Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Herr Törneblad förklarade det hans begäran hade afseende på den händelse, hvilken hos allmänheten, och i synnerhet på hans ort, gjort mycket uppseende, att, medan Ryska Kriget ännu varade, den Westra Arméen, Bilaga A till Mern.
N:o 4. 27 i stället för att tåga emot fienden, marcherade mot Norrska gränsen, hvarest inga fiendtligheter voro kända.
Herr Biskoppen Doctor Tingstadius trodde denna begäran ej böra bifallas, emedan om sådant beviljades, han såge ingen gräns hvarken för Utskottets fordringar eller dess arbete.
Häri instämde Herr Professoren Doctor Wijkman.
Herr Grefven och Ordföranden anförde:
Då å ena sidan det icke lärer kunna vägras någon Ledamot att uppgifva de Protocoll, han anser vigtiga att känna, lärer det, å den andra tillkomma Utskottet att pröfva, huruvida det uti en sådan önskan instämmer, emedan Protocollen requireras icke på någon enskildts, men på Utskottets vägnar.
För min del torde jag få hemställa till Utskottets pröfning, huruvida det nu uppgifne
Protocoll bör anses innefatta en sådan allmänt känd händelse, hvaröfver Utskottet kan uti någon pröfning ingå, och hvarförutan jag icke tror något ändamål med Protocollets infordrande vara att förvänta.
Saken rörer helt enkelt huru en trouppe blifvit ifrån en ort af Riket till en annan beordrad, och jag anser det för en styrandes så ovilkorliga rättighet att derom förordna, att jag ej tror, att Riksens Ständers Utskott bör ingå i pröfning deraf.
Skulle det exempel statueras, att Riksens Ständer ingingo i pröfning af en sådan detalj, underkastad ögonblickets behof och kanhända ofta sådane omständigheter, öfver hvilka dels icke Protocoll hålles, dels icke något säkert omdöme efteråt, utan öfversigt af det hela i Planen, kan uppfattas, lemnar jag derhän, huru en Befälhafvare skulle kunna åtaga sig en sådan befattning eller Regeringen finna sig i sina åtgärder obehindrad.
Jag kan för min del icke annat än finna vådligt, antingen för Constitutionens framtida bestånd eller för det allmänna bästa och kanhända för båda, om Constitutions-Utskottet skulle gifva sig anseende att vilja blanda sig i sådane ämnen, och jag får derföre för min del till Protocollet i anseende härtill reservera mig.
Det blir sedermera min skyldighet att öfver ämnet inhämta Utskottets samfäldta tanka.
Herr Törneblad erinrade, att hans begäran ingalunda kunnat vara rigtad emot eller hafva för afsigt att 28 Riksdagen 1810.
Utskottet skulle komma att göra någon anmärkning vid Konungens Beslut eller Åtgärder, utan endast att enligt Grundlagens meddelade rättighet controllera Konungens Rådgifvares uppförande.
Hade Konungen ensam deciderat, skulle naturligtvis Utskottet ej hafva något att säga; men om Rådgifvaren yttrat sin mening till Protocollet, då inträdde Utskottets anmärkningsrätt.
Det vore hans önskan att erhålla upplysning om denna saks rätta förhållande.
Det berodde visst på Utskottet att bevilja eller afslå hans begäran, men i det sednare fallet önskade han, att densamma, såsom hans individuella önskan, i Protocollet måtte blifva intagen.
Gederström hemställde om icke en så enkel fråga lätt kunde beviljas, när Rådgifvaren ej kunnat tillstyrka annat än hvad som varit lagligt.
Om det ej af annat skäl beviljades, trodde Friherre Cederström det böra ske för att fördrifva allt misstroende, ty han vore öfvertygad att sanningen i alla fall en gång skulle framtränga och att den, som följt sin öfvertygelse, lika litet skulle hafva att befara, som, när sanningen röjdes, allmänhetens omdöme skulle kunna förvillas.
Herr Assessor Gahn uppläste 15 § Regerings-Formen, i stöd hvaraf Utskottet äger rätt att detta Protocoll infordra.
Herr Professoren Doctor Wijkman ville derpå fästa Utskottets uppmärksamhet, att denna § bevisade, det öfver Commando-mål Protocoll både kunna och möjligtvis icke kunna finnas. Friherre
Gederström erinrade, under medgifvande deraf, att, om Rådgifvaren i Commando-mål icke afstyrkt Konungens mening, är han i alla fall såsom dermed öfverensstämmande för sitt råd ansvarig; emedan, då intet Protocoll finues, det är tydligt att han tillstyrkt Konungens beslut.
Herr Professoren Doctor Wijkman ansåg detta gälla endast för Stats-Rådets Ledamöter, men ej för Föredragande i Commando-mål.
Herr Grefven och Ordföranden hemställde ytterligare om icke Utskottet, vid all requisition af Protocoller, bör hafva afseende på de gränser Constitutionen föreskrifver för dess åtgärder.
De äro utmärkte igenom 106 och 107 §§ af Constitutionen och han kunde ej inse huru det slags Commando-mål, som nu är i fråga, kan i enlighet Bilaga Å till Mein. N:o 4. 29 dermed blifva ett föremål för Utskottets pröfning.
Att Konungen låter en Trouppe marchera ifrån en ort af Riket till en annan synes icke vara af de mål, som antingen röra lagligheten af saken eller angå Embetsmännens oväld, nit, skicklighet och drift.
Om vidare intet Protocoll finnes öfver ett sådant mål, blir det väl då Utskottets sak att dömma nyttan af Beslutet, och hvarpå skall ett sådant omdöme grundas, om icke på följderne och utgången, och är väl ett sådant omdöme alltid billigt, är det icke ofta vådligt.
För sin del trodde således Herr Grefven och Ordföranden icke detta slags Commando-mål vara af den art, att de någonsin böra komma under Utskottets pröfning och kunde icke inse ändamålet dermed.
Herr Törneblad svarade ändamålet vara att vinna upplysning huruvida Konungens Rådgifvare gjort sin skyldighet.
Gederström yrkade, att Utskottets steg att infordra Protocollen ej betydde, att man ärnade göra anmärkning.
Utskottet vore blott granskare, ej Domare.
Det vore dess skyldighet att pröfva huru Konungens Rådgifvare uppfyllt sin pligt.
Herr Professoren Doctor Wijkman ansåg frågan ej vara om detta Protocolls infordrande, utan ville hänföra den till det, huruvida en Ledamots önskan skulle kunna binda Utskottet att infordra Protocoll. Friherre Cederström medgaf att pluraliteten inom Utskottet deciderade.
Han hade blott yttrat att espriten af Utskottets åtgärd vore att granska och att Utskottet derföre ej borde afslå en individus i sådant ändamål gjorda anmälan.
Herr Grefven och Ordföranden gjorde derefter proposition på Herr Törneblads begäran, hvilken med både Ja och Nej besvarades, hvarefter, sedan Herr Öfver-HofPredikanten Doctor Lilljenwalldh samt Herr Borgmästaren Nenzén förklarat sig anse det vara Utskottets rätt att detta Protocoll infordra, Herr Biskoppen Doctor Tingstadius deremot förklarat sig, Riksdagsmannen Pehr Olsson önskat dess infordrande, Herr Advocat-Fiscalen Falkman förenat sig med Herr Törneblad, Herr Silverstolpe yttrade sig:
Utom det att jag helt och hållet förenar mig med Herr Törneblad, finner jag för min del mer betänkligt 30 Riksdagen 1810. för Utskottet att vägra, än att befrämja en enskild Ledamots begäran, om meddelande af något Protocoll i Commando-mål, enär Protocollets ämne är bestämdt och af allmän egenskap.
En vägran strider emot all billig och nyttig liberalité.
Men den uppväcker tillika en onödig, otta skadlig deliberation öfver anledningarne.
Dessa kunna finnas, ehuru de ej böra i förväg röjas.
Om utan ett öppet ådagaläggande af dessa anledningar en Ledamot ej villfares i sin önskan att vinna granskning å dylike Protocoll, skall det ej sällan hända att mål blifva hållna hemliga, som, antingen i anseende till deras stora vigt eller i följe af allmänna opinionens kraf, böra af Constitutions-Utskottet cognosceras.
Det är egentligen med afseende på hvad allmänna rösten kunde af oss fordra, som jag föreslagit äskandet af Protocollen rörande de i Stochkolm den 20 sistlidne Junii forefallne uppträden.
Cederström begärde att frågan genom votering måtte få afgöras.
Herr Grefven och Ordföranden framställde då följande voteringsproposition:
Den, som bifaller, att det Protocoll uti Commandomål, som är hållet öfver ordresna till Westra Arméens återmarche ifrån Stockholm till Norrige, förliden Sommar, må till Utskottet infordras, skrifver Ja; Den, det ej vill, skrifver Nej; Vinner Nej blifver ingen anmälan gjord om erhållandet af något sådant Protocoll. Utskottet anställde härefter votering, då rösterne befunnos hafva utfallit, som följer.
Bland Höglofl.
Ridderskapet och Adeln 3 Ja 2 Nej. Bland Högvördige Preste-Ståndet 1 Ja 5 Nej.
N:o 4. 31 Bland Vällofl. Borgare-Ståndet 3 Ja 2 Nej. Bland Hedervärda Bonde-Ståndet 6 Ja.
I följe hvaraf detta Beslut genom Protocolls-Utdrag skulle af Herr Grefven och Ordföranden Herr Hof-Canzleren tillställas.
Utdrag af Frotocollet hållet i Riksens Höglofl.
Ständers Constitutions- Utskott den 2å:de Augusti 1810.
Sedan anmälan blifvit gjord, att granskningen af de i Stats-Rådet öfver Kammar-Ärender förde Protocoller i går e. m. blifvit slutad, frågade Herr Grefven och Ordföranden om någon anmärkning dervid blifvit gjord, hvartill svarades: att Protocollerne för den 24:de Julii och örte November 1809 synas upplysa det Häradshöfdingen, Lagmannen W. af Klinteberg, som af Kongl.
Majrt blifvit utnämnd till Justitiie-Råd, men sig detta Embete, under denna sednare
Dato, afsagt och då åter sin häradshöfdinge-syssla tillträdt, således på en gång innehaft 2:ne tjenster.
Utskottet beslöt att denna Fråga skulle tills vidare blifva hvilande, dock ålades Secreteraren att uppsöka de Protocoller rörande Justitim-Ärender, hvaruti Lagmannen af Klinteberg, såsom Justitim-Råd befinnes hafva deltagit. 32 Riksdagen 1810.
Utdrag af Protocollet hållet i Biksens Högloft.
Ständers Constitutions- Utskott den 4:de September 1810.
Herr Grefven och Ordföranden föreslog derefter till upptagande den förut den 24:de *) sistl.
Augusti af Herr Kammarherre Silverstolpe väckta och på Bordet hvilande Motion rörande förhållandet med Lagmannen af Klintebergs utnämning till Justitise-Råd och dess afsägelse af samma Embete; hvarefter de rörande denna sak i Stats-Rådet öfver Kammar-Ärender, den 24:de Julii och 6:te November 1809, hållna Pfotocoller upplästes och framvisade Herr Grefven och Ordföranden Protocoll rörande Justitise- och General-Auditeurs-Ärender, derå Lagmannen af Klinteberg tecknat sitt namn.
Herr Kammarherre
Silverstolpe yttrade:
Då det af nu framtedde Protocoll inses, att Herr af Klinteberg, såsom verkelig och i embets-befattning inträdd Justitise-Råd, varit vid sin förut innehafda Häradshöfdinge-syssla bibehållen, på det sätt, att den äldre beställningen blifvit ansedd som en hvilande possession, hvars förvaltande var åt en annan uppdragit, hvaraf följt, att enär Herr af Klinteberg sedermera begärde entledigande från sitt Justitise Råds-Embete, blef han ansedd naturligen berättigad att i utöfningen af den äldre sysslan återträda; och då det icke finnes, att Konungens Stats-Råd tillstyrkt efterföljd af hvad i Regerings-Forroens 34 § emot beklädande af sådane dubbla embeten är stadgadt, anser jag som ett åliggande för mig att förklara, det jag funnit Stats-Rådet icke hafva åt detta mål lämnat den upplysande åtgärd, som Grundlagens bokstaf föreskrifver.
Om häremot skulle invändas, att afsigten i nämnde § egenteligen varit att förebygga det Justitise-Råderne kommo att njuta flere än en Lön på Rikets Stat, hvaraf kunde dragas den slutföljd, att som *) I protokollet står, antagligen genom felskrifning, d. 28:de, men utskottet hade icke sammanträde på denna dag.
Ärendet hänför sig tydligen till det här ofvan meddelade protokollet för d. 24 Augusti. Utg:s anm.
N:o 4. 33 Herr af Klinteberg lämnade sitt nya embete, innan han för det samma hunnit uppbära någon lön, har det ej ålegat Konungens Stats-Råd att emot hans dubbla tjenstebefattning någon erindran göra, svarar jag, att hvarken den bokstafveliga lydelsen af ifrågavarande §, ej heller dess andemening, gifva styrka åt ett sådant anförande.
Då det heter, »att de nya Embetsmännen ej må med andra civila embeten beklädas», är det af sig sjelft medgifvet, att de Ledamöter af Stats-Rådet, som ur militairståndet utses, kunna vid sina fordna sysslor bibehållas.
Det synes häraf tydeligen, att det ej varit för lönernes skull, som de dubbla tjensterne blifvit förbudne, utan att man endast haft för afsigt att förebygga, det en mångdubblad tjenstebefattning, af den trägna egenskap som merendels de civila, icke må borttaga den tid, som för bestridandet af Stats- och Justitise-Rådernes vigtiga kall erfordras.
Skulle det åter invändas, att ett embete icke kan förr anses vara emottagit, än alla med embetet förbundne vilkor äro kände af den, som till detsamma blifvit utnämnd, tyckes mig ett sådant yrkande här böra lätt förfalla, när man besinnar, att ingen kan göra tjenst, som icke blifvit dertill förordnad, och att inträdet i tjenstgöring är det synbaraste beviset på accept af förordnandet.
Men då jag nu framlagt det resultat min öfvertygelse lämnar mig i rättsfrågan, anser jag mig äfven skyldig att till Högloft.
Utskottets upplysta besinnande relevera de omständigheter, som företedde sig, när desse nya embeten aldra först tillsattes.
Den Styrelse, vårt närvarande regerings-sätt upprättat, borde, så snart Constitutionen var faststäld, skyndsamt sättas i verksamhet.
Det var troligen då icke lätt att, likasom i ett ögnablick, utur en bestämd embetsmanna-class och till ett afvägdt antal af Frälse och Ofrälse Ledamöter, utse personer af den utmärkta förtjenst, att den vigtigaste domarevärdigheten i riket, att embeten, som till sin natur äro inamovibla, kunde dem ombetros.
Det var kanske omöjeligt att på en gång sorgfälligt iagttaga ailä vilkoren och tillika vinna det hufvudsakeliga föremålet.
Om således Herrar Stats-Råder lämnat utan anmärkning en omständighet, som till äfventyrs synts dem oöfvervinnerlig, borde väl sådant finnas rättfärdigadt genom afsigten. 34 Riksdagen 1810.
Mitt ödmjuka tillstyrkande blir i följe häraf, att Högloft.
Utskottet vid detta mål icke lägger den åtgärd, hvartill Regerings-Formens 106 § kunde föranleda, utan tvärtom anser all anmälan af detsamma såsom stridande mot en billig utöfning af de pligter, som i nämnde § blifvit Utskottet förelagde.
Herr Biskoppen Doctor Nordin frågade, när StatsRådet kunnat göra påminnelser.
Då Ledamöterne efter den 6 Junii utnämndes, var det Konungens höga rättighet att nämna Herr Justitue-Cancellern af Klinteberg och emot hans utnämnande kunde Stats-Rådet alldeles icke anföra betänkligheter; och då Riksens
Ständer vid denna tid icke hade stadgat lönevilkoren, så var det Herr Justitice-CanceHerns rättighet att innehålla med yttrande, huruvida denna Nådiga befordran af honom kunde njutas.
Då sedermera Herr Justitise-Cancellern i underdånighet vägrade att Justitise-Råds Embetet emottaga, så var det hans rättighet att så förhålla sig; hvarvid således Stats-Rådet hvarken kunde eller borde göra anmärkning.
Att Herr Justitire-Canccllern någon stund interims-vis hade säte och stämma uti Högste Domstolen, är något, som inträffar hos samtelige Herrar Ledamöter, hvilka vid samma tillfälle, den 24 Julii, emottogo sine Justitise-Råds Embeten, som Herr Justitise-Cancellern i underdånighet undanbad sig emottagandet af samma Embete.
Doctor Faxe uppläste ett så lydande skrifteligt anförande: Af Hans Exc. Riksdrotset och Justitise-Stats-Ministern Herr Grefve Trolle Wachtmeisters den 24 Julii förledne år inför Konungen i Stats-Rådet gjorde anmälan finnes, att icke förr än då de Herrar, som till JustitiseRåder blifvit af Kongl. Maj:t i Nåder kallade, tillkännagifvit, huruvida de samma Embete kunde emottaga eller icke.
Då först blefvo deras
Löner bestämde — och då först var också rätta tiden för handen att yttra sig om desse Embetens beklädande.
Nu tillförordnade JustitiseCancellern Vilh. af Klinteberg afsade sig det samma på anförde skäl — de öfrige emottogo Kongl.
Maj:ts Nådiga kallelse.
Månne häruti var något olagligt?
Kunde eller borde det efter
Lag annorlunda tillgå?
Skulle de utnämde, om vilkoren hitintill okunnige, åläggas ett Embete, som de ej sökt?
Borde man fordra eller vänta Bilaga C lill Mern.
N:o 4. 35 deras yttrande, förr än Lön var utsatt?
Icke kunde Herr af Klinteberg emot 36 § Regerings-Formen frånhändas sin lagligen innehafvande Häradshöfdinge tjenst, förr än han, efter inhämtad kundskap om det nya högre Embetets förmoner, haft tillfälle att sig häröfver utlåta.
Yrkandet af Herrar Stats-Råder, om ett sådant dess entledigande, hade uppenbart varit stridande mot RegeringsFormen.
Någon erindran deremot, att Herr af Klinteberg deltog någre sessioner i Högste
Domstolens göromål, kunde så mycket mindre af Herrar Stats-Råder ske, som ingen anledning förekom mera mot honom, än de öfrige utnämde Herrar Justitise-Råd.
Skulle åter de af Konungen kallade icke befattat sig med göromålen, förr än Lönen var bestämd, hade hela Konungens Högste Domstol emedlertid blifvit overksam — och detta hade innefattat en orimlighet.
Dessutom hade Herrar' JustitiseRåder icke emottagit sine fullmagter eller på stat ännu (blifvit) uppförde, som likväl Regerings-Formen måste förutsätta, då den stadgar, att de icke få hafva annor civil befattning.
Af desse anledningar kan jag för min del icke finna någon grund till anmärkning mot Herrar Stats-Råder.
Hvarmed Herr Professoren Doctor Wijkman och Riksdagsmannen Jon Jonsson sig förenade.
Herr Friherre Cederström ansåg Stats-Rådets Ledamöter så mycket mera hafva varit pligtige att i denna sak afgifva underdåniga påminnelser, som Lagmannen af Klinteberg, vid erhållande af Fullmagt att vara JustitimRåd, bort entledigas från dess förut innehafde Häradshöfdinge beställning, hvilken då borde som ledig förklaras; dock trodde Herr Friherre Cederström för sin del sig deri böra instämma, att all vidare anmärkning rörande detta ämne måtte förfalla.
Herr Grefven och Ordföranden yttrade, att då Herr Grefven af den förefallne
Discoursen förmärkt, det Utskottets Ledamöter voro benägne att låta all anmärkning rörande detta ämne endast inskränkas inom Utskottets Protocoll, instämde han deruti för egen del så mycket häldre, som han trodde' frågans afgörande bero uppå det begrepp, man gör sig om ordet bekläda ett Embete, hvilket Herr Grefven ansåg vara oskiljagtigt förbundet med åtnjutande af Lön, i anledning hvaraf, och då Lagmannen af Klinteberg ej uppburit någon Lön under dess 36 Riksdagen 1810. tjenstetid såsom Justitise-Råd, Herr Grefven funnit honom endast varit vicarierande och ej verkeligt Justiti;:e-Råd.
I följe häraf framställte Herr Ordföranden den frågan, om icke Utskottet, i anledning af dess gemensamt yttrade tanka och under instämmande uti de skäl, Herr Kammarherren Silverstolpe anfört, funne detta mål rörande Lagmannen af Klinteberg böra inom Protocollet blifva hvilande.
Uppå Herr Ordförandens förfrågan svarades, att ingen vidare anmärkning vore att göra vid de nu granskade Protocollerne rörande Kammar-Ärender.
Herr Grefven och Ordföranden anförde derefter följande till Protocollet:
Sedan jag nu haft den äran inhämta Höglofi.
Utskottets tankar rörande Handels- och Finance-Expeditionens Protocoller, återstår mig att för egen del få anmäla en sak, som vid dessa Protocollers läsning fästat min uppmärksamhet.
Utaf det i Stats-Rådet den 18 October 1809 hällne Protocoll synes, att en anhållan om tillstånd för någre handlande i Götheborg att utföra 2:ne partier Sill, utgörande tillsammans 4,600 T:r, blifvit under samma dato till ytterligare underrättelsers inhämtande hänvist till Landshöfdinge-Embetet och handlande i Götheborg.
Samma fråga hade likväl förut blifvit af Allmänna Beredningen granskad och afslag tillstyrkts, så väl i grund af Commerce-Collegii afgifne yttrande som af HandelsSocietetens i Götheborg, hvilken då förklarat, att
Sillen kunde med fördel der på orten afsättas för 15 å 16 R:dr Tunnan.
Som ingen särskild mening finnes i Beredningens Protocoll på Stats-Secreterarens vägnar anförd, lärer han då äfven med Beredningen varit af samma tanka, Följden utaf målets återremitterande blef likväl, att Landshöfdinge-Embetets svar återkom med tillstyrkande, att Sillen måtte få utföras, åtföljdt af en Mäklare-attest, att för densamma éj kunde fås mer än 10 R:dr per T:na.
På dessa skäl finnes utförseln af detta partie
Sill under den 8 November 1809 vara beviljad.
Ehuru mycket jag i allmänhet gillar de grundsatser, i kraft af hvilka handelsfrihet så mycket som möjeligt bör beviljas, tror jag likväl, att äfven dessa böra Bilaga C till Mein.
N:o 4. 37 hafva en gräns och att i anseende till de varor, som utgöra den arbetande Classens förnämsta födoämnen, bör afseende göras på sådana varors relativa pris till alla öfriga och utförsel deraf icke tillåtas, förr än tillgången blifvit någorlunda svarande mot behofvet, och deras pris följakteligen kommit i jemnvigt med öfriga varors värden.
Vi veta alla, att förhållandet med Sillen under liera
År icke varit sådant, och jag kan således icke finna, att tillåtelse till utförsel deraf var instämmande med det allmännas sannskyldiga nytta.
Jag har ej kunnat undgå finna skälen till denna anhållans afslående vid första föredragningen så tydeligen ådagalagde uti Beredningens och Commerce-Collegii yttrande, att jag ej kunnat genast inse anledningen till behofvet för ytterligare underrättelsers inhämtande.
Som jag likväl sedermera fått höra, att anlednin garne till återremissen funnits uti åtskillige af Sökanderne andragne skäl, och jag dessutom medger, att Mäklareattesten, som bör äga laga vitsord såsom med Ed bestyrkt, synes rättfärdiga det i grund deraf vidtagne beslut, är ej min tanka att yrka, det någon anmälan till Riks-Stånden om detta mål skulle göras, endast att för min räkning få i Protocollet förvaradt, att saken fästat min uppmärksamhet, icke i afseende på någon enskild person, men i afseende på vigten af den grundsats, som föreskrifver varsamhet vid utförseln af lifvets första nödvändighetsvaror, bland hvilka jag icke kan undgå finna att, jemte Spannemål, Sill och Salt äfven för Svenska Allmänheten måste räknas.
Jag tror för öfrigt att det är af vigt, vid Styrelsens befattning med Economiska företag, att Enhet i princip alltid iagttages och då jag under samma tid funnit införsel af Sill från andra orter genom Tullfriheter eller lindring i afgifter vid flera tillfällen beviljad, har jag ej kunnat inse nyttan af ett deremot stridande särskildt undantag.
Jag har väl hört sägas, att den Sill, som utfördes, varit skämd, men jag har svårt att tro, det utlänningen häldre än vi skulle emottaga en sådan vara.
Likväl får jag ännu en gång upprepa, att något ytterligare än dessa allmänna anmärkningars förvarande i Protocollet icke är min afsigt.
Herr Borgmästaren Nenzén, Riksdagsmannen Hyckert och Herr Professoren Doctor Wijkman ansågo, lika med Herr Grefven, att denna Anmärkning utan att till 38 Riksdagen 1810.
Stånden anmälas endast måtte i detta Protocoll förvaras, och tilläde Herr Doctor Wijkman sig ej till detta mål kunna lämpa 106 och 107 §§ af Regerings-Formen.
Herr Häradshöfdingen Törneblad anmälte: att vid läsningen af Protocollet öfver Handels- och Financeärenden, hållet inför Hans Maj:t Konungen den 13 Junii innevarande år, angående de åtgärder, som borde vidtagas till verkställighet af hvad Riksens Höglofl.
Ständer uti deras förnyade Chartse Sigillatse Förordning samt enligt deras underdåniga skrifvelse derom af den 26 sistledne April stadgat och beslutit, Häradshöfdingen funnit, att ej någon af Stats-Rådets Herrar Ledamöter utlåtit sig hvarken öfver den af Kongl. Maj:ts och Rikets Cammar-Collegium i underdånighet tillstyrka och af Kongl. Maj:t i Nåder gillade förändring af stadgandet i Charbo Sigillatae Förordningens 21 §, att Lands-Contoirens författade sammandrag öfver inkomna Lysnings- och Debet-Sedlar jemte flera bevis skulle till Chartse Sigillatse Contoiret insändas att derstädes behörigen granskas, ej heller i anledning af Kongl. Maj:ts, på Herr Stats-Secreteraren Järtas underdåniga anmälan, grundade Nådiga beslut, att den af Riksens Höglofl.
Ständer stadgade tid, den 1 sistledne Julii, hvarifrån den så kallade Extra Stämplingen ej vore tillåten, skulle till den 1 derpå följande Augusti förlängas; men som Häradshöfdingen för sin del ansåg dessa, af Stats-Rådet på sådant sätt tillstyrkta höga åtgärder, ehuru ej enliga med ordalydelsen af Riksens Höglofl.
Ständers beslut, likväl hafva varit alldeles nödvändiga och instämmande med Riksens Höglofl.
Ständers mening och afsigt med möjligheten att Chartse Sigillatse Förordningen verkställa; så anhöll Häradshöfdingen, att sådant måtte i Protocollet intagas till bevis, att dess skyldiga uppmärksamhet blifvit vid förhållandet fästad, men med uttryckeligt förklarande derjemte, att efter hans tanka någon skälig anmärkning icke egde rum.