hans Maj:t Konungen, under hvars höga hägn Theatern omedelbart vore ställd, icke vid förefallande tillfällen och omständigheter kunde tillvägagå såsom en ansvarig minister. 0tvifvelaktigt sattes hans hjerta på mera än ett hårdt prof, der endast sakförhållanden borde tala.
Motionären vore derför också öfvertygad att Konungen med verklig tillfredsställelse skulle lemna ifrån sig den säkert rätt tryckande och besvärliga bördan, i händelse Rikets
Ständer derom gjorde en underdånig hemställan och ansäge sig, med anledning af anförda förhållanden, böra föreslå, att Rikets Ständer måtte 4 Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottels Betänkande N:o 158. hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att den Kongl. Theatern måtte förflyttas under lämplig ministeriel styrelse.
Theatern underhålles ej uteslutande af Statens medel, utan till väsendtlig del genom Konungens enskilda bidrag.
Förflyttad under ministeriel styrelse blefve Theatern en statsinrättning, som borde på Statens bekostnad uppehållas och de hiltils åt
Theatern anvisade statsmedel skulle säkerligen ej för detta ändamål förslå.
Den af motionären föreslagna förändring skulle således ådraga Statsverket betydliga utgifter, ulan att, efter Utskottets mening, någon motsvarande fördel derigenom kunde emotses.
Det vill också synas, som, derest Rikets Ständer ansett Kongl. Theatern böra till en Statens inrättning förvandlas, de icke underlåtit att, vid beviljandet af de anslag, som åt densamma blifvit anvisade, härom göra framställning.
Då så emellertid icke skett, hemtar Utskottet härifrån ett ytterligare stöd för den åsigt, i öfverenstämmelse hvarmed Utskottet hemställer, att motionen icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Ant- till Exp.-ITtsk. den 18 Äng. 1860, kl. 12 midd.
Betänkande, i anledning af väckt motion om upphäfvande af Kongl. Maj:ts nådiga Reglemente för skyddskoppympning i Riket.
Till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet har Höglofliga Ridderskapet och Adeln remitterat en af Friherre Creutz, Stefan, väckt motion, deruti motionären, i uppgifvet syfte att »slita ett af de mänga onaturliga och förderfliga band, sorn hvila öfver »individen och samhället» föreslagit »att Kongl. Majits nådiga Reglemente för skydds»koppympning i Riket af den 29 September 1853 mätte så lill vida till all gällande kraft »upphäfvas, att det icke blir bindande för någon annan än den, som sjelf vill för sig »eller barn underkasta sig dess förordnanden.» Allm. Besv.- och Ekon.-Viskottets Betänkande N:o 158.
5 Grunderne för detta förslag äro i motionen på följande sätt angifne: »1:0.
Enligt de utmärklaste både hydropatiska och homöopatiska läkares sam»manstämmiga utlåtanden är vaccineringen icke något ofelbart preservativ emot kopp»sjukdomen.
Detta bestyrkes ock af erfarenheten.» »2:o.
Utsattes den som skall vaccineras för möjligheten att, jemte de artifici»ela kopporna, få på sig öfverflyttade alla de sjukdomsämnen, hvilka kunnat ligga förborgade uti dens organism, ifrån hvilken koppympningsämnet blifvit taget;» »3:0.
Är det lika absurdi som orimligt, att vilja tvinga en menniska att i detta »enda fall begagna sig af ett föregifvet prseservativmedel, om hvilket man sjelf möjligen »är öfvertygad, att det ovilkorligen skall medföra mer eller mindre ondt, utan att verka »något godt.
I alla andra sjukdomsfall, till och med då »döden står för dörren,» har »menniskau frihet att välja eller förkasta de läkemedel, hvilka man räcker henne; och »skulle hon äfven nödgas med våld att öfverlemna sig åt en läkares behandling, till hvil»ken hon saknar förtroende, samt att emottaga medikamenterne af hans hand, så kan »dock ingen tvinga henne att intaga dem.» »4:o.
Är det numera en grof inkonseqvens i vår lagstiftning att hafva stadgan»det qvar om tvångsympningen såsom skyddsmedel mot en sjukdom, som haft så lång »tid på sig att »modifieras» och »acklimatiseras,» sedan man insett behofvet af att upp»häfva karantäner och gränskordonger emot koleran, hvilken uppträdt såsom en lika här - »jande, men vida yngre epidemi än kopporna.»
Vid sisthällne riksdag förekom äfven en motion i hufvudsakligen enahanda syftning, som förevarande.
Dåvarande Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskott yttrade sig deröfver, i Betänkandet N:o 14, att, om motionärens förslag blefve antaget, hvar och en skulle kunna underlåta vaccinationens begagnande, under förebärande af misstroende till densamma, men att, då erfarenheten under den längre tid vaccinationen varit här i riket allmännare begagnad, fullkomligen bekräftat nyttan af detta försigtighetsmått mot koppsmittan, det torde vara i hög grad betänkligt att sålunda borttaga omförmälda skyddsmedel, hvilket jemväl blifvit af regeringen, efter sakkunnig myndighets hörande, kort tid förut ånyo påbudet; i följd hvaraf och då Utskottet ansåge lagstiftningen böra i sådana fall, med åsidosättande af enskildes åsigter och tycken, afse det allmän nas säkerhet och fördel, Utskottet afstyrkte bifall till motionen; och blef detta Betänkande af samtlige Riks-Stånden bifallet.
Instämmande i de åsigter, hvilka sålunda förut vunnit Rikets Ständers godkännande, hemställer Utskottet, att ifrågavarande motion måtte lemnäs utan afseende.
Slockholm den 17 Augusti 1860. 6 Allm.
Besv. och Ekon.-VIskottets Betänkande N:o 159.
Ank. till Exp.-Utsk. den 18 Aug., 1860, kl. 12 midd.
Betänkande, i anledning af väckt motion, rörande en ombildning af hufvudstadens fyra femklassiga elementar-läroverk.
Uti en hos Höglofliga Ridderskapet och Adeln väckt motion har Herr af Sillén, A. W., anfört hurusom det vore önskligt att i hufvudstaden, der läroverken ligga helt nära hvarandra och der desamma redan förut genom sin organisation hilda ett slaga undantag från hvad som är gällande i det öfriga riket, den klassiska och den reala bildningslinien finge sina skiljda läroverk.
Någon skada af en sådan reform skulle, enligt motionärens förmenande, ej kunna uppstå, men deremot vore nyttan deraf flerfaldig; så skulle t.
ex. fyra utaf de i nåder föreslagna lärareplatserna kunna indragas och de öfriga lärarnes verksamhet koncentreras i en riktning, utan att man behöfde frukta en styfmoderlig behandling af någondera linien.
Liksom bildningen i vår tid gör framsteg med hvarje decennium, så måste äfven undervisningen följa med både i afseende på method och omfattning.
De klassiska läroverken skola bestå så länge Staten behöfver embetsman med grundlig lärdom och så länge menniskor finnas med intresse för ett vetande, som ej inbringar materiel valuta.
För realskolornas bestånd har man en säker borgen i de nästan dagliga upptäckter, som göras inora naturvetenskapernas och industriens områden, hvilka förutsätta en stegrad bildning hos dem, som vilja egna sig åt dessa yrken.
På grund af hvad sålunda blifvit anfördt har motionären föreslagit: att af hufvudstadens fyra femklassiga läroverk tvänne, nemligen Clara och Maria, mätte blifva uteslutande lärdomskolor samt de tvänne öfriga, Jakobs och Catharina, uteslutande realskolor.
Vidkommande denna motion har Utskottet inhemtat, att Stats-Utskottet i sitt Utlåtande N:0 123, angående regleringen af utgifterna under Riks-statens Åttonde Hufvud-titel, Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Utlåtande N:o i60. 7 yttrat, att, enär vid behandlingen af Kongl. Maj:ts Proposition derom att för ytterligare 2 kolleger vid Clara, 2 vid Maria, 1 vid Jakobs och 2 vid Catharina elementar-läroverk löner måtte ä stat uppföras, Utskottets uppmärksamhet blifvit fästad dels derpå att den nuvarande organisationen af dessa fyra skolor icke torde vara fullt lämplig för undervisningens ändamålsenliga ordnande, dels derå att direktionen för Stockholms stads undervisningsverk till Kongl. Maj:t. aflätit en underdånig framställning om att Clara och Maria elementar-läroverk skulle befrias från skyldigheten att undervisa sådana lärjungar, sora icke läsa klassiska språk samt Jakobs och Catharina läroverk frikallas från åliggandet att i nämnde språk meddela undervisning, Stats-Utskottet ansett sig böra föreslå: det Rikets Ständer mätte i underdånighet anhålla, att Kongl.
Maj:t läcktes taga i nådigt öfvervägande, huruvida icke vid ofvannämnda fyra skolor må, genom en enklare fördelning af läroämnena uti den i direktionens ofvanberörda skrifvelse antydda riktning, kunna beredas en förändrad organisation, att undervisningen blifver ändainålsenligare ordnad och besparing vinnes i lärarekrafter.
Då således frågan om undervisningens ändamålsenligare ordnande inom hufvudstatens fyra femklassiga läroverk blifvit behandlad af annat Utskott, som deruti afgifvit tillstyrkande yttrande, hvilket redan vunnit Rikets Ständers bifall, anser sig Ekonomiutskottet icke böra, i anledning af ifrågavarande motion, något yttrande i ämnet afgifva.
Ank. till Exp.-Utsk. den 18 Aug. 1860, k. 12 midd.
Utlåtande, i anledning af Riks-Sländens skiljaktiga beslut öfver Betänkandet N:o UT.
Sedan Utskottet i förenämnda Betänkande, med anledning af väckte motioner om utvidgande af de rättigheter, som äro mosaiske trosbekännare här i riket tillerkände, hemställt, att Rikets Ständer mätte i underdånig skrifvelse hos Kongl. Maj:t anhålla, att, 8 Allm. Besv.- och Ekon.-Utskollets Utlåtande N:o i60. med upphäfvande af första momentet i 2 § af Kongl. Förordningen den 30 Juni 1838, mosaiske trosbekännare, födde i Sverige eiler utrikes ifrån inkomne och i riket bosatte, samt af Kongl. Maj:t till Svenska undersåter upptagne, mätte erhålla rättighet att, utan Kongl. Maj:ts särskilda nådiga tillstånd, köpa och besitta fast egendom ä landet, så har, enligt Utskottet tillhandakomne protokolls-utdrag, detta Betänkande blifvit af Ridderskapet och Adeln samt Bonde Ståndet bifallet, men af Preste- och Borgare-Stånden afslaget, hvarjemte sistnämnda Stånd för sin del beslutat, att Rikets Ständer må hos Kongl.
Majit i underdånighet anhålla, att inora landet födde mosaiske trosbekännare, äfvensom sådane bekännare, hvilka, utrikes ifrån inkomne, äro eller framdeles blifva till Svenska undersåtare antagne, må erhålla rättighet att bosätta sig och besitta fast egendom hvar helst inom riket.
Då Borgare-Ståndets beslut i sig innefattar hvad Utskottet tillstyrkt och Ridderskapet och Adeln samt Bonde Ståndet bifallit och, vid sådant förhållande, den väckta frågan icke genom två Riks-Stånds afslag å Betänkandet förfallit, men Borgare-Ståndets beslut, i hvad detsamma rörer rättigheten för mosaiske trosbekännare att här i riket besitta fast egendom, icke är lika affattadt med Utskottets af två Stånd godkända förslag, har Utskottet ansett sig böra vördsamt inbjuda Preste- och Borgare-Stånden, att, med frånträdande af bemälde Riks-Stånds beslut om afslag å Utskottets Betänkande, i Ridderskapet och Adelns samt Bonde-Ståndets i ärendet fattade beslut instämma.
Stockholm, tryckt hos N.
Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Utlåtande N:o 161. 1 \:o 101.
Ank. till Exp.-Utsk. den 31 Augusti 18fi0, kl. 11 f. m. •
Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Skrifvelse, med det af Kommitterade afgifna underdåniga Betänkande och Förslag, angående Kommunalstyrelser.
Sedan Rikets Ständer vid sistlidna riksdag, uti underdånig skrifvelse den 12 Februari 1858, anhållit att Kongl. Maj:t täcktes låta genom sakkunniga män ej mindre upprätta förslag till författning om Lands-ting, eller en länen omfattande Kommunalrepresentation, än äfven i sammanhang dermed öfverse de, angående menighets-styrelse så väl på landet som i synnerhet 1 städerna gällande Författningar samt derefter till Rikets Ständers pröfning framlägga de förslag, hvilka, i följd deraf, kunde varda utarbetade; och en i anledning häraf förordnad Kommitté till Kongl. Maj:t inkommit med underdåniga förslag till Förordningar: l:o Om Kommunalstyrelse på landet, 2:o Om Kommunalstyrelse i stad, 3:o Om Kyrkostämma samt Kyrko- och Skolråd och 4:o Om Lands-ting, med redogörelse uti särskildt
Betänkande för de grunder och skäl, som bestämde innehållet i hvartdera af dessa förslag, så har Kongl. Maj:t, som, med afseende å ämnets beskaffenhet, funnit sig böra inhemta Rikets Ständers yttrande öfver förslagen innan desamma hos Kongl.
Maj:t kommo under vidare skärskådan och jemväl ansett deras framläggande till Rikets Ständer icke böra genom andra vederbörandes föregående hörande fördröjas, jemte nådig Skrifvelse den 30 December 1859, till Rikets Ständers pröfning öfverlemnat ifrågavarande Betänkande och Bih. till B.
Prot. 1859 1860. 8 Sami. 32 Haft. 1 2 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Utlåtande N:o 161.
Förslag, öfver hvilka Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet, till följd af erhållna remisser, nu får vördsamt utlåtande afgifva.
Då dc Kommitterades underdåniga Betänkande och Förslag äro till trycket befordrade och bland Riks-Ståndens ledamöter utdelade torde en fullständig redogörelse för deras innehåll här vai-a obehöflig, helst
Utskottet i allmänhet haft tillfredsställelsen att kunna gilla hvad de Kommitterade föreslagit.
Utskottet inskränker sig derföre till en kort öfversigt af förslagens ledande grundsatser, med några betraktelser som deraf föranledas, hvarefter skola särskildt framställas de förändringar och tillägg
Utskottet funnit sig böra tillstyrka, jemte skälen dertill.
Den första vigtiga grundsats i de Kommitterades Förslag, som tillika innebär en vigtig förändring af nuvarande förhållanden, är de kyrkliga angelägenheternas särskiljande från de borgerligt-kommunala och hvarderas öfverlemnande åt sin särskilda stämmas handläggning.
Att de hittills varit förenade och, i följd deraf, presten äfven haft den för hans egentliga kall så främmande ledningen af de borgerligt-kommunala angelägenheterna, hvartill anledningen är att söka nästan ensamt i historiska förhållanden, har måhända icke befordrat det borgerliga kommunal-lifvets utbildning och för församlingens kyrkliga lif stundom verkat menligt genom att till hvarjehanda verldsliga bestyr draga tid och krafter, som presten med mera fromma kunnat använda för själavården.
Utskottet anser derföre den föreslagna förändringen lämplig och ändamålsenlig och den torde i allt fall förr eller sednare blifva nödvändig, då den territoriala karakter, som hittills tillhört våra kyrkoförsamlingar och gjort den verkliga skilnaden emellan dem och de borgerliga kommunerna mindre åskådlig, kommer att i följd af en utvidgad bekännelsefrihet i religiöst afseende undergå tilläfventyrs ej obetydliga modifikationer.
Beträffande nu det borgerliga kommunal-väsendet på landsbygden och dervid först frågan om de särskilda kommunal-områdenas storlek, så anser Utskottet lika med de Kommitterade att då ”obestridligen större förenade krafter kunna för ”sina ändamål med jemförelsevis mindre kostnad och bättre framgång uträtta mer ”än der förhållandet är motsatt;” det är af vigt att kommunal-områdena ej blifva alltför små.
Måhända skulle det ur denna synpunkt kunna anses lämpligt att vid bestämmandet af landskommunernas områden den urgamla häradsindelningen blifvit lagd till grund.
Men då häraderna för längesedan förlorat sin administrativa betydelse och ett försök att återupplifva den nu, sedan århundraden stadgade vanan att i socknen söka den kommunala enheten, torde möta alltför stora hinder uti häfdvunna förhållanden, har Utskottet för sin del ingenting att påminna vid de Kommitterades förslag att, enligt regeln, hvarje socken skall bilda en kommun för sig, helst de Kommitterade tillika, för att bereda tillfälle till bildande af större kommuner, der sådant af innevånarne sjelfva kunde finnas önskligt, meddelat bestämmelser dels om bibehållande af redan befintliga större kommunal-föreningar tilldess deras upplösning påyrkas och dels om rätt för flera socknar att under vissa förbehåll förena sig till gemensam kommunal-förvaltning.
Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Utlåtande N:o 161.
3 Omfånget af den sjelfstyrelse, som blifvit hvarje sådan kommun tillerkänd, bestämmes af de Kommitterade, så att kommunen sjelf skall ombesörja vården om sina gemensamma ordnings- och hushållnings-angelägenheter samt derjemte eger att till bekostande af de företag, som i sådant afseende beslutas, dels använda kommunens tillhörigheter och dels af sina medlemmar utkräfva erforderliga skattebidrag.
Och är äfven, enligt Utskottets tanke, härigenom ett tillräckligt vidsträckt fält lemnadt öppet för kommunens sjelfverksamhet, hvaruti stadgandet, att kommunen icke eger befatta sig med någon verkställighetsåtgärd, som tillhörer offentlig myndighet, endast gör en af sakens natur påkallad inskränkning.
Rättigheten att inom hvarje kommun deltaga i öfverläggningar och beslut om dess angelägenheter står vidare, enligt de Kommitterades förslag, likasom hittills, i sammanhang med skyldigheten att bidraga till kommunens behof, så att de i allmänhet utgöra hvarandras vilkor och förutsättning och att röstvärdet beräknas efter bidragets storlek.
Hvad åter måttstock för bidrags-sliyldigheten angår, så har regeln hittills varit att innehafvare af mantalsatt jord bidragit efter mantalet och öfriga skattskyldiga efter 2:dra Artikelns Bevillning samt båda, nemligen mantalet och bevillningen, med hvarandra jemförts på det sätt, att ett mantal ansetts motsvara ett visst gifvet hcvillningsbelopp, enligt 1843 års Sockenstämmo-förordning 40 R:dr B:ko, men, enligt Kongl. Kungörelsen den 24 November 1857, endast 32 R:dr Runt.
Kommitterade hafva visserligen icke förbisett det mindre tillfredsställande uti mantalets och den nuvarande bevillningens användande såsom grunder för kommunal-bidragens fördelning, men likväl af skäl, som Utskottet måste gilla, ansett dessa häfdvunna mätare här icke kunna frångås och derföre bibehållit desamma.
En olägenhet af det nuvarande beskattningssättet hafva de Kommitterade dock sökt afhjelpa genom borttagande af den godtyckliga och just i följd af sin fixa beskaffenhet icke öfverallt lika verkande bestämmelsen, att ett mantal jord skall under alla förhållanden motsvara ett och samma bevillningsbelopp.
I dess ställe hafva de Kommitterade föreslagit stadganden i den syftning att inom hvarje särskild kommun ett mantal jord kommer att i kommunalbidrag erlägga lika mycket som en person, hvilken i bevillning efter 2:dra Artikeln erlägger så stort belopp, som motsvarar den fastigketsbevillning, hvilken inom den kommunen i medeltal utgår af ett mantal jord.
Huruvida härigenom det förra förhållandet i afseende på bidragsskyldighet och röstvärde emellan innehafvarne af den i mantal satta jorden och kommunens öfriga medlemmar blifvit i allmänhet rubbadt, beror på huru högt eller lågt man kan sätta ett mantals taxeringsvärde öfverhufvud.
Kunde man antaga ett mantals taxeringsvärde i medeltal utgöra 32,000 R:dr R:mt, så skulle förhållandet blifva alldeles detsamma, som för närvarande eger rum, åtminstone så länge bevillning af fast egendom utgår med en per mille.
Men då mantalets taxeringsvärde under nuvarande förhållanden sannolikt ej kan på långt när sättas så högt, så följer häraf ock att de
Kommitterades förslag för den mantalsatta jordens innehafvare medförer en ej obetydlig nedsättning af deras förra, såväl skattskyldighet, som röstvärde.
Skulle detta förhållande anses böra föranleda till någon jemnkning, så torde dock, enligt Utskottets tanke, icke vara skäl att derföre rubba hvad de Kommitterade föreslagit, utan bör den rättelse, som tilläfventyrs kan finnas nödig, lämpligast sökas genom någon ändring af Bevillnings-förorduingen och isynnerhet dess föreskrifter om fast egendoms uppskattning.
Det får icke heller lemnäs oanmärkt att den af de Kommitterade sålunda föreslagna grund för kommunal-utskylders fördelning icke är ämnad att ovilkorligen lända till efterrättelse i alla förekommande fall, utan endast i 4 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Utlåtande N:o 161. allmänhet, d. v. s. då icke Lag eller Förordning uttryckligen stadgar en annan grund, eller ock en sådan skärskild grund af kommunen sjelf bestämmes.
Beslutanderätten uti de ärenden som, enligt hvad förut nämnts, utgöra föremål för kommunens sjelfverksamhet, utöfvas å kommunalstämma, d. v. s. en församling af kommunens samtliga röstberättigade medlemmar under ledning af en för 4 år vald ordförande.
Då emellertid sådana allmänna sammankomster, särdeles om de ofta påfordras och i större kommuner, äro förenade med mycken obeqvämlighet, hafva de Kommitterade derjemte, i enlighet med en i Rikets Ständers skrifvelse lemnad antydning, föreslagit att kommunen skall kunna öfverlåta hela sin beslutanderätt, utom i några få frågor af särdeles vigt, åt valda ombud eller kommunal-fullinägtige, af hvilka hälften ombytes hvart annat år.
Detta användande af det representativa systemet i kommunalstyrelsen p& landet är något i vår lagstiftning alldeles nytt, som dock i Norge, der denna form för kommunal-ärendenas behandling är allmänt vedertagen, visat den bästa verkan.
Det torde ock vara klart att kommunens angelägenheter vida bättre skötas af ett för lämplig tidrymd valdt mindre antal representanter, hvilka på grund af tjenstepligt äro förbundna att sätta sig in i förekommande ärenden och att vid besluten bevaka ej blott egna intressen samt dessutom äro sina hufvudman ansvariga för det sätt hvarpå de skött sitt kall, än af hela den stora kommunalstämman, der ingen är ansvarig inför någon annan än sig sjelf.
Utskottet väntar sig derföre de största fördelar af fullmägtigskapets allt allmännare tillämpning äfven hos oss, men då våra socknar i allmänhet äro så små att ingen tvingande nödvändighet kan anses påkalla denna inrättnings införande öfverallt och den dessutom ännu hos oss är föga känd, torde det vara rigtigt att, såsom de Kommitterade föreslagit, tillsvidare nöja sig med att, utan något o vilkorligt påbud, endast hänvisa på denna inrättning samt lemna hvarje kommun öppet att om och när den det önskar tillegna sig densamma.
Att der kommunal-fullmägtigc komma att antagas deras öfverläggningar ej kunna annat än vinna i sakkännedom och deras beslut i praktisk tillämplighet, derigenom att bland de fullmägtige älven alltid ledamöterna i kommunens verkställande myndighet eller kommunalnämnden skulle vara sjelfskrifna, torde få anses gifvet, likasom den bestämmelsen att Nämndens ledamöter icke få utgöra mer än en fjerdedel af hela antalet fullmägtige, synes lemna tillräcklig trygghet emot någon Nämndens obehöriga öfvervigt i omröstningarne, hvadan ock Utskottet i allo gillar hvad de Kommitterade i detta afseende föreslagit.
Kommun al-nämnden, som motsvarar den nuvarande Sockne-nämnden, är för öfrigt af de Kommitterade ämnad att intaga en synnerligen framstående plats i kommunal-förvaltningen.
Utom skyldigheten att ombesörja verkställigheten af kommunal-stämmans eller Fullmägtiges beslut och det antingen omedelbart eller genom tillsyn öfver de särskilda verkställare, som för särskilda ändamål kunna blifvit tillsatta, åligger denna Nämnd uppsigten öfver förvaltningen af kommunens gemensamma egendom, hela bestyret med uppgörande af hvarje års utgifts- och inkomstförslag samt debitering och uppbörd af kommunal-utskylderna, handhafvandet och tillämpningen af kommunens särskilda ordningsstadgar o. s. v. Då Nämnden dessutom fått sig tillerkänd rättighet att när den så aktar nödigt äska kommunalstämmans sammankallande för att der till pröfning och beslut framlägga de förslag, som inom Nämnden blifvit väckta, synes den ock böra blifva ”det drifvande ”hjulet inom kommunen och det ständiga centrum för dess sjelfverksamhet.”
En sådan myndighet måste kunna uppträda med enhet och kraft samt får derföre icke vara mångtalig och de Kommitterades förslag, att den må bestå af ända till Elfva Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Utlåtande N:o 161. 5 personer, hvarigenom ock högsta beloppet af Fullmägtiges antal angifvfes, synes verkligen vara det högsta, som i detta afseende kan tillstädjas.
Beträffande tillsättandet af ledamöter i Sockne-nämnden innehåller 1843 års