Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Triingselii oc.11 oredau var oerhörd, i synnerhet kring tribunen, dar komitCdamer, representaiitcr för pressen i långa banor samt delegerade, in- och iitl8ndskaY voro hopgyttrade i en lrompalrt massa, i hvillron litet hrar hade s r h t att finna sig till ratta.
JIen sedan den parlauientmiska appamten vii1 Irommit i g %ng och de respektive ordfiiraridena vid de olika sessio- nerna hunnit satta sig in i sina roller, hlef ordningen mönstergill, och jag tror att i milagen riksdagsförsading briikar den ej vars hiittre.
Som redan nämnts Toro nedanför talarestolen l h g a bord rescrveraile för pressen och på de niiniiaste stolsraderiia ilade de friimmnnde delc- gerade sina bestamda platser anvisade.
Berlinsliorna., hvilka natur- - ligtvis utgjorde den förnimsta kontingenten, respekterade emellerticl ej alltid denna anordning.
Trots upprepade bide godinodiga och skarpa iipgmaningar från ordf. togo de ofta helt ogeneradt do reserverade platserna i besittning, dessa inii nu aldrig sB tydligt med stora pla- kat fastade p&amp; stolsryggarne ha utvisat, att de T-oro bestiiindn för England, Amerika, Rumtinien, Schweden eller hvad det nu iii5 vara för friimunande Iiinder.
Det gallde således att komma i god tid till saininankomsterna för att försiiha sig om sin plats som delegerad; ja, i god tid för att ens komma in i salen.
J u liingre det led med kongressen, ju iner skiirptes disciplinen.
Att komma ut, sedan man vii1 kommit in, Sar ibland lika svårt soin att komma in, da m m koiiimi ' c ut.
V~ider fUre-, dragen, som följde på hvwandra i enoafbriiten rad med Iiiigst fi och ytterst korta pauser, höllos d ö r r a m obeveldigt stiiugda.
Ltan upprepade upp-
visningar af juträdeskortet erholl ingen intriide, och lrongressiniirket med rosett i de olika liindernas färger var ej rådligt att lämna h.einina, SH vida man önslradq göra sin nationalitet gallande.
Att begagna hatt under sarnm,7; nlroinstorna var strängeligen förbjudet.
En lifligwe, mer intresserad och till den högsta 2Bogeisterung » lättare hanföd publik än den., .som vid demm kongress dag efter dag fyllde stora rådhnssalen i Berlin, Ircm inan e: j tanka sig.
Bifalle: vid hvsrje nytt föredrag var alltid lifligt, ofta stormande.
Alla talare applåderades.
De intressanta och framstaende, så val som do tra- kiga och medelniåttiga.
Och alla kategorier.
förekomno.
Om ej för annat så applåderades det af pur förtjusning, när man val blifvit kvitt en alltför långtrådig talare.
Ryssar och ungrare, hvilka rak- nade talrika representanter, voro de mest energiska i siria bi- fallsyttringar.
Deras » El; jen!
Eljen!
s afbröt oupphörligt föredragen.
De som ej förstodo hvacl so111 talats - och dgr fannos naturligtvis många af de friiminande @ sterna, som e; i kunde följa med de tyska föredragen, 1j.lisom för inånga tyskar de engelslra eller franska talen vor0 obegripliga, för att nu ej tal8 om dem p&amp; italienska - applåde- rade för sällskaps skull.
Vid hwarje den minsta paus inellan anföran- dena bröt ett öronbedöfvande sGeschwiitz » ut liksom om man öppnat ett jattelikt stambol för en vSilc1i.g vattenmassa.
Det behöf des inånga upprepade lrallelser af ordförandens 11loclra för att åter skaffa ljud åt en ny talare.
Ett af kongressens stora fel var hopandet af föredragningsämnen; ej den starkaste hjärna lriinde smälta en tiondel.
Man tanke sig l1 saminsinko~nster på S dagar med i gedeltal 14 föredrag vid hvmje s: cinmc~n.lromst, delade på 3 A 4 timmar i följd.
- Rmr; je t. a l are hade 15 21, 20 ini.n.nter till sitt förfogand?, en regel soin doclr aldrig strickt kunde följas.
Naturligtvis hade de minst iutressanta föredra- gen en benägenhet att draga lamngst lit på tiden.
Anmiii.hingsvärdt var oc.kså, hur] rar för hvarje enslrild talare hans egen stainma tydi- tes vara och hur svårt hvar och en hade att begransa sig.
Diir ffnnnos dem, som ej lrunde hajdas af äfven de mest högljuclda påminnelser från ordf. klocka att tiden var ute.
&amp; !en trots det att kongressen i sin st8ndigt stigande och sjun- kande ebb och flod enligt våm lugna och fridsamma nordiska begrepp ej alltid följde de regelriitaste fåror, gick doclr genom det hela en underström af allvar, hvarpB man icke kiiade misstaga; sig.
anmärkts, att Tyskland, diir kvinnofrtgan notoriskt gr mindre avan- cered an i de flesta andra eiiropeiska liincler, iiist diirfijr ej Tore ratta platsen för en större internationell kvinnoltongrcss.
Af ?~ei.litier-iiiiitet har tydligen framgått, att denna uppfattning ej %r dan riittn.
förnekar visserligen do tyska krinnorna en hel del rattigheter, af hvilka sedan Rrtionden tillbaka hennes lyckligare lottado systrar i grannliindei-na kommit i åtnjutande, men detta förutsiitter i c h att ej bland de förra dem finnas, som hunnit lika lingt i utveclding och står på en lika hög nivii af andlig mognad soiii dc öfriga kiiltiirfolkene kvinnor.
Och just medvetandet om sitt viirde, kanslan af att de lirafter, iir annorst~rlcs,hiiliiinns h v m e d hon sitter i ~ e mer, an h ~ a förhallandet d af tringbröstade lagbud, har hos den tyska kvinnan räclzt on ö~iskaii att öppot uttala sig i med hennes kon sam~nanhdngaiide frigor.
Detta har ~ w i driBjädern t till den nu sammankallade lrongresson, i och för sig en protest mot det bestrtende lika naturlig som beriittigrid.
Och högst anmärkningsva.rdt hm det n r i t i hrilken grad de tyska kvinuor, som hiir representerat sitt kön, fiirstiitt att p5 ett 1781 ' - digt, ofta glänsande satt föra sina .landsmaninnors och sin egen talan.
Och det, på f&amp; undantag när, utan dennu bittra, stridiga ton, dessa oädla angrepp mot det manliga slaktet, hvillra st % si5 i strid med sann kvinlig takt och hofsamhet.
De t~-ska talarinnorna ha i det stora hela p&amp; lan@ niix öfverglanst sina frainmandc gitster, de vid offentligt fraiiiliigg,ande af sina åsikter sil diwchdrifna engelskorna och amerikanskorna ej undantagna.
Tillaggas bör dock, att dessa senare natio- ner, på ett pm undantag niir, till Berlin ej siindt nigra framståendo repre- sentanter, knappast niigon af sina mera representativa kvinnor.
Tyskoim eröfrade således, som det sig bör på en tysk kongress, obestridligt priset.
Ordföranden för kongressen, fru Lim, 710rgensten~, gjordo sig må.handa mindre bemiirkt genom sitt upptriidande i kvinnosalren rö- rande principfrågor, an genom det kvinliga, jag skidle vilja saga tyskt husmoderliga element, hon visste att inliigga i det fiiretag, till hvilket hon tagit initiativet.
Den lilla gamla ' damen.
som, det h n t a håret till trots, ännu iiger en helt iingdomlig röriighet och liflighet, ar en af de populiiraste personligheterna i viira dagars Berlin, och en af de få kvinnor, som dar .kiinnat framvisa verldigt pdtagliga re- sultat af sin verksamhet.
Sasom skaparinna af de berlinska folk- köken, hvillm nu i ngra 30 års tid fört en bloiiistrande tillnro, stif- tarinna af en del hushAllsskolor och andra praktiska och filantropiska företag, bland bvilka des f ö n t a Fröbelska Kindergarten intager ett
frainstfiende ruin, har Lina nforgenstern inlagt så stora förtjänster oiu sitt lands hufvudstnd~ att troligen till stor c101 hon.11.c~ nainn varit det » Sesain öppna dig », soiu lrornalit Berlins styresrniix att slå upp portarna till sitt rBdhiis föl: Irvii~nornas kongress, och att för öfrigt visa densanma allt iuöjligt tillmötesg&amp;ende.
Utom i hiilsniagstalet till Iiongressen, iippti: Bclcle fru Morgenstern endast med ett par föredrag i praktislra airinen, h ~ a r a f det om » Hiiusliche und öffentliclie Qesiincl- heitspflege~, torde varit Set mest beaktansviii.da.
Slisoiii organisatör och ledare af det hela intog otvifvelaktigt vice ordföranden, fru lWinna Cauer, det mest framstfiende rdinmet.
Hon &amp; r myclret yngre an fru Morgenstern, iner högtidlig och af- mtitt i sitt upptriidande.
Hennes Jlticl i en ' slags svart ' mantilla draperade hnfviicl $1: vaclrert och l~aralrteristislct.
Hon ar utgiEv,zi.ima d. lrvinnoticlslrrifteii » Die Frainenhe~vegung », under det h.ennes aldre kollega %r reclalrtris af vechoticlni !ngen » Deutsche Haus- fsa~.enzeitiin,g », och blotta namnen p&amp; dessa publil~ntioner torde nngifva hvarcleras ståiidgnnlrt till kvinnofrågan.
Rollen af lrongres- sens ordförande, namnet tagat i dess bokstafligaste bemiirkelse ', ini1.e- hades obestridligt af fru Cainer, och det var på ett verkligen ut- miirkt siitt hon visste att sköta den inangen g h g ej 18th i~ppgiften.
att leda f örliandlingarna.
Mer &amp; n en gång under lcongressdagarn a hade hon tillfiille.
darvid ådagalägga en tald och en fasthet, som står - öfv-er allt beröm.
Fru Ha, ?ma Bieber-Böhn var en af kongressens inest framsth.de talarinnor.
Hennes d ö r a n d o i sedlighetsfrågan var utmiirkt för likil mycken formell viiltdighet som för kraft och finhet i behandlandet af det ömtiliga iimnet.
Fru .Teannette Schzuerin visade sig afven som god talminna i frkgor af social-hiiinanistislc natur.
Hon var ledarinna af de sarslrilda selctionerna, vid hvillra diskussioner förelzommo, en iippgift som ej torde ha varit bland de lattaste, mon som Iion visste att lusa pH ett utmiirlct siitt.
Vi vilja sluta cieuna allför ofiillstiin- clign förteclining med stt niimna fru Rosalie Sc7~ön~Zies, den nitislca och.
mycket anlitade ordnarinnan af progra~nruet för föredragen saiiit reddrtris för den uiider iitgifning varande berattelsen öfver kon.
gessen,.
samt den unga jur. kand. frblien Anita A u g s p y fran Mt~nchen, hvars anförande öfver &gt;die Recht der Frau)) It~~ncle ha anstAtt en bepröfvnd jurist.
I det följande torde vi få anledning nii11ina &amp; tslcilliga andra f~: amst8oilcle förmfigor, till hvilka man under koiigressclngaime 1-1.ade tillf~ille att lyssna. '
Det första kongress-sammanträdet, d&amp; efter ordförandens häls- niugstal, beriittelser öfver lrvinnorörelsens stdndpunlct i de olika lan- derna skulle afgifras af respektive delegerade, rar kanske don mest oinviixlande, om ej den intressantaste af kongress-dagarna.
Fru N w i e Stritt från Dresden, en af Tysklands mest lciindn och talangfiillasto kvinliga talare, förf.
till en clel skrifter i kvinnofrågaii, iiileclde ses- sionen med en förtr~fflig rodogöiel~e fiir fikhållandena i det tyska riket.
Fru Stritt iir en intressant uErsclicinung », ett vaclrert hiifviid och mycket lifligt och energiskt föredrag.
Hennes talang att sdgn saker v91 och med den riitta betoningon förklmas diiraf, att hon i sin iingdom utbildats till skGdespelerska.
D m talda hon iipprullado öfver kvinnans stillning i hennes fidcrnoslaiid vnr icke vidaro lysando.
I intet annat land, menade tal., har kvinnofragm teoretiskt blifvit så grundligt och mångsidigt debatterad soin just i Tyskland, under det att de pralrtislra resiiltaten varit sd ringa, och ingenstiides hiimkm: on sådan olrunnighet rörande frigans hctyclclsc!
och inal.
TvA föreningar, Allgemeiner- deutsclte Frnue~t r: erein stiftad 1 S65 och Leiteuevei9a (1866) tilllzomma hedern.
att ha öppnat nya föi-viirfskiillor för ' kvinnor och att vorksaint ha befordrat spridandet och tillämpandet af kvinnoemancipationens idéer i Tyskland.
I samma riktning verkar den sedan 118gra Ar af fru Cauer i Rorlin stiftade föreningen Frauen- wohl.
Dessa föreningar ha arbetat och utvecklat sig sjiilfstiiiidigt, och de genom dem stiftade liiroanstalterna bereda Arligon tiisentals unga flickor tillfiille till sjiilfförsörjning.
Det oaktadt iiro dessa anstalter otillräckliga, och de kunna på I %ngt när ej motsvara de stan- digt stegrade fordringarna.
Krafven pil lika utbildning fbr kvinnan som för mannen för att möjliggöra fiir den förra att seger- rikt bestå i kampen för tillvaron, gör sig med hrar dag mer gillancle.
Regeringen, som i detta afseende så frikostigt sörjer för sina söner, behandlar sina döttrar blott alltför styfmoderligt.
Outtröttlig energi har Allg.
deutsche Frauentfierein utvecklat för att boreda kvinnan tilltrade till universiteten.
För tre Ar sedan öppnades i och för detta Zinda~na det första » Niidchengymnasium » i Karlsriihe, kort d&amp;@ de treliriga gyinnasiekiirserna för kvinnor i Rei * liii och TApxig, da .förra under fröken Helena Langes, de senare iinder fil.
doktor fröken Windscheids ledning.
Den framgång har ocksil vnnnits, att kvinnor beviljats tillåtelse att sasom åhörarinnor bevista föreliisiiingar rid iiniversiteten, ehuru under en bel del förbehall och insllriinkningar.
Det beror namligen på hvkr enskild profossors eller iloccrits godtycke om kvinlig åhörcare far tilltriide till föreliisningen eller ej.
Egendomligt nog visas i detta afseende vid de tyska högskolorna iner tilhötes- gående mot utlandskor, an mot kvinliga studerande d * sk natioiia- litet.
- Kvinnan tillhörande » the upper ten thoiisand » står i alliniin- het fiillkomligt frainiilande för I~vinnorörelsen.
Den gifta kvi~iiiazi
ager ' ej ' rådighet ' öfver ' sin egen arbetsförtjgnst.
D&amp; har således varit den ogifta kvinnan af rnedelhlasse~~, det tilllroininit att genoin naininan- slutning söka arbeta för en förbiittring af sin stiilliiing.
Ar 1889 stiftade fru Mi~inn Caiier den s. k.
»: Hilfsperein », hvillren nu ralrunr 1,OOO medleinimr bland lrvinliga bitraclen.
i handel och affgrer.
Ett ar senare organiserade sig lararjunorna under fröken Larigos och fru Löpers ledning.
Svhast ar sainmanslutningen med kvinnaii.
tillhö- rande det, fiel-de stlindet.
1ngen.stiides Uger större in otsatser i: um inellaii den » borgerliga lrvinnorörelsen » och den.
~prol~tmislca w, hvill-teii s t k under det socialdemol~ratish pirt.iets egid.
Ingenstacles iii clen genom de politiska förhallandena fra~nlrallade splittringen mellan sam- li$illslagren s5 stor som i Tyskland, ingenstiidas hsr lrlasshntet ' och den politiska fanatismen antagit si % viildiga diinensioner som dar.
En samverlznn mellan den borgerligalwinnan och1rroppsai: betersl~an stöter dkför ännu 138 oöfverstigliga hinder.
För de sedliga förhilllaudena hos sitt Irön har den tyska Irvinnan alltför liinge tillsliitit ögonen.
Hufvndförtjiinsten att ha viiclrt sinn landsinaninnor tir cleras söinn i cletta afsee11.de tillkoii~mer fru liIa ?znn BieBer-Bölm genom sin propagaiida mot en hycldancle clnbbel~noi: nl och f8r en etidit och hygieriislct förbiittrad iip~3fostrni1.
af iingdoinen.
- Afveii i fr&amp;a om lrvinnans I-iittsliga sttill: ning Ilar Allg.
clentsche E ' rauenvereiii verlint banbrytande.
Epo: ligö- rande var en af föreningens stiftarinna fru Louise Otto författad skrift i cletta amno.
Positiva politislin resultat har den tyslra lzvinno- rörelsen föga att iippvisa.
Erlrannandet af lrvinnnn sbom sjiilfstiiii- dig individ i staten och sninhiillet later ii~: lnii viinta p&amp; sig.
F; &amp; n livarje delalrtigliet i det offentliga lifvet, så val som från livarje offent- ligt einbete äro Iwinnorna uteslutna.
De hafva hvarken sate eller st81nina i skolr8cl och i clen offentliga fattig- och barnaviklen, e j heller inom den lrommunala styrelsen.
- Under de senare ilren ha eiuellerticl betydande fl-alnsteg inom 1r.vjnnorörelsen lrunnat Ilronstatoras och vinner clensaniin,z allt mer och Iner erlciinnande i den offentliga meningen och i pressen.
Ja, trots alla förvr5ngningm och inisstyclningai- af lrvinnoemancipa- tionens in81, finner denna för hela miinslrligheten så viktiga fraga allt mer och mer ansliitniiig icke ena&amp; bland Irvinnor, utan iifvun bln11c1 iniin.
Bevis diirför vore dels stiftandet af » Tyska lc~riniioföre- n.i.n.gnsn.es f ör11iin.d » (' B iiiid cler deiitschen Fixwenvereiiie) soni oin- fc~ttar 76 s~~ecialföroiiing; .~i.~r med 00,000 in ed le in ina^:, och ansli~tning till det stora i.utornationella lrrinnof örbundet, » Ii~ternatio.i.iul Com~cil of Woinen », dels det intryck, solil den tyslra rilrsclagens förkastande 3f lrvinnor~~as petition i » Fni11il; jeriittsfi: agi ' ~i1~~ Bstadlroinmit p&amp; den all- i~iiiuna meningen.
Jag har nigot utförligaro redogjort för innohållet i berattelsen öfver den tyslca lrvinnnns atiillning, emedan p&amp; donna kongress otvif- velalitigt densniurna ilitog det vilrtigaste ruininet.
Hvad de öfiiga 1iincle: rna betriiff ar, vill jag fatto mig helt kort.
De voro p i program- met oi: cl~~,zde i b.olrstafsföljd, hvillret gjorclc, att de liingst ner 135 alfa-, '.
betet stående landerna fick den knappaste tiden sig tillmätt, ja till dels alldeles uteslötos.
S&amp; med sch we det^, som stod sist p&amp;, listan.
Kar dess tiir kom var försainlingen efter mer In tre tim~nass förhandlingar så rittröttad ' och den i Berlin onaturligt tidiga middags- timmen (Id.
12-2) så I h g t öfvesslrriden, att det ej ti1lii.t~ Fredr.- Bremer-Födxs delegerade mar %n att uttala nigra hiilsningsord till kongressen fi.5~1 den srenska lrvinnoföreniiigen.
Förbundets bol-attelse, hvillren 1iirnua.r en samanfattad redogörelse för L~innorörelsens ståndpunkt i Sverige, Iiouirner emellertid att; införas i den vidlyftiga beriittelsen öfver kongressen, hvilken inom kort skall iitgifvns pitfiycket.
Stort intresse anknöt sig till berattelsen friin Arweniew.
Dess representant var en helt m g flicka, med.
d: r fran Tifis, froken 3ielik- Beglarjanz.
Deii anara delegerade friii detta efltigsna.
land, den under de första kongressdagama så mycket iippmirksmxaade arme- nislmn, en furstiima, efter hvad det sades, i fiinvackranationnldriikttalade icke.
' Hon visade sig helt kort, med det fint tecknade, iiiörka, all- varliga ansilrtet inramiat i svartn lockar och en skir tyllslijja böljanile ned fran den barettliknande iiled en juvelstjarna prydda hufvndbona- den af svart sammet, men sedan försvann hon.
Den nigot brakige kvinnoförs,uilingen föreföll troligen den allrarliga österliindskan bra nog obegriplig och osympatisk.
Hennes unga lanasinaninna af gaf sin beriittelse på tyska.
Den var enkel, men i J1 sin enkelhet inne- hallsrik och gripande nog.
Hon sliildrzttle företriidesvis don kristna armeniskans ställning, den inom det ryska omradet lefvande, för hvilken det europeiska iskAdningasiittet om h4nnans riitt till intellek- tuel ritveckling d l t mer vinner insteg.
Liikarin~ans kdl i synner- het star högt i rop, och den uppfattningen var sllmiin, förklarade före- Iiiserskan helt naivt, att k~innan förstode sig mycket biittre p&amp; medicin 5in inanuen.
Den tiirkiske aheniskan diirernot, monde talarinnan, hracl &amp; r att siign om en kvinna, som i hvarje ögoiiblick hotas att bli pris- gifven At grymma fienders godtycke och hrnrs make, far, siiner, aldrig, at % s&amp;ra för sina lif?
Af de öfriga delegerades berattelser i&amp; vi niimna Damarks, hvilken, affattad af fröken Falbe-Hansen, uppliistes aE en ung med.
d: r, fröken Eli Moller fran Ropenha~nn.
E~iglattd, som niider de öfriga kongressdagarna hade att framvisa talrika talarinnnor inom en del fackfrCigor, var på de delegerades dag representerad af en miss Snond, som limnade en redogörelse för en föga betydande internationel krinnoförening - International Women ' s Union * - ined siite i Lon- don, och mrs Omiston Chnnt, en mycket populiir, inom iiylrterhets- * - Ej atii föl-växla med the I~te) rzational Coicncil of Women.
ocb.
sedlighetsområdet lriind talarinna, hvilkens ofantliga talförhet vittnade.
om en iningårig förtrolighet med talare- och predilcstolen.
Hennes nied mycliieu » Schwrmp frnmföïda anförande viickte stormande bifall.
Den friiinmande representant, som ovilllcorligt ådrog sig största uplx~iiirl~san~het 115, lcongressen var einellertid fröliien Alexant7~a Gri- penberg fr&amp;n I1inland.
Hennes mAnga ' förbiidelser ined lwinnofr&amp;ga~~s förniimsta f&amp;~: lriimpni: i alla lilncler, synnerligen England och Amerika, hennes verkligen högst öfverliigsna talang som talarinna, för att ej tala om hennes iilskviirda personlighet, lat henne intaga ett franl- staende rum i donna församling, som lyste med goda förmågor i alla rilctningar.
Fröken Gripenbergs tal rörande förhfillandena i Fin.
land agde just siiv21 till form som innehall denna viil afvagda] ll&amp;tta och begriinsning, som tyviirr så inånga af de för öfrigt mången gång ypperliga föredragen saknade.
Den bild hon i f&amp; oi-d visste att fram- trolla af » de tusen sjöars land)) och af det lilla, i sb in&amp;ngt och mycket lifslrrnftign finska folket framkallade allilitin sBeg8istirin.g~.
Pör Prn~zkrikes lcvinnorörelse redogjorde i korthet den ' i Pa.ris stn- clerancle tyska fil.
doktorn fröken Tathe Sc7~i~nzaclzer, för öfr: igt en af leongressens mer beniarkta personligheter.
Hollands delegerade, en iildre dam, fru Haiyhton, inlade mycken energi i sina anföranden, och den mycket omtalade, med ofantligt intresse omfattade, lilla för- tjiisando italienska dotoressan signorina Maria Jessori, uppliiste på sitt klingande modersinål en hiilsning från Roms kvinnor.
Österri1i.e~ representant, fru T7u ?rGse Sc7~lesi~g~-Ec ?cstehz, afgaf en Iiingre, intressant berattelse öfver lrvinnorörelsen i Österrike, hvilli-en doc] &lt; ej tiden med@ att höra till slut, och fröken Luise Ey, Portugals och Spaniens delegerade, Iiimuade en visserligen riitt pikant och rolig, fast ej för föremillen just så sinickr,inde frmnstallniiig af kvinnan P&amp; den Pyreneiska halfön.
Tilliiggas bör dock, att frölren Ey hmr- ken.
var ~Ggon Tilrta spanior B eller portiigis, .litan en tyska, som lange öfvat skolvei~lcsaniliet i Portugal.
- Detta i 1coi: thet den första kongressdagens förhandlingar.
&amp; t i detalj redogöra för de öfriga, allra helst för dem som oinfattade specialfrhgor sbdana soin uppfostran, under visning, bai: navård, sjnlr- v&amp;rd, villgörenhet, nylrterhetsi: öl.olsen, fredsfrggan o. s. v., slrulle \ rerlca lika tröttande som sessionerna sjalfva.
En och annan ax- plockning ur det omv %slande progrninmet torde dock ej salen?
sitt intresse.
Men en såclan, och möjligen en och annan episod frAn Iron- gressens sista dagar, vill jag spara till nilsta hiifte.
Lotten Da7dgr.e~.
) &gt;
.Kärlek och Moder1 igheb, Hrad Br ordens innobörd?
af Ina Rogberg.
Bland de många behjiirtansviirda skrifter orii kvinnorörolsen, som under sista h e t utkommit, äro de viktigast, i hvilka man söker vederlggga natiwalismens uppfattning af kvinnan och äktenskapet, ty denna sida af iimnet utgör frågans sjalfva hjiii-tpunlct.
Ina Rogbergs bok tillhör denna kategori.
Men ej blott darför utan ock af andra skal, intager den en framstående plats i samlingen.
Den ar ej direkt poleniisk, ej hufvuds&amp;ligen ett gendrifvande af motpartietu satrser; den iir också något annat och bättre.
Genom att framhålla högre och sannare &amp; silrt~r, söker förf.
undantriinga laga och skeha.
Tonen iir ansprtildös, snarare spörjande iin demonstrerande; men fragorna iiro ofta så ställda, att de innebiirn förf: s outtalade, men dock pB goda grunder hvilande svar.
Hennes st&amp;ndpuulrt iir afgjordt religiös, men icke obskurantistisk, och hennes uppträdande vittnar om innerlig trosvisshet och om en lifsåsikt, viisentligon olik den estetiserande, rotlösa och kompromissande hållning, som nu ofta karakteriserar tiinkande men osjalfstiindiga individer.
Det iir sallsynt att möta en förf.
så oberörd af tidens upplijsande idkströmningar, men dock så vaken för dess basta reformstriif- vanden.
Hennes ande tycks öfverviigande nart sig af v h t lands friimsta författare och deras basta verk.
Wikner och Rydberg, Geijer och Schuck iiro hennes andliga fader.
Historisk lhsning, lof- nadsteckningar öfver miinsklighetens iidlaste representanter och frimst studiet af böclrernas bok Iriinneteckna hennes skrift.
M m niistan frestas önska, att citaten, ehuru vii1 valda och anslaende, dock oj va&amp; s&amp; ininga; boken skulle clkrigenom gifvit mer iiitryck af sjjalf- stiindighet och hade sannolikt ej förlorat i fformelt afseende; ty förf.
behöfvor ej låna Iuaftord af andra, hon eger sjiilf förmigan ritt ut- trycka sig klart, iidelt och lifligt.
Kanske slrall var nylrtrs tid be- skylls henne för sentimentalitet, inen kanslan ar iiktn.
Hennes poe- tiskt och etiskt högstiilinda skrift meddelar ett ~eilerkvickaiido lugn likt det, en vindrifven seglaro erfar, db han f r h öppna hnfrets stor- miga vfigsvall glider io i mindre upprörda farvatten.
Ina Rogberg har gjort ett viktigt inliigg i kvinnofrigaii.
Hon har visserligen icke liinnat nyn faktiska uppgifter för dess lijsning, men daremot sainmanfört en miingcl spridda tadrar och fakta saiiit
hopfogat dem till ett helt genom sjelfständiga uppslag och sliitled- ningar, grundade på v h kulturs djupaste ursprungsidker.
Dtan Iiar att göra med en förf., soin sjalf tiinkt öfver och bearbetat inottagan nppgifier och intryck.