Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då r betraktande deraf, att tidningar åtnjuta förmånen af portofritt förskaffande med posten, det synes vara med billighet öfverensstämmande, att dessa skrifter, som på sednare tider betydligt tillvext så väl till antal, sorn upplagornes storlek och formatens vidd, och derigenom i icke obetydlig grad betunga posterne, lemna staten någon mot berörde besvär mera svarande ersättning, än den nuvarande stämpelafgiften kan anses utgöra, får Utskottet, med afseende jemväl å det högst ringa belopp, hvartill ifrågavarande afgift uppgår, jemförelsevis till hvad i andra länder för tidningsstämpeln erlägges, vördsamt tillstyrka,. att, på sätt föreslaget blifvit,, stämpel-afgiften för tidningar må med 100 procent förhöjas; dock att denna förhöjning icke utsträckes äfven till andra periodiska skrifter, för hvilka,, såsom i allmänhet af mera vetenskapligt eller litterärt innehåll,, hittills stadgade afgift skäligen synes böra bibehållas; hvarjemte och då det, i Utskottets tanka,, icke är med författningens mening öfverensstämmande, att den så väl tidningar,, som andra stämplade periodiska skrifter medgifna befrielse från postporto-afgift skall ega rum i annat fall, än då dessa skrifter från tryckningSorterne afsändas, Utskottet hemställer,, att ett förtydligande härutinnan, på sätt förslaget innehåller, må uti författningen inflyta.
Hvad åter beträffar den af Johannes Nilsson våcta motion, så, enär författningen uttryckligen stadgar,, det hvarje utkommande tidningsnummer skall, i förhållande till dess storlek,, med stämpel förses, samt undantag från denna stämpling, hvilken är af bevillnings natur, destomindre bör medgifvas för någon del af tidningsupplagan, som ett sådant undantag skulle i betydlig mån försvåra kontrollen deröfver, att alla med posten afsända exemplaren af samma tidning verkligen blifvit behörigen stämplade, anser Utskottet sig böra afstyrka allt afseende å denna motion. 14 Bevitlnings-Utskottets Betänkande, JV:o 6. § 11.
Uti 3:dje punkten af denna § stadgas, att domare eller andre, hvilka i och för deras tjenstebefattning emottaga skrifter och handlingar, böra, vid det i 14 § stadgade ansvar, tillse, att ingifne handlingar äro riktigt karterade och stämplarne annullerade, på sätt 3 § 6 morn. innehåller.
I följd af berörde föreskrift är således domaren eller tjenstemannen, som handlingar emottager, nödsakad, att, i händelse något i omförmälde hänseende blifvit af part försummadt, antingen vägra att så beskaffade handlingar emottaga eller ock sjelf gå i författning om karteringens behöriga fullgörande.
Då i förra fallet äfventyr för rättsökande genom förlust af fatalier kan uppkomma och i sednare fallet domaren måste vidkännas ett besvär, som utan motsvarande ersättning icke bör honom påläggas, får Utskottet, till förekommande af de genom ifrågavarande stadgande å ena och andra sidan uppkommande olägenheter, föreslå, att, i enlighet med hvad 1835 års och äldre karta-sigillata-förordningar innehålla, ett så lydande tillägg, som bilagde förslag upptager, må vid 3 mom. af denna § införas. § 17.
Inom vålloflige Borgare-ståndet har, uti väckt motion, hr B.
Hjort, som ansett det å allmänhetens sida vara ett billigt anspråk, att i Rikets kollegier och öf rige embetsverk kunna för de handlingar, som dit skola ingifvas, få köpa dertill erforderligt stämpladt papper, föreslagit, att de personer inom hvarje embetsverk, hvilka emot redovisnings-skyldighet och borgen erhålla det stämplade papper, sorn för ut.öfniugen af deras embeten erfordras, måtte medgifvas rättighet att till försäljning åt allmänheten hålla äfven det stämplade papper, hvarmed handlingar, som skola till samma embetsverk ingifvas, böra beläggas.
Genom det tillägg vid 11 § 3 morn., Utskottet här ofvan föreslagit, nemligen att domare eller annan tjensteman, som i och för sin tjen stebefattning. handlingar emottager, må vid förefallande behof ombesörja karteringen deraf, anser Utskottet motionärens framställning hafva vunnit tillbörligt afseende; men då sista perioden uti 1 mom. af förevarande §; “dock må hvad sålunda ra - Bevillning»-U(skottets Betänkande, ]V:o 6. 15 qvireras icke anno linnda än till dylikt behof) men ej till försäljning användas,!t vid en alltför ordagrann tolkning, torde kunna anses stå i strid med ofvauberörde vid tl § föreslagna tillägg, hemställer Utskottet, att omförmälde period i 17 §, 1 moni. må uteslutas.
Slutligen har Utskottet jemväl från välloflige
Borgare-ståndet emottagit utdrag af dess protokoll för den 8 sistlidne Mars, innehållande, att Borgare-ståndet, med bifall till Stats-utskottets uti utlåtandet N:o 51, litt.
A afgifna förslag,' angående förändradt sätt för uppbärande, genom förhöjning i stämplade pappers-afgiften, af åtskilliga Wadstena krigsmanshus- och Amiralitcts-krigsmans-kassan hittills anslague afgifter, beslutat att till Bevillnings-utskottet öfverlemna dels att med förslag till närmare bestämmelser i och för verkställighet af omförmälde beslut till Rikets Ständer inkomma, dels ock att, vid kalkylerande af beloppet af karta-sigillata-inkomsten, taga i beräkning de deruti sålunda uppkommande tillökningar.
Efter hvad Utskottet inhemtat, hafva emedlertid öfriga Riks-stånden till Stats-utskotlet återremitterat den del af omförmälde utlåtande, på grund hvaraf Borgare-ståndets nyssnämnda beslut tillkommit»; och som frågan, i hvad mån förändringar i författningen, angående stämplade pappers-afgiften, må af Stats-utskottets berörda förslag föranledas, således ännu är oafgjord, samt Bevillnings-utskottet ansett sig, i afvaktan på nämnde frågas slutliga afgörande, icke böra fördröja behandlingen af grunderna för den bevillning, sorn under namn af stämplade pappers-afgiften utgår, så får Utskottet, med anledning af Borgare-ståndets berörda beslut, nu endast förbehålla sig att framdeles och sedan sig visat, huruvida Rikets Ständer besluta någon förändring i enahanda riktning, få afgifva serskildt förslag till de rättelser och tillägg i författningen angående stämplade pappers-afgiften, som af ett sådant Rikets Ständers beslut må finnas påkallade.
Stockholm den 8 Maj 1851. ir, Hevillnings-Utskotlets Betänkande, N:o 6.
Reservationer: af hr grefve Gyldenstolpe, Anton, emot förändringen af 17 §, 1 mom. af hr vice talman Halling: Vid 10 §.
.„'Under inom Utskottet förekommen öfverläggning om förhöjande af tidningsslämplings-afgiften, har jag ansett någon sådan ej böra ifrågasättas annorlunda, än såsom ett medel att återgälda staten de ökade uppoffringar, den förr eller sednare måste ikläda sig för att åt de postskjuts-skyldige bereda den rättvisa, att ej kunna förbindas att efter en häst befordra större tyngd än ett skeppunds vigt eller lika med hvad för gästgifvarskjuts stadgadt är.
Till ett sådant omdöme har jag blifvit föranledd af uppgift, Iemnad inom Utskottet från ledamöter af hedervärda Bonde-ståndet, att inom Östergöthland poststationer finnas, hvarest postväskor förekomma, och måste befordras emot skjutslega endast för 2:ue hästar, af sådan tyngd, att åtta personer erfordras för att välta väskorna från den ena på den andra postskjutsvagnen.
I betraktande deraf, att nuvarande tidnings-bevillnings-stämpel-afgift erlägges, ehvad tidningsblad med posten befordras eller ej, måste antagas, att en sådan afgift afser äfven beskattning å sjelfva tidnings-utgifvandet i allmänhet; och då, efter hvad inom Utskottet äfven blifvit upplyst, åtminstone i hufvudstaden tidningsskrifvares allmänna bevillning efter 2 art.
i Bevillnings-stadgan, ofta icke kunnat utfås, har jag trott stämpelafgiften böra bibehållas till dess nuvarande belopp; men deremot fördubblas endast, då tidningarne med posten försändas.
Verkställigheten har jag föreställt mig ganska enkel.
Om stämpeln, utmärkande den högre afgiften och berättigande till portofrihet, blott aftrycktes uti serskilt couleur, vore fullkomlig kontroll vunnen, utan att förorsaka hvarken nya omvägar eller besvär.
Skillnaden i utgift utgjorde då ett lindrigt, men verkligt porto, som endast erlades, då posten anlitades.
Att detta porto möjligtvis drabbade blott tidnings pre - Bevillnings-VI skottets Betänkande, N:o 6. 17 prenumeranter utom tryckningsorten, synes ej innefatta någon obillighet, utan vara lika naturligt, som det är, att hvarje annan vara, erhållen annorstädes ifrån än der den blifvit frambragt, faller sig något dyrare.
I tillämpningen vore ock begreppet om ett medelporto förverkligadt.
Vid 16 §.
Sedan Utskottet vid 17 § 1 mom. tillstyrkt uteslutandet af tillägget i sista perioden deraf, som tillkommit, icke i följd af något Rikets Ständers beslut, utan först vid utfärdandet af Kongl. Maj:ts nådiga kungörelse den 20 Oktober 1848, angående stämplade pappersafgiften, och innefattande föreskrift derom, att hvad af stämpladt papper kollegier, konsistorier, embetsverk och embetsman böra erhålla för utöfningen af deras embeten, icke må “annorlunda lin lill dylika behof, men ej lill försäljning användas“, har jag funnit det vara ett förbiseende, som bordt rättas, att uti denna 16 § och dess 1 mom. blifvit bibehållen den endast på ofvan anförda sätt jemväl influtne mellanmening, innehållande dessa ord: '■'•hvarvid likväl dylike reqvisitioner icke hvarken i afseende ä valörer eller q v antil et er må utsträckas utöfver hvad som erfordras för sådane handlingar, som af de re qvirer ande utfärdas; börande vederbörande embetsmyndigheter, då reqvisitioner af deras tjenstemän af gifvas, bestyrka, huruvida hvad som reqvireras, efter nämnde grunder kan anses erforderligt.K Vid 17 §.
Då jag bidragit till beslutet om borttagandet af ofvanberörda tillägg i första momentet af denna §, anser jag mig böra nämna den närmaste anledningen dertill.
Det är bekant, hvilket oerhördt, lönlöst besvär blifvit undcrdomstolarne eller deras expeditionshafvande förorsakadt, genom efterlefnaden af Kongl, kungörelsen den 15
Maj 1846, angående ytterligare kontrollföreskrifter i afseende på karteringen af köpe-, bytes- och gåfvobref å fast egendom i städerne och på landet, som vid underdomstolarne i ändamål af lagfart företes, äfvensom af fastebref, hvilka derifrån utfärdas, skuldebref och andre handlingar, hvilka i nämnde domstolars inteckningsprotokoller intagas samt bouppteckningar, morgongåfvobref och om lösören afslutade ltöpeafhandlingar, som till samma domstolar ingifvas.
Enär vid utfärdandet af beBih. till R.
Prot. i850 $ 1S51. 5 Sami, 1 Afd., 7 Höft. 3 18'
Bevil lii inga- Visko Hels Betänkande, A :o 6. lörde författning,. det i sammanhang dermed framställde förslag, att underdomslo— larne eller deras cxpeditionshafvande skulle för det deni ålagde ökade besvär, erhålla em ersättning af 4 sk. för hvarje handling, sorn med det nya karta-papperet försågs,, lemnades utan afseende,., har jag trott det böra stå undcrdomstolärne eller deras expcditionshafvande öppet,, att, om de deraf ville sig begagna, finna en om än ringa belöning för deras ökade möda med detta slags kartering, derigenom, att de blifva berättigade att: tillhandahålla döt stämplade papperet till de handlingar, som dermed borde förses och sålunda få sig tillgodoberäkna deri bestämda försäljningsprovision, 5 procent,, hvilket numera utan äfventyr kan ske, då Kongl.
Maj:t och kronan, genom ställd borgen för allt det reqyirerade stämplade papperet, lör dess värde innehar full säkerhet och de positiva koutrollföreskrifterne utestänga all möjlighet till och med af sjelfva misstankan, att minsta underslef kan ega rum.
Besinnar man den ömhet för deras skadeslöshållande,, hvarmed expeditionshafvande så väl i Öfver-rätter och Kollegier som i Rikets Ständers verk omfattas, hvarje gång fråga för dem uppkommer om den minsta tillökning uti deras göromål, synes icke mera än billigt vara att äfven ihågkomma andra i lika belägenhet, särdeles när, såsom här är fallet, sådant kan ske utan betungande hvarken för staten, eller den euskille.*- Herr J. G. Brodin:- 4 § 3 morn.. „l:o.
Vid detta mom. har Utskottet tillstyrkt följande tillägg:
„ITar afliden: person på flere orter efterlemnat egendom, hvaröfver serskilda bouppteckningar blifvit förrättade, skall sammanräknade behållningen enligt dessa bouppteckningar tagas till grund för karteringen.“
I beslutet härom har jag icke ansett mig kunna deltaga.
Utom det, att det föreslagna stadgandet icke innefattar några föreskrifter, på hvad sätt i sådant fall erforderlig kontroll skall vinnas derom, att bouppteckningar behörigen karteras, eller ens antyder, hvilkendera af de serskilda bouppteckningarna skulle med det belöpande stämplade papperet beläggas, synes det mig, att förslaget bort föregås af någon förändring i 9 kap. 4 § Ärfda-balken.
Detta torde hafva varit så mycket nödvändigare, som jag ej anser det vara lämpligt eller med kronans rätt förenligt, att den ena domaren, snart sagdt, på en slump, skjuter ifrån sig på en annan ansvaret för ingifue handlingars kartcring och Utskottet i allt fall ulan förän - Becillnings-Utskollets Betänkande, N:o 6. 39 dring bibehållit stadgandet i 14 § 2 niora, af nu gällande karta-sigillata-forördning, som med ansvar belägger domares uraktlåtenhet, att tillse, det ingifne handlingar äro riktigt karterade. 10 § 1 mora. 2:o.
Emot beslutet, att tillstyrka Rikets Ständer att förhöja Bevillningsstämpel-afgiften för tidningar, har jag mig äfven reserverat och får nu vördsamt anföra skälen dertill.
, Så vidt jag af äldre riksdagsförhandlingar kunnat inhemta, beslöto Rikets Ständer vid 1823 års riksdag, på motion af herr von Hartmansdorff, Äng., att det nedsalta postporto, hvarmed tidningspressen för de exemplar af dess alster, som genom posten till andra orter i riket fortskaffades, var belagd, skulle emot bevillnings-afgift utbytas.
De motiver, som af den värde motionären anfördes, äro, efter mitt omdöme, så rigtiga och ovedersäglige, att, om ock inga andra tillkommit, de af honom uppgifna bort vara tillräcklige att omintetgöra hvarje försök i nu ifrågavarande syfte.
Motionären fästade nemligen, bland annat, uppmärksamheten derå, att man i ett land med så gles befolkning och så fattige innebyggare, sorn Sverige, icke borde lemna någon utväg obegagnad, för att bland dem sprida upplysning genom allmänna anstalter, synnerligen då det kunde ske utan statens betungande eller någon serdeles saknad af inkomster, och erinrade vidare, att en sådan utväg vöre tidningars portofrihet, hvarigenom medborgare i allmänhet lättare kunde få tillfälle att läsa och inhemta hvad i allmänna angelägenheter förefölle samt innebyggarne i rikets aflägsnaste landskap icke hindrades i deras lofvärda bemödande, att få veta hvad både inom och utom riket sig tilldroge och att tänka deröfver, hvadan motionären till och med alternativt föreslog, antingen att Rikets
Ständer måtte helt och hållet efterskänka den bevillning, som dittills utgått i postporto för tidningar eller ock åtminstone upptaga tidningsportot i bevillningen.
Denna senare åsigt vann Rikets Ständers bifall och var onekligen en lindring emot brefportot, som jag tror då utgjorde -g- af det vanliga.
Hvilka äro nu de orsaker, som böra föranleda en förhöjning i bevillningsstämpeln?
Jo, säger Utskottet, de böra hufvudsakligen sökas i postens betungande och andra länders exempel. 20 Bevillnings-Utskottets Betänkande, N:o 6.
Hvad den förra omständigheten angår, är det obestridigt, att genom tidniugarnes förökade antal, så väl i Stockholm som landsorten, samt befolkningens tilltagande begär att af deras innehåll skaffa sig kännedom, posterna blifvit i betydlig mån betungade och att det möjligtvis äfven kunnat inträffa, att i en eller annan landsort förökning af poslhästarnes antal kunnat blifva af behofvet påkallad, men å andra sidan måste väl ock medgifvas, att stämpelafgiften ökats i förhållande till tidningsnumrens antal; och då nu härtill kommer, att Utskottet ej kunnat erhålla någon upplysning, som bestämdt ådagalägger, huruvida stämpelafgiften, som ingår till Riksgälds-kontoret och således kommer Stats-verkct till godo, är tillräcklig eller ej till godtgörande af tilläfventyrs förökad skjutslega, samt Utskottet, såsom jag tror, på goda skäl sökt förekomma, att tidningar, som portofritt från tryckningsort blifvit afsönde, må med posten utan afgift åter befordras dit, betviflar jag högeligen, att Utskottets motiv i denna del förtjenat det afseende, man deråt velat lemna.
Beträffande det exempel, man velat hemta från andra länder, är det i mia tanke ännu mindre tillfyllestgörande.
Det är väl sannt, att tidnings-stämpeln i andra länder är högre, och tidningarne dyrare än i Sverige, men icke böra dessa omständigheter utgöra ett skäl för Sveriges inbyggare, alt, då nödvändigheten icke ovilkorligen påbjuder det, utgöra en förhöjd beskattning för tillfredsställande af sin skafvan och sitt behof, att erhålla underrättelser* om hvad i allmänna eller enskildte angelägenheter sig tilldrager, eller för vinnande af den upplysning och bildning, som af tidningar borde kunna hemtas.
Man må ock icke föreställa sig, att priset på tidningarne endast k om me att ökas med den förhöjda stämpel ofgiften för hvarje nummer.
Detta hade äfven bort inhemtas af eifarenheten från andra länder.
Vid en större tidning måste nemligen tryckas en större upplaga, än sorn åtgår, hvarförutan jag hört trovärdige personer uppgifva, att en stor mängd exemplar blifva makulerade under tryck i snällpressar, hvarigenom allt totalbeloppet af onyttigt förbrukade stämplar förhöjes.
Kostnaden härför skall naturligtvis äfven af prenumeranter och köpare ersättas, och derigenom förhöjes tidningspriset i ett högst oproportionerligt förhållande till den förhöjda tidningsstämpeln.
Då någon annan anledning till Utskottets beslut ej blifvit uttryckligen antydd, och, ehvad öfvertygelse man än må hafva om svenska tidningspressens när - Bevillnings-Ulskollets Betänkande, 1\':o 6. 21 varande tillstånd, det torde kunna såsom säkert antagas, att den föreslagna förhöjningen af tidningsstämpeln skall motverka tillvaro och uppkomst af sådane tidningar, genom hvilka sann upplysning kan spridas, och innefattar en indirekt förhöjd beskattning å nationen, har jag trott ifrågakomne moment böra, hvad beskattningen angar, oförändradt bibehållas. 11 § 3 morn. 3:o.
Det tillägg, som Utskottet vid detta moment föreslagit, har funnits i äldre författningar, rörande stämplade pappers-afgiften, men borttogs vid 1841 års riksdag, hufvudsakligen med anledning deraf, att dåvarande Bevillnings-utskott ansåg egentliga orsaken till de då icke sällsynta öfverträdelserna af karta-sigillataförordningen vara att finna uti den åt domare lemnade mångdubbla befattningen, att både debitera, uppbära och kontrollera stämplade pappers-afgiften, hvadan och då denna uppbördsmanna-befattning icke vore med det för domare-embetets helgd oundgängliga omdömet om oegennytta fullt förenlig, Utskottet förmenade den säkraste kontroll böra vinnas derigenom, att ingen handling finge af domstol emottagas, innan den blifvit behörigen karterad och att annan person, än domaren, förordnades alt hålla stämpladt pappersförsäljning.
Att denna Utskottets åsigt var riktig och af Rikets Ständer vidtagne åtgärder ändamålsenlige, bevisas bäst deraf, attkarta-si gillata-uppbörden för riket, hvilken år 1841 uppgick till 462,127 r:dr 43 sk. 2 r:st., redan det följande året, då den nya författningen vidtog, ökades till 505,055 r:dr 19 sk. 6 r:st. eller med öfver 40,000 r:dr och belöpte sig för år 184S till 604,671 r:dr 9 sk. 7 r:st.
Någon menlig följd af nuvarande stadgande kan icke eller i öfrigt uppstå, då 17 § i förordningen lemnat tillräcklig garanti derför, att stämpladt papper alltid är att tillgå å de ställen, der behof deraf göres.
Jag har således icke kunnat biträda Utskottets beslut om återinförande af detta tillägg till momentet, hvars antagande, efter min tanke, påkallat förändring af l:sta och 2:dra mom. i 14 §, hvilka nu äro oförändrade bibehållne. 17 § 1 mom. 4 o
Vid det<a moment har Utskottet åter ansett sista perioden, innefattande orden „dock må hvad sålunda reqvireras, icke annorlunda än till dylikt behof, 22 -Bevillning^-Utskottets Betänkande, Ävo 6. men ej till försäljning användas* böra utgå.
Jag deremot anser dessa ord stå i full öfverensstämmelse med den redaktion af författningen, jag förordat i afseende på här ofvan omförmälde 11 § 3 morn.*
Uti denna reservation hafva instämt: i i.sta punkten: herr prosten Wallin; i 2:dra punkten: herrar A. Björek, Maechel, Paul Berg och C. M. Bjuhr samt Herman Öbom, Joli.
Persson, Jonas Christophersson, Arf.
Arfvidsson, Nils Andersson, Nils Magnusson och Nils Jeppsson. af herr P.
Murén:
„På samma gång jag hufvudsakligen instämmer i de från herr von Hartmansdorffs motion vid 1823 års riksdag hemtade, uti herr Brodins reservation anförde skäl för underlättande af den, ty värr! mycket missbrukade, men i allt fall ytterst behöfliga och nyttiga tidnings-litteraturens spridande, anser jag mig deremot icke kunna förena mig i herr Brodins reservation, så vidt angår frågan, huruvida den nu utgående, hvaije år med tidningarnes tillväxt till antal och vidd stigande, stämplingsafgiften motsvarar den förhöjda kostnad, som postverket för tidningars, periodiska skrifters och brochurers kringsändande måste vidkännas.
Enligt det af h-esr ron Hartmansdorff \’\å innevarande riksdag, såsom supplement till herr Prinlzenskölds motion å Riddarhuset afgifna och till Utskottet remitterade yttrande, skall under 2:ne veckor nästlidet år vid anställda profvägningar af de med posterna från Stockholm portofritt afsända, stämpling underkastade tryckta skrifter, dessas tyngd befunnits uppgå från 7 till 8 skeppund i hvardera veckan.
Antager man detta vara det konstanta förhållandet — några tillfälligtvis mindre betungande afsänduingar lära icke gjorts till föremål för profvägningen — och antager man vidare, att från rikets öfriga postkontor sammanlagdt 4 skeppund tryckta skrifter i hvarje vecka afgatt, sa uppkommer för helt år eller 52 veckor en portofri transport af tillsammans 624 skeppund tryckta skrifter.
Stämpelafgiften för dessa skrifter uppgick år 1848, enligt sist afslutade rikshufvudbok, till 25,775 r.dr 38 sk. b:ko, som fördeladt på 624 skeppund gör för hvartdera något mera än 41 r:dr b:ko, hvarmed åter, äfven efter beräkning af den till 24 sk. förhöjda skjutslegan, hvarje skeppund kunnat fortskaffas icke mindre än 82 mil — eller vida längre än medelcirkulalionen af dessa skrifter.
Bevittnings-U Isko Hets Betänkande, N:o 6< 23
Det visat sig således ovedersägligt, att den redan utgående stämpelafgiften är mera än tillräcklig för betäckande af transportkostnaden; och det från en motsatt föreställning hemtade skäl för stämpelafgiftens förhöjande förtjenar följaktligen ingalunda det afseende, Utskottet deråt inrymt.
När man dertill tager i betraktande, att stämpelafgiften ingår till Riksgäldskontoret och alldeles icke kommer postverket eller de postskjutsskyldige till godo, så synes det otvifvelaktig^ att med stämpelafgiftens förhöjning afses något helt annat, än godtgörelse för transportkostnaden; och detta andra — förqväfvandet af äfven den upplysande tidnings-litteraturen — är ett mål, hvars främjande icke kan vara förenligt med landets och upplysningens sanna fördel.
Jag reserverar mig således emot hvarje förhöjning i denna, på den redan nog beskattade allmänheten åtieifallande afgift." 24 Bevillnings-Ulskotlets Betänkande, B:o 6.
Förslag lill Författning, angående stämplade Pappers-afgiften. § 4.
Om kartering af rättegångs- samt amira skrifter och handlingar. l:o.
I afseende på kartering af rättegångs-skrifter och andra handlingar, hvilka vid Publika Verk, Embetsställen eller andra Myndigheter ingifvas eller uppvisas, samt domar, utslag, resolutioner och andra handlingar, som derifrån utfärdas, hänföras dessa Verk och Myndigheter till följande sex afdelningar, nemligen: Första Afdelningen.
Härads-rätter, Städernes Förmyndare-kamrar, med det uti Kongl. Kungörelsen den 12 December 1845, i afseende å Stockholms Stads Justitie-kollegium och Förmyndare-kammare, i vissa fall stadgade undantag, samt Handels-, Fabriks- och Handtverks-föreningar.
Rådhus-rätter, Magistrater och Konsistorier. Bevillnings-Utskotlets Betänkande, N:o 6. 25 Sjette Afdelningen.
Justitie- och öfrige Departementen af Kongl. Maj:ts Kansli samt Hof-expc - dilionen. 3:o.
Följande handlingar karleras, jemväl ulan förändring, ehvarest de företes el- ler utgifvas, efter nedannämnde grunder, nemligen: