Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då erfarenheten ovedersägligen visat nyttan och behofvet af ett förtydligande af nu gällande föreskrift, angående Banco-Slyrelsens rättighet att •på Pensions-stat förflytta Bankens tjenstemän, hvilken rättighets framtida inskränkande, i anseende till det sätt, hvarpå den en och annan gång blifvit begagnad, synes önskvärdi; så har jag ansett början af den §, som i jiya Banco-Reglemenlet skall motsvara den 63:dje i nuvarande Reglemente lora erhålla följande lydelse: ”Den Banco-Fullmägtige förut medgifna rrättighet, att, i händelse af ohjelpligt sjukdoms-tillstånd och derigenom förorsakad oförmögenhet att vidare gagna Banco-vei ket, 0. s. v.”
Denna redactionsförändring och det härigenom meddelade förtydligande af ifrågavarande stadgande påkallas dessutom serskildt af Fullmägtiges nu afgifna förslag till samma stadgande, deruti det hitintills begagnade ordet ”och’’, emellan sjukdoms-tillstånd samt afgjord oförmögenhet, är utbytt emot ordet ”eller’’.
För de visserligen tänkbara , men troligtvis mera sällsynta fall, då andra omständigheter, än sjukdom, förorsaka en dylik oförmögenhet, anser jag någon serskild föreskrift icke behöfva i Reglementet meddelas, helst det vid dylika tillfällen synes, utan olägenhet, kunna öfverlemnas till Rikets näst sammanträdande
Ständer att bestämma, huruvida och till hvad belopp pension för den till vidare tjenstgöring oförmögne tjenstemannen hör från Banken utgå.
Herr Grefve Hamilton, Herr Bråkenhjelm, Herr Jfoctor Hvasser, Herrar Prostarne Osterman, Tunelius , Thudén och Lyth samt Herr Rådman Gråå, Af Herr Grefve Frölich: ”Sorn jag,, af sjukdomsförfall hindrad, icke öfvervarit behandlingen af den fråga, förestående Betänkande innefattar, har jag ansett mig böra sådant inför Rikets Ständer anmäla.” Af Herr Mannerskantz: ”1 allmänhet instämmer jag i Friherre Stjernstedts reservation, i hvad den rör 63 §.
Likvist skulle jag icke vilja helt och hållet biträda det af Banco-Fullmägtige afgifne förslag; ty jag finner detsamma icke innefatta nog säkra garantier för Banco-verkels tjenstemän emot missbruken af Banco-Fullmägtiges godtycke.
Sådane garantier kunna visserligen icke vara svåra att fastställa: ohjelpligt sjukdomsförfall borde Banco-TJtskottets Utlåtande, N.o 144' il till exempel vara lagligen styrkt, innan Banco-Fullmägtige egde rätt att flytta på Pensions-stat.
Med dylik säkerhet blefve ingens rätt förnärmad ; ty för mig är ej fattlig rättvisan af de anspråk, som göras, då afgjord oförmåga att vidare gagna det allmänna af det allmänna dock fordrar sådane förmoner, som annars bjudas endast såsom lön för nitisk och trägen tjenstgöring.
Billigt är väl, att den, som utan eget förvållande blir tvungen att i förtid afbryta en kanske dittills med framgång fullföljd tjenstebana, icke derföre blir beröfvad alla tillgångar för sin bergning, men full lön för ingen tjenst, det tyckes mig vara allt för mycket fordradt för allt för litet gifvet,” H:o 144.
Ank. till Exp. Utsk. den 26 Januari, kl. 6 e. ra; JUtlåtändé, i anledning af Herr C.
Sabelfelts motion, om utsträckning i tiden för återbetalning af uti Handels- och Närings- Discont en upptagande lån, samt om fortfarande rättighet för B a n co - Styrelsen att, genom upplåning, bereda tillgångar för nämnde Discont.
Till Utskottet har Höglofl.
Ridderskapet och Adelli remitterat en af Herr Sabelfelt, Garl, väckt motion, hvaruti anföres, att i en tidpunkt, sorn den närvarande, då äfven här i landet, trots national-Jynnets tröghet, industrien börjat vakna» till lif, men ännu icke förmått att locka capitalen till sig, det syntes vara en angelägenhet för Staten att komma densamma till hjelp, om den icke skall tvina af tärande svaghet; att syftemålet för Handels- och Närings-Discontens rörelse visserligen vore att underlätta industrien; men att denna inrättning, ehuru gagnelig, icke kunde, i dess nuvarande skick, anses fullt motsvara det dermed afsedda ändamål.
Det vore nemligen vali bekant, att minuthandlaren , vid försäljning af inhemska industri- och manufactur-varor, oftast måste lemna köpare credit på 6, p a 12 månader, hvarigenom han sällan vore i stånd att sjelf köpa af fabrikanten på andra vilkor; och denna tröga omsättning af Capitalet hade desto menligare inverkan på industrien, som belåningstiden i Handels-Disconten vöre bestämd till 3, 4 a 6 månader, och fabrikanten alltså endast i få 12 ;Banco-Utskottets Utlåtande, N.o 144- fall komme i tillfälle att derstädes discontera de å (!, gå 12 månaders betalningstid ställde reverserne.
Med anledning häraf har motionären föreslagit, alt liden för återbetalning af lån, som upplagas i Handels- och Nårings-Disconten, måtte varda utsträckt till p å 12 månader, samt alt, om lånetillgångarne icke motsvarade behofvet, Discont-Directionen måtte sättas i tillfälle alt, genom upplåning, dertill bereda nödig fond.
Emot delta förslag hafva Banco-Fullmägtige , uti mlördradt utlåtande, anmärkt, att, ehuru en del köpslut möjligtvis uppgöras på g å 12 månaders betalningstid för inhemska industri- och manufacturvaror , och äfven utöfver nämnde tid, för åtskilliga utländska producter, såsom Ull, Tobak, Socker, Hudar, m. m.; följde likväl icke deraf, att de i liqvid härför utgifYande sedlar genast skola i Discont-verken hypothiseras, emedan dessa Låneinrättningar, i sådant fall, komrne att betraktas såsom enda förläggarne för Handeln och Näringarne; samt att, i händelse Handels- och Närings-Discontens utlåning, som för det närvarande bestrides med Bankens egna vinstmedel, skulle komma att grunda sig på upplånad fond, medlen troligea komme att upplånas på förut brukligt vis, eller på högst 6 månaders uppsägning, hvaraf följde, att lån ifrån Handels- och IVärings-Disconten hvarken kunde eller borde utgifvas på längre tid, än den, inom hvilken Banken förbundit, sig att återgälda de dertill upplånade medel; och hafva Fullmägtige, på grund häraf, bifall till motionen afstyrkt.
Enär, under tiderymden af ett år, kunna inträffa mångfaldiga, på långifvares säkerhet in verkande, förändringar, hvilkas följder det icke är möjligt att på förhand laga i beräkning, finner Utskottet sig böra afstyrka bifall till Herr Sabelfelts framställning om utsträckning i låne-tiden vid Handels- och Närings-Disconten.
Hvad vidkommer det väckte förslaget om upplåning för bedrifvandet af Handels- och Närings-Disconternes rörelse, får Utskottet tillkännagifva , alt Utskottet vill, i sammanhang med de reglementariska stadganden , hvilka lomma att Rikets Ständers pröfning underställas, sig utlåta, derest ändring; af den uti Banco-Beglementets 23o §.
Fullmägtige lemnade rättighet, att upptaga lån emot 2 å 3 procents ränta, skulle finnas af behof påkallad.
Stockholm den 25 Januari 1841 - TRYCKT HOS J. A. WALLDUR, 1841. Banco-Utskottets Memorial N\o 148° x N:o 145.
Ank, lill Exp. Utsk, den 4 Febr., kl. 4 e« ,1J Memorial, med hemställan, att Kronofogden, Assessoren A. H.
Lagerlöf matte beviljas eftergift af ränte-bctalning
Jör en Bankens Odlings-Lånefordran, derföre betalnings- skyldighet blf vit Assessoren ådömd.
U li en till Utskotlet ingifven skrift., liar Kronofogden uti Södersysslels Fögderi af Wermlands Län, Assessoren A. H.
Lagerlöf, under förmälan, huruledes Assessoren genom Konungens Befallningshafvandes i nämnde Län och Kongl. Majrts och Rikets Svea Hof-Rätts sammanstämmande Utslag blifvit älagd att, för underlåtenhet att, inom den i Förfaltningarne föreskrifne tid, anställa utmätning för Bankens tili betalning fastställde Odlings-låriefordran hos Nils Nilsson i Barrud samt hans löftesmän L. IV.
Wikström i Barrud och Jan Olof Aronsson i Södra Hult till Banken inbetala, hvad hos gäldenären brustit uti gäldandet af berörde deras skuld, anhållit, alt eftergift för de å omförmälde Odlings-iån upplupne räntor måtte Assessoren beviljas.
Af handlingarne i della mål är upplyst: att, sedan Konungens Befallningshafvande i Wermlands Län, genom Utslag den 11 Augusti 182g, förpligtat Nils Nilsson i Barrud och hans löftesmän L. M. Wikström i i Barrud och Jan Olof Aronsson i Hult inbetala Nils Nilssons från Banken erhållna Odlings-iån^ utgörande i återstående capital 633 R:dr 16 sk. och lill den 20 Juni nämnde år uträknad 2 procents ränta, 19 R:dr i5 sk. 4 rsl. Banco, samt berörde Utslag, som den 7 derpuföljde September remitterats till Södersysslels Kronofogde-Contor, den 24 i samina månad blifvit af Assessoren Lagerlöf, för behörig verkställighet, öfverlemnadt lill Uppbörds-skrifvaren Trauny, att vid det ulmälnings-försök, som den 12 November i83g af Trauny anställdes hos Nils Vilsson och förrbemälde hans löftesmän, all annan tillgång hos dem saknats, än Nils Nilsson tillhörige grödan efter utsådd ig tunna höstråg samt Nils Nilssons och Bih. till 11.
Brot. 8/fo och 1846 Saini. 1 AJd. 41 Höft. 1 2 Banco-Utskott el s Memorial, IV: o t ^5.
TV il ströms gemensamt egde fastighet
I mantal i Barrud; ali, emedan dervid uppgifvits, alt denna fastighetsdel var såld och köpe-afhandlingen derom ingifven till Näs Härads-Rätt, utmätning skett å allenast råggrödan, och tillförlitlig upplysning, huruvida Nils Nilsson och lVikström vore egare Lill fastigheten eller ej, blifvit under den 21 November begärd hos vederbörande Domhafvande; alt, sedan den 28 Juni 183o det intyg blifvit meddeladt alt, köpe-handling om ifrågavarande fastighet icke till Härads-Rälten inkommit, ul mätning af egendomen verkställts den y:de påföljde Juli; att emedan den utmätte råggrödan, som försålts för 36 R: ir, redan den 12 October 1829 blifvit tagen i mät för Nils Nilsson adömde böter, köpeskillingen derför icke kommit Banken tillgodo; men för Nils Nilssons och /Vikströms meranämnde fastighet till Banken influtit tillsammans 268 R.dr 4' s^* 5 rst.
Banco, så att, enligt hvad Konungens Befallningshafvande vitsordat, någon förlust genom d röjs må let med utmätningen så mjrcket mindre kan anses hafva för Banken uppkommit, som, efter att döma af förhållandet med andra fastighels-ntmätningar, en tidigare försäljning sannolikt icke kunnat ske med lika fördel; att, till följd af Ad vocat-FiscalsEmbelels i Banken derom framställde påstående, Konungens Befallningshafvande i Wermlands Län, genom ULsjag den g Augusti i83y, enär Assessoren Lagerlöf icke inom den uti Kongl.
Förordningen den 1 1 December 1766 bestämde tid af 3:ne månader från den dag, ofvan omförmälde
Utslag för laga verkställighet honom tillhandakommil, utmätning derföre i rätter tid och ordning företagitj för pl ig tat Assessoren att lill Banken betala dess ofvanberörde fordran 633 R:dr 16 sk., jemte derå till den 20 Juni 1829 upplupen ränta, 19 R:dr i5 sk. f\ rst., och vidare från sistnämnde dag npplöpande sex procents ränta, beräknad efter Banco-method, tilldess medlen blefvo i Banken insatte, jemte 6 R:dr 32 sk. i kostnadsersättning, efter afdrag likväl af de å skulden inbetaide 268 R:dr 42 sk.
Banco; hvarefter Kongl. Svea IIof-Rält, der Assessoren Lagerlöf öfver Konungens Befallningshafvandes beslut anfört besvär, enligt Utslag den aj April i838j icke funnit skäl att i öfverklagade beslutet göra ändring; och har Assessoren, sedan Hof-Rättens Utslag vunnit laga kraft, i afräkning å de/i sålunda ådömde skulden Lill Banken, inbetalt 376 R;dr 34 sk. Banco. Banco-Fullmäglige, hos hvilka Asspssoren Lagerlöf begärt, att de af honom, i följd af ofvanberörde Utslag, till Banken inbelalde 3^6 R:dr 34 sk. mätte varda Assessoren återställde eller åtminstone de mångåriga Banco-Utskottets Memorial, N:o 14$• 3 räntorne efterskänkte, hafva, efter det Bankens Commissariat och FiscalsEmbete blifvit i ämnet borde, med afseende å Assessoren Lagerlöfs förfarande vid behandlingen af ifrågavarande ärende och angelägenheten för Banken, att vederbörande Execulorer i allmänhet med nit och drift liand* hafva de ulmätnings-ålgärder, som för Bankens räkning kunna lill deras embets-åtgärd öfverlernnas, samt då en sträng och bokstaflig tillämpning af hvad Assessoren blifvit ålagdt skulle, såsom exempel betraktadt, i sin mon bidraga till ett framtida mera noggrant iagltagande af Författningarnes föreskrifter, i afseende å utmätnings-ärendena, samma ansökning afslagit.
Enär, på sätt ofvan är nämndt, någon förlust för Banken icke uppkommit genom det anmärkte dröjsmålet med utmätningen af Nils Nilssons och Wikströms J mantal i Barrud, och derest utmätning blifvit inom sådan tid verkställd, att uragtlåtenhet icke kunnat föras vederbörande Executor lill last, Banken af dess Odlings-lånefordran 633 B:dr 16 sk., jemte räntor, icke skolat erhålla mera, än de af gäldenärernes tillgångar influlne 268
R:dr 42 sk- Banco, har, genom Åssessoren Lagerlöfs förfarande oell den honom ålagde ansvarsskyldighet samt lill följd deraf verkställde inbetalning af ytterligare 376 R:dr 34 sk Banco, Banken erhållit en eljest saknad godtgörelse, till belopp motsvarande hela dess capital-fordran och en del räntor.
Å det lill Nils Nilsson ulgifne Odfings-lån tillkom Banken urprungligen allenast två procents ränta, hvaraf föl jer, att, då Assessoren L gerlof blifvit tillförbunden alt å lånebeloppet till Banken erlägga 6 procents ränta, efter Bancomelhod beräknad, från dea 20 Juni 1829, eller redan den dag, då lagsökningen mol gäldenären först vidlogs, Banken genom denna högre ränteberäkning skulle beredas en större inkomst å ifrågavarande Odlings-lånefordran, än för samma medel ursprungligen afsells.
Vid sådant förhållande och fastän Bankens rättighet att al berörde fördel sig begagna är grundad på laga kraflvunnet domslut, och således icke kunnat i någon mon af Bankens förvaltande myndigheter eflergifvas, anser likväl
Utskottet ett strängt utkräfvande af en sådan Banken tillvunnen förmon, på en enskild persons bekostnad, icke öfverensstämma med de åsigter, som blifvit följde i andre frågor mot Bankens gäldenärer; och får Utskottet alltså hos Rikets Högloft.
Ständer hemställa, att, enär Kronofogden Assessoren Lagerlöf, i följd af Kongl. Svea Ilof-Rälls ofvanberörde Utslag, nu mera erlagt 376
R:dr 34 sk. och således, inberäknadt de 268 R:dr 42 sk., 4 Banco-Utskottets Utlåtande, N:o 146. hvilka af gäldenärens tillgångar influtit för Nils Nilssons i Barrud Odlings-låneskuld, 633 R:dr 16 sk., till Banken ingått tillsammans 6^5 R:dr 28 sk., allt Banco, Assessoren Lagerlöf måtte befrias från den honom genom nämnde Utslag ålagde betalnings-skyldighet, för så vidt den icke redan blifvit fullgjord.
Stockholm den 25 Januari 184r» N:o 146.
Ank. till Exp, Utsi. den 4 Febr, 1841» kl. 4 e, ra.
Utlåtande, i anledning af gjord hemställan om afskrifning af några utaf numera aflidne Krone-Fogdarne B.
Rabe uppburnej men förskingrade Låne-Jor dringar.
Under åberopande af det hos Revisorerne öfver Götheborgs Låne-i Contors förvaltning och räkenskaper den 28 Mars 1835 förde protocoll, hvaraf inliemtas, att uti de efter aflidne Krono-fogdarne B.
Carlsson och M. Rabe, under bifallen urarfvagörelse för sterbhus-delegarne, afträd cl a boen, icke minsta tillgång finnes lill gäldande af Låne-Contorets bevakade kraf för medel, dem Carlsson och Rabe, såsom Under-executorer, blifvit beordrade att, på grund af lagakraftvunne utslag, för Låne-Contoret uttaga och verkligen hos Låne-Contorets gäldenärer utmätningsvis uttagit, men icke redovisat, utan förskingrat, har Direclionen öfver Låne-Contoret hos Utskottet hemställt, att, då Contorets fordringsrätt hos de ursprunglige gäldenärerne redan upphört, sedan desse, efter föregångna lagsökningar, utmätningsvis till de aflidne uppbördsmannen betalt skulderne, hvilka ock redan blifvit i räkenskaperne afförde på Carlssons och Rabes namn, samt sterbhusdelegarne genom laga domar vunnit urarfva-rätt och befrielse från krafvel, de numera på Carlssons och Rabes namn öfverförde lånen, utgörande ett sammanräknadt capital-belopp af 1,570 R:dr, för den förre, och 979 R:dr 16 sk., allt Banco, för den senare, måtte få utur räkenskaperne afskrifvas.
Banco-Utskotiets Utlåtande, N:o 146. 5 Xlii häröfver infordradt Utlåtande, hafva Banco-fullmäglige, under vitsordande, alt alia laga åtgärder, ehuru ulan önskad framgång, blifvit vidtagne för bevakandet af Lane- Contorels rätt och hästa, och då något ytterligare uti dessa mål icke vore att tillgöra, på grund deraf, tillstyrkt bifall till den af Directionen i förevarande ämne gjorda hemställan.
Utskottet har inhemtat: att samtlige lånen, för hvilka Carlsscn och Rabe hos gäldenärerne uppburit penningar, som blifvit af dem förskingrade, varit efter förfallotiden lagsökte under loppet af åren 1828 och 1829; att Carlsson i början af Mars i83o aflidit, och Rabe i Augusti månad samma år afbändt sig lifvet, samt alt lillgångarne uti de efter dem yppade concurser, enligt sysslomannens infordrade och af Konungens Befallningshafvande i Elfsborgs
Län insände uppgifter, på långt när icke varit lillräcklige lill godtgörande af de Kongl. Maj:l och Kronan, för oredovisad uppbörd, med förmonsrält framför Låne-Conloret tilldömda fordringar.
Enär, på sätt här ofvan blifvit anfördl, upplyst är, alt icke ringaste tillgång finnes till ersättning af de utaf Kronofogdarne Carlsson och Rabe i lifstiden indrifne, men ej redovisade låne-fordringar, finnér Utskottet sig böra ti 1 lstyrka, att de samma måtte få ur Låne-Contorets räkenskaper a fisk r ifvås.
Stockholm den 21 Januari 1841 - Reservation af Herr Bråkenhjelm'. ”Emot Utskottets här ofvan upptagne tillstyrkan får jag mig reservera.
Jag har nemligen ansett, att Utskottet icke hade bordt föreslå afskrifning af de ifråga varande låne-fordringarne förr, än upplyst blifvit, alt Kongl. Majrts Befallningshafvande inom natt och år hos Kronofogdarne bevakat ulmätnings-ärendena, hvilket visserligen ej borde ifrågasättas, så vida ej Directionen öfver Låne-Contoref, oagtadt en sådan upplysning blifvit från Utskottet infordrad, underlåtit att densamma meddela, utan endast insändt Ombudsmannens vid Låne-Contoret utlåtande, med alla möjliga upplysningar, angående målen, utom den begärde.
—Nå - 6 Banco-fjt^kIt t< Bt. tänkandeN:o 147- gon ersättning för det ifrågavarande beloppet anser jag visserligen nära omöjligt att åt Banken bereda; men såsom vigtigt må det likväl kunna anses att för framliden skydda Banken emot dylika förluster.” N:o 147.
Ank. till Exp. Utsk, den 4 Febr. 1841, kl. 4 e. m.
Bet inkande, med förslag till Taxa å Expiditions-lösen i Rikets Ständers Bank samt dertill hörande Discont-Terk och Li ne-Contor.
Herr N. af Zellén bar, uti en inom Utskottet väckt motion, anfört: alt, både i kraft af Lag oell på grund af gammal sedvana, de i allmänna Verk och bos Embetsmyndigheler anstälde tjenstemän äro berättigade och merendels genom fullmagternes ordalydelse försäkrade alt få såsom lönings-förmon uppbära lösen för de handlingar, som af dem till sökande utgifvas; att äfven tjenstemännen i Rikets Ständers Bank anse sig ega en sådan rättighet, hvilken der dock endast stödjer sig på åldrigt bruk och icke på Lag, emedan Banken saknar, hvad de flesta andra dermed jemnförlige offentliga inrättningar länge haft, nemligen en Expeditions-Taxa-, alt, enligt hittills gällande Författningar, angående stämplade pappers-af giften, handlingar, som till Rikets Ständers Bank inlemnas eller derifrån utgifvas, skola, i de fall, nämnda Författningar bestämma, vara på stärnpladt papper skrifna., eller med sådant helag la och att tjensteman, som utfärdar charterad handling vid strängt ansvar är förpligtad, att, enär lösen för densamma fordras, å handlingen teckna beloppet af nämde lösen, jemte afgiften för det stämplade papperet, eller att, i annan händelse, förse handlingen med orden: ”utan lösen1,” att tjenstemännen inom Rikets Ständers Bank, der, såsom förut blifvit omförmäldt, en till efterrättelse faslsläld Expedilions-Taxa icke är till finnandes, således nödgas, vid expeditioners utgifvande, antingen alt efter godtycke eller praxis affordra den, lill hvilken handlingen ullemnas, en afgift, hvars belopp icke kan derå antecknas, eller ock att efterskänka den ersättning, som han för sitt besvär bordt på - B i.co-Uslottets Betänkandej No 1^7• 7 lä kia: i föira fallet under äfventyr alt vidkännas del ansvar, Förfaltningarne stadga för underlåten påskrift om lösen och stämpladt papper, och i senare fallet till oförtjent förlust för sig sjelf, samt att saknaden af nödiga föreskrifter i nämnde hänseende försätter tjenstemannen i en obehaglig ställning till de personer, hvilka äska lians biträde, och måste äfven hos desse väcka irriga begrepp om tjenstemannens rättighet att beräkna sin vedergällning eller föranleda bryderi vid godtgörandet af hans besvär, serdeles då den sökande uppträder såsom ombud för annan person och inför honom måste den erlagda lösen verificera.
På dessa skäl och efter inhemlad underrättels”, alt den Comité, som, genom Nådigt Elef af den 3o November i832, af Kongl. Maj:t erhållit uppdrag alt utarbeta fullständigt förslag till ny allmän Expeditions-Taxa och för sådant ändamål jemväl från Commissarialet i Rikets Ständers Bank begärt och uti skrifvelse af den 27 Apiil 183 3 undfått uppgift å alla handlingar, som i Banken lösas, likväl icke funnit lämpligt, att i det seder mera lill Kongl. M aj:t öfverlemnade underdåniga förslaget lill förnyad Expeditions-Taxa i enskildta mål, bland öfrige der omförmäldta Verk och Myndigheter upptaga Rikets Ständers Bank, har motionären tillstyrkt, alt förslag till Taxa å Expeditions-lösen i Rikets Sländers Bank samt dertill hörande Discont-Ter k och Line-Contor må af Banco-Ulskotlet Rikets nu församlade Ständers pröfning underställas, och alt, sedan en sådan Taxa blifvit af Rikets Ständer godkänd, underdånig anmälan härom måtte hos Kongl. Maj t göra®, på del att Taxan må, genom allmän Nådig Kungörelse, varda lill efterrättelse utfärdad.
Vid upprättandet af förslag till sislberörde Taxa, anser motionären nedannämnde omständigheter förtjena uppmärksamhet: 1:0 att då Rikets Ständers Bank är i Förordningen 0111 stämplade pappers-afgiften hänförd till samma afdelning, som ålskillige förvaltande Verk, de i Riket varande Brandförsäkrings-Inrätlningar m. fl., samt då i åtskilliga af dessa Verk och Inrättningar lösen för handlingar beräknas efter hvad Expeditions-Taxan af den i5 Maj 1821 för Hof- och ÖfverRälter, samt Rikets Collegier bestämmer, följdrigtigast vore, alt lösen för de ifrån Banken utgående handlingar äfvenväl må, så vidt sig göra låter, utsättas lill lika belopp, som för Öfver-Räller och Rikets Collegier är eller varder stadgadt; 2:0 att den Expeditions-lösen, som, efter antaget bruk, under flerfallJiga benämningar och Lill olika storlek i Bankensserskilde Afdelningar 8 Banco-Ulskottels Betänkande, N:o i4y - beräknas och utgår, skäligen bör och lätlligen kan sammanföras under nå-j gra jå hufvudruhriker och tili belopp, lika för alla Bankens Afdelningar, helsi, på salt Commissariatet i ofvanåberopade skrifvelse gifvit tillkänna, resolutioner och ulslag i Banken, hvilkel ämne elier föremål de må röra, aldrig utfärdas i annan form, än genom proloeolls-uldrag; 3:o alt de i Commissariatets förutnämnde skrifvelse omförmälde afgifter, hvilka nu betalas, såsom det heter, ’’discretionsvis," böra i denna egenskap upphöra, och, der sådant finnes lämpligt, ingå i den allmänna lösen, enär benämningen ”discretion ' upphäfver begreppet af stadgad afgift, samt en umgäld, hvars erläggande eller vägrade utbetalning beror af den sökandes välvilja eller frikostighet, ej kan i Lag bestämmas; och för tjenstemans-classens anseende i det allmänna ©tvifvelaktigt bäst måste vara, att lönings-förmoner, grundade å sökande parters gifmildhet, försvinna och på annat värdigare sätt blifva ersatte; 4:o att, då Canzli-gebuhren eiler lösen för Fullmagter, Constitutorial m. m. å lön på Bankens Stat hittills blifvit ejler godtycke betald, JExpeditions-bafvanden möjligen någon gång uppburit en högre, men vid andra tillfällen, måhända de fleste, en lägre lösen, än fastställd Expeditions-Taxa, om sådan funnits, skäligen bordt föreskrifva; hvilket missförhållande motionären ansell äfven böra rättas, emedan, för den händelse., Utskottets hemställan, att Banco-Secreterare-sysslan icke må med annan tjenst förenäs, vinner Rikets Ständers bifall, det vore angeläget, att denne embetsman., åt hvars befattning,
efter motionärens tanka, möjligaste vigt borde gifvas, kunde påräkna en för honom tillräcklig oell säker årlig inkomst.