Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
I fråga om åtal för oloflig bränvinsförsäljning, ansvare mannen för hustruns åtgärd, änskönt hon förebära skulle, att förbrytelsen utan hans vilja och vetskap tillkommit; husbonde vare ock ansvarig för dylik förbrytelse, ehvad den blifvit begången af hans lagstadda tjenstehjon eller brän - 3o2 Expediiions-Utskottets Förslag till und. Skrifvelsex N.-o 123. mästare eller andre af hans husfolk eller i hans arbete antagne personer, så vida visas kan, att sådant skett med husbondens vetskap och tillåtelse, § 53.
Hvad till förekommande af oloflig bränvins-försäljning är förordnadt, må icke tillämpas å den, som under påstående tåg, med vederbörande befälhafvares eller krono-betjenings vetskap och tillåtelse, utgifver bränvin åt dem af manskapet, hvilka blifvit hos honom iuqvarterade. § 54.
Ej må köpare till vittne antagas, i fråga om försäljning af det bränvin, han sjelf sig tillhaudlat; hvaremot köpare, derest han i öfrigt finnes ojäfvig, må vittna derom, alt bränvin blifvit till andra personer, vid samma tillfälle, försåldt. §. 55.
Till förekommande af utländskt bränvins insmygande, bör å brännvin, då det sändes ifrån stad med fartyg, som passerar saltsjö, tagas förpassning, hvilken icke skall kunna af Tullkammaren utfärdas, innan försändaren aflemnat tillverkarens, under edlig förpligtelse utgifne, tillverkningsbevis; äfvensom, när bränvin föres ifrån skärgård sjöledes, slikt tillverkningsbevis hör varan åtfölja.
Äfven bör, då bränvin föres landvågen i större parti än 60 kannor, detsamma åtföljas af ett lika beskalfadt tillverkningsbevis.
Uraktlåter någon, hvad sålunda föreskrifvet är, hvarunder dock skeppsbesättningens förråd, räknadt till fyra kannor på man, ej inbrgripes, vare hränvinet förbrutet, derest egaren ej gitter med tillverkningsbevis eller annorledes tillförlitligen styrka, att detsamma är af inkemsk tillverkning.
Finnes detsamma vara å utländsk ort tillverkadt, straffes förbrytaren såsom för oloflig införsel. § 56.
Allt hvad i denna Författning finnes stadgadt om utminutering af bränvin, galle äfven för andra brända eller distillerade spirituösa drycker. § 57.
För de gästgifverier, hvilkas innehafvare vilja i minut försälja bränvin och andra brända eller distillerade spirituösa drycker, kommer att i afseende å denna försäljningsrätt, utom den yanliga bevillningen, erläggas ifrån 6 Expedilions-Vtskollets Förslag till und.
Skrifvelse, N.-o 123. 3o3 till och med 50 R:dr B:co, samt för tillåtna värdshus, källare, spisqvarter eller andre näringsställen ifrån och med 20 till och med 100 R:dr B:co, efter deras mer eller mindre förmånliga rörelse, enligt pröfning af taxei iugsinännen, hvilka böra bestämma en högre afgift, än den här i allmän^ het stadgade, då afsättningen anses vara af den betydenhet, att den, jemförelsevis med andra värdshus, skäligen fordrar en sådan förhöjning.
För de gästgifveriet’, hvilka anses endast såsom 6kjuls-ombylnings-ställen och på denna grund äro ifrån bevillning, efter 2:dra art.
Bevillnings-stadgan, fria, skola innehafvarne, derest de vilja begagua minuterings-rättigheten, erlägga minst 3 R:dr, ankommande på taxeringsmännen att denna afgift förhöja.
Den, som vid marknader, Regementsmöten, auetioner och andra sammankomster, efter vederbörligt tillstånd, utöfvar bränvins-minutering, äfvensom marketentare i garnizons-ort, bör vid taxerings-comitéerne åläggas lämplig bevillnings-afgift, i mon af sin rörelse; och skola, till upplysning i berörde afseende, de em betsmyndigheter, som lemnat tillståndet, meddela vederbörande skattskrifvare underrättelse om de personer, som erhållit tillåtelse att rörelse af ifrågavarande beskaffenhet utöfva.
Föreskrifter i afseende på Författningens verkställighet. § 58.
Befallningshafvande höra öfver efterlefnaden af allt, hvad i denna Författning stadgadt blifvit, hålla allvarlig hand; och skall det ovillkorligen åligga krono-, stads- och polis-betjente, samt andre i sådant afseende vederbörligen förordnade personer att förbrytelser deremot på det allvarsammaste beifra; egande det förutan alle och en hvar rättighet alt förbrytelser emot denna Författning angifva och åtala, undantagande barn emot föräldrar, samt tjenstehjon, under deri lid, de i tjensten äro, emot husbondefolk; men rättighet att, så i städerne som på landet, anställa visitation och göra beslag tillkommer endast Kronofogdar, Lands- och Stadsfiscaler, Länsmän samt andre af Juslilise-Canzlers-Embetet elter Kongl. Majlis Befallningshafvande förordnade personer, äfvensom polis- och stads-betjente i städerne, hvar och en inom sitt dislrict, så vida ej, hvad Kronofogdar och Länsmän beträffar, desse, genom Kongl. Maj:ts Befallningshafvande efter hos 3o4 Expcditions-Utskottets Förslag till und.
Skrifvelse, N.-o m3.
Majit föregången underdånig anmälan, blifvit bemyndig de atl anställa visitation äfven utom deras dislrict, Då beslag göres, skall det ske i Iva tillkallade vittnens närvaro och efter det brän vinsbrännings-redskapens innehafvare eller, i dennes frånvaro, bans på stället varande ombud, eller någon af bans husfolk, derom blifvit tillsagdåliggande det nämnde publike betjente att, när förbrytelser bos dem af andra angifvas, målen lagligen instämma och utföra, dock på angifvarens äfventyr och ansvar, om angifvelsen saknar grund eller anledning, eller diktad är.
De fall undanlagne, då bränvinsbrännings-redskap, antingen ostämplade eller stämplade, finnas af större innehåll, än egaren får dem bruka och hvartill han sig anmält, eller mera än en femtondedel större, än stämpeln utvisar, må, vid skeende beslag, hos någon till bran vinsbränning berättigad och i behörig ordning antecknad, hvarken panna utbrytas och jemte tillhörande redskap egaren fråntagas, eller rättighet till bränvinstillverkning honom förmenas, innan efter föregånget laga åtal, första domstol i målet förklarat redskapen förbruten, ulan ege åklagaren blott, vid af honom gjordt besia?, att, till förekommande af föi blandning eller förbytning, märka så beskaffad panna och öfriga redskap, medelst påslående af en tjenlig stämpel. § 59.
Undersökning eller visitation, i afseende på öfverträdelser af hvad i denna Författning är stadgadt, så väl om bränvinstillverkning, som örn bränvinsbrännings-redskapens innehafvande och försegling, må alla tider på dygnet anställas uti bräunerier, kök, brygg- och bageristugor samt andra rum eller byggnader, hvilka för bränvinsbränning eller omdistillering af bränvin kunna begagnas.
Beslagare, så framt de vilja tillgodonjuta det beskydd, dera lagligen tillkommer, böra vid dylika tillfällen synbart bära på sig deras brickor eller andra för deni påbudna tecken, eller i brist deraf, deras fullmagter eller förordnanden, hvilka, innan visitation eller beslag göres, skola på stället uppvisas: vare likväl ordinarie, i orten kände och boende Krono- och Stadsbeljente frikallade ifrån skyldigheten alt deras behörighet till sådane förrättningar styrka.
Ingen må, vid 33 B:dr 16 sk. banko bot, vägra beslagare att på of vanberörde ställen visitation företaga; desse vare icke eller något ansvar för densamma underkastade, oansedt någon förb-ytelse ej upptäckes, så vida visitalioneu icke företages emellan klockan
Nio om aftonen och Fem ora mor - Expeditions-Utskottets Förslag till und.
Skrifvelse, N.o 123. 3o5 morgonen, då, i händelse någon förbrytelse icke skulle finnas vara begången, beslagaren bote 33 R:dr 16 sk. banko, egarens ensak.
Våldföras vid dessa och dylika tillfällen Krono- och Stadsbetjente eller andre tillförordnade beslagare, eller sker våld, i anledning af redan gjordt beslag, eller föröfva beslagare sjelfve våld i oträngdt mål, gånge dermed, såsom Allmänna Lagen i 18 Cap. 8 och 9 §§ Missgernings-Balken, jemförd med Kongl. Förordningen den 20 Januari 1779, för slika fall utstakar.
Skulle under den tid, bränvinsbränning är tillåten, beslagare vilja anställa undersökning om pannerymden, vare han skyldig, om pannan nyttjas, när han sig i detta ändamål infinner, att afbida tiden, då den afrun nit, så att undersökningan icke må för panne-egaren medföra olägenhet el ler skada. § 60.
Om någon af de betjente, som böra vaka öfver efterlefnaden af denna Författning, sjelf bryter deremot, förmedelst olofligt innehafvande af bränvinsbrännings-redskap, bränvinstillverkning eller försäljning, vare han förfallen till dubbla böter, och miste tjensten, § 61.
Beträdas de i 58 § omförmälde betjente eller de, som förordnas att bränvinsbrännings-redskap under försegling ställa, med vårdslöshet och försummelse i deras skyldigheter och i den tillsyn, dem åligger, öfver hörsammandet af hvad här föreskrifves, må de, efter omständigheterne, alldedeles eller på viss tid af vederbörande från tjensten skiljas, eller ock varda belagde med det i 1 Cap. 7 § Utsöknings-Balken utsatta ansvar. § 62.
Alla i denna Författning utsatta böter, utom de, hvartill beslagare, enligt 59 §, fällas, skola, då de komma att utgå, i vederbörlig ordning fördelas sålunda, att
Församlingens fattige tillfaller en tredjedel och målseganden, derest han saken vid Domstol sjelf utförer, två tredjedelar.
Varda förbrytelserne hos Fiscaler eller
Kronobetjente eller andre för tillsynen behörigen tillförordnade personer angifne, samt målen af dem, på sätt 58 § innehåller, instämde och utförde, då skall målsegande-rätten eller två tredjedelar af böterne till hälften emellan angifvareu och åklagaren fördelas.
Trot. 184S. ro Sami., 1 A/d. 39 3o6 Expeditions-VtskoUets Förslag till lind.
Skrifvelse, N.-o 1i3 Bränvinsbrännings-redskap eller bränvin, som, jemte de käril, deruti bränvinet förvaras, förbrutits, skall fördelas på enahanda sätt; börande så väl redskapen sora bränvinet och kärilen på offentlig auction försäljas och beloppet i sa köres-längden redovisas; hvadan ock vigten af kopparen eller den metall, hvaraf annars redskapen består, skall med auctionsprolocoll bestyrkas.
Till redskap, som förbrutne anses, räknas bränvinspanna med kittel, pannbröst, hatt, pipor, slang och annan afkylnings-redskap, mäskvärmare och rectifications-apparat samt hvad konst-redskap som helst, dock ej till större del än som olofligen nyttjas eller innehafves. § 63.
Böter skola gälldas af den pliktfälldes egendom i löst och fast, så långt den räcker, med förvandling endast af bristen; börande fösamlingeus fattiges rätt icke förr utgå, än målseganden sin andel njutit.
Vid böters förvandling, som skall ske till fängelse, svare emot böter till och med — — — 10 R:dr — — — 7 dagar från 10 — —■ — — 25 —- — — — 14 d:o. „ 25 — — — — 50 — — — _ 21 d:o. „ 50 — — —•
— 100 — — — — 30 d;o. „ 100 — — — 150 — — — _ 45 d:o.
,,150 — — — — 200 — — — — 60 d:o. eller två månader o. s. v. Ej må dock någon, för bristande tillgång till böter, mer än ett år i fängelse hållas, ehvad belopp böterna må utgöra.
I de fall, då förbrytaren, jemte böter efter denna Författning, äfven ålägges böter för sabbatsbrott, böra förstnämnde böter först uttagas, och, i händelse tillgång till sabbatsbrottsböterne saknas, skall förvandling deraf ega rum, enligt de grunder, som allmänna Lagen i 5 Cap. 4 § StraffBalken utstakar. § 64.
Besvär, rörande debitering och taxering af de för tillverkning eiler försäljning af bränvin bestämda afgifter, fullföljas i den ordning, som för behandling af frågor om debitering och taxering af allmänna bevillningen är föceskrifven.
Expeditions-Utskottels Förslag till tind.
Skrifvelse, Nio 123. 307 Besvär öfver Kongl. j:ts BefälIningshafvandes beslut i frågor om tillåtelse tili bränvinsförsäljuing i miuul, äfvensom angående omflyttning eller indragning af värdshus, spisqvarter eller andre näringsställen, så väl i sltiderne sorn på landet, anföras lius Kong'.
Majit genom Djss Civil-Departement, inom den tid, sorn för besvär olver Kongl. Majlis Befallningshaf vandes beslut i Politie-mål stadgad är.
Förbrytelter emot denna Förordning böra, så i stad, sora på landet, vid allmänna Dorasfolarne åtalas och afdömas, med undantag af frågor o tu oloflig bränvinsförsäljuing i de städer, der Poliskamrnare finnes, och i hvilka dylika frågor uti hittills vanlig ordning behandlas.
Åklagare, som besvärar med oskäligt åtal, vare skyldig gälda kostnad och skada. § 63.
Af denna Förordning bör alltid ett exemplar finnas å hvarje ställe, der försäljning af bränvin i minut eger rum, i försäljningsrummet anslaget, vid bot af 10
R:dr banko.
Hvad i denna Författning förordnats, skall tjena till efterrättelse ifrån och med början af år 1846, ifrån hvilken tid hittills gällande föreskrifter i ämnet komma att till kraft och verkan upphöra.
Stockholm den 23 Februari 1845, 308 Expeditions-Utskottets Förslag till und.
Skrifvelse, N.-o 1h3.
Formul air e till Mätnings- och Stämpling-bevis å bränvinsbrännings-redskapen.
N:o Ämnet hvaraf red- skapen är förfär- digad. diameter.
| Mynningens diameter.
! Bottnens
Höjd till midteln af bottnen till mynningen.
Luckor och öpp- ningar pä hatten.
Tillverkarens namnl och hemvist. o *-s o c: es- Tillverkad.
Q CT- w o 5 o8 1 o* p 2 ar. 1 är Enkel ? panna med löst wöst Dubbel) utan) Conisk Riatt med 00 tums Cylindrisk jänSrör koppar 00 00 00 00 — 1 1 st. oval af 6 t:s diameter. 1 1 st. rund af 1 t:s diameter. TT 1 1 Veclificalions-apparat XtiMkel Mastad vid hatten, att /sättas emelton pannan Dubbel\oc'i atkylnings-red- /skapen .......
Mäskvärmare — — — Med (utan) ång-apparat
Redskapens rymd är stämplad å pannans t hals } —.
—. — — — — 00 00.
\ ölversta delj På panna, hatt, mäskvärmare och rectificalions-apparat åsatt min namnstämpel. S. S. 184 „ N. N. den 184 .
(Justerarens namn.) Expeditions-Utskottets Förslag till urnl.
Skrifvelse, N.o 124. 3og N:o 124.
Uppläst och godkäadt hos Ridd. och Adeln den ig Fehr. 1845.
Preste-Ståndet den ig — — Borgare-Ståndet den 22 — — Bonde-Ståndet den 22 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående förklaring af Kongl. Kungörelsen den 1 October 1811, rörande vissa iagttagelser vid besvär sskrifters och ansökningars inlem» nande.
(Lag-Utsk:s Bet.
N:o 30 och Mern., ]N:o 64). S. A. K.
Under förmälan, att Kongl.
Kungörelsen den 1 October~1812, rörande vissa iagttagelser vid besvärsskrifters och ansökningars inlemnande, skall blifvit olika tolkad, så väl i E. K. M:s och Rikets Ilof-Rätter, sorn i Högste
Domstolen, i så måtto, att sakegare, som egenhändigt undertecknat besvärsskrifter eller ansökningar, men icke bifogat fullmagt till skrifternes ingifvande, än ansetts hafva gjort sig förlustige sin talan, än blifvit dervid bibehållne, bar bos Rikets Ständer blifvit yrkadt, att, sorn berörde anmärkta skiljaktighet i domares åsigter vöre vådlig för enskilde och föranledde osäkerhet i lagskipningen, en förklaring mätte varda utfärdad, till undanrödjande deraf; hvarjemte blifvit heinstäldt, att, då i de fleste fall den mening gjort sig gällande, alt fullmagt icke erfordrades, derest besvärsskrift eller ansökning blifvit af sakegaren egenhändigt undertecknad, denna mening mätte förklaras såsom den rätta; och hafva Rikets Ständer, i anledning häraf godfunnit för deras del besluta, att, med afseende å yppade skiljagtiga meningar om rätta tydningen af högstberörde Kongl.
Kungörelse, rörande ett noga iagttagande af hvad lag och författningar påbjuda vid besvärsskrifters och ausökningars inlemnande, varder förklaradt, att, om sakegaren egenhändigt undertecknat besvärsskrift eller ansökning, som till Kongl. Maj:t samt vederbörande Collegier eller Embetsman ingifves, utgör den omständighet, att fullmagt för ingifvande* ej blifvit bifogad, icke hinder för skriftens eller ansökningens upptagande till pröfning.
Rikets Ständer framhärda &c. Slockholm den 22 Febr. 1845. 3(0 Expeditions-Utskottets Förslag till tind.
Skrifvelse, ZVlo isS.
Uppläst och godkändt hos Ridd, och Adeln den 19 Febr. 1845.
Preste-St
Andel den 19 — — Borgare-Ståndet den au — — Bonde-Ståndet den au — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelsej i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om ändring af 8, g och 10 SS i t'] Cap. Handels-Balken samt förklaring af 2 S i samma Capitel.
(Lag-Utsk. Bet., N:o 15 och Uti.
JN:o 66). S. A. K.
Medelst den 1 Aug. sistl. år aflåten Nådig Proposition, har E. K. M. föreslagit Rikets Ständer att, med upphäfvande af 8. 9 och 10 §§ i 17 Cap. Handels-Balken, samt Förordningen den 22 Nov. 1791, angående städernes förmonsrält bos deras uppbördsman, och 3 morn. i Förordningen den 18 Dec. 1823, angående enskildes förmonsrält för medel, som uppbördsman enligt tjenstepligt emottagit, i stället antaga nedanstående, med 11, 12, 14 och 15 §§ i 22 Cap.
Handels-Balken af Lag-Comitens förslag till allmän Civil-Lag hul» vudsakligen öfverensstämmande lagbud: ”Har någon fått inteckning i gäldenärs fasta egendom, ege förmonsrätt i samma egendom och i den afgäld, som under concurstiden deraf faller för hufvudstol, så ock för ränta intill betalningsdagen; dock gälle förmonsvätt till ränta, som före concursens början upplupen är, ej för längre tid än tre år.
Är fast egendom intecknad för fleres fordringar, och räcker den ej till för alla, håfve den, som äldre inteckning eger, företräde.
Sedan tages omyndiges fordran i hufvudslol och ränta, till betalningsdagen, hos föräldrar och förmyndare ut.
Äro förmynderskap flere, egen de omyndige sig emellan lika rätt.
Derefter skola, utan förmonsrätt sig emellan, gäldas: Kyrkors, Fattigcassors och Socknemagasins fordringar hos deras föreståndare; Kronans, städers och allmänna af Konungen stadfästade cassors, penningeverks och inrättningars fordringar hos de tjenstemän, som äro satte att deras inkomter uppbära, för hvad af sådan uppbörd hos dem innestår; så ock enskildes fordringar hos embets- eller tjenstemän för egendom, som desse, i och för embete eller tjenst, emottaga*’.
Hvarjemte E. K. M. i Nåder föreslagit, att, såsom en följd af denna lagföräadring och Lill förtydligande af 2 § 17 Cap.
Handels-Balken, förkla - Expeditions-Utskottets Förslag till und.
Skrifvelse, N.-o 126. 3u ras måtte: att hvad sistnämnde lagrum innehåller om faddergåfva, som är iorvaudlad och ej i behåll, icke må lämpas till den händelse, då omyndig för sådan faddergåfva eger fordran hos föräldrar eller förmyndare, i hvilket fall, elter hvad ofvanför om omyndigs fordran i allmänhet är sagdt, skall förfaras; äfvensom att, på det öfverförmyndare och andra vederbörande må ega erforderligt rådrum att vidtaga de försigtighetsmått, som, med anledning af ifrågavarande lagförändring, kunna anses nödige, densamma icke må blifva gällande i de concurs- eller förmonsrättstvister, som hos vederbörande embetsverk redan äro, eller under loppet af första året efter det år, då den nya Författningen blifver utfärdad, göras anhängige.
Denna Nådiga Proposition hafva Rikets Ständer i behörigt öfvervägande tagit, men icke funit skäl densamma bifalla; hvilket Rikets Ständer få till svar i underdånighet anmäla.
' Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 22 Februari 1845.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 19 Fehr. 1845.
Preste-Ståndet den 19 — — Borgare-Ståndet den 22 — — Bonde-Ståodet den 22 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående grufegares åläggande att deltaga i fattigvården.
Besv. och Ekon.-Utsk:ns Bet., N:b 22.) S. A. K. Hos Rikets Ständer har uppmärksamhet blifvit fästad derå, att i de trakter, der grufvor funnos upptagne, församlingarnes fattigvård ofta belastades med en mängd utblottade grufarbetares och deras hustrurs eller enkors samt barns underhåll, utan att församlingarne kunde af grufegarne dertill erhålla 3i2 Expeditions-Ulskotlels
Skrifvelsej N:o 126. ringaste bidrag; till vinnande af lättelse hvarutinnan och såsom med billighet öfverensstämmande blifvit föreslaget, att egare lill grufvor måtte tillförbindas att, gemensamt med öfrige invånare i den församling, der grufvan är belägen, bidraga till de fattiges underhåll.
Rikets Ständer, som för deras del finna ett sådant åläggande öfverensstämma med den uti Kongl.
Kungörelsen den 14 Februari 1811 uttryckta grundsats, att ”skyldigheten alt försörja de fattige, vare sig äldre eller barn, skall anses åligga hvar och en, som icke sjelf är i behof af annans hjelp” hafva dessutom erfarit, hurusom, på flere ställen, serdeles vid de större gi ufve-fälten, åtgärder och beslut uti omförmälde syftning redan blifvit vidtagne, äfvensom, att orter finnas, der grufegarne frivilligt inrättat serskild fattigförsörjning för grufarbetarne, och att, å andra åter, grufegarnes bidrag till församlingens allmänna fattigförsörjning äro genom öfverenskommelse bestämda; men då, hvarken genom högslberörde Kongl, kungörelse, eller gegenom någon annan författning, grunden för bestämmandet af de afgiflers belopp, hvarmed grufegarne skola till fattigvården bidraga, blifvit stadgad, och det ej eller kan anses vara satt utom allt tvifvel, huruvida en grufegare, då han icke är bosatt inom den församling, der grufvan är belägen, må vara ovilkorligen förpligtad att till fattigvården derstädes bidraga; alltså, och till vinnande af bestämda föreskrifter i berörde hänseende, få Rikets Ständer hos E. K. M. i underdånighet anhålla, det E. K.
M. täcktes i Nåder förordna, att grufegare skola, ehvad de äro boende inom den församling, der grufvan är belägen, eller icke, vara skyldige att för denna sistnämnde lemna bidrag till fattigvården i den församling, der grufvan finnes, eller arbetarne äro boende, så vida ej annorlunda emellan grufegare och församlingen aftaldt ar, och att, der öfverenskoonmelser om beloppet af grufegares afgifter lill fattigvården icke redan blifvit tiälFade, grunden för bestämmandet af nämnde afgifter skall, derest grufegarne och församlingarne icke kunna derom åsämjas, af E. K. M:s Befallningshafvande, efter vederbörandes hörande, fastställas.
Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 22 Februari 1845.
N:o 127 Expeditions-Utskottels Förslag lill und Skrifvelse, N.o 127. 3i3 N:o 127.
Uppläst och goilkämlt hos Ridd. och Adeln den ig Febr. i845.
Preste-Slåndet den ig — — Borgare-Siandet den aa — — Bonde-Ståndet den 32 — —- Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående ändring i 4> $ och 6 24 Cap, Byggninga-Balken.
(Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk;ns Bet., N:o 5 och Mein., N:o 24). S. A. K.
Uti Nådig Proposition af den 29 Augusti förlidet år, har E. K. M. behagat gifva Rikets Ständer tillkänna, huruledes tid efter annan i serskilda landsorter uppstått bi andstods-bolag, som begärt och vunnit Kongl. Majlis
Nådiga stadfästelse och hvilkas behöflighet och gagn vitsordades af det allt mera vexandé förtroendet för sådana inrättningar; att deras ändamålsenliga verksamhet emedlertid försvårades och inskränktes, så vida egare och innehafvare af hemman, hvilka ingått i dessa bolag, skola det oagtadt vara underkastade skyldighet att deltaga i de brandstods-ersättningar, hvarom stadgas i 4, 5 och 6 §§ af 24 Gap. Byggninga-Balken, samt att genom Kongl, (resolutionen på allmogens besvär den 9 D-cember 1766 § 43 och Kongl. Förklaringen häröfver den 17 Augusti 1770, hvad beträffar brandstods-föreningar, som inom serskilda pastorat eller socknar ingås, samt Förordningen den 15 Juni 1818, i afseende på allmänna Brandförsäkrings-veiket, hade undantag från nämnde lagrum redan blifvit gjorda; och syntes de för dessa undantag gällande skäl hufvudsakligen äfven ega tillämpning på ifrågavarande holag, då de med Konungens lof och stadfästelse upprättas.
Pä grund häraf har E. K. M. i Nåder föreslagit Rikets Ständer att, med ändring af 4, 5 och 6 §§:ne i 24 Cap.
Byggninga-Balken, det blefve stadgadt, som följer: ”Den egare eller innehafvare af hemman, hvilken, för sin åbyggnad eller någon del deraf, eller för säd, foder eller boskap, sora till gårdens bruk tarfvas, tagit försäkring i brandstods-bolag, som för orten är af Konungen stadfästadt, vare ej, så länge han i bolaget qvarstår, pligtig att gälBih. till R.
Prot. 18^.5. 10 Sami. 1 Afd, 40 3*4 Expedilions-Ulskcttcls Forsing till uncl.
Sk-’ ifveise j N'.o 12y. da brandstods-ersättning, hvarom i Lag eller derpå grundad förening stadgas, och deremot ej eiler berättigad till den godtgörelse för liden brandskada, sorn efter lag elier föreningen skolat honom tillkomma,” ”Hvad en del brandstodsbolags, af Konungen sladfästade, Reglementen innehålla, afvikande från den sålunda gifna föreskrift, kommer i följd häraf att förfalla.” ”Uppgift på de hemman, hvilkas egare eller innehafvare, efter hvad ofvanberördt är, deltaga i ortens af Konungen stadfästade brandstodsbolag, skall, till efterrättelse i fråga om andra hemman, af bolagets styrelse meddelas vederbörande embetsmyndighet, då så påfordras.’'’ Rikets