Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hätta nyttan utaf omkröning ligger således i att man kontiollerar, huruvida mätnings- etc. redskap blifvit afnötla och utaf tiden och begagnandet förändrade från det normala.
En sådan förändring kan icke blifva så betydlig, att eli redskap inom året vore försliten, hvilket förutsältcs, då man föreskrifvit att omkröning skulle efter så kort lid verkställas.
Vore meningen att kontrollera en med afsigt gjord förfalskning, så borde ju J. O. Sundgren, från Stockholms län.
Uti ofvanstående motion instämma P. 0. Hörnfeldt, Pehr Tjernlund, P. östman, alla från Wesler-Norrlands län. M. Pehrsson, från Stockholms län. J. G. Wasmuth. från Stockholms län.
N:o 228. 342 Moiiontr i Bonde-Ståndet 1562 N:o 220. sådant behöfvas dagen efter omkröningen, ty naturligtvis borde en bedragare välja just första ögonblieket elier slämplingen, för alt utföra sitt brott.
Det kunde då också löna sig att elter årets lopp förskalfa sig ny redskap, sedan man genom bedrägeriet inbragt vida mer än redskapens hela värde»
Om hetsman och pyndare gäller särskildt, alt de icke utgöra lagligen godkändt vägningsinstrument.
Likväl är det föreskrifvct, att. också dc skola omkrönas hvarje år.
] afseende på vigten gäller att de slutligen — och snart nog — blifva så fullkladdadc af kontrollstämpla^ att icke mera linnes för nyomkröning; då äro de således förkastliga och halva endast metallvärdet qvar.
Den enda fördelen af detta fjeskiga förfarande med ständigt förnyade omslämplingar, består deri alt kröneri-ijenstemänncn lått ökade inkomster; och man kan verkligen falla på den tanken alt just deras, men icke allmänhetens, fördel varit, genom nu öfverklagade förfogande, alsedt.
Jag anhåller alt Hedervärda Ståndet ville förena sig med mig om en underdånig anhållan: det kröneriförfattningen malte ändras derhän, alt omkröning icke må ega rum oftare, än efter tre mellankommande års förlopp»
Om remiss till Höglofliga Ekonomi- och Besvärs-Utskottct får jag slutligen vördsamt anhållg.
Stockholm den 26 November 18G2.
Gustaf Hultman. från Nerikes län.
Af Gastaf Haltman från Nerikes län, om statsanslag för m kanal« anläggning mellan Nora-sjön och Fd-sjön.
Vid flera föregående riksmöten har behofvet af kanalbyggnad emellan Norasjön och Fåsjön, i Nora Bergslag, varit af Styrelsen för allmänna Våg- och Vattenbyggnader anmäld med förordande af statsbidrag och i Styrelsens, för innevarande riksdag, till Kongl. Maj:t ingifna underdåniga generalförslag har ett statsanslag af R:dr Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
343 100,000 blifvit uppfördt med särskild anmälan, att aktieteckning redan börjats för ifrågavarande företag.
Denna kanalanläggning, föreslagen i närmaste samband med Nora-Ervalla jernvägs lastageplats vid Norasjön, kommer alt bilda genom nämnda sjöar en oafbruten vattenväg af \\ mils längd till norra ändan af Fåsjön, hvarest upplagsplats finnes för en betydlig rörelse, hvilken utan omlastning sålunda kunde befordras, i stället för att effekter och varor för närvarande måste forslas, till en ringa del, öfver edet emellan sjöarne men hufvudsakligen på landsvägen, hvilket transportsätt motverkar och hindrar såväl jernhandteringens, som åkerbrukets utveckling.
Orten, som en sådan lättad kommunikation kommer att mest gagna, utgöres af Nora Bergslags norra del, hela Hjulsjö och till en del Grythytte och Nya Kopparbergs Bergslager, hvarigenom 8 st. tackjernshyltor och 3 jernbruk söka sina tillverkningars afsättning på Nora och de jernvägs- eller sjöförbindelser, som numera befinnas både till Stockholm och Göteborg.
Dessutom är nämnda område särdeles rikt på jernmalmer långt öfver behofvet för tackjernstillverkningen och 2:ne stora och godartade malmlager, uti Klackaoch Lerberget, äro belägna nära Fåsjöns strand, men kunna endast, efter den ifrågasatta kanal-ledens öppnande, med fördel brytas för afsändning öfver Nora och på jernvägarna till hvltor utom Bergslagerne; och samma förhållande är med ställsten och kalksten, hvarpå är en öfverflödig tillgång.
Dertill kommer, att stenkol och coaks (hvilka råämnen alltmera användas) söka sin väg till Bergslagerne från Nora, hvarjemte spannmål, viktualier och öfriga handelsvaror för en talrik befolknings behof komma alt befraktas på kanal-leden, sedan dessa artiklar förut till större eller mindre längd passerat jernvägarne till Nora.
Af det nu anförda följer, alt om än den föreslagna kanal-leden må anses vara af lokalt intresse för de nämnda Bergs lagerne, så blifver densamma dock en väsendtlig tillmatare af fragter både på privata och stalsjernbanorna, hvarmed den står i närmaste förbindelse, hvadan den uppmuntran i anslagsväg, sorn af Bikets Ständer nu begåres, torde snart återgäldas genom ökad jernproduktii n och rörelse.
Planen och kostnadsförslaget till kanal-leden emellan Norasjön och Fåsjön är af Styrelsen för allmänna Väg- och Vattenbyggnader granskad och godkänd och kostnaden beräknad till ett belopp af R:dr 481,144 R:mt, hvaraf Styrelsen, såsom ofvan är närnndt, föreslagit R:dr 100,000 såsom bidrag af statsmedel på grund af företagets allmänna vigt, i samband med jernvägarne.
Inom Bergslagerne har aktieteckningen redan uppgått till R:dr 60,000, hvilken teckningslista jemte öfriga handlingar hos Styrelsen förvaras; och återstoden i den beräknade kostnaden blifver ofelbart sammanskjuten af det bolag, som bildat sig, så snart ortens förhoppning om understöd genom statsanslag realiseras.
Slutligen må tilläggas, all orten, som intresserar sig för ifrågavarande anläggning, har, ehuru till en del med understöd af Staten, dock med ganska kännbara uppoffringar, fullbordat den dyrbara jernvägen Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
N:o 230. emellan Nora oell Ervalla, hvilken blifvit mycket fördyrad genom en nödvändig ombyggnad af bro öfver Jerle-ån, som under innevarande år med stor kostnad blifvit af valsadt jern uppförd, hvilket allt förorsakar, alt
Bergslagerne icke magla på egen bekostnad helt och hållet utföra den så angelägna och nyttiga kanal-leden.
På grund af anförda skäl, får jag derföre äran föreslå: alt ett statsbidrag af Ett Hundra Tusen l\:dr Runt utan återbetalningsskyldighet må af Rikets Ständer anvisas till kanalanläggning emellan Norasjön och Fåsjön, under ansvarighet för byggnadens fullbordan af det bolag, som för ändamålet bildat sig.
Och får jag anhålla oin remiss af denna motion lill Stats—Utskottet.
Slockholm den 26 November 1862.
Gustaf Hultman, från Nerikes län.
Af Gastaf Hultman från Nerikes län, om statsanslag (ill lön ät en Frocincial-låkare inom Carlskoga distrikt i Nerikes län.
Vid sednaste riksdag blefvo af Rikets Ständer beviljade anslag till aflönande af 20 nya Provincial-läkare.
Carlskoga härad och socken, med cn folkmängd af 11,000 personer och på ett afstånd från närmaste städer af 4 å mil, hade desto hellre gjort sig förhoppning alt en af dessa nya löner, skulle komma nämnda distrikt lill godo, som derstädes redan från längre tid tillbaka funnos uppfyllda de vilkor Rikets Ständer stadgat i fråga om kostnadsfri bostads upplåtande och underhållande åt läkaren.
Men då Kongl. Sundliels-kollegium skulle till Kongl. Majit ingå med förslag å de distrikter, som af de nya iöneanslagen företrädesvis borde komma i åtnjutande, befanns det, alt 19 andra orter borde hafva företrädet, och då ordningen slutligen kom tili den skoga visserligen ifråga, men ansågs böra vika för Håbo distrikt i Upland, hvilket sistnämnda af Sundhets-koliegium alltså anmäldes till erhållande af den sisla disponibla provincial-läkarelönen. llos Rikets nu församlade Släuder har Kongl. Maj.t i sin nådiga Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
S45 nådiga Proposition, äskat anslag för ytterligare åtta nya provincial-läkare.
Under förutsättning att Rikets Ständer härtill lemna sitt bifall, skulle alltså anledning vara för handen, alt Karlskoga såsom nu tillbakasatt, borde, framför hvarje annat distrikt, komma i åtanka vid distribuerandet af de ytterligare läkarelöner, som vid denna riksdag kunna varda beviljade.
Men då under tiden andra distrikt kupna uppstå, hvilkas intressen af vederbörande varda bättre framhållna, och omöjligt alltså icke skulle vara, att
Karlskoga ännu en gång ginge förlustig af den förmån, som delta distrikt redan varit på haifväg att vinna, tillåter jag mig, jemte meddelad upplysning, att den läkare, hvilken såsom enskild prakticus under några år varit bosatt i Karlskoga, nu mera, i saknad af tillräcklig utkomst, lemnat orten, hvars behof af beqvämligare sjukvård än den, som på 4 å 5£ mils afstånd må kunna erhållas, alltså år i högsta grad kännbart, härmedelst ödmjukast hemställa och föreslå: att för Karlskoga distrikt, till allönande af en derstädes stationerad provincial-läkare, måtte af Rikets Ständer anvisas ett årligt löneauslag å 1,500 R:dr R:mt.
Slockholm den 26 November 1862. G. Hultman, från Nerikes län. N:o 231.
Af Gastaf ■ Haltman från Nerikes län, om tullfri utförsel af tackjern och malm.
En liberalare tull-lagstiftning har sedan några tiotal af år småningom gjort sig gällande i vårt land, till allmän belåtenhet, och med den följd alt handel och afsättning i motsvarande grad stigit.
Detta system, som i allmänhet sagdt fortgått, skall slutligen, och kanske snart nog, hinna till fullständig utveckling.
Hvarje steg som påskyndar denna, påskyndar också välståndet ibland de idkare, hvilkas fördelar dermed äro förknippade, och denna vinning åter fördelas lika fort på alla andra, som inom industriens område komma i beröring med sådana industriens grenar.
Prot. 1862 <ft 1863. 11 Sami. 4 Afd.
U 346 Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
Jernhandteringen har i långliga tider varit betraktad såsom en af vårt lands hufvudnåringar, och man måste erkänna att sednare tiders förståndigare lagstiftning gjort mycket för att undanrödja hindren för denna närings förkofran.
Emellertid återstår ännu ett och annat att vidgöra för alt underlätta denna näringsgrens full komliga frigörande från de band, som hindra densamma alt uppnå sin af natur och omständigheter beroende största höjd.
Ett sådant, band är för bergsbruket den stadgade utförsels-tullafgiften för tackjern och malm.
Det första, sorn dervid faller i ögonen är alt de sistnämnda varorna, industriprodukten tackjern och råvaran malm, äro belagda med lika stor afgift; ett förhållande som strider emot allmänt antagna grundsatser för all tull—lagstiftning, som alser upphjelpandet af ett lands industri.
Men också, utom delta, år det likaledes en motsägelse deri att man med olika ynnest behandlat tvänne slags fabrikater af samma vara.
Stångjern och tackjern äro båda fabrikater af råvaran malm; det oaktadt är utförseln af stångjern tullfri, men tackjernet belagdt med en tullafgift.
Skulle man invända att stångjern är en högre förädling och att tackjernet blott är en råvara, så kunde ståltillverkaren säga med lika rätt:
Stångjernet är en råvara för stålberedningen och bör såsom råämne för vårt fabrikat beläggas med lull, som kunde försvåra utförseln.
Slutligen kunde manufakturisten säga:
Stålet är en råvara lör knifsmidet och alla öfriga tillverkningar, deri stålet ingår såsom hufvudsaklig ingrediens, och stålet bör således beläggas med en exporlafgift, som kunde försvåra utförseln.
Man finnér således alt en beskattning å den ena varan, till förmån för en annan varas tillverkare utgör ett statsekonomiskt misstag; äfvensom, juridiskt räknadt, en orättvisa mot enskilde idkare.
Delta missförhållande bör rättas; och får jag fördenskull föreslå, alt lagstiftningen, i afseende på handeln med våra bergsprodukter måtte sålunda förändras, att både tackjern och jernmalm hädanefter måtte få utföras lika fritt som stångjern och slå! m. m.
Det må ock erkännas såsom verkligt sannt, alt Rikets outtömliga malmtillgångar tillåta fri utförsel ulan risk för tackjernstillverkare.
Särskildt må här anmärkas huru stor skilnad i värde förefinnes hos olika malmer.
Så t. ex. år Brunsten en malm som är värd 55 å 40 R:dr skeppundet.
Men den kan exporteras utan afgift. Zinkmalm, visst icke så dyrbar som den förra, men likväl flerdubbelt mera värd än jernmalm får likaledes tullfritt utföras; äfvenså kopparmalm, som ifrån vissa trakter (t. ex.
Schiangeli) utföres till England, och som har ett värde af minst 20 R:dr skeppundet, utföres också fritt.
Deremot skall, enligt nu gällande tulltaxa, jernmalm erlägga tull, ehuru den sällan är värd mer än en och en half R;dr skeppundet, och för öfrigt år betungad af jemförelsevis högst betydliga transportkostnader.
Jag- anhåller i sammanhang med hvad här förut är sagdt, det Höglofliga Rikets Ständer ville tillåta:
347 att tackjern och malm hädanefter måtte tullfritt utföras.
Om remiss till Höglofliga Beviilnings—Utskottet anhålles vördsammast.
Stockholm den 26 November 1862. G. Hultman, från Nerikes län.
Uti föreslående motion instämma undertecknade till alla delar: O. Olsson, C. G. Sköldberg, E. Hansson, från Wermlands län. från Nerikes lån. från Gefleborgs län.
Carl Nettelbladt J.
Bergström, från Stockholms län. från Kopparbergs län.
Af Gastaf Haltman från Nerikes lån, om ändring i 30 och 3i af 24 Kap. i 1686 drs kyrkolag i fråga om röslberäkning vid or ganist- och klockareval.
Uti kyrkolagens 24 Kap. 30 § stadgas, att organist skall väljas af kyrkoherden och församlingen, som honom lönar, allt som de deröfver kunna förenas, och i påföljande 51 §, att klockaren skall i lika måtto af kyrkoherden och församlingen väljas.
Denna valrätt har genom Kongl. Resolutionen den 20 November 1786 blifvit närmare sålunda bestämd, att församlingen skall uti voteringen vid klockareval deltaga efter gårdetal och kyrkoherdens röst räknas lika med halfva församlingens och är denna grund för rösternas beräkning genom Kongl.
Resolutionen den 7 Juli 1852 utsträckt äfven till förenade organist- och klockareg en ster.
Att häri ligger en uppenbar orättvisa mot församlingen behöfver icke bevisas.
Församlingen måste sjelf löna klockaren och organisten och sjelf draga nyttan eller skadan af hans verksamhet.
Väl må det antagas att han i fordna dagar mera ansågs såsom prestens betjent än församlingens tjensteman, men med de fordringar man i vår tid har på sökande till klockare- och organisttjenster låter icke väl förena sig begreppet om betjentsvssla, och med de anspråk på rättvisa, som enhvar numera söker göra gällande, synes det icke förenligt att ett sådant stadgande qvarstår, som åt en kyrkoherde, hvilken kanske till nästa år lemnar pastoratet, eller åt 348 Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
N:o 233. cn nådars- oller vakans-predikant, t. o. m. åt en alldeles tillfällig vice pastor 1cmnar rättighet, att med en enda egendomsinnehafvores tillhjelp, påtruga församlingen en organist och klockare, som den aldra största delen af församlingsmedlemmarna alldeles icke velat hafva. mångfaldiga missbruk, många rättegångar och mycket missnöje har af dessa undantagslagar blifvit en följd och då man väl i våra dagar torde kunna tillerkänna den Svenska allmogen så mycken omdömesförmåga som erfordras för alt utöfva sin rösträtt vid ett organist- och kiockareval och denna fråga dessutom icke år af pri— vilegii natur; så vågar jag vördsammast föreslå följande förändring af första punkten i förstomnämnde lagparagraf: organisten väljes af kyrkoherden och församlingen i kyrkostämma och ege pastor dervid alt beräkna en hel röst för sitt embete utom rösträt ten för pastorsbostället.
Hvarjemte början af 51 § torde erhålla följande lydelse: klockaren skall i lika målto och efter samma röslberäkningsgrund, som för organists antagande stadgadt är, väljas af kyrkoherden och församlingen, samt de åberopade Kongl. Resolutionerna i dessa delar förklaras vara upphäfde.
Om remiss lill Ilöglofliga Lag-Utskottet anhålles vördsammast.
Slockholm den 2 G November 18G2. G. Hvilman, från Nerikes län.
Af Carl Jokan Johansson från Östergötlands län, om anslag tili hy resor sållning dl dorahafc anden i Kinda och Ydre härad af Östergötlands län.
Ibland de Statens tjenstemän, med hvilka allmogen på landet har mesta beröring, är obestridligen domaren.
Det är derföre högst angeläget, alt denne embetsman har fast bostad inom orten, så att han kan vara för folket tillgänglig.
Skall uågon tjensteman hafva boställe, så är det företrädesvis domaren.
Nu är det ernel - Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
349 lertid så illa bestäldt. inom Kinda och Ydre häraders domsaga af Östergötlands län, hvars ombud vid detta riksmöte jag har äran vara, att vår redhare och välviilige domare, Herr Häradshöfdingen von Hartmansdorff saknar boställe och har derföre med stora enskilda uppoffringar nödgats hyra sig bostad inom Kinda härad.
Härifrån kan han dock när som held st blifva uppsagd.
Inom domsagan finnes ingen stad eller köping, hvaruti domaren kan hyra sig bostad.
Det vore derföre af högsta behof påkalladt, ali boställe åt domaren af Staten inköptes.
Likväl och som jag icke vet något för närvarande härtill lämpligt behygdt hemman eller ledigt kronohemman inom orten och den åsigt hos Hikets Ständer på sednare tider gjort sig allt mer och mer gällande, att tjenstemän icke böra förses med boställen, så får jag hos Rikets Höglolliga Ständer vördsamt föreslå: alt af allmänna medel matte lill domhafvanden uti Kinda och Ydre häraders domsaga få utgå årlig hushyre-ersättning, beräknad från den 27 Oktober 1057, då nuvarande domaren till tjensten i nåder utnämndes; och torde denna ersättning rimligen icke kunna tilltagas mindre än lill 800 R:dr.
Då man besinnar, att vår domare går miste om dubbla summan derigenom att han icke, i likhet med de fleste domare, har boställe, der han kan vara boende och hvarifrån han kan, mot jemförelsevis ringa eller nästan ingen kostnad, erhålla ved, underhålla ett par hästar, uppföda några slagtkreatur samt komma i åtnjutande af en mängd andra fördelar, hvilka icke här kunna specificeras, men som icke blifva ansedde obetydlige af den, som måste för kontanta penningar förskaffa sig samma fördelar samt derjemte såsom domare har ett större hushåll alt underhålla, än någon annan embetsman.
Då Kinda och Ydre häraders domsaga dessutom år en af de mindre i länet, samt inkomsterne, hvilka för aila domare kunna variera ganska mycket och jemväl i följd af hypoteksvårderingarnes upphörande nu blifvit icke obetydligt minskade, efter medelberåkning under de sednaste åren, enligt mig lemnad uppgift, uti nämnda domsaga uppgått i brutto till vid pass 5,000 R:drR:mt, finner jag det nu begärda anslaget vara af verkligt behof påkalladt, på det alt vår domare, om han ock icke erhåller något öfverskott af sina inkomster, dock alltid bör hafva utsigt alt med inkomsterne kunna betäcka sina nödige utgifter.
Om remiss häraf til!
Höglolliga Stats—Utskottet får jag vördsamt anhålla.
Stockholm den 26 November 1862. C. J.
Johansson. från Östergötlands län. 850 Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
Af Carl Johan Johansson från Ostergötlands län, om, upphörande af jus patronatus.
Man torde i allmänhet, med stöd af de talrika exempel erfarenheten gifver vid handen, kunna antaga, ali befordringssyslemet inom en embelsmannakorps är ett af de mest magtpåliggande vilkoren för dess duglighet och anseende, och alt delta också blifvit insedt, derom vittnar 28 § af nu gällande Regeringsform, hvari stadgas att förtjenst och skicklighet uteslutande höta vara gällande vid befordringar.
Om ofvan antydda åsigt får antagas såsom riglig, torde befordringssättet för de ecklesiastike embeis- och Ijenstemännen inom landet i åtskilliga delar lemna mycket öfrigt alt önska.
— Såsom bekant är, liilsältes presterskapet i en del församlingar af Kongl. Maj:t, i andra genom val af församlingsboerne samt i andra åter af enskilde personer, på grund af dem tillkommande patronaträtt.
AU ett och samma befordringssystem vid ett sådant förhållande kan göra sig gällande, år en orimlighet att ens förutsätta, och detta visar sig ytterligare deraf att Regeringen och församlingsboerne följa hvar sina ofta olika, ehuru ändock aktningsvärda, åsigter, och att valet af prest i de s. k, patronela pastoraten ofta är betingadt al godtycket eller enskilda relationer, ja till och med af egennvltan.
Ehuru det vore önskligt att en till enhet ledande förändring härutinnan kunde åvägabringas, så anser jag mig dock för närvarande endast böra fästa uppmärksamheten vid befordringssättet inom de patronela pastoraten.
Ursprunget till patronaträlteu är i många fall dunkelt, men denna rätt har vanligen uppkommit antingen genom byggande af kyrka eller upplåtande af jord till prestboställe eller dvlikt, hvarför en sådan rätt blifvit allt framgent med eiler utan tillstånd lörenad med en egendom.
Först genom Kongl. Brefvet den 25 November 1855 bar någon inskränkning i palronaträttens utöfvaude skett, men som denna inskränkning endast rörer utländsk man, så kan den ej tilläggas någon synnerlig vigt.
— Tager man i betraktande, att tillsättningen af prester uti de patronela pastoraten innebär en ojemförligt större magtlullkomlighet, än hvad förhållandet är vid de regala och konsistoriel, enär patronen, ulan att ens något förslag till tjen— stens återbesättande föregår, kallar, hvilken han finner för godt, oaktadt han ofta i fråga om rösträtt är af ganska ringa betydelse mot församlingens öfrige innevånare, så kan man icke undgå att finna detta vara den största orimlighet.
N:o 234. 351 Öfvcrlygad derom alt en och annan patron vid lediglielers återbesättande samvetsgrannt lullgör sin pligt, tror jag det dock icke vara ulan exempel, att en prestman, någon gång till och med en för en sjelfständig verksamhet mindre lämplig, under slrälvandel efter en ordinarie befattning och en deraf följande oberoende ställning, lockas att härför göra kännbara uppoffringar, som sedermera göra hans lif bekymmerfull! och hans familj, i händelse af lians frånfälle, beroende af den allmänna välgörenheten.
Med rätta utlärdades derföre under medeltiden de strängaste förbud mot s. k. simoni eiler försäljning of andliga embeten.
Sådant är visserligen jemväl nu lagslridigt; men möjligheten alt öfverträda eller kringå detta förbud bör tillintetgöras, hvilket icke torde möta några oöfvervinnerliga svårigheter, enär å ena sidan den patron, som anser sin rätt kunna i penningevärde uppskattas, bör kunna få en ersättning, lämpad efter den uppoffring, hvarför paironaträllen kan visas hafva tillkommit, och å den andra den, som betraktar sin patronaträtt såsom en skyldighet alt utan några sidoinflylanden tillsätta den värdigaste själasörjare, som står honom lill buds, visserligen också är sä rättänkande, alt han åt det allmänna uppoffrar den lilla tillfredsställelse af fåfängan, som palronrältens ulöfvande möjligtvis erbjuder.
Med stöd af hvad jag nu anfört, får jag äran föreslå: att Ilikets Ständer behagade besluta alt jus patronatus eller enskildes rätt alt tillsätta prest och kyrkobetjent uti s. k. patronela församlingar må af församlingsboerne, derest de sådant åstunda, antingen efter enskild öfverenskommelse eller för ett genom utsedde gode män bestämdt pris lösas, hvarefter sådana församlingar skola betraktas såsom konsistoriel.
Om remiss till vederbörligt Utskott a&hålles.
Carl Johan Johansson., från Östergötlands län. 352 Motioner i Bonde-Siandet 1862 N:o 235.
N:o 235, Af Daniel Danielsson från Jönköpings län, om kronofogdeljensternas indragning eller ock tillsiillande af en kommitté, för afgifvande af förslag till eli enklare och ändamålsenlig are redovisningssätt för den s. k. fögderiuppbörden.
Bland de tjenstemän, hvilka slå i omedelbar beröring med befolkningen i allmänhet på landet äro landsstatstjenstemännen.
Det inflytande dessa tjeuslemäns iner eller mindre nit och noggrannhet vid fullgörandet af de demå liggande göromål utöfva på befolkningen är af den vigt, att frågan om landsstatstjensternas ändamålsenliga ordnande och tjenstemännens aflönande i förhållande till arbetets vigt och möda, väl år förtjent af den uppmärksamhet, som Rikets Ständer kan deråt egna.
Mycket är under de sistförflutna tio åren vidgjordt i och för beredandet af en bättre aflöning åt landsstatstjenstemännen, men allt, hvad som i detta afseende vidtages uppfyller icke sitt ändamål, så vida icke derjemte tillses, alt de beviljade anslagen blifva rättvist fördelade, i förhållande till det arbete, som man vet vid de särskilda tjensterna verkligen uträttas.