Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Lägger man nu tillsammans hvad hustrun i följd af giftorätt eger och såsom morgongåfva disponerar, så kommer 1 ‘ ' hon Lag-Utskottets Betänkande, N.-o 32.
25 hon i besinning af lvu tredjedelar utaf behållningen i boet; oberäknad! hvad hon såsom fördel eger uttaga.
Denna förmon för hustrun synes så mycket mindre med billighet öfverensstämmande, som den ej är beroende deraf, huruvida bon af densamma är i behof, och derefter lämpas, samt den dessutom jemväl kan komma i fråga, icke allenast då aflägsnare sidoarfvingar tillträda qvarlåtenskapen efter mannen, utan äfven då mannen efterlemnar bröstarfvingar, fastän de råka att vara efterlefvande hustruns stjufbarn.
Mannen njuter ej eller vid hustruns frånfälle någon motsvarande förmon och det förhållande att hittills uti städerne tillgått, på sätt som Utskottet föreslagit hädanefter skola blifva lag för hela landet; måste, enligt min tanka, ej kunna vara någon inför förnuftet gilltig rättsgrund.
M Ant. till Exp, Utsk. den 9 Nov. kl. 1 e. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion om bestämmelse af viss tid, hvarifrån den i Kong/.
Förordningen den i3 Juni 1800 bestämde prcescriptionstid för fordringars utsökande räknas må.
Ridderskapet och Adeln har, under den nästlidne Augusti, till Lag-Utskottets utlutande öfverlemnat ett af Herr Stråle, kV., ingifvet memorial, deruti blifvit anfördt, att det väl vore stadgadt, genom Kongl. Förordningen den i3 Juni 1800, att den, som har fordran hos annan i gods, penningar eller hvad det är, och kräfver den ej skriftligen eller muntligen, eller gifver den ej an för Rätten eller hos Konungens Befallningshafvande inom tio år, må derå sedan icke någon talan ega, livilket stadgande, jemlikt Kongl. Kungörelsen den 21 Mars 1835, äfven bör tillämpas å sådana fordringar, som, medelst dom eller utslag, blifvit fastställde; men deremot saknades all bestämd föreskrift om den tid, hvarifrån den, genom berörde förordning stadgade prasscription, borde räknas.
En del ansåg densamma taga sin början med den dag, då förskrifning eller annat fordringsbevis finnes utBih. till R.
Prot. 1844, 7 Sami. 1 J/d. 12 Haft. 4 26 Lag-Utskoltets Betänkande, IV:o 32. gifvet, hvaremot andra räknade prcescriptionstiden från förfallodagen, så att, om någon förbundit sig alt till annan utgifva en summa penningar efter åtta års förlopp, skulle först tio år derefter prsescriptionstiden löpa tillända, och gäldenären således i slutet af i8:de året från skuldsedelns dag kunna med gällande verkan lagsökas.
Genom sistberörde beräkningsgrund syntes dock ändamålet med prasscription komma att förfelas.
Då emedlertid eu bestämd föreskrift i omförtnälde hänseende vore af högsta vigt till beredande af enhet i lagskipningen och nödig upplysning för den, hvilken hos annan har fordran, som först efter flera års förlopp till betalning förfaller, har motionären, under åberopande af hvad förslaget till ny Civillag uti 17 Cap. 1 § Handels-balken i denna del bestämmer, föreslagit, alt, genom eu i behörig ordning utfärdad förordning, må varda stadgadt: ”Att ”den tid af tio år, som omförrnäles i Kongl.
Förordningen om förkortande ”al den i g Cap. 12 § Handels-balken utsatta tid, inom hvilken fordringar ”emellan enskilde kunna blifva gällande, af den i3 Juni (8oo, skall räknas ”från den dag, då skuldebref eller annan handling, derå fordran grundad är, ”gafs, eller fordringen annorledes tillkom, samt att, der fordran ej Lill betalning förfaller så tidigt, att den inom nämnde tio år sökas eller kräfvas kan, ”skall borgenär ändock inom sagde tids förlopp, gäldenären derom erinra el”ler sitt fordringsanspråk för Rätta eller bos Konungens Befallningshafvande •'angifva, så vida han detsamma förvara vill.”
Detta memorial har Utskottet tagit i öfvervägande; och som, på sätt motionären anmärkt, någon bestämd föreskrift icke finnes i lag eller författningar, angående den tid, hvarifrån de i Kongl. Förordningen den i3 Juni 1800 utsatte tio år för fordringars utsökande, enskilde emellan, skall räknas, samt dylik bestämmelse destomer är af behofvet påkallad, som, enligt hvad Utskottet har sig bekant, skiljaktige åsigter i förevarande hänseende gjort sig i Lagskipningen gällande; alltså, och då ett bestämdt antal af år ansetts vara en sådan tidslängd, att en derutöfver utsträckt bevisningsrätt, i afseende på fordringar, skulle leda till osäkerhet, samt deraf synes följa, att denna tid bör löpa från den dag, då fordringarne tillkommo, emedan, i annat fall, prasscriptionstiden skulle, efter de olika förhållandena förändras, och ändamålet med prasscriptionen helt och hållet förfelas, får Utskottet, som således anser motionärens förslag böra antagas, vördsamt tillstyrka, det måtte Rikets Ständer, för sin del, besluta utfärdande af en författning, hvarigenom stadgas:
Att den Lag-Utskottets Betänkande, N.-o 33. 27 tid af 10 år, som om förn lälos i Kong}.
Förordningen den i3 Juni 1800, om förkortande af den, uti g Cap. m § Handels-bal ken, bestämda tid, inom hvilken fordringar emellan, enskilde kunna blifva gällande, skall räknas från den duo, du skuldebref eller annan handling, derå fordran grundad ät, utgafs, eller fordringen annorledes tillkom, samt att, der fordran ej till betalning förfaller så tidigt, att den inom tio år sökas eller kräfvas kan, skall borgenär ändock, inom sagde tids f örlopp, gäldenär derom erinra, eller sitt j oj dt'ing sans pr äk för Råtta eller hos Konungens Befalltung slut)vande angifva, så vida han detsamma förvara vill.
Stockholm den 8 November i844* M se.
Ank. till Exp. Utsk. den 11 No v. kl 11 f. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion angående förändradt sätt för kyrkoböckers förande och skärpta controller i afseende på deras förvarande.
Af den anledning, att någon säker controll icke skall finnas, hvarken i afseende pa tillförlitligheten af kyrkoböcker eller pastorernes anteckningar öfver de inom hvarje församling födde, döde och vigde personer m. m. eller en,S.11att d,e,SSa. handlingar blifva förvarade, oansedt desamme skola utgöra källan till nästan den enda bevisning, som kan åstadkommas angående en mangd vigtiga rättsförhållanden, samt ligga till grund för åtskilliga andra vasendthga bestämmelser, har Riksdagsfullmäktigen Sven Heurlin från Kronobergs
Län, uti ett hos llederv.
Bonde-Ståndet ingifvet memorial, föreslagit, alt föreskrifvas måtte, dels att kyrkoböckerna hädanefter skola i hela liket föras efter ett bestämdt formulär, som fullständigt upptager alla de ämnen, h vilka dessa böcker böra omfatta, dels att samma böcker "höra gran - 28 Tag-TJukottcts Betänkande, N.-o 33. skas vid Taxerings-Comitteerne, på landet af Häradsskrifvaren och Comiteens ledamöter, och i staden af Comiteen, jemte den embets- eller tjensteman, som dervid måste vara tillstädes, samt förses med deras påskrift, huruvida böckerna äro rigtige eller ej, med skyldighet för Häradsskrifvaren eller vederbörande tjensteman i staden att, vid ansvar såsom för embetsfel, noga anmärka de felaktigheter, som kunde i kyrkoböckerna upptäckas, och derom genast göra anmälan hos Konungens Befallningshafvande, som hade att ombesörja nödig rättelse och att till ansvar befordra den prest, som således blifvit med försummelse beträdd, dels ock att Pastor åligger att, vid hvarje års slut, utskrifva ett exemplar af kyrkoboken och derefter inlemna detsamma, å landet hos Häradsrätten, och i staden hos Magistraten, till förvarande, i likhet med domböcker och andra protocoll och handlingar.
Sedan denna motion, uti hvilken flera af Bonde-Ståndets ledamöter instämt, under hemställning likväl, om det icke vore lämpligare, att kyrkoböckerna granskades i SockneNämnderne, än vid Taxerings-Comiteerne, blifvit remitterad till Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-ULskotten, men dessa Utskott ansett memorialet, såsom åsyftande tillägg till Kyrko-Lagen, likmätigt RiksdagsOrdningens 33 §, böra af Lag-Utskottet ensamt behandlas, har Lag-Utskottet vid detta ärendes förehafvande bland annat inhemtat, hurusom Clerus Comitialis vid sistförlidne riksdag fattat följande beslut: ”1:0 Att Utdrag utur kyrkoböckerna öfver födde, vigde och döde efter slutet af hvarje år verkställes, upptagande följande uppgifter nemligen:
Utdraget af Dopboken: uppgift å barnets namn, dagen då det föddes och döptes, samt föräldrarnes namn, yrke och hemvist; Utdraget <tj Dödshtngden: uppgift å den aflidnes namn, hemvist, dödsdag och ålder, hvarjemte för minderårig person uppgifvas föräldrarnes namn och yrke samt för äldre person dess yrke, äfvensom gifta eller ogifta tillstånd, samt Utdraget nr
Digsetboken: uppgift å contrahenternes namn och hemvist, vigseldagen samt brudgummens befattning, äfvensom brudens, så vida hon ej vistas i föräldrarnes hus, hvilkas namn, så vidt ske kan, böra uppgifvas; 2:0 alt dessa Utdrag besörjas af Pastor, som i de församlingar, der Comminister finnes, må dertill begagna den sistnämndes biträde; 3:o att Utdragen ur förrberörde kyrkoböcker komma att förvaras på de ställen, hvarom Biskop och Consistorium, efter locala förhållanden förordna, eller hvarom på Prestmöte i stiften öfverenskommes och beslutas. 29 Lag-Utskottets Betänkande, N.-o 33. 4:o att Biskop och Contractsprost, vid skeende visitation, beträffande ifrågavarande Utdrag, hafva den tillsyn och anställa den undersökning, soin, i afseende på andra pastors åligganden dervid, ifrågakommer.”
Hvad sålunda förekommit, har Utskottet tagit i öfvervägande; och beträffande först motionärens framställning i afseende på kyrkoböckers förande; så, enär föreskrifter om hvad, som bor utgöra föremål för anteckning, i dessa böcker blilvit meddelade, dels i 8 § 24 Cap.
Kyrkolagen, och dels i serskilde Consistoriers och Prestmötens beslut, samt dessa föreskrifter, enligt Utskottets omdöme, äro så tillfyllestgörande, att, genom iakttagande deraf, nödig fullständighet i förevarande hänseende vinnes, anser Utskottet, för hvilket det synes mindre vigtigt om alla kyrkoböcker i riket föras efter ett och samma formulär eller ej, vidare föreskrifter i detta ämne, icke vara af behofvet påkallade, utan tillstyrker således alt framställningen i denna del icke må till någon åtgärd föranleda.
Hvad åter angår motionärens öfriga yrkande, så finner Utskottet, lika med motionären, det vara af högsta vigt, att Presterskapets anteckningar öfver personers födelse, äktenskap och död, äro tillförlitliga, äfvensom att dessa anteckningar blifva förvarade jemväl på något annat ställe, än hos vederbörande pastor, på det att, så vidt möjligt ske kan, säkerhet må erhållas att de ej gå förlorade.
Nu ehuru en vigtig åtgärd för befordran af detta, utaf motionären afsedda, ändamål blifvit vidtagen genom ofvanberörde af Clerus Comilialis vid sista Riksdag fattade beslut, förekommer likväl, att samma beslut icke innefattar egenskapen af allmän lag, och således ej eller den med sådan lag förenade garanti för dess efterlefnad; att något medel derigenom icke blifvit föreskrifvet för undanrödjande af de i anteckningarne möjligen förelupne misstag, samt att det ställe, hvarest de Utdrag, som Presterskapet årligen borde aflemna, skola förvaras, ej eller är vordet bestämdt, derom ett stadgande dock synes af nöden, för undvikande af olika förvaringsställen föi- ifrågavarande till allmän rättelse ländande handlingar.
Utskottet, som följaktligen anser en allmän författning böra utgå uti omförmälde syftning, kan emedlertid icke godkänna motionärens förslag, att anteckningarne böra granskas vid Taxerings-Comiteerna och derefter förvaras hos Härads-Rätterne och Magistraterne, eller deras åsigt, som ansett granskningen böra verkställas af Sockne-Nämnderne, utan tror Utskottet denna 30 Lag-Utskoltets Betänkande, N.-o 33. granskning lämpligast kunna ega rum vid den årligen i hvarje församling påbjudna Walborgsmässo Sockenstämma, vid hvilken församlingarnes angelagenheter i allmänhet förekomma till granskning och öfverläggning; och som Stiftens handlingar uti ecclesiastika ämnen förvaras hos Consistorierne, samt oftanämnde anteckningar eller Utdrag närmast äro hänförlige till dylika handlingar, finner Utskottet, med dessutom fästadt afseende å presterskapets förhållande till Consistorierne, det vara mest öfverensstämmande med den i allmänhet antagna ordning i ämnen af förevarande beskaffenhet, alt utdragen insändas till Consistorium, att derstädes förvaras.
På grund häraf får Utskottet vördsamt föreslå, det måtte Rikets Ständer besluta utfärdandet af en författning hvarigenom stadgas: 1:0 att Utdrag utur Kyrkoböckerne öfver födde, vigde och döde skola efter hvarje års slut utskrifvas, upptagande:
Utdraget af dopboken, uppgift å barnets namn, dagen dä det föddes och döptes, samt förcildrarnes namn, yrke och hemvist; Utdraget ur dödslängden, uppgift A den aflidnes namn, hemvist, dödsdag och ålder, hvarjemte för minderårig person uppgifves förcildrarnes namn och yrke, samt för äldre person, dess yrke, äfvensom gifta eller ogifta tillstånd, samt Utdraget ur vigselboken, uppgift åcontrahenternes namn och hemvist, vigseldagen samt brudgummens befattning, äfvensom brudens, såvida hon ej vistas i förcildrarnes hus, hvilkas namn, sä vidt ske kan, böra upp gifvas; 2:0 att dessa Utdrag böra besörjas af Pastor, som i de församlingarJ der\
Comminister finnes, må dertill begagna den sistnämndes biträde; 3:o att, sedan Utdragen blifvit årligen vid Walborgsmässo
Sockenstämma granskade och riktige befunne, samt med påskrift derom försedde, Pastor skall skyndsamt desamma till Consistorium insända, för att derstädes förvaras; och f:o att Biskop och ContractsProst, vid skeende visitation, böra tillse, att hvad ofvan blifvit föreskrifvetfär vordet iagttaget.
Reservationer. 31 Af Herr Doctor Säve: ”1 likhet med Höglofl.
Lag-Utskottet, anser äfven jag, att hvad som i sednaste Cleri Comitialis Circulär är föreskrifvet om Pastorernas skyldighet att ärligen utskrifva duplett-exemplar af vigsel-, död- och dopböckerna, bör blifva gällande lag för alla Pastorer och församlinger i riket.
Deremot har jag icke delat Utskottets åsigt om nyttan och behofvet, hvarken att insända dessa förteckningar till Cousistoriernas archiver, der de äro vida mer blottställde att genom eldsvåda på en gång förloras, än om de förvarades i socknarnes kyrkor, för att ej tala om kostnaden af dylika remisser, om hvars utgående af kyrkan eller staten Utskottet ingenting bestämt, ej eller att dessa namnlistor skola årligen uppläsas och justeras vid Valborgsmässo-Sockenstäminan, då församlingarne vanligen bäfva vida antrelämaare saker att göra, än att controllera Pastors annotationer i kyrkboken, o O ö *> hvilkas tillförlitlighet aldrabäst pröfvas vid de årliga husförhören.
Genom den här föreslagne granskningen af duplett-exemplaren, vunnes i allt fallingen säkerhet om det exaeta innehållet af sjelfva husförhörsboken, hvilken likväl egentligast och närmast måste tjena till efterrättelse vid mantalsskrifningar, comitéer m. m., så att den nya controlltfn blir en för både församlingen och Pastor tidsödande formalitet, utan egentlig nytta eller betydelse.
Utskottet synes ock hafva förbisett, att samtlige kyrkoböckerna af Stiftsstyrelsen sjelf granskas vid de ofta inträffande Biskops- och Prostvisitationerna.
Af Herr Professoren, Doctor Bexell, som förenade sig med Herr
Doctor Säve.
Af Herr Contracts-Prosten Odelberg: ”1 alla delar instämmande uti Herr Doctor Säves reservation, beder jag få tillägga: l:o att, jemte den af Herr
Dcetorn anförda möjligheten, att dupletterne af ifrågavarande böcker, om de alla i vederbörande Consistorii-arcbiv skola förvaras, kunna, genom eldsvåda, på en gång gå förlorade, medförer detta förvaringssätt äfven en annan olägenhet.
Då Utdragen deponeras i kyrkokistan, eller på annat lämpligt ställe inom socknen, både kunna och böra de uti en för dem inrättad bok, år från år, införas.
Om åter de skola till Dom-Capitlet insändas, måste de författas på lösa papper, hvilka, först efter flera års förlopp, när de hunnit till en ordinär volum, blifva tjenlige till inbindning socknevis.
Dessförninan kunde ju någon händelse vålla, att längderne, om ej förskingrades, åtminstone bortblandades uti de redan nog fyllda Dom-Capitels-Archiven.
Härtill kommer, att åtskillige kyrkor, i anledning af Cleri comitialis circulär vid sista riksdag, redan inköpt bundna duplett-böcker, hvilka, derest Utskottets förslag antages, blefve onyttiga; 32 Lag-Utskottets Betänkande, N.-o 34.
2:o att justeringen uti i Valborgmässo-socknestämma till föga gagn tjenar, också emedan Församlingsboerne, trötte af tillfällets många bestyr, sällan eller aldrig mangrannt qvarblifva till stämmans slut, och dessutom, under en långvari föreläsning, lätt förlora uppmärksamheten; hvarföre jag tror, att den uti ett af mi kändt Prosteri föreskrifna vidimation af Pastor och Comminister, eller, der blott en prest finnes, af denne och klockaren långt bättre leder till ändamålet.” M 34.
Utsk. den 11 Nov. kl. 12 midd.
Betänkande, i anledning af väckt fråga om förtydligande af de i lag och serskilda författningar innefattade, bestämmelser angående straffet för inbrottsstöld.
Uti sin vid innevarande Riksmöte afgifna allmänna redogörelse, bar Rikets Ständers Justitiae-Ombudsinan anmärkt, hurusom Kongl. Brefvet den 1 April 1773 med förklaringen deröfver af den 30 i samma månad, samt Kongl. Blefven den 25 Januari 1782, den 18 Juni 1807 och den 21 Juni 1820, angående andra och tredje gången itererade inbrottsstölders bestraffande, blifvit, serdeles i sednare tider, inom lagskipningen uti alla instanser, tillämpade efter olika åsigter, hvilka vid serskilda tillfällen ömsom gjort sig gällande, i så måtto, som en del förmenat, att den skärpning i straffet, dessa författningar, utöfver allmänna lagens stadganden, påbjuda, borde ega rum, då någon döines för snatteri eller stöld, jemte andra eller tredje gången föröfvadt inbrott, men andre deremot, såsom vilkor för den skärpta bestraffningens ådömande, antagit att inbrottet hvarje gång skulle hafva skett i förening med tjufnad, eller med andra ord, att den brottslige begått inbrottsstöld.
Sistnämnde åsigt vore jemväl, enligt Justitiae-Ombudsmannens omdöme, den rätta.
Det visade sig nemligen vid jemförelse emellan ofvanberörde, med flera tid efter annan utkomna, författningar, huruledes i öfverensstämmelse med den redan i Kongl. Brefvet den 1 Juli 1746 uttalade grundsats, att då inbrott föröfvas, men det som dervid tillgripes, icke öfverstiger 10 daler silfvermynts värde, och således hvarken första eller andra gången kan svårare, än såsom snatteri straffas, någon skärpning i bestraffningen utöfver hvad lagen i 40 Gap. 6 § Missgernings-Balken för inbrottet stadgar, ej eller bör ega rum, Kongl.
Brefvet den 1 April 1773, och (förklaringen deröfver af den 30 i samma manad, i bestämda ordalag, samt förnämligast genom in in 33 La g-U/skottets Betänkandej N.-o 34. genom åberopande af berörde Capitels 3 och 6 §§ tydligen utmärkte, att de hafva afseende endast å den händelse, då någon en gång förut straffad, icke för inbrott allena, ulan för inbrottsstöld, andra gången beträdes dermed, nemligen med stöld, som genom inbrott skett, för hvilka förenade brott sålunda, den utöfver bestraffningen i nyssnämnde lagrum utsatta, tillökning af två års straffarbete skulle ega rum; äfvensom i Kongl. Brefven den 25 Januari 1782 och den 18 Juni 1807 uttryckligen angåfves, i det förra, att fråga endast vore att, med ändring af 1773 års Kongl. Bref, så vidt deri för tredje gången inbrottsstöld stadgades dödsstralf i stället och således enligt de i samma Kongl. Bref för öfrigt lagda grunder, bestämma huruledes den, som icke låtit sig rätta af de förut honom ågångne straff, nemligen för första och andra gången med inbrott föröfvad stöld, skulle, för sådant brott, tredje gången straffas, ehvad det stulna vore litet eller mycket, och i det sednare, eller 1807 års Kongl. Bref, att bestraffning för stöld första och andra gången, den ena i förening med inbrott, skulle hafva föregått, om den, som ånyo beträdes med inbrottsstöld af mindre värde än 100 daler, må, utöfver det i lagen utsatta straff, ådömas två års straffarbete, derföre att inbrott vid stölden skett.
Nu innehåller väl Kongl.
Brefvet den 21 Juni 1820, kungjordt genom Hof-Rätternes Circulär, att Kongl. Maj:t, som fästat uppmärksamheten å befunnen olika tillämpning af 1773 års Kongl. Bref, jemte sedermera utkomna författningar, angående bestraffning för andra resan inbrott, hvilken ömsom är vorden ådömd, ömsom uteblifvit vid de tillfällen, då värdet af det, som genom skedt inbrott tillgripits, icke uppgått till 3 R:dr 16 sk., varit omtänkt att genom förklarande af rätta förståndet i detta ämne, förekomma en sådan olikhet i lagskipningen, och i anledning deraf velat gifva åt förenämnde KonoJ.
Bref, med förklaringen deröfver, den med rätta förståndet öfverensstämman Ö 7 ° # o de tydning: att den, som en gång lidit straff för inbrott, men åter lör andra gången, i afsigt att stjäla, dermed beträdes, skall, utan afseende på värdet af det dervid tillgripna, i och för sjelfva inbrottet, vara förfallen till de i 1773 års Kongl.
Bref utsatta två års arbete, mannen å någon Kronans fästning och qvinnan å tukthus; men då, för att sluta af ordalydelsen uti detta Kongl. Bref af år 1820, meningen dermed icke kunde anses hafva varit att ändra eller upphäfva föregående stadganden, utan endast att tyda och förklara det ena af dem, ansåg Justitiae-Ombudsmannen någon förändring i samma stadgande!! ej eller derigenom hafva egt rum.
Då emedlertid tvifvelsmål om stadgandenas rätta förstånd och tillämpning deraf varit en följd, syntes det Justitiai-Ombudsmannen nödigt att dessa tvifvelsmål blifva häfne.
För sådant ändamål, kunde det till äfventyrs anses tillräckligt alt 1820 års Kongl. Bref undanröjdes; men då det vore att befara, att den skilj Bih. till R.
Prot. 1844. 7 Sami. 1 Afd. 12 Häftet. 5 34 Lag-Ulskotlets Betänkande, N.-o 34. aktighet i meningarne, som under en längre tids lagskipning sig inritat, derigenom icke skulle upphöra, samt det i allt fall vore lämpligast, att de spridda stadgandena i ämnet, så vidt de ansågos böra qvarstå, sammanfördes i en författning, som tydligen angåfve de tillfällen, då deras tillämpning borde ega rum, har JustitiaeOmbudsmannen hemställt, att ofvannämnde Kongl. Brefven af åren 1746, 1773, 1782, 1807 och 1820 måtte tagas under skärskådande, samt att Rikets Ständer ville, för sin del, besluta utfärdande af en författning, hvarigenom, med upphäfvande afKongl. Brefvet den 21 Juni 1820, förordnas: ”Att, i likhet med den i Kongl. Brefvet den 1 Juli 1746 lagda grund, inbrott i afsigt att stjäla skall, i de fall, då tillgrepp tillika icke skett, eller det tillgripna icke öfverstiger 10 daler silfvermynts värde, och således första eller andra gången ej anses svårare, än snatteri, så ock då stöld tillika första gången är föröfvad, straffas hvarje gång, på sätt 6 § i 40 Cap. Missgernings-Balken innehåller, utan någon tillökning i bestraffningen, om icke för värdet af det tillgripna, enligt 47 Cap. eller 40 Cap. 1 § samma Balk att den som en gång blifvit för stöld med inbrott straffad och ånyo med sådan gerning beträdes, skall, för den sålunda andra gången föröfvade inbrottsstöld, jemte ansvar i öfrigt enligt lag, ådömas det i Kongl. Brefven af den 1 och 30 April 1773 stadgade straffarbete i två år; att den, som efter utstådda bestraffningar för första och andra gången stöld, den ena med inbrott förenad, ytterligare genom inbrott föröfvar stöld, som ej öfverstiger 100 dalers värde, skall, utom den påföljd af kroppsplikt och tre års straffarbete, lagen ålägger, derutöfver, på sätt Kongl. Brefvet den 18 Juni 1807 förmår, i två år till sådant arbete hållas; och ändtligen att den, som icke låtit sig rätta af de bestraffningar, han undergått för första och andra resan inbrottsstöld, utan åter med inbrott föröfvar stöld, ehvad det är litet eller mycket, derför, jemte kroppsplikt enligt lag,
skall, likmätigt Kongl. Brefvet den 25 Januari 1782, till straffarbete i all sin tid dömas.