Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad dernäst beträffar Herr Ulfsax' förslag, att de döda språken ej längre måtte hvarken utgöra undervisningsämne i skolorna eller ingå i de studier vid universiteten, som måste idkas af dem, hvilka ämna bereda sig inträde i Statens embetsverk, saknar Utskottet all anledning att antaga, det ett så beskaffadt förslag skall tillvinna sig Rikets Ständers uppmärksamhet; och Utskottet, som för detsamma ej funnit i motionen anförda några afsevärda skäl, kan, i betraktande af dessa språks allmänt erkända värde såsom bildningsmedel, icke annat än tillstyrka Rikets Ständer, 4:o. att lemna Herr Ulfsax' motion utan afseende.
Erkänner man åter värdet af de klassiska språken såsom bildningsmedel och såsom en kunskapsart för sig, blir det nödvändigt att i undervisningsplanen gifva dem så stort utrymme, att ynglingen må kunna tillegna sig tillräckligt grundlig kännedom af desamma för att förmå på ett fruktbärande sätt använda denna sin kunskap under det sjelfstudium, som inträder i och med hans afgång från skolan till universitetet.
Yore det än möjligt att, på sätt Herr Hierta i lista punkten af sin motion föreslagit, vinna en sådan grundlig kännedom af latinska och grekiska språken, utan att dermed begynna förr än i sjette klassen af elementarskolan, så blefve dock, efter“Utskottets tanke, denna möjlighet beroende dels af ovanliga anlag hos lärjungen, dels af ovanlig 8 Allm.
Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 56. förmåga hos läraren, förhållanden hvilka ej få afses vid upprättandet af en undervisningsplan, den der tvärtom måste lämpas siter flertalets behof och vilkor, och med förenadt afseende på naturen af de läroämnen, som ifrågakomma, på de allmänna psykologiska vilkoren för inhemtandet af hvardera, och på det stadium af intellektuel utveckling, hvarå ynglingen i allmänhet befinner sig vid en viss period af skolåldern.
Sedan i öfverensstämmelse härmed en läroplan en gång blifvit uppgjord, är det klart, att en sådan rubbning deri, som sistbemälde motionär föreslår, icke skulle kunna, utan stor skada för det hela, verkställas; och Utskottet kan dessutom ej undgå att anmärka, hurusom just den öfveransträngning, hvars förekommande uppgifves vara motivet för motionärens förslag, skulle genom detsamma framkallas, då nemligen lärjungen vid inträdet i en ny klass skulle på en gång begynna med [två ' så 'svåra läroämnen, som de ifrågavarande språken, något som åtminstone undvikits i nu gällande skolstadga, enligt hvilken läroämnena för hvarje högre klass, intill den 7:de, icke till antalet ökas med mer än ett enda.
Att följden af motionärens förslag tillika skulle blifva den, att de öfriga läroämnena måste, sedan undervisning i de klassiska språken tillkommit, mer eller mindre åsidosättas, såvida uti de ifrågavarande språken — de der likväl utgöra sjelfva kännetecknet på den lärda linien till åtskilnad från den reala — en ej alltför ytlig kännedom skulle bibringas lärjungen, torde knappt behöfva erinras; och Utskottet, som ej anser nödigt vidare ingå i detta ämne, helst Utskottet inhemtat, att ett vid sistlidna riksdag väckt förslag om uppskjutande af undervisningen i latin till femte klassen och i grekiska till den sjette ej vann Rikets Ständers bifall, hemställer med stöd af det anförda, 5:o. att l:sta punkten i Herr Hiertas motion måtte af slås.
Frågan, huruvida grekiska språket skall vara ett obligatoriskt läroämne, eller huruvida befrielse derifrån, äfven för dem, som läsa latin, må kunna medgifvas, derom Johannes Andersson nu väckt motion, var äfven sistlidna riksdag föremål för pröfning, och Rikets Ständer uttalade, i underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t den 21 November 1863, den mening, att då, enligt Skolstadgan, undervisning vid elementarläroverken meddelas uti andra icke obligatoriska ämnen, konseqvensen syntes fordra, att icke någon ålades läsa grekiska derför, att han läste latin, och att, då för inträde i åtskilliga Statens tjenster fordrades kunskap i latinska men icke kunskap i grekiska språket, tillfälle äfven borde lemnäs lärjunge att inhemta undervisning i det förra, utan att belastas med det sednare; på grund hvaraf Rikets Ständer anhöllo, att Kongl. Majit, med upplifvande af 12:te § i 1856 års Läroverksstadga, täcktes förordna, att lärjunge, som begagnar sig af undervisningen i latin, må, på målsmans anhållan, frikallas från grekiska språkets läsning och i stället under de lärotimmar, sådan befrielse eger rum, på sätt rektor och lärare, med billigt afseende på målsmans uttryckta önskan, finna för honom lämpligt, undervisas - Allm.
Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 56. 9 dervisas inom den afdelning, der latinska språket icke läses, eller ock utom skolan njuta sådan undervisning, som af, rektor godkännes.
Genom Kungörelsen den 12
Maj 1865 kar Kongl. Maj:t, med föranledande af berörda underdåniga skrifvelse, förordnat följande: »För yngling på elementarläroverkets klassiska linie, som befinnes icke utan svårighet kunna följa undervisningen, må framställning om hans befrielse från läsningen af grekiska språket göras af vederbörande målsman, och må efter det Läroverkskollegium yttrande afgifvit, på Ephorus bero att den äskade befrielsen bevilja; börande den sålunda dispenserade, på de åt grekiska språket anslagna lärotimmar, i stället under vederbörande lärares tillsyn sysselsättas med skriftliga arbeten på lärorummet.»
Men om den sålunda tillkomna nådiga föreskriften må vara föranledd af Rikets Ständers omförmälda underdåniga framställning, kan den deremot alldeles icke sägas innefatta något bifall till samma framställning.
Då Rikets Ständer, med sitt beslut i ämnet, icke åsyftade de lärjungar, hvilka befinnas icke utan svårighet kunna följa undervisningen, utan ansågo valfrihet i ofvanberörda hänseende böra ega rum för alla — med målsmans begifvande — kan Utskottet undgå att yttra sig derom, huruvida det ens är sannolikt, att de Hera i den nådiga Kungörelsen uppställda vilkoren — deribland det för en lärjunge på den klassiska linien förödmjukande erkännandet att icke utan svårighet kunna följa undervisningen — i verkligheten någonsin konune att leda till befrielse från grekiska språkets läsande.
Men då Utskottet, lika med nästlidna riksdags Ständer, anser angeläget vara, att den i meranämnda underdåniga skrifvelse uttalade grundsats vinner tillämpning, och, till följd af innehållet uti den af Kongl.
Maj:t nyligen meddelade nyss omförmälda föreskrift, antagas måste, att det låter sig göra att lämpa undervisningen i skolan derefter, föranlåtes Utskottet, på de i samma skrifvelse upptagna och i öfrigt vid ämnets behandling ofta upprepade skäl, tillstyrka Rikets Ständer, att förnya förrberörda underdåniga begäran.
Härvid har Utskottets uppmärksamhet likväl blifvit fästad derå, att det arbete, hvarmed en lärjunge bör sysselsättas under de lärotimmar, då hans kamrater läsa grekiska, icke nödvändigt måste, på sätt 1856 års läroverksstadga uttryckligen föreskref, honom anvisas på den afdelning der latin icke läses, utan att lämpligare är, att vederbörande, utan en dylik inskränkning i afseende på ordnandet af undervisningen, få vidtaga den åtgärd, som för de i hvarje fall förhandenvarande förhållanden finnes tjenligast, helst det torde kunna någonstädes inträffa, att flertalet af dem, som läsa latin, begagna sig af tillåtelsen att icke läsa grekiska, och det äfven blifvit anmärkt såsom en praktisk olägenhet vid genomförandet af ifrågavarande förändring, att de lärjungar, som erhölle dispens ifrån grekiska språket och fördenskull måste på annat sätt inom skolan sysselsättas, komme för tillfället att insättas i en klass, dit de icke hörde, och der de icke kunde med fördel följa den derstädes meddelade undervisning, emedan denna måste Bih. till B.
Brot. 1865 & 1866. 8 Sami. 11 Saft. 2 10 Allm.
Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 56. oberoende af deras närvaro på andra timmar fortgå.
Deremot -torde icke befinnas lämpligt att, på sätt motionären föreslår, Rikets Ständer sysselsätta sig med frågan, i hvilket ämne de från grekiska språket befriade lärjungar i stället skola på de derför eljest bestämda lärotimmar undervisas; hemställande Utskottet alltså, att Rikets Ständer måtte på det sätt bifalla Johannes Anderssons förevarande motion, 6:0. att Rikets Ständer hos Kongl.
Maj:t i underdånighet anhålla om den förändring i 12 § af nu gällande Stadga för rikets elementarläroverk, sådan denna § lyder efter Kongl. Kungörelsen den 12 Maj 1865, att lärjunge, som begagnar sig af undervisningen i latin, må på målsmans anhållan frikallas från grekiska språkets läsning och i stället under de lärotimmar, då sådan befrielse eger rum, undervisas på sått rektor och lärare, med billigt afseende på målsmans uttryckta önskan, finna för honom lämpligt, eller ock utom skolan njuta sådan undervisning, som af rektor godkännes.
I denna ordning torde till pröfning böra förekomma det i 2:dra punkten af Herr Hiertas motion ånyo väckta förslag, att hemlexor måtte alldeles afskaffas.
Motionären anser fem timmars daglig sysselsättning med minneskunskapers inhemtande vara allt hvad de fysiska krafterna hos en fullväxt, och således än mer hos en i tillvext stadd, yngling kunna tåla, när detta arbete varar i åratal.
Men det synes dock vara utom allt tvifvel, att sådant väsendtligen är beroende af läromethoden, så att om nämnda sats skulle ega giltighet, der, såsom t. ex. i den af motionären åberopade skola, hvars antal lärjungar är begränsad!, en talrik lärarepersonal är i tillfälle att sysselsätta sig med hvarje lärjunge så mycket som erfordras, för att denne skall kunna under skoltimmen tillegna sig en lexas innehåll, och der tillika det gynnsamma förhållande företer sig, att lärjungarne, med få undantag, äro i besittning af den högst vigtiga fördelen att under fritimmarne vara under den inflytelse ett mera bildadt hem utöfvar, hvilket icke i allmänhet tillgodokommer den mängd lärjungar, som i landsorten från spridda håll samlas till läroverken, det deremot i dessa sednare, med obestämdt antal lärjungar, och der det ofta möter svårighet att erhålla behöflig förstärkning i lärarekrafterna, måste blifva nödvändigt att utom skolan anlita lärjungarnes sjelfverksamhet, hvilken här icke heller i samma mån som i förra fallet tages i anspråk under sjelfva lärotimmarne.
Skulle det oaktadt öfveransträngning ega rum, är man dock ej berättigad att tillskrifva densamma ett sådant användande af lärjungarnes sjelfstudium, hvarå gällande läroverksstadga ger anvisning, utan torde orsaken böra sökas i en felaktig uppfattning af läromethoden.
I detta hänseende tillåter sig Utskottet erinra om innehållet af dels 22 §, dels 118 § i nämnda Stadga, sådana de lyda efter förenämnda Kongl. Kungörelse.
I den förra §:n föreskrifves: »Ej må flera än sex timmar på samma dag till undervisning användas, ej heller under någon hel söknedag all undervisning uteblifva.
Efter två timmars Allm.
11 fortsatt arbete på lärorummet bör minst en timmes uppehåll göras i undervisningen; doek må äfven tre lärotimmar kunna följa på hvarandra, om såväl före deras början, som efter deras slut minst två timmars ledighet lemnäs lärjungarne.
Mellan omedelbart på hvarandra följande lärotimmar medgifves lärjungarne fem till tio minuters ledighet, hvilken i lärotiden inberäknas;» och 118 § stadgar, bland annat: »Läroboken vare hufvudsakligen ett hjelpmedel för att fästa i minnet hvad som redan blifvit uppfattadt, och dess begagnande bör af läraren ställas i nära sammanhang med hans muntliga undervisning.
Läraren skall noga tillse, att lärjungens håg och krafter icke nedtyngas genom föresättande af för stora hemarbeten.
I första klassen må hemlexor icke gifvas, i nästföljande klasser sparsamt begagnas, och endast småningom ökas i den mån lärjungens kropps- och själskrafter utvecklas till förmåga så väl af ett mera ansträngdt arbete som af en icke blott till minnesöfning inskränkt studieverksamhet på egen hand.»
Det torde icke kunna nekas, att lagstiftningen härmed sökt, i hvad på densamma beror, afväga arbete och hvila efter så väl kroppens som själens naturliga behof af omvexling härutinnan, och att tydligare anvisningar eller kraftigare varningar neppeligen kunna gifvas till förekommande af öfveransträngning; och erfarenheten har äfven visat, att, der dessa föreskrifter tillräckligt uppmärksammats, hemlexorna kunnat ordnas på ett sätt, som motsvarat berörda syftemål.
Utskottet nödgas ock vidhålla den åsigt, som af Utskottet redan vid sistlidna riksdag uttalades, att det för lärjungen måste vara nyttigt, att han i tid vänjes att arbeta på egen hand, utan att vara biträdd hvarken af skolans eller någon enskild lärare; likasom Utskottet håller före, att derest lärarens handledning> af undervisningen skall kunna bestå i något annat, än att låta lärjungarne uppläsa sina lexor, och derest man icke skall uppoffra fördelarne af den lefvande muntliga undervisningen och grundligheten i densamma, det icke är möjligt att i de allmänna elementarläroverken använda tiden i sjelfva skolan så, att lärjungarne tillika hinna der fullständigt öfverläsa sina lexor.
Utskottet föranlåtes alltså 7:o. afstyrka bifall till Herr Hiertas motion jemväl i denna del.
Grundsatsen, att den lärda linien och den reala böra vara begge lika gynnade i afseende på tillfälle att förvärfva grundliga kunskaper, är af Rikets Ständer erkänd, likasom att fordringarne på bildning böra vara lika i fråga om alla Statens embetsman, således ej ringare hos dem, som utbildas på den reala linien, än hos dem, som genomgå den klassiska.
En sådan likhet är dock ej beroende ensamt deraf, att i hvarje undervisningsämne ett alldeles lika stort pensum blifvit genomgånget, utan deraf att den mognad, som på den ena eller andra vägen vunnits, varder lika hos den ena, som hos den andra.
För deras skull allena, hvilka egna sig åt tekniska yrken, kan det åter icke vara skäl att, vid inrättandet af Statens undervisningsverk, frångå nyssnämnda grundsats, helst det måste antagas, att äfven 12 Allm.
Besvärs- och, Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 56. dessa yrken hafva behof af män med vetenskapliga insigter, till hvilkas bildande man fördenskull bör söka organisera läroverken på ett sätt, som framkallar anlagen och bereder möjlighet för deras utveckling.
Herr Rooths motion, att fordringarne för dimission från den reala linien måtte blifva nedsatta till likhet med fördringarne i samma ämnen för dimission från den klassiska, finner Utskottet sig alltså icke kunna understödja; utan får Utskottet, med åberopande derjemte af hvad här ofvan blifvit anfördt i afseende på Herr Bråkenhjelms förslag om förkortning af skoltiden, vördsamt hemställa, att samma motion 8:0. måtte af Rikets Ständer af slås.
Ett annat förslag i afseende på dimissionsexamen och fordringarne för densamma innefattas i 4:de punkten af Herr Bråkenhjelms motion, enligt hvilken icke någon s. k. censur borde finnas, utan den lärjunge, som enligt skolordningen genomgått sjunde klassen, utan vidare offentliga prof dimitteras till akademien och äfven komma i åtnjutande af de öfriga förmåner, en genomgången maturitetsexamen medför.
Såsom bekant, är det icke lång tid sedan den förut vid universiteten brukliga studentexamen afskaffades.
Att nu så snart derefter borttaga den nya inrättning, som sattes i dess ställe, och hvaraf man ännu icke eger tillräcklig erfarenhet för att kunna bedöma, huruvida de fördelar, som deraf förväntades, verkligen vunnits eller icke, vill Utskottet för sin del ej tillstyrka, helst Utskottet icke kan förneka nyttan deraf, att, åtminstone intilldess tillämpningen af den nya skolordningen vunnit mera stadga, en viss kontroll å skolornas verksamhet gifves, hvilken, enär flera skolor nu hafva gemensamma examens-censorer, äfven leder till likformighet beträffande fordringarne å den s. k. maturiteten; och som motionären, efter Utskottets omdöme, ej anfört några öfvertygande skäl för denna censurs förmenta olämplighet, torde hans förslag i omförmälda hänseende 9:o. icke böra till någon åtgärd föranleda.
I händelse denna mening godkännes, förfaller hvad bemälde motionär hemställt i fråga om rättighet för dem, sorn icke begagnat undervisningen i ett elementarläroverk, att derstädes, emot en något ringare afgift än hittills, få undergå examen till vinnande af de förmåner, dimission från läroverket eljest medgifver; ty motionären har tydligen härmed icke åsyftat minskning i berörda afgift under annan förutsättning, än att censorer, till hvilka ersättning för resekostnader nu utgår och med en del af afgiften bestrides, skulle upphöra att finnas.
— Men på grund af ett annat förhållande, som med nuvarande dimissionsexamen företer sig, och med föranledande af hvad ej mindre sistbemälde motionär än äfven Herr Eooth andragit rörande de skärpta fordringarne i samma examen, i det nemligen den förre framhåller, hurusom stipulationerna för afgångsexamen på ett betänkligt sätt. vidröra yttersta gränsen af det möjliga, och Herr Eooth visar den stora skilnaden, hvad nämnda fordringar angår, emellan den nyligen afskaffade s. k. studentexamen och den nu i stället föreskrifna afgångsexamen, finner Utskottet sig böra fästa Allm.
Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 56. 13 Rikets Ständers uppmärksamhet på innehållet af nedannämnda §§ af Kongl. Stadgan angående afgångsexamen vid rikets högre elementarläroverk den 11 April 1862.
Uti denna examen, som är dels skriftlig dels muntlig, fordras i förra hänseendet för dem, som läst klassiska språk, enligt 5:te §, bland annat, en öfversättning från svenska till latinska språket, hvilken bör vittna om säker bekantskap med det sednare språkets allmänna lagar, en öfversättning från svenska till franska (eller ock till tyska) språket, och ett mathematiskt arbete, behandlande två geometriska och två algebraiska problemer eller theoremer; samt för dem, som icke läst klassiska språk, enligt 10:de §, bland annat, ett mathematiskt arbete, behandlande två geometriska och två analytiska problemer eller theoremer samt ett af mekaniskt eller fysikalist innehåll, äfvensom en öfversättning till det tyska och en till det franska språket, hvilka öfversättningar böra vittna om säker bekantskap med de allmänna lagarne för dessa språk; egande dock lärjungen att, om han så önskar, i stället för ettdera af dessa sednare arbeten verkställa en öfversättning till det engelska språket.
Enligt hvad i nämnda §§ ytterligare stadgas, får vid språkprofvet icke något annat hjelpmedel än lexikon, och vid det mathematiska intet annat än logarithmiska tabeller begagnas.
Denna stränghet, som ej egde rum i den s. k. studentexamen, synes Utskottet ej vara fullt påkallad, i synnerhet vid betraktande deraf, att det ännu är i högre examina vid universitetet, såsom för filosofiska eller medicinska graden m. fl. dylika, examinanden obetaget, att hafva vid sidan sin grammatika såväl sorn sin samling af mathematiska och fysikaliska formler.
I synnerhet synes det vid mathematiska prof obilligt att förmena en lärjunge, hvad knappt någon vetenskapsman torde neka sig, att nemligen vid lösningen af ett problem, som måhända fordrar användandet af flera formler, än minnet ensamt skäligen kan fordras hafva behållit, använda den hjelpreda, som i egen samling af antydda formler är till finnandes, helst om, såsom författningens lydelse föranleder, godkännandet af profvet skall ovilkorligen vara beroende deraf, att icke någotdera problemets lösning misslyckats, hvilket dock kan förutsättas såsom möjligt, utan att lärjungens kunskaper i ämnet äro i det hela mindre värda att godkännas.
Vidare innehåller 7:de §, att med lärjunge, hvilken erhållit betyget godkänd för de begge första uti § 5 upptagna skrifprof, nemligen en på modersmålet författad uppsats öfver något uppgifvet ämne och en öfversättning från svenska till latin, och dessutom för något- af de öfriga i samma § omförmälda, får muntlig examen anställas; »dock må äfven lärjunge, hvilken endast för de två förstnämnda arbetena blifvit godkänd, nämnda examen undergå, så framt två tredjedelar af de lärare, som i läroverkets högsta klass undervisa i de till den muntliga examen hörande ämnen, anse sådant böra honom medgifvas;» och ll:te § upptager, i fråga om dem, som genomgått real-linien, alldeles likartade bestämmelser, dock så, att på denna linie skall, i stället för det latinska skrifprofvet, betyget »godkänd« i det 14 Allm.
Besvära- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 56. mathematiska profvet utgöra oeftergifligt vilkor för admission till den muntliga examen.
Hvad sistnämnda prof på reala linien angår, torde med skäl kunna anmärkas att den grundsats, som i 13:de § af merberörda Kongl. Stadga finnes uttalad, att nemligen »lärjunge, som i ett eller annat bland de ämnen, i hvilka det åligger honom att muntlig examen undergå, ieke blifvit godkänd, sådant oaktadt må kunna mogen förklaras, såvida han gjort mer än vanliga framsteg i ett eller flera andra ämnen,« borde jemväl å det skriftliga mathematiska profvet tillämpas så till vida, att om lärjungen än misslyckats i nöjaktig lösning af ett eller annat af de honom föresätta problemer, sådant icke ovilkorligen bör föranleda hans underkännande, derest han eljest antingen i mathematik eller i språk ådagalagt mer än vanliga framsteg, helst erfarenheten ofta bestyrker, att, ehuruväl elementerna i mathematiken kunna inhemtas af en hvar med någorlunda godt förstånd utrustad, likväl icke alla blifvit begåfvade med det_ anlag för berörda ämne, som erfordras, när studiet deraf drifves i en sådan utsträckning, som för närvarande på reala linien, hvaremot språksinne och framstående anlag för andra ämnen kunna i högre grad vara tillfinnandes.
Det vill slutligen synas mindre följdrigtigt att, samtidigt med det man i följd af klagomålen beträffande öfveransträngning anser sig böra medgifva en minskning af de i slcolstadgan anvisade pensa, deremot skärpa fordringarne å kunskapsprofven i maturitets-examen, hvilket nödvändigtvis måste innebära en ännu starkare anledning till öfveransträngning; och Utskottet finner sig af dessa skäl uppmanadt att, med anledning af Herr Bråkenhjelms framställning, tillstyrka Rikets Ständer, 10:o. att hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att Kongl. Stadgan angåendefafgångsexamen vid rikets högre elementarläroverk den 11 April 1862 måtte, beträffande den skriftliga examen ändras sålunda, att lärjunge vid öfversättningsprofven må få använda äfven grammatikaliska hjelpredor och vid det mathematiska profvet äfven egen samling af formler: att lärjunge må, änskönt han vid berörda examen må hafva misslyckats i lösningen af ett eller annat af de föresätta problemer eller theoremer, likväl kunna få tillträde till den muntliga examen, derest han ådagalagt mer ån vanliga framsteg i något af de öfriga ämnena: samt att å reala linien muntlig examen må medgifvas lärjunge, som antingen i språk eller i mathematikf ådagalagt mer än vanliga framsteg, äfven om hans skriftliga prof i ettdera facket icke kunnat i allo godkännas.
Vidkommande slutligen de förslag till ändringar i den ekonomiska afdelningen af gällande läroverksstadga, som finnas framställda i Kyrkoherden Ekelundhs och Herrl Gahns motioner, har Utskottet, på de skäl motionärerne anföra, oeh till hvilka Utskottet således vördsamt|hänvisar, funnit sig böra samma förslag understödja.
Med afseende å ändamålet med de i 134 och 135 § § af nämnda stadga föreskrifna afgifter, som vid inträdet i ett elementarläroverk skola af lärjunge er - Allm.
Besvärs- och Ekonomi- Utskottets Betänkande N:o 56.
15 läggas, äfvensom derå, att han genom förflyttning från ett läroverk till ett annat icke kommer i åtnjutande af någon ytterligare fördel, synes det Utskottet fullkomligt billigt, att en lärjunge, som öfverflyttas från det ena till det andra läroverket, får, utan afseende å det sednares egenskap af högre eller lägre, från erläggande af ny inträdesafgift njuta samma befrielse, som nu tillkommer dem, hvilka flyttas från ett lägre till ett högre läroverk.