Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
13 enahanda behandling, som eljest tillkommit det förslag, Bevilinings-Utskottet, derest Särskilda Utskottet ej blifvit tillsatt, skolat afgifva; och i sådaut hänseende förekommer, att de af Talmannen åberopade föreskrifter i 71 § Regeringsformen, i enlighet hvarmed frågor af förevarande beskaffenhet af Rikets Ständer handläggas, tydligen innefatta, att hvarje Riks-Stånd, som åstundar ändring i Bevillnings-Utskottets förslag angående grunderna för bevillning, sätten för deras tillämpning och bevillningens fördelning till utgörande, är pligtigt att omeddela sina skäl dertill, samt uppgifva det sätt, på hvilket en sådan ändring må vinnas», hvarefter, sedan Bevilinings-Utskottet häröfver sig yttrat, den eller de frågor, hvarom skiljaktighet emellan Stånden uppstått, blifva föremål för afgörande i en särskild, i olikhet mot andra riksdags-ärendens behandling utstakad ordning, som i sina föreskrifter och synnerligen genom den vigt deruti tillerkännes äfven ett enda Riks-Stånds från de öfrigas beslut alvikande mening, tydligen förutsätter, att hvarje Riks-Stånd, som icke åtnöjes med Utskottets förslag, ingalunda låter bero endast vid tillkäunagifvande om denna vägran af bifall till förslaget och såmedelst lemnar i allo oafgjord!, hvilka stadganden Ståndet ansåge böra, i stället för de af Utskottet föreslagna, meddelas, vare sig, då fråga är om nu förevarande ämne, att bevillning för bränvins-tillverkning icke borde ega rum eller att den borde utgå till annat belopp eller på annat sätt, än Utskottet tillstyrkt; utan deremot härutinnan framställer en mening, som, i sammanräkning eller jemförelse med andra Riks-Stånds i saken fattade beslut, kunde bestämma såväl formen för ärendets slutliga afgörande, som ock sjelfva utgången; alltså och enär Bonde-Ståndet, hvars under den 26 April innevarande år vidtagna beslut om återremiss af Särskilda Utskottets Betänkande JVs 8, enligt hvad af memorialet
M 11 inhemtas, icke ens innehållit uppgift å särskilda ogillade punkter af samma Betänkande, skulle, genom bifall till den ifrågaställda propositionen, komma att undandraga sig det beslut i sjelfva saken, som, enligt hvad ofvan är förmäldt, i följd af Grundlagens bokstafliga föreskrift, måste Ståndet åligga; förklarar Konstitutions-Utskottet, att Bonde-Ståndets Talman, då han vägrat proposition på yrkandet, att Särskilda Utskottets memorial M 11 måtte afslås och läggas till handliogarne, förfarit i enlighet med Grundlagen.
Af Herr Ekholm: »För min del har jag icke kunnat finna att Bonde-Ståndets
Talmans ifrågavarande vägran att framställa den kontra-proposition, hvilken Hedervärda Bonde-Ståndet äskat, stödjer sig på giltiga grunder.
Denna method att afklippa ärendens behandling grundar sig i allmänhet icke på något bestämdt stadgande i Grundlagarne och bör derföre högst sparsamt begagnas.
Uti närvarande fall och om man äfven med Talmannen antager, att Särskilda Utskottets 14 Konstitutions-Utskottets Memorial, M 39. förslag i afseende å tillverkning och beskattning af bränvin bör röna samma behandling, som Bevillnings-Utskottets, förekommer dock, att 3 mom. i 49 § Riks— dags-Ordningen tydligen bestämmer, att Utskottets förslag och Betänkande!) ovilkorligen böra framställas till bifall eller förkastande, hvilken sednare term kan anses liktydig med afslag, och ifrån denna behandling äro, mig veterligen, inga andra frågor undantagna, än sådana, som af Stats-Utskottet i afseende på Statsregleringen blifvit väckte.
Man har visserligen hänvisat tili 71 § Regeringsformen; men denna § förutsätter dock såsom möjligt det fall, att ett Stånd skulle kunna undandraga sig deltagande i bevillnings utgörande på sätt, som Utskottet föreslagit, hvilket undandragande väl icke kan ske annorledes än medelst förslagets förkastande.
Ståndet är visserligen förbundet att för detta förfarande uppgifva dess skäl för Med-Stånden, men sjelfva undandragandet bör väl föregå och den föreskrifna uppgiften kan ske antingen igenom diskussionens kommunicerande med de öfrige Stånden eller dess remitterande till Bevillnings-Utskoltet, som då har att hänskjuta frågan till votering i förstärkt Stats-Utskott.
Det är så mycket påtagligare att Bevillnings-Utskottets eller nu det Särskilda Utskottets förslag till bränvins beskattning bör kunna uti förstärkt Utskott framställas antingen till bifall eller förkastande, som den åberopade 71 § Regeringsformen äfven förutsätter det fall, att de fleste Ledamöterne i förstärkta Utskottet kunna förkasta förslaget och föreskrifver huruledes Bevillnings—Utskottet eller det med dess myndighet beklädda Särskilda Utskottet vidare har att förhålla sig, alldenstund bevillningsfrågan derigenom på intet sätt förfaller.
Således innefattar Bonde-Ståndets fordran att till 4 kontra-proposition, beträffande Särskilda Utskottets ifrågavarande förslag, måtte framställas afslag derå jemte dess läggande till handlingarne, efter mitt förmenande, icke något grundlagsvidrigt, helst jag för min del icke kan gifva detta samma tydning, som Konstitutions-Utskottets majoritet, enär Talmannen onekligen var obetaget att, utan hinder deraf, vidare så förfara, som den omförmälda 71 § Regeringsformen föreskrifver, hvadan Talmannens vägran att framställa den äskade kontra-propositionen måste innebära ett betänkligt ingrepp i Ståndets beslutanderätt samt tillika ett vådligt prejudikat för framtiden.
Häruti hafva Herr Björck och Herr Billström instämt.
Af Riksdags-fullmäktigen Carl Dahlgren från Elfsborgs Län, med hvilken Riksdagsfullmäktige Anders Andersson från Skaraborgs Län, Pehr Eriksson från Wermlands Län, G.
Bjerkander från Skaraborgs Län, Pehr Nilsson från Malmöhus
Län och G.
Hultman från Örebro Län sig förenat: »Undertecknad har icke kunnat dela pluralitetens åsigter i denna fråga.
Jag anser det vara Konstitutions-Utskottets heligaste pligt, såsom Grundlagens bogsta vårdare inom Nalional-representationen, att på sätt Regeringsformens § 83 föreskrifver, aldrig afvika det ringaste från Grundlagarnes ordalydelse, för hvilket fall eller för hvilka afsigter som helst. Konstitutions-Utskottets Memorial, M 39. 15 Enhvar som slår upp 56 § 1 mom.
Regeringsformen, finner der dessa slutord: »När ett sålunda »(efter återremiss)» beredt förslag till Stånden »återkommer, då ege de makt att detsamma oförändradt eller med »förändringar antaga eller ock alldeles förkasta.»
Detta Grundlagsstadgande gäller för alla de fall, då förslag till lagar, förordningar, o. s. v. från Utskotten till Rikets Ständer inkomma, och måste således tillämpas äfven i förevarande fall, då intet bestämdt undantag i Grundlag blifvit intaget.
De enda undantag, som finnas, äro Stats-Utskottets förslag om Statens reglerande, och Bevillnings-Utskottets förslag om den blifvande Bevillningens fördelning, i hvilka fall Regeringsformens §§ 69 och 71 bestämma en särskild be handling.
Härom är nu ej fråga, och dessa §§ få således icke härvid åberopas.
Utskottets pluralitet har likväl tillåtit sig en sådan afvikelse från Grundlagen.
Icke nog med, att Utskottet förut förklarat, ett »Särskildt Utskott» behörigt, att föreslå den bevillning, som enligt § 60
Regeringsformen utgår under namn af »Husbehofsbränneri-medel», oaktadt 53 § ordagrannt stadgar, att Rikets Ständers valda Bevillnings-Utskott skall bereda och föreslå bevillningsärenden, har Utskottets pluralitet nu tillåtit sig en tydning af § 71 Regeringsformen, som är alldeles sjelfrådig och stridande mot ordalydelsen, då i nämnde § endast Bevillnings-Utskottets förslager, men ej annat Utskotts, omtalas, och äfven för Bevillnings-Utskottet, endast hvad som rörer grunderna för och fördelningen af bevillningen.
Då nu § 73 Regeringsformen stadgar, att inga nya pålagor må, utan Rikets Ständers fria vilja och samtycke, »t den ordning förut nämndt är, påbjudas, uppbäras eller fordras», måste jag af pligt och samvete manas, att följa den sålunda föreskrifna ordningen.
Den återfinnes i nämnde 53 §, samt från och med den 59:de till och med den 7Irsta § Regeringsformen.
Afvikes från densamma, hafva Rikets Ständer öfverträdt vilkoren för sin rättighet, att enligt § 57 Regeringsformen utöfva svenska folkets urgamla rätt att sig beskatta, och folkets lydnads-pligt upphör.
Bonde-Ståndets Talman har vägrat den af Ståndet yrkade proposition, om afslag till ett, utaf det vid denna Riksdag tillfälligt tillsatta Särskilda Utskottet utarbetadt, förslag till Förordning angående bränvins-tillverkning, hvaraf äfven följde, att Utskottets memorial derom skulle läggas till handlingarne.
Att ordet »afslås» utaf Ståndet begagnats vid yrkandet af propositionen, men icke det i § 56 Regeringsformen begagnade ordet »förkasta», förändrar ej saken; ty det lörra ordet bär i alla Stånd och af alla Talmän oftast begagnats, i stället lör det sednare.
Frågan är således blott, om Talmannen, i enlighet med 55 § Riksdags-Ordningen, för sin vägran af proposition anfört sådana skäl, som berättigat honom till en sådan vägran. 16 Konstitutions-Utshotlels Memorial, M 39. § 55 stadgar: »Landtmarskalk eller Talman må ej kunna vägra proposition, utom »i det fall, då han finnér en väckc fråga bokstafligen strida mot »Grundlagarnes lydelse.» Rikets Ständers Konstitutions-Utskott vid Riksdagen 1840—41 har i två frågor om dylik propositions vägran (se memorial 10 den 30 April och JVI 44 den 17 September 1840) förklarat 55 § allenast tillämplig för väckta frågor, såsom i Grundlagarne så kallade motioner benämnas; men icke för Utskottets Betänkanden eller af Utskott uppgjorda förslag.
Detta öfverensstämmer äfven med ordalagen, som i slutet deri befinnas.
Talmannens vägran är således obefogad, då här ingen ny motion ifrågakommit.
Men om man ock antog, att Talmannen, som svurit att handla »i öfverensstämmelse med den af Konung och Ständer antagna Regeringsform», eger att hindra ett Riks-Stånd i utöfning af dess uti 56 § Regeringsformen tillerkända rätt, »att förkasta» ett Utskotts förslag, så måtte sådant åtminstone icke kunna tillåtas i annat fall, än då Ståndets yrkande vore, såsom i 55 § Riksdags-Ordningen säges, »bokstafligen» stridande mot Grundlagarnes lydelse.
Talmannen har härför åberopat § 71 Regeringsformen, hvilken bjuder, att då ett Riks-Stand »åstundar ändring uti Bevillnings-Utskottets förslag» (och nämnde
Utskott har ej afgifvit det nu ifrågavarande förslaget) »då skall Ståndet meddela de öfriga Stånden sina skäl dertill, samt uppgifva det sätt, på hvilket en sådan ändring må vinnas, utan att ändamålet förfelas».
Detta ändamål är nemligen »Bevillningens fördelning till utgörande»; hvarom allena Bevillnings-Utskottet, efter att hafva behandlat alla de särskilda bevillningarrie och fått del af Riks-Ståndens beslut, är i tillfälle att afgifva förslag.
Hela detta Grundlags-stadgande kan således ej tilllämpas för annat Utskotts än Bevillnings-Utskottets Betänkanden; och inga andra frågor än Statsreglerings- och Bevillningsfrågor, hvilka af Stats- eller Bevillningsutskotten blifvit »beredda» och hvari af dessa Utskott förslag afgifvits, kunna, då skiljaktigheter mellan Stånden uppstå, till förstärkt Siats-Utskott öfverlemnas, att af det med Rikets Ständers rätt afgöras.
Dessutom finner en hvar, att fråga om ett Stånds skyldighet alt uppgifva »andra sätt» för vinnande af ett »ändamål», som i ett Utskotts-förslag åsyftas, förutsätter, att förslaget först blifvit af Ståndet förändradt eller förkastadt; ty eljest vore ju förslaget bifallet?
Af alla dessa skal anser jag Utskottet hafva bordt förklara, att den af BondeStåndet yrkade proposition må af Talmannen framställas.
Hvad derefter kan eller bör ske tillhör ej Utskottet att bedöma; det är Bonde-Ståndets egen sak.
Att en Talman skall kunna tvinga ett Riks-Stånd till att uppgöra nya förslager, är så orimligt, att våra Grundlags-stiftare icke till den grad afsagt sig sundt förnuft; utan hafva de under förutsättning, att Riks-Stånden Konslitulinns-Utskollels Memorial.
M 39. 17 icke lyckas afhjelpa »skiljaktigheter i sina beslut», om bevillningen uti 109 § Re geringsformen stadgat huru då skall förfaras.
Jag har nu uppfyllt skyldigheten, att uppgifva dd skäl, hvarpå jag grundar mitt ogillande af Utskottets beslut.
Med bekymmer motser jag dess följder.
Den fråga, som nu derigenom alltmer invecklas, är af särdeles ömtålig beskaffenhet.
Den gäller att direkt beskatta öfver 40,000 jordbrukare och familjefäder, samt indirekt största delen af Svenska folket, sorn behöfver hvad dessa, enligt förvärfda och tillerkända rättigheter, tillverka.
Denna fråga har, genom »Särskilda Utskottets» företag, att inblanda sig i beredandet af ett Bevillnings-ärende, som, enligt Grundlagen, uteslutande tillhör ett af Rikets Ständers ständiga Utskott, för hvilkets sammansättning, arbete och afgifvande förslag särskilda former finnas föreskrifna, råkat in på en alldeles ej med Grundlagens stadganden förenlig väg.
Att återföra ärendet på den enda grundlags-stadgade vägen kan blott ske genom ömsesidiga eftergifter Riks-Stånden emellan, sedan förkastade beslut fattats.
Framhärdar man att, i strid med Grundlagarnes, för livar man tydliga, ordalydelse, beskatta, genom nya pålagor, i annan än föreskrifven ordning, den talrikaste delen af landets arbetande befolkning, kunna följderna deraf blifva betänkligare, än de synas föreställa sig, hvilka nu, med nog stort sjelfförtroende, tillämpa den vådliga satsen, att oändamålet helgar medlen».
I STOCKHOLM, TRYCKT HOS JOH. BECKMAN, 1854.
Eomtitutions-Uttkottets Memorial, N:o 40. 1 H:o 40.
Ank. till Sxp.-Utsk. d. 18 Aug. 1154, kl. t e. m.
Memorial till Rikets Ständer j med förslag till ändringar i 56 och 81 §§ Regerings-f ormen samt 29 § 1 mom.
Riksdagsordningen j rörande behandlingen af frågor om ändring i Grundlagarne.
Angående de redan före år 1823 uppkomna och sedermera städse fortgående meningsstrider om rätta tydningen af Grundlagarnes föreskrifter i afseende på formerna och förfaringssättet vid beredning inom Riks-stånden af frågor om ändringar i sådana lagar, har det vid 1847 års riksdag tillsatta Konstitutions-Ulskott, i dess Memorial N:o 21, afgifvit en omständligare redogörelse, som tillika upplyser beskaffenheten af de flera förslag till förändring af hithörande Grundlags-stadganden, hvilka från och med förstnämnde års riksdag varit utan framgång gjorda.
Dessa menings-stridigheters tillvaro ådagalägger redan i och för sig, att omförmälde Grundlags-stadganden sakna nödig tydlighet och bestämdhet, och äfven vid en flygtig jemförelse emellan 56 och 81 §§ Regerings-formen måste det för hvar och en synas uppenbart, att de särskilda föreskrifterna i samma ämne uti viss del äro, hvad ordalydelsen beträffar, sinsemellan stridiga.
Orsaken, att de flera gjorda försöken till Grundlagens förbättring härutinnan fruktlöst aflupit, lärer således vara att finna i den svårighet, som möter vid mera omfattande förändring af nuvarande ordalydelsen i nämnde §§, att träffa det, hvarom meningarne lättare kunna förenas.
Vid sådant förhållande har nuvarande Konstitutions-Utskott, under hvars förhandlingar ofvanberörde menings-skiljaktighet om Grundlagarnes rätta tydning nyligen Bih. till R.
Brot. 1853—54. 3 Sami. 13 Haft. 1 2 Konstitutions-Utskottets Memorial, N:o 40. åter framträdt och gifvit ökad påminnelse om behofvet af Grundlagarnes förbättring i denna del, ansett det vara lämpligast, att tills vidare föreslå endast sådan förändring, hvarigenom, med undanrödjande af den bokstafliga , stridigheten emellan Grundlagens särskilda bud i ämnet, dessa kunde bringas derhän, att klart och bestämdt uttrycka just hvad de, enligt långvarigare praktisk tillämpning hos Rikets Ständer, ansetts i verkliga meningen, fastän icke till alla delar i ordalagen, innebära.
Genom en sådan jemkning vore anledningen lill de gamla menings-striderna undanröjd och visshet vunnen om likformighet i ärendernas behandling, utan att härigenom i någon mån aflägsnades möjligheten att framdeles vinna den verkliga lagförändring i sak, som kunde finnas önskvärd.
I två väsendtliga delar förekommer det nu anmärkta behof af ändring i Grundlagens lydelse.
Deli ena punkten är den omtvistade frågan, om de genom Kongl.
Maj:ts nådiga Proposition tillkomna förslag till Grundlags-ändring skola behandlas på lika sält, som sådana förslag, väckta inom Konstitutions-Utskottet antingen genom enskild Riksdagsmans motion, eller i kraft af den rätt, som i 1 mom. af 81 § Regerings-formen, är Utskottet tillagd.
Vid jemförelse emellan Grundlagens ursprungliga stadgande i 81 § Regerings-formen och det genom beslut vid 1815 års riksdag tillkomna sednare momentet i 56 § af samma Grundlag, befinnes stridighet deruti, att, då denna sednare § genom sin uppställning synes innebära, att lika förfarande borde ega rum hos Riks-stånden vid behandling af Kongl.
Majrts Propositioner angående Grundlags-ändring och af Konstitutions-Utskottets förslag, så alt Rikets Ständer skulle äfven i afseende på Kongl. Majrts
Propositioner ega alt besluta modifikationer eller ändringar, 81 § deremot tydligen bestämmer, alt Rikets Sländer ega endast att antaga eller förkasta Kongl. Majrts
Proposition i dess helhet; hvadan det i 56 § omständligt stadgade förfaringssätt i de fall, då anmärkningar emot Konstitutions-Utskottets yttrande hos Riks-stånden göras, icke kunde i fråga om Kongl. Maj:ts förslag vinna tillämpning.
Hvad ock med det nyare stadgandet i 56 § må liafva varit åsyftadt, har den praktiska tillämpningen hos Rikets Ständer fogat sig efter den qvarstående äldre föreskriften i 81 §, som, ur synpunkten af special-lag, angående behandlingen af Kongl. Propositioner i grundlagsfrågor, ansetts ega högre bindande kraft, desto heldre, som 29 § 1 mom.
Riksdags-ordningen i fråga om sådana propositioner, hänvisar endast till föreskrifterna i 81 § Regerings-formen; och då fråga varit om väsendtlig ändring af Grundlagarnes bud i afseende på behandlingen af sådana frågor i allmänhet, har, såsom skäl till bibehållandet af stadgandet i 81 §, blifvit åberopadt, bland annat, att Rikets Ständers till Kongl.
Majrts Konstitutions-Utskottets Memorial, N:o 40. 3 pröfning framlagda förslag icke eller kunna af Konungen med modifikationer eller ändringar fastställas, utan måste i deras helhet antagas eller förkastas.
Denna fortgående tillämpning af det särskilda stadgandet i 81 § påkallar otvifvelaktigt ett förtydligande af föreskriften i 56 §.
Den andra punkten afser frågan, om Riks-Stånden, enligt Grundlagens nuvarande lydelse, må ega att förkasta Konstitutions-Utskottets grundlags-förslag å samma Riksdag, hvarunder de blifvit framställda, och, i sådant fall, huru vid inträffande menings-skiljaktighet emellan RiksStånden i detta hänseende bör förfaras.
Då under tidrymden af de sista tjugu åren blifvit af Rikets Ständer antaget vara med Grundlagen öfverensstämmande, att, när något Riks-Stånd, vid behandlingen af Konstitutions-Utskottets förslag, afgifver yttrande, som innefattar den åsigt, att förslaget icke bör antagas, denna Ståndets gemensamma tanke skall påkalla det förfarande, som i 56 § Regerings-formen är utstakadt för den händelse, att Riks-Stånden stadna i skiljaktiga beslut, och att följaktligen så väl då Stånden sammanstämmande förkasta förslaget, som ock då en sådan mening af ett särskildt Riks-Stånd gör sig gällande vid omröstning i förstärkt Könstitutions-Utskoll, förslaget skall redan å den Riksdag, då det blifvit väckt, anses förfallet; förekommer här en genom den praktiska tillämpningen häfdvunnen tydning, för hvars öfvergång till egenskapen af uttrycklig lag kunde anses förefinnas ett giltigt skäl äfven deruti, att, jemlikt 81 § Regerings-formen, Konungens grundlags-förslag kunna genast afslås, och att större anspråk på bordläggning hos Rikets Ständer till pröfning vid följande
Riksdag icke lämpligen borde tillerkännas KonstitutionsUtskottets tillstyrkande i sådana ämnen.
På nu anförda grunder och enär det synes vara lämpligt, att alla i Regerings-formen meddelade föreskrifter, angående grundlags-frågors behandling, sammanföras i en gemensam §, har Utskottet, med bibehållande i all möjlig måtto af Grundlagarnes nuvarande ordalydelse, för undvikande af den svårighet, som eljest kunde häruti möta för sakens framgång, uppgjort och får nu till Rikets Ständers grundlagsenliga behandling vördsamt öfverlemna följande förslag till ändring i Grundlagarnes ofvanomförmälda stadganden: Regerings-formen. § 56.
Allmänna frågor, som uti Riksens Ständers Plena väckas, må ej till ett omedelbart afgörande der upptagas, utan skola öfverlemnas till behörigt 4 Konstitutions- Vtuko tuts Memorial, N:o 40.
Utskott, som ege, att dem utreda och deröfver sig yttra, på sätt i Riksdags-ordningen föreskrifves.
(Det öfriga af denna § skulle utgå). § 81.
Denna Regerings-form samt Rikets öfriga Grundlagar kunna icke ändras eller upphäfvas, utan genom Konungens och alla Riks-Ståndens sammanstämmande beslut.
Ej må frågor derom uti Ståndens Plena väckas, utan anmälas de hos Riksens Ständers vid hvarje Riksdag valda Konstitutions-Utskott.
Tillstyrker Konstitutions-Utskottet, antingen sjelfmant eller uppå derom af Riksdagsman väckt fråga, ändring i Grundlag, varde Utskottets yttrande vid samma Riksdag öfverlemnadt till Riksens Ständer.
Göras i deras Plena icke några anmärkningar emot Konstitutions-Utskottets yttrande, hvile detsamma såsom ett Riksens Ständers Utlåtande, hvaröfver först vid nästa Riksdag, och då endast med Ja eller Nej, skall kunna beslutas, och gälle då föreskriften i 75 § Riksdags-ordningen.
Besluta åter samtlige Riks-Ständen, att förslaget skall förkastas, vare det genast förfallet.
Aro Riks-Ständen i sådant hänseende sinsemellan af skiljaktiga meningar, eller göras i RiksStåndens
Plena emot Utskottets yttrande anmärkningar, sorn åsyfta förändring i förslaget, blifve de, hvilka hvarje Riks-Stånd särskildt förklarar utgöra dess gemensamma tankar, till Konstitutions-Utskottet hänvisade.
Förena sig derefter samtlige Riks-Stånden om ett enahanda utlåtande, hvile detsamma till slutligt antagande eller förkastande vid nästa Riksdag, på sätt ofvan föreskrifvet är, derest icke samma utlåtande innehåller, att förslaget bör förkastas, i hvilken händelse det genast för falle.
Stånd sig icke efter de öfriga fogar; varde Konstitutions-Utskottet, genom val af Riks-Ståndens Plena, till slutlig jemkning förstärkt till ett antal af tjugu personer af hvarje Stånd, hvilka, genom samfäld omröstning, skiljaktigheterna förena, och det dymedelst fullständigt beredda utlåtandet hvile sedan till Riksens Ständers afgörande, som ofvan sagdt är, derest icke utlåtandet innehåller förkastande af förslaget, som då genast förfalle.
Blifva å nästa Riksdag alla Riks-Stånden om ändringen ense, Koni titutioni-Ulikot lett Memorial, N:o 40. 5 öfverlemne de förslaget derom till Konungen, genom deras Talmän, med begäran, att Konungen ville Sitt bifall dertill gifva.
Konungen inhemte hela Stats-rådets tankar deröfver, tage sedan Sitt beslut och meddele Riksens Ständer å Rikssalen Sitt samtycke, eller ock de orsaker, för hvilka
Han icke samtycker lill deras åstundan.
Vill Konungen bos Riksens Ständer föreslå någon ändring i Grundlagarne, höre Han Slats-rådet och öfverlemne sedan sin Proposition, jemte Stats-rådets tankar deröfver, till Riksens Ständer, som genast, utan att om denna Proposition förut öfverlägga, uppdrage Konstitutions-Utskottet, att sitt Utlåtande derom afgifva till Riksens Ständer, hvilka då kunna derom öfverlägga.
Tillstyrker Utskottet hvad Konungen föreslagit, hvile förslaget till nästa riksdag, då Riksens Ständer skola sitt beslut derom fatta.
Afstyrker Utskottet Konungens Proposition, då må Riksens Ständer genast kunna antingen denna Proposition afslå eller ock afgöra, att de vilja öfver densamma å nästföljande riksdag besluta; gällande i detta fall tre
Stånds mening oell, om två stånd stanna emot två, deras som beslutet uppskjutit.
Men icke må under någon förevändning Riksens Ständer förr än å nästa riksdag Propositionen till bifall upptaga.
Samtycka då alla Riks-Stånden till Konungens förslag, begäre de dag, att på Riks-salen få Riksens Ständers bifall dertill afgifva.
Antaga icke Riks-stånden samfäldt Konungens Proposition, vare den afslagen, och aflemue Riksens Ständer sitt afslag med skälen dertill skriftligen till Konungen genom deras Talmän.
Om vid riksdag, då hvilande grundlagsfrågor skola slutligen afgöras, ytterligare uppskof föreslås, må det ej ega rum utan Konungens och alla fyra Riks-Ståndens sammanstämmande beslut.
Riksdags-or dningen. § 29. l:o.