Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Maj:ts Befallningshafvande i nämnda län, enär afvittriugs-styresmannabefattningen inom länet bos sin innehafvare toge i anspråk större arbetskraft än numera kunde bos Tunell till följd af bans ålder och långvariga landtmåtareverksamhet förväntas, samt för afvittringens ändamålsenliga och oafbrutna fortgång vore nödvändigt, att yngre krafter egnades åt de tilltagande styresmannagöromålcn, i underdånighet hemställt, att Tunell, hvilken bade talrik familj och voro i mindre gynnsam ekonomisk ställning, måtte beredas en årlig pension, åtminstone motsvarande tre fjerdedelar af det arfvode, Tunell för närvarande såsom styresman uppbär.
— Efter det
Landtmäteri-styrelscn afgifvit infordradt underdånigt yttrande i ämnet och hemställt, att Tunell måtto beredas en pension vid afskedstagande! från förste landtmätare- och styresmanna-befattningarne till belopp af 3,000 R:dr, hade, med anledning af nådig remiss, Kongl.
Statskontoret i underdånigt utlåtande anfört, att, enär Tunell genom läkarebetyg styrkt, att lian under de sednare åren tidtals lidit af kronisk rheumatism samt att, i anledning såväl deraf, som af hans uppnådda höga ålder, lian, som orden lydde, numera kunde anses sakna erforderlig vigör att bestrida styresmanna-befattningen vid länets afvittring, samt billigheten syntes fordra, att Tunell, som efter hvad upplyst vore, i mer än 47 år varit i landtmäteriets tjenst och derunder i hög grad ådagalagt arbetsamhet och nit, samt dessutom med en talrik familj befunne sig i en mindre god ekonomisk ställning, ej nödsakades att, med lemnande af styresmanna-befattningen, frånträda bela den dermed förenade inkomst, tillstyrkte Statskontoret, med erinran derom att Tunell vid afskedstagandet från förste landtmätare-beställningen vore, jemlikt Kongl. Brefvet den 16 Mars 1858, berättigad till en lönen motsvarande pension af 1,800 R:dr, att Proposition måtte till Rikets Ständer aflåtas derom, att Tunell, efter erhållet afsked, blefve å Allmänna Indragningsstaten uppförd till åtnjutande af pension med en mot förste landtmätarclönen och ungefär hälften af styresmanna-arfvodet svarande summa af 2,500 R:dr; och får Utskottet, med afseende å Tunells höga ålder och sjuklighet, hans särdeles långvariga tjenstgöring samt de ömmande omständigheter, hvari Tunell med en talrik familj sig befinner, tillstyrka, att Kongl. Maj:ts förevarande nådiga framställning måtte af Rikets Ständer bifallas. 31:o. Kongl.
Maj:t har vidare uti särskild nådig Proposition af deri 27 Oktober nästlidet år (N:o 20) föreslagit att Chefen för Ottenby stuteri, Hofstallmästaren och Kommendören af Kongl. Wasa-ordcn m. m.
Jakob Wilhelm Beijer måtte vid afgång från sin befattning såsom chef för nämnda stuteri-inrättning uppföras å Allmänna Indragningsstaten till åtnjutande under sin återstående lifstid af en årlig pension, beräknad till 80 procent af de med befattningen förenade löneförmåner, eller 4,000 R:dr; och har Kongl. Maj:t dervid meddelat, hurusom uti en till Kongl. Maj:t ställd, af Stutcri-öfvcrstyrelscn i underdånighet öfverlem nad skrift Beijer, under åberopande deraf att han, jemlikt hvad en bifogad tjenste förteckning utvisade, sedan den 9 Juli 1831 tjenstgjort såsom chef för nämnda stuteri, samt att han, som vöre född den 20 April 1796, vid snart fyllda 70 lefnadsår med bekymmer sågc den tid nalkas, då af åldern minskade krafter och hölsa nödgade honom att lemna en befattning, hvilken han i 34 år eller alltsedan Stcits-Utskottets Utlåtande N:o 74. 27 Ottenby stuteri anladcs, innehaft, men som till följd af sin mångfaldighet kräfde en man med oförsvagad verksamhetsförmåga, — i underdånighet anhållit, att, då Beijers ekonomiska ställning icke voro af beskaffenhet att kunna betrygga hans framtida utkomst, Kongl.
Majit mätte täckas, medelst aflåtande al nådig framställning till Rikets Ständer, bereda honom vid afskedstagande! pension å Allmänna Indragningsstaten.
Vid öfverlemnande! af berörda ansökning hade Stuteri-öfvcrstyrelscn, med vitsordande af do förtjena ter, Beijer vid organiserandet af ifrågavarande stuteri och såsom dess chef inlagt, i afseende härå anfört, bland annat, att Ottenby kungsgård, hvaruppå det blifvande stuteriet skulle grundas, af honom cmottogs i förfallet skick såväl hvad jordbruk som åbyggnader beträffade; men att undor den sedermera förflutna tiden, i jemnbredd med uppställningen och utbildandet af ett värderadt stuteri, hvarifrån redan mer än tusen hästar utgått och som obestridligen haft ett märkbart inflytande på landets hästafvel, berörda kungsgård vunnit så betydlig förbättring, att dess värde kunde anses tredubbladt, utau att dervid toges i beräkning de samtidigt tillkomna dyrbara byggnaderna, hvilka dock till en del blifvit uppförda medelst särskildt anvisade medel; och hade Stuteri-öfverstyrclscn, jemte meddelande att, enligt nu gällande stat, Stuterichefens lön bestodo af 4,000
Riksdaler kontant samt natura-förmåner, värderade till omkring 1,000 Riksdaler, med hänsigt till billigheten deraf, att en Statens tjenare, hvilkens mer än vanliga förmåga och oafbrutna verksamhet så länge och med så mycken framgång varit egnad åt det allmänna, tillförsäkrades cn från näringsbekymmer befriad ålderdom, förordat den gjorda ansökningen samt i underdånighet anhållit att Kongl. Maj:t täcktes bereda Hofstallmästareu Beijer en pension af 4,000
Riksdaler vid afgång från befattningen såsom chef för meranämnda stuteri.
Då, enligt hvad kändt är, Ottenby stuteri, som af Hofstallmästaren Beijer ordnats, blifvit af honom under bans nitiska och långvariga förvaltning på ett särdeles förtjcnstfullt sätt handhafdt och utvidgadt, får Utskottet, under åberopande i öfrigt af hvad Stuteri-öfverstyrelsen andragit, hemställa, att den för Beijer föreslagna årliga pensionen måtte af Rikets Ständer beviljas. 32:o.
Uti särskild nådig Proposition af den 27 Oktober nästlidet år (N:o 22) är meddcladt, hurusom, i sammanhang med beslutet om utfärdaudo af Förordningen angående upphäfvando af skyldigheten för resande att vara med pass försedda, Kongl.
Majit den 21 September 1860 förklarat, att der, till följd af nämnda förordning, märklig minskning i påräknad inkomst af lösen för pass skulle inträffa för de Öfverståthållarc-embetet eller Kongl.
Majits Befallningshafvande underlydande, af Statsverket aflönadc tjenstemän, som innehaft sina befattningar före förordningens utfärdande, Kongl.
Majit ville tillse, huruvida någon ersättning för sålunda förlorad inkomst kundo af tillgängliga medel dem beredas.
I berörda hänseende hade Öfvcrståthållare-embetet och Kongl. Majits
Befallningshafvande erhållit förständigande, att efter hvarje års slut till Kongl. Majit inkomma med uppgift å do belopp, hvarmed under året passlösen för sådane tjenstemän understigit mcdelbeloppet af samma lösen undor åren 1855—1859; och hade ersättningar för åren 1861 och 1862 till vederbörande tjenstemän utgått från besparingarue å Andra Hufvudtiteln, hvilka besparingar dock, efter hvad anmäldt blifvit, icke ansågos kunna till de ersättningar, hvarom nu vore fråga, lemna ytterligare tillgång.
Under loppet af år 1864 hade dylika uppgifter jemte 28 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 74. ersättningsanspråk för år 1863 inkommit från följande embetsmyndigheter, nemligen: från Öfverståthållare-embetet, der de tjenstemän, hvilka inkomsterna af passlösen då tillkommo, voro dels numera aflidne Sekreteraren vid Öfverståthållare-embetets kansli Carl Tellauder, dels Sekreteraren vid Öfverståtliållare-embetet för Polisärenden m. m. O. B.
Hult, äfvensom från Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i följande län, nemligen:
Skaraborgs, Kronobergs, Östergötlands, Elfsborgs, Calmar, Gefleborgs, Westmanlands, Westerbottens, Gotlands, Christianstads, Blekinge, Göteborgs och Bohus, Jemtlands och Norrbottens.
I fråga om beloppet af den ersättning för förlorad inkomst af passlösen, hvilken kunde tillkomma sådane af Statsverket aflönade tjenstemän, som innehaft sina befattningar föro utfärdandet af ifrågavarande förordning, hade Kongl. Maj:t, uppå Justitie-departemeutcts föredragning den 18 Mars 1862, med afseende å de med förut gällande passföreskrifters tillämpning förenade större både besvär och kostnader, bestämt detta belopp, hvad angick år 1861, för Öfverståthållareembetets vederbörande tjenstemän och för de af Kongl. Maj:ts öfriga Befallningshafvande till sådan ersättning då anmälde Landssekreterare, till skilnaden emellan å ena sidan den för meddelade pass och passpåskrifter under de innan förordningens utfärdande nästförutgående fem år, eller åren 1855—1859 influtna medelinkomst, minskad med Jö:del, och å andra sidan den under år 1861 uppburna lösen; och hade dessa grunder jemväl blifvit tillämpade vid bestämmande af ersättningsbeloppen för år 1862.
De ersättningsbelopp, som för åren 1861 och 1862 blifvit från besparingarne å Andra Hufvudtiteln tillagda de tjenstemän inom Öfverståthållare-embetet och Länsstyrelserna, om hvilka numera vore fråga, hade utgjort: år 1861. år 1862.
R:dr. För Sekreteraren vid Öfverståthållare-embetet för Polisärenden, Hult 1,226: — 1,550: — samt för 13 Landssekreterare tillhopa 2,783: — 2,886: — Enär samtlige de tjenstemän, hvilka erhållit del af berörda ersättningsbelopp, äfvensom Landssekreteraren i Göteborgs och Bohus län, hvilken, i anseende till bristande utredning, då ej erhållit någon ersättning, innehaft sina befattningar före den 21 September 1860, då förordningen om upphäfvande af skyldigheten för resande att vara försedda med pass, i nåder utfärdats, syntes billighet fordra tilldelandet af någon ersättning för den i följd häraf dem frångångna, med deras befattningar förut förenade inkomst, hvilken, hvad Sekreteraren hos Öfverståthållare-embetet lör PolisäreDden anginge, utgjort den väsendtligaste delen af de mod denna tjenst förenade, för tjenstens uppehållande väl behöfliga sportler.
Denna ersättning har Kongl. Maj:t ansett lämpligast kunna för dem, som erhållit godtgörclse för åren 1861 och 1862, bestämmas till ett medeltal utaf de dem för hvartdera af dessa år tilldelade belopp och det belopp, som efter samma grund skulle dem tillfallit för år 1863, derest ofvanberörda besparingar dertill lemnat tillgång och särskild framställning om medels anvisande således icke erfordrats. För Landssekreteraren i Göteborgs och Bohus län, hvars ofvanomförmälda, ogillade ersättningsanspråk för åren 1861 och 1862 utgjorde för förra året 835 Riksdaler och för det sednare 1,032 Riksdaler, bade Kongl. Maj:t, med afseende å den ofullständiga utredningen af passlösens verkliga belopp under åren 1855—1859, ansett en skäligen jemkad summa af 1,000 Riksdaler kunna utsättas; och har Kongl. Maj:t nu föreslagit Rikets Ständer att merbemälde tjenstemän må förkla - Stats-Utskottets Utlåtande N:o 74.
29 ras berättigade att, för tiden från oell med år 1863 och så länge de sina befattningar innehafva, å Allmänna Indragningsstatcn årligen uppbära ersättning för ifrågavarande mistade inkomst med följande belopp, att för åren 1863, 1864 och 1865 på en gång utbetalas och för den kommande tiden utgå året näst efter det, för hvilket ersättning sökes, nemligen:
Sekreteraren 0. B.
Hult .
R:dr 1,471: — Landssekreteraren i Skaraborgs län A. M. Bolinder 100: — Dito i Kronobergs län 0. A. Holmberg 357: — Dito i Östergötlands län A. G. Lignell 290: — Dito i Elfsborgs län C. 0. Almqvist 71: — Dito i Calmar län C. A. Palme 304: — Dito i Gefleborgs län M.
Florman 186: - Dito i Wester-Norrlands län C. W. Rydvall 132: — Dito i Westerbottens län C. J. Cygnaeus . • 105: — Dito i Gotlands län J.
Hambraeus 123:
— Dito i Christianstads län C. A. Olson 625: — Dito i Blekinge län H. W. Abelin 220: — Dito i Göteborgs och Bohus län H. Westin 1,000:
— Dito i Jemtlands län P. G. Rissler 250:
— Dito i Norrbottens län A. M. Eurén 130:
Vid bedömandet af denna fråga har Utskottet icke kunnat undgå fästa uppmärksamheten derå, att den inskränkning i inkomster, som till följd af min- skad passlösen åtskillige tjenstemän fått vidkännas, torde hafva sin grund hufvudsakligen i det förhållande, att uti de liesta europeiska länder skyldigheten för resande att vara med pass försedda blifvit upphäfd eller åtminstone mindre strängt iakttagen, så att berörda minskning endast till obetydlig del kan vara en följd af den åberopade Förordningen den 21 September 1860, som endast afser resande inom landet.
Redan detta förhållande att icke någon från Svenska Statens sida vidtagen åtgärd varit den egentliga orsaken till den minskade sportelinkomsten, torde, enär någon särskild utredning af beloppet utaf den förlust, som genom nyssnämnda förordning drabbat vederbörande tjenstemän, icke blifvit i den nådiga Propositionen meddelad, innefatta tillräckligt skäl för afslag å Kongl. Maj:ts ifrågavarande framställning; men dertill kommer, hvad för alla är väl bekant, att Landssekreterarnes inkomster, redan förut ganska betydliga, under de sednare åren än ytterligare stegrats, hvadan den förlust, som uti förevarande hänseende drabbat Landssekreterarne, kan anses dem på annat sätt rikligen godtgjord.
Hvad särskildt Sekreteraren hos Ofverståthållare-embetet för Polisärenden angår, företer sig visserligen förhållandet något annorlunda.
För denne tjensteman har nemligen passlösen utgjort en väsendtlig del af hans inkomster, hvarför han icke, såsom Landssekreterarne, genom sportler från annat håll undfått ersättning, och billigheten synes sålunda påkalla, att han för förlusten deraf hålles skadeslös.
Utskottet håller likväl föro, att detta hör kunna sko på lämpligare sätt än det nu föreslagna, och torde det derföre böra lemnäs åt vederbörande att, efter frågans närmare utredning, och om dervid befinnes, antingen att den ifrågavarande tjenstemannens iöneinkomster numera böra förhöjas, eller att den honom tillskyndade förlust till någon väsendtligare del varit föranledd af förändringen i den inhemska lagstiftningen uti ifrågavarande hänseende, så att någon tillfällig 30 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 74. ersättning vore af billighet påkallad, då göra den framställning, som kan finnas vara af omständigheterna påkallad.
På grund af hvad sålunda blifvit anfördt, hemställer Utskottet, att Kongl. Mnj:ts ifrågavarande nådiga framställning icke må af Rikets Ständer bifallas. 33:o.
Uti en bos Prcstc-Ståndot väckt och till Stats-Utskottet remitterad motion (N:o 82) har Doktor Lundberg föreslagit, att f. d.
Notarius Publicus i Stockholm Svante Jakob Callerholm måtte från och med år 1867 under sin återstående lifstid erhålla en årlig pension af 400 R:dr R:mt; till stöd för hvilken framställning motionären åberopat ej mindre det berömvärda sätt, hvarpå Callerholm skött den magtpåliggande befattningen såsom notarius publicus, än äfven den förtjcnstfulla verksamhet, Callerholm dels såsom originalförfattare och dels såsom öfversättare af så väl vetenskapliga som andra arbeten utur främmande länders litteratur ådagalagt, hvarförutan motionären vidare andragif, hurusom Callerholm, hvilken redan uppnått 69 års ålder, numera i anseende till förlorad synförmåga vore alldeles ur stånd att till sitt lifsuppehälle något förvärfva, samt att han under sin verksamma tid, oaktadt sträng hushållning i förening med den berömvärdaste flit, likväl icke kunnat samla något för sin ålderdom, hvadan den af Stockholms Stadsfullmägtige honom beviljado pension af 600
R:dr nu mera vore för hans torftiga bergning otillräcklig; och får Utskottet med fästadt afseende ej mindre å de icke obetydliga förtjenster Callerholm under en mångårig litterär verksamhet inlagt, än ock å den bekymmersamma ställning, hvari Callerholm numera blifvit försatt, tillstyrka, att en årlig pension till belopp af 400 R:dr måtte för f. d.
Notarius Publicus Svante Jakob Callerholm å Allmänna Indragningsstateu uppföras. 34:o.
Herr Treffenberg, N. C., har uti en hos Ridderskapet och Adeln väckt, till Utskottet remitterad motion (N:o 87), af anförda orsaker, hemställt, dels att storskiftes- och afvittringslandtmätare måtto komma i åtnjutaudc af åtminstone samma pensionsvilkor, som alla andra Statens tjenstemän, och sålunda, då de voro lagligen berättigade till pension, erhålla en sådan å rikets Allmänna Indragningsstat till lika belopp med innehafvande årslön, derest denna ej öfverstego 3.000
R:dr; dels ock att pensionen för andre landtmätarne måtte bestämmas till 2.000
R:dr årligen; men då Utskottet vid pröfning af Kongl.
Mnj:ts gjorda framställningar om dels förhöjda pensioner åt förste och andre landtmätare samt kommissionslandtmätare och dels de vid storskiftes- och afvittringsvcrket anställdo tjenstemäns pensionering funnit dessa frågor lämpligen icke böra till slutlig pröfning företagas annorledes än i sammanhang med reglering af pensiousväsendet i sin helhet och derföre (i Utlåtandet N:o 60, angående regleringen af utgifterna under Riks-statens 6:tc Hufvudtitel, punkten 5 och punkten 20, mom. b.) tillstyrkt, att berörda nådiga framställningar lör närvarande icke måtte af Rikets Ständer bifallas, får, under åberopande häraf, Utskottet tillstyrka, att Herr Treffenbergs ifrågavarande motion ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. 35:o.
Då någon rätt till pension, vare sig i civilstatens eller i tul Istatcns enskilda pensionsinrättning icke vore enka efter generaltulldirektör medgifven och följaktligen efter f. d.
Statsrådet, Gcneral-tulldircktören m. m. J. F. Fåhrasi frånfälle hans åldriga enka, Fru Immanuella Fåhraeus, född Sturzenbecker, med tre oförsörjda döttrar icke, utom deras andelar i hans ej särdeles betydliga qvarlåten - Stats-Utskottets Utlåtande N:o 74. 31 skap, egde annan tillgång till en anständig utkomst än den pension af 562 Rrdr 50 öro årligen, som, på grund af den dopartcmeutsckefs-befattning i General-tullstyrelsen, hvartill General-tulldirektören Fåhraeus i lifstiden år 1836 utnämndes, tilikommo hans enka från tullstatens enskilda pensionsinrättning, har Kongl. Majit föreslagit att Rikets Ständer måtte, med afseende jemväl å General-tulldirektören Fåhrai för fäderneslandet synnerligen gagnande verksamhet under en nära femtioårig embetsmannabana, derunder han bland annat i öfver 9 år såsom Statsråd och chef för Kongl. Civil-departementct innehaft en af samhällets på en gång vigtigaste och mödosammaste befattningar samt derefter i mer äu 8 år såsom general-tulldirektör tjeustgjort i spetsen för ett af Statens mest omfattande administrativa verk, tillägga hans ofvanbemälda enka för hennes återstående lifstid en årlig pension af 1,500 Kalr; och fåf, jemte tillkäuuagifvande, att enligt företedd bouppteckning efter General-tulldirektören Fåhraus, behållningen i boet upptagits till 66,744 R:dr 52 öre till fördelning mellan enkan och sju barn, Utskottet, i betraktande af hvad ofvan är vordet angående General-tulldirektör Fåhrai verksamhet i det allmännas tjenst anfördt, tillstyrka, att förevarande nådiga framställning må af Rikets Ständer bifallas. 36:o.
Enär aflidne Landshöfdingen i Kopparbergs län Olof af Geijerstams enka, Juliana Erasmina af Geijerstam, född Lundström, till sin och sina två oförsörjda döttrars bergning vore i saknad af andra tillgångar än den ringa qvarlåtenskapen efter mannen samt de pensioner, hon egde uppbära dels från civilstatens enskilda enke- och pupillkassa och dels från häradshöfdingarnes, landssckreterarnes och landskamererarnes gemensamma pensionsinrättning, af hvilka pensioner den förra, tillsvidare och intill dess vid medlet af år 1866 bristande afgifter till kassan hunnit erläggas, utginge med endast 600 R:dr, hvarefter det fulla beloppet af 800 R:dr år 1866, då döttrarna, hvilka äro tvillingar, uppnått 25 års ålder, komme att minskas med en tredjedel, samt pensionen från den sednare inrättningen, i anseende till kassans ringa tillgångar, ännu utbetalades med endast 75 procent af det bestämda pensionsbeloppet, 675 R:dr, har Kongl. Majit hemställt, att Rikets Ständer måtto, med afseende härå äfvensom i betraktande af Landshöfdingen af Geijerstams under en lång embetsmannabana ådagalagda förtjenster, medgifva, att bans bemälda enka å Allmänna Indragningsstaten uppföres med en pension af 600
R:dr att under hennes återstående lifstid utgå.
I följd af hvad sålunda förekommit och då efter Landshöfdingen af Geijerstams död behållningen i boet, enligt hvad handlingarne utvisa, utgjort endast 8,676 R:dr 16 öre, får Utskottet jemväl till denna nådiga framställning tillstyrka Rikets Ständers bifall. 37:o. Kongl. Majit bar vidare föreslagit, att Statskommissarien Abraham Victor Kocks enka, Abrahamina Engel Kock, född Oldenburg, måtto från och med år 1865 under sin återstående lifstid å Allmänna Indragningsstaten erhålla en årlig pension af 900 Ralr.
Af do till ärendet börande handlingar inhemtas, att Statskommissarien Kock, hvilken den 20 Mars 1864 i tjernsten atled, efterlemnat, förutom enkan, åtta oförsörjda barn, deraf sju döttrar, samt att enkan, i anseende till sjukdom, oförmögen att genom arbete i väsendtlig mån bidraga till sitt och de sinas uppehälle, i följd af det skuldsatta skick, hvari vid mannens död boet befanns, saknar andra tillgångar, än do pensionsunderstöd, hon från civilstatens pensionsinrättning årligen åt - 3 2 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 74. njuter, med ett sammanräknadt belopp af 780 R:dr; och får, med afseende ej mindre å aflidne Statskommissarien Kocks under mångårig och nitisk verksamhet i det allmännas tjenst ådagalagda förtjenster, än äfven å den nödställda belägenhet, hvaruti hans enka och barn nu befinna sig, Utskottet tillstyrka Rikets Ständers bifall till hvad Kongl. Maj:t i förevarande hänseende föreslagit. 38:o.
I betraktande af det särdeles hedrande och nitiska sätt, hvarpå f. d. Majoren Nils Johan Giertz i lifstiden under mer än 22 år bestridt den mödosamma och ansvarsfulla kommendants- och föreståndarebefattningen vid korrektionsinrättningen på Långholmen, har Kongl. Maj:t föreslagit, att hans efterlemnade enka Lona Fredrika Giertz, född Bahr, som nu vid en ålder af 60 år befunne sig uti en för hennes utkomst högst bekymmersam ställning, måtte å Allmänna Indragningsstaten uppföras till en pension af 300 R:dr, att under hennes återstående lifstid årligen .utgå.
Äfven genom enskild motionär är framställning gjord om understöd åt f. d. Majoren Giertz’ enka, i det nemligen Herr af Klercker, C. A., uti en hos Rjdderskapet och Adeln väckt motion (N:o 81) för henne föreslagit en pension af 500 R:dr, motsvarande en tredjedel af mannens såsom föreståndare vid korrektionsinrättningen innehafda lön.
Med hänseende till Majoren Giertz’ långvariga och nitiska verksamhet i fångvårdens tjenst och då, enligt företedd bouppteckning efter Majoren Giertz, behållningen i boet uppskattats till endast 225 R:dr 66 öre, samt enkan Giertz till sitt uppehälle icke eger andra tillgångar än en henne å tullverkets stat tilldelad pension å 120 R:dr, har Utskottet ansett sig böra förorda anvisandet af pension åt enkan Giertz till det af ofvanbemälde motionär föreslagna belopp; hemställande alltså Utskottet, att f. d. Majoren Giertz enka, Lona Fredrika Giertz, född Bahr, måtte på Allmänna Indragningsstaten tilldelas en årlig pension af 500 R:dr. 39:o.
Enligt hvad ett Utskottet dclgifvet Statsråds-protokoll öfver Civilärenden den 30 December 1864 utvisar, hade aflidne Sekreteraren i Stockholms läns hushållningssällskap Johan Theodor Bergelins enka, Emilia Maria Bergelin, född Olbers, hos Kongl. Majit i underdånighet anbållit, att något understöd af allmänna medel måtte henne tilldelas, till stöd hvarför hufvudsakligen åberopats att Bergelin vid sin död cfterlemnat, förutom enkan, fyra minderåriga barn samt att, enligt företedd bouppteckning efter Bergelin, boets skulder betydligt öfverstege tillgångarne, så att enkan saknade all utväg att sig och barnen försörja; och hade Landtbruks-akademiens Förvaltnings-komité, öfver ansökningen hörd, i underdånigt utlåtande anfört, att, i betraktande af boets ställning och med kännedom om den gagnande verksamhet, Bergelin utöfvat icke endast såsom redaktör af “Tidskrift för Svenska landtbruket och dess binäringar11, af hvilken tio årgångar utkommit och af “Qvartalsskrilt för praktisk landthushållning14, utan äfven genom de många förtjenstfull arbeten, som han från främmande språk öfverflyttat till vårt, såsom ock med hänseende dertill att
Bergelin under loppet af flera år utan något arfvode varit ledamot af Landtbruks-akademiens landtbruksafdelning och dess Förvaltningskomité, det sednare såsom en af ledamöterna för handläggning af mål och ärenden, hvilka i följd af Kongl.