Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Gack uti ditt hus igen, och säg utaf, huru stor ting Gud med dig gjort hafver.
Och han gick bort, och förkunnade öfver hela staden, huru stor ting Jesus hade gjort med honom.
Och det begaf sig, då Jesus kom igen, undfick honom folket; ty alle vänte efter honom.
Och si, der kom en man, som het Jairus, och var en öfverste för Synagogon; han föll ned för Jesu fötter, bedjandes honom, att han ville gå i hans hus;
Ty han hade ena enda dotter, vid tolf åra gammal, och hon begynte själas; men i vägen, vid han gick dit, trängde honom folket.
Och en qvinna, som blodgång hade haft i tolf år, och hade förtärt allt hvad hon ägde på läkare, och kunde dock botas af ingom;
Hon gick bakefter, och tog på hans klädefåll; och straxt stillades hennes blodgång.
Och Jesus sade: Ho är den, som tog på mig?
Då de alle nekade, sade Petrus, och de med honom voro: Mästar, folket tränger dig, och omakar dig, och du säger: Ho tog på mig?
Då sade Jesus: Någor hafver ju tagit på mig; ty jag kände, att kraft gick af mig.
Då qvinnan såg, att det icke var lönligit, kom hon skälfvandes, och föll ned för hans fötter, och förkunnade för allo folkena, för hvad saks skull hon hade tagit på honom, och huruledes hon blef straxt helbregda.
Då sade han till henne: Var tröst, min dotter, din tro hafver frälst dig; gack med frid.
Vid han ännu talade, kom en utaf öfverstans hus för Synagogon, sägandes till honom: Din dotter är död; gör icke Mästaren omak.
Då Jesus hörde det ordet, sade han till pigones fader: Räds intet; utan tro allenast, och hon varder helbregda.
Då han kom i huset, stadde han ingom ingå med sig, utan Petrum, Jacobum och Johannem, och fadren och modren till pigona.
Men de greto alle, och jämrade sig öfver henne.
Då sade han: Gråter icke; pigan är icke död, men hon sofver.
Då gjorde de spe af honom, väl vetande att hon var död.
Men han dref dem alla ut, och tog henne vid handena, och ropade, sägandes: Piga, statt upp.
Och hennes ande kom igen, och hon stod straxt upp; och han böd gifva henne mat.
Och hennes föräldrar förskräcktes.
Men han böd dem, att de ingom säga skulle, hvad der skedt var.
Sedan kallade Jesus tillhopa de tolf, och gaf dem magt och våld öfver alla djeflar, och att de sjukdomar bota kunde;
Och sände dem ut till att predika Guds rike, och göra de sjuka helbregda; Och sade till dem: Tager intet med eder till vägs, icke käpp, eller skräppo, icke bröd, icke penningar; hafver ej heller två kjortlar.
Och i hvad hus I ingån, der blifver, tilldess I dragen dädan.
Och hvilke icke anamma eder, så går ut af den staden, och skudder ock stoftet af edra fötter, till vittnesbörd öfver dem.
Och de gingo ut, och vandrade omkring i byarna, predikade Evangelium, och gjorde helbregda allestäds.
Då fick Herodes Tetrarcha höra allt det som bedrefs af honom, och honom begynte misshaga; ty det sades af somligom, att Johannes var uppstånden af döda;
Af somligom, att Elias var uppenbarad; af somligom, att någor Prophet af de gamla var uppstånden.
Och Herodes sade: Johannem hafver jag halshuggit; men ho är denne, der jag sådant af hörer?
Och begärade se honom.
Och Apostlarna kommo igen, och förtäljde honom allt det de gjort hade.
Då tog han dem med sig, och gick afsides uti ena ödemark, som ligger vid den staden, som kallas Bethsaida.
Då folket det förnam, kommo de efter honom; och han undfick dem, och talade med dem om Guds rike, och gjorde dem helbregda, som det behöfde.
Men dagen begynte varda framliden; då gingo de tolf fram, och sade till honom: Låt folket ifrå dig, att de gå uti köpstäderna, och nästa bygdena, der de måga gästa, och finna mat; ty vi äre här i ödemarkene.
Han sade till dem: Gifver I dem äta.
Då sade de: Vi hafve icke flera bröd än fem, och två fiskar; utan att vi gå bort, och köpe mat till allt detta folket.
Och voro de icke långt ifrå femtusend män.
Då sade han till sina Lärjungar: Låter dem sätta sig ned, i hvart matskapet femtio.
Och de gjorde så, och läto dem alla sätta sig ned.
Då tog han de fem bröd och de två fiskar; upplyfte sin ögon i himmelen, tackade deröfver, bröt och fick Lärjungarna, att de skulle sedan läggat fram för folket.
Sedan vardt upptaget det som dem öfverlopp, tolf korgar fulle med stycker.
Och det begaf sig, då han var allena i sina böner, voro ock någre hans Lärjungar med honom; dem frågade han, och sade: Hvem säga folket mig vara?
Då svarade de, och sade: Johannes Döparen; somlige Elias, och somlige, att någon Prophet af de gamla är uppstånden.
Då sade han till dem: Hvem sägen då I mig vara?
Svarade Petrus, och sade: Du äst Guds Christ.
Och han hotade dem, och förböd, att de skulle det någrom säga;
Och sade: Menniskones Son måste mycket lida, och bortkastas af de äldsta, och öfversta Presterna, och Skriftlärda, och dräpas, och tredje dagen uppstå igen.
Sade han ock till dem alla: Hvilken mig efterfölja vill, han vedersäge sig sjelf, och tage sitt kors på sig hvar dag, och följe mig.
Ty den, som vill behålla sitt lif, han skall mista det; och ho som mister sitt lif för mina skull, han skall det behålla.
Och hvad kommer det menniskone till godo, om hon vunne hela verldena, och förtappar sig sjelf, eller gör skada på sig sjelf?
Hvilken som blyges vid mig och min ord, vid honom skall ock menniskones Son blygas, då han kommer i sin, och sins Faders, och de heliga Änglars härlighet.
Men jag säger eder förvisso, att någre äro af dem som här stå, de der icke skola smaka döden, tilldess de få se Guds rike.
Så begaf det sig, vid åtta dagar efter dessa orden, att han tog till sig Petrum, och Johannem, och Jacobum; och gick upp på ett berg till att bedja.
Och vid han bad, vardt hans ansigte förvandladt, och hans klädnad var hvit och skinande.
Och si, två män talade med honom, som voro Moses och Elias;
Och syntes i härlighet, och talade om hans afgång, som han fullborda skulle i Jerusalem.
Men Petrus, och de med honom voro, förtyngdes af sömn; då de uppvaknade, sågo de hans klarhet, och de två män stå när honom.
Och det begaf sig, då de gingo ifrå honom, sade Petrus till Jesum: Mästar, oss är godt här vara; låt oss göra tre hyddor, en till dig, och en till Mosen, och en till Eliam; och visste icke hvad han sade.
Och vid han så sade, kom en sky, och kringskyggde dem; och de vordo förfärade, vid de vordo invefvade i skyn.
Och en röst hördes utu skynom, den der sade: Denne är min älskelige Son; honom hörer.
Och i det samma rösten hördes, funno de Jesum vara allena.
Och de tigde, och förkunnade ingom, i de dagar, något af det de sett hade.
Så hände sig dagen derefter, då de gingo ned af berget, mötte honom mycket folk.
Och si, en man af folket ropade, och sade: Mästar, jag beder dig, se till min son; ty han är mitt enda barn.
Si, anden begriper honom, och straxt ropar han; och han sliter honom, så att han fradgas; och han far med nöd ifrå honom, då han honom slitit hafver.
Och jag bad dina Lärjungar, att de skulle utdrifva honom; och de kunde icke.
Då svarade Jesus, och sade: O!
du otrogna och genstörtiga slägte, huru länge skall jag vara när eder, och lida eder?
Haf din son hit.
Och vid han nu framgick, ref och slet djefvulen honom.
Men Jesus näpste den orena andan, och gjorde pilten helbregda, och fick honom sinom fader igen.
Och alle vordo förskräckte öfver Guds härlighet.
Då alle undrade på allt det han gjorde, sade han till sina Lärjungar:
Fatter dessa orden uti edor öron, ty det skall ske, menniskones Son varder öfverantvardad i menniskors händer.
Men de förstodo icke detta ordet; och det var fördoldt för dem, att de det icke kunde förstå; och de fruktade att fråga honom om det ordet.
Och kom ibland dem en tanke, hvilkendera skulle störst vara.
Då Jesus såg deras hjertas tankar, tog han ett barn, och ställde det när sig;
Och sade till dem: Hvilken som anammar detta barnet i mitt Namn, han anammar mig; och den mig anammar, han anammar honom, som mig sändt hafver; men den der minst är ibland eder alla, han skall vara störst.
Då svarade Johannes, och sade: Mästar, vi sågom en, som utdref djeflar under ditt Namn, och vi förbödom honom det; efter det han icke följer med oss.
Sade Jesus till honom: Förbjuder honom intet; ty den der icke emot oss är, han är med oss.
Och det begaf sig, då tiden fullbordad var, att han skulle hädantagen varda, vände han sitt ansigte till att fara åt Jerusalem.
Och han sände båd framför sig; de gingo, och kommo intill en stad, som de Samariter uti bodde, att de skulle reda för honom.
Och de undfingo honom intet; ty han hade vändt sitt ansigte till att draga till Jerusalem.
Då hans Lärjungar, Jacobus och Johannes, det sågo, sade de: Herre, vill du, så vilje vi säga, att elden måtte komma ned af himmelen, och förtära dem, såsom ock Elias gjorde?
Men Jesus vände sig om, och näpste dem, sägandes: I veten icke, hvars andas I ären;
Ty menniskones Son är icke kommen till att förderfva menniskornas själar, utan till att frälsa dem.
Och de gingo dädan uti en annan by.
Och det begaf sig, vid de gingo på vägen, sade en till honom: Jag vill följa dig, hvart du går, Herre.
Sade Jesus till honom: Räfvarna hafva kulor, och foglarna under himmelen näste; men menniskones Son hafver icke, der han kan luta sitt hufvud till.
Men han sade till en annan: Följ mig.
Då sade han: Herre, låt mig först gå bort, och begrafva min fader.
Då sade Jesus till honom: Låt de döda begrafva sina döda; men du, gack, och förkunna Guds rike.
En annar sade: Herre, jag vill följa dig; men låt mig först gå, och skilja mig ifrå dem som i mitt hus äro.
Sade Jesus till honom: Hvilken som sätter sin hand till plogen, och ser tillbaka, han är icke beqväm för Guds rike.
Sedan skickade Herren andra sjutio; och sände två och två framför sig, i alla städer och rum, dit han komma ville;
Och sade till dem: Säden är stor, men arbetarena äro få; beder fördenskull sädenes Herra, att han utsänder arbetare i sina säd.
Går; si, jag sänder eder såsom lamb ibland ulfvar.
Bärer ingen säck, ej heller skräppo, ej heller skor; och helser ingen i vägen.
Uti hvad hus I kommen, säger först: Frid vare desso huse.
Och om der någor är fridsens barn, så skall eder frid blifva på honom; hvar ock icke, så kommer han till eder igen.
Uti det samma hus blifver, äter och dricker hvad eder föresätts; ty arbetaren är sin lön värd.
Går icke utu hus i hus.
Och uti hvad stad I kommen, och de anamma eder, äter hvad eder föresätts;
Och görer de sjuka helbregda, som der äro, och säger till dem: Guds rike är kommet hardt när eder.
Uti hvad stad I kommen, och de icke anamma eder, så går ut på hans gator och säger:
Det stoft, som lådde vid oss af edar stad, skake vi af på eder; dock skolen I veta, att Guds rike var kommet hardt när eder.
Jag säger eder, att Sodome skall drägeligare varda på den dagen, än dem stadenom.
Ve dig, Chorazin; ve dig, Bethsaida; ty hade sådana krafter varit gjorda uti Tyro och Sidon, som de gjorde äro uti eder, länge sedan hade de suttit uti säck och asko, och gjort syndabättring.
Dock skall Tyro och Sidoni drägeligare varda på domenom än eder.
Och du, Capernaum, som upphäfven äst allt intill himmelen, du skall nedstört varda till helvete.
Hvilken eder hörer, han hörer mig; och den eder föraktar, han föraktar mig; men den mig föraktar, han föraktar honom som mig sändt hafver.
Men de sjutio kommo igen med glädje, och sade: Herre, djeflarna äro oss ock underdånige i ditt Namn.
Då sade han till dem: Jag såg Satanam falla af himmelen, såsom en ljungeld.
Si, jag hafver gifvit eder magt att trampa på ormar och scorpioner, och öfver all fiendans kraft; och eder skall intet varda skadandes.
Dock fröjder eder icke deraf, att andarna äro eder underdånige; utan fröjder eder, att edor namn äro skrifven i himmelen.
I samma stundene fröjdade sig Jesus i Andanom, och sade: Jag prisar dig, Fader, himmelens och jordenes Herre, att du hafver detta fördolt för de visa och kloka, och hafver det uppenbarat för de fåkunniga; ja, Fader; ty så hafver varit behageligit för dig.
All ting äro mig antvardad af minom Fader; och ingen vet ho Sonen är, utan Fadren; och ho Fadren är, utan Sonen och den som Sonen vill det uppenbara.
Och han vände sig om till sina Lärjungar afsides, och sade: Salig äro de ögon, som se det I sen.
Ty jag säger eder: Månge Propheter och Konungar åstundade se det I sen, och fingo dock icke set; och höra det I hören, och fingo dock icke hörat.
Och si, en lagklok stod upp, och frestade honom, sägandes: Mästar, hvad skall jag göra, att jag må få evinnerligit lif?
Då sade han till honom: Hvad är skrifvet i lagen?
Huru läs du?
Svarade han, och sade: Du skall älska din Herra Gud, af allt ditt hjerta, och af allo dine själ, och af alla dina krafter, och af allom dinom håg; och din nästa, såsom dig sjelf.
Då sade han till honom: Rätteliga svarade du; gör det, så får du lefva.
Då ville han göra sig sjelfvan rättfärdigan, och sade till Jesum: Hvilken är då min näste?
Då svarade Jesus, och sade: En man for ned af Jerusalem till Jericho, och kom i röfvarehänder; och de klädde af honom, och sargade honom, och gingo dädan, och läto honom ligga halfdödan.
Så hände sig, att en Prest for neder åt samma vägen; och då han fick se honom, gick han framom honom.
Sammalunda ock en Levit, då han kom till det samma rummet, gick han fram, och såg på honom; och gick sedan framom honom.
Men en Samaritan reste samma vägen, och kom till honom; och när han såg honom, varkunnade han sig öfver honom;
Och gick till, och förband hans sår, och göt der oljo och vin in; och laden på sin ök, och förde honom till herberget, och skötte honom.
Den andra dagen for han dädan, och tog fram två penningar, och gaf värdenom, och sade till honom: Sköt honom; och hvad du mer kostar på honom, vill jag betala dig, när jag kommer igen.
Hvilken af dessa tre synes dig nu hafva varit hans näste, som för röfvarena kommen var?
Sade han: Den som beviste honom barmhertighet.
Då sade Jesus till honom: Gack, och gör du sammaledes.
Men det begaf sig, då de vandrade, gick han uti en liten stad; och en qvinna, benämnd Martha, undfick honom uti sitt hus.
Och hon hade en syster, benämnd Maria; hon satte sig vid Jesu fötter, och hörde hans ord.
Men Martha bekymrades med idkelig tjenst.
Hon gick fram, och sade: Herre, sköter du intet derom, att min syster låter mig tjena allena?
Så säg henne nu, att hon hjelper mig.
Svarade Jesus, och sade till henne: Martha, Martha, du hafver omsorg och bekymmer om mångahanda;
Men ett är nödtorftigt; Maria hafver utkorat den goda delen, hvilken henne icke skall ifråtagas.
Och det begaf sig, att han bad uti ett rum; då han vände igen, sade en af hans Lärjungar till honom: Herre, lär oss bedja, såsom ock Johannes lärde sina Lärjungar.
Då sade han till dem: När I bedjen, säger så: Fader vår, som äst i himlom, helgadt varde ditt Namn.
Tillkomme ditt rike.
Ske din vilje, såsom i himmelen, så ock på jordene.
Gif oss alltid vårt dageliga bröd.
Och förlåt oss våra synder; ty ock vi förlåte allom, som oss skyldige äro.
Och inled oss icke uti frestelse; utan fräls oss ifrån ondo.
Och sade han till dem: Hvilken är ibland eder, som hafver en vän, och han går till honom om midnattstid, och säger till honom: Käre vän, låna mig tre bröd;
Ty min vän är kommen till mig, vägfarandes, och jag hafver intet lägga för honom.
Och den, som innanföre är, svarar, och säger: Gör mig icke omak; dörren är nu stängd, och min barn äro med mig i säng; jag kan icke stå upp, och få dig det.
Jag säger eder: Om han än icke uppstår, och får honom det, derföre att han är hans vän; likväl, derföre att han så trägen är, står han upp, och får honom så mycket han behöfver.
Så säger ock jag eder: Beder, och eder skall gifvet varda; söker, och I skolen finna; klapper, och eder skall varda upplåtet.
Ty den der beder, han får; och den der söker, han finner: och den der klappar, honom varder upplåtet.
Hvilken ibland eder är den fader, om hans son bedes bröd af honom, som gifver honom en sten?
Eller om han bedes fisk, månn han gifva honom en orm för fisk?
Eller om han bedes ägg, månn han få honom en scorpion?
Kunnen nu I, som onde ären, gifva edor barn goda gåfvor; huru mycket mer skall edar himmelske Fader gifva den Helga Anda dem som bedja honom?
Och han utdref en djefvul, som var en dumbe; och när djefvulen var utdrifven, talade dumben; och folket förundrade sig.
Men somlige af dem sade: Han utdrifver djeflar med Beelzebub, djeflarnas öfversta.
Och somlige frestade honom, begärandes af honom tecken af himmelen.
Men efter han visste deras tankar, sade han till dem: Hvart och ett rike, som söndrar sig emot sig sjelft, det varder förödt, och hus faller på hus.
Är ock nu Satan söndrad emot sig sjelf, huru varder då hans rike ståndandes?
Efter I sägen, att jag utdrifver djeflar med Beelzebub.
Men om jag utdrifver djeflar med Beelzebub, med hvem drifva då edor barn dem ut?
Men om jag utdrifver djeflar med Guds finger, så är ju Guds rike kommet till eder.
Då en stark beväpnad bevarar sitt hus, så blifver det i frid, som han äger.
Men der en starkare tillkommer, och öfvervinner honom, tager han bort all hans vapen, der han tröste uppå, och skifter hans rof.
Den icke med mig är, han är emot mig; och den icke församlar med mig, han förskingrar.
När den orene anden går ut af menniskone, vandrar han omkring torra platser, söker efter hvilo, och finner ingen.
Då säger han: Jag vill komma igen uti mitt hus, der jag utgick.
Och när han kommer, finner han det rent sopadt, och väl tillpyntadt.
Då går han åstad, och tager till sig sju andra andar, som skadeligare äro än han; och de gå derin, och bo der; och den menniskones sista varder värre än det första.
Och det begaf sig, då han detta sade, hof en qvinna sina röst upp ibland folket, och sade till honom: Salig är den qveden, som dig burit hafver, och de spenar, som du ditt hafver.
Men han sade: Ja, salige äro de som höra Guds ord, och gömma det.
Då folket trängdes intill, begynte han säga; Detta är ett ondt slägte; de begära tecken; och tecken skall dem icke gifvet varda, utan Jone Prophetens tecken.
Ty såsom Jonas var de Nineviter ett tecken, så skall ock menniskones Son vara desso slägte.
Drottningen af söderlanden skall uppstå på domen, med de män af detta slägtet, och skall fördöma dem; ty hon kom ifrå verldenes ända, till att höra Salomons visdom; och si, här är mer än Salomon.
De Ninevitiske män skola uppstå på domen, med detta slägtet, och skola fördöma det; ty de gjorde bättring efter Jone predikan; och si, här är mer än Jonas.
Ingen upptänder ett ljus, och sätter det uti något hemligit rum, eller under en skäppo; utan på ljusastakan, att de, som inkomma, skola få se af ljuset.
Ögat är kroppsens ljus; när nu ditt öga är enfaldigt, så varder ock all din kropp ljus; är det ock argt, så varder ock din kropp mörk.
Derföre se till, att ljuset, som i dig är, icke varder mörker.
Om nu din kropp är allsammans ljus, och hafver ingen del af mörkret, så varder han allersamman ljus, och upplyser dig, såsom en klar ljungeld.
Och vid han talade, bad honom en Pharisee, att han skulle få sig mat med honom.
Då gick han in med honom, och satte sig till bords.
Men då Phariseen såg, att han icke tvådde sig, förr än han gick till bords, förundrade han sig.
Då sade Herren till honom: I Phariseer gören rent det som utvärtes är på dryckekaret och fatet; och det invärtes är i eder, är fullt med rof och ondsko.
I dårar, den som gjorde det utvärtes är, hafver han ock icke gjort det invärtes är?
Dock gifver almoso af det I hafven; och si, så äro eder all ting ren.
Men ve eder, Phariseer; ty I gören tiond af mynto och ruto, och allahanda kål; och domen, och Guds kärlek låten I blifva tillbaka; ja, man måste detta göra, och dock det andra icke låta.
Ve eder, Phariseer; ty I sitten gerna främst i Synagogorna, och viljen helsade varda på torgen.
Ve eder, Skriftlärde och Phariseer, I skrymtare; ty I ären såsom de grifter, som intet synas, der folket går uppå, och vet der intet af.
Då svarade en af de lagkloka, och sade till honom: Mästar, du försmäder ock oss med dessa orden.
Då sade han: Ve ock eder, I lagkloke; ty I läggen bördor på menniskorna, hvilka de icke draga kunna, och I tagen icke sjelfva på bördona med ett edart finger.
Ve eder, I som byggen de Propheters grifter; men edre fäder slogo dem ihjäl.
Sannerliga, I betygen, att I hållen deraf, som edre fäder gjort hafva; ty de slogo dem ihjäl, och I byggen deras grifter upp.
Derföre säger ock Guds visdom: Jag skall sända till dem Propheter och Apostlar; och af dem skola de några döda och förfölja;
På det att af detta slägtet skall utkrafdt varda alla Propheters blod, som utgjuten är, sedan verlden var skapad; Ifrån Abels blod intill Zacharie blod, som förgjordes emellan altaret och templet; visserliga säger jag eder, varder det utkrafdt af detta slägtet.
Ve eder, I lagkloke; ty I hafven fått nyckelen till förståndet; sjelfve gån I intet in, och förvägren dem som ingå vilja.
När han nu detta sade till dem, begynte de lagkloke och Phariseer gå hårdt åt honom, och listeliga fråga honom om mång stycker, med försåt;
Sökande efter, att de något veda kunde af hans mun, der de måtte beklaga honom före.
När nu församladt vardt otaliga mycket folk, så att de trampade på hvarannan, begynte han säga till sina Lärjungar: Först tager eder vara för de Phariseers surdeg, som är skrymteri.
Ty intet är fördoldt, som icke varder uppenbaradt; och intet lönligit, som icke uppkommer.
Derföre, hvad I sagt hafven i mörkret, det skall varda hördt i ljuset; och det I talat hafven i örat i kamrarna, det skall predikadt varda ofvanpå taken.
Men jag säger eder, minom vännom: Rädens icke för dem som döda kroppen, och sedan hafva de intet hvad de mer göra kunna.
Men jag vill visa eder, hvem I skolen rädas: Rädens honom, som, sedan han dödat hafver, hafver han ock magt att bortkasta till helvetet; ja, säger jag eder, honom rädens.
Köpas icke fem sparfvar för två små penningar?
Och en af dem är icke förgäten för Gudi.
Ja, edor hufvudhår äro ock all räknad; derföre frukter eder intet; I ären bättre än månge sparfvar.
Men jag säger eder: Hvilken mig bekänner för menniskor, honom skall ock menniskones Son bekänna inför Guds Änglar.
Men den mig nekar för menniskor, han skall ock nekad varda för Guds Änglar.
Och den der talar ett ord emot menniskones Son, det skall varda honom förlåtet; men den som häder den Helga Anda, det skall icke förlåtas.
När de nu draga eder fram i Synagogorna, och för Öfverheten, och för de väldiga; hafver ingen omsorg, hvad och huruledes I svara, eller hvad I säga skolen;
Ty den Helge Ande skall lära eder, i samma stundene, hvad I säga skolen.
Då sade en af folket till honom: Mästar, säg minom broder, att han byter med mig arfvedelen.
Sade han till honom: Menniska, ho hafver skickat mig till domare eller skiftare öfver eder.
Och han sade till dem: Ser till, och tager eder vara för girighet; ty ens (menniskos) lif hänger icke derpå, att hon många ägodelar hafver.
Och sade han en liknelse till dem, sägandes: Det var en riker man, hvilkens åker bar frukt nog.
Då tänkte han vid sig sjelf, sägandes: Hvad skall jag göra?
Ty jag hafver icke, der jag kan lägga mina frukt uti;
Och sade: Detta vill jag göra: Jag vill rifva omkull mina lador, och bygga upp större; och dit vill jag församla allt det mig växt är, och mina ägodelar; Och säga till min själ: Själ, du hafver mycket godt förvaradt intill mång år; gör dig goda dagar, ät, drick, var glad.
Men Gud sade till honom: Du dåre, i denna natt skall man kalla dina själ ifrå dig; ho skall då få det du tillredt hafver?
Alltså går det ock honom, som sig församlar ägodelar, och icke är rik för Gudi.
Och han sade till sina Lärjungar: Derföre säger jag eder: Hafver icke omsorg för edart lif, hvad I äta skolen; eller för edar kropp, hvad I skolen kläda eder med.
Lifvet är mer än maten, och kroppen mer än kläden.
Ser på korparna; ty de så intet, ej heller uppskära; de hafva hvarken källare eller lado, och Gud föder dem; huru mycket ären I bättre än foglarna?
Hvilken af eder kan med sin omsorg föröka till sin växt en aln?
Kunnen I nu icke det som minst är, hvarföre hafven I då omsorg för det andra?
Ser på liljorna, huru de växa; de arbeta intet, och ej heller spinna; men jag säger eder: Icke Salomon i all sin härlighet var så klädd, som en af dem.
Efter nu Gud så kläder gräset, som i dag växer på markene, och i morgon kastas i ugnen; huru mycket mer skall han kläda eder, I klentrogne?
Derföre fråger ock I intet efter, hvad I skolen äta, eller dricka; och farer icke i höjdena;