Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Beträffande frågan om befästning arne vid Stockholm på landsidan, är uti den Kongl. Propositionen (pag. 20), erinradt, hurusom Rikets Ständer uti underdånig skrifvelse den 1 Mars 1858, uppå anförda skäl, ansett angeläget, att åtgärder utan uppskof vidtoges, för att medelst befästningar betrygga hufvudstaden för fiendtliga anfall, samt för sådant ändamål anvisat en summa af 200,000 R:dr att med hälften under hvartdera af åren 1859 och 1860 användas för vidtagande af förberedande åtgärder till Stockholms förseende med befästningar, samt till dessas påbörjande å hufvudstadens södra sida; hvarjemte Rikets Ständer anhållit, att till påföljande riksmöte få emottaga framställning med förslag till ifrågavarande befästnings-arbetens vidare utförande; — varande derefter af
Departementschefen mcddeladt, att uti den härför uppgjorda plan befästningarne å södra sidan upptagas såsom i första rummet angelägna och bland dessa såsom vigtigast det större verket utanför Skanstull, hvarföre äfven början dermed under nästlidna år blifvit gjord.
Med detta verks fullbordan vöre, enligt Chefens för Ingeniör-korpsen åsigt, så mycket vunnet, att en fiende icke omedelbart från landstignings-orten kunde intåga i hufvudstaden; och hade alltså ansetts angeläget att med detta arbete icke fördröjdes, åtminstone icke öfver 3 till 4 år.
Af de 200,000 R:dr, som Rikets Ständer redan anslagit till förberedelser och befästningarnes påbörjande, hade kostnaden för expropriation af mark uppgått till 94,000: — samt för uppköp af effekter till 14,000: — tillhopa R:dr 108,000: — så att för nästlidna och innevarande års arbeten återstode 92,000 R:dr.
För att nu utan alltför stor tidsutdrägt få det omförmälda, utanför Skanstull påbörjade verket färdigt, hvarför kostnaden förslagsvis blifvit beräknad till 700,000 R:dr, hade Chefen för Ingeniör-korpsen i underdånighet hemställt, att till detta vigtiga ändamåls vinnande måtte bogäras en anslagssumma af 600,000
R:dr att med en tredjedel under hvartdera af åren 1861, 1862 och 1863 tillhandahållas; — dock har Kongl. Maj:t, med afseende å Statsverkets nuvarande inskränkta tillgångar, för berörde fästningsverks fortsättande under innevarande statsreglerings-period ej velat af Rikets Ständer äska större belopp än 300,000 R:dr.
I detta ämne hafva inom Riks-Stånden åtskilliga framställningar förekommit, nemligen i Borgare-Ståndet af Herrar Björck, Ridderstad och Sundvallson samt i Bonde-Ståndet dels af Riksdags-fullmägtigen Carl Anders Larsson, dels, uti en särskild till Utskottet remitterad motion, af Riksdags-fullmägtigen Jonas Andersson från Östergötlands län; varande af dessa ledamöter hufvudsakligen enahanda omständigheter anmärkta, nemligen att åsigterna om lämpligheten af Stockholms befästande och ännu mer om den ändamålsenligaste planen för en sådan befästnings verkställande voro så skiljaktiga, att denna frågas slutliga afgörande hos Rikets Ständer svårligen kunde ega rum vid nu varande riksmöte; och har Herr Björck särskildt fästat uppmärksamhet derpå, att regeringen hitintills icke uttalat en bestämd mening om dessa befästningars nödvändighet, ej heller meddelat Stats-Utskottets Utlåtande N:o 84. 47 Rikets Ständer någon fullständig plan för samma arbetes utförande eller uppgifvit beloppet af de derför erforderliga kostnader, — Herr Ridderstad framställt den åsigt, att dylika befästningar med hänsigt till vårt lands läge och natur samt våra vintrar voro mindre nödvändiga, — Herr Sundvallson dels erinrat, hurusom hvarken under fordna krig de starkaste fästningar eller i våra dagar Sebastopol kunnat emotstå öfverlägsna fiender, dels oek anfört att de föreslagna fästningsverken kring Stockholm skulle erhålla en sådan utsträckning, att större delen af arméen klefve behöflig såsom garnison, hvarigenom hela det öfriga landet utan försvar lemnades öppet för fienden, — Riksdags-fullmägtigen Larsson bland annat, åberopat den allmänna mening, som vore i landet rådande om olämpligheten af den vid förra riksdagen härutinnan vidtagna åtgärd, — samt slutligen Riksdagsfullmägtigen Jonas Andersson, jemte omförmälande af åtskilliga från krigshistorien hemtade exempel och bevis på det otillfredsställande försvar, som med fästningar i allmänhet kunnat åstadkommas, företrädesvis framhållit de. ansenliga kostnader, som skulle erfordras icke allenast för anläggandet utan ock i all framtid för underhållet af nu föreslagna storartade fästningsverk, hvars uppförande borde betraktas såsom en olycka ej mindre för hufvudstadens befolkning än för hela landet.
På grund af dessa nu i korthet anförda skäl, hafva samtlige ofvanbemälde ledamöter af Borgare- och Bonde-Stånden hemställt, att det af Kongl. Maj:t för Stockholms befästande äskade anslag ej måtte af Rikets Ständer beviljas, hvarjemte Herr Björck samt Riksdags-fullmägtige Larsson och Andersson yrkat, att do 92,000 R:dr som ännu icke blifvit för ändamålet använde, måtto till Statsverket indragas; äfvensom Jonas Andersson föreslagit, att den tor Statens räkningexproprierade, till fästningsverken afsedda, jord med derå varande byggnader samt inköpta materialier och inventarier måtte blifva försålda eller till annat nyttigare ändamål använda.
I)å den af Kongl.
Majit gjorda framställning om beviljande af ytterligare anslag för Stockholms befästande synes nästan uteslutande stödja sig på den behandling, frågan derom vid sista riksdagen erhöll, anser sig Utskottet böra erinra om hvad då i saken förekom.
Hen vid nämnda riksmöte aflåtna nådiga Propositionen om Statsverkets tillstånd och behof åtföljdes af ett den 14 Oktober 1856 hållet Protokoll öfver Landtförs vars-ärenden, hvaraf inhemtas, att dåvarande Föredraganden för berörda ärenden uttalat den mening, att Stockholms förseende på land-sidan med några fasta stöd för dess försvar vore både i politiskt och militäriskt hänseende af behofvet påkalladt, i hvilket afseende Föredraganden i underdånighet erinrat, hurusom Kongl.
Majit åt särskilde Komiterade uppdragit, att uppgöra förslag jemte kostnadsberäkningar, för att på ändamålsenligaste sätt förse Stockholm på land-sidan med befästade verk, tillräckliga att i farans stund betrygga hufvudstaden för en möjligen skeende öfvcrrumpling, samt anhållit att, så snart samma förslag hunnit fulländas, få underställa detsamma Kongl.
Majits nådiga pröfning, för den åtgärd, Kongl.
Majit kunde finna lämpligt anbefalla.
Majit fann dock godt i nåder förklara, det Kongl. Majit, i betraktande af de betydliga anslag, som eljest, dels i så många afseenden för 4:de Hufvudtitelns behof och dels i flera andra fall, måste hos Rikets Ständer äskas, icke vid nämnde riksmöte ville göra framställning om medels anvisande för ifrågava - 48 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 84. rande ändamål, utan att frågan derom finge anstå till ett annat tillfälle.
Frågan var dock väckt genom enskild motion och blef sålunda föremål för Rikets Ständers behandling; och funno Ständerna lämpligt, att, till undvikande af ett måhända menligt uppskof med sakens utförande, nödiga medel till förberedande åtgärders vidtagande och arbetets påbörjande blefvo ställda till regeringens förfogande; i hvilket afseende Rikets Ständer, till utgående under åren 1859 och 1860, anvisade ett belopp af 200,000 R:dr, att för meranämnde ändamål användas, men derjemte i underdånighet anliöllo, att vid nästkommande riksmöte få emottaga nådig framställning med förslag till befästningsarbetenas vidare utförande.
Till Rikets nu församlade Ständer är emellertid något förslag i nämnda hänseende ej af Kongl. Majit meddeladt, och den nådiga Propositionen angående Statsverkets tillstånd och behof innehåller derom endast hvad Utskottet härofvan anfört, nemligen att Chefen för Ingeniör-korpsen ansett fullbordandet af det re- , dan påbörjade fästningsverket vid Skanstull vara företrädesvis angeläget; — i följd hvaraf Rikets Ständer ej allenast sakna kännedom, huruvida det af ofvanbemäldo Kommitterade uppgjorda förslag blifvit af Kongl. Majit pröfvadt och godkändt; utan ock äro urståndsätta att bedöma, inom hvilken tid och med hvilka uppoffringar Stockholms förseende med befästningar kan på ett ändamålsenligt och betryggande sätt varda fullbordadt.
Då nu de för innevarande statsreglerings-period härtill anvisade medel voro beviljade under den förutsättning, att fullständigt förslag till berörda arbetenB utförande komme att vid detta riksmöte meddelas, skulle följaktligen anvisandet af ytterligare anslag för enahanda ändamål under nuvarande förhållanden vara helt och hållet stridande mot de af Rikets Ständer vid sistförflutna riksmöte yttrade1 åsigter; och redan af detta skäl måste Utskottet, utan att taga i betraktande hvad förutnämnde motionärer i afseende på sjelfva hufvudfrågan yttrat och erinrat, finna olämpligt att tillstyrka Rikets Ständer, att ingå i den pröfning af ämnet, som måste föregå ett bifall till Kongl. Maj:ts anförda nådiga framställning.
Men om det måste medgifvas, att det konstitutionella statsskicket fordrar, att regeringen uppgifver och utreder de behof, hvartill den af representationen äskar medel, och att denna utredning grundas på en fullständig undersökning af det ändamål, som bör sökas, af det sätt, hvarpå saken bör utföras och af den kostnad, som statsverket derför kan komma att vidkännas; äfvensom att vederbörande Föredragande ikläder sig den från hans befattning oskiljaktiga ansvarigheten för rigtigheten och fullständigheten af den så beskaffade utredningen; så befinner sig frågan om Stockholms befästning nu i det skick, att den erforderliga pröfningen af frågan icke kan af Rikets Ständer verkställas.
En plan för den ifrågavarande befästningen är visserligen numera uppgjord,' men Kongl.
Majit har ännu icke meddelat Rikets Ständer sin mening, om denna plan i och för sig kan anses medföra det åsyftade ändamålet eller om den endast afser en del af befästningen, ämnad att sedermera antingen omgifvas af andra yttre verk och förskansningar eller att medelst andra fortifikationer framdeles fullkomnas; likasom Kongl. Majit ej heller låtit till Ständernas kännedom komma, om samma plan är af den beskaffenhet, att den, för det ändamål den afser, af Kongl. Majit gillas, och om Kongl. Majit anser landet förmå bära kostnaden för dess utförande, om hvilken kostnad uppgift jemväl saknas.
På den närmare utredningen af dessa omständigheter beror dock, såsom Rikets Ständer redan förklarat, huruvida ytterligare anslag bör lemnäs eller ej; och i saknad af sådan utredning vore det enligt Utskottets - Stats-Utskottets Utlåtande N:o 84.
49 skottets tanke, en obehörig eftergift af konstitutionela anspråk och jemväl stridande mot en omtänksam statshushållnings fordringar, om Rikets Ständer anvisade medel till ett företag, hvars omfattning och följder för närvarande ieke kunna förutses.
Svårighet torde dessutom möta att bereda medel till de behof, om hvilkas nytta full utredning förefinnes, och under sådana förhållanden torde äfven en mindre betydlig utgift än den ifrågavarande icke böra ske för ett företag, om hvars lämplighet åsigterna äro lika skiljaktiga, som de i fråga om sättet för dess utförande äro från hvarandra afvikande.
Det kan nemligen icke förnekas, att, genom Rikets sednast församlade Ständers i ämnet fattade beslut, har under den sedermera förflutna tiden framkallats en fiffigare allmän diskussion angående denna fråga, hvilken väl å ena sidan bidragit till dess utredning, men ock å den andra, otvetydigt visat, att meningarne härutinnan äro väsendtligen skiljaktiga, och sådant måhända i högre grad än Rikets
Ständer vid förra riksdagen hade anledning att förmoda.
Sålunda är för Utskottet icke obekant, att under denna offentliga diskussion blifvit framställda helt olika åsigter än dem ofvannämnde Komiterade, inskränkte genom omfånget af sitt uppdrag, omfattat, beträffande den utsträckning fästningsverken omkring Stockholm borde erhålla, för att blifva fullt ändamålsenliga; men hvilka förslag skulle medföra större kostnader, än Utskottet under några förhållanden anser landets tillgångar medgifva; hvarförutom andra på det allvarligaste bestridt lämpligheten af hvarje plan att befästa Stockholm, helst på ett sådant sätt, hvarigenom staden icke skulle blifva skyddad för det äfventyr, sorn ett bombardement medförer.
I betraktande häraf torde Utskottet icke behöfva vidare framställa nödvändigheten för Rikets Ständer, att under nuvarande förhållanden i förevarande vigtiga ämne ej fatta något för framtiden bindande beslut, utan förbehålla sig den närmare pröfning af frågan, som dessförinnan måste ega rum, men hvilken icke lärer kunna verkställas, förr än Kongl. Maj:t — om sådant finnes lämpligt — meddelat Rikets Ständer fullständigt förslag till de ifrågaställda befästningarnes utförande.
På grund af hvad sålunda blifvit anfördt, hemställer alltså Utskottet, det Rikets Ständer måtte förklara sig icke finna skäl att bevilja det af Kongl. Maj:t till fortsättande af befästnings-arbetena vid Stockholm på landsidan för nästkommande statsregleringsperiod äskade anslag.
Hvad härefter angår de af förutnämnde motionärer gjorde framställningar, dels att de medel, som ännu ej blifvit använde af anslaget för innevarande statsreglerings-pcriod, måtte till Statsverket indragas, och dels att den för ofvanherörda fästningsverk vid Skanstull exproprierade jord äfvensom inköpte materialier m. m. måtte försäljas, finner Utskottet, beträffande den sednare frågan, icke nödigt att Rikets Ständer derom särskildt besluta, enär det bör ankomma på regeringen att tillse, att såväl den exproprierade marken som de inköpta effekterna blifva på lämpligaste sätt använde, hvaremot, i fråga om det återstående kontanta beloppet af förra anslaget, Utskottet anser detta böra komma Statsverket till godo och således tillstyrker, att Rikets Ständer, i sammanhang med deras beslut i hufvudsak en, i underdånighet anhålla, det Kongl. Maj:t behagade förordna om återlemnande till statskassan af den del utaf Bih. till B.
Prot. 1859 Sf 1860. 4 Sami. 1 Afd. 29 Haft. 7 50 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 84. ifrågavarande vid förra riksdagen beviljade anslagsmedel, som icke blifvit för ändamålet använde.
Bcklädnadsbcliof. 41:o.
I öfverensstämmelse med hvad Utskottet uti ofvanstående 27:de punkt mom. litt. d) yttrat och hemställt, upptages här såsom extra anslag för hvart och ett af de 3:ne år nästkommande statsreglerings-period omfattar, följande belopp: till förhöjning i belclädnads-passevolansen vid Svea och Andra Lifgardes-regementena, Lif-gardet till häst, Konungens värfvade Hussar-regemente och Sappör-kompaniet . 35,113: 78. till enahanda kostnader vid Svea och Göta Artilleri-regemente ........... 15,187: 91. samt vid Wendes Artilleri-regemente .... 1,335: 32. äfvensom till indelta Arméens utredning . . . 4,963: 83. tillhopa li:dr 59,600: 84. 42:o.
Till underhållande af Beväringsmanskapets beklädnad, i anledning af föreslagen förlängd exercistid, har Kongl. Maj:t äskat ett årligt anslag af 189,000
R:dr för nästkommande statsreglerings-period; och anser Utskottet sig höra här meddela hvad ofta åberopade Stats-råds-protokoll i afseende på denna fråga innehåller.
Departements-chefen hade nemligen erinrat, hurusom vid 1853—1854 års riksdag af Rikets Ständer beviljades anslag för Beväringsmanskapets förseende med tvänne omgångar munderings-persedlar, af hvilka den ena borde finnas i förråd till bruk i krigstid och den andra afsågs för de årliga vapenöfningarne.
Rör den då anslagna betydliga summa af 716,000 R:dr Banko, eller 1,074,000 R:dr Runt, hade äfven munderingar blifvit anskaffade, samt vården deraf öfverlemnats till vederbörande regementens och korpsers Bevärings-beklädnads-direktioner.
Under fredstid nyttjades i allmänhet endast exercis-munderingen, hvarjemte Beväringsmanskapet egde rättighet att, emot stadgad slitningsersättning, under de årliga mötena genom egen försorg förse sig med skjortor, strumpor och yttre fotbeklädnaden.
I stället för de till exercismunderingen hörande persedlar, som under tjenstgöringen förslitas, nedflyttas till denna mundering från den bättre munderingen motsvarande antal af enahanda persedlar, och till ersättande af de persedlar, som sålunda till exercismunderingen öfverflyttas, anskaffas ofördröjligen andra nya, hvilka tillläggas den bättre, för krigstjenstgöring afsedda munderingen.
För dessa tvänne munderingars underhåll anvisades då äfven nödigt anslag eller 126,000 R:dr årligen, hvilket belopp nu finnes å ordinarie stat uppfördt.
Denna underhålls-kostnad var likväl beräknad för en årlig exercistid af 12 dagar, utom in- och utryckningsdagarné.
Men sedan exercistiden för Bevärings-manskapet vid förra riksdagen blef förlängd till 30 dagar, in- och utryckningsdagarné oberäknade, och till följd deraf slitningen af exercismundering-en i förhållande till de med 18 dagar utsträckta vapenöfningarne måste ökas, föreslogs af Kongl. Maj:t, att det förut anvisade underhålls-anslaget för beklädnaden mätte förhöjas med 189,000 R:dr årligen, dock att, då den förlängda excrcistiden icke komme att taga sin början förr än med andra året af den ifrågavarande statsregleringsperioden, anslaget icke erfordrades för mer än de tvänne sednare åren, hvadan endast 378,000 R:dr då för ändamålet begärdes.
Rikets Ständer anvisade dock Stats-Utskottets Utlåtande N:o 84. 51 endast 252,000 R:dr, såsom följd hvaraf anslaget för samma, nu pågående statsreglerings-period otvifvelahtigt komme att blifva otillräckligt, så att till fyllande af bristen ej allenast ordinarie anslaget för Krigs-kollegii Intendents-afdelning, utöfver det belopp, som enligt stat är anvisadt för underhållet af Beväringsmanskapets persedlar, måste anlitas, utan ock, i den mån sådant icke kunde ske utan åsidosättande af andra å staten beräknade utgifter, materialier och persedlar tagas ur de för krigstillfälle afsedda reservförråden, till hvilkas kompletterande, efter en dylik minskning, medels tillgång ej funnes att påräkna.
I anledning häraf hade Departements-chefen funnit högst angeläget, att Rikets Ständers uppmärksamhet fastades derpå, att, derest den af Rikets Ständer godkända planen för Bevärings-manskapets beklädnads-underhåll skulle kunna för framtiden upprätthållas, tillräckliga anslag derför ovilkorligen erfordrades; och under förutsättning att
Bevärings-manskapets nuvarande exercistid oförändrad bibehölles, borde således för nästa statsreglerings-period ett extra anslag af 567,000 R;dr härtill begäras, att med en tredjedel eller 189,000 R:dr årligen under hvartdera af åren 1861, 1862 och 1863 utgå.
Genom det förslag, som Kongl. Majit förklarat
Sig vilja, i sammanhang med frågan om Bevärings-inrättningens ordnande och utbildning, framställa derom, att det skulle vara ett visst antal bevärings-skyldige medgifvet att emot bestämd afgift befria sig från vapenölningen i fredstid, kunde, i händelse det af Rikets Ständer antoges, visserligen inträffa, att antalet af bevärings-skyldige, som årligen skola undergå vapenöfning, något förminskades, och att i följd deraf beklädnadsunderhållot äfven klefve ringare; men Departements-chefen ansågo detta möjliga förhållande icke böra föranleda till nedsättning uti det begärda anslaget, enär någon tillökning i utgifterna i stället uppstode för underhållet af beklädnaden för bcvärings-eliter, under den förlängda exercistid, som enligt Kongl.
Maj:ts nådiga afsigt, för dessa komme att föreslås, samt för öfrigt, om' någon besparing å anslaget skulle ega rum, denna väl erfordrades till de före 1860 års utgång anlitade reservförrådens kompletterande med beklädnadsmaterialier och persedlar i stället för de derifrån utöfver beräkning uttagna.
Uti ofvannämnda, i anledning af den Kongl. Propositionen afgifna, särskilda anföranden, har dels Herr Björck yttrat den åsigt, att underhållet af Beväringsmanskapets beklädnad syntes hädanefter som hitintills kunna bestridas med det belopp, som vid sednaste riksdag beviljades, dels Riksdags-Mlmägtigen Carl Anders Larssen, i öfverensstämmelse med det af honom framställda yrkande om inställande af all bevärings-exercis, ansett ifrågavarande anslagsmedel böra besparas till inträffande behof af verklig krigsrustning.
Utskottet, som redan tillkännagifvit sin åsigt om olämpligheten af det utaf bemälde Riksdags-fullmägtig väckta förslag, att bevärings-exercisen skulle helt och hållet upphöra, kan följaktligen icke fästa afseende på hans nyss omförmälda framställning om indragning af hela detta anslag, och finner ej heller anledning att för ifrågavarande ändamål föreslå ett lägre anslagsbelopp än Kongl. Majit äskat.
Utskottet anser nemligen obestridligt, att en god och ändamålsenlig beklädnad är ett af arméens nödvändigaste behof, hvaraf truppens helsa och tjenstbarhet väsendtligen beror; och torde det knappt vara nödigt att erinra om de varnande exempel, vårt eget lands krigshistoria företer om vådan att ej egna tillbörlig omsorg åt denna vigtiga angelägenhet.
Anskaffandet af de beklädnadspersedlar, som för manskapets utrustning erfordras, är dessutom en åtgärd af sådan omfattning, att don icke kan när sorn helst vid inträffande behof verkställas, utan 52 Ståts-Utskottets Utlåtande N:o 84. måsto under fredens lugn påtänkas och beredas.
Då nu Rikets åren 1853 och 1854 församlade
Ständer förklarat den af Kongl. Maj:t vid samma riksmöte framlagda plan för Bevärings-manskapets beklädnad vara den ändamålsenligaste, såväl i afseende å sättet för behofvets fyllande som med hänsigt till anordnandet af bestyret med persedlarnes vård och omsättning; och då det af Kongl. Majit härför nu beräknade anslagsbehof är på samma plan grundadt, synes det Utskottet desto mera angeläget, att de erforderliga medlen för denna plans fortsatta tillämpning varda af Rikets Ständer beviljade, som vid sistförlidna riksdag en nedsättning egde rum af den då begärda summan, i följd hvaraf redan uppstått någon brist i beklädnadsförråden, hvilken i annat fall skulle ytterligare ökas, hvarige nom regeringen blefve urståndsatt att uti ifrågavarande vigtiga del af militärförvaltningen iakttaga de utaf Rikets Ständer i detta hänseende godkända grunder.
Utskottet får alltså tillstyrka att det till underhållande af Bevärings-manskapets beklädnad af Kongl.
Majit äskade anslag, 567,000 Ridr, måtte af Rikets Ständer beviljas att utgå med en tredjedel årligen under nästkommande statsreglerings-period, dock med förbehåll, att anslagets belopp må framdeles kunna jemkas, derest Rikets Ständers blifvande beslut, i anledning af Kongl. Majits nådiga Proposition angående Bevärings-inrättningens ordnande och utbildning, samt i detta ämne väckta motioner, skulle dertill föranleda.
Topografiska Korpsens arbeten. 43:o a) Beträffande anslaget till dessa arbeten, hvilket intill 1857 års slut utgjort endast 18,000 Ridr, men vid förra riksdagen höjdes till 27,000 Ridr, inhemtas af Stats-Råds-protokollet, bland annat, (pag. 23), att de anslagna medlen hitintills hufvudsakligen varit beräknade att användas för arbeten på fältet, hvaremot graveringen och utgifningen af karteverket, i anseende till anslagets otillräcklighet samt bristen på inhemska skickliga gravörer, måst eftersättas.
Då således endast för sex län kartor kunnat utgifvas, men angeläget vore, helst med afseende å den stora mängd renritadt karte-material, som förefunnes, men i sitt nuvarande skick komme till föga nytta, att karteverkets utgifvande påskyndades, hvilket måste medföra ökade kostnader, synnerligen för anskaffande af skickliga gravörer, hade Chefen för Topografiska korpsen hemställt, att det) årliga anslaget till dessa arbeten måtte blifva förhöjdt till 50,000 Ridr årligen; — men Kongl. Majit har ansett
Statsverkets tillgångar för närvarande icke medgifva, att större belopp än 90,000 Ridr under nästa statsreglerings-period för detta ändamål användes, hvilket belopp Kongl.
Majit således af Rikets Ständer äskat, att utgå med en tredjedel årligen under nästkommande trenne år.
Uti en hos Ridderskapet och Adeln väckt, till Utskottet remitterad motion, har Herr F. W.
Leijonancker erinrat om angelägenheten deraf att topografiska karteverkets utgifvande i möjligaste måtto påskyndas, enär ändamålet med kartornas utarbetande och derpå nedlagda betydliga kostnader skulle väsendtligen förfelas i samma mån som de blefve äldre och genom inträffande lokala förändringar mindre tillförlitliga, hvarförutom både i allmänt och enskildt afseende vore af synnerlig vigt att dessa kartor blefve snart tillgängliga, då deras begagnande, såvidt det Stats-Utskottets Utlåtande N:o 84.