Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
då vilja vi erbjuda Eder en fyrväpling, som skall Nämna vi så till sist det rikhaltiga och ele- varda Eder en god talisman för vinnande af denna ganta j u l n u m r e t med sina inemot 30 originalbidrag framgång, denna tillfredsställelse.
af våra förnämsta pennor och mer än 40 illustrationer af de mest framstående tecknare, hvilket nummer Första bladet i denna fyrväpling sköt fram redan gratis kommer alla prenumeranter tillhanda, för sju år sedan.
Det var då Idun begynte utgif- vas.
Från en liten och blygsam början har denna, torde vi hafva gifvit en någorlunda utförlig före- ställning om hvad Idun bjuder sina läsarinnor.
kvinnan och hemmet tillägnade publikation växt ut, Och allt detta för det onekligen mycket billiga pri- så att den nu bildar ett fast föreningsband mel- set af endast 5 kronor o m året.
Allmänt erkänd!
lan tusentals svenska h e m.
I denna tidnings spalter mötas kvinnornas tankar, här hafva de till- är ock, att ingen svensk veckotidning någonsin fållo att utbyta åsikter och synpunkter, och här torr lämnat sina prenumeranter så riklig och värde- full läsning för ett så ringa pris.
hafva de en ständigt flödande källa till förströelse, hjälp och undervisning.
* Den ovanliga uppmuntran, som år efter år i allt högre grad kommit Idun till del, har tydligen gifvit vid handen, att den plan Redaktionen följt, varit Fyrväplingens andra blad framkom kort efter det god.
Den är ock allt fortfarande i hufvudsak den- första.
Liksom detta senare, enligt hvad ofvan samma som från början, om den ock under årens synes, kan kallas ett blad &gt;af värde », så kan man lopp utvecklats och förbättrats.
Allt har ock gjorts kalla det andra ett blad » af värld », utan att det och göres för att till medarbetare i Idun förvärfva därför, såsom här skall visas, bör anses för värde- vårt lands bästa pennor på de områden, som tid- löst.
ningen omfattar.
Också torde ingen annan tidning Detta andra blad heter Iduns M o d e t i d n i n g Då härstädes kunna uppvisa en så rik och framstående denna publikation hufvudsakligen säger, huru Ni medarbetarelista, liksom ej heller någon annan skall kläda er och sköta ert yttre, torde mången svensk tidning är så jämnt spridd öfver hela landet måhända anse den som alltför världslig.
V i d när- som Idun, hvilken nu utgår till närmare 2, 0 0 0 mare betraktande är den nog emellertid oumbärlig, af landets ungefär 2, 2 0 0 postanstalter med en ty huru skulle väl en kvinna reda sig utan en dylik prenumerantsiffra, som redan öfvorskjutit det andra rådgifvare?
Förut hafva modejournalerna nästan tiotusentalet.
Gernandts Boktr.-Åktieb.
N:r 52 (262) Fredagen den 23 december 1892.
Byrå: Prenumerationspris p r å r: R e d a s t ö r och ntglfvare: Klara v.
K y r k o g a t a 7, 2 tr, Idun med Modetidning och FRITHIOF HELLBERG.
i Träffas a byrån kl. 12 — 1.
&gt; &lt;: 50 Prenumer.
sker i landsorten å post- Idnn ensam.
» 4 anstalt, i Stockholm hos redaktion.
Amelie * fT % est la femme? » ^ — denna fråga på- tvingar sig ovillkorligen den besökande, då han nu for tiden genomvand- rar Gripsholms gamla borg.
T y den ordning, som råder ej allenast i gemaken, utan i det min- sta krypin af den stora byggnadens många skrub- bar, vinklar och vrår, antyder en kvinnas hus- moderliga och vakande närvaro.
Den resande, som kom- mer för att endast på ett par timmar hasta genom slottsvåningarna, hinner måhända ej att reflektera bäröfver; men otvifvelaktigt erfar man en känsla af välbehag, orsakad af den trefnad, som egendomligt nog rå- der i de obebodda rum- men; det förefaller en ej, som om de stått, som de nu stå, i nära ett år- hundrade, inneslutande endast minnen från hän- farna tider — rutorna i de höga fönstren äro klara, de inlagda skå- pen och borden damfria, sängarna i barock- eller annan stil med pösande sidenkuddar äro väl bäd- dade, de dyrbara gamla speglarna blankpolerade — kort sagdr, det stora slottet är välordnadt som ett hem.
Allt angifver, Utglfningstid: hyarje helgfri fredag Lösnummerspris 1 5 ört (vid kompletteringar).
A nnonspris: 35 öre pr nonpaxeillerad.
För » Platssökande » o. » Lediga platser » 25 öre för hvarje p&amp;börjadt tiotal stafr.
Wiedberg.
att en kvinnas öga va- kar öfver dess bohag, att en kvinnas hand pie- tetsfullt vårdar de ej minst från konstnärlig och kulturhistorisk syn- punkt värderika minnen, som inneslutas i Sveriges märkligaste borg.
» O M est la femme? » Ni skall utan svårighet finna henne.
Fråga en- dast efter slottets åldfru — och när i dessa tider af restaurering, nymål- ning, ommålning, byg- gande och rifvande frå- gas det ej efter henne?
Hon kommer genast, vän- lig och hjälpsam, redo att gladt och beredvil- ligt lämna de upplysnin- gar, som hon kan gifva, eller att på annat sätt bistå med råd och dåd i hvad som faller inom hennes befogenhet.
Den nuvarande åld- frun på Gripsholms slott är doktorinnan Amelie Wiedberg, född Holm- berg.
Hennes lifs historia är enkel; den betecknas af samma fröjder och sorger, som falla på tu- sentals andras lott.
Det är historien om en fin och ädel kvinnas utveckling, om huru en männi kokaraktär danas för lifvet genom yttre och inre förhållanden,
Ej någon i den vida värld, Hur djupt han än var undangömd, Hnr fjärran bort från larm och närd, Af lifvets herre än var glömd.
Hvar blomma i sin rosengård Han slutit i sitt fadershägn, Och alla röna de hans vård, Fast än som sol och än som regn.
JpUGENIE.
en historia om många pröfningar, men ock om mycken vunnen kärlek, aktning och ett rättvist, allmänt erkännande.
I utkanten af det bokskogsbälte, som går nästan tvärs öfver Sydskåne och följande Romeleåsen bildar liksom en gräns mot den rika Söderslätt, ligger Gerdslöfs prästgård.
Ännu för omkring tjugu år sedan var den en af dessa gammaldags låga, halmtäckta gårdar, man ännu någon gång kan få se i detta landskap.
Strax bredvid ligger kyr- kan på en kastanieskuggad backe.
Nedan- för utbredde sig den vackra Näsbyholmssjön, omgifven af hög, tät bokskog och med en och annan lummig holme.
På sjöns andra strand såg man den väldiga, krenelerade hvita borg, som utgjorde Näsbyholms mycket gamla slott.
Godset tillhörde baron Blixen- Fineke, känd särskildt från skandivanismens dagar på 1860-talet och svåger med Kristian I X.
Detta slott besöktes ofta af kungliga personer; stora jakter anordnades; skogen var rik på högdjur; skotten smällde; hornen smattrade; ljudet hördes bort till prästgår- den på sjöns andra strand.
Här förnams det af en häpen barnflock, som från det halmtäckta prästhemmets trappa med barnslig bäfvan och vidöppna ögon stir- rade bort mot skogen, mot det gamla slottet, i hvars mörka gångar hängde stora mörka bilder af bistra krigare, den förnäma ättens förfäder, och kring hvilket dunkla sägner smögo, sägner om död, som gifvits af egen hand.
Den äldsta flickan i denna syskonkrets var Amelie.
Hennes far, kyrkoherden i Gerdslöf, sedan kontraktsprosten L.
P. Holmberg, var en i Skåne allmänt känd, högt aktad och mycket använd man.
Till det yttre en ståtlig, kraf- tig gestalt, med vördnadsbjudande uttryck och hållning, var han en sällsynt kunskaps- rik man; han ägde lifligt intresse för allt humant, var framstående predikant och ut- märkt talare, särskildt riksdagstalare; under flere år utgjorde han såsom riksdagsman en prydnad för det forna prästerståndet.
Han blef jubeldoktor i Upsala 1 8 7 7.
— Hans hustru, Wilhelmina Gullander — en kvinna, utrustad med ett rikt gemyt och sällsynt praktisk duglighet — var dotterdotter af en tap- per finsk officer, som stupade vid Oravais, och dotter af prosten i Malmö, teol. d:r A.
P. Gullander, i hvars gästfria, välburgna, i den driftiga köpmannastaden allmänt upp- burna hem Sveriges blifvande erkebiskop, Henric Reuhterdal, som ung fann stöd och hjälp.
Amelie, äldsta dottern, föddes den 15 april 1848.
Den romantiska trakten, skogs- och insjö- idyllen omkring den gamla tunga borgen, gaf henne mera kärlek till en begränsad, idyllisk natur med romantisk stämning än till den stora öppna slätten, hvilken så att säga da- nar kraftig realism såväl i dikt som i prak- tiskt arbetslif.
Men denna benägenhet för mera inåtvändt drömmeri motverkades hälsosamt genom det driftga prästgårdslifvet; » tidigt uppe » var regeln för allt husets folk, och prästfrun gick själf i spetsen härför; redan vid femtiden surrade hennes spinnrock i kapp med tjäna- rinnornas, och hon var ytterst noga med att hennas döttrar från barndomen skulle vänja sig vid enkelhet, flit och ordning.
När de blefvo större, var det också de, som före- stodo all bakning, strykning m. m. i hem- met, hvilket allt ingalunda var en ringa upp- gift i ett skånskt prästhus från » den gamla goda tiden ».
Det var vid sådana tillfällen att stiga upp klockan 3 på morgonen och sedan oförtrutet hålla ut dagar i sträck.
Särdeles beskäftiga voro ock husets döttrar vid tiden för den » stora gåsslakten » och se- nare » julslakten »; och tillagningen af alla de olika slagen julkost, för att ej tala om brygden af det porterbruna, söta, starka jul- ölet, var af stor vikt i detta liksom öfver hufvud i alla dåtidens skånska prästhem.
Då Amelie var elfva år, erhöll prosten Holmberg Espö pastorat, beläget så nära kusten, att Östersjöns brus om kvällarne söfde barnen i det nya hemmet till ro, hvar- vid dock Amelie timvis kunde ligga vaken och lyssna till mistluren, som från båtar och skepp varnande ljöd, när dimman låg tät öfver hafvet.
Hennes lifliga fantasi fick här- af en liten ersättning för den saknade skogs- trakten.
Espö prästgård, med dess vackra byggnad och äfven i Skåne sällsynt yppiga trädgård, omtalades allmänt såsom ett mönsterhem.
I detta, liksom i ännu några andra af den rika slättens större prästhem, t. ex. Tegnérs i Kjellstorp, Bååths i Hammarlöf, Rietz ' i Peng, Cavallins i Hvellinge o. s. v. förena- des det frikostiga, gästfria lifvet, som i all- mänhet utmärker prästgårdarne i Sveriges Gösen, med en ganska ovanlig andlig bild- ning och lyftning.
Detta gaf sin prägel äfven åt umgänges- lifvet.
Särskildt voro de båda hemmen Espö och Kjellstorp nära sammanknutna i en vän- skap, hvilken i sextio år trofast förenade fä- derna och sedan upptagits af barnen.
I ungdomskretsen i Espö och Kjellstorp var den af alla omtyckta, väna och blida Amelie kanske den gladaste och en syskon- lik förtrolighet rådde i densamma.
Till den hörde — i förbigående sagdt — tvänne män med nu frejdade namn, professor Esaias Teg- nér samt kibliotekarien i Lund, d:r Olof Tegnér.
Stillheten och lugnet på den stora slätten stördes då ännu ej af järnvägstågets brus och hvissling.
Denna del af Skånes söderslätt låg nämligen afsides, nästan liksom för sig själf, och detta gjorde måhända sitt till, att hjärtligheten och sammanhållningen mellan vänner och grannar blefvo så mycket större.
Amelie erhöll liksom sina systrar under- visning i hemmet af en skicklig guvernant, fröken Sara Lundblad, en af Sveriges mest framstående blomstermålarinnor, elev af den europeiskt berömde prof. Jensen i Köpenhamn.
Den yppiga skånska trädgården gaf henne osökt anledning af öfva sin konst, och mån- gen vacker målning, på hvilken Espöfrukter äro afbildade, sändes härifrån ut i världen; s. t. ex. befinna sig efter beställning af ko- nung Carl X V flere sådana taflor på Grips- holms och Ulriksdals slott.
Amelie var i många hänseenden rikt be- gåfvad.
Hon hade äfven anlag för målning, och snart sågs äfven hon vid staffliet.
Men ehuru dessa anlag aldrig kommo till någon utveckling, så hafva de dock framträdt i form af varmaste intresse för all konst, såsom konstnärligt sinne i allmänhet och i fin smak.
Detta är något, som i ej oväsentlig mån gör henne till en värdig åldfru på den gamla Vasaborgen; hennes omvårdnad af dennas konstskatter, vare sig taflor, gobeliner eller andra föremål, har ej allenast sitt upphof i noggrann pliktuppfyllelse, utan i uppriktigt och sant konstintresse.
Vid mycket unga år blef Amelie förlofvad med sin kusin, doktor Anders Wiedberg; den unga fästmön brukade under förlofnings- tiden ibland gömma sig undan i en vrå af vinden för att ostördt kunna framtaga sina forna lekkamrater, dockorna!
Som nittonårig ung fru, föga bekant med världen, men sällsynt intagande, både genom yttre och inre gåfvor, följde hon sin man till det nya hemmet, läkarebostället vid Grips- holm.
Doktor Wiedberg var en både omtyckt och skicklig läkare, och han blef detta allt mera år för år, ifrigt och outtröttligt intresserad som han var att städse utveckla sig inom sin vetenskap.
Denna var för honom ej ett » lefvebröd », utan en lifsuppgift.
Hans unga hustru var honom ofta behjälplig vid svåra operationer, under hvilka de sjuka befunno sig i läkarens eget hem, och hennes blida, lugna väsen verkade alltid ytterst välgörande på de lidande.
Mot svaga, fattiga och olyckliga visade doktorinnan Wiedberg alltid det ömmaste deltagande.
Vill man höra varma ord af tack och tillgifvenhet, skall man göra en titt in i Mariefreds fattighus och få de gamla gummorna där att tala om » deras doktorin- na »!
Hennes styrka har öfver hufvud va- rit att kärleksfullt verka i det tysta och obe- märkta.
Men med allt detta var det UDga doktors- hemmet ett af de gladaste i den trakten; gästfrihet var släktarf hos båda makarna, och de utöfvade den på ett hjärtligt enkelt sätt, som kom alla att finna sig väl hos dem.
Doktorsbostaden hade ett vackert läge, helt nära den präktiga » Ekbacken » eller djurgår- den.
Från fönstren syntes en liten flik af Mälarfjärden med dess stränder, klädda af hägg och al, som böjde sig djupt ned öfver vattnet.
Längre bort skymtade slottets röda murar.
Och knngliga jakter ägde rum i backarna ofvanför — skotten smällde, hor- nen smattrade, ekot rullade öfver vikar och åsar — barndomsintrycken från det första skånska hemmet vaknade upp och fingo nytt lif.
Barnets romantiska drömmar voro för- verkligade, och den unga kvinnan fattade en nästan svärmisk kärlek till denna trakt, i hvilken hon vid en älskad makes sida fun- nit ett lyckligt hem.
Till den trefnad, hon kände, bidrog ej li- tet det mottagande hon rönte såväl af sta- dens som traktens vänliga invånare.
Bland besökarne i detta hem vilja vi, i
förbigående och på tal om kungliga jakter, nämna konung Carl X V, som någon gång sökte hvila på soffan i doktorns enkla ar- betsrum eller, om han var hungrig, här in- tog en smörgås.
Under 14 år bodde doktor Wiedberg vid Gripsholm; han var på en gång stadsläkare i Mariefred, slottsläkare å Gripsholm samt bataljonsläkare vid Sörmlands regemente.
Dessutom utöfvade han en ganska vid- sträckt enskild praktik, hvilken ökades i samma mån som hans rykte växte.
Våren 1881 erhöll han regementsläkare- platsen vid lifregementets grenadierkår och flyttade strax, därefter till Strömsholm.
Det var med stor smärta och djupt vemod fru Wiedberg lämnade hemmet vid Grips- holm.
Det sista farväl, hon sade, var till d. v. åldfrun å slottet, hvilken, 80-årig, ej förmådde lämna sina rum.
Föga anade hon, då hon från trappan till åldfruns bostad kastade en sista blick öfver borggården, att hon inom kort skulle beträda densamma så- som ingång till eget hem.
Vistandet vid Strömsholm blef kort.
Hösten samma år utbröt en häftig difteriepedemi i nejden.
Denna sjukdom hade doktor W.
all- tid med stor framgång bekämpat, och han sade någon gång, att han ej hyste fruktan för densamma, ty han hade aldrig misslyc- kats vid dess behandling.
En dag denna höst hemkom han trött och illamående från en patient och blef strax därefter kallad till en fattig difterisjuk ar- betares läger.
Sin vana trogen, for han utan en sekunds dröjsmål.
V i d hemkomsten be- rättade han, att han » för första gången glömt medtaga cigarr », hvilket varit så myc- ket obehagligare, som patienten hostat upp slem i hans ansikte.
Den sjuke tillfrisknade, men — inom tre dagar var den kraftige läkaren död, i sina bästa år död i difteri, smittad af den man, hvars lif han räddat.
Hans människovänliga verksamhet var slut.
Och med hans bort- gång inbröto tunga dagar för hans familj.
Hans hustru, som så hastigt och oväntadt blifvit änka, tillintetgjord af sorg, stod en- sam med fyra barn, det äldsta 13 år, det yngsta 3 månader gammalt.
Och till sorgen kommo mycket allvarsamma ekonomiska be- kymmer.
Under den nästan hopplösa tid hon med sina barn efter sin mans död vistades hos sin bror, direktör Teodor Holmberg å Tärna, erhöll hon en dag bref från en trofast vän- inna på Gripsholms gamla slott, som fram- kastade tanken rörande åldfruplatsen, hvilken, mänskligt att döma, inom kort måste blifva ledig.
begaf sig genast till Stockholm och fick audiens hos konung Oscar, som särdeles nådigt och med stor välvilja åhörde hennes framställning.
Han kunde dock in- tet löfte gifva, utan yttrade endast, att om ingen annan stode platsen närmare, skulle hon, fru W.
, vara vid godt mod.
Men ännu var platsen ej ledig.
Och vå- ren 1882 flyttade fru W.
med sina barn tillbaka till det gamla hemmet i Espö, där far och mor, nu åldriga och sorgsna, stodo på trappan och med öppna armar, ehuru med tårade ögon, emottogo den älskade äldsta dottern, som åter sökte huld och skydd un- der det gamla fädernetaket.
Ett år kvarstannade hon här; så kom eu dag på våren bud med posten, att platsen vid Gripsholm vore ledig.
Oaktadt hon hade många medsökande, erhöll hon densamma på slottsintendenten kammarherre Ekenstiernas förord och tack vare flera ädle män, sär- skildt n. v. generaldirektör Wieselgren och riksmarskalken excellensen Sparre, hvilka öm- made för hennes belägenhet, och som till hennes förmån lade sitt ord hos konungen, men framför allt på grund af dennes minnes- godhet.
Sysselsatt som han just vid detta tillfälle var i Norge, skref han dock ett särskildt bref till generaldirektör Wieselgren för att genom denne genast låta underrätta fru W.
, att hon erhållit platsen.
Nämnas bör ock, att hon af 1883 års riksdag erhöll en lifstidspension af 300 kr., hvilken utan motstånd beviljades i båda kam- rarna, hvarvid framhölls, att doktor W.
dött » som en soldat på sin post », att han » föll på stridsfältet under utöfvandet af sin tjänst. » fa olm, har också upprepade gånger gifvits henne i pressen.
Bättre än det offentliga erkännandet är dock den tillgifvenhet, hon vunnit af många vänner.
Så har den kvinnas lif förflutit, hvars bild i dag synes i Idun.
Grundtonen i hennes enkla lefnadssaga, den praktiska dugligheten förenad med känslig uppfattning af natur och historiska minnen, har följt henne från barn- domen och allt intill denna dag, har följt henne från sjö och skog och borg vid Gerds- löf till slottet vid mälarfjärden.
Åfven för henne har detta varit ett » öde- nas och minnenas slott ».
Efter två års bortavaro återvände hon så- lunda en vacker vårdag i maj att taga sin bostad inom den gamla borgens murar.
Åldfrun vid Gripsholm har till uppgift att med ganska knappt arbetsbiträde sköta om och skydda mot mal och andra inkräktare slottets stora förråd af möbler eller rättare möbelklädslar, dynor och öfverdrag, att vår- da, städa och vädra det stora förrådet af sängkläder, af linne — slottet äger omkring 1000 handdukar och 600 par lakan, af hvilka en stor del förskrifva sig från Hed- vig Eleonoras tid och af denna drottning och hennes hofdamer egenhändigt blifvit märkta och försedda med årtalen 1679 och 1686 — men äfven af sidentyg, broderier, fransar, tofsar m. m., afsedt för komplettering af mö- beltyget, gardinerna, o. s. v. — Förut fanns äfven på slottet ett stort förråd af gobeliner, som dock på senaste tiden blifvit öfverflyt- tade till husgerådskammaren i Stockholm.
Hon har också att svara för städning och rengörning af de många och vidlyftiga loka- lerna inom slottet.
Och detta faller sig ej så lätt om sommaren, då ångbåtarne från hufvudstaden ständigt ditföra stora skaror af resande, hvilka genomvandra slottets vånin- gar och gemak; detta nödvändiggör hvarje vecka en omfattande storstädning.
fDen faliga natten.
ögtidligt stum fram träder natten på den vida heden och Ireder mantelnj dunkelgrå och skum, ut öfver enslig nejd och tysta leden.
' Vind domnar af, och fågelns stilla aftonkväde slutar; på fältet hjorden hvilar, mot sin staf sig herden, trött af dagens tunga, lutar.
3ien nattens ro hlir djupare vid gryningsstundens möte.
fDu drömlikt tysta timme, kan det ho en hemlighet fördold uti ditt sköte?
Det åligger dessutom åldfrun att tillse, att vid påkommande besök af furstliga per- soner eller då stora, mera offentliga fester skola hållas på slottet, allt är i fullt ordnadt skick, redo till parad.
Sådana besök hafva i fru W; s tid gjorts upprepade gånger af konung Oscar, af konungen af Portugal, Sachsens konung och drottning, Badens furste- familj, af franska eskaderns befäl och man- skap o. s. v. Enär hon emottog sysslan efter en mycket gammal dam, som under åratal varit instängd i sin bostad, var den s. k.
» fatburen » — omfattande allt, hvad vi ofvan uppräknadt — helt naturligt i ett rätt oordnadt skick; mal och möss hade fritt herravälde bland den stora massan madrasser, sängkläder m. m.
Den största prydlighet och ordning råda öfverallt, dit åldfruns myndighet sträcker sig.
Alla olika slags persedlar, sängkläder, stycken af dyr- bart gammalt siden, mattor, linne o. s. v. äro skilda från hvarandra, omsorgsfullt upplagda och utbredda i särskilda rum, i detalj för- tecknade, uppmätta eller vägda och försedda med vederbörliga etiketter.
Har man gjort en rund i äfven dessa rum, som ej sakna sitt intresse, skall man lätt inse, att detta varit ett arbete, som kraft flere år.
Offentligt erkännande af det sätt, hvarpå fru Wiedberg fattat sin uppgift på Grips- ~Som llixt från sky fördelar mörka moln och llytung dimma, så, plötsligt, nattens alla skuggor fly för jtierrens klarhet, som begynner glimma.
Quds ängel hlid har stigit ned att ljus från mörker skilja, för att till jorden lära lud om frid och skänka mänskobarnen en god vilja, uti hans namn, som kommen är att våra lördor draga och lära huldt uti sin Irodersfamn till Spaderns hus de trötta och de svaga.
zÄr du Iland dem, som länge bidat denna stund i hoppet, till krullan i det ringa ' jBetlehem med fromme herdarne styr vandringsloppet!
~ö lyssna, hör på änglasången, dela himlafröjden!
Stäm in med heliga serafers Tior och jubla: » Åra vare Gud i Charlotte höjden! » Lindholm, Kuli-konkurrens bland kvinnorna.
|] amer och — kulis, ursäkten samman- ställningen!
Den är ej vidare galant, men ämnet som här skall behandlas är all- varligt och kräfver i främsta rummet ord, som träffa hufvudet på spiken, de må för öfrigt ljuda illa i somliges öron.
Jag tror ingen skall vilja förneka, att vissa företeelser på den kvinnliga arbetsmarknaden verkligen äro sådana, att de osökt leda tanken på de indiska arbetarne, hvilkas behoflöshet går öf- ver europeiska begrepp, och hvilkas inverkan på den allmänna lönenivåns sänkande tvif- velsutan förr eller senare skall göra sig mäk- tigt gällande.
En indisk kuli arbetar för en dagaflöning af endast ett par öre eller jämnt så mycket som behöfs, for att han med några näfvar kokt ris skall stilla hungerns kval och hålla krafterna någorlunda uppe.
V i som spisa kulins hvardagsmat endast i form af gröt vid hälgerna eller som tillbehör till hönsfricasén, ha svårt att tänka oss en tillvaro, uteslutande baserad på ris till alla mål, ris ocb ingenting annat än ris.
Men hvad vi mycket väl kun- nat fatta är, att en arbetare med så måttliga anspråk på lifvet måste tilldraga sig de ve- sterländska varuproducenternas stora upp- märksamhet, och detta allt allvarligare, ju mera skärpt konkurrensen blir och ju önsk- ligare det synes vara att kunna erhålla ar- betskraft till billigaste pris.
Också är det kändt, hurusom frågan att införskrifva indiska kulis varit flere gånger på tal så väl i Eng- land som i Amerika.
Hittills har det dock stannat vid hot, och fråga är, om ens ett dylikt experiment skall låta verkställa sig utan de allra allvarsammaste faror för den inre ordningen i de land, som tilltrodde sig våga försöket.
Meu medan de europeiska, och amerikanska arbetarne ännu lyckats undgå faran af kon- kurrensen från nyssnämnda håll, finna vi, hur en i sig själf så stor och rättvis sak som kvinnofrigörelsen skapat svårigheter af lik- nande art, i det att kvinnorna i flere yrkes- grenar hota att öfverflygla d. v. s. underbjuda männen på arbetsmarknaden.
Easamma frun- timmer ha ju i regeln så små behof.
De skatta ej som männen åt dyrbara ovanor.
De kunna följaktligen nöja sig med mindre löner både än familjefadren, som har hustru och barn att försörja, och den ogifte arbetaren, hvars lif ställer sig dyrare.