Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Sockenstämmornes beslut ej sällan finner sig inskränkt i val af de arbetare, som han för sitt jordbruk behöfver begagna, utan ock för den arbetande klassen, som hindras från ett fritt bruk af sina krafter på sådan ort, der deras användande skulle medföra större fördelar än som annorstädes kunna vinnas.
Antalet af fattige, som på landsbyggden i Länet erhålla större eller mindre bidrag till deras uppehälle, utgjorde år 1838:
Tillfälligtvis behöfvande 231 286
Mindre arbetsföre 237 540 Till arbete oförmögne 365 775
Summa 833 1,601
De årliga utgifterna till dessa fattiges understödjande beräknades vid nämnde tid alt uppgå till 1*3,478 R:dr Banko.
I afseende på hälsovården är Länet indeladt i 5 distrikter, försedde hvardera med en Provincial-Läkare.
Det irsta distriktet innefattar Norra och Södra Möre Härader samt Ålems Socken af Stranda Härad; det 2:dra: öfriga delen af Stranda Härad, hela Handbörds samt Wirserums, Mörlunda och Tveta Socknar af Aspelands jemte Christdala och Misterhults Socknar af Tunaläns Härad; det 3:dje: öfriga delarne af sistnämnde två Härader, hela Sefvedes Härad, samt Locknevi, Hjortheds och Blackstads Socknar i Södra Tjusts Härad; det 4;de: öfriga delen af Södra Tjusts och hela Norra Tjusts Härad, semt det 5:te: hela Öland.
Denna reglering af Provincial-Läkaredistrikterne vidtogs år 1841» före hvilken lid Länet hade endast 4 Provincial-Läkare, nemligen, tre för fasta landet och en för Öland.
Då Ölands distrikt innehar en längd af 14 mil, och de öfrige minst 7 mil hvardera, samt icke något distrikt innehåller mindre folkmängd än 26,38o personer, 43 så är klart, att den läkarevård, som Provincial-Läkare kunna lemna, måste vara inskränkt till ett i jemförelse med det hela ringa antal af de distriktets innevånare, som kunna komma i behof af en sådan vård.
Också anlitas Läkaren sällan af allmogen, hvartill orsaken torde finnas dels uti det stundom långa afståndet från Läkarens station, dels uti fruktan för den kostnad, sorn begagnande af Läkarebiträde skulle medföra, dels uti den ännu hos en del af allmogen rådande öfvert\'gelsen, alt Läkarekonsten uti de flesta, i synnerhet uti medicinska fall, ingenting kan uträtta.
I Stranda Härad finnes, med station i Mönsterås Köping, anställd en serskild Härads-Läkare, som aflönas genom inkomsterne från en stiftelse af numera aflidne Hof-Marskalken och Riddaren Friherre Alb. Rappe.
Länet är indeladt i lie kurhusdistrikter, bestående af: 1:0 de begge Södra Fögderierne på fasta landet jemte Calmar Stad uti hvilken Kurhuset är beläget; 2:0 de begge Norra Fögderierne jemte Städerne Westervik och Wimmerby, med Kurhus i Westervik, och 3:o Öland med kurhus i Borgholm.
— Dessutom finnes i Calmar ett Läns-Lazarett, som underhålles genom kollekt- och böles-medel, frivilliga gåfvor samt räntan af dertill anslagen fond.
Endast i 1 1 Socknar finnas examinerade Barnmorskor antagna.
Sockne-Apothek äro inrättade i Eds Socken af Tjusts Härad, Högsby Socken af Handbörds Härad, Madesjö Socken af Södra Möre Härad och i Thorslunda Socken af Ölands Södra Mot; hvarförutan finnas privilegierade Apothek i Köpingarne Döderhultsvik och Mönsterås.
Uti 60 Socknar af Länet funnos år i838 Spannemåls-magaziner och flere sådane hafva sedermera tillkommit.
Den magazinerade
Spannemålen utgjorde nämnde år ett sammanräknadt belopp af 8,157 tunnor, som visserligen till någon mindre del skulle kunna minska en uppkommen allmännare spannemålsbrist; men då på de fleste ställen spannemålen äfven efter sådane år, då skörden varit ymnig, den påföljande vintren och våren såsom lån mot ränta utlemnas, i stället för att i magazinet qvarstanna för att i händelse miss vext inträffar, då först till understöd för Socknens spannemålsbehöfvande innevånare användas, så inträffar stundom, att då Spannemål som bäst behöfves, någon sådan i magazinet icke finnes; hvaraf åter är klart, att det med Spannemåls-magaziner hufvudsakligen afsedda ändamål, eller att förekomma, åtminstone minska en möjlig hungersnöd, icke uppnås, eller kan vinnas, förrän dessa inrättningar, i stället att vara, hvad 6* 44 de nu i allmänhet äro eller Spannemåls-diskonts-anstalter, erhålla en helt annan riktning. g6 Gäslgifvaregårdar finnas på landet inom detta Län.
De hästar med hvilka skjutsen från dem utgöres, tillhöra dels gästgifvarne sjelfve och dels de gäslgifvaregårdarne underlagde reservskjuts-hemman; sammanräknade hästantalet vid alla gästgifverierne uppgår till 2,662.
Efter approximativ beräkning kan antagas, att minst 60,000 hästar från alla gästgifvaregårdarne årligen uppbådas till skjutsning, och om afståndet emellan skjutsstationerne öfver hufvud taget, anses vara en och en half mil, så skulle, efter nu gällande taxa, den hästlega, som inflyter till gästgifveri- och reserv-skjulslagen, årligen utgöra omkring 3o,ooo R:dr Banko, hvilket blefve för hvarje skjutshäst omkring 1 1 R:dr 32 sk.
Men härmed är förhållandet likväl mycket olika vid ena eller andra gästgifveriet, ty sådane finnas, der trafiken af resande understundom är så stark, att 200 hästar och derutöfver månatligen utgå, hvaremot på andra gäslgifvaregårdar, belägne vid mindre befarna vägar, icke sällan handt, att under loppet af en månad ingen enda eller blott några få hästar begagnats.
Det kunde väl lyckas, att, i förra fallet, eller der skjutshästarne ofta uppbådas, de skjutsande skulle i den dymedelst för dem uppkommande större inkomst af skjutsningen, finna en någorlunda motsvarande ersättning för hästunderhållet och besväret; men så är i allmänhet icke förhållandet, utan skjutsningsbesväret anses på de flesta ställen betungande i samma mån, som det oftare påkommer, och gästgifvaregårdar finnas, der reservskjuts-skjddige hemmansinnehafvare gerna lösa sig från detta åliggande, genom att till andra personer, som i stället åtaga sig skjutsningen, utbetala ända lill 16 R:dr 3a sk.
R:gs för hvarje häst.
Allmogens hästar äro i allmänhet små, och just i de trakter, der vägarne äro mäst backiga, händer oftast, att skjutshästarne äro magra och klena, lill följd af brist på tillräckligt foder.
T April månad 1841 lät jag i Länet utfärda nya gästgifveri-dagböcker, vid hvilka fogades ett tryckt sammandrag af de stadganden, som Allmänna Lagen och derefter ulkomne Kongl. Författningar innehålla angående gästgifveri- och skjuts-väsendet, tillika med de serskilda föreskrifter, som jag funnit nödigt att meddela i afseende på ordningen å gästgifverierna.
Hvad emedlertid i hög grad försvårat mitt bemödande att förbättra gästgifverierne i Länet, är det egna förhållande, att de fleste af gästgifvaregårdarne äro genom hemmansklyfning fördelade mellan flera åboar, hvilka, efter öfverenskommen ordning, hvar efter annan bestrida gästgifveri-håll - 45 ningen.
På Länets 96 gästgifvaregården]*, till hvilka äro anslagne 70^ Hemman, finnas 3i2 serskilde åboer.
Endast på 28 stationer är gästgifveriet odeladt bibehållet i en persons hand.
På alla de andra finnas två eller flera gästgifvare, hvilkas antal på några ställen uppgår ända till 8 kg.
Härigenom uppkomma flera olägenheter.
— Den rättighet till bränvinsminutering, som enligt Författningarne tillkommer gästgifverierne får väl lagligen icke ulöfvas af flera än den åbo, som för tillfället innehar gästgifve1 irörelsen; men kontrollen härå är ytterst svår, om icke omöjlig i en landsort, der, på en omkrets af flera mil, den närmaste egenteliga polistillsynen bestrides af en enda Länsman.
Det torde derföre kunna antagas, att i stället för 96 i Länet tillåtna gästgifverikrogar, finnas der nu i det närmaste 31 2 sådane, hvilka samtidigt äro i verksamhet, samt hvar och en i sin mån bidraga till bränvinssupandets förökande och dryckenskapslastens utspridande.
De inkomster som gästgifvaregårdarne hämta af de resande blifva, i stället för att på hvarje gästgifvaregård tillfalla en gästgifvare, som i sådant fall kunde erhålla tillgångar att förse sig med de förnödenheter, hvaraf de resande, såsom sådane, äro i behof, på de flesta ställen fördelade emellan flere gästgifvaregårdens åboer, af hvilka ingendera dermed blir belåten i den mån, att han, med hopp om en skälig vinst, kan nöjaktigt fullgöra de honom såsom gästgifvare åliggande skyldigheter.
— Genom gästgifverihållningens ofta, merendels i hvarje vecka, inträffande förflyttning från den ena gästgifvaregårds-åboen till den andra, lider den ordning, som bör finnas på sådane ställen, och tillsynen deröfver försvåras i märklig mån.
De resandes missbelåtenhet är allmän; klagomål anföras ganska ofta, och ehuru i de fall, der de finnas grundade, hvilket merendels är händelsen, böter ådömas den försumlige eller tredskande, gagnar sådant föga eller intet, så länge ofvannämnde förhållanden få fortfara, hvilka förhållanden årligen tillvexa i samma mån som hemmansklyfningen fortgår, så att den händelsen icke är omöjlig, att inom kortare eller längre lid, på en eller flere gästgifvaregårdar, komma i stället för en att finnas 10 till 20 gästgifvare o. s. v., hvartill kommer möjligheten att genom de utflyttningar, som till följd af laga skiften äga rum, flere eller färre hemmansdelar blifva så långt från allmänna landsvägen belägna, att då gästgifverihållningen i deras ordning dem tillfaller, den resande, för att komma till gästgifvaregården måste göra en större eller mindre omväg, stundom till ^ mil och deröfver.
Dessa olägenheter föranledde mig, att år 1841, låta till HäradsRätterne sammankalla innehafvarne af sådane gästgifvaregårdar, som voro delade emellan flere åboer, 46 i ändamål att de måtte höras, huruvida de ville ingå på en sådan förändring, hvarigenom gästgifverirörelsen på ett eller annat sätt komme att hädanefter bestridas på hvarje ställe af endast en åbo; men sedan Häradsrätternes undersökningsprotokoll inkommit, och jag af dem funnit, att vederbörande gästgifveriägare i allmänhet motsatt sig det väckta förslaget, har jag, uti underdånigt memorial den 25 November sistnämnde år, vågat underställa detta ärende Eders Kongl. Maj:ts Nådiga pröfning.
Sedan jag anbefallt vederbörande Länsmän, att årligen till mig insända de protokoller, som föras vid vägsynerne, har jag af samma protokoller inhemtat, att de allmänna vägarne på flere ställen, utom andra bristfälligheter, icke innehålla den genom Allmänna Lagen föreskrifna bredd; men sorn sådant äger rum, merendels i sådane trakter, der marken är mycket stenbunden och der kostnaden för vägens utvidgande följaktligen är betydlig, och härtill kommer, att fråga blifvit väckt om åtskilliga nya vägars anläggande, så att svårare backar må kunna undvikas och hvarigenom flera af de gamla vägarne åtminstone till någon del torde blifva öfverflödiga och kunna igenläggas, har jag ansett mig för det närvarande icke böra vidtaga någon allvarsammare åtgärd, för att afhjelpa den anmärkta olägenheten.
Fånganstalter.
Länet har 1:0 ett länsfängele, 2:0 mindre kronohäkten, som begagnas endast till nattherberge åt fångar under transporter, och 3:o 10 häradshäkten.
Länsfängelset är, såsom förut blifvit i underdånighet omnämndt, inrymdt i det gamla slottet här vid staden.
Der finnas 16 större och mindre arrestrum, 2 rum för bysättningsfångar, 2 rum och kök för mathållningen samt 4 rum och hök för fångbevakningen, som består af en Vaktmästare och 4 Fångknektar.
Vaktmästaren har i årlig lön 172 R:dr och Fångknektarne tillsammans 4^0 R:dr 32 sk., allt B:ko.
Sedan fångarnes antal blifvit i sednare tider betydligen okadt samt Vaktmästaren fått sig ålagdt att föra fångförteckningar och journaler, hvilket han svårligen kan ensam medhinna, utan att eftersätta sina öfrige maktpåliggande göromål, så har jag under den 20 Mars 1843 hos Eders Kongl.
Maj:ts Styrelse öfver fängelser och allmänna arbetsinrättningar i Riket tillstyrkt hans ansökning om en sådan löneförhöjning, som kunde sätta honom i tillfälle, alt aflöna en skrifvare till sitt biträde.
— Utrymmet i arresterne är beräknadt för 128 fångar; men det händer icke sällan, att detta antal öfverskjutes, då understundom 20 arrestanter och deröfver måste inrymmas i det största fångrummet.
År 1839 inlemnade Länsstyrelsen till Eders Kongl. Maj:ts och 47 Rikets Kammar-Kollegium en fullständig och af planritningar åtföljd beskrifning öfver Länshäktet, jemte förslag till inrättande af 16 nya, mindre fängelserum eller så kallade celler.
— Utgifterne för fångarnes underhåll i Länshäktet samt för deras forsling till och ifrån Länshäktet, hafva under nedannämnde år uppgått till följande belopp, nemligen:
Underhålls- Transport- kostnad. kostnad.
Rdr. sk. r:st Rdr. sk. r:st År 1837 3,161 I I 8 6,155 2 1 4 ,,1838 3,997 23 8 6,735 6 3 „ 1839 3,995 4? 2 6,853 20 8 „ 1840 3,935 Q 5 6,422 9 8 „ 1841 . , 4,311 32 6 7,269 39 9 Staten lönar i detta Län 4 Fånggevaldiger, hvardera med 25 tunnor spannemål. 2 af dem äro stationerade i Calmar, en i "Wimmerby och en vid Ishult emellan Calmar och Westervik.
Det betydliga belopp, hvartill fångforslingskostnaderne årligen uppgå, skulle till icke ringa del kunna minskas, om norra delen af Länet hade ett serskildt häkte, hvarest fångarne ifrån den orten kunde under ransakningstiden förvaras och jemväl undergå de fängelsestraff, som dem ådömas.
Jag har i detta afseende under den 26 Maj i843 hos Eders Kongl. Maj:t i underdånighet gjort en framställning, åsyftande, att ett sådant ransakningsoch straffängelse af erforderlig storlek måtte för de 2:ne norra fögderierne, jemte städerne Westervik och Wimmerby anläggas i sistnämnde stad, och jag har dervid i underdånighet sökt, på grund af uppgjorde, i möjligaste måtto noggranna beräkningar ådagalägga: att transporlkostnaderne för fångar från nämnde del af Länet, som under 5 års tid utgjort tillsammans 6,278 R:dr 22 sk. 6 r:st B:ko, skulle, om ett dylikt fängelse hade funnits i Wimmerby, icke hafva under samma tid uppgått till mera än 2,i52R:dr 34 sk. <5 r:sl. B:ko, d. v. s., att en besparing skulle uppstått af icke mindre än 4,125 R:dr 35 sk. g r:st. för 5, eller 825 R:dr 7 sk. r:st.
B:ko för hvarje år; varandes tillika i underdånighet uppgifvit, alt, till den årliga utgift, som erfordras till aflöning åt fångbevakningen i Wimmerby, der för träns - 48 porlfångarnes bevakning redan finnes anställd en Vaktmästare med iooRxlr lön, skulle medel kunna beredas genom indragning af den, till följd af föreslagne nya fängelseregleringen, öfverflödige fånggevaldigertjensten i Ishult.
Häradsfäugelserne äro i allmänhet små och illa inredde, med beräkning alt hysa och förvara fångar endast under en eller ett par dagar, som åtgå för ransakning hvarje gång.
Det vore i flere afseenden önskligt, att dessa häkten blefvo så inrättade, att fångarne kunde der, med tillräcklig säkerhet och afskiljde från hvarandra, qvarhållas, intill dess ransakning med deni afslutats; och för sådant ändamål hafva äfven Södra Möre liäradsboer, med en kostnad af 3,o48 R:dr B:ko, uppbyggt ett nytt häkte vid Wassmolösa Tingsställe, hvilket häkte är ganska väl inrättadt och försedt med erfor» derligt antal celler.
Till denna fängelsebyggnad hafva de i underdånighet hegart och jemväl erhållit understöd af statsmedlen, lill belopp af i,5oo R:dr B:ko.
Stapelstaden Calmar.
Denna stad, som är Länets residensort och säte för Biskopen i Calmar Stift, bar sitt läge under 5(1° 4o/ nordlig bredd, på en holme vid sydöstra kusten af Norra Möre Härad, midt emot den folkrikaste delen af Öland.
Fordom har staden varit belägen på fasta landet, invid den omnämnda holmen; och ännu finnes der, i grannskapet af Calmar slott, en stor mängd, genom gator åtskiljda hus och trädgårdar, under namn af gamla staden; men i medlet af i^ide seklet flyttades staden till den så kallade Qvarnholmen, der den nu är belägen, omgifven af vallar och fästningsverk, hvilka, ehuru staden redan i början af innevarande århundrade upphörde att äga garnison eller anses såsom någon för rikets försvar erforderlig fästning, likväl ännu äro i allmänhet temligen väl bibehållne; och har Kongl. Majrt under den i5 Februari 184» i Nåder befallt, att stadens och slottets vallar, bastioner och andra försvarsverk, böra, genom lokalauktoriteternes försorg, skyddas från all yttre och annan åverkan, än den, som tiden å dem kan utöfva.
På flerahanda ställen hafva dock valiarne begynnt att delvis nedrasa eller sönderfalla, och det är att förutse, att dessa dyrbara fästningsverk, i saknad afall åtgärd till deras underhållande, icke kunna länge motstå tidens frätande tand.
Slottet begagnas, utom till Länsfängelse, hvarom förut är i underdånighet nämnt, äfven dels till krono-spannemålsmagasin för Länets begge södra fögderier på fasta landet jemte Ölands Södra Mot, dels 49 dels till upplag för åtskillige sedan garnisonstiden qvarbefintlige ammunitions- och trossvagnar m. m., och dels till depot för bevärings-, remtygsoch sjukvårdspersedlar åt beväringsmanskapet från södra delen af Länet, hvilket manskap nu mera, enligt Kongl. Brefvet den i4 November 1842, liar sina vapenöfningar å Kulltorps slätt, belägen 2 mil från staden, hvarförutan åtskillige till slottet hörande vindar, magasiner och källare, äro för Kongl.
Krigs-Collegii räkning bortarrenderade till enskilde personer.
Utom den så kallade gamla staden i sydvestlig riktning från den nya, finnes här äfven en annan förstad benämnd Malmen, norr om inkörseln till staden.
Till Staden höra 1,285 tunneland jord af åker, äng och betesmark, hvaraf största delen fordom utgjort en by under namn af Hagbygärde, sorn Konung Gustaf II Adolph oell Drottning Christina donerat till staden.
En del af dessa ägor är såsom embets- och löningsjord anslagen till Magistratens medlemmar och till Biskopen i egenskap af stadens Kyrkoherde.
Del öfriga tillhör dels staden gemensamt och utarrenderas för Stads-kassans räkning och dels enskilde personer, hvilka dertill förvärfvat sig ägande-rätt, hvarjemte åtskilliga jordlägenheter, som hört till slottet och för detta fästningen, under namn af fortifikations-jord, äro utarrenderade för Kongl. Maj:ts och Kronans räkning.
All stadsjorden blef år 1836 skattlagd till tio hela mantal.
Staden äger en god och rymlig hajnn, till hvars förbättrande åtskillige kajbyggnader och andra anläggningar blifvit i sednare tider bekostade, dels af den nu mera upphörda handelskassan och dels af stadskassan.
Inom stadens vallar finnas 4°° tomter, hvaraf de fleste äro bebyggda med tvåvåningars trädhus under tegeltak.
Af de enskilda husen äro endast några få byggda af sten.
Staden är reguliert indelad och gatorna skära hvarandra vinkelrätt.
I förstäderne finnas 183 tomter, af hvilka dock många begagnas såsom trädgårdar.
Stadens folkmängd, som år 1837 uppgick till 5,63 1 personer, utgjorde vid år (841 års skattskrifning 6,oa4> deraf 2,653 man- och 3,371 qvinkön.
Af denna befolkning erlade 3,5i5 personer mantal, hvaremot de öfrige voro, såsom öfver- eller underårige derifrån befriade Innevånarnes antal har således under tiden vunnit en tillökning af 366 menniskor.
Dock har under detta qvinqvennium, såsom vanligen tillförene, de dödas antal öfverstigit de föddas, hvarföre folkmängdens tillväxt uppkommit genom inflyttningar från landet. 50 Handeln in- och utrikes är stadens hufvudnäring.
Den idkas dels med export af ortens skogs- eller bergsprodukler samt dels med minut-försäljning af in- och utländska varor.
Skogsprodukterna hitföras icke allenast från största delen af detta Län, så väl sjö- sorn land-vägen, utan ock från flera socknar af Kronobergs Län.
Exporten deraf verkställes, nästan uteslutande med stadens egna fartyg, till Danska Staterne, Meklenburg och Pommern.
Några expeditioner göras äfven årligen till Portugal och Medelhafvet, då fartygen, i händelse fördelaktig frakt icke kan erhållas, taga salt i återlast.
Understundom skickas spannemål till Norrige och utbytes emot sill och andra fiskvaror.
För några år sedan exporterades härifrån årligen flera skeppsläster oarbetade kreatursben till England; men denna export har nu mera betydligen aftagit, dels emedan tillgången på varan minskats och dels derföre att utförselstullen derå blifvit ökad, under det priset å afsättningsorten fallit.
De handlandes antal, som år 1837 utgjorde 53, uppgår nu till 72.
Utom 24 smärre fartyg, som hufvudsakligen begagnas till skogseffekters hithämtande från skärgården, äger staden 67 större fartyg, om tillsammans 3,3o4 lästers drägtighet.
De större fartygens antal utgjorde, enligt sista Femårs-berättelsen, 71, med en sammanräknad drägtighet af 2,C5o läster.
Dessa fartygs antal har således minskats med 4 st-) hvaremot drägtigheten ökats med 65o läster.
Stadens handelsflotta har det oaktadt, under de 2 sednare Aren, genom skjöskador förlorat 19 till utrikes segelfart begagnade fartyg.
Under de nu ifrågavarande fem åren har förhållandet med de härifrån till utrikes orter exporterade och derifrån hit importerade varors tullvärde, desamme influtne samt för tull-intrader, varit som följer: Exporten.
T ullinkomst.
År 1837 5 12,246 15 1838 16 13,017 6 — 183c> 304,433 16 13.562 8 — 1840 364,483 16 13,256 7 — 1841 426,555 26 13,913 11 15 Importen.
R:dr B:ko. \
Tullinkomst.
År 1837 304,111 5 . 1 70,748 18 — 1838 . 340,855 2 G 1 72,795 2 7 — 1839 . 269,138 42 1 62,066 7 — 1840 .
• . . • • • • 375,950 72,662 12 — 184 1 • 418,050 — 1 79,980 12 -I Dessa siffer-resultater synas häntyda på ett starkt tilltagande i stadens handel.
Onekligt är äfven att handelsrörelsen härstädes betydligen tilltagit, så vidt man afser mängden och värdet af de varor, sorn utgöra dess föremål; men då denna rörelse blifvit i sednare tider fördelad emellan allt flere och flere medtäflare, hvilka bjudit öfver hvarannan vid varornas inköp, och deremot sållt under hvarannan till utlänningen; så torde med tämmelig visshet kunna antagas, att de handlandes sammanräknade netto behållning för året, under nu varande förhållanden , snarare under- än öfverstiger behållna vinsten under fordna tider, då staden ägde ett färre antal köpmän, som bergade sig väl, och icke sällan samlade förmögenhet.
Vare sig af nu angifne orsak eller i följd deraf, att handelsconjunkturen i allmänhet varit mindre god, och penningebristen i orten kännbar, har under sednare åren inträffat, att många af stadens handlande sett sig nödsakade, att afstå deras egendom till Borgenärers förnöjande, hvarigenom stadens kredit i utlandet blifvit störd.
Bland olägenheter, som betagit stadens handlande en del af den vinst, de eljest kunnat påräkna af deras betydliga exporthandel, räkna de äfven, måhända icke utan skäl, det intrång som de i denna näringsgren lida derigenom, att åtskilliga å landet och i köpingarne bosatte personer företagit sig att, med anledning af i832 års Kongl.
Förordning angående den så kallade landtmanna-seglationen, uppköpa, samt till utländska orter afskeppa och försälja hvarjehanda skogsprodukter.
De handlande hafva hos Eders Kongl. Maj:t i underdånighet begärt att åtgärder måtte i nåder vidtagas till inskränkande och korrigerande af ett sådant intrång i de skattdragande Stapelstads-Borgrarnes privilegierade export-rätt, öfver hvilken 52 underdåniga begäran jag i underdånighet afgifvit utlåtande under den 28 Februarii 1842.
Den betydliga tillökningen, som under sednare åren ägt rum i tullvärdet af och tullinkomslerne för hit importerade varor, lärer förnämligast härleda sig derifrån, att åtskilliga varureqvirenter i andra städer och synnerligast i Stockholm, hvarest tolagsafgifterne äro dryga, funnit uträkning vid att låta införtulla deras varor här i staden, der tolagen utgör blott en half procent af tullvärdet.
Stadens öfriga Borgerskap utgöres af 109 Coopvasrdie-Skeppare, 2 Bläckslagare, 5 Bokbindare, 3 Carduansmakare, 6 Garfvare, 3 Glasmästare, 6 Guldsmeder, 2 Gördelmakare, 3 Handskmakare, 7 Hattmakare, 3 Kakelugnsmakare, 1 Kammakare, 4 Kopparslagare, 3 Murmästare, 3 Målare, 2 Repslagare, 4 Sadelmakare, 18 Skomakare, 8 Skräddare, 5 Smeder, 5 Snickare, 3 Svarfvare, en Tenngjutare, 2 Tunnbindare, 1 Vagnmakare, 2 Färgare, 4 Urmakare, 2 Spegelfabrikörer, 1 Lackerare, 3 Sockerbagare och 3 Segelsömmare, hvarjemte finnas 2:ne Boktryckerier.
Af Fabriks-inrättningar finnes 2:ne för snus och tobak, en för socker och en för tapeter.
Vid förstnämnde 2:ne Fabriker tillverkades sistlidet år kardus-tobak, snus och cigarrer till värde af 6o,o38 R:dr och vinsten derpå anses vara af betydenhet.
Vid Tapet-fabriken förfärdigades samma år nära 2,000 st. tapeter, hvilkas värde skäligen kan antagas till omkring i,4oo R:dr.
Afsättningen vid Sockerbruket har de sednare åren varit i aftagande.
År 1835 tillverkades der skålpund socker och sistlidet år blott 21,i65 skålpund.