Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Å danska sidan var man icke obenägen att härtill bifalla, under förbehåll likväl, dels af en motsvarande nedsättning i Sveriges anspråk på förhöjdt bidrag från Danmark till de svenska fyrarne, dels af vissa kontroller till förekommande af missbruk vid denna tullfrihet för svenska kustfarten.
Men då åtskilliga svårigheter uppstodo i afseende å bestämmandet af dessa kontroller, hvarigenom det slutliga afgörandet af ifrågavarande angelägenheter fördröjdes, så blefvo de härom i Helsingör pågående underhandlingar, på hög befallning, afbrutna, hvaremot någon tid derefter, i April 1842, en deklaration blef af svenska stats-ministern för utrikes ärendena och danska sändebudet i Stockholm undertecknad, i kraft hvaraf, med Allm, Besv. o. Eknn.-Utsk.
Ullålande, M 120. 7 förbigäonde af frågan orri tullfrihet för svenska kustfarten, Danmark utfäste sig att, såsom bidrag till svenska fyrväsendet, årligen betala 10,000 R.dr Sp:s, och till det norrska 3,300 R:dr Sp:s, hvaremot de förenade rikena äfven dngingo på den af England medgifna förhöjning uti fyrpenningarne.
På det de svenska och norrska lartygen likväl ej skulle i verkligheten drabbas af denna förhöjning i fyrafgiften, så löreskrefs, att vid tullklareringen ett motsvarande belopp skulle, genom svenska och norrska konsulatet i Helsingör, kontant godtgöras svenska och norrska skeppare.
Den vinst, som tillskyndades Sverige genom berörde konvention, bestod således egentligen uti tullnedsättning på en del af de vigtigaste,genom Sundet passerande varuartiklar; hvartill äfven kom, att det förut vid tullberäkningen ulöfvade godtycke upphörde, genom det att en fullständig, allmänt erhänd, Sund-tulltarif ändtligen bestämdes, så väl för varor, som sportler och mått, mål och vigt in. m., hvilken hittills saknats och med hjelp hvaraf varuegare och skeppsredare numera sjelfve kunna kontrollera tullafgifternas beräkning; och vinna dessa fördelar, som kunna i och för sig sjelfva synas föga betydliga, en större vigt, vid betraktande af svårigheten att utverka någon eftergift från Danmarks sida i frågan om Öresundstullen, enär denna alltid ansetts af Danmark såsom serdeles maktpåliggande och i dess politik varit af de mest ömtåliga, hvarföre ock genom de rörande denna tull förda många krig och underhandlingar ända dittills icke vunnits någon nedsättning deruti, eller ens en officiel reglering deraf.
Någon tid efter afslutandet af berörde konvention, hvilken biträddes af öfriga handelsmakterne, hvar efter annan, afsönde preussiska regeringen ett serskildt ombud till Danmark, för att utverka vissa af preussiska handelskamrarne önskade lindringar i Öresundstulleu, men detta ombud måste, efter några års fruktlösa underhandlingar, återvända med oförrättadt ärende.
Då emedlertid handelstraktaten emellan Preussen och Danmark af år 4818 var tilländalupen, och om dess förnyande underhandlingar öppnades, begagnade Preussen tillfället, att ånyo söka vinna några modifikationer i Sundtullen å varuartiklar, sorn isynnerhet intresserade dess handlande och fabrikanter och lyckades äfven att, vid den nya traktatens afslutaride år 1846, få nedsatt tullen å bomull, äfvensom ytterligare å rått socker och bränvin, hvilka nedsättningar på samma gång jemväl kommo andra i Sundfarten deltagande nationer till godp.
Det som härvid mest förtjenar anmärkas, ur, att tullen å rå bomull, ehuru en i Christianopelska tarifen nämnd artikel, nedsattes, hvarigenom ett prejudikat för ytterligare jemkningar i denna dittills oförändrad bibehållna tarifs tullsatser kan anses hafva vunnits.
Slutligen bör det ej lemnäs obemärkt, att konventionen af den 23 Augusti 8 Allm.
Besv. o. Ekon.-UlsTc.
M 120.
1841 blifvit af de kontraherande parterne å ömse sidor iakttagen, hvadan ock inga väsendtliga klagomål öfver skedda öfverträdelser deraf under tiden anförts.
Då Utskottet härefter går att meddela yttrande öfver motionärens ofvanberörde hemställan, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t begära vidtagande af åtgärder för att utverka upphörandet af Öresundstullen en gång för alla, och så snart omständigheterna det medgifva, så lärer det, på sätt här förut blifvit ontydt, finnas nödigt, att ingå i närmare pröfning af frågans ställning och i sådant afseende söka åstadkomma en utredning af de utaf motionären anförda med flera, ämnet rörande, omständigheter. i fråga om Öresundstullen synes Sverige stå i ett från de öfriga nationer, som erlägga denna tull, skiljaktigt förhållande, derigenom, att det besitter Sundets ena strand, men om det än, på grund häraf, billigtvis kunde ega anspråk på befrielse derifrån, och sådant, utan att någon ersättning till Danmark ifrågakomme, så befarar Utskottet likväl, att snart sagdt oöfvjervinnerliga hinder för det närvarande skulle läggas i vägen för en sådan befrielse genom den politiska ställningen uti Europa och makternas inbördes förhållanden till hvarandra.
Ehuru framläggandet af de flera skäl, hvarpå Utskottet stödjer denna mening, kunde anses för ämnets fullständiga behandling ej oväsendtligt, så torde sådant likväl, då saken allmänt lärer erkännas och dessutom icke egentligen utgör föremål för det arbete, som åligger Utskottet, i afseende å behandlingen af förevarande motion, kunna inskränkas till en erinran derom, att
Öresundstullen är pantsatt för en del af danska statsskulden och att främmande intressen följaktligen skulle söka motverka all förminskning utaf inkomsterna af denna tull, helst, efter hvad antagas kan, danska staten, serdeles efter sistförflutna årens ansträngningar, torde vara mindre än tillförene i stånd att bereda andra tillgångar för uppfyllandet af dessa förbindelser.
Att minskningen eller förlusten af ifrågavarande, för Danmark så betydande, statsinkomst, skulle för detsamma vara ytterst kännbar, lider intet tvifvel, och, att döma efter de sista tilldragelserna, är att vänta, det åtskilliga af de europeiska makterna icke med likgilltighet skulle åse ett till dylikt försvagande så direkt ledande steg, sorn framställandet å Sveriges sida af fordringen att, utan motsvarande ersättning till Danmark, från Sundstullen befrias.
Härvid bör det ej heller förgätas, att, vid underhandlingarne, som föregingo 1841 års konvention, Sverige länge måste stå ensamt och att engelska regeringen väl slutligen deltog uti de samma - Ålim,.
Besv. o, Ekon.-Ulsk. Utlåtande, JYi 120. 9 samma, men att Rysslands, Frankrikes och Hollands m. fl. regeringar, som jemväl inbjödos att dem biträda, och ehuru sådant synes hafva legat uti dessa staters fördel, likväl helt och hållet uraktläto det.
I Utskottets tanka beror derföre möjligheten för Sverige att vinna befrielse från Öresundstullen, utan ersättning till Danmark, på inträffandet af mera gynnande politiska konjunkturer än de nuvarande, hvilka Utskottet icke, i likhet med motionären, anser serdeles lämpliga för ernåendet af ifrågavarande mål, ty för detta fall är framgången ej försäkrad endast derigenom, att »våra förhållanden till utrikes makter bära prägeln af uppriktig »vänskap och att vår regering tillvunnit sig från skiljda håll de mest ojälaktiga »bevis af förtroende».
»En vis, för landets ära och undersåtarnes intressen vaksam »styrelse» kan, i Utskottets tanka, ej äfventyra fördelarne af en sådan ställning, genom fullföljande af fordringar och anspråk, hvilkas erkännande från alla sidor möter motstånd, och Sverige har redan en nog dyrköpt erfarenhet af det skadliga och okloka i en sådan politik.
De olägenheter, som vår handel genom Öresundstullen får vidkännas, äro dock af den vigtiga beskaffenhet, att de, ju förr desto heldre, böra afhjelpas, och Utskottet anser således, alt det vore för Rikets sanna fördel menligt, alt i overksamhet afbida en tidpunkt, möjligen sä aflägse, som den ofvan antydda, innan verksamma mått och steg för beredande af nödig förändring häruti vidtagas.
De af dessa olägenheter, som tillskynda vår handel största skada, hafva af motionären blifvit framställda, och Utskottet vill, utom å dessa, endast fästa uppmärksamheten å ytterligare en dylik.
Våra städer på östra kusten hafva, vid täflan med dem på den vestra, emot sig den svårighet, att sjöfarten är under en längre tid af året hämmad utaf is.
Redan denna omständighet kan, ej mindre än den längre vägen, bidraga till de östra städernas handelsuuderlägsenhet, men mera afgörande skadligt härvid verkar Öresundstullen, hvarigenom allt köpmansgods, som genom Sundet inkommer i våra Östersjöhamnar, måste blifva dyrare, än det, som införes till rikets vestra städer.
I synnerhet sedan de östra städernas handel i Östersjön, genom förlusten af Finland, undergått en betydlig minskning, hafva följderne häraf tydligen framträdt, i det att handeln uti dessa städer alltjemt aftagit, under det att den uti städerna på vestra kusten utsträckts och ökats; och torde, såsom bevisande i detta hänseende, kunna åberopas den fortgående tillvexten af tullinkomsterna i vestra kuststäderna, under deras samtidiga minskning uti de östra, samt enahanda förhållande å båda ställen med handelsflottan.
Att fortfarandet häraf i längden kommer att i ännu högre grad medföra inskränkning af våra östra städers handel, är påtagligt, och en ganska skadlig återverkan mäste detta åter utöfva på Bih. till R.
Prot. 1830 & 1831. 8 Sami., 28 lläft. 2 10 Allm.
Besv. o. Ekon.-Utsk. Utlåtande, Jtl 120. afsättningen af de norra och östra provinsernas produkter.
Då Norrige, i fråga om Öresundstullen, står i lika förhållande med våra vestra kuststäder och således har sin införsel billigare än Sveriges östra handelsstäder, torde i detta förhållande äfven kunna uppletas en af orsakerna till den öfverklagade smyghandeln, utmed gränsen, från Norrige.
Utan att något ytterligare härvid behöfver tilläggas, tror Utskottet det vara ådagalagdt, genom hvad dels motionären och dels Utskottet nu anfört, att OresundstuIlen medförer så betänkliga och dag från dag mera kännbara olägenheter för svenska handeln, att Utskottet hoppas, det Rikets Ständer, vid betraktande af desamma, icke lära tveka alt anse, det hvarje tjenligt medel bör användas för åstadkommande af ett snart upphörande deraf. Efter Utskottets förmenande, torde för närvarande den lämpligaste utvägen för uppnående af detta mål vara, att en inlösen eller så kallad aflösning af Sundska tullen skedde på det sätt, att, efter beräkning af medelbeloppet utaf den årliga inkomsten deraf, ett aflösningskapital bestämdes, som de handlande makterna åtoge sig att betala, i förhållande till hvars och ens varuskeppning, hvilket förslag, såvidt Utskottet bekant är, först framställdes af
Danmark sjelf vid de ofvan omförmälda underhandiingarne om jemkningar i Sundstullen.
Det är visserligen sannt, att ytterligare nedsättning af densamma, åtminstone på en del artiklar, möjligen kan i ministeriel väg beredas genom förnyade underhandlingar, men resultaterna deraf, hvilka ej på förhand låta sig beräkna, kunna ej antagas blifva synnerligen vigtiga, så vida ej ersättning erbjudes, i hvilket tall äfven endast utsigt öppnas att få denna tull helt och hållet borttagen.
Frågan om aflösning har Utskottet derföre funnit värd den största uppmärksamhet, enär en sådan åtgärd leder till målet och äfven är, såsom det synes Utskottet, verkställbar.
Danmarks medgifvande, hvilket härvid måste betraktas såsom vigtigast, lärer vara föga tvifvel underkastadt; sedermera återstå väl de andra makternas bifall och samverkan dertill, men dessa torde likaledes vara att påräkna, då saken länder till allas fördel, och slutligen kommer härtill uppgörandet af öfverenskommelse om grunderna och sättet för en sådan allmän aflösning af Sundstullen, hvilket äfven, om än med svårighet, bör kunna ske.
Att kapitalisera densamma efter medelinkomsten under ett visst antal år, vore väl snart verkställda och man kunde, med någon ömsesidig foglighet, lätt nog beräkna den kapital-ersättning, som skäligen borde tillkomma
Danmark, men en verklig svårighet torde uppstå i detta aflösningskapitals fördelning på hvardera af de kontraherande makterna, Danmark naturligtvis inbegripet i förhållande till sin egen Sundfart.
Fördelandet af kapitalet på de olika nationerna, efter antalet eller lästetalet af hvar - Allm.
Besv. o. Ehon.-Ulsk.
Utlåtande, JM 120. 11 deras Sund-passerande fartyg och således efter flaggan, skulle, då en stor mångd fartyg gå i fraktfart med laddningar till eller från andra länder, än deras egna, vara att påbörda dessa nationer aflösningen af en Sundstull, som de under denna fraktfart nu icke erlägga, och således innebära en orättvisa.
Om man åter till grund för beräkningen ville lägga varuskeppningen och varuvärdet från och till andra länder, så väl inom, som utom Östersjön, hvilket kunde synas innefatta en billighet, emedan aflösningskapitalet derigenom komme att på ett större antal nationer fördelas efter en rationel grund och således blefve lättare för hvardera att utreda, så möttes detta af nästan oöfvervinnerliga svårigheter, dels emedan det redan skulle blifva ett serdeles inveckladt arbete, att serskildt för hvarje nation uträkna det varuvärde, som sändes genom Sundet til! och ifrån hamnar, spridda öfver hela jordklotet, och dels emedan öfverenskommelse om hela aflösningsåtgärden måste befaras blifva i samma mån svårare att genomföra, som antalet af de i denna underhandling deltagande makter blefve större och intressena af olika betydenhet.
Derföre vore det utan tvifvel enklast, om endast Östersjömakterna åtoge sig aflösningssumman i förhållande till sin varuskeppnirig genom Sundet.
I detta fall blefve beräkningen af hvarderas af dessa makter deltagande i aflösningssumman lättare och säkrare, helst den statistiska byrån vid Öresunds tullkammare bör kunna ega tämligen fullständiga och noggranna uppgifter, så väl om de Sundpasserande varornas mängd och beskaffenhet, som om de platser inom Östersjön, hvarifrån de komma eller dit de gå, samt alla dessa uppgifter derjemte kunde kontrolleras af vederbörande tullkamrar vid Östersjöhamnarne.
På detta sätt skulle Sverige, Ryssland, Preussen, Danmark, Mecklenburg samt Lubeck komma att i aflösningen deltaga.
För att någorlunda söka åskådliggöra sjelfva liqvidationssaken, får Utskottet meddela följande approximativt uppgjorda beräkning, som det likväl icke vill framställa såsom någon tillförlitlig ledning för bestämmandet af summorna.
Enligt Utskottet meddelad uppgift har Sundstullen under sednaste 3 till 8 år inbragt
Danmark en behållen årlig inkomst af omkring 2 millioner Riksbankdaler, men såsom medeltal för ett större antal år torde denna summa vara alltför hög, emedan de chancer af betydlig minskning deruti måste afses, som politiska eller kommersiela kriser lätteligen kunna medföra, och alltså böra skäligen nedsättas till iV2 million Riksbankdaler, hvaraf kapitalet, å 4 procent, utgör 57'A millioner Riksbankdaler (75 millioner Riksdaler R:gs).
Om Sveriges ande! häri antages till Y?:del, hvilket ej torde vara långt ifrån verkliga förhållandet emellan dess och de öfriga staternas varuskeppning. så uppginge aflösningsbeloppet för detsamma till omkring 5,357,000 Riksbankdaler, eller 10,714,000 R:dr R:gs. — Liqviden 12 Allm.
Bcsv. o. Ekon.-Ulsk. Utlåtande, M 120. häraf borde kunna ställas så, att summan icke kommer att utgå på en gång, hvarigenom den blefve alltför betungande, utan betaltes successivt genom årlig amortering.
Möjligen skulle
Danmark för beloppet emottaga statsobligationer af hvarje stat för sig, uppå hvilka erlades ränta och amortissement efter samma vilkor, som
Danmark sjelf är underkastadt i afseende å den statsskuld, hvarför Sundska tullinkomsterna utgöra säkerhet.
Då, efter berörde kalkyl, Sveriges andel i aflösningen skulle utgöra omkring 10,700,000 R:dr R:gs, komme, om räntan erlades med 4 procent och amortering skedde med 2 procent, den årliga utgiften härför att bestiga sig till 642,000 R:dr R:gs för hvarje år, ifall hela kapitalet skulle inom en tid af omkring 28 år amorteras.
Totalbeloppet af hvad
Svenska skeppsredare och varuegare nu årligen utbetala i Helsingör och Rälterne uti Sundstull och andra dermed förknippade utgifter kan icke med tillförlitlighet af Utskottet uppgifvas, men torde, enligt Utskottet meddelade upplysningar, kunna utan öfverdrift antagas till 5 å 600,000 R:dr R:gs årligen.
I händelse aflösningen komme att ega rum och om äfven aflösningssumman i någon mån öfverskrede det af Utskottet här ofvan suppositionsvis angifna belopp, uppstode således för Sverige endast en ringa förhöjning i hvad som nu för Sundstullen från riket utgår, hvaremot den stora fördelen vunnes, att denna tull efter den bestämda tidens förlopp komme att alldeles försvinna, och vår handel derigenom beredas förmåner, hvilka komme att äfven sträcka sina verkningar till hela landet, genom minskade importpriser, lättad export och sålunda ökad liflighet i varuomsättningen.
Om staten skulle anses icke kunna utan ersättning öfvertaga denna liqvid, att genom handelsoch sjöfartsfonden eller eljest besörjas, hvilket tvifvelsutan vore säkrast och gagneligast samt äfven med billighet öfverensstämmande, då fördelarne, om än i främsta rummet tillfallande sjöfarten, likväl indirekt komme att af hela landet tillgodonjutas, så egde man tillfälle att genom additionela tullumgälder, eller på annat sätt, som kunde anses lämpligt, söka fylla detta behof.
Så vida Rikets Ständer skulle finna denna Utskottets framställning förtjena afseende, torde underdånig skrifvelse i ämnet till Kongl. Maj:t böra aflåtas, hvaraf Kongl. Maj:t tilläfventyrs kunde finna
Sig föranledd att öppna underhandlingar med de i frågan interesserade makter för träffande af öfverenskommelse om Oresundstullens aflösning.
Då någon tid likväl måste åtgå, innan en sådan öfverenskommelse kan afslutas samt ytterligare tidsutdrägt derefter komme att ega rum för anställandet af de noggranna kalkyler, som erfordras för att bestämma aflösningskapitalets rätta belopp, äfvensom hvardera af de i aflösningen deltagande makters andel deri, så har Utskottet trott, att under denna tid serskilda underhandlingar med Danmark kunde företagas för tillvägabringaride af de nedsättningar i nu gäl - Allm.
Ucsv. o. Ekon.-Utsk.
Utlåtande, 120 13 lande Sundstull-tarif, som kunna vinnas och serskildt den befrielse för svenska kustfarten från Sundstulltvånget, hvilken synes vara med billighetens fordringar öfverensstämmande, äfvensom en minskning af tullkammarsportlerna och fyrpenni ngnrne, så att dessa nedsättas till belopp, som motsvara de behof, hvarför de ursprungligen äro beviljade.
I följd af hvad Utskottet i förevarande ämne sålunda anfört, får Utskottet vördsamt tillstyrka, att Rikets Ständer, med underdånigt tillkännagifvande, att de för sin del anse, det afskaffandet af Öresundstullen vore för befrämjandet af rikets handel utaf yttersta vigt, samt aflösning deraf, på ofvan anförda sätt, måhända lämpligaste medlet att ernå detta mai, måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att, i händelse denna deras åsigt i nåder gillas, Kongl. Maj:t täcktes, så vidt de politiska förhållandena sådant medgifva, i samråd med öfriga uti Östersjöhandeln deltagande makter, vidtaga de åtgärder, hvilka Kongl. Maj:t kan i nåder finna tjenliga, för att tillfälle till en sådan aflösning bereda; samt att under den tid, som kan förflyta, innan detta hinner att afslutas, Kongl. Maj:t måtte söka förskaffa åt svenska handeln och sjöfarten genom Öresund de ytterligare lättnader, som, utan störande af den vänskap och grannsämja, hvilka med konungariket
Häremot anfördes Reservationer: l:o af Herr Bråkenhjelm, P. R., som hufvudsakligen gillade Utskottets åsigter ej mindre om vigten för Sverige af Öresundstullens upphörande än om aflösning deraf, såsom det lämpligaste medlet att uppnå detta mål, men ansåg, - att Utskottet hade bordt i Betänkandet lägga mera vigt uppå samt närmare utreda de vigtigaste förhållanden, som komma att stå i samband med en möjligen blifvande sådan aflösning, såsom sättet och tiden för liqvidens verkställande, m. m.; och anlörde reservanten härvid: »En kapitalskuld, 10,700,000 R:dr, hvarå beräknas 4 proc. ränta och årlig kapital-afbetalning, amorteras genom Femtio årliga afbetalningar, hvardera 498,087
R:dr eller Tjugoåtta d:o , d:o d:o 642,000 » jemte en 29:de inbetalning af 6,000 R:dr, eller Tjugo årliga inbetalningar, hvardera 787,324 » eller Tio d:o d:o d:o . 1,319,213 » 14 Allm.
Besv. o. Elion.-Ulsk.
Ullålande, JW 120.
»Sådana statsutgifter, sorn stanna inom landet, kunna, med mindre fara för landets välstånd, ökas till deras totalbelopp, derigenom, att de på en längre tide rymd uttänjas; emedan de utlagda kapitalen ingå i landets egen rörelse, hvarifrån en del af afkomsten åter ingår i statens kassor.
Deremot äro de belopp, som en stat till annan, utan motsvarande valuta, erlägger, att anse såsom ett den allmänna rörelsen för alltid undandraget kapital, såsom en verklig minskning af national-förmögenhet, af nationens produktiva kraft; hvadan ock dylik permanent betalningsskyldighet plägar anses oförenlig med begreppet om oberoende nationalitet, sjelfständighet.
Oberäknad den större sannolikheten af liqvidens och underhandlingens afbrott genom krig och andra politiska förhållanden under en längre liqvidationstid, innebär således sjelfva naturen af en längre tids skattskyldighet en inskränkning ej allenast af nationens sjelfständighet, utan äfven af kraften att den samma försvara; och är det med afseende på dessa vigtiga förhållanden, uppmärksamhet i synnerhet torde böra fästas vid den stora olikheten emellan de fyra ofvan anförda resultat af liqvidations-beräkningar för längre eller kortare tid; enligt hvilka beräkningar den verkliga kapitalförlust på det hela, som nationen finge vidkännas, om lösriingssumman 10,700,000 R:dr skulle amorteras genom 50 årliga afbetalningar, uppginge till ett slut-belopp af . . 24,904,360 R:dr 28 d:o d:o 17,982,000 » 20 d:o d:o 15,746,898 » 10 d:o d:o 13,192,130 » utgörande förlusten, utöfver lösningssumman, genom 50 inbetalningar 14,204,360 » 28 inbetalningar 7,282,000 » 20 d:o 5,046,898 » 10 d:o 2,492,130 » l öfrigt ansåg reservanten: a) Att statsverket bör öfvertaga liqviderandet af lösningssumman för Öresunds tull. b) Att ifrån och med det år, för hvilket första afbetalningen till danska kronan utgår, svenska fartyg böra erlägga V3 af nu ålagd Öresundstull till svenska statsverket; c)
Att liqviden med danska kronan ej bör utsträckas utöfver 10 år. d) Att tillgång till den årliga afbetalningen till danska kronan kunde beredas genom: l:o.
Ständernes anvisningar å Riksgäldskontoret. 2:o.
De till Statsverket ingående % af Öresundstullen.
Utlåtande, M 120. ii 3:o. Aktier eller Lottsedlar, som påräknas att inom riket kunna försäljas, och hvilkas inlösning eller amortering bör utsträckas till 28 å 40 år; och e) Alt, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med dessa grunder, Rikets Ständer mätte i underdånighet anhålla, det täcktes Kongl. Maj:t nådigst söka bereda ärendet, och för rikets näst sammanträdande
Ständer framlägga de förslag, som må varda en följd af de intresserade staternas ömsesidiga underhandlingar och af de förbindel ser, som svenska statsverket i och för utlösning af Öresundstullen borde vidkännas.» 2:o af Herr P. E. Winge: »Det af Utskottet framlagda beslut, tillkommet genom votering, som utföll med 11 röster emot 10, stödjes på politiska framställningar och hänsyftningar å med danska staten ingångna förbindelser, samt pä denna makts financiela behof och deraf vållade pantförskrifning, deremot har icke tagits i betraktande möjligheten, att, förr än det nu kan förmodas, farleden genom
Öresund blir fri från hinder af tullumgälders erläggande icke endast för Sverige, som derstädes är innehafvare af ena stranden, utan för alla nationer, hvarvid bör ihågkommas den Amerikanska fristaten, som var den första, hvilken vägrade och upphörde att betala den nesliga tributen till de så kallade Barbaresk staterna; ej heller har Utskottet haft i åtanka hvad som är möjligt att verkställa och för långliga tider sedan och äfven under våra dagar varit påtänkt samt förslag dertill upprättadt: anläggandet af en kanal genom Skåne, medelst hvilken sjöfarande undveke det lärliga sundet, Falsterbo-ref m. m. samt erläggandet af tull vid Danmark.
Utskottet har endast tänkt på aflösandet af ett kapital, som