Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Beslagarne, så framt de vilja tillgodonjuta det beskydd, dem lagligen tillkommer, böra, vid dylika tillfällen, synbart på sig bära deras brickor eller andra för dem påbjudne tecken, eller, i brist deraf, deras fullmagler eller förordnanden, hvilka alltid, innan visitation eller beslag göras, skola på sLällst uppvisas; vare likväl ordinarie, i orten kände och boende Krono- och Stadsbetjente frikallade ilrån skyldigheten att deras behörighet till sådana förrättningar styrka.
Ingen må, vid Trettiotre R:dr 16 sk. bot, vägra beslagare att på ofvanberörde ställen visitation företaga; desse vare icke heller något ansvar för densamma underkastade, oansedt någon förbrytelse ej upptäckes, så rida icke visitationen företages emellan kl. 10 om aftonen och 4 om morgonen, då, i händelse någon förbrytelse icke skulle finnas vara begången, beslagaren böter Trettiotre R:dr 16 sk., egarens ensak.
Våldföres, vid desse och dylika tillfällen, Krono-eller Stadsbetjente, eller andre tillförordnade beslagare, eller sker våld i anledning af redan gjordt beslag, eller föröfva beslagare sjelfve våld i olrängdt mål, gånge dermed såsom allmänna Lagen i 18 Cap. 8 deli 9 §§.
Missgernings-Balken , jemförda med Kongl. Förordningen den 20 Januarii 1779» lör slika fall utstakar.
Skulle, under den tid bränvinsbränning är tillåten, beslagare vilja anställa undersökning om pannerymden, vare han skyldig, om pannan nyttjas, när han sig i delta ändamål infinner, att afbida tiden, då den afrunnit, så att undersökningen icke må för panne-egaren medföra olägenhet eller skada. 60 §.
B ev.-, Lag- sami Allm.
Bes v.- och Oecon.- Utsl:s Utlåtande N:o 8. /{i 60 §.
Om någon af de betjente, som böra vaka öfver efterlefnaden af denna Författning, sjelf bryter deremot, förmedelst olofligt innehafvande af bränvinsredskap, bränvinstillverkning eller försäljning, vare han förfallen till dubbla böter, och miste tjernsten.
Gl §•
Beträdas de i 58 §. om förmälde betjente, eller de, som förordnas, att bränvinsredskap under försegling ställa, med vårdslöshet och försummelse i deras skyldigheter och i den tillsyn, dem åligger öfver hörsammandet af hvad här föreskrifves, må de, efter omständigheterne, alldeles eller på viss tid af vederbörande ifrån tjensten skiljas, eller ock varda belagde med det i 1 Cap. 7 §.
Utsöknings-Balken utsatta ansvar. 62 §, Alla i denna Förordning utsatta böter fördelas sålunda, att Kronan tillfaller en tredjedel, och målseganden, der han saken vid Domstol sjelf utförer, två tredjedelar.
Kronobetjente eller andra för tillsynen behörigen tillförordnade personer angifne, samt målen af dem, på sätt 58 §. innehåller, instämda och utförda, då skall målsegande-rätten, eller två tredjedelar af böterna, till hälften emellan angifvaren och åklagaren fördelas.
Bränvinsredskap eller bränvin, som jemte de käril, deruti bränvinet förvaras, förbrutits, skall fördelas på enahanda sätt; börande så väl redskapen, som bränvinet och kärilen på offentlig auction försäljas, och beloppet i Saköreslängden redovisas; hvadan ock vigten af kopparen eller den metall, hvaraf annars redskapen består, skall med auctions-prolocoll bestyrkas.
Till redskap, som förbrutna anses, räknas bränvinspanna eller kittel, pannebröst, hatt, pipor, slang och annan afkylnings-redskap, mäskvärmare och rectificator samt hvad konstredskap som helst, dock ej till större del, än som olofligen nyttjas eller innehafves. 63 §.
, Böter skola gäldas af den pliktfälldes egendom i löst och fast, så långt den räcker, med förvandling endast af bristen; börande Kongl. Maj:ts •eli Kronans rätt icke förr utgå, än målsegande sin andel njutit.
Prot. i834 och 1835.
S-te Sami. adra AfcL 6 8-.de Häftet. 42 Bev.-y Lag-' samt Allm, Besv.- och Oecon.- Utsluta Utlåtande D/:o S, Vid Böters förvandling, sora skall ske till fängelse vid vatten och Bröd, svare emot Böter till och med to R:dr, 6 dagar. ifra n 10 R:dr lill och med a5 •
99 8 99 99 a5 — .—. — 5o 99 10 99 99 5o — I oo 99 1 2 99 99 lOO — — —- i5o 99 *4 99 99 i5o 200 99 16 99 99 200 25o 99 18 99 och emot böter öfver iSo 99 20 99 såsom det högsta, hvartill någon må för förbrytelser emot denna Förordning dömas.
Har någon del af böterne i penningar utgått, så att allenast återstoden kommer att förvandlas, Bör kroppsplikten minskas, allt efter afhetalningens förhållande till hela Bötessumman, intill det i 5 Gapillet, 4 §•
Straff-Balken utsatte ringaste straff af fyra dagars fängelse vid vatten och bröd. 64 §.
Besvär, rörande debitering och taxering af de för tillverkning eller försäljning af Bränvin bestämda afgifter, fullföljas i den ordning, som för Behandling af frågor om debitering eller taxering af allmänna bevillningen är föreskrifven.
Förbrytelser emot denna Förordning Böra, så i stad, som å landet, vid allmänna Domstolarne åtalas och afdömas, med undantag af frågor om oloflig Bränvinsförsäljning i de städer, der Police-inrättning finnes, och i hvilka dylika frågor uti hittills vanlig ordning behandlas.
Åklagare, som Besvärar med oskäligt åtal, vare skyldig gälda kostnad och skada. 65 §.
Af denna Förordning bör alltid ett exemplar finnas å hvarje minuteringsställe i försäljningsrurnmet uppspikadt, vid böter io R:dr.
Ber.-, Bag- samt Allm. Besa.- och Oecort.- Utslc'.s Utlåtande JSf'.o 8. 43 F o r m u l a i r e till Mätnings- och Ståmplings-bevis å bränvins-redskapen N:o Enkel Dubbel -j "J med fast > panna r med löst \ bröst utan j Cylindrisk } balt mcd 00 lum9 3nSrör
Dubbel j* rectificat°rj fästad vid hatten C
Att sättas emellan pannan \ och afkylnings-redskapen Mäskvärmare '>>•
Koppar h B B B_ B CfQ td fot I t:m fot g t:m i st. oval äf 6 t. diam. i st. rund af * t. diam. fr fr Pr1 b n ! & £ p b Redskapens paunerymd är stämplad å pannans | ^grsta (-|uj |—00.
På panna, hatt, mäskyärmarc och rectiiicator åsatt min namnstämpel S. S. 1835.
N. N; den — — 183— (Justerarens namn.) Reservationer: af Herr StuartFredric: ”Under de sammansatta Utskottens nitiska Bemödanden att genom en sträng Författning söka förekomma det morali - 44 B ev.-, Lag- samt Allm.
Bes v.- och Oecon.- Utshls Utlåtande N:o S, ska förderf bränvinsproduclionen sprider omkring sig, hafva Utskotten uppgjort ett Förslag till Förordning om bränvinsbränningen och dermed gemenskap egande ämnen, hvilket, efter min öfvertygelse, i flere delar är origtigt och stridande emot allmänna rättsgrunder samt ledande till helt andra resultat, än dermed varit afsedde.
Till undvikande af vidlyftighet vill jag dock allmänt anmäla min reservation emot 53 och 63 §§. af Förslaget, dem jag minst kan godkänna.
Enligt den förstnämnde skulle ingen, sorn utminuterar brän vin, ega rätt till utbekommande af fordringar för det bränvin han utlemnar pä räkning eller credit.
Att ett sådant stadgande är rätts vidi igt, förmodar jag icke en gång Ustkoltens majoritet, sorn föreslagit det, skall bestrida.
Men den har tilläfventyrs IroLt sig kunna förbise denna omständighet, i anseende lill det goda ändamål man dermed förmodat sig vinna, nemligen förekommandet af skuldsättning för bränvin och med detsamma minskning i bran vi nssupand e t.
Utom det motbjudande uti, att se en Lag, som ej har sin grund i rätlsläran, förekommer den nu föreslagna mig så myckel mindre antaglig, som den icke står i det naturliga förhållande till våra redan existerande, hvaruti Lagar böra stå till hvarandra, och hvarförutan ständiga collationer dem emellan uppkomma, hvilka förlama deras kraft och lägga hinder i vägen vid verkställigheten.
Så vidt jag förmår uppfatta denna fråga, kan jag icke annat finna, än alt den anmärkte nya §:n skall förfela sitt ändamål ; åtminstone skall dermed obetydligt vinnas.
Få lära de lagbud vara, som så lätt kunna illuderas som detta..
Den minsta eftertanke skall lära den minuterande, huru han, denna §. oaktadt, skall, utan risk, kunna tillfredsställa den med penningar ej försedde bränvinslystnes begär; och fara värdt är, att dennes belägenhet derigenom göres än beklagansvärdare.
Den rigtning detta stadgande dymedelst skall gifva omtankan åt ett, för samhällsordningen, högst vådligt håll, är ganska betänklig, helst nog talrika försök derförutan gifvas, att göra våra Lagar overksamma.
Genom den fullkomliga strid, livori denna §. står med våra gällande Utsöknings-Författningar, skola otvifvelaktig! betydliga olägenheter uppkomma, hvilka vida öfverväga den förespeglade nyttan deraf; och hvarföre då införa denna §.; stifta ett lagbud, hvars, resultat är så ovisst, så litet hafvande?
Afven lagbrytaren eger anspråk på rättvisa och billighet, hvilka icke fä honom betagas., Yid uppställandet af det föi ändrade förslaget till63 §.„ angående böternes förvandling, synes det likväl som
Utskotten derpå skulle hafva fästat- föga afseende.
Sedan Utskotten förmenat sig genom höga hö - //er.-, Lag- samt Allm. Besv.- och Oecon.- Utsh:s Utlåtande JV:o 8. 45 ter, så höga, att de vid de flesta tillfällen säkerligen skola öfverstiga den skyldiges förmåga, kunna afskräcka från öfverträdelser emot ifrågavarande Författning, hafva Utskotten än vidare skärpt ansvaret genom böternes förvandlande till fängelse vid valten och bröd.
Så väl Statsmannen som Juristen ogillar numera fordna tiders skräcklagar.
Med civilisationens framsteg har en mildare brottsmålslagstiflning gått i bredd och en mera rättsenlig strafFtheori småningom gjort sig gällande, deri man velat se ej blott den broLtsliges bestraffning, utan äfven hans förbättring; och man älskar icke längre att finna förbrytaren, den mindre lika med den gröfre, genom vanärande straff, för alltid bränmärkt, och för honom göra återgången till det medborgerliga lifvet omöjlig.
Icke dessmindre, och utan att hafva visat, att den viii sista Riksdag fastställde förvandlingsgrund ej uppfyllt sitt ändamål, samt en allvarsammare följaktligen vara af bebofvet påkallad, hafva Utskotten i deras senare förslag återgått till den äldre af fängelse vid vatten och bröd.
De vilja således, att den, som allenast öfverlrädt en oeconomisk Författning, hvarigenom något egentligt brott icke är begånget, skall inkastas i samma häkte, för undergåendet af enahanda straff, med den grofva brottslingen och sedermera med honom dela vanäran af straffet.
Men detta träffar icke ensamt den verklige förbrytaren, det kan äfven drabba den alldeles oskyldige, den måhända laglydigaste medborgaren i Riket; i hvilket afseende jag får hänvisa till 43 §., angående husbondes ansvarighet för de öfverträdelser emot Författningen, som ske inom hans hus; och alt många sådana kunna ske husbonden ovetande och emot hans vilja, derpå saknas icke exempel.
Endast detta torde visa olämpligheten af den förvandlingsgrund, hvarmed Utskotten nu framträda.
Huru litet rättvis man varit, vid bestraffningens lämpande till förbrytelsen, efter dess mer eller mindre svåra beskaffenhet, erfar man vid förslagets jern förande med vår allmänna
Lag samt de böter och straff, som der finnas upptagne; och än tydligare visar detta sig uti progressionen vid böternes förvandling, då t. ex. den, som saknar tillgång
Lill 2or R:dr böter , skulle komma att straffas lika med den, sorn försyndat sig till flere tusende, och nära lika ansvar följa för tillverkning af bränvin, under förbuden tid, med den minsta enkla panna, som med en dubbel pistorisk apparat af den största kannerymd.
Då en billigare förvandlingsgrund, än den nu gällande Författningen i detta ämne innehåller, svårligen torde kunna uppgifvas, så vågar jag, i öfverensstämmelse med Utskottens förra förslag, vördsamt tilltyrka, att densamma måtte varda bibehållen." 46 B ev.-, Lag- samt Allni. B esvi- och Oecon.- Utsh:s Utlåtande N:o 8.
Uti denna reservation instämde Herr Grefve von FersenH.j Lars Hansson från Götheborgs- och Bohus Län och Anders Nilsson från Malmöhus
Län, samt, i hvad reservationen angick husbondes ansvarighet för öfverträdelse!’ af Författningen, som ske inom hans hus, och böters för-, vandling till vatten och bröd, Johannes Svensson från Jönköpings Län; Eric Pehrsson från Gefleborgs Län och Nils Månsson från Malmöhus Län; af Herr Ekenstam ^ J.: ”8:de §. — — — -— — Efter orden: till upplysning om den parme rymd_, som på grund deraf får begagnas föreslås att ingå såsom tillägg: ”Förut debiterad bränvinsafgift, till betalning förfallen vid senaste ”uppbördsstämma, hör ovilkorligen vara liqviderad, innan anmälan får ske ”till ny bränvinsbränning.
Kan sådant inför Mantalsskrifvare!!, vid anmäl”nings-lillfället, icke stvrkas, vare förenämnde anmälan såsom ogjord ansedd.” 63 §* Emot beslutet i denna jiaragraf får jag anmäla min reservation:
Anmärkningen af Herr af Dahlström upplyser ganska påtagligen det förhållande, att enskild angifvare icke framkallas af löfte om en hötesandel, som uåeblifver när förbrytaren ingen tillgång eger, hvilket merendels är händelsen.
Deremot riskerar angifvaren ofta nog armar och ben, ringast sagdt, utan någon än mindre motsvarande ersättning.
Af sådan anledning anser jag för ändamålets åstadkommande nödigt att 1:0
Böterne blifva angifvarens ensak; 2:0 att af allmänna medel genast, efter åstadkommen bevisning', förskjutes hvad angifvaren såsom böter tillkommer. 64:de §.
3:dra momentet anser jag böra förändras sålunda, (ordagrannt lika lydande med afdelningens förslag): ”Mål, som angå oloflig bvtkivms-försäljningupptagas och afdömas å ”landet, antingen hos Konungens Befallningshafvande eller vid Härads-Rätt, *'men i städerne vid vanlig Domstol, med undantag likväl af de städer, der vpolice-inrättning finnes, hvarest djdika frågor, uti hittills vanlig ordning, ”behandlas.
Om i de fall, då åtal hos Konungens Befallningshafvande anställes, vittnens hörande erfordras, må vittnesförhöret, i vederbörandes närvaro, verkställas, der det beqvämkigast ske B ev.-) Lag- samt Allm.
B esvi- och Oecon.- Utsh:s Utlåtande N:o 8. 4 7 ”kan, vid Domstol i stad eller på landet.
Öfrige förtrytelser emot denna ”Förordning skola så väl i stad som på landet upptagas och afdömas vid ”allmänna Domstolarne.
Åklagare, som hesvärar med oskäligt åtal, vare ”skyldig gälda kostnad och skada;”” , af Herr Prosten Hallbeck: ”Uli Högloft Utskottens förslag i 55:e §., att köpare ej må till vittne åberopas eller för ojäfvig antagas i fråga 0111 försäljning af det bränvin, han sjelf sig tillhandlat, kan jag ej instämma, emedan jag anser ett af de säkraste correctiv emot oloflig utminutering derigenom försvinna.
De skäl, sorn för detta stadgande blifvit anförde, äro förnämligast, att spioneri och värjemålsed skulle förekommas, och att köpare vore delaktig i förbrytelsen.
Hvad nu beträffar spioneri, så kan det lika mycket ega rum, om köparen får till vittne åberopas eller icke, och hvad värjemålsed angår, så är det väl sant, att den ålägges, då blott ett vitlne är att tillgå, men just derigenom, att köparen får såsom vittne användas, har man ett vittne mer att påräkna, än om han skall för jäfvig förklaras.
Mig sjmes således, att värjemålsed mindre ofta skall komma i fråsta,,om köparen får vittna, än om motsatsen stadgas.
Det skäl, som blifvit hemiadt från den omständigheten, att köparen vore medbrottslig, tyckes äfven sakna sin grund, då ingen Författning hittills stadgat ansvar för köparen, ulan blott för säljaren.
Uti 64 §. föreslå Höglofl.
Utskotten, att oloflig bränvinsförsäijning bör äfven å landet vid allmänna Domstolarne åtalas och afdömas.
Om detta stadgande antages, får förbrytaren tillfälle att, genom begagnande af vanliga rättegångsformer, bereda sig en tidsutdrägt af ett till tvänne år, innan Utslag i målet faller, och under samma tid fortsätta sitt ololliga yrke, hvarigenom han kan förvärfva vida mer, än de böter, hvartill han omsider fälles.
Jag reserverar mig derföre emot detta förslag, och anser frågor om oloflig bränvinsförsäijning å landet böra af Konungens Befallningshafvande afdömas, emedan ansvaret derigenom hastigare drabbar, och det ändamål, sorn sökes, således säkrare vinnes.”
I denna reservation förenade sig Herr Prosten Bolander och Herr Bååth; af Herr Prosten Öhrnberg : ”Jag seserverar mig emot den skyldig!.'*:, som i 10 §. af första Art. blifvit Häradsskrifvare ålagd, att Socknevis upprätta Förteckningar äfven å sådane personerj sorn uppgifvit en mindre pannerjmd än den_, hvaraf de ega rättighet att sig begagna. 48 B ev.-, Lag- samt Allm. Besv.- och Oecon.- Utsfcs Utlåtande N:o 8.
Denna skyldighet har visserligen äfven tillförene Häradsskrifvarne blifvit ålagd, sorn upplyses af i o §. i i83o års Förordning; men något verkligt skäl dertill, eller någon nytta deraf, har jag åtminstone icke kunnat igenfinna; ty bränner man med större panna än man uppgifvit, så pliktar man lika mycket, antingen man, i anseende till sin hemmansdel, dertill icke haft rättighet, eller oek, om man haft den, man försummat att sig dertill anmäla.
Till följd af detta stadgande, som, enligt hvad ofvan är anfördt, äfven är upptaget i den gamla Förordningen , hafva Häradsskrifvarne varit nödsakade, att för hvarje Socken, på serskild förteckning, som kostat dem mycken onödig möda, upptaga nästan alla i Socknen varande bränvinsbrännare, emedan ganska få begagnat så stor panna, som de egt rättighet att begagna.
Samma onödiga möda är dem nu äfven ålagd i den nya projecterade Förordningen; och då deras besvär genom mångfaldiga nya stadgar nu blifvit ansenligen ökadt, — sorn blott synes af en flygtig jemförelse mellan io §. i i83o års Förordning och samma §. i den nu projecterade njm, — så tyckes det vara ganska billigt och i sin ordning, att desse Embetsman, hvilka årligen få ökade göromål, åtminstone förskonas för sådane, hvilka, enligt min öfvertygelse, äro utan all nytta och ändamål.
Invänder man, att mången bränvinsbrännare, genom ofvannämnde förteckning, åtminstone får den underrättelse, att han haft rättighet att begagna större bran vinspanna, i händelse han i behörig tid och ordning sig dertill anmält, så är äfven denna invändning utan grund, ty denna förteckning kommer, enligt stadgandet i oftanämnde io §., icke att uppspikas i Socknestugan till vederbörandes efterrättelse, utan ingår blott till Konungens Befallningshafvande.
Jag reserverar mig emot de sammansatta Utskottens beslut, som uti 55 §. af 5 Art. icke tillåtit köpare af bränvin, som olofligen minuteras, att sjelfve derom vittna, oaktadt flera Ledamöter det uttryckligen yrkat.
Ehuru än flere kunnige och skicklige
Domare påstå, hvad erfarenheten dessutom så ofta besannar, att lönnkrögaren nästan alltid undgår ansvar och välförtjent näpst, just derföre att icke köparen får vittna, så vill man likväl äfven framgent fortfara att icke begagna detta enda verksamma correctiv emot de mer och mer tilltagande lönnkrögeri-brotten.
Till stöd härföre anförer man, att ett dylikt stadgande skulle leda till jemt spioneri, till dagliga försåt och stämplingar, till oenighat och kif emellan grannar och till mycket annat ondt, som man i sin uppskrämda inbillning förespeglar, men som likväl, enligt min förmodan, i de flesta fallen är mera skenbart Bev.-j Lag- samt Allm. JBesv.- och Oecon.- Utsl:s Utlåtande N:o 8. 49 skenbart än verkligt.
Man påstår dessutom, att den, som köper bränvin på en lönnkrog, sjelf är brottslig, emedan han köper af en förbrytare, och just derföre, åtminstone i detta fall, icke bör anses vittnesgill.
Härtill svaras: då Lagen icke anser köparen af bränvin på en lönnkrog för brottslig, och mången dessutom köper bränvin på en lönnkrog, utan att en gång veta, alt det är en lönnkrog, så tyckes ett dylikt påstående hvarken vara i
Lag grundadt eller genom tillräckliga skäl blifva öfvertygande.
Jag medgifver, att omständigheter kunna inträffa, som i vissa fall göra det betänkligt, att tillåta ofvannämnde köpare att sjelfve vittna; men då jag tillika besinnar, att en mängd lönnkrogar genom ett dylikt stadgande snart skulle försvinna med alla de svordomar, slagsmål och brott af nästan alla slag, som nu fräckt utöfvas i desse afgrundsnästén, så tvekar jag icke längre, alt, efter mogen öfverläggning och fullkomlig öfvertygelse, påyrka, att köpare af bränvin, som olofligen minuteras, må sjelfve derom vittna; tjr så länge sorn köparen icke får vittna, skall lönnkrögaren hädanefter som hittills i de flesta fallen onäpst få fortfara med sitt afskyvärda handtverk, att demoralisera och i grund ruinera drinkaren samt försänka hans hustru och barn i armod och nästan oberäkneligt elände.
Må vara, att den enfaldige någon gång, genom tillståndet för köparen att vittna, till minuteringsbrott skulle kunna förföras af den listige, så bör han åtminstone derigenom erhålla en kraftig varning, att för framtiden taga sig till vara samt afstå från denna nesliga näring, som förr eller senare leder till ofärd oell förebråelser t — och hvad det ändtligen beträffar den erfarne och slipade lönnkrögaren, så tjecker jag, att man icke- synnerligen behöfver oroa sig, om han omsider och någon gång genom detta stadgande skulle träffas af det ansvar, som han tillförene genom mångåriga konstgrepp förstått att undvika.
För att likväl förebygga det rysliga menederi, hvartill en köpares vittnesmål kunde föranleda lönnkrögaren, önskade jag tillika stadgadt, i öfverensstämmelse med Herr Lejflers förslag i ett af de sammansatta Utskottens Plena, att lönnkrögaren i dylika fall aldrig ålades värjemålsed, utan först då till ansvar fälldes, när arne köpare, på en gång närvarande, genom sina sammanstämmande'vittnesmål bestyrkte lönnkrögarens förbrytelse.
På ofvananförde skäl fortfar jag derföre, att äfven nu ånyo påyrka, det köpare af bränvin, som olofligen minuteras, må tillåtas att derom sjelfve vittna” Bihang till R.
Prot. 1834 och 1835. 5:te Sami. 2'dra Afd. 7. 8-de Håftet. 5o B ev.-, Lag- samt Allm. Besv.- och Oecon,- Utslls Utlåtande N:o 8.
Med Herr Prosten öhrnberg förenade sig Herr Prosten Hallbeck och Johannes Svensson från Jönköpings
Län, i fråga om Mantals- och Skattskrifyares skyldighet att; Socknevis upprätta förteckningar äfven å sådane personer, som uppgifvit en mindre pannerymd, än den, hvaraf de ega rättighet att sig begagna; af Herr Prosten Hibelius: ”Emot Höglofl.
Utskottens beslut, att 3:dje Morn. 24-‘e §. af Betänkandet N:o 6 borde utgå, och att kostnaden för den serskilda försegling af bränvinsbränningsredskapen, som måste verkställas, då endast endera af bränningsterminerne begagnas, borde af allmänna medel bestridas_, reserverar jag mig, emedan detta strider emot det i ege morn. af Bevillnings- och Oeconomie-Utskottens Utlåtande N:o 5 föreslagna stadgande, att den, sorn endast begagnar första bränningsterminen, bör sjelf vidkännas kostnaden för redskapens försegling, hvilket stadgande blifvit, enligt Bevillnings- och Oeconomie-Utskottens Memorial N:o j, af 3:ne Riksstånd bifallet, men af Högv, Preste-Ståndet sålunda modifieradt', att den, som endast begagnar endera terminen, borde sjelf vidkännas kostnaden för redskapens försegling.
Ständers bifall till ofvannämnde Memorial
Nio. 7 blef det öfverlemnadt åt de sammansatta Uttkotten, att, i sammanhang med besvarandet af anmärkningarne emot Betänkandet N:o 6, sammanjemka skiljaktigheten i ofvanförmätda stadgande, rörande forseglingskostnadeu.
Att åter helt och hållet upphäfva detta stadgande, dertill hafva Utskotten,, enligt min öfvertygelse , icke blifvit berättigade* Då skiljaktigheten i oftanämndr stadgande påtagligen härleder sig ifrån den skiljaktiga indelningen af bränningsterminerne , och då de Höglofl.
Utskotten, nu till antagande föreslagit den af Högv* Preste-Ståndet beslutade indelning af dessa terminer, synes det mig hafva varit lämpligast, att Utskotten äfven föreslagit, det kostnaden för den serskilda förseglingen af redskapen borde utgöras på det sätt, som sistnämnde Stånd i sammanhang med terminernes indelning besluti t af Herr Prosten Hylander ': ”Emot ^5:e, 55:e och 6/\ §§. uti sammansatta Utskottens omarbetade
Förslag till en ny bränvinsförfattning, nödgas jag afgifva min reservation.
Nämnde sorn angå åtal och ansvar för oloflig bränvinsförsäljning, och vid hvilka Utskottens pluralitet ej fästat afseende på de inom Riks-Slånden dervid gjorda anmärkningar, tyckas vara af den beskaffenhet ooh syftning, att de stadganden* de innehålla, mera tjena till betryggande och befordran af lönnkrogeriet,, än de i någon mon verka liev.-j Lag- samt Allm. Besp.~ och Oecon.- Utslc:s Utlåtande JY:o 8. 51 till dess hämmande.
En sådan Lagbestämmelse, om den ock till någon del hemtade sitt stöd från vissa antagna theoretiska grundreglor i Lagstiftningsväg, eger åtminstone den af erfarenheten bevista egenskap, att ej vara ändamålsenlig.