Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
L å t oss därför slippa en pristäflan i detta ämne och nöj eder m e d a t t u p p m a n a till tankeutbyte i saken.
Vill man, k a n m a n nog draga rätt stor nytta af hvarandras erfarenheter, äfven om m a n ej gör m e r eller mindre misslyc- kade försök a t t arbeta om dem, den ene åt den andre, utan lämnar hvar och en fritt a t t göra sig till godo det h a n vill och k a n.
Vill ni gifva mina medsystrar del af mina små rön i frågan, så följa de här.
(Se A — s uppsats h ä r nedan!)
H a r jag gjort någon liten nytta med a t t för eder ha öppnat den annars endast för mig själf af- sedda sidan i min utgiftsbok, vore det mig en sann glädje. » Vi t r o, v i d n ä r m a r e e f t e r s i n n a n d e, a t t den ä r a d e brefskrifvarinnan h a r fullkomligt riitt i s i n f r a m s t ä l l n i n g, o c h a t t d e t b ä s t a r e s u l t a t e t af e t t m e n i n g s u t b y t e i d e n n a f r å g a t o r d e bli följden, o m v i h e l t o c h h å l l e t gifva d e t den fria och obundna diskussionens form.
Vi u p p m a n a d ä r f ö r alla o c h e n h v a r a t t in- s ä n d a s i n a personliga erfarenheter i saken, unga och gamla, förmögnare och m i n d r e b e m e d l a d e, f a m i l j e m ö d r a r eller e n s a m m a p å d e t p r a k t i s k a lifvets olika o m r å d e n a r b e - t a n d e k v i n n o r, i s t a d eller p å l a n d.
Ju flere s y n p u n k t e r, d e s s m e r l ä r d o m a t t h ä m t a!
äro v ä l k o m n a, o c h i n g e n m å a n s e s i t t s t r å för r i n g a a t t d r a g a s till s t a c k e n.
F ö r a t t d o c k gifva e n l i t e n e g g e l s e o c h u p p m u n t r a n och i någon m å n fasthålla täflingsidéen utfästa vi till prcemier femtio kronor, o m h v i l k a s u t d e l a n d e våra läsarinnor själfva få omrösta, sedan vi i sinom t i d förklarat diskussionen afslutad.
Och n u v ä n t a vi talrika » insändare » från våra läsarinnor, i n s ä n d a r e d e m vi skola m e d - d e l a efter h a n d s o m d e a n l ä n d a.
Vi g ö r a i d a g början m e d ett p a r redan inkomna.
» Klädpenningfrågan » är en fråga, som på det lifligaste borde intressera alla, som sträfva att förstå och hjälpa den kvinnliga ungdomen, såle- des först och främst våra fäder och mödrar.
Men icke minst för ungdomen själf är den en fråga af vikt, och äfven de unga göra sig därför själfva den största tjänsten, om de skynda att meddela Idun sina erfarenheter.
H v a r och en vet, att en ung m a n måste lära sig sköta pengar, och det anses orätt att ej i tid vänja honom vid ansvar, ty han behöfver känna penningens värde för att i framtiden k u n n a bruka och använda den väl.
Det vore lyckligt, om vi hade kommit lika långt i insikt om hvad som är gagneligt för våra döttrar.
Den » nybakade » studenten, ja, vanligen redan gymnasisten skall ha fickpenningar efter råd och lägenhet att röra sig med.
Att detta är tillbörligt och rätt, anses alltför solklart för att behöfva diskuteras.
Att i framtiden mer än hälften skall gå genom kvinnans händer, att husets bestånd (eller ruin) oftast beror på kvinnans förstånd, omtanke och sparsamhet (eller motsatta egen- skaper), därvid fäster m a n vid uppfostran ingen eller åtminstone mycket ringa uppmärksamhet.
J a g ville h ä r blott lägga fäder och mödrar på hjärtat att göra för sina döttrar, hvad de anse sig skyldiga att göra för sönerna, emedan de där- igenom uppfostra döttrarna till lyckliga, själf- ständiga, sparsamma och nöjda kvinnor.
J a g tror, att de flesta unga flickor gärna skulle stanna i hemmet, ägna det sina omsorger och göra det med glädje, om de blott både genom ord och handling finge den sanningen inpräglad, att dessa plikter mot h e m m e t äro lika mycket värda och k u n n a förskaffa dem mer glädje än de, som de nu åtaga sig på kontor, bank, telegraf o. s. v. Och bvarför, om icke för » de usla slantarne », ty därtill inskränker sig i de flesta fall den eftersträf- vade själfständigheten och därvid stannar det.
Det är ju lätt att förstå, att den unga kvin- nan liksom den unge mannen skall lida under det dagliga trycket att ingenting k u n n a företaga i brist på kontanta resurser.
Föga underligt då a t t de söka förskaffa sig det oumbärliga.
Men vi hafva då att betänka, om vinsten därvid mot- svarar offret.
Säkert vore det en lycka för den unga kvin- nan, familjen och samhället, om deltagandet i arbete utom h e m m e t kunde inskränkas blott till sådana fall, där nöden tvingade eller en utpräg- lad fallenhet droge därhän.
Men h u r ofta får m a n ej höra välbergade fäder och mödrar om- tala och därmed egga sina döttrar, att den eller den förtjänar 70 eller 80 eller kanske 100 kro- nor i månaden.
» Hvarför skulle ej våra döttrar k u n n a göra detsamma? » - •- Längtan ut i världen, längtan att pröfva egna krafter griper säkert förr eller senare edra döttrar, eller tar den sär- skilda begåfningen, det gifna anlaget ut sin rätt, och säkert skaffar sig den lifskraftiga och ar- betsdugliga ett nyttigt arbetsområde, om h e m m e t ej är nog för den unga kraften.
Men låten ej pen- ningbegäret, under sken af själfständighetsträng- tan, drifva dem ut därifrån.
Låten därför äfven edra döttrar h a sin egen kassa!
Jag menar ej så, att den ständigt skall förnyas, så snart de omsatt den redan er- hållna.
Men gifven dem en bestämd månads- penning, om än aldrig så liten!
Låt er dotter veta, h u r mj^cket eller litet hon kan disponera för egen räkning!
Låt henne t. o. m., om det skulle så vara, tillfredsställa sina små d u m m a fantasier — af skadan blir m a n vis, fast inte rik!
Så snart hon vet, att hennes utgifter måste be- gränsas (om hon själf får bestämma dem), skall hon nog sätta sin stolthet i att visa, h u r för- ståndigt hon kan beräkna.
Det torde då nog också visa sig, att hon själf kan förfärdiga en hel del saker, för hvilka man förut utan betän- kande kastade ut pengar åt höger och vänster.
H o n skall för hvarje dag allt m e r och mer komma att intressera sig för lifvet omkring sig, så snart hon börjat komma underfund med, att hennes kraft ej blott ligger i » tankarnes höga flykt ».
Hon skall lära sig att försaka något öfverflödigt eller mindre nödvändigt för att k u n n a tillfreds- ställa sin längtan att utveckla några särskilda anlag — eller m å h ä n d a för att spara för fram- tiden.
Kanske skall hon gärna afstå från ett nöje för att med de besparingar, hon därmed vunnit, hjälpa någon behöfvande, som kominer i hennes väg.
Att detta i hög grad skall ut- veckla hennes karaktär, stärka hennes omdöme och lära henne k ä n n a sig själf, skall nog erfa- renheten komma att visa.
Tacksam, att I d u n bragt denna fråga på tal, hoppas jag, att diskussionen må vinna stor till- slutning och ge goda praktiska resultat.
I så fall torde det blifva till god hjälp ej blott för de flickor, som erhålla klädpengar af sina för- äldrar, u t a n ock för dom, som genom arbete » ute » förvärfva sitt uppehälle, men endast kunna af- sätta en ringa summa för toaletten.
Som det isynnerhet vore af vikt för dem, som endast ha ett mindre årligt belopp att använda för toaletten, att ställa det så billigt som möjligt, ville jag föreslå, att förslagen komme att om- fatta klädpengar belöpande sig till 100, 150, 200, 300 och 400 kr.
Kanske skulle följande rubriker kunna a n v ä n d a s: 1) toaletten, 2) gåfvor, 3) böcker, papper och postporto, 4) sysaker och diverse, 5) nöjen, 6) läkarvård, bad och medicin.
- Ig.
* * H.
På I d u n s förnyade uppmaning till oss intres- serade att yttra oss i denna fråga vågar jag mig för första gången att bjuda eder taga del af mina små funderingar i saken.
Att gifva råd och an- visningar med afseende på klädpenniugarnes rätta användande och fixera den summa, en kvinna i olika samhällsställningar bör få använda, håller jag före vara långt svårare än att behandla den härom året till täfling uppställda » hushållspen- ningfrågan. » Kanske k u n n a vi dock draga nytta af hvarandras erfarenheter, och därför erbjuder jag h ä r mina till den eller dem, som möjligen vilja taga del däraf.
Först bör jag kanske tala om, att jag är bo- satt i en af våra större städer och därför hvar- ken vill eller kan uppträda allt för urmodigt.
Mycket deltager jag ej i sällskapslifvet, dock vill jag gärna vara så försedd, att jag ej af brist på kläder behöfver försaka en bjudning, en kon- sert eller en teaterföreställning då och då.
Mina plikter att som husmoder själf göra mina torg- uppköp, och det i alla väder, vill jag också vara rustad för.
Mina dagliga promenader vill jag ej heller inställa, och att i h e m m e t gå slarfvigt och mindre presentabelt klädd anser jag vara under min värdighet.
H ä r m e d tror jag mig ha gjort reda för de fordringar jag ställer på mina klä- der.
Nu till hvad jag får använda till dem och h u r jag använder detta.
Under de senaste tio åren h a r jag i medeltal användt 160 kronor årligen, dock naturligtvis så fördeladt att jag det år jag skaffat mig en kappa, en finare klädning eller en ny uppsättning un- derkläder måst använda något mera.
Så gick t. ex. mitt klädkonto ett år till 267 kr., men då fick det därpå följande ej öfverstiga 40 kr., och så hade det ena hjälpt det andra.
Som materiel använder jag alltid riktigt goda tyger, och så är jag mycket noga med att få en på samma gång modern och för mig klädsam modell.
Jag trifs därför sedan också i mina klä- der alldeles oändrade, så länge det goda tyget håller.
När så sömmar och kanter börja se slitna ut, sprättar jag sönder den, tvättar tyget i på quillaiabark (finnes på apotek och hos färghand- lare) kokad lut och får så med min sömmerskas hjälp snart åter min gamla klädning rätt fin igen.
Nytt foder bör alltid bestås.
Skor, handskar, band, spetsar och a n d r a små- saker väljer jag alltid af bästa sort och behöfver därför ej så ofta nya sådana, som fallet blir om man köper dessa saker af billig kvalité.
Ar man händig och har tid att själf sy sina kläder, är detta naturligtvis bäst och billigast.
Men som jag för min del hvarken har tid eller förmåga till klädsömmad, måste jag sy borta, och följer jag där samma princip som med afseende på materialierna, jag väljer det bästa, det vill m. a. o. säga, jag vänder mig till en skicklig sömmerska, ty får jag också där betala ett par kr.
mer i arbetslön, har jag igen den många gån- ger om, då en välsittande och elegant sydd klädning varar mycket längre än en, som sit- ter illa.
Det som också bidrager att nedtvinga kläd- penningarna är det u t m ä r k t a sätt, hvarpå man nu för tiden kan få kläder både färgade och tvät- tade, kanske vid många färgerier, men jag för min del vet intet, där det sker så u t m ä r k t väl som hos Elgérus i Örebro, J a g hade i det längsta stor missaktning för färgade kläder, men sedan jag fått en ljusgrå alpackaklädning färgad i en fin, ljusblå, modern färg och en min stora sons blå cheviot-kostym färgad svart och båda delarna fullkomligt som hade de varit nya, kan jag ej nog prisa detta sätt att göra urblekta kläder åter användbara.
Dock gäller h ä r att tyget måste vara af god be- skaffenhet.
Halfylle och sämre ylletyger bli ej vackra.
Nämnda firmas förmåga att tvätta klädningar och kappor, utan att de behöfva sprättas sönder, har jag också pröfvat, och står denna öfver allt beröm.
För att kunna reda mig med så litet klädpen- ningar, som jag gör, måste jag också vara ytterst rädd om mina kläder, ej försumma omkantning och dylikt, ty få små brister blifva stora, kostar det både tid och penningar att afhjälpa dem.
För fläckar skyddar jag mig genom att vid hus- hållsgöromål, maskinsömnad och dylika sysslor begagna stora förkläden.
Detta är nu mina egna små erfarenheter och mina döttrar följa mig i detta stycket troget i spåren och anse mig handla klokt.
Så låg s u m m a som jag h u n n i t till, h a r visserligen ingen af dem ännu nått, och det vore ju också orimligt begärdt, då ju ungdomen sliter mer och gärna också begagnar ömtåligare både färger och tyger än en äldre dam kan nöja sig med.
Öfver 250 kr.
får dock ingen af dem an- vända, och då måste de dock alltid vara n ä t t a och fina.
Så länge barnen äro små, gäller det nog ofta att låta den ena ärfva efter den andra, så långt ske kan, om man h a r litet att taga af.
Dock bör m a n aldrig af bekvämlighet tillåta den ena krypa i hvad den andra vuxit ur, utan att tänka på, h u r det sitter och tar sig ut.
Af snygghets- och sundhetsskäl bör plagget sprättas sönder, grundligt tvättas och sys om åt den, som skall ärfva.
Så behandlade, bli kläderna både star- kare och framför allt vackrare, hvilket jag lifligt senterar, fastän jag hör till dem, som ej göra kläd- frågan till ett af mina största intressen, tvärs om tycker jag den är både ledsam och besvärlig.
Må nu den.
som vill och kan, draga nytta af hvad jag pröfvat, och väntar jag att i min t u r få goda vinkar och råd af eder, värda medintres- sevaclo i den visserligen i sig själf värdelösa, men dock för vår egen och vår omgifnings trefnad ganska betydelsefulla frågan om » våra damers klädpenningar ».
A — s.
P d runclresa.
N å g r a k o r t a bref f r å n f r ö k e n ©uct.
Uppsnappade och afskrifna af Georg Nordensvan.
* fag h a r b e h ö f t e t t p a r v e c k o r för a t t s&gt;y k u n n a b e s l u t a m i g för a t t s k r i f v a o m mina pariserintryck.
M a n s k i l d r a r ej d e n n a l u s t i g a s t a d efter e t t f ö r s t a k r i n g - flackande där — om d e t t a också varar i veckotal.
D e t j a g vill s k r i f v a ä r e n d a s t e n l i t e n h ö n s h j ä r n a s o m e d e l b a r a i n t r y c k af den stora myrstacken.
Min g a m l a A d a m h a r alltid påstått, a t t P a r i s ä r i d e a l e t b l a n d s t ä d e r, och a t t j u s t d ä r b o r d e h a n b o.
A n d r a p l a t s e r ä r o tref- liga a t t h ä l s a p å i, n å g r a y t t e r s t l ä m p l i g a a t t h v i l a u t i, m e n stanna vill m a n e n d a s t i P a r i s.
Så h a r A d a m s a g t h u n d r a g å n g e r.
J a g tror n ä s t a n, h a n är öfvertygad om, a t t h a n skulle v a r a en celebritet p å något om- r å d e — j a g v e t i n t e h v i l k e t, och d e t v e t h a n n o g l i k a l i t e t — i fall h a n b o s a t t sig i e t t v i n d s r u m i Q u a r t i e r L a t i n och b ö r j a t f ö r f a t t a eller s l a g i t sig n e r p å en stol i e t t ä m b e t s v e r k för a t t bli m i n i s t e r.
Det var m e d ett visst nöje j a g, då vi åkte från bangården, frågade honom, om d e t v a r delta, h a n f a n n s å f ö r t j u s a n d e.
S m a l a g a t o r, s m å b o d a r s o m ej s å g o v i d a r e smakliga ut, gråa h u s m e d höga fönster och s m u t s i g a j a l o u s i e r.
Hvad man kunde se af r u m m e n d ä r i n n a n f ö r v a r b a r a s v a r t - het.
Allt s å g u t a t t b e h ö f v a u n d e r g å en grundlig stortvätt.
» Ja, » s a d e A d a m, s o m n a t u r l i g t v i s l a d e m ä r k e till m i n i r o n i s k a t o n, s o m h a n i n t e ä r h e l t och h å l l e t o v a n v i d, » i n t e ä r h ä r
så s n y g g t och p u t s a d t s o m i Berlin. » D e t h a d e h a n v e r k l i g e n r ä t t i!
V i s n o öfver e t t p a r b r e d a a v e n y e r m e d alléer, v i k o m m a för e t t ö g o n b l i c k i n i b o u l e v a r d e r n a s v i m m e l af v a g n a r o c h p r o - m e n e r a n d e; s å t r ä n g d e v i o s s å t e r in i e n s m a l g a t a, o m g i f v e n af h ö g a, g r å h u s m e d g r å jalousier och s v a r t a fönstergap, och d ä r låg v å r t hotell, som u t h ä r d a d e jämförelsen m e d d e t i Berlin och d ä r portieren k u n d e tala franska, m e d a n v å r h e d e r v ä r d e berliner- p o r t i e r e n d a s t k u n d e b e r l i n s k a, s o m j a g ej f ö r s t o d e t t o r d af.
D e n e n d a k v i n n a, vi sett bli e r b j u d e n en s i t t p l a t s h o n oj h a d e r ä t t till i e n s p å r - vagn i Paris, var en u n g moder som bar ett litet barn.
M e n så tackade h o n ock Efter v å r första promenad, som p å m i n med det vackraste småleende.
B a r n e n draga b e g ä r a n sträckte sig n e d å t Louvre och Sei- de m e d sig u t i världsvimlet från deras n e n och s e d a n u p p f ö r a v e n u e d e 1 ' Opera, f ö r s t a l e f n a d s d a g, s e r d e t u t i b l a n d — därför bli s m å t t i n g a r n a också v ä r l d s v a n a.
måste A d a m m e d något snopen uppsyn b e k ä n n a, a t t h a n själf ej v a r r i k t i g t b e l å t e n.
D e ä t a p å r e s t a u r a n t e r, i n n a n d e ä n n u K l e n u p p l y s n i n g p å g a t o r o c h k a j e r, lika- k u n n a g å, o c h d e r e d a s i g f ö r v å n a n d e v ä l ledes p å den v ä r l d s b e k a n t a avenyen, d ä r b å d e m e d d e t e n a och d e t a n d r a.
b u t i k e r n a r e d a n voro s t ä n g d a och e n d a s t V ä r l d s v a n a, d e t är först och sist pari- n å g r a b i e r k n e i p e r l y s t e u t öfver t r o t t o a r e n.
s i s k o r n a s i ö g o n e n f a l l a n d e e g e n s k a p.
D e n Och vi gingo t r ö t t a h e m och lade oss, j a g första parisiska, vi gjorde b e k a n t s k a p m e d, s t o l t o c h A d a m s l o k ö r a d öfver d e t o v ä n - f ö r e k o m p å j ä r n v ä g e n i K ö l n.
E n ganska t a d e i n t r y c k, v i b å d a f å t t af P a r i s.
s t o r v ä x t u n g d a m m e d e t t friskt o c h ö p p e t ansikte, b r u n a ögon och m ö r k t hår.
H o n Nu f i n n e r j a g P a r i s f ö r t j u s a n d e o c h f r a m - s a t t till e n b ö r j a n o c h l ä s t e L e F i g a r o y t - för a l l t k a r a k t ä r s f u l l t s o m k n a p p a s t n å g o n t e r s t k o r r e k t, m e d a n v i s p r a k a d e m e d e n a n n a n s t a d af d e m j a g s e t t.
Och A d a m r y s k familj o m skandinavisk literatur — s e r ö f v e r l ä g s e n u t i m e d v e t a n d e t o m, a t t d e n r y s k a d a m e n h a d e g o d t r e d a p å » oss », t y c k t e m e r a o m B j ö r n s o n ä n o m I b s e n, af- d e t v a r h a n s o m ä n d å fick r ä t t.
V i s s t ä r o h u s e n g r å o c h h ö g a o c h g a t o r n a s k y d d e S t r i n d b e r g, k ä n d e till S o n j a K o v a - t r å n g a, o c h v i s s t b l i r m a n f ö r a r g a d öfver l e v s k y o c h f r u Leffler-Cajanello.
D e n fran- e t t o c h a n n a t — h v a r o m m e r a h ä r n e d a n s k a d a m e n s a d e ej e t t o r d — f ö r r ä n d å k a n s k e — m e n P a r i s h a r ä n d å öfver s i g m a n b j ö d u t j o r d g u b b a r v i d e n s t a t i o n i e n c h a r m e o c h, s o m j a g n y s s s a d e, e n B e l g i e n.
D å u p p l ä t h o n s i n m u n o c h höll karaktär, s o m t a g e r e n f å n g e n o c h h å l l e r e t t l i t e t t a l, s å a f r u n d a d t o c h f a s t stilise- en fast.
J a g förstår så väl, a t t förståndige radt, som h a d e d e t s t å t t t r y c k t i en r o m a n m ä n s å d a n a s o m A d a m h a d e n n a k ä n s l a af P a u l B o u r g e t, m e n p å s a m m a g å n g k o h i d e t f r a m h e l t o k o n s t l a d t o c h u t a n alla a n - af a t t v i l j a s t a n n a h ä r o c h a t t k ä n s l a n af a t t d e r a s m ö j l i g h e t e r i d e n n a luft s k u l l e s p r å k.
k u n n a utvecklas i möjligaste grad.
Vi h a v a r i t r u n d t o c h t i t t a t o c h v i h a sett både passande och opassande saker.
Vi h a d i n e r a t h o s V é f o u r o c h p å k u s k - restauranter, vi h a varit p å stora operan och p å Moulin rouge, vi h a sett ex-drott- n i n g e n af S p a n i e n o c h F o l i e s bergéres drottning Liane de Pougy, vi h a kastat rosor p å parisare och fått rosor igen p å blomsterfesten i Boulognerskogen, vi h a spatserat i Trianon och superat p å Robin- son, vi h a sett d e n stora världen — i dess loger p å F r a n c a i s — o c h d e n s å k a l l a d e half-världen p å B a r Japonais, som under- l i g t n o g ä r b e l ä g e n i själfva G r a n d H o t e l, fastän p å medaljens frånsida.
Och v i h a å k t r u n d t alla g a t o r i o m n i - b u s o c h på o m n i b n s t a k.
» Nu är m a n inte i Stockholm, » säger A d a m, där h a n sitter i s p å r v a g n e n o c h l å t e r d a m e r stå.
O c h s å h å l l e r h a n f ö l j a n d e lilla f ö r e d r a g, s o m f å r s t å för h a n s r ä k n i n g: » I P a r i s, i L o n d o n, i B e r l i n a n s e s d e t själf k l a r t a t t d e n, s o m b e t a l a t s i n p l a t s i en s p å r v a g n, skall h a r ä t t a t t behålla d e n, o c h a t t d e n s o m k o m m e r, d å alla s i t t p l a t s e r äro u p p t a g n a, får s t å.
A t t h e r r a r n e skulle stiga u p p och bjuda inträdande damer a t t t a g a d e r a s p l a t s faller ej d e n a r t i g e p a r i - saren in, lika litet s o m londonbon.
H a n k a n g ö r a u n d a n t a g för e n g a m m a l k v i n n a l i k s o m för e n g a m m a l h e r r e, m e n d å ä r d e t också u n d a n t a g.
I Stockholm åker j a g y t t e r s t s ä l l a n i s p å r v a g n i n n e in s t a d e n, t y j a g blir b a r a a r g — j a g k a n j u v a r a s ä k e r p å a t t vid första hållplats ' t å g a d ä r in tio d a m e r, o c h d e b l a n d d e m s o m ej ögon- blickligen få sittplats, ställa sig a t t t i t t a sänd en trofast hälsning till Linnea, som, fast fjärran skild från moder Svea, likväl h a r sin barnakärlek kvar för d e t land, som h e n n e fostrat h a r.
p å m i g s o m ville d e s ä g a: » U p p m e d d i g, tölp! » Och n ä r j a g d å stiger u p p, sätter sig d e n v ä l u p p f o s t r a d e d a m e n u t a n a t t e n s säga tack.
J a g s k u l l e vilja b j u d a h e n n e p å e n p a r i s e r r e s a e n k o m för a t t h o n s k u l l e få s t u d e r a k v i n n a n s l i k s t ä l l i g h e t m e d m a n - nen tillämpad på omnibusförhållanden i de verkliga storstäderna. » Så talade A d a m.
D ä r m e d v a r isen bruten.
S a m t a l e t blef a l l m ä n t, o c h p a r i s i s k a n blef m e d e l p u n k t e n i v å r lilla k r e t s.
H o n var förtjusande.
» Praktfull », sade A d a m h ö g t till m i g.
H o n v a r i c k e i allo t y p e n för e n p a r i s i s k a, d e t v a r n å g o t g e - n o m f r i s k t o c h h v a r d a g s t r e f l i g t i h e n n e s per- son, h e n n e s r u n d a kinder och klara b r u n a ö g o n b o r d e förskrifva s i g f r å n e n l a n d s b j ^ g d snarare ä n från de t r å n g a g a t o r n a i d e n stora myrstacken.
Men h o n var parisiska i sitt hela s ä t t och u p p t r ä d a n d e — allt i g e n o m k o r r e k t o c h p å s a m m a g å n g allt igenom natur, på en gång behärskadt och okonstladt, medfödt b e h a g och l u g n säker- h e t i hvarje rörelse, i hvarje tonfall.
» Hon ä r f ö d d till v ä r l d s d a m, » s a d e A d a m, » h o n k u n d e godt uppträda i hvilken salong i världen s o m helst. » M e d h v i l k e n r e n t af j u b l a n d e g l ä d j e i r ö s t e n b e s v a r a d e h o n oj f r å g a n, h v a r h o n b o d d e, m e d o r d e n: » j ' h a b i t e Paris », hur blef h o n ej u p p l i f v a d, n ä r v i k o m m o i n o m F r a n k r i k e s g r ä n s — » nu äro vi i F r a n k - r i k e » — o c h h o n fick s e d e n f ö r s t a g e n - d a r m e n — » och s e d ä r ä r e n f r a n s k m i - litär ».
(Slut i nästa nummer.)
Säg, a t t dunkla furuskogen ä n n u gömmer, tyst och trogen, allt hvad h o n som u n g där drömt.
Om Linnea själf det glömt och hon, lockad utaf kära röster, återvänder till sitt h e m i öster, skall jag uti all förtroligliet.
uti hennes öra hviska det.
Genom I d u n s varma h ä n d e r hvarje hemlandsblomma sänder n u ett vänligt: » Tack för sist! » Lilla fågeln på sin kvist, sjungande som förr i skog och lunder, ock sin hälsning sända vill därunder.
Så i öfversättning ljuder d e n: Gör som jag — och flytta h i t igen! » Fanny Chrysander.
• " En ungkarl, som söker värdinna. "
H elt o f ö r m o d a d t k o m j a g i g å r a t t s e g e n o m I d u n för 1 8 9 5; m i n a ö g o n föllo d å i n: r 3 8 p å » N å g r a r å d af e n u n g k a r l, som söker värdinna. » Ehuru många med m i g s ä k e r t till e n d e l gilla d e d ä r i u t t a l a d e råden, så torde dock åtskilligt k u n n a sägas emot.
A mina medsystrars vägnar tager jag m i g friheten framlägga m i n a tankar, i h o p p a t t d e m å välvilligt u p p t a g a s och be- grundas.
T i l l å t m i g f ö r s t h e m s t ä l l a, h u r u v i d a ål- der och u t s e e n d e böra v a r a afgörande v i d v a l e t af v ä r d i n n a?