Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
9 Reservationer: Af Herr Grefve H. von Fersen. ”Emot det af Utskottets pluralitet, medelst godkännande af detta betänkande, yttrade mening, att icke anse behöfligt, nyttigt och en Utskottets skyldighet, att till Rikets Höglofl.
Ständer ingå med ett utlåtande, innehållande Bevillningsbeskattnings-systemet i sin helhet, omfattande alla de ämnen som enligt 60 §.
RegeringsFormen med Bevillning förstås, får jag vördsamt reservera mig,” ”Den redan långt framlidna tiden af Riksdagen gör ett vidare yrkande i denna del af ringa båtnad, helst måhända beslut angående BränvinsBe villningen och de liesta af de öfriga beskattningstitlarne voro tagna ^iilian Rikets Höglofl.
Ständer kommo i tillfälle att yttra sig öfver systemet i sin helhet, hvilket, jag frångår det ej, hade bort först vara afgjordt innan man ingått i tillämpning deraf till de olika delarne.
Riksdag synes mig således som för dem, hvilka i della afseende instämma i den mening jag hyllar, endast återstod hoppet att Rikets Höglofl.
Ständer måtte till Bevilln.-Ulskottet öfverlemna hela slatsbriptsumman till fördelning, och icke endast det belopp, som uttaxeras genom första och andra artikeln.
Måtte då blott
Utskottet ej vara bundet af förut fattade beslut i dessa frågor och pluraliteten, på sätt uti delta Betänkande finnes uttryckt: ”ej underlåta att å den inom RiksStånden yttrade opinion om den indirecta beskattningens företräden framför den directa fästa allt det afseende som med rättvisa och billighet kan förenas.”
Härmed förenade sig Herr Friherre Kantzow.
Af Herr von Hohenhausen, ”Jag förnyar och åberopar min reservation mot B evillningsUIskottets Betänkande N:o 5, i afseende å skyddsafgiften och personal-consumtionsafgift å öfverflödsvaror, emedan Utskottet nu oförändradt förnyar samma förslag lill grunder för den Allmänna Bevillningen, som Utskottet i nyssnämnde återremitterade betänkande bade föreslagit.”
Fördenskull föreslår jag vördsamligen, alt skyddsafgiften hädanefter såsom hitintills bör utgöras från fyllda 17 års ålder, dock att en yngling som vid 17 år saknar arbetsförmåga, och icke sjelf eger eller har förälBih. till R.
Trot. 1834* 5 Sami. 1 4Jd, a rj.-de Häftet. 10 Eevillnin^iUtsliottets Utlåtande IV;o jg. drar som ega förmögenhet, må befrias från alt denna bevillning utgöra.
Den svage har visserligen lika ja större behof af lagarnes skydd än den friska och starka, men meddellöshet och oförmåga äro giltiga grunder till befrielse.” ”Med orubbelig öfvertygelse om nödvändigheten af, för ett fritt folk, att bekämpa, det med såkallade förfinade seder oftast åtföljande moraliska sedeförderf och veklighet, förnyar jag dios Dikets Ständer vördsamt min anhållan att en personlig
Consumlionsafgift å öfverflöd matte stadgas, nemligen:
Att en serskild artikel införes i Bevillningsförordningen, underrubrik: personel eonsicmtionsafgift d öfverflöd, 1 §.
Afgift för bruk af bränvin och inhemska spirituosa.
Afgiften •— 12, •— 2 §.
Ut- och inländska spirituosa samt viner „ 1, —• *—• 3 §.
Spel om penningar „ 1, — —> 4 §, Calfe, The och Chocolad, vare sig alla gemensamt eller någondera serskildt „ *— 12, •— ”Ur en moralisk synpunkt betraktad t af Qvinnans sedesamma bestämmelse uti samhällslifvet, tror jag ätt afgiften för bruket af spirituosa såväl som öfvande t af spel örn penningar allenast bör påföras , mankönet.
Att förtäring af vin endast fordrar bevillning, då det brukas hemma eller för betalning borta, emedan det i sammanlefnaden, i annat fall, kunde leda till obehagligt tvång och förargelse.
Alt böter för öfverträdelse tiilfölle församlingens fattige med fyrdubbla beloppet af afgiften, utan afseende på, om det en eller flera gånger förnyats.
Att böterne genast af Kyrkovärdar eller KyrkoRåds ledamöter kunde uttagas, så vida öfverträdelsens verklighet icke bestreds, i hvilket fall, om den vid .
Domstol likväl pröfvades egt rum, oaktadt föregånget förnekande, bölerne borde fördubblas.” ”Vid uppgiften till mantalsskrifningen erfordras icke annat än uppgifva sig enligt ofvannämde art. hel och hållen eller bestämd §. deraf.” “Anse Rikets Ständer den af mig föreslagna afgiften uti 1 §. för hög, må den gerna nedsättas till hälften.
Skatte-beloppet är här mindre väsentligt än den uttalade och fastställda principen, att beskatta sådant öfverflöd, hvars begärlighet så allmänligen leder till misshushållning,, veklighet och sedeförderf.” ”Jag är fullt och fast derom öfverlygad, att denna beskattning i talrika bushåll skulle medföra en välgörande verkan.” 'SevillningsUlsliOltels Ullålande N-.o t5.
H I denna Reservation instämde Herr Prosten Nibelius, samt, 1 afseende på Skyddsafgiftens utgörande från fyllda 17 åis ålder, Herrar Prostar Hallbäck och Hylander, äfvensom denne senare i frågan om personlig Consiamtionsafgift å. öfverflöds-artiklar.
Af Herr Prosten Bergqvist: ”Elium jag instämt uti Utskot tets först afgifne Betänkande, rörande Grunderna för den Allmänna Bevil/ningen, efter hvilka, så vida de skatter, sorn på iudirect sätt inbringas, icke svara emot Statens behof, fyllnaden är föreslagen att utgå; och lika med Utskottet erkänner att de, vid förra Riksdagar sedan år 1812, följda öro, då de rätt tillämpas, både rättvisa och enligt sakens natur, de enda möjliga som kunna linnas, samt således, då Utskottet vidhåller sitt första Betänkande, icke kan hafva något alt dervid erinra, anser jag mig likväl, aldenstund Utskottet icke aktat nödigt att ingå uti något egentligt svaromål på de motioner och anmärkningar, hvilka i afseende på jordbrukets1 förmenta skattebördor och skatternas ojemna samt orättvisa fördelning blifvit af åtskilliga representanter framställda, böra så vida reservationsvis uttala min öfvertygelse, sorn jag anser dessa anmärkningar, delade af så mångå och så ofta upprepade, på det högsta förtjena att blifva undersökta och besvarade.” ”Att stora skatte-bidrag utgå af jorden, kan jag så mycket mindre vilja bestrida, som jag fast mer tror, det snart sagdt Statens alla inkomster,-ehuru under olika namn och efter olika omvägar, ytterst ifrån jorden inflyta; men hvad jag, efter ett närmare eftersinnande, icke kan medgifva, det är, att alla dessa af jordegendomar utgående onera nu mera böra betraktas såsom utlagor eller skatt till Staten, utan såsom, hvad de egentligen äro, en arrende-afgift till det allmänna för sd stor del af en egendom, för hvilken köpeskilling uti Capital aldrig blifvit erlagd.
Jemförelse emellan skattefria och med grundränta belagde hemman skall tillräckligt styrka och upplysa rigtigheten af denna åsigt.
Den som vill tillhandla sig ett fullkomligt skattefritt hemman, han måste uti köpeskillingen erlägga jordens hela Capitalvärde; för ett ulan undantag till alla delar lika godt skattehemman, kan hildrig hvarken begäras eller erhållas en lika stor köpeskilling, ehuru afkastningen och alla förmoner sammanräknade af begge dessa egendomar i sig sjelft vore fullkomligt lika.
Skulle, till exempel, alla ifrån ett skattehemman utgående onera, under hvad titlar de förekomma, tillsammans uppgå till ett värde af 4o Tunnor Spanmål, så svara desse, efter 5 Rdr per Tunna och 5 procent, emot ett Capital af 12 BevillningsUtskottets Utlåtande Nio i5. 4ooo Rdr.
Är då värdet å ett skattefritt Säteri io,ooo Rdr, så måste ett skattehemman, för öfrigt lika godt, meri som är behäftadt med 4° Tunnors grundränta, endast vara värdt 6000 Rdr; och att skillnad i egendomars värde, föröfrigt lika goda, bestämmes efter olika skattenalur, är ju enligt med erfarenhet och sakens rätta förhållande.
Den sorn nu eger 10,000 Rdr i Capital, har onekligt samma förmon, antingen han köper det skattefria eller beskattade Hemmanet; ty i senare fallet uppbär han på de af Capitalet öfverblefne 4°00 Rdr, efter 5 procent, en ränta af 200
Rdr, hvarmed grundräntan liqvideras och får då lika stor behållning af skattehemmanet som af säteriet.
Eger åter köparen endast 6000 Rdr, så är det ock likgiltigt, hvilkendera egendomen han köper; ty på säteriet blifver han skyldig 4000 Rdr, hvarå 1 aulan är lika stor med grundskatten å skattehemmanet, och således måste lian betala en ränta årligen af 200 Rdr, svarande mot grundräntan, då behållningen, efter samma Capital, blifver i begge fallen den samma och köpet af skattehemmanet lika förrnonlig sorn det af ett Säteri, Häraf synes såsom slutsats följa, att lika litet som den med 6000 Rdr inköpta Säteri-Egendomen, värderad lili 10,000 Rdr efter dess fulla jordvärde, kan anses bära e*ii skatt af 4° Tunnor, svarande mot räntan af den icke betalda delen af köpeskillingen 4°°o
Rdr, lika litet kan den af skattehemmanet utgående såkallade grundräntan få namn af skatt; utan svarar den ock emot den icke erlagda delen 4ooo
Rdr af egendomens fulla jordvärde 10,000
Rdr, som dock i handel aldrig beräknas, ulan anses den egendomen vara värd 6000
Rdr jemte skyldigheten att ansvara för 4o Tunnor i grundränta.
'Idvar och en som rätt vili betrakta saken och Öppet uttala hvad han inser, måste derföre bekänna alt grundskatten, med alla de deruti inbegripne onera och praestationer, icke mera kunna anses för skatt, än hvarje annan ränta på en Egendom, då fulla Capitalet icke blifvit erlagdt.
Utom denna upplösning kan saken icke förklaras.
Ty huru vore det rimligt, för att blifva vid det uti en motion uppgifna exemplet, att en förståndig man skulle nedlägga ett Capital af 10,000 Rdr för en egendom, behäftad med 5oo Rdr:s grundränta; det vore ju det samma som att bortkasta sina penningar.
Detta är icke tänkbart, Vöre skatten eller grundräntan upphäfven, skulle en sådan egendom betalas med 20,000 Rdr.
JNTu svara 10,000 Rdrs Capital och 500 Rdr i grundränta mot samma summa; om räntan gifves till det allmänna elter någon enskild, förändras icke saken.
Delta förhållande är eck både för Slaten och de enskilde ganska lyckligt.
Den förra bekom - JBcviUningsUlskottets Utlåtande Nio iS. mer sina inkomster utan någon tunga för landet; de senare hafva lättare att tillhandla sig jordegendom, då en del af Capitalet alldrig utkrufves, endast räntan derföre.
Att söka jemna eller upphäfv a grundskatten, är således ett företag lika onödigt som ändamålslöst, lika orättvist sorn overkställbar t.
Allt hvad som derigenom skulle vinnas, eger redan på förhand rum, blott man vill inse det.
Att i någon nion söka minska grundskatten eller fordra eftergift i den samma, innebär ett öppet ingrepp uti egande-rätten, således en upplösning af samhälisbanden.
Ty hvarje skalteegen» dom skalle ju derigenom stiga i-3:del eller ock hälften i värde och denna grundskattens öfverflyttning på bevillningen skulle således blifva en orättvisa emot Statens alla icke jordbrukande medlemmar; den skulle icke blifva en lättnad för jorden, utan en skänk till dess nuvarande innehafvare, som de icke böra tänkas vilja emottaga, ellef en orättvisa, som de än* nu mindre skulle vilja begå.” ”Förliölle det sig åter så, sorn det vid första påseende synes, att nemligen grundräntan vore en verklig skatt, hvarifrån Säteri-egaren vore heIriad, så skulle fortfarandet af ett sådant förhållande vara ett uppenbart och grymt gäckeri af all rättvisa och billighet, och ali vidare bevillning af sådan jord vara ett våld.
De förra Ständerne derföre, som beslutit en af ali jord lika utgående per mille-afgift, måste således åtminstone under en tyst förutsättning hafva utgått ifrån denna nu mer än tillräckligt ådagalagde grundsats, alt all jord är lika beskattadf det vili säga lika, skattefrif alldenstund räntan för den del af jordväfdet, sorn alldrig blifvit eriagd, ej med skäl kan få namn af skatt, utan endast af arrende.
Det allmänna mäste anses såsom egare af den återstående delen af jordvärdet, hvarföre eljest Capital skulle erläggas eller ränta tili enskilde Creditorer.
Och då således jorden icke bär egentligen någon annan skatt lill Staten än afgifter per mille, (hvilket alla instämma uti hvad Säterien angar, och sådant är nu förhållandet bgvisadt vara med all amian jordegendom) huru obilligt att ens klaga deröfver, ännu mer att vilja minska eiler upphäfva den?
Dä den satsen således måste såsom grundsanning erkännas: att ett lika Capital gifver samma behållna inkomst, da allt annat är lika nedlagdt uti jordegendom af hvad natur den vara må, blifver ock deraf följden, att all klagan öfver jordbrukets hetryck genom skatter och skatternas ojemna fördelning cir mer inbillad än än verklig} och följakteligen att de emot Utskottets Betänkande om grunderna för Allmän Bevillning gjorda anmärkningar icke ega någon verklig Bevillnin^s-Ulskottets Vdalande Nio 15, grund, hvilken bevisning varit egentliga ändamålet med detta såsom reservation framlagda yttrande.
De följder, som i öfrigt häraf uppstå, och hvilka för sakens vigt visserligen förtjena att framställas, inser en hvar af sig sjelf, dels kunna de bär icke lämpeligén upptagas; lika så litet som misslydningar af ett yrkande, så stridande mot den allmänna meningen, kunna förekommas elier på förhand vederläggas.
Jag har blott velat uttala min åsigt öfver ett förhållande som härmed visserligen icke lärer få anses afgjordt, men hvaröfver meningarne mot eller för hafva samma rätt till allmännelighet.” Af Herr Prosten Örnberg, ”Sorn det redan är mer än sannolikt, att Be villningen vid denna Riksdag måste betydligen ökas, kan jag följaktligen icke heller nu frångå hvad jag yrkat i min reservation, som är vidfogad Bevillnings-Utskotlets Betänkande N:o 5, angående grunderne för den Jolifvande Allmänna Bevillningen.
— I ofvannämnda reservation, hvilken jag här får ödmjukligen åberopa, projecterar jag en consumtions- och öfverflödsafgift, äfven som jag deri påyrkar, att en årlig afgift bör erläggas för Caractersfullmagter, hvilka hädanefter erhållas; likväl anser jag mot ändamålet äfven svarande, alt ofvanbesagde Fullmagter med större Charta Sigillata beläggas, i hvilket fall den projecteräde årliga afgiften icke skäligen bör komma i fråga, — Slutligen får jag vördsamligen anhålla, att denna min förnyade reservation får åtfölja Högloft.
BevillningsUtskottets nu justerade utlåtande i anledning, af gjorda anmärkningar vid Grunderne för den blifvande Allmänna Be villningen.”. Af Herr Fältprosten Edvall: ”Då Höglofl.
Bevillnings-Utskottet icke ansett sig kunna fästa någon upmärksamhet vid de många och vigtiga framställningar, som blifvit gjorda om be liofvet och nyttan af en consumtions- och öfverflödsafgift, och så ledes äfven uti det nu till Respective RiksStånden ingående ytterligare granskade Betänkandet, angående grunderne för den blifvande allmänna Bevillningen alldeles förbigått denna till Nationens moraliska och physiska nyfödelse, ej mindre än financiela förkofran, så rika och ändamålsenliga källa, så föraniåtes jag att ånyo i korthet reservera mig emot detta beslut, och vidblifver så mycket hellre mina förut yttrade åsigter i denna EcvUlningsTJtskoltits Till åt anda N:o 15. >5 tiel, som jag icke af någon enda, som deremot talat, funnit mig vederlagd.
Jag tror icke, att en Nations hvarken moraliska eller physiska kraft ligger uti dess många och konstgjorda behof, utan att den fastliellre igenlinnes uti en ädel belåtenhet med sitt eget lands oskadliga alster.
En så beskaffad
Nation saknar icke utvägar och tillgångar inom sitt eget område att vid och under brytningen med en fremmande
Magt göra sitt försvar verksamt och sitt anseende förhöjdt och vidtfrejdadt.
Jag tror, att i samma nion som förbrukningsbegäret till utländskt fåfänglighetskrajn samt njutningslystnaden af in- och utländska starka drycker, vare sig viner, bränvin eller andra spirituosa af hvad slag och beskaffenhet som helst, kan hejdas, skall ett friskare och friare slägte framstå, starkt i moralisk kraft, oöfvervinnerligt i physisk härdighet,'och rikt på medel så väl till anfall som försvar.
Och om också dessa fördelar endast efter en längre följd af år kunna förväntas, så förflyttas de oss likväl närmare, ju förr man börjar vidtaga sådana åtgärder, som småningom kunna förqväfva det ogräs hvarigenom de sannskyldiga odlingens och civilisationens plantor för det närvarande likasom förtvina eller på sin hejd uppnå drifhusyäxlens utveckling och varaktighet.
Med det goda' går nästan alltid något ondt i jemnbredd, men en sådan det godas växtlighet förhindrande parasitväxt bör bortrensas, emedan den fräter på civilisationens rot och förslöar det gamla redbara Svenska alfvaret.
Med panisk förskräckelse har man emotsett de vådor, sorn igenom controlerna öfver denna afgift skulle åstadkommas och den deraf härflytande? depravationen.
Jag fruktar mindre för dessa vådor, än för de som nu förete sig, då man icke ens vågar försöket att dagtinga med ett inrotadt förderf, utan anser sig nödtvungen att låta det onäpst fortrasa; och mig synes det, som i sanning tiden då borde vara inne att påtänka något medel tili motvärn.
Eft sådant medel hav jag trott mig finna uti den förut af mig föreslagna consumtionsafgiften, sorn'borde vara störst för personer mellan i5 och a5 års ålder, lägre från af) tili 35 år, ännu mindre från 35 till /p och minst efter 45 års ålder.
Men då en del Medborgare, hvilka, blott en eller annan gång ega tillfälle att mer eller mindre begagna något spjrituosum, skulle allt fbrmycket förfördelas derigenom att deras belalningsbelöpp blefve lika med de dagliga consumenternas, så kail ju en mindre tariff för dem bestämmas, och den befarade orättvisan derigenom till det mesta försvinna.
Samma ändamål tror man sig kunna vinna på en, som. man förebär, mindre förhatlig väg, nemligen genom förhöjd tullafgift, men denna utväg sfi BevillninSs-TJlsJiOllels Utlåtande fl.0 16. är beklagligen blott ett palliativ, och säkerligen ett ibland de svagaste.
Verksammast är och blifver altid det som öppet och klart faller hvar och en i ögonen; och sådant är förhållandet med den nu ifrågavarande öfvergods- och consumtionsafgiflen; den skulle komma alt synas på hvarje consuments Debet-Sedel, oell verka hos mången på samma sätt som saltet i ögat.
Jag anser således en consumlionsafgift, som också bör och kan kallas öfverflödsafgift, emedan spirituosa alldeles icke äro nödvändiga eller oumbärliga, högst gagnelig och välgörande, icke allenast för det Statsbidrag, sorn af en stor del bättre lottade samhällsmedlemmar derigenom skulle komma att utgå, och bereda en lindring uti skattebördorna för de fattigare folk-classerna, ulan synnerligast för den återhållskraft för ölverflöds- och njutnings-begäret som deruti ligger förvarad.” N:o 16.
Ank. till Exp. Utsk, d. 26 Junii.
Memorial, i anledning af eli frän ConstitutionsTJtskottet till Bevillningsutskottet ankommet ProtocollsUtdrag med afseende ä Rikets Högloft,, Ständers olika be lut i frågan huruvida Herr Grefve Cronhjelms, O. A., motion, angående Städernas 2'olag bör af Bevillnings-Utskottet till behandling upptagat.
Uti Memorial under N:o g har BevillningsUtskottet till Rikets Höglo!].
Ständer framställt de skäl, hvilka legat till grund för Utskottets åsigt att icke kunna till behandling upptaga Herr Grefve Cronhjelms} O. A,} motion rörande den till Stapelstäderna utgående Tolag, hvilken motion från Höglofl.
Ridderskapet och Adeln blifvit till Bevillnings- samt Allmänna Besvärs- och OeconomieUlskotten remitterad.
Dessa skäl grunda sig hufvudsakligen på de Sladganden som återfinnas uti Reg.-Formens 53, fio och 70 § §. samt RiksdagsOrdningens 3i §., hvaruti de mål uppräknas hvilkas behandling tillkommer Utskottet, och Utskottet fästade äfven de Évvitlnings-Utskoltcti V tilt ande jy,o ig. : H ?.• ■ '9 \ * .r' ;. >;■"> - ■ - {> ■*-/> f •'“■'•ii ' i' ,h ■ -'■•o.,. *•’ * *> * -s -■ T \. ** .* • v-- 41 Resp.
RiksSlåndens uppmärksamhet derpå, att en likartad fråga under 1810 års Riksdag varit vackt och af StatsUtskottct behandlad, samt alt Rikets Ständers underdåniga skrifvelse till Kongl. Maj:t vid sisth Riksdag JN:o 342 gifver fullkomlig anledning att Rikets då församlade Ständer icke ansett Tolagen såsom en med Bevillningen gemenskap egande afgift.
Detta oaktadt har Utskottets åsigt blifvit ogillad af Högloft.
Ridderskapet och Adeln, som vidhållit dess beslutade remiss till BevillningsUtskottet samt af Hedervärda BondeStåndet, som äfven ålagt Utskottet att ifrågavarande motion behandla, men deremot har Högv.
PresteStåndet gillat Utskottets Memorial och Vallöf!, BorgareStåndet lagt detsamma till handlingarne.
Uti detta sakens skick ansåg Utskottet, på grund af stadgandet uti 44 §. 3 mom.
Riksdagsordningen, det vara Utskottets pligt, alt om ett sådant förhållande meddela Rikets Högloft Ständer underrättelse, och att, med öfverlemnande af handlingarne i målet lill Rikets Högloft.
Ständers C011- stitutionsUtskott, uti ProtocollsUtdray, begära detta Utskotts utlåtande och afgörande huruvida Herr Grefve Cronlijelms, O, A.} motion borde af BevillningsUtskottet lill behandling upptagas.
På denna begäran har dock ConstitutionsUlskottet genom Utdrag af Protocollet för den i3 dennes förklarat att vvid öfvervägande häraf och då ofvanåberopade GrUndlags”rum förmår att, i ett fall sorn detta, samtlige RiksStånden böra yttra Msig under hvilket Utskott de anse målet höra, men, på sätt Bevillnings”'Ulskollets ProlocollsUtdrag upplyser, PresteStåndet icke bestämdt yttrat ”sig om något visst Utskotts behörighet, och BorgareStåndet icke ens med-, "delat något yttrande öfver Memorialet, ConstitutionsUlskottet icke funnit ”sig för närvarande befogadt alt afgöra hvarthän frågan må förvisas.” .Ehuru, då oftanämnde motion blifvit till så väl Revillnings- som Allmänna Besvärs- och OeconomieUtskotten remitterad, och tvänne Stånd, genom deras godkännande af BeviilnmgsUtskottets memorial, redan tydligen synts antaga att målet borde endast af OeconomieUlskottet till behandling upptagas, samt af de öfrige Stånden Ridderskapet och Adela vidhållit sitt förra beslut, och BondeStåndet ålagt BevillningsUtskottet att målet handlägga, Utskottet för sin del anser frågan, i dess närvarande skick, endast hvälfva sig emellan dessa tvänne åsigter och att
ConstitutionsUtskoltet utan vidare upplysning från Högvördige PresteStåndet och Yällofl. BorgareStåndet kunnat densamma afgöra, får Utskottet likväl JBiK till A.
St. Prot. i83\. 5 Sami. r J/delrt. 3 j.de Häftet. j*8 Wevillnings-ZJlikoUctt Utlåtande Ifs* 16. grund af ConslitutionsUtskottets här ofvan intagne ProtocollsUtdrag vördsamt anhålla det så väl Högvördige PresteStåndet, som Vällofl.
BorgareStåndet måtte bestämdt yttrande afgifva, utaf hvilket Utskott Herr Grefve Cronhjelms här i afskrift bifogade motion angående Städernes Tolag hör till behandling upptagas.
Stockholm den 21 Junii i834> STOCKHOLM, hos Ludv. Westerberg j§34. ^tvillnin^s-TJtsTioUcli Utlåtande F\o j[
N:o jy. Ank. till Eip.
Utsk. d. 3 Julii, Utlåtande, i anledning af gjorda anmärkningar vid tänkandet angående Curhus-afgiftens fortfarande, Bevillnings-Utskottets Betänkande N:o 8, angående Curhus-afgiftens fortfarande, är, enligt ankomne ProtocoUs-Utdrag, bifallet af Högvördige PresteSlåndet och Hedervärda BondeSlåndet, men deremot till Utskottet ;iterrén; i lierad l från Höglofl.
Ridderskupet och Adeln samt Vallo 11.