Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
(iertrud Adelborg Svensks t.änstflickors utvandri&amp; ' tiil Danmark Cecilia Holmberg, f Bååth.
$ r h ett skbnskt fiskläge.
Brev til Dagny fra Kristiania.
Xiatine E ' rederiksen Marie ~akrzewsk ' a.
2 l2 22 25.
30 ....
Kvinliga skolr8dsledamöter.
- en - en.
Litert %iiuranrnälninga r.
E; ru Anne ~harlotte Leifler Ur lifvet Tredje samlingen Sonja Kovalevsky Ur Ryika lifvet 31.
Esselde Ytterligare om kvinliga skolrBdsmedlemmar.
35 Gertrud Adelborg Svenska tjiinstflickors utvandring till .Danmark (Forts och slut).
40 Mathilda Boos F r h de fattigas hem.
Gustaf S v m o n Hvad gagn kan samskolan medföra serskildt för kvinnan ?.
56 .. Bqkanmiilningar &amp; &gt;snel&lt;ic: ' s i r i i d a blad if ' Rosaiie oiivecrona A K-di?
: Var tid och ungdomen af Ludvig Lindroth Fredrik Wetterlund: Digte af Herman Bang.
Fr&amp; riksdrcgen.
Meddelanden från krearika- ~remcr-@&amp;bunaet: Stipendiefonderna,.
67 Arbetsonråden Ö r &amp; vinnor.
(k o k.)
Hvarjehanda i vinnofrbgan.
E N Söderberg.
Lycklig du!
Inledning till en diskussion ......... tt bre€ frHn 1810 om Carl +ris.
Anna Wahlenber Till första April.
Edniund ~ a m m a f Lias Nordvall.
Liteatur X.
SjnkvBrd och ~elsoviird. '
E; handbok uiaibeiad af flera liikare under redaktion af D: r C.
Wallis och D: r F.
W Warfvinge 2 delar.
N 8tockholmstyper förr och nu af Claes Lundin F r.
Skoglunds förlag Drägtreformföreningen Från riksdiigen .- E.
S-n Kvinnans äktenskaps&amp;lder.
fOh %oF ?r,.
.&amp;.
71 72 18.
92 96.
Meddela~den .från Fredrika- Bremer- E ' örbzcndet.
Hvarjehanda i kvinnofragan.
Lilly Eyströrn.
NBgot om v&amp;ra nyare barnböcker.
B z m a Vtsta.
Ocks % ett skal.
SmBprat om förströelser och nöjon.
(Utdrag.
The ~ o a d e.
~.)
l 3 2.
Meddelande frbn f red rika-f rem er-~öibindet.
Lonisa Ma Alcott Frbn r i k ~ d a p n
P FaUot.
Madame Caroline De Barrau De Muratel.
A K-dt.
Bern en klädnin.
145 Domenico Ill.aa (- Correale.
v i d min moders graf.
(poem!
1 W C L .. Om kvinnans underordfiade stillning 155 B m u n d Gammal.
Tjugnirsfeaten i Btockholma första * h ~ s h ~ i s s k o l a 158.
Kvinnorna och trädgardsskötseln.
l60.
Från riksdagen.
l 64.
Fredrika- ~remw-&amp;-lknde&amp;; ne~de ' landm.
Evarjehanda i Invinnofr&amp; an.
nedrika-&amp;.mar- l ?lkbt~At Oerattebe s f&amp;- * l889.
1.70..
Hellen Lindgren, VBr seaaste förfsttarinneliteratur.
en studie A Ch Leflim Ur fifvet.
Kdnlighet och B o t i k.
Victoria Benedicts- sons @ Rlfbiogra&amp; Ernst Ahlgrens och Axel Lnndegrds Derr Bergtagna.
.l7 3.
Yrsa, Somniarhvila i ~ &amp; ~ r b o t k m.
ZZin Rathsmaw.
Afund Poem.
195 E ' redrik Bajer.
Egendoms wemenakap med eller utan gemensam för- oaltningsriitt?
(Ur &amp; inden o Ssmnuulet).
197 Metidelanden fran 21r~dnka-~remar- %~rbuusdet a00 Hvarjehanda i kvinnofdgan a01.
Den sista af familjen Merchbanks.
Ohersattnin af 8 .. B-.l.
Mathitda BOOS L a m Kieler: M a i d af B r e, # knesPil i tre akter.
P 4.
B., Brev til Ilagn h Kristiania.
E .. ~n bit statistie.
.. 221..
Edmund Gammal Den bkttiska ' o&amp; koniinenkla ~ ' e d k i i o n e n konfe- s rene i ~tockholrn hösten 1890.
222 Rutiov Abelin.
Kvinnan och tradgsrden 227 En kurs i Stenokrsfl.
23 9.
MeddeIanden fmn f red rika- f rent er- ~ &amp; b w &amp; t.
23b Hvajehanda i kvinnofrikgen 235.
Ufe; Han och Hon.
Några jamfömleepunkter melien mannens och kvinnans sj&amp;lslif.
Franpnis Coppde.
~ate&amp;oster.
Dram p&amp; verasi en akt.
(ifveribtt- ning af Ernst Lundqvist.
Stockholm, Iduns N; r 36 (50?)
Prenumerationspris pr å r: Idun ensam kr.
» Iduns Modet., mänadsuppl.
» Barngarderoben _ » Fredagen den 10 september 1897.
5: 5: 3: 3: — — — — Byrå: Klara södra kyrkog.
16 46.
Tryckeri Aktiebolag, 10:de årg.
Amy Akerhielm.
S ranserna för kvinnans verksamhetsområde vidgas med hvarje ny dag, som solen skänker sitt ljus, med hvarje ny kvinna, som födes.
E j n ö j d med att eröfra världen genom sin skönhet och sitt ömma hjärta, har hon upptagit det vapen, som mannen förgäfves brukat till försvar för sin själfständighet, arbetet för dagligt bröd.
Man har sagt, att man- nen lagt hinder i vägen där- vid.
Det har han knappast.
Han har fordom fallit till föga och sjungit kvinnans lof, han bugar sig nu, lämnar hen- ne plats och tiger.
Han förlorar intet därpå.
Ty det är ej för- måner, som delas — de kunna fördubblas.
Det är ansvaret som delas — det är därför han tiger.
Hans tystnad göm- mer ingen opposition, den ut- talar en varning.
T y där kvinnan — såsom i kampens hetta stundom kan hända och har händt — iklä- der sig ett ansvar, hvilket det strider mot hennes lif som kvinna att kunna bära, är fara å färde, måhända mindre för yttre framgång än för utveck- lingen af hennes karaktär.
T y arbetet, till och med ar- betets form inverkar mera på kvinnans individualitet än på mannens.
Hon angriper sin uppgift med en entusiasm, en lidelse, som ofta nog tager alla hennes andliga förmögenheter i anspråk, men ej sällan för- menar henne klart omdöme o m bördans omfång.
Och hennes uthållighet är af an- nat slag än mannens.
Kvin- nans energi näres af hennes känsla, af en ambition, som ger henne negativ kraft — kraften att försaka och lida.
Men denna energi böjer hennes rygg, tröttar hennes ande, gör henne gammal i förtid och till trälinna under ett hopplösare tyranni, än det hon fruktar af make och barn.
Häri ligger hennes olikhet med mannen såsom arbetare.
Hans energi tar ofta råare näring, snikenhet, äregirighet, maktlystnad och tvång.
Men tvånget ger hans arbete mera realitet, och däraf starkes hans kropp.
Kvinnans arbete har estetisk karaktär, hon arbetar för ar- betets skull, målet är arbete — men detta mål byter for- mer, ty hon kallar det frihet — och hennes behof af arbete innebär mindre garantier för kontinuitet än mannens, hvars fysiska utveckling är under- kastad färre växlingar och färre faror för nödvändighetens öfvermakt.
Äktenskapet in- för kvinnan i ett lif, hvars tvungna plikter för hemmets och familjens bestånd äro högre — ty de äro naturli- gare — än de varmaste in- tressen och det oförtrutnaste arbete för samhälle och mänsk- lighet på andra banor.
H o n har sin fria vilja att ihärdigt försaka en lycka, som hon ofta sett bytas till olycka, och ett hem, där hon fruktar att bli slafvinna, men i denna försakelse ligger en synd mot naturen, hvars energi, till och med i hämnden, är kraftigare än hennes — och aktiv.
Dessa spekulationer äro allt- för teoretiska att öfverlag kunna tillämpas.
De äro ej heller nedskrifna såsom nå- gon opposition inot sträfvan- den, hvilka afse att utvidga
IDUN 282 1897 Man bör aldrig omhulda sin sorg.
Feuillet.
kvinnans verksamhetsfält, hälst där refor- matorer och reformatriser äro fullt med- vetna om, att med vidsträcktare arbetsom- råde följer ett ökadt ansvar — ett ansvar, som ingalunda upphör med förmågan att bära arbetets tunga.
Dessa rader må snarare räk- nas för en hyllning åt de kvinnor, som i sitt ofta ensliga, stundom hoppfulla, stundom tröstlösa arbete för dagligt bröd, ej öfver- skrida den kvinnliga naturens gräns, åt dem, som med troget uppfyllande af mödosamma plikter förstå att förena det älskvärda be- hag och den sinnets glädtighet, hvilka i yttre afseende sk&amp;nka deras arbete samma äste- tiska karaktär, som det i inre afseende äger.
Hvar och en skall säkert tänka på sam- ma sätt, som bevittnat det omfattande, nyttiga och oumbärliga arbete, hvilket en skara unga damer verkställt under förberedelserna till och administrationen af den nu snart afslutade Allmänna Konst- och Industriutställningen.
I arbete från morgon till afton, noggranna i uppfyllandet af sina åligganden, utan an- språk på andra utmärkelser än erkännandet, att de ärligt förtjänat sitt dagliga bröd, och på samma gång älskvärda, glada och tillmötesgående, ha de alla fritt och tro- fast tjänat den goda feen i det hem, där de nordiska landens arbete, ej minst kvinno- arbetet, nu firar sin stora, hjärteglada och solskensljusa jubelfest.
Och då Idun i dag återger bilden af en bland dessa unga da- mer, ligger däri en hyllning åt dem alla.
Fröken A m y Äkerhielrn, som för jämt ett år sedan trädde i utställningens tjänst, har tillhört Administrationens publikations- afdelning, den s. k. pressbyrån.
1 Arf- furstarnas palats såg man henne hela vin- tern vid sitt skrifbord, öfverlastadt af den utländska korrespondens, som hon förde på fyra, fem lefvande språk, och af de hvarje dag nya tidningspackor, hvari hon uppsökte de notiser o m utställningen, som hon själf varit med o m att författa och sprida till alla världens hörn.
Hennes ögon voro stun- dom röda af trötthet, men på hennes läp- par mötte den besökande alltid samma fina, aristokratiskt förbindliga småleende.
Någon gång var måhända detta småleende en smula satiriskt, men man undrade ej därpå — man förvånade sig snarare öfver, att hon ej visade tänderna vid alla dumma frågor, som på en pressbyrå bruka bestås.
Efter utställningens öppnande har hen- nes tjänst fortsatts i pressens egen lokal, där hennes arbete varit lika behöfTigt som hennes närvaro angenäm för det stora antal utländingar, hvilka haft upplysningar och råd att begära.
Särskildt under presskon- gressens heta dagar var hennes klara huf- vud, hennes vidsträckta språkkunskap och hennes mondaina vett af lifligt nppskattadt värde.
Fröken Akerhielm är född i Riseberga församling i Skåne, där hennes far, hofpre- dikanten, friherre K. O. Akerhielm var kyrkoherde.
Hennes moders namn var Jo- hanna Sofia Karlström.
Såsom enda dot- ter bunden vid hemmet långa tider på grund af sjukdom inom familjen, fann hon dock tillfälle att genom, vidsträckta resor förkofra sina kunskaper och sin erfarenhet af lifvet.
De intryck hon därvid rönt ha fått form i åtskilliga reseberättelser, tidningskorrespon- denser och uppsatser, och dessutom visa en sagosamling på vers — illustrerad af fröken Stina Beck-Friis — samt åtskilliga noveller, dikter och utkast, att vittert författareskap ej heller är henne främmande.
Sedan flere år korrespondent till åtskilliga svenska och äfven utländska tidningar, innehade hon dessutom anställning i Stockholms Dagblad, då hon hösten 1896 ingick i utställningens pressbyrå.
_ H £ a p a / d M o / a n d e r Kvinnokonferensen.
n konferens för belysande af frågor rö- rande kvinnans sociala ställning och olika verksamhetsområden kommer, som vi förut i korthet omnämnt, att afhållas i Stock- holm den 2 1 — 2 3 innevarande månad.
Kon- ferensen anordnas af Svenska kvinnornas nationalförbund, hvilket förbund, som be- kant, är en gren af det Internationella Kvinnoförbundet (International Council of Wo- men), stiftadt i afsikt att vara det centrum, där kvinnor af olika nationalitet och åskåd- ningssätt kunna mötas i gemensamt arbete för befrämjande af uppgifter.
till gagn för dem själfva och för samhället.
Vid konferensen komma följande till Svenska kvinnornas nationalförbund hö- rande föreningar att redogöra för sin verk- samhet och för de idéer, som äro själen i eller upphofvet till denna deras verksam- het: Fredrika Bremer-förbundet, Förenin- gen för välgörenhetens ordnande, Hand- arbetets vänner, Kvinnoklubben, Nya Idun, Stockholms kvinnliga gymnastikförening samt Svenska allmänna kvinnoföreningen till dju- rens skydd.
Genom dessa föreningars före- drag kommer en hel del frågor, som stå i samband med kvinnofrågan, att behandlas, dock på långt när icke alla frågor, som äro af intresse och vikt vid en dylik kon- ferens, och därför komma äfven att hållas några föredrag öfver ämnen af allmänn social betydelse.
Programmet är ännu icke de- finitivt uppgjordt och endast antydnings- vis kan meddelas, att dessa föredrag an- tagligen komma att beröra frågor af vikt angående våra unga kvinnors uppfostran, samundervisning, kvinnans betydelse för sjukvården o. s. v. Förslaget att mötas vid en konferens för att träda i personlig beröring med hvar- andra och lära af hvarandras arbete har i Norge, Danmark och Finland mötts med mycken sympati, och föredrag öfver kvin- nornas verksamhet på skilda områden inom dessa länder äro från kompetenta håll att förvänta.
Vid konferensens öppnande kommer en sär- skildt för ändamålet af en af våra mest fram- stående kvinnliga tonsättare skrif ven kantat att utföras, hvarjämte en musikafton torde komma att anordnas.
Kommer nu därtill att genom utställningen tillfälle finnes att taga del af hvad kvinnorna uträttat inom den bildande konsten och på det konstindustriella området, så kan man med skäl hoppas att konferensen, så allsidigt sig göra låter på den knappa tidrymden af tre dagar, skall kunna lämna en öfverblickaf » kvinnans socia- la ställning och olika verksamhetsområden ».
För resande från landsorten och utlan- det har k. järnvägsstyrelsen medgifvit en del förmåner.
De förra tillåtas lösa tur- och returbiljett gällande för 14 dagar till enkelt biljettpris, och de senare få resa till och från konferensen mot half afgift under tiden 15 sept. — 15 okt.
Närmare bestäm- melser härom och öfriga upplysningar an- gående konferensen meddelas å konferens- byrån, 19 Beridarbansgatan 1 tr., öppen 10 — 3.
Medlemskort å 3 kr.
kunna äfven därstädes erhållas.
V å r första fjäll- koloni.
- r&lt; tt signadt år för vårt land, det snart förrnnna, ett klang- och jubelår med ymnig, ovansklig äring!
Ökadt välstånd, höjd nationalkänsla, stegrad lifsverksamhet på alla samhällsområden, aktnings- och vän- skapsgärder från Europas alla öfriga folk- slag — se där Stockholmsutställningens blomma och korn.
Ett försvarskreditiv af rikemansgåfvor och fattigmansskärf, af freds- drotten och hans ädla gemål vigdt till fejd mot vår argaste fiende, lungtuberkulosen, är den gyllene frukten af vår konungs tjugu- femårsjubileum.
Ännu orsakar lungsoten hos oss bland personer af 1 0 — 4 0 års ålder hvart 4:de, inom hela den civiliserade världen hvart 6:te eller 7:de dödsfall; ännu skörda dess » löm- ska feberormar » i vårt land inom ålders- klassen 1 5 — 3 5 år ungefär lika många offer som alla andra sjukdomar tillsammans; ännu innehar sålunda den smygande farso- ten obetingadt rang af ett bland mänsk- lighetens svåraste gissel; men — den kan lindras i sina senaste stadier, den kan bo- tas i sina första, den kan förekommas, där ärftliga anlag därtill förefinnas, den kan, med ett ord, på alla punkter med framgång bekämpas.
I denna af erfarenheten bekräf- tade segervisshet rustar sig vår upplysta läkare- och sjukskötarekår, nutidens kors- här, att med vetenskapens hygieniska och dietetiska vapen slå ett åtgörande slag för lifslängd och lifslycka.
Krigsförklaring- en utfärdades under den stora tuberkulos- debatten i Läkaresällskapet förra hösten, krigsplanerna diskuterades på Läkaremötet i somras, krigsgärden med det stolta nam- net jubileumsfonden inströmmar ännu dag- ligen från alla samhällsklasser och landsändar, försvarsfästena heta lungsotssanatorier, och stridsropet är för flertalet af korsmännen » Gud vill det! » Och » Gud vill det! » b viskade i sitt hjärta den kvinna, som, under bidan på hufvud- drabbningen, på eget initiativ med glödande hänförelse öppnade fälttåget mot lungtuber-
IDUN 1897 kulosen.
Denna kvinna är fru Julia Blom- qvist, född Biörck, lärarinna i Östermalms folkskola och grundläggarinna af den första fjällkolonien i vårt land.
Själf genom fyra somrars vistelse i Jämt- land befriad från en mångårig, inrotad disposition för lungkatarrer, behärskades fru Blomqvist af en innerlig önskan att få, som aposteln säger, Imgsvala andra med den hugsvalelse, hvarmed vi själfva af Gud hugsvalats, eller, med andra ord, att, åtminstone under någon del af sommaren, kun- na bereda de små bleka, hostande folksko- lebarnen samma förmåner, som kommit henne själf till godo, nämligen mild och stärkande fjälluft samt.lämplig och närande föda.
Början gjordes med en cigarrarbeta- res son, som under vintrarna plågades af svår struphosta.
Han tillbragte som gäst en sommar hos herrskapet Blomqvist i Jämtland, hvarpå han botad återvände till sina glada och tacksamma föräldrar.
Detta gynnsamma resultat kräfde fort- satta ansträngningar.
De läkare, med hvilka fru Blomqvist rådförde sig, förordade varmt saken.
Det fanns intet tvifvel om dess gagn.
Men utrustningen, resorna, under- hållet — hvar taga medel till allt detta?
Af hvem få nödig handräckning och hjälp?
Rätte mannen till detta värf var barna- och ungdomsvännen doktor Bergman, Stock- holms folkskolors nitiske inspektor, storsla- gen i sia förmåga att främja andras hjarte- sak lika kraftigt som sin egen.
Af järnvägs- styrelsen utverkade han prisned sättning för kolonisternas resor, af folkskoleöfver- styrelsen 1,000 kr.
till koloniens under- håll.
För utrustningen ställde sig fru Blom- qvist själf i spetsen.
Under vintern 9 5 — 9 6 samlades hvarje onsdags eftermiddag i herr- skapet Blomqvists trefna Stockholmshem en mängd damer, som efter intaget kaffe, un- der lifligt samspråk om det gemensamma arbetet, uppbygglig lektyr af värden och intressanta reseskildringar af en annan man- lig medlem af sällskapet, sömmade täcken samt fållade handdukar och lakan åt kolo- nien eller förfärdigade sängmattor, couvre- pieds, klockflckor, syväskor o. d. till den stundande fjällkolonibazaren — njutnings- och minnesrika stunder, sådana som de flesta med god vilja kunna förskaffa sig.
Bazaren vann en storartad anslutning.
Präktiga gåfvor inströmmade från många håll, bland annat från alla Stockholms folk- skolor.
Försäljningen i den med enar och flaggdekorationer rikt prydda lokalen gick med glans, och behållningen steg, tack vare enskilda bidrag — bland dem synnerligen frikostiga af prinsarne Carl och Eugene samt fru Henrietta Kempe — till omkring 800 kronor.
Denna summa i förening med utensilier från tidingen Iduns forna skollofs- koloni, af redaktionen ställda till fjällkolo- niens förfogande, betryggade till fullo den- nas tillvaro för sommaren 1896.
Öfver- skottet jämte inkomsten af en aftonunder- hållning, arrangerad af lärjungarna i Beskow - ska skolan — därvid rektorn, doktor Lind- roth, i inledningstalet betonade de lyckligt lottade barnens plikt att verka för sina nödställda likar — har med ytterligare en sommar, den innevarande, ökat den späda, men lifskraftiga fjällinstitutionens existens.
- Och nu några ord om ställningar och förhållanden inom denna lilla värld.
Af de bröstsvaga — ej tuberkulösa — barn, som från Stockholms alla folkskolor skickades till besiktningen, godhetsfullt verkställd af dok- tor Anselm Werner, valdes första året 15, andra året 16, flickor och gossar mellan 9 och 14 års ålder.
Enligt den ursprungliga planen medtogos i år mer än hälften af fjolårets kolonister, på det förbättringen måtte blif- va grundlig och varaktig.
Resultatet i år var naturligtvis på grund häraf bättre än det i fjol.
Anförda af två lärarinnor — kolo- niens varmhjärtade föreståndarinnor, hvilka utan ersättning åt sina små skyddslingar offra sina egna ferier — och en jungfru, aflönad med 25 kronor, anträda de små kolonisterna i en dubbelkupé sin dygnslånga färd till det jämtländska sommarhemmet, be- läget / i timmes väg från Anns station och herrskapets Blomqvists villa, två stationer från Storlien och 1800 fot öfver hafvet.
Resan är förtjusande.
Tusentals nya in- tryck insupas girigt af vidgade barnaögon och barnaöron.
Under vägen inträffa de allra angenämaste af brott: fru Skogh, den driftiga hotellägarinnan, bjuder nämligen hela skaran i Storvik på middag, i Bollnäs på kaffe, en vänlighet, som upprepas under hemresan.
1 Fem rum och kök, enkla och landtliga, löfvade och med vidöppna föns ter, vänta resenärerna i den rymliga bondstugan med den långsträckta verandan.
Midt emellan gossarnas och flickornas sofrum ligger den ena föreståndarinnans, hvarifrån man genom ett litet fönster på hvardera väggen kan öfvervaka ordningen i barnkamrarna.
Kl. 9 på morgonen ätes frukost af välling och bröd.
Därpå hålles bön.
Så utför hvar och en sin dagliga gärning: bär in vatten, bär in ved, städar, torkar damm o. s. v. Till och med den klenaste lilla kolonisten har sin beskärda del af lifvets allvar: hon skall se till, att inga papperslappar ostäda gårds- planen.
Se där trippar hon beställsamt om- kring som en liten kyckling och pickar sam- vetsgrant upp äfven det minsta lilla pappers- fragment.
Sedan [läser man högt i roliga böcker, medan åhörarna binda vispar, samt leker » pappa, mamma och barn » eller » skola » eller något annat lika roligt i de själfbygg- da lekstugorna inne i skogsdungen, tills middagen kl. 1 står på bordet.
» Här är det kalas hvarenda dag », skref en af småt- tingarna hem till sin mamma.
Men så har man också en kokerska, som heter duga.
Och köttet är så saftigt, och mjölken är så fet, och Schumachers fina knäckebröd — som man hela sommaren får gratis af den snälle bagaren — är så mört, att det smälter i munnen.
Kl. 5 får man aftonvard af ost och bröd, men söndagseftermiddagen får man kaffe med smörgåsar och Schumachers rara kakor, och det är veckans allra läck- raste mål.
Till kvällsvard vankas gröt.
Och man sofver godt och äter godt, får goda vanor och andas natt och dag in fjälluft med både näsa och mun.
Och doktor Westerlund kommer kvistande från Storlien, inspekterar nybygget och finner allt ganska godt.
Men när de två månaderna äro slut, packar man in husgerådet i lårar, skiljs med tårar — vid ditresan grät en, vid hemresan gräto alla — från den älskade fjällstugan, ångar bort, följd af allmogens » Lefve fjällkolonien! » och kommer hem så trind eller fyrkantig af välmåga, att far och mor och syskon knappt kunna känna igen en.
Och hostan — den är, som o m den aldrig hade varit.
Och innerst inne har man ett svagt, ett jublande litet hopp — att få komma åter nästa år.
283 Nästa år, du lilla stackare, nästa å r!
Hvem vet hur det är d å?
Du finns nog än, men kolonien — har kanske vandrat all världens v ä g.
Nej, så visst, som den på sitt baner skrifvit läkarekonstens första och yppersta b u d: Du skall förekomma det onda.
Nästa år — låt oss se — nästa år, hvem hop- pas ej som vi, att den käcka lilla friskaran redan då med goda och barmhärtiga män- skors bistånd nått de närmaste af sina önskningsmål: fri transport, säkra krigs- fonder och ett enkom uppförät sommarkvarter, hvars doftande virke aldrig genompyrts af den instängda vinterluften i ett gammal- dags allmogehem.
Tora Kjellberg.
* " Som hundra gånger ... " Skiss för Idun af Elin Am een.
- Bröken Sandberg hade nyss återkommit r från sin vanliga sommarrekreationsresa till badorten Ugglebo.
Mer än sex veckor hvarje år kunde hon ej offra af sin dyr- bara tid, men det gjorde hon regelbundet för att få den besvärliga gikten att något ge med sig i de svullna fötterna.
Fröken hade nämligen restauration och särskildt middagsspisning för en del kontorister samt några-af tjänstemännen vid järnvägen, po- sten och telegrafen.
Det gick just inte så bra, — » ur band i m u n », — brukade fröken säga, och det slog nog in hvad det som serve- rades .beträffade.
Någon behållning blef det ej vidare heller, men » människan måste ju arbeta och sträfva », och det gick ändå ihop, och fröken mådde själf godt, hade sin lilla våning, sitt » dagliga b r ö d », en svart siden- klädning hvart tredje år och en badresa hvar sommar.
Ordentligt och bra höll hon det för sina spisgäster, det satte hon sin ära i; men mån och noga om sitt var hon, det kunde ej förnekas.
Hon hade en stark misstro till människor i allmänhet och tjänstfolk i all synnerhet.
Tummen höll hon på ögat på sina jungfrur och i selen höll hon dem hela dagen och en god del af natten.
Hon tilltrodde ingen annan än sig själf öfverse- endet öfver det hela, litade icke på någon annan och var alltid öfvertygad om att allt skulle gå på tok, när hon reste bort.
Men det gjorde det aldrig, tack vare Lovisa, frökens trotjänarinna och högra hand sedan tjugu år.
Under alla dessa år hade Lovisa — mamsell Lovisa, som jungfru och mat- gäster titulerade henne — troget stått vid sin matmors sida, stekt sig framför köks- spisen och farit ut och in som ett torrt skinn, till dess hon nu också såg ut som en uppbränd, förtorkad mumie med kaffe- brun hy, rynkor kors och tvärs öfver hela ansiktet, gestalten mager och hopkrympt.
Under samma tid hade matmoderns figur tilltagit i fetma och hennes hy fått allt högre rodnad, oaktadt hon själf ständigt påstod sig magra, » så att kläderna ej hängde kvar på hennes kropp », och att det endast var elakhet af sömmerskan, som sade, att hon hvart år fick öka i linningen med en tum och det oaktadt brusto alla häktor och knappar ur.
» Det är för det hon syr så dåligt, » sade fröken.
» Det är för fröken vill ha så onaturligt tätt åt sig, » svarade sömmerskan.
IDUN 284 Ja, så var då fröken hemma igen.