Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Maj:ts pröfning, om och under hvad vilkor skogen finge antingen af boställshafvaren bibehållas och nyttjas, eller ock af skogsbetjening särskildt vårdas och förvaltas, med iakttagande att af skogens behållna afkastning i första rummet tilldelades boställshafvaren hvad honom skäligen borde tillkomma.
Detta förslag vann emellertid icke Rikets Ständers bifall.
De skäl, som vid 1856—1858 årens riksdag mot detsamma anfördes, voro hufvudsakligen följande.
Att på förhand 36 Santmans.
Stats-, Lag- samt Allm. Besv.- och EJcon.-Utsk.
Betänkande N:o 50. genom en författning bestämma ett visst tunnlandtal, hvaraf boställshafvaren fritt finge använda afkastningen, ansågs mindre lämpligt, emedan lokala förhållanden och andra omständigheter gjorde ett sådant bestämmande i sin allmänna tillämpning mindre billigt och rättvist, Uti en skoglös ort, der skogsprodukterna stöde i högt värde, lemnade en skog af 500 tunnlands rymd en långt större afkastning för boställshafvaren, än en skog af lika areal, belägen i en skogrik bygd, hvarest skogens alster stå jemförelsevis lågt i pris och mången gång röna trög afsättning.
Om det skulle bestämmas, i huru vidsträckt mån boställshafvaren finge använda afkastningen af skogen, ansågs det, att sådant borde bero af vederbörandes pröfning i hvarje särskildt fall.
I Högvördiga Preste-Ståndet anmärktes, att det föreslagna stadgandet icke allenast vore stridande emot boställshafvarnes fördel, utan äfven förnärmade såväl deras som församlingarnes och presterskapets rätt, emedan de flesta pi-estebol, i synnerhet de, å hvilka någon betydligare skog funnes, icke voro af krononatur, utan dels uppkomna genom sammanskott af församlingarne, dels donerade, hvadan ali inskränkning i rättigheten att begagna deras afkastning, som nu, äfven der trakthuggning är införd, fritt disponeras af innehafvaren, vore att förlikna vid en ny andelig reduktion.
Slutligen vore förslaget alltför sväfvande med afseende å bestämmandet af den andel i afkastningen, som borde tillkomma boställshafvaren i de fall, då boställets skog ställdes under allmän vård.
Skogs-styrelsen, som för vården, tillsynen och indelningen af boställsskogarne föreslagit enahanda stadganden, hvilka ofvan blifvit omförmälda vid frågan om de utarrenderade publika egendomarne, har, beträffande boställshafvarnes rätt till skogens afkastning ansett, att, enär bestämmelsen härom kunde vara helt och hållet konventionel, men det icke vore lämpligt att dylika frågor lemnades beroende af särskild pröfning i hvarje fall, böställshafvarne borde, i anseende dertill att kostnaden för den af skogstjenstemännen utöfvade tillsyn sannolikt blefve fullt jemförlig med boställshafvarens uppoffringar för skogens skötsel, tilläggas hälften af afkastningen, derest icke, vid hushållningsplanens pröfning, högre andel ansåges böra honom tilldelas och sådant, på derom gjord underdånig ansökning, af Kongl.
Maj:t medgåfves, samt att afkastning från boställsskog, deri Kronan hade del, skulle å offentlig auktion försäljas.
Beträffande denna del af Skogs-stvrelsens förslag hafva flere af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande yttrat skiljaktiga meningar, i det flere ansett böställshafvarne böra nöja sig med mindre än hälften eller endast husbehofvet, och andra att liela afkastningen icke vöre mera än skälig ersättning för deras på skogens skötsel använda kostnad och möda.
Kammar-kollegium åter har anmärkt, att enär ingen boställshavare hittills haft rätt att begagna skogen annat än till husbehof, med undantag för några få, som, enligt 23 § Skogs-ordningen, fått tillstånd till kolning, skulle, genom att tillägga böställshafvarne rätt att med Kronan dela skogsafkastningen.
Lag- samt Allm. Bese.- och Ekon.-Utsh.
Betänkande N:o 50. 31 löneregleringarne rubbas till fonn ån för de embets- och tjenstemän, hvilkas boställen vore försedda med öfverflödig skog. utan att motsvarande skyldigheter dem ålades.
Någon särskild godtgörelse till boställshafvaren för vården af skogen ansåg Kammar-kollegium ej erfordras, enär denna skulle hufvudsakligen af skogstjenstemännen besörjas.
Kammar-kollegium har derföre föreslagit, att, der indelning af skogen till ordnad hushållning skett, borde vid den årliga utsyning, som af öfverjägaren verkställdes, först afsättas hvad som erfordrades för boställets husbehof, och återstoden försäljas för Kronans räkning, samt inkomsten deraf, efter afdrag af hvad till bestridande af kostnaderna för förvaltningen åtginge, i behörig ordning levereras och redovisas, eller ock att, i likhet med hvad Kongl.' Maj:ts Befallningshafvande i Stockholms och Nyköpings län föreslagit, från boställen med betydligare skog den del. som för innehafvaren ej erfordrades, borde särskildt afrösas och såsom kronopark förvaltas.
Mot detta Kammar-kollegii förslag har blifvit anmärkt, bland annat, att, om all fördel af skogens förkofran och all uppmuntran till dess skötande undandroges boställshafvaren, han äfven borde befrias från de med skogens skötsel förenade stora kostnader, hvilka i sådan händelse måste drabba Kronan, men att det otvifvelaktigt vore en fördel för Kronan, om, genom en billig fördelning af afkastningen mellan Kronan och boställshafvaren, den speciela skogsvården kunde åt boställshafvaren anförtros, och derigenom ett minskadt behof af skogsbetjening uppstå.
Kammär-kollegii förslag, att afskilja vissa delar af de betydligare boställsskogarne, skulle, åtminstone i fråga om de ecklesiastika boställena, möta hinder af de rättigheter, sorn, på Sätt ofvan är antydt, kommunerna i flera fall kunna ega till dem.
Församlingarnes rätt till prestebolens skogar är erkänd genom 24 och 25 §§ i 1805 års förordning, hvilka stadga, bland annat, att, när socknemän skola prestgård bygga och bättra, ega de att å prestbostället* egor taga dertill nödigt timmer och virke, såvida der tillgång finnes, utan att skogen till prestboställets öfriga behof för mycket medtages, samt att församlingarnes innevånare ega att åtala missbruk, som vid hushållningen med prestegårds skogarne kunna förelöpa; och i öfverensstämmelse härmed har Skogs-styrelsen föreslagit, att socknemännen skulle ega att för ifrågavarande behof ej mindre från boställets, än äfven från annat dertill hörande hemmans eller lägenhets skog, efter utsyning af behörig skogstjensteman, taga nödigt timmer och virke, så vidt med bevarande af skogens bestånd, efter antagen hushållningsplan, utsyningen kan ega rum utan inskränkning i den tillgång på skogsalster till husbehof, sorn eljest erfordras, eller i den rätt till afkastningen. som, enligt förslaget, på sätt ofvan är nämndt, skulle tillkomma boställshafvaren; hvaremot Styrelsen ansett, att Kronan icke i detta fall borde göra anspråk på sin andel i afkastningen.
I öfverensstämmelse med Kammar-kollegii ofvanberörda förslag står Herr Ljungbergs särskilda yrkande: 38 Santmans.
Stats-, Lag- samt Allm. Besv.- och Eko».-Utsi’.
Betänkande N:o 50. att, enär den af Skogsstyrelsen föreslagna fördelningen af boställenas afkastning skulle än ytterligare öka den olikhet i tjenstemännens aflöning, som, oafsedt skogen, redan är en följd deraf att vissa bland dem äro med boställen försedda, men andra icke, ”boställsinnehafvare må erhålla utsyning till husbehof af boställets skog, men den öfriga afkastningen tillfalla det allmänna,” äfvensom Erik Anderssons motion, såvidt genom densamma icke påyrkas införande af stadganden, hvilka, enligt hvad ofvan omförmäldt blifvit, redan förefinnas.
Erik Andersson föreslår nemligen, bland annat: ”att den skog i de årliga trakthyggena, som vid boställena icke är behöflig för innehafvarens räkning, eller kan till hemmanets byggnader, stängsel och vedbrand erfordras, bör antingen utsynas åt annat närbeläget boställe och kronohemman eller ock på offentlig auktion försäljas, samt köpeskillingen derför användas, dels till skogsåterplantering, dels till bildande af en byggnadsfond för prestboställena, dels ock, om öfverskott derutöfver uppstår, detta redovisas till skogsplanteringskassan. ”
I anseende till nödvändigheten att vid anordnandet af hushållningen med boställenas skogar taga i betraktande kommunernas rätt till skogarne å prestbolen, torde i sammanhang härmed böra afhandlas den af Tjernlund gjorda framställning, att, då kyrkobyggnad i skoglösa orter är en svår tunga för församlingarne, och i många orter, der skogen på enskildes hemman blifvit sällsynt, prestbolen ega riklig tillgång på sådan, som nu ofta i anseende till gällande föreskrifter får ruttna ned i stället för att komma till någon nytta, men sedan Skogsstyrelse och talrikare jägeribetjening numera blifvit tillsatt, det vore lätt att få undersökning verkställd, hvilka prestbol-skogar kunde hafva så ymnig tillgång på skog, att något deraf kunde få användas till kyrkobyggnad, samt till hvad belopp skogen kunde utöfver boställshafvarens årliga framtida behof tåla afverkning: ”Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla om utfärdande af en förordning, hvarigenom tillåtelse lemnäs att vid ifrågakommande kyrkobyggnad, vare sig nybyggnad eller reparation, till bestridande af kostnaderna derför, synnerligast i små och fattiga församlingar i skogrika orter, der pastoratets eller socknens prestbol eger större skogstillgång, än som till boställets och dess innehafvares egna behof synes erforderlig, densamma kunde, efter utsyning, af socknemännen få användas för kyrkans räkning, så - Sammans.
Stats-, Lag* samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk.
39 väl genom virkets nyttjande in natura, som genom försäljning deraf och de inflytande medlens användande till nödiga utgifter i och för byggnaden i den män skogstillgången sådant kunde medgifva, likväl med iakttagande deraf, att nö diga tillgångar för prestbolsinnehafvaren ej må saknas”.
Hvad sålunda i fråga om hushållningen med boställsskogarne blifvit föreslaget, har Utskottet tagit i öfvervägande, och derjemte, angående de särskilda boställsskogarnes vidd, af upplysningar, som från Skogs-styrelsen kommit Utskottet tillhanda, inhemtat, att skogsarealen kan beräknas utgöra för 17 boställen öfver 4,000 tunnland (ett har 15,000, ett 13,000, tre omkring 8,000 tunnland), för 21 mellan 3,500 och 4,000 tunnland, för 5 mellan 3,000 och 3,500 tunnland, för 9 mellan 2,500 och 3,000 tunnland, för 19 mellan 2,000 och 2,500 tunnland, för 31 mellan 1,500 och 2,000 tunnland, för 64 mellan 1,000 och 1,500 tunnland, för 83 mellan 750 och 1,000 tunnland, för 125 mellan 500 och 750 tunnland, för 24 omkring 500 tunnland; de öfriga antingen sakna skog eller hafva mindre skogsareal än 500 tunnland.
Dessa uppgifter ådagalägga en sådan olikhet mellan skogsarealen på de särskilda boställena, att, på enahanda skäl, som äro här ofvan vid fråga om de utarrenderade kronoegendomarne anförda, det icke synes lämpligt att vid bestämmandet af de åtgärder, som beträffande boställsskogarnes vård böra från Statens sida vidtagas, uteslutande fästa sig vid någotdera af de båda ifrågaställa systemen: ”vård och förvaltning” å ena, ”uppsigt” å andra si dan, utan torde, likasom i afseende på nyssberörda kronoegendomar, begge systemen böra efter omständigheterna jemte hvarandra tillämpas, sålunda att de större boställsskogarne, der så tjenligt finnes, tagas under Kronans omedelbara vård och förvaltning, men de öfriga lemnäs åt boställshafvarnes vård, under skogstjenstemans uppsigt.
Härvid möter den förut omtvistade frågan, huruvida Staten är befogad att oinskränkt disponera äfven öfver de boställen, hvilka tilläfventyrs äro af frälseeller skatte-natur och härleda sig från donationer, hvarigenom de blifvit af en skilda eller menigheter till vissa tjenster anslagna.
Utskottet anser, att jordnaturen icke härvid bör göra någon skilnad i Statens rätt att öfver dem förfoga, hvilken beror allenast af den omständighet, att de äro anslagna till Statens tjenstemän, hvaraf följer, att
Staten eger enahanda rätt att bestämma öfver dem, som öfver sjelfva de tjenster, hvilka de åtfölja, och att en förändring i dessa afseenden är lika berättigad och kan, under iakttagande af nuvarande tjensteinnehafvai-es rätt, åvägabringas på enahanda sätt, som hvarje annan löneförändring.
Är det obestridligt, att Staten kan, utan intrång i enskildes rätt, fritt förfoga öfver hushållningen med samtliga boställsskogarne, och medgifves det att vid dem, likasom vid de utarrenderade kronoegendomarnes skogar, förenämnda begge hushållningssystemer böra allt efter skogarnes betydenhet jemte hvarandra använ - 40 SaiH+itans.
Stats-, Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-TJtsk.
Betänkande N:o 50. das, så följer i ordningen att bestämma, i hvilka fall hvartdera systemet skall ega tillämpning.
Det har visserligen synts Utskottet, att, på sätt äfven tillförene ansetts, en skogsvidd af omkring 500 tunnland vore den areal, som åtminstone erfordrades, för att
Staten skulle kunna med fördel underhålla särskild personal för en skogs vård och förvaltning, och att de boställsskogar, som hafva mindre areal, kunna öfverlemnas åt boställshafvarnes egen vård, utan fara att hushållningen dermed öfverstigcr dessas förmåga eller utgör hinder för deras embetens behöriga skötande.
Men, ehuru Utskottet sålunda funnit den begränsning, man förut tänkt sig, vara i allmänhet den rätta, har Utskottet likväl sökt undvika felet att härvid bestämma någon viss skogsareal såsom ett oeftergifligt vilkor för det ena eller andra systemets användande, och ansett lämpligt, att i hvarje fall särskildt pröfvades, om den befintliga skogsarealen och boställets öfriga egor stöde till hvarandra i ett motsvarigt förhållande, eller om den förra egde sådan betydenhet, att den borde såsom särskild skogsegendom betraktas.
Dervid har Utskottet äfven tänkt sig den möjligheten, att, der större boställsskog finnes, hufVudskogen kunde ställas under allmän förvaltning, men någon mindre del, som vore antingen bland inegorna belägen eller eljest skiljd från den öfriga skogen, öfverlemnas åt boställshafvarens egen vård.
Vid frågan om den andel i boställsskogarnes afkastning, som bör tilläggas boställshafvaren, vill Utskottet till en början hafva anmärkt, att, då skogslagstiftningen uteslutande har till uppgift att åt skogarne bereda en bättre vård och eger endast ett yttre samband med reglerandet af tjenstemännens förmåner af deras boställen, hvilket ämne bör innefattas i de särskilda boställsordningar, hvilka dels redan förefinnas, dels lära vara att förvänta, Utskottet ansett, att man i allmänhet bör inom skogslagstiftningen endast så tillvida hafva hänsyn till berörda ämne, att genom de i nämnda lagstiftning införda stadganden om hushållningen med boställenas skogar hinder icke lägges för tillämpningen af de särskilda föreskrifter om boställshafvarnes rätt till andel i afkastningen, som antingen redan kunna vara meddelade genom militieboställs-ordningen och särskilda resolutioner eller ock framdeles komma att genom nya boställsordningar stadgas.
Men å andra sidan tillkommer det skogs. lagstiftningen att bestämma, huruledes Kronan, i de fall, der hon täger befattning med sjelfva skogshushållningen, skall erhålla en skälig ersättning för sina derå nedlagda kostnader, så att icke vinsten deraf utan motsvarande skyldigheter tillfaller boställshafvaren och Kronan utan motsvarande inkomst betungas med nya utgifter.
Utskottet, sorn trott sig kunna antaga, att skogens afkastning genom dess regelbundna behandling och sorgfälliga vård skall kunna i framtiden åtminstone fördubblas, har derföre ansett det vara med alla billiga anspråk förenligt, att Kronan, vare sig att hon öfvertager skogshushållningen eller endast förbehåller sig kontrollen derå. tillerkänner sig hälften af skogens afkastning - Sammans.
41 ning såsom sin andel, öfver hvilken genom boställsordningar icke må förfogas.
Men då Utskottet förutsett att detta förslag nu, såsom tillförene, skulle möta mot stånd ur den synpunkten, att dels genom ett beslut att till Kronan indraga någon del af de ecklesiastika boställenas afkastning intrång skulle kunna synas hafva skett i presterskapets privilegier, dels enahanda åtgärd i afseende på militieboställen a, hvilka af ålder ansetts vara genom indelningsverket för alltid anslagna till de särskilda regementena och korpserna, skulle synas förminska de militäre embetsmäns rätt, hvilka ingått i krigstjenst under förutsättning att löningsfonderna skulle varda bibehållna vid ali den jordegendom, från hvilken deras inkomster härflyta; så har Utskottet ansett, att, till förekommande af det motstånd, som af dessa skäl eljest ofelbarligen skulle mot förslaget uppresa sig, Kronan borde till presterskapet och militärkorpserna afstå hela sin andel i de ecklesiastika och militära boställenas afkastning till förbättrande af dithörande embetsmäns lönevilkor, helst åtgärder i sådan syftning ändock måste vidtagas och till en del äro under utförande.
Det synes, att, sedan de gemensamma ecklesiastika och militära löningskassorna härigenom erhållit en högst betydlig förstärkning, man äfven med skäl kan på dem ställa det anspråk, att de skola i form af lönefyllnad lemna ersättning åt de boställen, hvilka lida förlust derigenom att de förlora sin förmånsrätt till utsyning på härads-allmänningarne, såsom Utskottet här ofvan föreslagit.
Då ett sådant förfogande, som härmed blifvit föreslaget, icke utesluter möjligheten att framdeles, sedan de särskilda korporationernas eller korpsemas behof af inkomster på annan väg blifvit fyllda, i sammanhang dermed till Statsverkets eller Skogs-styrelsens omedelbara disposition indraga den ifrågavarande andelen af boställsskogarnes afkastning, torde den här ofvan uttalade grunden för Statens andel i boställsskogarnes afkastning, om den, till följd af nu föreslagna eftergifter, för närvarande erkännes, framdeles äfven blifva i hela sin vidd tillämpad, hvarigenom en betydande tillgång för utgifternas bestridande komme att tillfalla Statens skogsförvaltning.
Om, på sätt Utskottet föreslagit, vården och förvaltningen af de mindre betydande boställsskogarne skall uppdi'agas boställshafvarne, lärer deraf böra blifva en följd, att dessa tilläggas sådan andel af skogarnes afkastning, som icke allenast motsvarar deras på förvaltningen nedlagda kostnader, utan äfven innebär en lämplig uppmuntran till omsorg om skogens behöriga skötsel och bevakning mot åvei’kan.
Af hvad ofvan blifvit yttradt om Kronans andel i alla boställsskogars afkastning, följer, att härtill kan disponeras högst hälften, hvilket maximum dock äfven måste öfverskridas för nuvarande innehafvare, hvilka ge nom särskilda resolutioner hafva sig större rätt tillerkänd.
Ehuru Utskottet vis serligen hade ansett det vara till större enkelhet i föreskrifterna ledande, om allt hvad som återstode af skogens afkastning, sedan Kronan bekommit sin hälft, Bih. till B.
Brot. 1862 <& 1863.
4 Sami 2 Afd. 19 Haft. 6 43 Sammans.
Stats-, Lag- samt Allm. JBesv.- och Ekon.-Utsk.
Betänkande N:o 50. kunde tilläggas boställsliafvaren, och sålunda ett slags hälftenbruk mellan Kronan och boställshafvaren egde rum, har likväl, med afseende å den vid föregående riksdagar framställda anmärkningen, att en stor olikhet mellan förmånerna af de boställen, som hafva t. ex. 500 tunnland skog, och de, som hafva ringa eller ingen sådan, derigenom skulle uppstå, och enär förhållandet mellan omkostnaderna för och afkastningen af särskilda boställsskogar, äfven utan afseende å skiljaktigheterna mellan deras areal, otvifvelaktigt kan vara högst vexlande och ombytligt, Utskottet ansett den åsigten böra föredragas, enligt hvilken för hvarje särskildt boställe, der skogen upplåtes åt boställshafvarens egen förvaltning, bör af vederbörande myndighet pröfvas, huru stor del af den årliga afkastningen, efter uppgjord hushållningsplan, må årligen tillfalla boställshafvaren såsom ersättning för skogens skötsel och uppmuntran till dess vårdande, och huru mycket utöfver hälften bör till Staten eller den korporation, som fått sig Statens rätt med afseende å skogens afkastning upplåten, i vederbörlig ordning redovisas.
Men då ingen nuvarande boställshafvare lärer skäligen kunna tvingas att antaga de af Statens förvaltande myndigheter sålunda på förhand och utan ömsesidig öfverenskommelse uppgjorda vilkoren för skogens vårdande, har det synts nödvändigt att lemna nuvarande boställshafvare öppet att, utan rationel skogshushållnings införande, behålla skogen på samma vilkor, som för närvarande, eller, der ej särskilda resolutioner annorledes förmå, till nyttjande allenast för husbehof.
I anledning af Herr Ljungbergs och Erik Anderssons motioner får Utskottet, på nu anförda skäl, till Rikets Ständers granskning framställa det förslag till reglerande af hushållningen med boställsskogarne: att skogar å boställen skola, så vidt de ej ligga i samfällighet med enskild egendom eller annat hinder möter, till regelbunden hushållning indelas; att derest, vid indelning af boställes skog, densamma finnes t betydligare mån öfverstiga boställets behof af skogsfång, skogen i dess helhet etter lämplig del deraf skall ställas under vård och förvaltning af Skogsstyrelsen, med iakttagande att af skogens behållna afkastning i första rummet må tilldelas boställshafvaren, hvad honom med afseende på dittills åtnjuten rätt etter förhanden varande förhållanden skäligen bör tillkomma, samt återstoden tillfalla Kongl. Maj:t och Kronan, men vid militie-boställen disponeras af vederbörande Boställs-direktion och vid ecklesiastika boställen användas till bidrag vid reglerande af presterskapets inkomster; samt att, der boställes skog ej tages under vård och förvaltning af Skogsstyrelsen, den bör, under nämnda Styrelses uppsigt, vår - Santmans.
Stais*, Lag-samt Äilm.
Besv-och Ekon.- Utsk.
43 das af boställshafvaren, som i detta fall, och så framt den vid indelningen föreskrifna hushållning af honom iakttages, må, der bättre rätt ej härförinnan blifvit honom särskildt medgifven, åtnjuta utöfver sitt husbehof högst halfva behållna afkastningen af skogen, hvilken, till dess sådan indelning skett, får af bostättshafvaren, såvida han icke för sin tjenstetid blifvit bättre rätt tillerkänd, endast till husbehof begagnas, skolande, på sätt ofvan förmäles, den del af aflcastningen, som icke tillkommer boställshafvaren, antingen tillfalla Kongl. Maj:t och Kronan, eller disponeras af regementenas Boställs-direktione> eller användas till presterskapets aflönande.
På sätt ofvan förmäles, hafva kommunerna redan den rätt till prestbolenS skogar, att de derstädes åtnjuta utsyning för de byggnader å prestbolen, hvilka det åligger socknemännen att uppföra och bättra.
Det har synts billigt att, i öfverensstämmelse med Tjernlunds motion, denna utsyningsrätt medgåfves äfven för kyrkobyggnader; och finner Utskottet sig desto heldre böra tillstyrka en så dan förändring, som den väl sammanhänger med de ecklesiastika boställenas egenskap att vara till kyrkans gagn anslagna.
Utskottet får derföre tillstyrka, att, när socknemän skola kyrka eller prestgård bygga eller bättra, de må från prestebolets eller annat dertill hörande hemmam skog, efter utsyning af vederbörande skogstjensteman, njuta nödigt timmer och virke, såvidt, med skogens bestånd efter antagen hushållningsplan, utsyningen kan ega rum utan inskränkning i den rätt till afkastningen, som blifvit boställshafvaren tillerkänd.
Härefter tillkommer det Utskottet att yttra sig om hushållningen med skogarne å de publika hemman, hvilka äro med stadgad åborätt upplåtna.
Enär det slut, hvari Utskottet vid frågan om dessa hemman stadnat, icke åsyftar nå gon sådan Statens åtgärd i afseende på dem, att den uppsigt, Staten har rätt att utöfva öfver allmänna inrättningars egendom, derigenom i någon mån öfverskri des, kan här i ett sammanhang behandlas hvad som angår samtliga med åborätt upplåtna hemman, ehvad de äro Kronans eller allmänna inrättningars egendom.
Enligt nu gällande Skogsordning eger i allmänhet kronobonde att endast till husbehof använda hemmanets skog; men åt krono-åboerne i de Norrländska länen är genom särskilda författningar den förmånen förunnad, att de få i vissa fall äfven för industriela företag och till afsalu begagna den af vittrade skogen 44 Sam Mans.
Stats-, Lag- samt Allm. Besv.- och Eicon.- Utsk.
Betänkande N:o SO. t deras hemman.
Brefven den 6 Maj 1830 och den 3 Mars 1837 medgifva sålunda kronoåboer i Gefleborgs, Wester-Norrlands, Jemtlands, Wester- och Norrbottens län, att å egna genom afvittring eller eljest behörigen bestämda och afrösade områden, utan, ansökning och syn samt utan afgift, till tjärubränning eller pottasheberedning hemta stubbar, rötter och vindfällen.