Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Maj:ls Nådiga Bref den 25 i samma månad samt Kongl. Kammar-Collegii den 11 Oclober 1819 utfärdade Circulaire bestämda grunder, efter hvilka nyssnämnde tjenstemän tillkomme pensioner till enahanda belopp, som deras vederlikar inom Kongl. Majrts och Rikets Collegier egde undfå efter deras löner, sådane de år 1818 utgingo; och har Kongl. StatsContoret vidare anfort, att dessa grunder innefattade vid deras antagande den rigtiga princip, att pensionsförmonen skulle vara lika för Civile Embets- och Tjenstemän af lika värdighet eller grad, antingen de innehaft indeld eller contant lön; men att, sedan löncrne för Collegiernes Embetsoch Tjenstemän erhållit en nödig funnen förhöjning, med rättighet, att de i samma förhållande undfingo pension efter författningarne, och då jemväl fråga vore om reglering af Landt-Stats-tjenstemännens aflöning, i öfverensstämmelse med vederlikarnes, Kongl. Stats-Conloret, som, i det derom gemensamt med Kongl.
Kammar-Collegium den 22 Juni 1835 afgifne underdåniga betänkandet, beträffande Lands-Secreterare-gradens pensionsrält, i jemförelse till jLands-Kamererares, oaktadt den förre vid sportlernas bibehållande skulle ålnöjas med mindre belopp i ordinarie lön, yttrat sin åsigt i förevarande hänseende, funne sig desto heldre nu tillhöra att vidare fäsla uppmärksamhet vid delta ämne, som frågan syntes böra i ett sammanhang för desse tjenstemän behandlas, samt äfven af sista Riksdagens Stats-Utskott ansågs vara af den vigt, alt, i anledning af hvad då förekom, Utskottet, genom Betänkande af den 22 Juli i834> N'o 222, tillstyrkte ett närmare bestämmande af pensionsrällen på Allmänna Indragnings-Staten lill enahanda belopp, som vederlikarne nu tillkomme, jemväl för LandsSecreterare och Lands-Kamererare, Kronofogdar och Häradsskrifvare; upplysande härvid Kongl. Stals-Contoret, alt, enligt nu gällande föreskrifter, desse tjenstemän egde, ehuru deras indelda löner och åtföljande serskilla inkomster i allmänhet öfverslego, hvad för motsvarande tjenstegrader i Collegierne bestås, vid afskedstagande^ då de upphunnit 65 års ålder och omkring 40 år varit i tjenst samt finnas oförmögne alt dermed fortfara, undfå pension endast till följande belopp: Lands-Secrcterare och LandsKamererare 777 R:dr, men deras vederlikar, Secreterare och Kamererare i Collegierne, 1,200 R:dr, Landl-Räntmäslare och Kronofogdar 395 R:dr ?4 sk-, men vederlikarne, Kammarförvandter i Collegierne, 800 R:dr samt Häradsskrifvare 264 R:dr 8 sk., men deras vederlikar, Kammarskrifvare i Collegierne 400 R:clr.
Då likväl Landt-Stats-tjenstemännen i allmänhet, i 32 Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 40. anseende till deras trägna och mödosamma befattningar, vid berörde lefnadsålder, om ej dessförinnan, blefvo till tjenslernes bestridande oförmögne, men såge sig nödsakade qvarstå i tjenst, när pensionsbeloppet vöre så ringa svarande mot lönevilkoren och lefnadskostnaden, i synnerhet som de numera icke egde rätt att af efterträdaren betinga ersättning för utgifne accordssummor för tjensterne, ansåg Kongl. Stats-Gontoret häraf följa, att undseende måste hafvas med den ålderstigne tjenstemannen, antingen han fortfor att, så vidt kraflerne medgåfvo, fullgöra sina tjenslepligter, eller ock söka få begagna vicarius, hvarigenom begge voro mindre val belåtne, än om den förre egde taga afsked med en lönevilkoren någorlunda motsvarande pension, deraf han, efter att i Statens tjenst hafva uppoffrat sin kraftfulla lefnadstid, kunde på åldern ega nödtorftig bergning; och enär de fleste nuvarande Landt-Stats-tjenstemän hade ingått i tjenst, under förutsättning att få tillgodonjuta den uti äldre författningar stadgade förmon, att kunna vid upphunnen föreskrifven ålder få behålla hela indeldta lönen såsom pension, samt Rikets Ständer, på sådan grund, jemväl funnit skäl medgifva undantag från tillämpningen af 1818 års Författning, hvarigenom pensionsrättigheten, såsom anfördt blifvit, inskränktes, fann Kongl.
StatsContoret, att, vid ett närmare betraktande af dessa förhållanden, billigheten fordrade, åtminstone att de egentlige Landt-Stats-Ijenstemännen, LandsSecreterare och Lands-Kamererare > Landt-Räntmästare och Kronofogdar samt
Häradsskrifvare beviljades samma pensionsförmon som deras vederlikar i Collegierne, desto heldre, sorn delta instämde med ofvannämnde syftemål uti 1818 års stadgande, att nemligen tjenstemän af lika grader skulle njuta lika riitt, antingen de med indeldta eller conlanta löner äro försedde; på grund af hvilket allt Kongl. Slats-Contoret i underdånighet hemställde, det Kongl. Majrt måtte täckas i Nåder öfverlemna delta ämne till Rikets Ständers vidare yttrande och åtgärd, hvarvid dock något ökadt anslag icke erfordrades för medgifvande af omförmälde högre pensionsrättighet, enär Allmänna Indragnings-Stalens tillgång lemnade betydlig besparing, så att anslagssumman på denna Stat sannolikt redan vore tillräcklig, vid successiv omvexling af sådane ålderstigne pensionstagare.
Utskottet, som i allo instämmer uti hvad Kongl.
Stals-Conloret i della ämne föreslagit och hemställt, tillstyrker derföre Rikets Ständer, att pensionerne för nedannämnde tjenstemän må, med iagtlagande af hvad förut är stadgadt, i afseende å lefnads- och tjensteår, bestämmas till följande belopp, nemligen: Stats-Vtskottets Utlåtande JV:0 4°' 33 För Lands-Secrelerare och Lands-Kamererare ....
1,200 R:dr.
Landt-Ränlmästare och Kronofogdar 800 „ „
Häradsskrifvare ^0Q Slutligen får Utskottet anmärka, alt de uti nu gällande Riks-Stat å a:dra Hufvudliteln upptagne anslag, i afseende hvarå serskildt yttrande icke här förut blifvit meddeladt, äro, på sätt bifogade Tabell utvisar, lill oförändradt belopp bibehållne.
Slockholm den 3 April 1840.
K eser vallo ner.
Emot allmänna grunderne för behandling af frågan om löntillökningar för åtskilliga Embetsverk.
Af Herr Biskop Hedrén: ”Såsom ledning för närvarande betänkande har Utskottet antagit en allmän grundsats, hvaraf tillämpningen genomgår det liela, i alla dess artiklar, dels till förvägrande af begärda nya, nödiga anslag, dels till nedsättande af de hittills i Riks-Staten upptagna.
Denna grundsats, stödjande sig på en, med anledning af samtlige Riks-Slåndens redan gifna och af Konungens förväntade bifall till Stats-Rådets förändrade inrättning, emotsedd ny reglering af Rikets, så väl förvaltningsverk, som domstolar, afser en Stats-reglering, uteslutande beräknad för det nya Statsskick, som förväntas, utan tillbörlig uppmärksamhet på det, sorn är och ovedersägligen måste vara, intilldess ett annat förmodadt bättre inträder.
•Tåg har icke velat bestrida grundsatsens factiska ursprung, ej eller dess aprioriska rigtighet, men endast den både för tidiga och ensidiga tillämpningen deraf.
Förtidigt måste väl vara, att förklara vissa delar af Rikets Styrelse och Lagskipning i större eller mindre grad hvilande, eller, som är detsamma, att förvägra nödiga medel lill deras obehindrade fortgång, endast af det skäl, att man väntar med snaraste förnimma i dessa delar en bättre och ändamålsenligare inrättning.
Ensidigt är onekligen, att vilja tillämpa samma Stats-reglering på en, efter förmenande, felagtig Stats-organisalion, hvad som förmodas skola blifva lämpligt för en fullkomligare och bättre.
Då Utskottet sålunda , med åberopande af denna förväntade nya organisation, såsom ledande grundsats för närvarande Stats-reglerings uppgörande, icke allenast lemnat utan uppmärksamhet flera behof, äfven sådane, som Bill. till R.
4 Sami. 1 Afd. 12 Häftet. 5 34 St ats-Utskottets Utlåtandej N:o 4°- nära allmänneligen anses oafvisliga, utan äfven inskränkt flere hitintills i Stat upptagne, för fortfarande oförändrade behof oundgängliga anslag; så har den omförmälda grundsatsen tydligen blifvit i den syftning tillämpad, att närvarande Styrelse och lagskipning får gå så godt och i de delar den kan, och i annor händelse hvila, under väntan af det tillkommande bättre.
Det är denna tillämpning jag ogillar.
Då äfven jag, med de fleste, som jag förmodar, både inom och utom representationen, anser mig böra hoppas af den nya organisationen goda frukter, så ville jag i tillämpningen häraf draga alldeles motsatta slutsatser.
Jag ville nemligen, att den nya Styrelsen, under det icke lätta eller snarfärdiga arbetet med ombildningen af Rikets Embetsverk, icke saknade tillräckliga medel för Riks-Ärendenas obehindrade fortgång; jag tillägger äfven tillräcklig tid för det nya arbetet, så vida det icke, såsom ett hastverk, skall blifva behäftadt med samma brister och blottstäldt för samma klander, som det gamla.
Det skulle fördenskull, i min tanka, vara lämpligast, att Utskottet alldeles icke åberopat de nya förväntade regleringarne af Embetsverken och Domstolarne annorlunda, än såsom en välgrundad och till fullbordan skyndande förhoppning, hvilken, en gång förverkligad, säkerligen skall mötas af Rikets Ständers välvilja och understöd, men intilldess icke kan hafva någon inflytelse på Statens närvarande behof och bestyr.
Deremot borde det närvarande och närmast kommande betraktas med hufvudsakligt afseende på sig sjelf, för att dels icke förhindras i sin gång, dels äfven icke hindra det kommande i sin utveckling.
Omsorgen om det närvarande på framtidens bekostnad är ett fel, men det omvända förhållandet ett icke mindre.
Man har någon gång trott, äfven yttrat, att en Styrelse, med knappare tillgångar, skulle känna sig föranledd till en noggrannare hushållning och skyndsammare vidtagande af sådana förbättringar, som önskas.
Jag lemnar i sitt värde dessa, efter främmande modeller, beprisade tvångs-åtgärder.
Man vet, att de i andra länder mera användas, i afseende på personer, än på sak.
Om ock en sådan opinion skulle föranleda till anslagens inskränkning inom det nödvändiga, så bör den likväl icke utsträckas till deras nedsättande derunder.
Aldraminst vore sådant billigt eller välbetänkt i en tidpunkt, då man emotser stora förändringar både i former och personal.
Om, under det nya organisations-arbetet, embetsverken, af brist på arbets-styrka, mer och mer ökade sina balancer; örn rättsökande beständigt längre och längre tid nödgades vänta slutligt afgörande af sina anhängiga mål; om embetsmännen, hvar och en på sin plats, öfverhopade af ärendens mängd och nedtryckta af lönlösa mödor, begynte tröttna och modfällas, månne det skulle lända den nya Styrelsen till hugnad och förtroende, eller månne den rättsökande allmänheten skulle ädelmodigt veta Stats-TJtskottets Utlåtandej N.-o 4°' 35 att tillskrifva detta slags stillestånd den under arbete varande nya ordningen, som skulle med sin lycksalighet ersätta de fordna lidanden, eller månne icke allmänheten snarare skulle lemna förtroende åt den nya Styrelsen, om ärendenas gång genast förbättrades, men ingalunda försämrades?
Jag vågar ännu tillägga den fråga, månne mången rätt skicklig, oberoende och redlig man skulle finnas benägen att inträda inom den visserligen ärorika, men föga hugnerika embetskretsen, der han dagligen egde att motsvara Konungens och nationens gemensamma anspråk, men med dagligen stigande förlägenhet på nödiga medel och tillgångar?
Jag anhåller om ursäkt för min mångordighet.
Men då Utskottet anfört ett slags allmän grundsats, såsom ledning för dess afslag och förknappningar, så har jag äfven trott mig böra af samma grundsats söka ledning för det bifall till nya, och det bibehållande af gamla anslag, som jag med min röst understödt; hvarigenom äfven reservationen vid hvarje artikel serskildt kan blifva desto kortare, såsom bär redan i allmänhet motiverad.
Jag ber slutligen få tillägga, att, om de möjligtvis mot förmodan beviljade nya anslagen på samtlige hufvudtitlar endast bestämdes temporära till nästkommande Riksdag, då, på grund af förväntade nya allmänna regleringar, Rikets
Ständer vore fullkomligt obehindrade att desamma ändra, utvidga eller inskränka, så ville jag gerna dertill samtycka.
Men att under tiden, genom vägrade eller minskade anslag, bringa Styrelsen i förlägenhet, och måhända ärendena i oreda och förvirring, anser jag alltid, och i synnerhet i närvarande tidpunkt, vara både orättvist och skadligt.” Af Herr Prosten Stenhammar: ”Genom Regeringsformens 53 och 62 samt Riksdags-Ordningens 3o §§., ålägges Stats-Utskottet att föreslå det. som erfordras för Stats-Verkets hellof.
När det medgifves, att ”anledning finnes i en del embets-verks närvarande skick till någon förhöjning ”af deras stater, så är derigenom äfven medgifvet, att förhöjningen, som för närvarande utgör ett verkligt behof, icke bör af Utskottet vägras.
Den rälta tidepunkten för en definitiv reglering af embetsverkens aflöningsstater må anses icke nu vara inne.
Men när den skall inträffa, står till tiden och lyckan.
Innan de motsedda reorganisationerne af domstolarne och embetsverken hinna fullbordas, lära visserligen år förflyta, — flera eller färre — så framt förbättringarne skola verkställas efter en helfärdig plan och med den betänksamhet, som folkets trygghet mot embetsmanna-myndigheternes öfverdrift synes fordra.
Ovisst torde få anses, om dessa förbättringar på det hela skola utfalla med synnerliga besparingar; men att brådskynda dem, kan i alla händelser ej vara välbetänkt.
Är det oförnekligt, att ärendenas ökade mängd inom åt^ 36 Stats-Utskottets Utlåtandej N.-o 4.0. skilliga Yerk i deras närvarande skick fordrar en ökad embetsmanna-personal, så vida allmänhetens rättvisa anspråk på ordning och skyndsamhet i målens behandling skall kunna tillfredsställas, så måste följden af vägrad förhöjning i dessa Verks stater, för den närmaste tiden, innan de önskade organisationerne skett, blifva den, att Styrelsen råkar i en hämmande förlägenhet, tjenstemännen sakna en billig uppmuntran, och ej mindre det allmänna, än enskilde medborgare lida genom göromålens senfärdiga och förlamade gång.
Att besparingarne ej kunna lemna tillgång till behofvens provisionel^ afhjelpande, är alltför väl kändt genom den yppade bristen å denna titel, som härleder sig från sådana anslag å förmodade besparingar.
Ehuru man må anse försigtigt att icke försvåra den önskade regleringen af embetsverken genom definitivt bestämmande eller förhöjning af lönerna, anser jag dock Stats-Utskottet pligtigt, att föreslå Rikets Ständer den förhöjning af Staterne, som, efter pröfning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, kan finnas behöflig för ärendenas obehindrade gång, att utgå intilldess Rikets Ständer vid Riksdag framdeles godkänt Verkens nya reglering och definitivt bestämt deras Stater.
En sådan Interims-stat för ökad personal i Nedre Justitiae-Revisionen, Kongl. Hof-Rätterne, Kongl.
Kammar-Collegium, och Kongl.Kammar-Rätten samt Kongl. Stats-Contoret bör, efter min tanka, uppföras i ordinarie Stats-regleringen, och ingalunda anvisas i en extra Stats-reglering under innevarande Riksdag, hvilken åtgärd vore lika ovanlig, som till sina framtida följder vådlig.” Häruti instämde Prosten Åstrand och Doctor Agrell.
Af Herr Professor Thomander: ”Jag reserverar mig emot den omständighet, att i Utskottets Betänkande rörande Andra Hufvudtiteln icke finnes tillagdt det tillkännagifvande, att Utskottet ville, i sammanhang med Extra Stats-regleringen, till serskildt bepröfvande företaga den frågan, om och i hvad mon Utskottet ansåge sig böra något provisoriskt anslag för vissa Embetsverks fullständigare tjenstbarhet till beviljande föreslå; varandes, efter mitt förmenande, Extra Stats-regleringen det ställe, der dylika anslag, i händelse de finnas nödiga, böra uppföras, för att utgå intill nästa Riksdag.’’ Af Herr Doctor Björkman: ”Gillande Högloft.
Stats-Utskottets uttalade principer, att en förväntad reorganisation af åtskillige Embetsverk och en difinitiv reglering af deras tjenstemanna-personal bör samtidigt och i sin helhet hafva föregått, innan Rikets Ständer kunna å aldra Hufvudtiteln, såsom Statsanslag, uppföra de af Kongl. Maj:t för dessa Verk äskades ummor, kan jag dock icke finna skäligt, att nuvarande bedröfliga interims-tillstånd skall längre fortfara.
Genom utdelade årliga arvoden af Hufvudtitelns Stats-Utskottets Utlåtande, 2F.-0 4°- 37 Brist på Besparingar, hafva nämnde Verk, ej utan klander, men dock hjelpligt, hitintills kunnat uppfylla sina vigtiga åligganden; denna utväg ogillas troligen numera, såsom grundlagsvidrig, med rätta af Rikets Ständer, och den ogillar sig sjelf såsom i längden oefterrättlig; men den efterlängtade reorganisationen och regleringen, som lyckligtvis Höglofl.
Stats-Utskottet ej ansett sig sjelf böra företaga, kan ej emotses förrän nästa Riksdag, och undertiden lemnäs allt i sitt nuvarande redlösa skick.
Huru under sådant skick de nya Departements-Cheferne skola kunna emotsvara nationens förhoppningar, och ärendenas gång till rättsökandes åtminstone belåtenhet ännu 5 år fortsättas, är väl omöjligt att inse.
Jag anser således, att en viss afpassad summa hör anslås, att utgå till nästa Riksdag för hvarje af de mest behöfvande Embetsverken, Kongl. Nedre Justitiae-Revisionen, Hof-Rätlerne, Kammar-Collegium, Stats-Contoret och, framför allt, för Kongl. Kammar-Rätten.
Om denna summa anordnas under namn af Extra Statsreglering, eller uppföres såsom supplementanslag å 2:dra Hufvudtiteln, kan vara likgiltigt.
— Rörande Riks-Archivet anser jag Höglofl.
Stats-Utskottets beslut nära nog rigtigt, då såväl den dagliga tjenstgöringen som den Historiska forskningen derstädes svårligen kan fullt ordnas, förrän bättre lokal först vinnes och inrymmes.
En rund summa till årliga arvoden åt biträdande personer hade dock undertiden varit behöflig.
— Anslaget till Carolinska Institutet, hvars organiserande till Medicinsk Facultet Höglofl.
Stats-Utskottet icke ansett såsom ett för sig främmande ämne, hade, såsom mig synes, så länge detta Instituts verkningsfält ännu ej är till fullo uppmätt, rättast bordt inskränkas till hvad Kongl. Maj:t föreslagit.” Häruti instämde Prosten Astrand.
Herr Biskop Hedrén, som i flera punkter sig i lika syftning reserverat, begärde alt äfven i förestående reservation, i hvad den angår Kongl. Kammar-Collegium och Kongl. Kammar-Rätten, få instämma.
Vid andra punkten, rörande tillökt anslag för Justitiae-Revisionen , af Herr Biskop Hedrén; ”Emot bifall till den begärda Embetsmanna-tillökningen i Justitiae-Revisionen anföres visserligen icke utan skäl, att detta Embetsverks lönereglering blef vid sistlidne Riksdag fastställd, i likhet med Konungens Proposition.
Men att denna reglering, vare sig af hvilka orsaker som helst, icke blef sådan, att den kunde länge svara mot ändamålet, insågs redan då lemligen allmänt, hvarpå jag tror mig kunna åberopa dåvarande Riksdagsmäns, serdeles Stats-Utskotts-Ledamöters, vittnesbörd.
Nu har bristen factiskt bevisat sig.
Då årligen icke mindre än 2,400 mål till detta Verk inkomma, bland hvilka flera, till exempel Revisionsoch Egodelningsmål af vidsträckt omfång, så måste af Sex Revisions-Secre - 38 Stats-Utskottets Utlåtande, N.-o po - lerare hvar och en få på sin lott 400 mål för hvarje år.
En sådan arbels-product lärer ingen billighet kunna, äfven af den skickligaste tjensteman, utkräfva.
Maj:t fann ock derföre nödigt att, kort efter sedan regleringen blifvit, i enlighet med Rikets Ständers beslut, verkställd, tillförordna tvänne extra Föredragande med två Protocolls-Secreterare, två Canzlister och två Copister, hvarigenom balancer kunde förekommas och afhjelpas.
Hvardera af de sålunda Föredragande har ännu årligen 3oo mål på sin lott, hvilket synes vara tillräckligt.
Att ärendenas antal i högsta instansen skulle minskas, då i senare tider en mängd rättsfrågor blifvit förflyttade från förvaltningens inpå lagskipningens område, och då i öfrigt samhällsutvecklingen beständigt ökar Under-domstolarnes göromål, är en förmodan, sorn har all sannolikhet emot sig.
Tvertom kan icke betviflas, att samma arbetsstyrka måste, hädanefter som hittills, i detta Embetsverk användas, så vida icke lagskipningens obehindrade gång skall lida; och då Kongl. Maj;t sålunda icke kan underlåta att sådant förordna, med hvilka medel, som möjligen kunna förefinnas, så måste det vara med ändamålet mest enligt att anslå, hvad som är nödigt; hvarföre jag för min del bifaller det begärda anslaget.
Härvid förtjenar ock anmärkas, att igenom den stämplade pappers-afgift, som Staten uppburit i ersättning för tjenstemännens i lönings-staten beräknade sportler, Staten under de 3:ne åren i835, i836 och 183^ gjort en verklig vinst af nära i,5oo R:dr årligen, hvilken troligen, långt ifrån alt minskas, kommer att oafbrutet förökas.”
Vid tredje punkten angående Kongl. Hof-Rätterne af Herr Biskop Hedrén: ”Utskottet har afslagit all tillökning för Hof-Rätternes tjenstemän, tills d essa Domstolar blifva så organiseradeatt de bättre motsvara sin bestämmelse.
Men under tiden måste väl lagskipningen fortgå.
Man vill måhända ännu vidare inskränka Hof-Rätternes Divisions-personal.
Det är icke längesedan en sådan inskränkning, tvertemot en af våra mest erfarna och djuptänkta Domares tillstyrkan, verkställdes i Kongl. Götha Hof-Rätt.
Följderna äro bekanta.
Icke sällan blifva Divisionerna, vid någon Ledamots jäf eller förhinder, overksamma.
Den årliga tillökningen af ärenden fordrar dessutom flere Ledamöters adjunction.
Att dessa skola njuta i årligt arvode endast 120 R:dr, men ändock fullt ansvara för ett så vigtigt domare-kall, är icke blott OTättvist, utan orimligt.
Jag tillstyrker bifall till den Kongl. Propositionen.” Häruti instämde Herr Prosten Afzelius.
Vid 5:te punkten angående Riks-Archivet, af Herr ReutersvärdP. A. ”Vid Propositioner om nya Statsanslag till diverse ändamål, har man trott sig i allmänhet finna, att, ehuru dessa stundom må hafva varit behöfliga, det Stats-Utskottets Utlåtande, IV.-o 4,0.
39 dock sällan tagits i betragtande, om de skattdragande^ tillgångar och förmåga kunnat medgifva att, utan förmycken känning för deras bärgning och ekonomiska bestånd, åstadkomma ökade utskylder.
Med iagttagande af denna regel i hvad förbättringar beträffa, som nu äro i fråga, anser jag, att, om sådana än kunna tarfvas, de löntagande i någon mon dock böra afse en stor del af de löngifvandes belägenhet, hvilka hufvudsakligen äro jordbrukarne och näringsidkarne.
Dessa hafva äfven behof, barn att uppfostra, de kunna äfven åstunda att lefva beqvämare, att någon gång förlusta sig och ha njutningar, för alt muntra sinnet från det tunga, mödosamma, alldagliga arbetet.
Betraktar man saken från denna synpunkt, vårt fattiga lands inskränkta tillgångar och jemför cn del Embets- och Tjenstemäns lefnadssätt i hufvudstaden med de mindre bemedlade landtmännens och näringsidkarnes, så lärer man nödgas medge, att de förre i allmänhet icke äro så vanlottade med sina öfverklagade, små löner, som de vid första påseendet synas vara.
Ehuru jag således aldrig varit, och icke är, serdeles benägen att tillstyrka bifall till ökade utgifter för Staten, vågar jag likväl tro, att, när nya eller förhöjda löner, efter inhemtad närmare kännedom och noggrant öfvervägande af saken, äro af verkliga behofvet, samt af rättvisa och billighet påkallade, Representanten, sin pligt likmätigt, icke elier bör underlåta att, då hans mening af pluraliteten blir undertryckt, genom reservation yppa sina tänkesätt.
Jag anser nemligen lönförbättring m. m. för Riks-Archivet, Kammar-Collegium och Stats-Contoret vara af verkliga behofvet och af rättsgrunder påkalladt, och förenar mig med de Ledamöter, som yttrat sig till förmon för dessa Verk.
För Riks-Archi vet är behofvet af ökadt Statsanslag tillräckligen motiveradt af dess högt förtjente Chef, uti hans afgifna underdåniga Embetsberättelse eller, som den kallas, betänkande den 20 Oclober 1837, och detta Archiv anser jag vara en Rikets klenod.
Hvad åter de öfriga båda Embelsverken beträffar, så fäster jag mig synnerligast vid Kammar-Collegium, helst det är mig specielt bekant, alt dess vigtiga och magtpåliggande ärenden fordra mycken forskning, skarpsinnighet och arbete, till utredande af deras ofta intrasslade beskaffenhet, för att derefter rä
Lt vist döma och besluta; hvadan desamma skäligeiä icke lära kunna jemföras med de fleste förekommande ärenden i Commerce-, Bergs- och Krigs-Collegierne, samt i Kammar-Rätten till en del och på visst sätt, hvilka Verks Embets- och Tjenstemän erhållit löneförbättringar.