Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid föredragning af denna motion har Herr Silfverstolpe, Fredric Otto_, tillstyrkt dess bifallande, serdeles emedan den så kallade IVallinska skolan och undervisningssältet deri, vore beroende af enskilda personer, samt det vore af mycken vigt, att en Normal-skola för fruntimmers-undervisning funnes i hufvudstaden, i hvilken skola lärarinnor kunde bildas och erhålla kännedom om under visnings-methoderne i de ämnen, som tillhöra en grundlig uppfostran.
Utskotten hafva tagit Herr Lagergrens ifrågavarande motion i öfvervägande och åt pröfningen deraf egnat all den uppmärksamhet, som ämnets vigt, äfven å Statens sida, synes hafva rätt att fordra.
Då del nemligen är oförnekligt, att statens religiösa och moraliska lifsyttringar gömma sina kraftigaste och mest näringsbringande rötter djupt i familjens sköte, och qvinnan, genom sin ställning, såsom maka, moder och husmoder har det största inflytande på religiositetens och sedlighetens lifvande och utveckling inom dessa första samhällsbildningar, synes deraf lätt, att hennes egen bildning och uppfostran ej kan för staten vara likgiltig.
Likväl har, såsom motionären anmärkt, staten hittills i det längsta undandragit den sin uppmärksamhet och vård, och den qvinliga uppfostran har således fått utbilda sig sjelf, dels inom famiijerne, dels inom enskildla flickskolor, eller de så kallade pensionerne, så godt den kunnat, ofta med stor ytlighet och gifven benägenhet att utveckla yttre färdigheter, snarare än egenskaper och kunskaper, utan att staten, om denna missrigtning det ringaste bekymrat sig.
Men man kan gerna medgifva riktigheten af allt detta, utan att ändå anse öfvervägande skäl vara för liand för nödvändigheten och behörigheten af statens directa deltagande i qvinno-uppfostran.
Redan det uråldriga förhållande, att qvinnans uppfostran ansetts endast såsom en enskild famiije-angelägenhet, utan att staten haft rätt att deri inblanda sig, synes lala emot en sådan inblandning.
Men då detta möjligen skulle kunna bero på ett af lång vana sanctioneradt misstag, får man derpå ej lägga, allt för stor vigt.
Prot. 1845. 4 Sami. 2 Afd. 16 Haft. 3 18 Stats- samt Allm.
Utskottens Utlåtande, N:o 68. bestämdt alt, under stilla, men ädel och nyttig verksamhet, förflyta.
Träder hon derutom, sker det oftast med någon uppoffring af den rena [qxinligheten.
För det husliga lifvets ordentlighet, trefnad och renhet, hör huit egentligast bildas, och inom familjen synes också denna bildning lättast och säkrast kunna åstadkommas.
En mors undervisning, icke endast på skolans utstakade timmar, utan under en ständigt vakande örn vård och ledning genomtränger hos doltren innerligast både förstånd och bjerta och hildar säkrast caracleren.
I brist derpå måste annan qvinlig undervisning i stället inträda, trien alllid med förutsättning af en vård, liknande och ersättande den moderliga, och af ett slutet familjelif.
Om man än kan hoppas, att denna motsägelse bör kunna till någon del häfvas, så är likväl sältet, på hvilket detta skulle åstadkommas, ännu icke funnet.
Den berömda enskilda stiftelse, som motionären åberopat, den så kallade JVallin ska flickskolan, är endast ett försök i denna rigtning.
Antingen man afser den tanke, sorn derför ligger till grund, eller sältet för dess utförande, erkännes delta försök gerna såsom lofvärdt och i viss grad lyckadt; men motionären sjelf har ej påstått, att det är fulländadt.
Med dea större rörlighet, som alltid tillhör en enskild stiftelse, har den under vaksam vård och uppsigt småningom kunnat bota hvarje upptäckt brist och aflägsna hvarje fel, som legat i inrättningen.
Då måsle andra enskilda inrättningar af dylik art böja sig derefter och tillegna sig det fullkomliga undervisningssältet, så vida de vilja erhålla och behålla förtroende; och derigenom uppnås småningom, men säkert, det mål, som motionären på annan väg velat hinna.
Skulle deremot staten gifva sig ut att experimentera i denna ömtåliga och granlaga sak, med en egen skola, från hvilken en större offentlighet ej kan aldeles afskiljas och med den bestämda form och fasthet, hvil - Stais- samt Allm. Hese.- ock Ekon.-Utskottens Utlåtande, N:o 68.
19 ka i en offentlig inrättning ej få saknas, lärer väl en viss oböjlighet ej kunna undvikas, hvilken illa skulle motsvara elen mjukhet, som flickans behandling fordrar, oell den öma vård, som skulle ersätta en god huslig uppfostran.
Experimentet korn me möjligtvis att slå illa ut och skulle således aflägsna, i stället för alt närma det mål, man ville uppnå.
Man är ej heller mera ense om rätta svaret på de vigtiga frågorna: hvad, huru mycket och huru bör flickan lära?
Om man också numera temligen allmänt inser bristerne i de vanliga pensionerne; om man än ogillar deras benägenhet för det blott ytliga och lysande, deras ofta öfvervägande syftning att bibringa färdigheter och talanger; så är dermed icke afgjordt, huru en grundligare och mera allmänlig bildning skall i stället beredas.
Skolan har deremot alltid en viss benägenhet att hålla för mycket på bok-kunskapen, då den slräfvar att utveckla en högre intellectuel odling.
Detta kan lätteligen å en annan sida föranleda en öfverdrift, sorn verkar menligt, ja äfven en annan slags ytlighet, som ej är bättre, för det att den omgifver sig med ett visst sken af lärdom.
Huru kunskaper och färdigheter, talanger och inre själsodling, behag och duglighet, i jemt mått genom undervisningen skola förenas, så att en harmonisk utbildning af qvinnans anlag åstadkommes, och hon kan fylla sin plats ej blott i sällskapslikt, utan ock i familjen, såsom moder och husmoder, derom är man på långt när ännu ej ense, och svårare blir uppnåendet af «1 elta syftemål, om det skall försökas i en af staten inrättad skola, än i familjen eller enskildla upplostrings-anslalter.
Vöre man än fullkomligen ense derom, att del är statens både pligt och rättighet att ingripa uti och ordna qvinnans uppfostran, hvilket lilis vidare må lemnäs derhän, så är likväl sättet för detta ingripande, om det skall hafva önskad framgång, ännu ganska ovisst, både med afseende å skol-undervisningens form och innehåll.
Afl slaten skulle begynna med försök, för att småningom utröna det rätta, och såmedelst efter hand grundlägga en normalskola för qvinnobildningen, vore ett ganska vådligt åtagande.
Något annat kan likväl icke för närvarande åstadkommas genom antagande af motionärens förslag, då det, i afseende på den önskade skolans blifvande beskaffenhet, ej lemna)' annan upplysning, än blott en uppgift om det nödiga anta - 20 Stats- samt Allm. Besv.- och Ekon,-Utskottens Utlåtande, N:o 69. let af lärare och lärarinnor samt, i afseende på sjelfva undervisningen, endast den allmänna föreskrift, alt skolan har till sitt åliggande ”elevernes ändamålsenliga uppfostran och undervisning.”
Utskotten anse det ej vara sitt åliggande att fylla denna hrist genom framläggande af ett mera utveckladt förslag, och då de ej, i det skick frågan nu är framställd, kunna tillstyrka något allmänt anslag, få de vördsamt hos Riksens Ständer hemställa , att Herr Lagergrens motion ej må till någon åtgärd föranleda.
Ank. till Exp.-Utsk. den 5 Mars, kl. 6 e m.
Utlåtande, i anledning af väckt fråga om anslag till Stockholms Lyceum och Real-Gymnasium.
Enligt remiss från Uögv.
Preste-Ståndet, har till Stats- samt Allmänna Besvärs- och Ekonoini-Ulskottens behandling blifvit öfverlemnad en af Herr Contracts-proslen Udden väckt motion, deruti anföres, att, då åsigterna, rörande det gamla eller nya skolsystemets företräde vore olika, och då emellan dessa båda system herrskade en betydlig skiljagtighet, det vore af stor vigt, att försök i practisk väg gjordes, äfven i en annan rigtning, än dessa system utvisade.
Sådane hade ock blifvit anställde i en enskild läro-inrätlning, Stockholms Lyceum, der af det äldre lärosätlet allt hvad, som befunnits ändamålsenligt, vore dels olörändradt och dels med obetydlig förändring bibehållet och af det nya lärosället antaget det, som man funnit näst och lämpligast. 1 nämnde Lyceum, som egde den gamla skolans grundlighet med den nyas större rörlighet, hade man ock lyckats förena de båda så kallade bildnings-linierna, utan väsendtlig rubbning af klass-indelningen och klass-läsningen, och denna läroinrältning, der undervisning i de practiska vetenskaperna meddelades samtidigt med de classiska studierna, uppfyllde således äfven det ändamål, som åsyftades med det så kallade Real-Gymnasium — en anstalt, som vore isyn - Slate- samt Allm. Besa.- och Ekon.-Vt skott ens Utlåtande, N:o 69. 21 nerhet behöflig för Stochholm, hvarest eu mängd ynglingar uppfostrades för borgerliga yrken.
Om man kunde vinna en vigtig fördel — den, att undvika en total omskapning af de gamla läroverken, innan tillräckliga försök i flera rigtningar anställts —- borde en utgift icke besparas; och då nya Elementar-skolan, i egenskap af experimental-skola, redan förut egde ett årligt anslag af 6,800 R:dr och nu begärt ett capital-anslag af 50,000 R:dr B:co, ansåge motionären för Stockholms Lyceum, sorn likaledes vore en experimenlal-skoia, ett årligt anslag af omkring 3,000 R:dr Banco vara billigt.
Dervid borde dock lästas det vilkor, att ingen presterlig årsberäkning för lärarne linge ega rum, att inrättningen ställdes under tillsyn af en direction, och att föreslåndaren blefve tillförbunden att, inom Irenne år, afgifva fullständig berättelse om den i inrättningen använda läromethoden och framgången deraf.
Skolans nuvarande föreståndare, Academiae-adjuncten C. O.
Ramström, hade i 17 år, hvaraf 12 år vid Upsala Lyceum och sedermera 5 år i Stockholm, egnat sin mesta tid åt pcedagogiska undersökningar och försök, samt för detta ändamål gjort icke obetydliga uppoffringar och försakat tillfällen till befordran i lärare- eller presterlig väg.
Åberopande motionären slutligen ett af Pastor Primarius, Herr Doctor Pettersson och Kyrkoherden i S:t Claire församling Herr Doctor Wedlin uthändigaclt, motionen bilagdt, betyg, af innehåll, att de funnit undervisningen i Stockholms Lyceum af skicklige lärare vårdad och att den ^ • na läro-iurällning, enligt deras öfvertygelse, både hittills tilllredsslälll och äfven framdeles skulle tillfredsställa föräldrars och målsmäns billiga fordringar och befordra ungdomens sanna fördel.
Af hvad motionären sålunda uppgifvit och Utskotten serskildt luli em La t, hafva Utskotten funnit upplyst och styrkt, alt den, under namn af Stockholms Lycemn och Rea I-Gymnasium, af Academite-Adjunclen Ramström inrättade undervisnings-anstalt från början utgjort en experimental-skola, hvaruti föreslåndaren sökt bringa till förening äldre och nyare skolmelhoder, genom begagnande af de fördelar, sorn hvarje method kunnat erbjuda, samt derjemte tillämpat egna rön i denna väg.
Under de flera år, Adjuncten Ramström oafbrutet egnat sin verksamhet åt arbeten och forskningar, rörande uppfostringsväsendet, har han efterhand lyckats gifva ifrågavarande läro-inrättning den utbildning, att derifrån, efter genomgången lärocurs, utexaminerats ej allenast en mängd utmärklare lärjungar, af hvilka de, som ernat beträda den lärda eller tjenstemanna-ba - 22 Stais- samt Allm.
Dest - och E l,on.-Ut skot lent Utlåtande, A"; o 70. nan, omedelbart lill Academien afgålt, ulan ock ynglingar, hvilka förut ansetts oläragtiga, men hvilkas anlag här blifvit framkallade oell utvecklade.
Utan allt understöd från Statens sida och med tillsättande af sin enskilda förmögenhet, har Adjunclen Ramström bekostat sina många rön och försök att gifva skolan den möjligaste fulländning, samt derförutan aflönat lärare och underhållit skol-inventarier.
Med hänsigt till dessa förhållanden, anse Utskotten Adjunclen Ramström vara förtjent af någon uppmuntran från Statens sida för de mödor och uppoffringar, han för ungdomens danande och undervisnings-sältets förbättrande underkastat sig, samt på det hänför dessa vigtiga mål måtte ytterligare egna sin verksamhet; men Ulskotleu kunna deremot icke tillstyrka något årligt anslag för den af Ramström inrättade skola, enär densamma är helt och hållet en privat-anstalt, samt icke underkastad allmän controll eller till sitt bestånd garanterad.
På grund af detta allt tro Utskotten sig böra hemställa, att Rikets Ständer, med afseende å Adjunclen Ramström*, genom inrättandet och vidmagthållandet af Stockholms Lyceum, ådagalagde förtjenster om ungdomens bildande, måtte bevilja honom en gratification af Tre Tusende Riksdaler Banco, att af Riksgälds-Contoret utbetalas, samt att Rikets Ständer derjemte uttala den förväntan, alt en fullständig berättelse så väl om den i berörde Lyceum följda läromelhod, som huruvida och i hvad nion densamma må hafva vunnit framgång, måtte af Ramström till Kongl. Majit ingifvas, för att Rikets nästsammanlrädande Ständer meddelas.
Utlåtandej i anledning af väckt fråga om läne-anslag af Staten för den sä kallade Hi/lska skolan ä Barnängen.
Till Utskottens gemensamma handläggning hav Höglofl.
Ridderska - Stats- samt Allm. Besv.- och Ekon Utskottens Utlåtande, N:o 70. 23 pet och Adelil vemil (ernt en af Herr Friherre Hermelin j August Söderling, i berörde ämne väckt motion, deruti nnföres: alt del s. k. liva skol-systeniet under de sednare åren vunnit allt flera anhängare; ali, jemte del, till utrönande af detsammas verkan, den så kallade nya Elementarskolan i Stockholm redan år 1830 inrättats, och att det blifvit af sednast församlade Skol-revision i så måtto förordadl, att Revisionen tillstyrkt dess införande å de ställen, der Lärare jemte Ephorus ansugo det nyttigt.
Sorn emedlertid det nya lärosället ännu icke hunnit blifva utom Stockholm mera allmänt kändt, vore det nödvändigt, att det funnits en skola, till hvilken aflägse boende familje-fäder och förmyndare kunde sända sina barn oell myndlingar, och hvarest dessa kunde i afseende på så väl undervisning, sorn uppfostran i öfrigt erhålla behörig vård.
En sådan skola hade år 1829 blifvit inrättad å Barnängen i Stockholm af det så kallade lii 11- ska Skol-bolaget, förmedelst en actie-lecluiing, uppgående till 70,500 R:dr Banco; och ehuru det från början beräknade capital af 100,000 R:dr icke blifvit till fullo sammanskjutet, hade inrättningen likväl kommit till stånd och vore för det närvarande i tillfälle alt emottaga 120 elever, hvilket antal kunde med utvidgade tillgångar ökas till 150.
Denna skol-inrältning bade ännu icke inbringat och komme sannolikt ej alt inbringa utdelning eller inkomst för aclie-egarne, och då kostnaderna hufvudsakligen för aflöning till flere lärare samt för tillbyggnader och reparationer å den skolan tillhörande fastighet ökats till den grad, alt inkomslerne ingalunda vöre mot utgifterna svarande, hade tvekan uppstått om fortsättandet af skolan.
På det att likväl del skol-syslemct genom förebild af en, i enlighet med dess grundsatser inrättad, och vidmagthållen skola måtte blifva så allmänt kändt som möjligt, och i anseende dertill, dels alt nya Elemenlar-skojan för ett sådant ändamål vore otillräcklig, dels att Hillska skolan, der det nya syjstemets principer redan vunnit stadga och utveckling, och hvilken serskildt utmärkte sig genom den vård, äfven utom den egentliga undervisningen, denna skola åt sina lärjungar egnade, syntes i berörde afseende vara lämpligast, har motionären föreslagit, att Rikets Ständer måtte bevilja Bolaget för skolan vid Barnängen ”ett lån från ”Riksgälds-Conlorel af 50,000 R:dr Banco, mot första inteckningen, ett min”dre amorterings-lån oberäknadt, i Barnängs-egendomen, löpande ulan län - 24 Stats- samt Allm. Best’.- och Ekon.-Utslcottens Utlåtande, N:o 70. ”ta, men med årlig afbelalnings skyldighet, af 2,000 R:dr Banco, eller 4 ”procen L”.
Sedan förenämnde motion kommit Utskotten tillhanda, har motionären, Herr Friherre Hermelin, till Utskotten ingifvit dels en skriftlig uppsats, innefattande närmare utveckling af de skäl, som för motionens väckande legat till grund, dels en promemoria, hvaruti Herr Friherren förändrat den i motionen framställda begäran dertill, att Rikets Ständer måtte till Bolaget för skolan å Barnängen, emot inteckning i Bolagets egendom, bevilja ett lån af 50,000 R:dr Banco, hvarå skulle årligen erläggas tre procents ränta och 2 procents amortissement, intilldess hela lånet på sådant sätt blifvit guldet.
Utan att vilja bedöma, i hvad nion den så kallade lii 1 Iska skolan å Barnängen är eller kan blifva af vigt för elen allmänna uppfostran, och utan att ifrågasätta, att ju icke denna skola redan medfört och än vidare kan åstadkomma fördelaktiga resultat i detta hänseende, få Ulskolten förklara, det Utskotten funnit åtskilliga betänkligheter möta mot det äskade låne-understödets beviljande.
Ilillska skolan är helt och hållet en privatinrättning, lemmar, såsom sådan, ingen tillförlitlig borgen för sitt bestånd, och står icke heller under uppsigt af offentlig myndighet.
Det torde dessutom ej vara behöfligt, att Staten, som redan med anslag underhåller den nya Elementar-skolan i Stockholm, just för att derigenom erfarenhet må kunna vinnas om företrädet af det gamla eller nya skoi-sj^stemet, skall ytterligare för ett likartadt ändamål bidraga till en annan experimentalskolas underhåll.
På grund häraf och då, i anseende till de fördelagliga vilkor, som för det äskade låne-underslödet blifvit föreslagne, detta understöd närmar sig egenskapen af ett för längre tid betingadt årligt anslag -—- en förmon, som icke ens blifvit förunnad Elementar-skolan, för hvilken anslag endast beviljats för tiden från ena Riksdagen till den andra, hafva Utskotten ej funnit skäl att tillstyrka något lån af Stals-Verket åt Hillska Skol-bolaget, hvadan Utskotten hemställa, att Herr Friherre Hermelins ifrågavarande motion icke måtte till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
N:o 71 Siats- samt Allm.
Best. och Ekon.-UUkoitens Betänkande, N:o 71. 25 N:o 71.
Ank. till Exp.-Ufsk. den 5 Mars, kl. 6 e. m.
Betänkande, angående föreslagna åtgärder till upphjelpande af sillfisket i Bohuslänska skärgården.
Uti elt till Hederv. Bonde-Ståndet ingifvet och till Stats-Utskottels handläggning remitteradt memorial, hav Riksdagsfullmägligen M. Hjort Ivan Götheborgs och Bohus Län anfört, att sillfisket i Bohuslänska skärgården sedan äldre tider tillhaka inbringat till så väl Staten, som den enskilde betydliga inkomster och varit en af provincens hufvudnäringar, men att denna näringsgren numera till största delen gått förlorad, sedan den större sillen aflägsnat sig från kusten.
Orsaken tili detta ofördelaktiga förhållande ansåge motionären vara hufvudsakligast den, alt man, lill redskap vid fisket, nyttjat så kallade vadar, de der väl åstadkommo större fångst, men tillika medtogo så väl siil-ynglet, som de växter på sjöbotten, hvilka utgjorde sillens födoämne och af henne vid rommläggningen eftersöktes.
För att återupphjelpa denna näring, hvarom man egde förhoppning, sedan det visat sig, att betydliga quantiteter sill-yngel, eller så kallad, lodd-sill, de sednare åren fångats, ansåge motionären det vara i första rummet angeläget att skydda detta yngel, och såsom medel härtill att: afskaffa vadarne och verkställa fisket med ”garn”.
Mot sistnämnde redskap hade visserligen anmärkts, att strömsättning hindrade begagnandet deraf, men dels vore strömsältningen i Kattegatt ej jemnförlig med den i Engelska camaieu, hvarest sill-garn nyttjades, dels hade försök med garnfiske af makrill lemnat tillfredsställande resultat.
Med garn skulle väl, oin sillen inlöpte i hafsbugterne, der väd kunde begagnas, mindre quantitet, än med sistnämnde redskap fångas, men fisken skulle finnas vara af bättre qualilet oell blefve följaktligen af större värde, samt kunde dessutom fångas på djupet, der vad vore oanvändbar.
I sammanhang med en sådan förändring, funne motionären nödigt, att 7 § 2 Gap. i Kongl.
Stadgan, rörande fiskenen i Riket af den 14 Dih. till R.
Prof. 1845. 4 Sami. 2 Afd. 16 Haft. 4 26 Stats- samt Allm. Bise.- och Ekon.-Utskottens Betänkande, N:o 71.
November 1766 lill kraft och verkan npphäfdes, hvarigenom sillen, hvars fångande vore, enligt samma §, tillåten hvar och af hvem som helst, erhölle samma skydd, som annan fisk och till ynglet bättre bevarades.
Såsom följd af berörde §:s upphäfvande, borde åt stadgandet i 2:a Capitlets 6 §, att ”ingen får sträcka sin rättighet längre, än dess landtgrund räcker, som ”vid stranden ligger och derifrån utlöper”, gifvas en närmare bestämmelse om egande-rälten till fiskevatten i hafvet, i hvilket afseende motionären ansåge, att fiske-vatten uti fjordar och vikar borde vara communal-egendom för deni, sorn egde den omgifvande stranden, — alt efter enskild öfverenskommelse begagnas.
På grund af detta allt har motionären föreslagit: l:o att de slöra sillvadarne måtte förklaras otillåtna till bruk efter vissa, t. ex. 3, års förlopp; 2:o att praemier utfästades för sillfiskets bedrifvande med garn, i hvilket afseende motionären ansåge de praemier, som hittills ulgåfves för makrillfiske och hvilka för detta ändamål numera vore öfverflödiga, kunna med någon förhöjning för förstnämnde fiske anslås; 3:o att någon ersättning meddelades deni, sorn efter 3:ne års förlopp ännu innehade duglig vad af det slag, som blefve lill begagnande förbjuden; 4:o att 7 § i 2 Cap. af 1766 års Fiskevi-Stadga måtte upphäfvas; och 5:o att undersökning måtte anställas lill bestämmande af en allmän grund för beräknandet af yttre gränsen utaf egendom i fiskevatten.
Slutligen bar motionären yrkat, alt det af Rikets Höglofl.
Ständer vid sista Riksdag beviljade årliga anslag till upphjelpande af fisket i Bobus
Län måtte fortfarande till utgående uppföras och hufvudsakligen till sillfiskets uppmuntrande användas, hvarjemte motionären hemställt, att, för den händelse hans ofvanberörde förslag i sin helhet icke kunde bifallas, det åtminstone måtte föreskrifvas, alt sillvadarne icke finge vara så finniaskade, alt småsillen med desamma uppfångades.
Efter det Suts-Utskottet sammanträdt med Allmänna Besvärs- och Stats- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottens Betänkande, N:o 71. 27 Ekonomi-Utskottet, hafva Utskotten tagit berörde motion i öfvervägande; och få Utskotten, som åt det ämne, motionen innefattar, egnat all den uppmärksamhet, viglen deraf krafvel’, nu vördsamt förklara, det Utskotten hufvudsakligen dela de af motionären uttryckta åsigter om så väl orsaken till det ofördelagtiga tillstånd, hvari sillfisket i Bohus
Län i sednare tider kommit, som medlen till denna för provincen vigtiga näringsgrens upphjelpande.
Sedan det så kallade stora sillfisket, som i sednare hälften af förra seklet började och på 1780- och 1790-talen gaf den största afkastning, men redan under sistnämnde årtionde aftog och slutligen år 1808 upphörde, har storsill i större mängd icke fångats i Bohuslänska skärgården, hvaremot under flera perioder, såsom åren 1817, 1826, 1832 och 1843, serdeles efter stränga och ihållande vintrar, större qvanlileter småsill blifvit fiskade, hvarvid äfven stor- eller aflingssill stundom förekommit.
Länge hade man hyst den förmodan, att sillen vore ett flyttande eller vandrande fiskslägte, att de sillstimmar, som årligen besökte norra och vestra Europas kuster, hade en gemensam hufvudstam, hvilken egde sitt] tillhåll i Norra Polar-hafvet och der fortplantade sig samt att dessa stimmar neddrefvos af hvalar och andra rofdjur.
Med antagande af sådana förhållanden och under förmenande, dels att den egentliga storsillen af endast tillfälliga orsaker besökte den Bohuslänska kusten, dels alt den småsill, som i sednare tider hufvudsakligen förekommit, utgjorde ej allenast yngel af slorsillen, hvilket erhållit olika benämningar såsom silistagg, sillmör, m. m., utan äfven ett eget slag, kalladt lodd- eller lott-sill, som ansetts inhemskt i Bohuslänska skärgården, har sillfisket derstädes bedrifvits i ändamål att erhålla den högsta afkastningen och den största ögonblickliga vinst, men utan afseende på angelägenheten att tillika bereda åt fisket den möjligaste varagtighet.
Län följda grundsatts, som i sin utveckling och tillämpning väsendtligen lärer bidragit till afkastningens förminskning, synes likväl hafva varit hemtad från missförstånd och fördomar om sillens iefnadsvanor.