Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Sedan den under sednare tiden påbörjade väganläggning från Långå by i Hede tingslag af Herjeådalen till Riksgränsen mot Norrige, i sträckning åt staden Rörås, numera blifvit fulländad, har Konungens Befallningshafvande i Jemtlands län, under förmälan, hurusom nyttan af denna kommunikations-linie i väsentlig mån vöre beroende på vägens ständiga hållande i godt skick och på anordnandet af ändamålsenliga skjutsnings-anstalter derinvid, men att de åtgärder, hvarpå Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, för uppfyllande af dessa kraf, varit betänkt, hindrades af lokala förhållanden i förening med det mindre goda ekonomiska tillstånd, hvaruti ortens fåtaliga och i flera hänseenden vanlottade innevånare sig befunne, hos Kongl. Majit i underdånighet hemställt, att som underhållet af ifrågavarande väg, utgörande i längd 7f mil, hvaraf 3 mil från Funnesdalens gästgifvaregård till riksgränsen ginge öfver kala, obebodda fjelltrakter, vore särdeles tryckande för Hede tingslags-boer, hvilkas vidt kringspridda bostäder ej sällan saknade sådane utfarts-vägar att man derå kunde färdas med häst och åkdon andra tider af året än vintern, Kongl. Majit måtte, till lindrande af den tunga det utöfver gamla väghållnings-skyldigheten för 5f mil, tillökta vägunderhållet komme att dem förorsaka, i nåder tillåta bemälde tingslagsboer, att Sammanfatta Stats- samt Allm.
Besv. och Ekon.-Ut skottets Utlåtande Jtl 28.
11 intill dess möjligen framdeles inträdande fördelaktigare förhållanden kunde göra sådant öfverflödigt, eller åtminstone under en tid af tio år, för färder emellan Funnäsdalen och Norrska gränsen, i likhet med hvad som egde rum för resor öfver Norrska fjällryggen på vägen emellan Östersund och Trondhiem, få af vägfarande uppbära afgilter enligt ett af Konungens Befallningshafvande uppgjordt förslag till taxa, med skyldighet för tingslagsboerne, att om denna afgift icke blefve tillräcklig för vägunderhållets bestridande, sjelfve vidkäunas de kostnader, som derutöfver kunde erfordras Derjemte hade Konungens Befallningshafvande, i fråga om skjuts-regleringen, i underdånighet anfört, att före tillkomsten af den nya körvägen emellan Långå och Norrska gränsen, på samma sträckning voro inrättade två skjuts-stationer för resandes förskaffande vintertiden och vid andra årstider, då de färdades ridande, nemligen i Tönnäs kyrkoby och Funnäsdalen, från hvilket sistnämnda ställe till närmaste skjutsombyte i Norrige, Skotgaarden eller Bräcken, afslåndet utgjorde mil; att fråga hos vederbörande myndighet i Norrige varit utan framgång väckt om icke skjutsningsbestyret vid Skotgaarden kunde förflyttas till en närmare Svenska gränsen belägen by; att vid en inför Hede tingslags Härads-rätt hållen undersökning i fråga om ny skjuts-reglering vid ofvannämnde och öfriga fyra inom tingslaget befintliga gästgifvaregårdar, tingslagsboerne förklarat det vara oundgängligt, att ett nytt gästgifveri inrättades på vägen emellan Funnäsdalen och Skotgaarden, dertill lägenhet ansågs kunna beredas vid Malmagens hemman på ett afstånd af 2 mil från Funnäsdalen och 2^ mil från Skotgaarden, men att de icke mägtade bekosta ordnandet och upprätthållandet af detta gästgifveri; att jemväl Härads-rätten, på grund af hvad i ärendet förekommit, funnit ett nytt gästgifveris inrättande vid Malmagen vara så mycket mer af behofvet påkalladt, som de resandes antal, sedan nya vägen nu blifvit färdig, kunde antagas komma att betydligt ökas; att som skjutsningen jemte gästgifveri-bållningen vid de redan befintliga stationerna vore för orten högst betungande, samt tingslagsboerne icke billigtvis borde kunna åläggas att ensamme lemna ersättning till det föreslagna gästgifveriets upprätthållande, Härads-rätten ansett den vid undersöknings-tillfället af vederbörande fullmägtige föreslagna åtgärd, att söka förhöjd skjutslega och ett årligt stats-anslag vara lämpligaste sättet för erhållande af nämnda behöfliga gästgifveri; äfvensom att Härads-rätten yttrat den åsigt, att den begärda ersättningen för skjutsningen från Malmagen af en R:dr banko milen och det årliga anslaget för gästgifveriets upprätthållande 250 R:dr samma mynt,
i anseende till vägens längd och besvärlighet samt den ringa hötillgången på stället icke vore för högt tilltagna; och hade Konungens Befallningshafvande, då den ökade trafik, som blefve en följd af den nya kommunikations-linien, påkallade utvidgning af skjuts-anstalterne i allmänhet inom hela tingslaget, och behofvet af en ny skjutsstation emellan Funnäsdalen och Skotgaarden vore så mycket större, som resande, vid färd från Norrige, endast undantagsvis fortskaffades fram till Funnäsdalen, utan vanligen lemnades vid den första på Svenska sidan befintliga lägenhet eller Malma - 12 Sammansatta Stats- samt Allm.
Besa. och Ekon.-Utskottets Utlåtande M 28. gens hemman, derifrån den resande då nödgades genom beting bereda sig vidare fortkomst, men åboerne å de små hemmansdelarne i Malmagen om tillsammans & mantal, utan sädesproduktion och med knappa fodertillgångar icke förmådde utan ett skäligen tilltaget bidrag gästgifveri-hällningen och skjutsningen derstädes bestrida, samt alldenstund ortens innevånare vid färden till och ifrån Norrige vanligast begagnade egna hästar och den ifrågakomna nya skjuts-ombytes-stationen följaktligen mera afsåge främmande trafiker andes fortkomst' och beqvämlighet, det syntes vara billigt, det de förstnämnde icke ensamme nödgades bekosta hvad för upprätthållandet af en sådan station komme att erfordras, i underdånighet anhållit, att för upprätthållandet af ett ständigt gästgifveri i Malmagen måtte anvisas ett årligt anslag af 200 R:dr b:ko. att från och med innevarande år utgå i enahanda ordning, som genom Kongl. Brefvet den 17
Mars 1841 blifvit stadgadt i fråga om öfriga så kallade gästgifvare-löner i Herjeådalen, äfvensom att. skjuts-legan vid gästgifvare gården Malmagen finge beräknas och uppburas efter 40 sk. banko för hvarje mil.
Efter Kongl. Maj:ts och Rikets Kammar-kollegium öfver Konungens Befallningshafvandes berörde framställning afgifvit infordradt underdånigt utlåtande och till densamma i så väl ena, som andra afseendet tillstyrkt nådigt bifall, har Kongl. Majit uti till Rikets nu församlade
Ständer aflåten nådig proposition af den 23
Maj detta år behagat tillkännagifva, att Kongl. Majit tagit detta ärende i öfvervägande och dervid, enär, jemlikt hvad Konungens Befallningshafvande upplyst och vitsordat, ifrågavarande nya väg löpte genom föga bebodda trakter samt de menigheter, hvilka det ålåge att vägen underhålla, i allmänhet befunne sig i sådane omständigheter, att de voro i behof af det understöd, som genom de föreslagna vägafgifternas tillgodonjutande kunde dem beredas, funnit skäligt i nåder tillåta, att af dem, som för resor till eller ifrån Norrige begagnade vägen emellan Funnäsdalen och Skotgaarden, vägafgifter måtte af Hede tingslagsboer uppbäras till de uti det insända taxeförslaget upptagna belopp, samt alltså å samma förslag meddelat fastställelse för tiden till slutet af år 1806; att. beträffande Konungens Befallningshafvandes underdåniga hemställan att, för upprätthållande af ett ständigt gästgifveri vid Malmagen, måtte beviljas ett årligt anslag af 200 Ridr Biko, äfvensom att legan för den derifrån utgående skjuts finge beräknas till 40 sk. samma mynt milen för hvarje häst, så enär ett skjuts ombytes-ställe på ifrågavarande öfver fjällen gående 4| mil långa väg emellan Funnäsdalen och Skotgaardens skjuts-stationer vore oundgängeligen nödigt samt ådagalagdt blifvit att åboerne å nämnde hemman icke förmådde att, utan bidrag, gästgifveri hållningen och skjutsningen ensamme bestrida, men ortens i allmänhet mindre bemedlade invånare icke skäligen borde helt och hållet betungas med den härtill erforderliga utgift.
Majit funnit sig böra medgifva att, så snart gästgifveri för resandes fortskaffande och herbergerande blifvit vid Malmagen inrättadt, legan för den derifrån utgående skjuts dels till Skotgaarden och dels till Funnäsdalen må uppbäras - Sammansatta Stats- samt Allm.
Besv. och Ekon.-Utskoltets Utlåtande Afl 28.
13 bilras med fyratio skillingar banko milen för hvarje häst, hvarjemte Kongl. Maj:t uti högstberörde nådiga proposition föreslagit Rikets Ständer, att från och med nästkommande år anvisa ett årligt anslag af tvåhundra Riksdaler banko eller trehundra Riksdaler riksmynt, såsom understöd för uppehållandet af ifrågavarande gästgifveri.
Stats- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet, till hvars förberedande behandling denna nådiga proposition blifvit öfverlemnad, får, med åberopande af de skäl, som deruti blifvit anförde och här ofvan äro vordne omförmälde, tillstyrka Rikets Ständer, att, för uppehållande af ett gästgifveri i Malmagens by i Jemtlands län, anvisa ett anslag att årligen utgå med trehundra R:dr riksmynt, med vilkor att detta anslag skall upphöra om och då förändrade omständigheter göra detsamma umbärligt.
Slockholm den 24 September 1857.
Brot. 1856 & 1857. 4 Sami. 2 Afd. 10 Haft. 3 STOCKHOLM, tryckt hos E. Westrell, 1857.
Sammansatta Stat»- arli Banko-Utskottet* Utlåtande N:o 29.
Ank. till Exp. Utsk. den 7 Okf. 1857, kl. 4 e. m.
Utlåtande, i anledning af väckt motion om förhöjning af det å Fullmäktige i Banken och Riksgiilds-kontörel anvisade honorarium.
Ridderskapet och Adeln har lill Sammansatt Stats- och Banko-Utskott remitterat en af Herr Ehrenhoff, G. II., väckt motion, hvaruti anföres, att som en efter lidens kraf mera lämplig reglering af embels- och tjenstemäns löner tycktes vara för handen, syntes det vara med billigheten förenligt, att de vigtiga befattningar, som af Fullmäktige i Rikets Ständers bank besörjas, äfven malte bättre än hittills atlönas, samt ali genom förhöjning af Banko-fullmäktiges arfvode skulle i väsentlig man underlättas möjligheten för Rikets Ständer att med större frihet än för närvarande är fallet, kunna skänka ett så högt förtroende jemväl åt personer, som voro mera aflägset från hnfvudstaden boende; Och har motionären, med afseende härå, föreslagit, att Bankofullmäktiges arfvode måtte förhöjas till minst 4,000 R:dr Riksmynt årligen, äfvensom att, enär Fullmäktige i Rikets Ständers Riksgälds-kontor alltid åtnjutit samma aflöning som Banko-fullmäktige, de förra måtte undfå enahanda förhöjning i deras arfvode; anseende motionären denna fråga böra till afgörande företagas innan val af Fullmäktige i Banken och Riksgälds-kontoret vid innevarande riksdag egde rum.
Prof. 185G åf 1857. 4 Sami. 2 Af,i. 11 Haft. 2 Sammansatta Stats- och Banko-Utskottets Utlåtande N:o 29.
Dä Utskottet nu gär att häröfver sig yttra, får Utskottet upplysa, att det Fullmäktige i Banken och Riksgälds-kontoret anslagna honorarium i äldre lider utgjorde 500 R:dr Specie, hvarmed detsamma utgick för Fullmäktige i Banken allt ifrån år 17 09 och för Fullmäktige i Riksgälds-kontoret sedan detta verks stiftelse år 1789.
Vid 1815 års riksdag beviljade Rikets Ständer för Fullmäktige i båda verken en tredjedels förhöjning i berörde honorarium, som alltså då bestämdes till 066 R:dr 32 sk., vid hvilket belopp det sedermera bibehållits oförändrad!, jemte det ljuspenningar varit åt Fullmäktige anvisade, äfvensom Fullmäktig, hvilken ej varit i Stockholm bosatt, egt att för en resa årligen till och från hemorten uppbära kostnads-ersättning, beräknad efter skjuts för två hästar.
Förhandlingarne vid nyssnämnde riksmöte visa, att Rikets Ständer, vid beviljande af omförmälda förhöjning i Fullmäktiges honorarium, utgått från den grundsats, att detta hvarken kunde eller borde betraktas såsom någon egentlig lön, utan, på sätt sjelfva benämningen honorarium också utmärkte, endast såsom ett vedermäle af Rikets Ständers erkänsla för den möda och omsorg
Fullmäktige nedlade på styrelsen och vården af Rikets Ständers enskifta peunitige-verk.
Ehuru Utskottet fullkomligt delar denna åsigt och således anser det honorarium, som lemnäs för utöfningen af ett hedrande medborgerligt förtroende af sådan beskaffenhet sorn det förevarande, ej böra lämpas och bestämmas efter beloppet af de löner Statens Embetsmän innehafva, så har Utskottet dock icke kunnat förbise att, då genom de Fullmäktige tid efter annan ålagda förvaituingsbestyr i särskilda riktningar deras omsorger och verksamhet, jemte dermed förenade ansvar, allt mera ökats, och då del icke lärer kulina förnekas, att nu bestämda honorarie-belopp åtminstone för de Fullmäktige, som hafva sitt hemvist utom Stockholm, vid närvarande höga lefnadskostnader, är för ändamålet alldeles otillräckligt, billigheten talar för en förhöjning af detta honorarium, som, i anseende (ill penningevärdets fall, i verkligheten nedsjunkit långt under hvad det från början utgjorde och som, om det nu fördubblades, hvilket Utskottet för sin del linner skäligt, ändock icke kommer att uppgå till mera än hvad det var då detsamma af Rikets Ständer fastställdes åt Fullmäktige i Banken för 88 år tillbaka och åt Fullmäktige i Riksgälds-kontoret 20 år sednare.
1 anledning häraf tillstyrker Utskottet vördsamt, att det Fullmäktige i Rikets Ständers Bank och Riksgälds-konlor tillkommande honorarium må, från och med början af nästa år 1858, få utgå med ett förhöjdt belopp af Tvåtusen R:dr Riksmynt årligen för hvardera.
Stockholm deu 5 Oktober 1857.
Sammansatta Stals- och Ban/co-Utskollets Utlåtande N:o 29.
3 Reservation af Riksdagsfullmäktige!) Jonus Andersson från Östergöthlands län: “Icke förbiseende viglen och ansvaret sorn åtfölja fullmäktigskapel i Rikets Ständers Ranko- och Riksgälds-verk, kan jag likväl icke underlåta alt reservera mig emot Sammansatta Utskottets nu fattade beslut att tillstyrka 100 procents förhöjning af del arfvode, sorn Fullmäktige i dessa verk för närvarande åtnjuta.
Det kan visserligen låta säga sig att det nuvarande årliga arfvode! 1,000 R:dr Riksmynt, som för längre tid tillbaka bestämdes, icke numera motsvarar tidens kraf och uppdragets vigt.
Detta kan (ill en viss mån vara sanning såvida man vill sätta dessa Ständernas delegerade i paralell med Statens tjenstemän, hvars utkomst måste grundas på den lön de erhålla.
Då likväl en sådan jemförelse icke här torde vara fullt lämplig, helst då fullmäkligskapets ersättning grundar sig mera på det större förtroende som med uppdraget är förenadt, än på den penningelön som detsamma erbjuder; och då jag dessutom är öfverlygad derom, att ett samvetsgrann! fullgörande af ett gifvet förtroende-uppdrag icke kan eller bör vara beroende af arfvodets belopp, samt att ett förhöjdt arfvode sålunda icke lemnar större garanti för hvarken förmåga eller vilja i detta fall, så kan jag för min del på intet vis finna nödvändigheten af den tillstyrkta arfvodes-förhöjningen, åtminstone icke i den skala som här föreslagits.
Det vill dessutom synas vara en mindre väl vald tidpunkt för ifrågavarande åtgärd att, samtidigt med tjenslemännens pretentioner från alla håll pä löneförhöjningar, i jemnbredd med dessa anslå ett fördubbladt arfvodes-belopp åt Rikets Ständers egna delegerade.
Af alla dessa skäl anser jag att, ifall Fullmäktiges arfvode af Ständerna anses böra höjas, denna förhöjning för närvarande lämpligen bör stanna vid 50 procent, hvarigenom arfvode! blefve 1,500 R:dr Riksmynt.
Alt sistnämnde arfvodes-belopp är fullt tillräckligt för det afsedda ändamålet, derom är jag så mycket igera förvissad, som aldrig, mig velerligt, någon missbelåtenhet hvarken af nuvarande eller föregående innehafvare af ifrågavarande fullmäktigskap försports öfver de ersättnings-vilkor, som med uppdraget hittills varit förenade, samt att aldrig någon svårighet af sådan orsak mött vid fyllandet af lediga platser, äfven om valet fallit på persouer från hufvudstadeu mera aflägset boende.® * Uti denna reservation har Riksdagsfullmäktige!) Lars Gustaf Andersson från Elfsborgs län instämt.
4 Sammansatta Stats- och Banko-Utskottets Utlåtande i\:o 30.
Ank. till Exp.-Utsk. cl. 7 Okl. 1857, kl. 4 c. ni.
Utlåtande öfver väckt motion om förändring af vissa för Hypotheks-föreninganie nu gällande föreskrifter.
Uti en inom Vällofl.
Borgare-ståndet väckt motion har Herr A. O.
IVallenberg furmäl!, ali den utsträckning affärerna tagit för svenska Hypolheks-föreuingarne melian jordegare visserligen vore ganska glädjande, men atl, då Staten dels inköpt, dels belånat ganska betydliga belopp af deras räntebärande obligationer, syntes det vara i sin ordning, att ifrågavarande Föreningars organisation, äfvensom de förvallnings-grundsatser, hvilka hos dem gjort sig gällande, underkastades nödig granskning.
Vid en sådan granskning skulle del, enligt motionärens förmenande, befinnas: att i Hypotheks-föreningarnes reglementen angifvas såsom delegare i Föreningarne skuldsatta jordegare, hvilkas förpligtelse!- inskränkte sig till att genom årlig amortering betala det lån hvar och en af dem undfått, jemte förskrifven ränta och så kallade förvaitnings-kostnader; hvadan för dessa gäldenärer icke fuunes aunan ansvarighet, än för hvar och en annan, som hade sin egendom genom inteckning graverad; att obligationerna innehålla det
Föreningarne förbinda sig genom sin direktion att pä säkerhet af fullt motsvarande reverser, intecknade i jord, lill innehafvaren betala etc, hvilket väl borde så förstås, som innehade hvarje Förening dylika reverser till ett sammanlagd! belopp, motsvarande alla dess utelöpande riintesärande obligationer, men att som Hypotheks-föreninganie bedrifva en ganska betydlig lånerörelse på namn och reverser, hvilken för samteliga Föreningar - Sammansatta Stals- och Banko-Utskottets Utlåtande N:o 30. 5 ue otta uppgått lil! mera än 10 millioner R:dr Riksmynt, så mäste det erkännas att någon oegentligliet, tor att icke säga afvikelse, från dessa Föreningars syftemål egde rum, som i längden komme att störande inverka på deras kredit och säkerhet; att uti de Heste
Hypotheks-föreningarne direktionens ledamöter lill och med vore ansvarsfria; och dä man hade sig bekant alt, enligt dessa direktioners uppdrag, högst betydliga summor anförtroddes enskilde personer, så och ehuru de personer, som för närvarande åtnjuta detta förtroende, vore utöfver allt tvifvel hvad redbarhet och soliditet beträffade, torde det dock ej kunna nekas vara en tänkbar möjlighet att en ansvarsfri direktion skulle framdeles någon gång kunna med mindre lycka, än hittills, välja sina ombud och att desse kunde ådraga någon Förening förluster (ill skada för dessa pappers kredit; all Hypotheks-föreningarne väl med tiden samlade reserv-fonder, i ändamål alt dermed betäcka tillfälliga förluster på rörelsen, men alt hvad som möjligen kunde inträffa om 20 är båtade till föga i händelse någon olycka dessförinnan skedde, samt att härförutan borde tagas i betraktande att, med afseende å de under sednaste åren uppjagade pris på jordegendom, den så kallade domarevärderingen och deu derpå grundade lånerätt i Hypotheks-föreningarne uppuått en betänklig höjd, som i framtiden kunde komma alt inverka på Föreningarnes förmåga alt fullgöra sina förbindelser.
1 anseende härtill, och då det icke berodde af Rikets Ständer att göra någon ändring i de af Kongl. Majit redan i Nåder meddelade oktrojer, men angeläget vore att tillse, del förluster icke tillskyndades det allmänna, har Motionären föreslagit, att Rikets Ständers bank och Riksgälds-kontor måtte förbjudas köpa Hypolheks-föreningarnes räntebärande obligationer, intill dess nämnda Föreningar, på den väg deras reglementen föreskrifva, vidtaga den förändring, att
Hypotbeks-förenings direktion skall bestå af minst 12 ledamöter, hvilka, en för alla och alla för en, såsom för egen skuld, ansvara för Föreningens alla utelöpande obligationer.
Sammansatta Stats- och Banko-Utskottet, till hvars behandling denna motion blifvit remitterad, har tagit densamma i öfvervägande och får, beträifaude först frågan om vidden af delegarncs i Hypotheks-föreningarne ansvarighet för utfärdade förbindelser, fästa uppmärksamhet derå att nämnda Föreningars reglementen i allmänhet innefatta deu föreskrift, att, för fullgörande af dessa förbindelser, icke allenast den till Förenitigarue inteckuade jord, utan äfven de Föreningarnes delegare, hvilka icke erhållit lån, med sina insättningar skola ansvara, hvar och en i mån af sin delaktighet, samt att obligations-innehafvare eger denna säkerhet med förmånsrätt framför Föreningarnes delegare.
Då häraf lärer ostridigt följa, att, vid inträffadt behof, allt hvad låntagare och utsättare genom årliga inbetalningar lill Hypotbeks-förenings kassa besparat, skall användas till betäckande af uppkomna förluster, i den mån desamma ej kunna af reservfonden och andra tillgångar godtgöras, så synes att den ansvarighet, sorn åligger delegarue i llypolheks-förening för utelöpande förbindelser icke, såsom i motionen antydes, är inskränkt endast till den pantsatta jorden, utan har en vidsträcktare omfattning. 6 Sammansatta Stats- och Banko-Utskottets Utlåtande N:o 30.
I livad Motionären åter yttrat angående den särskilda lånerörelse, som af Hypotheks-föreuingarue bedrifves, instämmer Utskottet så till vida, alt denna rörelse synes idke hafva legat i ursprungliga planen för nämnda Föreningar; men å andra sidan torde det ej kunna bestridas, att ifrågasatta rörelse, vid nuvarande förhållanden, är för Föreningarne nödvändig, derest icke stora ränteförluster skulle dem förorsakas.
Då Hypotheks-föreningar mellan jordegare först här i riket stiftades, ingick ibland föremålen för deras verksamhet egentligen blott att utgifva inhemska obligationer, ställda att betalas efter uppsägning, med hvilka obligationer liqvider med låntagare hos Föreningarne uppgjordes.
Rörelsen kunde då lätt ordnas på det sätt, att inkomst och utgift vid Föreningarues qvartals-sammankomsler motvägde hvarandra, och när några medel deremellan icke inflölo, förefanns ej heller något behof för Föreningarne ali genom diskontering förränta penningar, som för tillfället voro obehöfliga för de Föreningarne åliggande utbetalningar.
Sedan likväl Hypolheks-föreningarue, förnämligast (ill undanrödjande af det äfventyr för deras bestånd, som ansågs ligga deri, att dylika på kort tid ställda obligationer kunde på en gång till betydligt belopp uppsägas (ill betalning, afslutat försl utländska och sedermera äfven inländska amorteriugs lån, så inträdde för Föreningarne andra och vidsträcktare omsorger, än tillförene, icke blott å berörda terminer utan jemväl vid andra.
Dessa amorlerings-lån kunde ej indragas samtidigt med behofvet af penningar till låntagande delegare, hvarföre, och då högst betydliga summor, understundom på en jemförelsevis kort lid, inflölo, det blef nödvändigt för
Föreningarne att förränta öfverskolten i den mån desamma icke erfordrades för nyssbemälde delegare.
Utgifter förekommo ock nu icke blott vid ofvanberörde qvartals-saminankomster, utan jemväl å andra tider af året, och häraf blef, till undvikande af ränteförluster, likaledes en följd, att penningar under mellantiderna måste utlånas utan inteckning.
Vid denna utlåning lära dock medel företrädesvis hafva utlemnats i förskott lill delegare, som väl afgifvit den intecknade skuldförbindelsen, men icke hade sina öfriga lånehandlingar i så fullständigt skick, att de kunde såsom låntagare med rätt tili amortering i Föreniugarne inlåtas.
Ifrågavarande ullånings-rörelse, om än fremmande för Hypotheks-föreningarnes ursprungliga ändamål, torde numera kunna anses vara för deras verksamhet oundviklig.
Rättigheten att drifva en sådan rörelse till förekommande af eljest ovilkorligen iuträftände ränteförluster, är ock bemälda Föreningar tillerkänd uti de för dem nu gällande reglementen, och då dessa reglementen tillika föreskrifva, alt rapporter, angående Föreningarnes ställning, skola till Kongl. Majit å bestämda lider insändas, är Kongl. Majit deraf i tillfälle att pröfva och tillse, det
Hypotheks-föreningarne ej må utsträcka sin rörelse längre, än som med obligalions-innehafvares trygghet och säkerhet är förenligt.
Vid del, till beredaude af nyssnämnde ändamål, nu framställda förslag, att le* damöterne i Hypotheks-föreuings direktion borde, till ett antal af 12, vara en för alla och alla för en, såsom för egen skuld, ansvarige för Föreningens alla utelöpande obligationer, föranlåtes Utskottet erinra, att som endast direktionens ledamöter, men icke Sammansatta Stats- och Banko-Utskottets Utlåtande X-.o 30.