Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Sedan numera äfven Borgare-Ståndet, hvilket hade återremitterat frågan till Utskottets förnyade behandling, deruti fattat ett med sistnämnda 2:ne Riks-Ständs öfverensstämmande beslut, torde genom tre
Stånds sammanstämmande beslut vara af Rikets Ständer afgjordt, att föreskrifterna i Instruktionens berörde §§, hvilka äro af reglementarisk natur, skola förblifva oförändrade, utom i hvad angår en i Utlåtandet N:o 14 föreslagen rättelse, hvilken blifvit af samtliga Riks-Stånden särskildt godkänd.
Och då i § 3 af Stadgan endast hade föreslagits en redaktionsförändring, hvarigenom denna § skulle ställas i öfverensstämmelse med den förändrade uppställning, som uti ofvannämnde §§ af Instruktionen ifrågasattes, lärer berörda redaktionsförändring äfven genom tre Stånds sammanstämmande beslut skola anses afslagen.
Uti Betänkandet N:o 9 pag. 13 hemställde, med anledning af i ämnet väckt motion, Utskottet, att i § 4 af Instruktionen måtte intagas en anvisning derom, att sådana fiskerier, som utgöra särskilda i jordeboken upptagna lägenheter, utan att vara i hemmans skattläggning inbegripna eller hafva i deras taxeringsvärde ingått, skola taxeras såsom annan fastighet enligt Bevillning s-stadgans 2:dra g, punkten 2:o.
Berörde hemställan blef af samtliga Riks-Stånden godkänd, af Borgare-Ståndet likväl med den förändring att de här ofvan kursiverade orden uteslötos.
Denna åtgärd hade, enligt hvad upplyst blifvit, sin grund i sistnämnda Stånds beslut, att bestämma bevillningen till lika belopp för all slags fastighet, eller 3 öre för hvarje fulla 100 Riksdaler af uppskattningsvärdet; men då Ståndet, vid föredragningen af Utskottets Utlåtande N:o 14, deruti afhandlades tvänne af nyssnämnda beslut för - 6 JBevillnings-lJtskottets Memorial JV'-' 16. anledda återremisser, funnit sig, på Utskottets derom gjorda framställning, föranlåtet frånträda berörda beslut i afseende ä fastighetsbevillningens belopp och låta detsamma oförändradt förblifva vid hvad nu är stadgadt, torde Borgare-Ståndet i afseende å nu ifrågavarande tillägg vid §4 af Instruktionen äfven finna lämpligt antaga Utskottets förslag oförändradt. § 17. Preste-Ståndet, som, lika med de öfriga Stånden, gillat Utskottets i Betänkandet N:o 9, pag. 7, afgifna afstyrkande yttrande öfver en af Doktor Runsten väckt motion om förändrade grunder för beräkning af bevillning å tjenstemäns löner, har, med föranledande af Doktor Runstens framställning, lande Instruktion skall fogas en så lydande föreskrift: ”Vid bevillningsafgifters bestämmande för embets- och tjenstemän gälle för öfrigt såsom allmän grundsats, att enhvar påföres bevillning för så stor del af lönen, som, efter afdrag af alla vid tjenstens utöfning nödiga kostnader, kan beräknas återstå såsom enskild lönebehållning”.
Dä emellertid en dylik föreskrift kan gifva anledning dertill att äfven andra afdrag än de, hvilka i t; 7 af Stadgan omförmälas, kunna vid löntagares taxering ifrågasättas samt sålunda måste inverka pä bevillningens belopp, lärer, sä framt icke Preste-Ståndet skulle vilja frånträda sitt berörda beslut, följande omröstning i frågan böra eg a rum: 5:o.
Den som instämmer i Ridderskapet och Adelns samt Borgare- och BondeStåndens beslut att, på sätt Utskottet föreslagit, icke vidtaga någon åtgärd i anledning af de uti Doktor Runstens motion framställda yrkanden, att lönebevillning för tjenstebefattningar icke skall beräknas efter lönebeloppen i deras helhet, utan pä sin höjd efter hälften deraf, samt att embets- och tjensteman icke må för boställe taxeras efter detsammas möjliga uppskattningsvärde, utan blott med en procent af den deraf påräkneliga rena behållning, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, hafva Rikets Ständer, lika med Preste-Ståndet, beslutit att till § 17 i nu gällande Instruktion skall fogas en sä lydande föreskrift:
Vid bevillningsafgifters bestämmande för embets- och tjenstemän gälle för öfrigt såsom allmän grundsats, att enhvar påföres bevillning för så stor del af lönen, som, efter afdrag af alla vid tjenstens utöfning nödiga kostnader, kan beräknas återstå såsom enskild lönebeliållning.
I slutet af Betänkandet N:o 9 hemställde Utskottet, att det mätte få ankomma på Expeditions-Utskottet att vidtaga de rättelser i §:nas nummerordning, äfvensom uti de i texten pä några ställen förekommande hänvisningar, hvilka kunde blifva nödvändiga, derest, pa sätt Utskottet föreslagit, vissa §5; kotnme att genom Rikets Ständers blifvande beslut ur stadgan uteslutas.
Denna hemställan ”bifölls” Bevillnings-Utskottets Memorial JW 16. 7 af Ridderskapet och Adeln ”med den förändring, att, i stället för ordet:
Expeditions-Utskottet infördes ordet: Bevillnings-Utskottet,”.
Då Utskottet med sin framställning endast afsåg att förekomma onödig omgång och särskild kostnad för tryckning af författningen i sin helhet, sådan densamma slutligen blefve af Rikets Ständer antagen, samt de tre öfriga Stånden godkänt Utskottets ifrågavarande framställning oförändrad, torde densamma få anses vara af Rikets Ständer bifallen.
Bevillnings-Utshottets Betänkande M 17. 1 N:o 17.
Ank. till Exp.-Utsk. dea 13 Aug. 1863, kl. 1 e. m.
Betänkande, angående lullbestämmelserna för artikeln bränvin och sprit, m m.
Uti sitt angående tullbevillningen afgifna Betänkande M 8 hemställer Utskottet, alt pröfningen af tullbestämmelserna angående artikeln bränvin och sprit måtte uppskjutas intilldess Rikets Ständer fattat beslut rörande tillverkningen af bränvin inom landet och skatten derå; hvarvid Rikets Ständer äfven låtit bero Sedan numera tillverkningsskatten blifvit bestämd att fortfarande utgå med 60 öre för kanna bränvin af 50 procents styrka vid 15 graders värme, har Utskottet skolat åter till behandling upptaga berörda fråga om tullsats å bränvin.
I detta hänseende hafva motioner blifvit väckta: hos Ridderskapet och Adeln af Herr von Mentzer, Carl Fredrik {J/s 125), hvilken hufvudsakligen anfört, hurusom, i och med detsamma den nu gällande högre beskattningen lades på tillverkningen af bränvin, det blefve nödvändigt att genom skärpta tullbestämmelser skydda den inhemska producenten mot en alltför tryckande konkurrens med den utländske, som, i följd af honom beviljad drawback, kunde i Svensk hamn leverera sin vara till ett pris, obetydligt öfverstigande blotta tillverkningskostnaden, hvilken i alla fall, genom i utlandet gällande friare bränvinsförfattningar och lägre pris å råämnen, vore för den utländske tillverkaren betydligt lägre, än för den Svenske producenten, samt hurusom åtskilliga omständigheter medförde betydliga förändringar i förhållandet mellan den i gällande författning rörande bränvinstillverkningen stadgade produktionsskatt af 60 öre pr kanna bränvin af 50 procents alkoholhalt och nu bestämda införselstull, motsvarande 110 öre per kanna af samma styrka.
Sålunda hade blifvit stadgadt, att allt bränvin skulle, vid handel i större partier, hafva en styrka af 50 procent, i stället för förut medgifna 49 procent, medan utminutering fortfarande finge ske till 46 procent, hvilken förändring kommit förnämligast minutören till godo, under det att tillverkaren i verkligheten fått en Bih. till R.
Prot. 1862 & 1863. 5 Sami. 1 Afd. 14 Haft. 1 2 Bevillnings-U(skottets Betänkande JM 17. skatteförhöjning af omkring 3 öre per kanna, och vidare vore det en känd sak, att det af kontrollören omedelbart efter tillverkningen afprofvade och uppmätta bränvinet, innan det hunne föras i marknaden, underginge en ej ringa förminskning, både till styrka och volym, hvarigenom en ytterligare förlust för producenten uppkomme, så att, i följd af båda dessa omständigheter, för det i handeln utlemnade bränvinet erlades en tillverkningsskatt, hvilken, enligt en ingalunda för hög beräkning, uppginge till 66 öre per kanna.
Då dertill komme alt, genom det sätt, hvarefter tili förtullning anmäldt bränvin uppmätes, eller genom de fyllda kärlens vägning och afdrag af en ända till 20 procent af bruttovigten uppgående thara, det blefve möjligt att med ett ej ringa belopp nedpressa tullafgiften, och detta så mycket mer, som tharans inflytande vore högst betydligt olika för sprit af olika styrka, så blefve förhållandet mellan skatt och tull i verkligheten i hög grad olika det enligt gällande författningar afsedda; och hade motionären till afhjelpande af dessa olägenheter, föreslagit, »att bränvin, sonj till förtullning anmäles, måtte uppmätas och profvas enligt samma grun der och på samma sätt, som vid tillverkningen är föreskrifvet, och införselstullen bestämmas till 135 öre per kanna med 50 procents alkoholhalt vid + 1 5 gr. temperatur, eller ock, om detta skulle anses medföra alltför stora praktiska svårigheter, att, med bibehållande af den nu föreskrifna methoden för profningen och uppmätningen, tullen måtte höjas till 55 öre per & absolut alkohol;» inom Bonde-Ståndet af Jöns Pehrsson från Blekinge län (JV2 425), uti hvilken motion Håkan Pellersson från nämnda län, A. Medin från Kronobergs län, Anders Persson från Christianstads län och Jöns Andersson från Malmöhus län instämt, och hvaruti, på hufvudsakligen samma skäl, som uti Herr von Mentzers nyss omförmälda motion äro framställda, samt med erinran derjemte i afseende på importen af utlänskt bränvin, att då vid utförsel deraf t. ex. från Preussen hela tillverkningsskatten återfås, men denna genom sättet för beräknandet af tillverk,ningsqvantiteten icke i verkligheen erlades för mera än hälften, den drawback, sorn restituerades, följaktligen motsvarade skattens dubbla belopp, har blifvit yrkadt, att uti tullförfattningarne måtte införas föreskrifter derom, dels att bränvin, sorn till förtullning anmäles, skall uppmätas och profvas enligt samma grunder, och på enahanda sätt, som vid tillverkningen är stadgadt, samt att i tull skall erläggas en afgift af \
R:dr 50 öre per kanna med 50 procent alkohol vid + '15 gr. temperatur, äfvensom att, om någon skatteförhöjning nu skulle komma i fråga, tullen derefter bör ytterligare förhöjas; samt likaledes inom Bonde-Ståndet af Gustaf Johansson från Kronobergs län (J12 310), hvilken yrkat en tullsats af 65 öre per skålp. alkohol.
Hvad sålunda blifvit yrkadt har Utskottet tagit under öfvervägande; och beträffande dervid först frågan om förändradt förtullningssätt af bränvin, så att det blefve vid införtullning uppmätt och profvadt i samma ordning, som vid dess tillverkning; så enär Utskottet icke kunnat vara i tillfälle att anställa den med afseende å en sådan förändring erfoderliga noggranna undersökning af de flera dithörande förhållanden, Bevillnings-Utskottets Betänkande JK 17. 3 samt då Rikets Ständer redan beslutat aflåtande utaf underdånig skrifvelse med anhållan att Kongl. Majit täcktes, efter föregången utredning af sakkunnige män, till Rikets näst sammanträdande Ständer aflemna förslag till ny tulltaxa, och den nu väckta frågan om ändring i sättet för införtullning af bränvin äfven synes dervid lämpligast kunna komma under behandling, föreslår Utskottet att Rikets Ständer icke måtte i detta hänseende annat besluta än en underdånig hemställan till Kongl Majit om meddelande af nådig föreskrift att vid utarbetandet af nytt förslag till tulltaxa äfven bör tillses, huruvida i det nu för bränvms införlullande stadgade förfaringssätt må lämpligen kunna vidtagas sådan förändring, att varan kommer att profvas och uppmätas enligt samma grunder och på samma sätt, som vid dess tillverkning eger rum.
Vidkommande dernäst sjelfva införselsafgiften å bränvin; så enär den tullsats, som under de begge sista statsregleringsperioderna varit gällande, nemligen 45 öre för I skålp. alkohol (vattenfri sprit), motsvarar 2 Ridr 20 öre per skålpund alkohol eller 1 Ridr 10 öre per kanna bränvin af 50 pröcents styrka, och således med 50 öre kannan öfverstiger den tillverkningsskatt af 60 öre per kanna, som, efter att jemväl hafva under samma tid varit gällande och med hänsigt hvartill införselstullen blifvit bestämd, Rikets nu församlade
Ständer äfven beslutat böra oförändrad bibehållas, har Utskottet, som anser berörda tullsats innebära tillräckligt skydd för den inhemska bränvinstillverkningen och tillika vara den högsta, som utan fara för betydligare tullförsnillning kan denna vara åsättas, icke för artikeln bränvin och sprit kunnat någon tullförhöjning tillstyrka, utan hemställer att den nuvarande införselstullen må bibehållas.
Men emedan, genom sammanförandet uti en gemensam rubrik af de flera tillförene specificerade olika slagen af bränvin och sprit, svårighet uppstått att tillförlitligen utröna införselsqvantiteterna af de särskilda sorterna och förhållandet i delta hänseende emellan de slag, som utgöra föremål för en allmännare tillverkning, inom landet och dem, som hufvudsakligen äro af utländsk produktion, föreslår Utskottet, att, i stället för taxerubnkens nuvarande lydelse »bränvin och sprit alla slag», må åt denna artikel gifvas följande förändrade redaktion: »Bränvin och Sprit: »af säd, potates eller andra jordfrukter — -— — — — »af annan frukt: »Cognac — — — — — — — — — — — — »andra slag — 4 Bevillnings-Utskottets Betänkande JV2 17.
Ättika. »J5? 'änvin och Sprit: »af ris: arrack — — — — - __ — »af socker: rum — — — — I öfrigt bar vid artikeln »Ättika» Utskottet likaledes hemställt och Rikets Ständer medgifvit, att, derest ändring i införselstullen å bränvin ifrågakomme, Utskottet finge jemväl angående tullen å ättika vidare sig yttra; men vid nyss anlörda förhållande, att Utskottet icke för dess del ansett någon förändrad tullsats å bränvin böra antagas, har endast skolat anmälas, att för Utskottet, i fråga om den nuvarande tullen å ättika, anledning icke förefinnes att vidare yttrande afgifva.
Utskottets beslut rörande införselstullen å »bränvin och sprit, alla slag,» reserverade sig Herr Reutersvärd, Herr Doktor Nordlund, Doktor Petrelli, Prosten Lundholm, Prosten Palmlund, Prosten Janzon samt Riksdagsfullmägtige Gust.
Johansson, Aug.
Andersson, Dahlgren, Carl 1/varsson, Nils Olsson och Nils Pellersson, under åberopande af Afdelningens härutinnan afgifna förslag till betänkande, så lydande: »Vidkommande dernäst sjelfva införselsafgiften för bränvin; så ehuru den förut stadgade skallen för tillverkning deraf inom landet, nemligen 60 öre per kanna om 50 procents styrka vid 15 graders värme, enligt Celsii termometer, blifvit af Rikets Ständer bibehållen oförändrad, har
Utskottet likväl ansett de af motionärerne anförda skäl och omständigheter böra föranleda till någon förhöjning i nuvarande tullsats, 45 öre per skålp. alkohol, svarande mot 1 R:dr 10 öre kannan af förstnämnda styrka, och hemställer fördenskull, att in(örselstullen å »bränvin och sprit, alla slag,» må bestämmas till 55 öre skålpundet alkohol, hvilket skulle utgöra omkring 1 R:dr 34 öre kannan bränvin af 50 procents styrka vid +15 graders temperatur å hundragradiga termometerskalan.»
Dessutom hafva emot detta Betänkande blifvit anförda följande skriftliga, Reservationer: 1:0 af August Andersson från Östergötlands län: »Emot
Utskottets beslut i hvad det rörer tullen å bränvin, får jag till stöd för min reservation anföra: Bevillnings-Utskotlels Betänkande JV2 17. 5 Alt Utskottets majoritet icke fästat ringaste afseende derpå, att flere tusendetals bland landets jordbrukare, uti till sine riksdagsombud insända petitioner, hvilka genom mig och mina Stånds-kamrater kommit Utskottet tillhanda, påyrkat en förhöjd tull å artikeln bränvin samt alla slags spritdrycker.
— Det har hittills alltid hetat att denna, såsom skadlig ansedda, vara borde fördyras, så att konsumtion deraf minskades Nu deremot synes Utskottet åsyfta att hålla varan i så lågt pris att större mängd deraf förtäres; ty hvarföre eljest vara så skuggrädd för tullens höjande?
Ehuru det blef inom Utskottet upplyst att alla våra grannländer hade betydligt högre bran vinstull än Sverige, så verkade detta icke på Utskottets majoritet, som ansåg det vådligare om en eller annan bränvinsankare skulle kunna smuglas hit, än om hela fabrikationen inom riket omöjliggjordes och några millioner silfver utbyttes mot utländskt bränvin.
Det upplystes inom Utskottet att den i utlandet beräknade drawback å försände bränvinspartier gjorde det för utländningen möjligt att nedtrycka priset i Sverige, med den tull, som nu förefunnes och att tharan för kärlen, beräknad till 20 procent, nedsatte den bestämda tullsatsen, äfvensom att åtskilliga omständigheter vid profningen orsakade den Svenske producenten förlust, derigenom att skatten utgör mera än de 60 öre, som förekommer på papperet.
En besynnerlig sak är det att, medan grannländernas lagstiftning går ut på att bereda de respektive ländernas vinst och innevånarnes förkofran, så går den Svenska lagstiftningen ut på att snart sagdt utrota den industri, som hittills utgjort landtmannens hufvudsakligaste binäring.
— Blefve följden häraf den, att varan förminskades inom vårt land och inga mera skadliga surrogater sattes i stället, så vore härom mindre att säga; men som bränvin ännu i stor mängd dagligen förtäres af såväl den rike som den fattige, vill det synas som skulle sträfvandet emot tullförhöjningen gå derpå ut att endast gynna grannländerna och ruinera landets eget jordbruk.
Då penningebrist förspörjes från de flesta provinser, landtmannaprodukter ui bjudas till underpris, ulan att kunna säljas, och då årets svaga skörd sannolikt omöjliggör bränvinstillverknmgen inom landet, så har man att motse en större import af bränvin från utlandet såvida tullbetänkandet vinner Ständernas bifall.
— Följderna häraf tilltror jag mig icke beräkna, men att den jordbrukande delen af landets befolkning skall med häpnad linna sig sviken i sina förhoppningar om en ändamålsenligare tull-lagstiftning i afseende på artikeln bränvin, det tror jag mig med visshet kunna förutsäga, och det är på alla dessa skäl jag vördsamt hemställer att Rikets Ständer måtte ogilla Utskottets utlåtande samt bifalla Herr Kapiten Reutersvärds, af mig med flere biträdda, reservation.
Häruti har Nils Olsson från Malmöhus län instämt. 2:0. af Håkan Pettersson från Blekinge län: »Alltsedan bränvinstillverkningskatten förhöjdes först till 50 och sednare till 60 öre per kanna, har från bränvinstillverkarens sida den klagan blifvit mer och mer allmän, 6 Bevillnings-Utskottcts Betänkande M 17. att den å utlänskt bränvin lagda tullen, som nu skulle utgöra
I R:dr 10 öre pr kanna fastän den i tillämpningen endast är cirka 1,02 å 1,05 öre och således i och för sig ingalunda är obetydlig, likväl icke skyddar dem mot en näringen undergräfvande utländsk täflan; och både vid denna och föregående riksdagar hafva motioner blifvit väckta om förhöjning ä bränvinstullen; men dessa motioner hafva städse strandat mot de nu så moderna frihandelstheorierna, hvilka dock icke böra få tillämpas på ett område, der lagstiftningen från början till slut är en undanlags-lagstiftnmg.
Erfarenheten har ådagalagt att landets bränvinsbrännare under sednare åren kämpat med stora svårigheter och den tryckta ställningen, som en tid varit rådande i några orter af landet, har otvifvelaktigt till stor del förorsakats af de stora förluster, sorn, oaktadt den till utseendet höga tullen å utländskt bränvin, drabbat bränvinsbrännare.
Det är ingen hemlighet att här i landet på den aldra sednaste tiden ett stort antal bränvinsbrännare kommit på obestånd till följd af de förluster, som bränningen för dem medfört, och få lära de vara, som skördat deraf någon vinst.
Många bränvinsbrännare, hvilkas hushållning derför icke lagt hinder i vägen, hafva också nedlagt en rörelse, som endast leder till förluster eller undergång och under sednaste brän ningstermin har tillverkningen understigit behofven så betydligt att en import af en till två millioner kannor bränvin är att emotse, innan nästa bränningstermin inträder.
Vid sådana förhållanden, hvilka ingen lagstiftare eger rätt att förbise, måste man göra sig den fråga, om det kan vara Ständernas mening att låta en för vårt land så vigtig näring, som bränvinsbränningen alldeles gå under.
Vårt land eger så stora frihandelsifrare, att de skulle fä»na sia; åt om landets hela behof af bränvin, lik 7 O O som så mycket annat, kunde tagas från utlandet, blott priset blefve ett eller annat öre billigare.
Man har längesedan glömt de bevekelsegrunder, som föranledde Rikets Ständer att för icke fullt tio år sedan höja bränvinsskatten från en obetydlighet till 50 öre kannan.
Då ville man, genom bränvinets fördyrande, minska förtäringen deraf, och man uppnådde också detta fosterländska mål, ty bränvinet uppgick till 2: 50 öre kannan och supandet aftog i samma mån som priset stegrades.
Det är egent ligen från denna tid. som de stora framstegen i vårt land i moraliskt och ekonomiskt hänseende härleda sig; och det är i första rummet den nya bränvinslagstiftningen, som gjort dem möjliga.
Men det är fara värdt att förhållandet snart kan ändra sig och att lagstiftningen, om den icke aktger på erfarenhetens vittnesbörd, snart kan för framtiden tillintetgöra det goda den uträttat.
Bränvinspriset har under sednare åren stått så lågt, att det knappt varit högre än den tid då bränvinsskatten blott utgjorde en obetydlighet, men bränvin var till införsel förbudet.
Nu vill Utskottets pluralitet icke vidare höra talas om bränvinsprisets förhöjning och bränvinssupandets deraf föranledda minskande.
Man ifrar tvärtom för bränvinsprisets nedsättning, hvaraf oundvikligen skall följa bränvinssupandets tilltagande.
Man bör dock hoppas att Rikets
Ständer icke skola finnas benägna att tillämpa fribandelsåsigter, der de icke hafva något att skaffa.
Bevillnings-Utskottets Betänkande M 17.
Det torde böra upplysas alt, sedan Utskottets afdelning med en rösts pluralitet tillstyrkt bränvinslullens förhöjning från 45 till 55 öre per skålp. absolut alkohol, Utskottet i plenum likaledes med blott en rösts pluralitet föreslagit tullens bibehållande vid hvad den nu är.
Herr von Mentzer har uti sin i Utskottets betänkande upptagna motion anfört flere omständigheter, som ådagalägga, å ena sidan, att bränvinsskatten i verkligheten öfverstiger, och å den andra, att tullen verkligen understiger de faställda beloppen.
Till hvad Herr von Mentzer anfört, för att ådagalägga huru mycket tillverkningspriset å bränvin mäste vara högre i Sverige än i andra länder, bör läggas den höga förlagsräntan näringsidkare här måste underkasta sig, men framförallt den omständigheten att bränningen, endast är tillåten viss tid af året, hvarunder hela årsbehofvet måste tillverkas, hvilket i hög grad fördyrar varan, jemte det att det utsätter till verkarne för äfventyret af en öfverproduktion, för hvilken, så länge drawback icke med gifves, all afsättning utom landet är afskuren.
Ofverväger man alla nu anförda om ständigheter, skall man lätt finna hvarför tillverknmgspriset å bränvin här i landet alltid står betydligt högre, än i andra länder, der man likväl gör allt för att uppehålla näringen och dess idkare.
Införseln är i utlandet antingen förbjuden, eller belagd med tullar, som innefatta tillräckligt skydd.
Derjemte är, genom beviljande af drawbacken vid utförsel af bränvin, en utväg för lillverkarne öppnad att återfå skatten och till andra länder exportera hvad som icke kan inom eget land afsättas; och denna export gynnas genom beviljandet af drawbacken, hvilken genom det sätt, hvarpå tillverkningsqvantite ten beräknas (liksom fordomdags våra småpannor), utgår med högre belopp än skatten och således i sjelfva verket utgör en export-premie.
Medan man i andra länder går tillväga på ett sådant sätt, äro bränvinsbrännarne i Sverige, som dock tillskjuta en så betydlig del af statsbebofven, lemnade till pris åt en lagstiftning, som förr eller sednare skall, såvida ingen förändring deri inträder, ruinera näringen och medföra tal rika medborgares undergång
Här restitueras aldrig den erlagda skatten, och när öfverproduktion inträffar måste följaktligen bränvmet säljas till vanpris, och större eller mindre del af den erlagda, betydliga skatten förloras
Vid sådana tillfallen kan man icke undgå förlusten, genom att gömma varan och spekulera på högre pris, ty knappt stiger den till ett belopp, som motsvarar tillverkningspriset, förr än utländskt bränvin importeras; och denna import gynnas dessutom af den nästan kroniska penningebrist, som råder på Stockholms börs, och hvilken förorsakar import, äfven under förhållanden då den icke borde kunna ega rum.