Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
min p a n n a, m e d a n j a g mekaniskt rörde mig Den gamla egendomen föreföll mig likna ett framåt.
Hastigt k ä n d e j a g mig liksom h e j - dad.
för mina fötter låg J o h n s försmådda p a r a d i s — öfver Magnus låg ett b å r t ä c k e, och tilltrampade b u k e t t.
J a g böjde mig n e d m e n b a k o m förgängelsen mitt fasta h o p p om och tog u p p de krossade b l o m m o r n a, o e h en evig m o r g o n r o d n a d.
S ä k e r t h a d e j a g v a n d r a t ett p a r t i m m a r, k a s t a n d e m i g i ett soffhörn, k ä n d e j a g mina t å r a r åter börja rinna, m e n n u icke längre s o m n ä r j a g omsider tänkte p å att bege mig h e m å t.
en störtflod, utan lugnt, stilla och välgörande.
K n a p p a s t h a d e j a g emellertid h u n n i t uppför halfva t r a p p a n, d å någon k o m r u s a n d e utför » Du förstör alldeles ditt u t s e e n d e, petite! » sade tant, s o m i d e t s a m m a å t e r v ä n d e från den.
Det var J o h n, m e n m o t vanan ryggade p r o m e n a d e n.
» Gösta ä r inte värd dina tårar, » h a n tillbaka, d å h a n fick s e mig, s å att j a g fortfor h o n vänligt o c h strök i förbigående n ä s t a n fick d e n föreställningen, att h a n helst Då ödet likväl så h å r e t u r mitt ansikte.
» Titta n u hit, » upp- velat gå mig u r vägen.
fogat, att vi stodo midt emot h v a r a n d r a, fat- repade h o n, » här tror j a g d u h a r något, s o m skall falla dig i s m a k e n, » o e h m e d ett litet tade h a n min framräckta h a n d.
» Jag önskar e r lycka, Ella, » sade h a n r a s k t förnöjdt skratt slet h o n b a n d e t af ett paket s a m t vecklade u p p ett pärlgrått, glänsande och k r a m a d e m i n a fingrar till e n enda värk- tyg.
» John h a r hjälpt mig att välja.
hvad b r u t e n m a s s a.
» Gud vare m e d er.
farväl! » H a n h a d e naturligtvis varit u p p e h o s t a n t s ä g e r d u, om m a n skulle g a r n e r a det h ä r m e d och fått del af det s o m skett, och h a n visade skärt? » verkligen sitt deltagande p å ett k ä n n b a r t sätt.
Snyftande sköt j a g u n d a n h e n n e s gåfva.
I t r a p p a n s h a l f s k u m m a gasbelysning h a d e » Låt o s s inte tala om dylikt bjäfs, » b a d jag sakta.
» J a g h a r något s o m.
det h a r jag k n a p p a s t skymtat h a n s ansikte, m e n då han n u r u s a d e åstad s o m en hvirfvelvind, s å g inträffat något s o m.
» H a n vred i d e t s a m m a p å » Kära b a r n, d u s e r så högtidlig ut.
j a g efter h o n o m.
h v a d?
Nej n e j, s k o n a mig hellre, om det hufvudet, k a n s k e för att också å sin sida t a ä r något l e d s a m t, » o e h för a t t a n d a s friare mig i n ä r m a r e s k ä r s k å d a n d e, o c h j a g m ä r k t e i h a n s ögon ett uttryck p å e n gång så djupt lossade h o n klädningen u p p e vid halsen.
» Det förestår o s s stora förändringar, » fort- och forskande, att j a g ofrivilligt r o d n a d e o c h for j a g o c h slöt mig n ä r a intill h e n n e.
» För- med plölslig förvirring vände mig bort s a m t ä n d r i n g a r tillfölje af något s å ytterst förfär- s k y n d a d e vidare.
Det v a r m i g omöjligt a t t glömma d e n n a ligt.
j a g k ä n n e r m i g själf n ä s t a n tillintet- blick.
Den följde mig äfven s e d a n j a g språ- gjord.
» k a n d e satt tillsammans m e d t a n t o e h h o n » Jag ä r alldeles för svag för att bli s å h ä r u p p s k a k a d, E l l a.
d u vet, j a g afskyr alla drog mig in i öfverläggningar o m, h u r u vi på b ä s t a sätt borde inrätta o s s, u p p b l a n d a d e scener och.
» » Men p å hvad vis skall j a g d å u n d e r r ä t t a med ett n ä s t a n glädtigt tal om vårt genom- tant, o m h v a d som skett! » u t b r a s t j a g för- gångna b e t r y c k.
» J a g m ä r k t e n o g, » s a d e j a g, » h u r ett o e h tviflad öfver min egen oförmåga att p å ett s a n s a d t sätt delgifva h e n n e d e n n a p å en gång a n n a t gammalt familjesmycke försvann o c h p å så sorgliga, oväntade o c h o m s t ö r t a n d e nyhet.
ett mystiskt sätt förvandlades till m y n t.
j a g » Gösta h a r varit h ä r m e d detta telegram.
m ä r k t e nog, h u r tant i hvardagslag l ä t smöret läs! » O c h j a g tog h e n n e s pinee-nez s a m t v a r stå s o m ett slags s k å d e r ä t t.
j a g m ä r k t e behjälplig att fästa d e n p å h e n n e s aristokra- nog.
» » Jag m ä r k t e också, » afbröt tant leende, » att tiskt r o m e r s k a n ä s a.
Lovas h u s h å l l s p e n n i n g a r h a d e i varaktighet en » Mon dieu! » T a n t drog härvid en djup s u c k och var p å sitt vanliga vis färdig att viss likhet m e d ä n k a n s oljekruka oeh att din, genom ihärdigt a r b e t e, förvärfvade h a n d k a s s a s v i m m a s a m t s k a k a d e i hela k r o p p e n.
n ä s t a n ständigt v a r t o m.
Men pröfningarna » Det ä r förfärligt, att h a n p å detta sätt h a r blifvit b o r t r y c k t.
förfärligt, » s u c k a d e ä r o n u slut, petite, och vi h a, » h ä r höjde h o n sitt hufvud, » vi h a burit vårt betryck p å hon s a m t drog mig g r å t a n d e till sitt bröst.
» Hvem k u n d e väl t ä n k t a sig detta, » åter- ett sätt, att v å r a v ä n n e r j u s t inte anat d e t.
tog h o n, d å vi omsider n å g o r l u n d a å t e r h ä m - därför, om också det arf, s o m n u tillfaller tat o s s.
» Man skulle k u n n a h a förespått h o - dig, ger dig en ä n n u m e r a betryggad ställ- nom en ålder s o m Methusalem.
o c h n u!
ning, s å h a r d u därjämte d e n tillfredsställel- så underligt, k ä r a Gabriella, att vi k o m m a att sen a t t veta dig alltid h a k u n n a t u p p t r ä d a återgå till det s o m en gång varit o s s s å enligt din börd.
Man k a n inte säga om o s s, k ä r t.
således ä r det slut m e d alla bekym- att vi fått hålla o s s bortglömda i någon vrå. » m e r.
det blir, i sanning, stora förändrin- Och m e d d e n g r a n d e s s a, s o m klädde h e n n e gar.
D u h a r n o g fått pröfva p å litet af så b r a, gaf h o n mig en liten nick.
Oupplösliga band.
hvarje, k ä r a b a r n.
Det g å r riktigt omkring i mitt hufvud! » » I mitt också.
a c k tant, ä n n u k a n j a g k n a p p a s t fatta allt det h ä r!
Men för ögon- blicket s t å r j a g inte u t att tala ett e n d a ord till i d e t h ä r ä m n e t.
J a g behöfver s a n s a mig.
h ä m t a litet l u f t.
låt m i g g å!
» E x t r a fin M a r s a l a » Det ä r d å verkligen väl, » återtog h o n ef- ter e n tankfull p a u s, » att Magnus v a r lag- ligen skild från sin h u s t r u.
a t t h a n gjort upp m e d h e n n e, s å att d e t i arfsfrågan inte k o m m e r att möta n å g r a t r a k a s s e r i e r.
Vid den h ä r tiden i g å r hvem k u n d e väl a n a en s å d a n omstörtning, » tillade h o n och vaggade (Q u a l i t é I n g h i l t e r r a) härstädes lagrad sedan 1891.
Vid undersökning af härv.
handelskemist befunnen enl. analys fullgod.
1:25 pr butelj.
Finnes e n d a s t hos K. A. Nydahl &amp; C:o Stockholm, 3 Sturenian 3 R i k s - och A l l m.
telefon.
sakta fram och tillbaka.
» Kusin Gabriel h a d e dig lika k ä r som eget b a r n.
h a d e h a n fått lefva, skulle du säkert fått dela lika med h a n s son.
N ä r n u detta emellertid ej blef fast- stäldt så, d ä r e s t Magnus omfattat dig med en b r o r s välvilja, skulle h a n s ä k e r t m e s t själf vunnit d ä r p å.
Genom din ständiga n ä r v a r o skulle h a n fått smak för familjelif, oeh det d ä r s k o g s v a n d r a n d e t och j a g a n d e t h a d e kan- ske inte dragit h o n o m så mycket till sig.
hvem vet, om h a n då inte left ä n n u i d e n n a stund.
J a g g r ä m e r mig nästan, » h ä r skälfde h e n n e s röst af tillbakahållen sinnesrörelse, » g r ä m e r mig, att jag tänkt och talat så h å r d t om h o n o m.
N ä r n å g o n är borta, får m a n a l l e h a n d a funderingar o c h.
» » Ja visst!
Därför b o r d e m a n vid kaffe- kalas och öfriga förtroliga samtal eller tete å téter ha en dödskalle framför sig på bordet. » » Du h a r rätt, » s v a r a d e hon med en lätt s u c k och slog mig s k ä m t s a m t p å kinden.
» Kanske skulle en dylik b o r d s p r y d n a d h i n d r a oss alt fälla m å n g e t h å r d t o m d ö m e.
» * * * D e n n a kväll oeh den d ä r p å följande dagen h a d e jag lyssnat efter J o h n s välbekanta steg.
Men jag kom mig icke för att yttra någon u n d r a n öfver h a n s uteblifvande.
T i m m a r n a h a d e emellertid flytt fort nog.
F ö r e vår affärd till Noregård m å s t e vi na- turligtvis o r d n a våra sorgdräkter, och tant oeh j a g h a d e varit i butiker och h o s s ö m m e r s k o r.
Vi h a d e utom d e s s tusen saker att r å d g ö r a om med h v a r a n d r a, och mot sin vana syntes tant icke vara b e n ä g e n för n å g r a eftermid- dagsfunderingar.
Det var i s y n n e r h e t ett bref från den gamle prosten i N o r e g å r d s församling, hvilket mer än allt a n n a t höll h e n n e vaken.
Han omta- lade h u r u l e d e s man, den afton olyckan skedde, hört aflossandet af flere skott, h v a r o m m a n icke vidare b e k y m r a t sig.
Tidigt följande morgon h a d e emellertid n å g r a statkarlar fun- nit grefve Hägerklos liflösa k r o p p, liggande tätt invid en g ä r d e s g å r d, hvarför man an- log att vid något o v a r s a m t klättrande skot- tet b r u n n i t af.
Han h o p p a d e s, att nyhe- ten, som i sig själf var ytterst sorglig och beklagansvärd, blifvit mig delgifven på ett icke alltför u p p s k a k a n d e sätt.
J u s t i afsikt att förekomma s å d a n t h a d e h a n v ä n d t sig till baron von Herbert.
Med s n a r a s t e bad h a n mig k o m m a till N o r e g å r d, som väl behöfde sitt husbondfolks tillsyn, och slutade med att lyckönska mig till ett å t e r v ä n d a n d e, som vi naturligtvis alla helst skulle motsett u n d e r mindre b e k l a g a n s v ä r d a o m s t ä n d i g h e t e r o. s. v. » Jag läser mellan r a d e r n a, » sade lant, » att han tycker du inte bör dröja alltför länge med alt välja dig ett stöd.
Mera än nå- gonsin behöfver du nu någon att trygga dig till.
Med egendomsskötseln h a r det nog gått tillbaka, så att det väl behöfs ett kraftigt in- gripande, ty genom Magnus ' h u s h å l l n i n g eller r ä t t a r e: icke h u s h å l l n i n g.
» » Tant, » s a d e j a g v a r n a n d e.
» Nå, j a g säger inte ett ord vidare om den saken.
» inföll hon m e d ett litet förläget skratt.
» Men dina hjärteangelägenheter bör du n u o r d n a p å b ä s t a sätt.
Hvad öfverste Adler beträffar, » h o n var n u inne på sitt älsklingstema, det att gifta bort mig, och h u r u m å n g a gånger j a g än r o p a d e mitt: » tant! » ' lät hon dock icke hejda sig.
» Jag inser mer Redigeras af Sophie Linge.
Jag är en man, och jag hör till dem, Som » skydda nästan till lif och fem ».
Min post är viktig, fast till de små Helt visst jag räknas.
Nå, gissa då!
Nu litet frågvis jag tänker vara Och hoppas nog man skall snällt mig svara.
Det blir en — hvad?
om man ofta frågar.
En » sak », som mamman båd ' tröt- tar, plågar, Fast hon ej klagar, nej tiger stilla Och tåligt lider — allt för sin lilla.
Hvad åker Olle » så rysligt gärna », Och flickan också, den lilla Berna?
Och säg: hur synes » den lilla man- nen », Där stolt han åker med lilla grannen?
Hvad man skall göra att mager blifva.
Ett ord som köpmännen ofta skifva.
Ett annat — jag dig till hjälp vill säga, Att ordet fel vi för detta äga.
Visst synonyma ä ' dessa båda.
Du i din framtid ej klart kan skåda, Men du kan — hvad?
att du säll skall vara.
Nu ler j u allt, och du hoppas bara.
Hur är den platsen, besatt ej blifvit?
Hvad tidningsmännen oss ofta gifvit, Fastän man kanske ej bör dem klan- dra — Man narrat dem, och de narra andra.
Man stött på mig och — man mig stötte, Man stödt sig mot mig.
Usch, man mig blötte, Ack, men gissa ba- ra — Af många slag kan jag säkert vara.
Institution, hvad du än må » tralla », Som många män ' skor har hjälpt att » falla » — De i sitt » fall » drogo andra neder Och föllo så uti långa leder.
Hvad man sig bör — för att icke » stöta » För hufvu ' t dem, som i lifvet möta.
Hvad bör väl finnas på hvarje stuga?
Och finns det icke, hon lär ej duga.
Och så ett ord, kan betyda mycket, Men stundom menas » ej hela styc- ket-.
Hvad litet hvar vill till julen göra, Ty smakar bäst hvad man själf fått » röra ».
Hvad kan jag nu —?
alt du väl har lyckats, Och att mitt hela i bitar styckats?
Det låter grymt.
Ä ' vi kannibaler?
Det stöter nästan uppä skandaler.
Men ack, min vän, uti alla länder Det, bildligt taladt, ju ofta händer Att när som nästan har vändt till ryggen Och felen dryftas, han har, » den styggen », Hvar » dra ' r sitt strå ».
Det blir mån- ga tycken, Och nästan » verkligt » — han slits i stycken.
S — m.
Icke mitt Man rifvit mig.
Hvar liten flinga, fjäderlätt, Som faller ifrån rymden, tätt.
En rosig ungmös fina hy.
En solomstrålad aftonsky.
En doftrik ros på stängel.
En sommarhimmel, höghvälfd, blå.
En nyckelpiga på ett strå Och vingen på en engel.
PIC0TS TVÄTTPULVER Öfverträffar Icke mitt » Lessive Phenix » alla andra tvättmedel I Innehållsförteckning.
Hildur Hallberg; af L.
(Med porträtt).
— En kär- leksvisa; af Adolf Slromstedt.
— » Gamla familjeflickor »; af Elvira.
- - Sägner; berättelse af Hedvig Indebetou.
(Forts, och slut).
— En hälsning frän Florence JS / ightingale.
— Iduns lä- karartiklar.
• Om dieten vid sjukdomar i matsmältnings- organen; af d:r Otto Sandberg.
(Forts.).
Stockholm, Iduns N:r 50 (41?)
Prenumerationspris pr ä r: Idun ensam kr.
I Iduns Modet., fjortondagsuppl.
» a Iduns Modet., månadsuppl » S Barngarderoben.
» É Fredagen den 13 december 1895.
Byrå,: Klara södra Icyrkog.
16, Allm.
Redaktör och utglfvare: FRITHIOF HELLBERG.
Utgifningstid: h värj e helgfri fredag Träffast säkrast kl. 2 — 3.
Lösnummerpris 15 öre Redaktionssekr.
Eleonora Tryckeri Aktiebolag.
35 öre pr nonpareillerad.
För » Platssökande » o. » Lediga platser -- 25 öre för hvarje pabörjadfc tiotal slafv.
Duse.
R Y K T E A I E M L A N D E T B E F Ä S T A D T.
HON B I L D A D E NU ETT E G E T S Ä L L S K A P, SOM ¡75 Å R H U F V U D S T A D K O N M I E R I N O M DE N Ä R M A S T E D A G A R N E A T T G Ä S T A S F H EN H O N - V A L D E MED M Y C K E N N O G G R A N N H E T, U P P T R Ä D D E I I T A L I E N S O L K I A S T Ä - AF DEN S A M T I D A D R A M A T S I K A K O N S T E N S S T O R H E T E R, AF R I S T O R I S E F T E R D E R N C H GAF S I G D Ä R E F T E R UT PÅ T U R N É.
HON H A R I N O M ETT Å R T O I N D E T R Ä D E R S K A SOM I T A L I E N S E R K Ä N D T F R Ä M S T A S K Å D E S P E L E R S K A O C H S A R A H B E R - O U P P T Ä D T i S P A N I E N, P O R T U G A L, E G Y P T E N, N O R R A O C H S Ö D R A A M E R I K A, H A R D T S R V I A L O M H E D E R S P L A T S E N B L A N D M O D E R N A S C E N I S K A K O N S T N Ä R I N N O R.
R T Y S K L A N D, E N G L A N D O C H R Y S S L A N D.
DET Ä R F R Å N B Ö R J A N A F 1880 - TALET, E L E O N O R A D U S E KAN R Ä K N A S I N I H E N N E S K O N S T N Ä R L G I A V E R K S A M H E T L G I G E R H E N N E S H I S T O R I A — HON S T O R H E T S T I D, MEN R E D A N I N N A N D E S S V A R H O N EN O M T Y C K T O C H A P P L Å D E R A D H Ö R T L I L DE K O N S T N Ä R E R, SOM EJ S K Å D E S P E L E R S K A.
HON F Ö D D E S 1859 V I L J A, A T T D E R A S P E R S O N O C H D E R A S; DEN 3 O K T O B E R I V I G E V A N O, B Å D A P R I V A T L I F S K O L A L Ä G G A S N I F Ö R OF H E N N E S F Ö R Ä L D R A R V O R O S K Å D E - F E N T L I G H E T E N.
H O N H A R A L D R I G: S P E L A R E, O C H F R Å N S I N T I D I G A - L Å T T I SIG I N T E R V I E W A S O C H A L D R G I STE B A R N D O M FICK H O N F Ö L J A MED M O T T A G T I N Å G O N T I D N I N G S R E P O R T E R.
DET K R N I G R E S A N D E S Ä L L S K A P, D Ä R MAN H A R AF H E N N E Y T T R A N D E T: DE V O R O A N S T Ä L L D A.
D E T FINNS I » J A G T L I L H Ö R E J O F F E N T L G I H E T E N I T A L I E N I N G A T E A T E R T R U P P E R MED L Ä N G R E ÄN F R Å N K L O C K A N SJU T L I L F A S T O E H S T A D I G U P P E H Å L L S O R T, TIO P Å K V Ä L L E N — DEN Ö F R G I A Ä F V E N DE F R Ä M S T A T E A T R A R V Ä X L A D E L E N AF D A G E N H A R JAG R Ä T T I G - O U P P H Ö R L G I T S Ä L L S K A P.
L I L L A SIG- HET A T T FÅ V A R A I F R E D ».
P L V A D N O R N I A D U S E V Ä X T E UPP M E L L A N KU- MAN E M E L L E R T D I VET O M H E N N E S L I S S E R N A O C H B L E F R E D A N SOM B A R N P R V I A T F Ö R H Å L L A N D E N Ä R, A T T H O R N H E M M A P Å T I L J A N.
VID DEN T R U P P, Å R 1880 G I F T E SIG MED S K Å D E - H V A R S C H E F V A R D E N A N S E D D E S P E L A R E N T E B A L D O C H E C C H I O C H S K Å D E S P E L A R E N C E S A R E R O S S I (E J A T T Ä K T E N S K A P E T S N A R T U P P L Ö S T E S.
A T T F Ö R B L A N D A MED DEN Ä F V E N AF VID D E R A S F Ö R S T A S Y D A M E R I K A N - DEN S V E N S K A P U B L I K E N K Ä N D E ER- SKA T U R N É S T A N N A D E M A N N E N I N E S T O ROSSI), B L E F H O N T I D I G T EN B U E N O S A Y R E S, D Ä R HAN S E D A N M Y C K E T A N V Ä N D S K Å D E S P E L E R S K A, B L I F V I T K O N S U L.
SIN E N D A D O T T E R E R H Ö L L EN U T M Ä R K T S C E N I S K U T B I L D - L Ä R S I G N E R A D U S E U P P F O S T R A i N I N G O C H FICK P R Ö F V A S I N A K R A F T E R D R E S D E N H E L T O C H H Å L L E T U T A N F Ö R PÅ DE M E S T O L K I A R T A D E U P P G I F T E R.
A L L T H V A D T E A T E R L F I H E T E R.
S T Ö R S T A L Y C K A G J O R D E H O N I U N G A N A I V A, G L A D A N C I K R O L L E R — EN DET E N D A, T I D N I N G A R N A HA A T T AF D E S S A R O L L E R F R Å N H E N N E S F Ö R - M E D D E L A O M S G I N O R A N S P R I V A T A STA U N G D O M S P E L A R H O N Ä N N U LIF, Ä R F Ö R Ö F R I G T, D E L S A T T HON MED F Ö R K Ä R L E K, T T I E L R O L L E N I G R O L - A R B E T A R M Y C K E T MED A T T I N S T R U - D O N I S L U S T S P E L » LA L O C A N D I E R A ».
E R A S I T T S Ä L L S K A P — H O N L Ä R MEN O C K S Å I S O R G E S P E L E T B L E F H O N V A R A E N U T M Ä R K T L Ä R A R N I N A — H Ö G T V Ä R D E R A D, O C H EN V A C K E R D E L S A T T H O N Ä R S V A G O C H O F T A, D A G B E F A N N H O N SIG U P P H Ö J D T L I L S J U K, O C H A T T H O N MED DET S N A - T R U P P E N S P R I M A D O N N A.
DET V A R R A S T E Ä M N A R O Å T E R K A L L E L G I E N L Ä M - S E D A N H O N I T U R I N V Ä C K T S E N - NA S C E N E N.
D E T T A S I S T N Ä M N D A S A T I O N G E N O M SIN E R O U F R O U.
DÅ H A R S Å M Å N G A O L K I A G Å N G E R H O N S E D A N I ROM S P E L A T » LA B L I F V I T F Ö R K U N N A D T, A T T MAN NU- F E M M E DE C L A U D E », V A R H E N N E S M E R A EJ T A R N O T I S E N PÅ A L L V A R.
IDUN 89 * Barfotad m å s t e man gå emot högmodet för att bekämpa S:ta D e t var i moderna franska paradroller, Duse i o r s t visade sin storhet, som D u m a s fils ', Sar- d o u s, Meilhac-Halévys hjältinnor: Froufrou, prinsessan af Bagdad, Claudes hustru.
Senare har hon o c k spelat Cameliadamen, Odette, Francillon, Fedora, grefvinnan Clotilde i » F e r - nande » o c h i en helt annan genre den glada lilla Cyprienne i » L å t oss skiljas! » V i d sidan af dylika roller har hon spelat Shakespeare — .särskildt nämnas Julia o c h främst Kleopatra bland hennes shakespeares-roller.
H o n har spe- lat I b s e n: D o c k h e m m e t s N o r a tillhör hennes fasta turnérepertoar — likaså Sudermanns Magda i » H e m m e t ».
Sina roller i italienska skådespel har hon i allmänhet ej fört med sig till utlandet — med undantag likväl för San- tuzzas roll i Vergas » Cavalleria rusticana » o c h Goldonis Mirandolina i » L a l o c a n d i e r a ».
O m d ö m e n a o m hennes olika skapelser ha varit ganska växlande, liksom yttrandena om hennes konst i allmänhet varierat — i högre grad kanske än o m någon annan samtida stor- .het.
H o n tyckes gifva uttryck för sorgen o c h iäjälsslitningarna med mera intensitet än för glädjen o c h friskheten.
D e t har blifvit sagdt, att det är » d e tunga r o l l e r n a », som ligga hen- nes hjärta närmast.
Den som fällt detta ut- tryck (Laura M a r h o l m i sin studie öfver Eleo- nora D u s e i » D a s B u c h der F r a u e n ») tillägger: Hennes konst är » den stora konst, som först är hemma, där lifvets alla stora frågor: h var- ifrån, hvarför, hvarthän b e g y n n a ».
Innan hon ännu spelat Ibsen, yttrade någon, att hon spelade Sardou med ibsensk psykologi.
Kon- sten att fördjupa författarens framställning tycks vara hennes största gåfva, att göra den figur, han tecknat, individuelt lefvande.
En •essayist påstår, att » D u s e spelar icke sig själf, l i o n spelar skaldens gestalt, » o c h försäkrar att Ihon har lika många individualiteter som roller.
A n d r a påstå tvärt o m, att hon med största suveränitet, lika hänsynslöst som genialiskt, transponerar rollerna efter sin egen naturell, liksom hon lämpat dem efter sina fysiska re- surser: » alla hennes roller, det är hon själf, » hon låter sina åskådare få en inblick i » hennes •egen själs värld, hennes egen lifsuppfattning, d e n oändligt nyanserade kvinnans värld. » H u r som helst, så, äro alla ense o m, att hen- nes prestationer äro något utan all jämförelse just g e n o m intensiteten, den personliga karak- tären i hennes framställning.
Hennes konst är allt annat än en virtuoskonst, hon söker &lt;ej effekter, hon söker verka g e n o m uppfatt- ningens klarhet o c h djup, genom omedelbarhet o c h g e n o m innerligheten i uttrycket.
m e d en charmc af smärtsam skönhet, icke ung oeh blomstrande o c h ändå i besittning af en blek trollmakt, kvinnan på 30 år som lefvat o c h lidit o c h vet att lifvet är lidande, en kvinna utan segervisshet, men likväl full af makt, ett lugnt, dämpadt väsen oah en spröd stämma — det är Eleonora D u s e, så som hon visade sig i de roller, hon diktat åt sig i m o - derna paradstycken. » Uttrycket att hon diktat förefaller m y c k e t träffande.
sina roller åt sig E n tysk författare, s o m skildrade hennes uppträdande i W i e n, skref: » J a g vet inte, hur hon ser ut.
Orden vacker eller ful ha ej nå- gon tillämpning på henne.
Hennes kropp är ingenting annat än det växlande underlaget för hennes växlande stämningar. » O c k s å i förmågan att lämpa sitt yttre efter sina olika roller står hon högt.
Hennes K l e o - patra leder oupphörligt tanken till gammal- egyptiska bilder.
Hennes Santuzza i V e r g a s bondedram är en genuin bondkvinna m e d ett blekt, utmagradt ansikte, grofva o c h kantiga rörelser, hon kommer in med släpande steg, m e d en gång som är karaktäristisk för italien- ska kvinnor som arbeta strängt.
O c h hennes Locandiera är en yster, lefnadsglad ung flicka med ett skälmskt ansikte m e d breda kinder, en segerstolt flicka, s o m vaggar med höfterna, belåten öfver att höra sin sidenkjol rassla.
Ä f v e n hennes sätt att kläda sig har väckt uppmärksamhet.
Ingen extravagans, inga excen- trieitcter ä la Sarah.
Hufvudsaken för henne tycks vara att vara så klädd, att hon behål- ler fall frihet öfver sina rörelser.
E n af hen- nes beundrarinnor påstår, att signora D u s e » uppfunnit den moderna damkjolens p o e s i ».
Brigiita.
/ Runebergs hem.
' ' ån genom en finnskog, där ofta i snåren Den hungriga vargen om vintrarne vankar, Där gick jag allena en soldag om våren I drömmande tankar.
Med rensel på rygg jag marscherade glad Till Porwoo, till Borgå, till Runebergs stad.
Så lijligi det ännu är fäst i mitt minne, Hur hvem s.om jag mötte mig tog i beskådan.
Jag var ju cn främling, ty jag år ej finne, Men älskar livar sådan.
Jag gick som turist, och min marsch var befalld Till hemmet, som ägts af vår käraste skald.
När solen vid middag stod högst på azuren Jag framkom; och snart hvilad ut dessförinnan, Jag ringde på klockan, som satt i tamburen, Och strax kom värdinnan.
Helt hastigt befriad från rensel och rem, Jag kände mig hemma — i Runebergs hem.
Och uppvärmd vid Men Det växterna lefde, hem, som, fast minnen från tider, som farit, Vid minnen från kriget, af mastar ' n beskrifvet, I salen jag trådde, som hade han varit Där ännu i lifvet.
hvarmecl han gammalt, för beprydt mig var så J a g behöfver väl ej nu påpeka, att det är uteslutande andras åsikter o c h yttranden o m signora D u s e, jag återgifver.
* D e t återstår för oss, stockholmare, att se henne o c h bilda vår egen mening.