Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
T i l l sin ö f v e r r a s k n i n g fick h a n e m e l l e r t i d v e t a, att d r ä k t e n i f r å g a f ö r s k r e f sig från m a d e m o i s e l l e N i l s s o n s atelier.
V ä d - r a n d e e n k a p a c i t e t, v ä r d att i n f ö r l i f v a s m e d h a n s stab, erbjöd affärsmannen d e n talang- fulla s v e n s k a n a n s t ä l l n i n g h o s h o n o m s o m essayeuse (p r o f v e r s k a) m e d l ö n af — a t t börja m e d — 5 0 0 f r a n c s i m å n a d e n u t o m Kjellgren: k o s t s a m t öflig t j ä n s t g ö r i n g s d r ä k t af s v a r t s i d e n s a r s — ett f ö r s l a g, s o m efter m o g e t öfvervägande dock afböjdes.
T a c k v a r e s i n s m a k f ö r själf s t ä n d i g h e t o c h o b e r o e n d e, är v å r ä l s k v ä r d a l a n d s m a - n i n n a d e n d a g i d a g är a l l t j ä m t s i n e g e n.
T i l l h e n n e s k u n d k r e t s h ö r a m å n g a af F r a n k - r i k e s m e s t a n s e d d a f a m i l j e r j ä m t e framstå- ende representanter såväl för den skandi- naviska kolonien i Paris s o m för Sveriges eleganta damvärld.
I Paris s o m i andra m o d e c e n t r a äro stötestenarna för damskräddare o c h kläd- s ö m m e r s k o r b å d e s t o r a o c h af m å n g a h a n d a slag.
f ö r h e m l i g a v i s s a k u n d e r n a m n e t p å sin s ö m m e r s k a lika afundsjukt, s o m d e s ö k a l e t a ut, h v e m s o m s y r f ö r deras v ä n i n n o r; somliga göra anspråk på att i u t b y t e m o t sina r e k o m m e n d a t i o n e r bli.
k l ä d d a f ö r så g o d t s o m i n t e t; a n d r a slå b o r t p å m i n n e l s e r o m å r s g a m l a r ä k n i n g a r m e d e t t s k ä m t eller e n b j u d n i n g till m o r - gondagens soaré; exotiska storheter och a n d r a t v i f v e l a k t i g a e x i s t e n s e r falla d å o c h d å n e d s o m från s k y n m e d s t o r a beställ- ningar, hvilka, o m de utföras, väl o m några måste hänföras till d e o s ä k r a f o r d r i n g - arna, o c h v ä r l d s s t a d s n y c k e n kan, o m m a n lämnar den a n d r u m, fordra total omgestalt- n i n g af en redan nästan f ä r d i g s y d d toalett efter e n p å g a t a n u p p s n a p p a d m o d e l l.
F ö r e n u t l ä n d i n g k o m m e r därtill d e n f r u k t a n s v ä r d a k o n k u r r e n s e n m e d i n f ö d d a u t ö f v a r e af y r k e t.
G e n o m att p å e n d y l i k t e r r ä n g, i s j ä l f v a det suveräna franska m o d e t s högkvarter, hafva tillkämpat sig en aktad ställning s o m k l ä d s ö m m e r s k a har fröken Maria Nilsson i n f ö r u t l a n d e t p å ett e r k ä n n a n s v ä r d t s ä t t pläderat för svensk arbetsskicklighet, s m a k, takt o c h energi.
* I stenören.
et är s t ä d s e m e d e n u n d e r l i g k ä n s l a af v e m o d, j a g ser d e m, d e s s a u n g a s k a r o r af k o n f i r m a n d e r, s o m u n d e r v å r e n s d a g a r t r ä d a i n f ö r a l t a r e t i v å r a k y r k o r f ö r att s t a d f ä s t a sitt d ö p e l s e f ö r b u n d.
O c h s k å d a r j a g in i d e s s a u n g a a n l e t e n af v ä x l a n d e u t t r y c k — u p p r ö r d a o c h e x a l t e r a d e eller likgiltiga o c h slöa synas de, m e n h o s så y t t e r s t få v a r s n a r j a g d e t l u g n a, f ö r t r ö s t a n s - fulla u t t r y c k, s o m j a g s k u l l e v i l j a finna s å s o m d e t f ö r h ä r s k a n d e b l a n d d e m o c h tro v a r a e n s a n n o c h tillförlitlig s p e g e l a f d e r a s själsstämning o c h deras innersta v ä s e n u n d e r dessa viktiga ögonblick.
M e d stilla h ä p n a d i a k t t a g e r j a g, a f h v i l k e n stor b e t y d e l s e d e n yttre apparaten v i d detta tillfälle är, h u r u s k ä r a n d e k o n t r a s t e r n a h ä r möta hvarandra.
D e t är p l å g s a m t att se dessa fattiga, o u t v e c k l a d e barn, s o m hem- l i g t p i n a s u n d e r f ö r ö d m j u k e l s e n af att v i d d e t t a h ö g t i d l i g a tillfälle i c k e h a f v a e n n y d r ä k t att u p p t r ä d a i.
O c h d e t är i c k e u p p - b y g g l i g t att i a k t t a g a d e s s a l y c k l i g a r e s t ä l l d a u n g a flickor i eleganta, ofta u t m ä r k a n d e dräk- ter, s å s o m m e d h v i t a s v a j a n d e s l ö j o r, h v i l k e t p å vissa orter b e u n d r a s.
— Förunderligt sjoies d e t m i g, h u r u m a n r e n t af s y n e s b e m ö d a s i g att d r a g a d e u n g a s s i n n e till v ä r l d e n o c h flärden.
A t t far o c h m o r g e n o m n å g o n l i t e n g å f v a v i l j a h u g f ä s t a m i n n e t af e n b e - t y d e l s e f u l l d a g, är n a t u r l i g t n o g.
M e n m a s s a n af d e presenter, s m y c k e n o c h grannlåter, s o m v i d d e t t a tillfälle p l ä g a r r e g n a n e d öfver de unga, huru kan det vara möjligt a n n a t, ä n att ett u n g t s i n n e d ä r i g e n o m skall bli Eva d i s t r a h e r a d t?
Bland dessa lyckligare lottade konfirman- d e r, d e s s a ö f v e r k u l t u r e n s u n g a p l a n t o r, är d e t f ö r e t r ä d e s v i s en m i s s r i k t n i n g, s o m flore- rar o c h h v i l k e n j a g n u v i l l e ä g n a n å g r a o r d.
D e t är b l a n d d e s s a u n g a k o n f i r m a t i o n s - f l i c k o r j a g så o f t a v a r s n a r d e t e x a l t e r a d e u t t r y c k, s o m j a g så f ö g a älskar att se — d e t t a u t t r y c k, s o m d o c k så m å n g e n p r ä s t erfar e n s å d a n t i l l f r e d s s t ä l l e l s e v i d att h o s d e m finna.
M e n p å m i g g ö r d e t ett i n t r y c k, s o m h a d e här blifvit g j o r d blott en s å d d v i d vägen, d e n stora religiösa allfarväg, s o m heter känslosvall o c h känslosvärmeri, en väg, öfver h v i l k e n så m å n g e n s l a p p h e r d e l e d e r s i n a u n g a l a m in p å en andlig öken.
Och på d e n n a stråt vallar h a n sin u n g a h j o r d u n d e r beredelsetidens månader, o c h ofta framkallas h ä r i g e n o m h o s de u n g a ett slags känslorus, s o m m å n g e n g å n g tar s i g ett m y c k e t per- s o n l i g t u t t r y c k o c h f r a m t r ä d e r i ett s l a g s s v ä r m e r i, för att i c k e ' s ä g a a f g u d e r i, f ö r s j ä l a h e r d e n själf, ett a f g u d e r i, s o m h a n i m å n g a fall i n t e g ö r n å g o t f ö r att stäfja, u t a n p å g o d t r o f r ö j d a r s i g åt.
Jag skulle vilja tillropa d e m ett: För- s u m m e n i c k e att h o s d e s s a b a r n i n s k ä r p a v i k t e n äfven af det första b u d e t — » D u skall i n g a a n d r a g u d a r h a f v a f ö r m i g — » d e s s a p r ä s t e r, s o m så n a i v t finna s i g i r o l l e n att i n f ö r s i n a k o n f i r m a n d e r r e p r e s e n - t e r a ett s l a g s s t ä l l f ö r e t r ä d a r e f ö r d e n F a d e r, f ö r h v i l k e n d e s k u l l e f ö r s ö k a att vinna de u n g a s hjärtan.
V i d i n g e n p e r i o d i sitt lif är d e n u n g a flickan så m o t t a g l i g f ö r i n t r y c k o c h så b ö j d för ytterligheter s o m v i d d e n n a ålder, då k o n f i r m a t i o n s t i d e n infaller.
D e t är lätt n o g o c h t a c k s a m t n o g att h o s h e n n e v ä c k a detta religiösa svärmeri, s o m, närmare sedt, ofta k n a p p a s t är n å g o t a n n a t ä n öfver- spändhet, en exaltation, h v i l k e n d o c k — l y c k l i g t v i s!
— sällan b l i r l å n g v a r i g, u t a n s m å n i n g o m l ä g g e r s i g eller l ö p e r in i a n d r a fåror.
M å n g a af vårt lands präster, särskildt de y n g r e, göra sig i förutnämnda afseende — att t a g a ett d y l i k t r e l i g i ö s t » s v ä r m e r i » af starkt personlig färg för g o d t — kanske m å n g e n • g å n g i n a i v t själf b e d r ä g e r i — s a k e r till ett t a d e l v ä r d t b e t e e n d e.
Den oänd- l i g t stora frestelse d e t f ö r e n p r ä s t l i g - g e r i att v i n n a p o p u l a r i t e t, k a n e n h v a r inse, o c h den präst, s o m ger vika för d e n n a frestelse, k a n i s a n n i n g v i n n a e n m y c k e t lättköpt f r a m g å n g hos sina konfirmander.
M e n endast världsliga o c h slappa präster k u n n a — till o c h m e d o m e d v e t e t — g ö r a sig s k y l d i g a till d e n p r o f a n a, o v ä r d i g a s v a g - h e t, s o m l i g g e r i att u p p a m m a d e n ö f v e r - drifna o c h o s u n d a religiösa exaltation, s o m är allt f ö r v a n l i g b l a n d v å r k v i n n l i g a natt-
IDUN 1898 123 v a r d s u n g d o m, denna exaltation, hvilken oftast u t m y n n a r i ett s l a g s k u l t f ö r l ä r a r e n.
D e t ligger n å g o t mera förkastligt o c h sorgligt i denna deras nattvardsbarns öfverdrifna o c h o s u n d a b e u n d r a n, h v i l k e n prästerna tillstädja, ä n i d e n l ö j l i g a f å f ä n g a, s o m v i s a r s i g i att d e i städernas butikfönster k u n n a — likt teaterns k o r y f é e r o c h d i v o r — låta sina p o r t r ä t t v a r a u t s t ä l l d a till a f salu.
M e n — m a n g r i p e s i b å d a d e s s a fall a f e n k ä n s l a af m o t v i l j a, ett i n t r y c k af n å g o t h u m b u g s - mässigt o c h otillbörligt.
L å t o m oss vara på vår vakt m o t en dylik märglös konfirmationsberedelse, m o t denna k ä n s l o r n a s ö f v e r d r i f t, s o m är så v a n l i g b l a n d, våra u n g a nattvardsflickor!
L å t ö m oss anse den senare för h v a d den är: en ohelig exal- t a t i o n, ett s l a g s a n d l i g f a r s o t, s o m v å r a flickor fore bäst af att slippa g e n o m g å.
E n präst m e d djupt kristligt allvar o c h af m a n l i g t o c h s t o l t s k a p l y n n e finner d e t förra l i k a l i t e t f ö r e n l i g t m e d sin p l i k t s o m d e t s e n a r e m e d sin v ä r d i g h e t!
H a n b e m ö - d a r s i g att i n g j u t a a l l v a r h o s d e u n g a, stålsätta deras sinne o c h gifva d e m en väg- kost för lifvet.
För visso k o m m e r äfven m y c k e t af d e n s å d d, e n d y l i k a l l v a r e t s m a n g ö r, att f ö r k v ä f v a s b l a n d t ö r n e, m e n m y c k e t k o m m e r ä f v e n att b ä r a f r u k t trettiofaldt, sextiofaldt o c h hundradefaldt.
M e n för dessa andra präster, s o m odla u p p e n kult för sig själfva, — k a n utsädet, d e göra, v ä x a b ä t t r e ä n d e t s o m föll i s t e n ö r e n.
Skulle det väl m e d någon synnerlig sannolikhet k u n n a ä g a groddkraft, äfven o m det fölle i god jord?
e t v a r n u e n g å n g a f g j o r d t.
J a g skul- le i n t e m e d.
D e t v a r så d y r t.
Det v a r så b e s v ä r l i g t.
D e t v a r så s v å r t att få passande sällskap.
M a n k u n d e l ä s a lika b r a o m det i tidningarna.
M e n icke blott prästerna bära ansvaret för det ö f v e r s p ä n d a religiösa svärmeri, s o m är så v a n l i g t b l a n d v å r a k v i n n l i g a.
konfir- mander.
Ä f v e n föräldrarne göra sig ofta s k y l d i g a till e n k l a n d e r v ä r d o c h g o d t r o g e n slapphet.
D e t a g a sin d o t t e r s s v ä r m i s k a e x a l t a t i o n s å s o m ett b e v i s p å d e t unga h j ä r t a t s ä k t a o c h f r o m m a k u l t, h e n n e s af- g u d e r i f ö r l ä r a r e n f ö r ett ä k t a o c h s a n t v i t t n e s b ö r d o m d e t d j u p a i n t r y c k h a n s lär- domar gjort på henne, och de uppodla d ä r i g e n o m i o f ö r k l a r l i g b l i n d h e t sin u n g a d o t t e r s ö f v e r s p ä n d h e t o c h o f ö r s t å n d i stället f ö r att stäfja d e t.
i B l a n d g o s s a r f ö r e k o m m e r i c k e ett d y l i k t religiöst svärmeri.
D e äga kanske mindre religiös känsla än flickorna, m e n i öfrigt äro d e u n g a gossarne i sanning i c k e m i n d r e m o t t a g l i g a för g o d a i n t r y c k ä n d e s s a.
M å - h ä n d a är d e t e n k ä n s l a af s t y r k a, ett v i s s t o b ä n d i g t ö f v e r m o d, s o m v å l l a r, att d e m i n d r e ä n d e n k v i n n l i g a u n g d o m e n h a f v a b e h o f af att s ö k a sitt f o t f ä s t e i r e l i g i o n e n.
O c h m å - hända ligger det sålunda närmast en nega- t i v f ö r t j ä n s t i att d e i c k e f ö r b l a n d a k r i s t e n religion m e d en prästkult.
M a n n e n, j ä m f ö r d m e d k v i n n a n, är till h e l a sin l ä g g n i n g m e r a k r a s s o c h sinnlig.
Ja, h a n k a n till o c h m e d v a r a b e h ä f t a d m e d dessa egenskaper i utpräglad grad; m e n sin andes skatter bär han likväl högt, de sudlas e j, d e förblifva alltjämt ideala, upphöjda och andliga.
M e n d e n till h e l a sin f y s i s k a m ä n n i s k a m e r a s e d l i g t o c h m e r a fint d a n a d e k v i n n a n s y n e s ä g a e n m e r a jordbunden ande.
T y h o n h a r så o f t a e n viss b e n ä g e n h e t att försinnliga de högsta o c h m e s t u p p h ö j d a k ä n s l o r o c h t a n k a r, att draga n e d idealen.
O c h d e t är i d e n n a e g e n d o m l i g h e t i fråga o m kvinnan, n ä m n d a missriktning, hvilken v i så o f t a finna h o s v å r a k v i n n l i g a konfir- m a n d e r, d e l v i s h a r sin g r u n d.
D e t är till denna ofullkomliga och svaga kvinnliga b ö j e l s e p r ä s t e n, m e d v e t e t eller o m e d v e t e t, vädjar, då han b l a n d sina kvinnliga k o n - firmander utsår o c h inhöstar en känslornas — i c k e h j ä r t a t s — f r o d i g a s k ö r d, en s k ö r d i s t e n ö r e n af b l i n d h ä n f ö r e l s e o c h o h e l i g sentimentalitet.
—] \ [är vi damer firade Ibsen.
M e n så m e d e n s b l e f j a g h e l t b e k l ä m d.
E n h a d e sett I b s e n här, en a n n a n h a d e sett h o n o m d ä r — j a g e n s a m h v a r k e n h ä r eller där.
I n t e h a d e j a g varit nere v i d tåget, när h a n k o m, i n t e v a r j a g m e d l e m af F ö r - f a t t a r e f ö r e n i n g e n, i n t e h ö r d e j a g till g r e f v e S n o i l s k y s u m g ä n g e eller h o t e l l R y d b e r g s h a b i t u é e r, i n t e v å g a d e j a g k l ä m i g till h e r r e o c h stjäla m i g till e n p l a t s v i d S t o c k h o l m s stads bankett, inte var j a g intervieware — m e n j a g v a r g u d s k e l o f kvinna, o c h d ä r i l å g k a n s k e ä n n u e n m ö j l i g h e t till r ä d d n i n g.
S k a r p t e l e f o n e r i n g till F r i t z e s.
» Antalet till k v i n n o r n a s I b s e n f e s t f u l l t e c k n a d t.
Li- s t o r n a i n d r a g n a.
» U r s i n n i g r i n g n i n g till » S v ä n i Luthagen ».
» K ä r a snälla lilla S v ä n, d u, s o m är e n af i n b j u d a r n a, kan d u i n t e skaffa mig en biljett?
Jag dör etc. » » Ska försöka. » V i s s, s o m o m j a g r e d a n s e t t I b s e n in i h v i t ö g a t, b ö r j a d e j a g s k r y t a ö f v e r m i n tur o c h kompletterade gladeligen m i n toalett.
S å p å l ö r d a g e n fick j a g å t e r b u d.
» Försent anmäld, sittande bord, placeringen redan gjord. » N u t o g d e t eld i alla k n u t a r.
» O m j a g l e f v a t p å S h a k e s p e a r e s tid o c h f ö r s u m m a t att se h o n o m, s k u l l e j a g k ä n t å n g e r o c h s a m - v e t s k v a l, » lär n å g o n h a f v a y t t r a t.
G ä l l e r icke det s a m m a m e d fog o m I b s e n?
Snart h a d e j a g Svän mellan skål o c h v ä g g.
T e l e f o n f a n f a r e r s m a t t r a d e i alla r i k t n i n g a r, o c h till slut l o f v a d e h o f m ä s t a r e n p å H a s - s e l b a c k e n r e s e r v e r a e n p l a t s åt — Muns tillfalliye referent.
I d u n s tillfällige referent — k o m d e t t a i h å g, o m r e f e r a t e t ej blir efter konstens regler.
Men i Svans kölvatten skulle j a g segla.
Ä n n u s k ä l f v a n d e af s i n n e s r ö r e l s e, i n f a n n j a g m i g hos m i n s k y d d s p a t r o n tre kvart före den utsatta tiden.
M a m m a h ö l l p å att klä sig i heliotropfärgadt siden, o c h pappa, s o m ä n n u i n t e e n s börjat s i n t o a l e t t, span- kulerade beskäftigt o m k r i n g i allehanda hus- liga bestyr.
Först skulle h a n spika u p p en n e d f a l l e n tafla, så s k u l l e h a n v i s a m i g n å g r a nyförvärfvade konstskatter, se ' n skulle han s y n å g r a s t y g n p å sin h v i t a h a l s d u k s r o s e t t, hvilket han, då tråden och nålen krånglade, naturligtvis g o d h e t s f u l l t ö f v e r l ä t åt m i g, o c h f ö r s t o c h sist s k u l l e h a n l e k a m e d barnen.
» N u s k a t a n t e n få se e n l e k, s o m L i s a lärt p a p p a!
» L i s a ställer s i g f r a m - f ö r sin far.
» H a r pappa varit i s k o g e n?
» — » Ja. » — » Såg pappa någon björn? » — » Ja. » — » Blef pappa r ä d d?
» — » Nej. » — » D e t ska vi se. » O c h Lisa blåser pappa i ö g o n e n, tills h a n s l u t e r d e m — ett s ä k e r t b e v i s p å att h a n ä n d å har v a r i t rädd.
» N u s k a v i l e k a l e k e n p å ett a n n a t s ä t t, » säger pappa.
» H a r Lisa varit i s k o l a n?
» — — » Ja. » » Ja. » » Såg Lisa någon s k o l m a m s e l l?
» — » Fick Lisa m y c k e t s m ä l l?
» — » Nej. » — » Det ska vi se. » Och » botten o p p », o c h k l a t s c h, k l a t s c h, k l a t s c h får s i g L i s a e n o v ä n t a d b a s t o n a d till e g e n o c h tan- tens häpnad samt småsyskonens stormande förtjusning.
I den gladaste stämning stufvade vi in o s s i v a g n e n, m a m m a o c h j a g fram-, p a p p a o c h l u t a n b a k l ä n g e s, d e n s e n a r e m e d huf- v u d e t i m i t t k n ä.
O c h så h o p p a r j a g ö f v e r f ä r d e n m e d alla d e s s t o k r o l i g a e p i s o d e r, ö f v e r inbjudare och inbjudarinnor o c h teet m e d alla d e s s s m å b r ö d, f ö r a n n a r s k o m m e r j a g a l d r i g f r a m till I b s e n, s o m j u s t n u står m i d t p å g o l f v e t, o m s k i m r a d af s t r å l a n d e ljus.
Liten o c h oansenlig, trots högklacka- d e skor, m e d två gnistrande ordensstjärnor p å f r a c k e n — d e n s t o r e m a n n e n s lilla s v a g - h e t — m e d ehapeau claque i s i n a k n u b b i g a små händer, m e d blida barnablickar bak guldbågade glasögon och under högvälfd, s n i l l e d i g e r p a n n a o c h m e d sitt r i k a h å r o c h s k ä g g i s a d t af d e s j u t t i o å r e n s v i n t e r.
Detta var således Ibsen.
Gud, min Gud, h v a d d e t är h ä r l i g t att f å h å l l a af, o c h d e t k ä n d e j a g att j a g k u n d e g ö r a m e d d e n lille m a n n e n.
I n f ö r h a n s p o r t r ä t t har j a g alltid s t å t t m e d r ä d d h å g a o c h b ä f v a n i m i t t hjärtas enfaldighet; inför h o n o m själf ge- n o m s t r ö m m a d e s j a g b l o t t af t a c k s a m h e t o c h ö m h e t s a m t e n n ä s t a n o b e t v i n g l i g l u s t att öppna famnen.
S e d a n fru H a n n a P a l m e m e d i n t a g a n d e b e h a g bjudit h o n o m de fagraste b l o m m o r till v ä l k o m s t, f ö r d e s s k a l d e n m e l l a n t ä t a le- d e r af v ö r d n a d s f u l l t b u g a n d e b e u n d r a r e o c h b e u n d r a r i n n o r af fru E l l e n A n c k a r s v ä r d b o r t till d e n för h o n o m b e s t ä m d a, f ö r g y l l d a h e - dersstolen i festsalens b a k g r u n d, där h a n sjönk ned, fryntligt o c h välvilligt granskande m ä n g d e n, o c h där sällskapets honoratiores efter h a n d g r u p p e r a d e s i g k r i n g h o n o m.
N u stormade u n g d o m e n fram i sluten.
trupp m e d spelmän i spetsen.
Det var Folk- d a n s e n s v ä n n e r, s o m, friska o c h b r o k i g a s o m ä n g e n s b l o m s t e r, s k a l d e n till ära u p p - f ö r d e n å g r a af s i n a m e s t k a r a k t ä r s f u l l a na- t i o n a l d a n s e r.
T ä n k t e I b s e n p å sitt hjärte- b a r n H i l d e W a n g e l, n ä r h a n s å g alla d e s s a små finlemmade jäntor m e d käcka, u n g d o m - liga låter?
H v a d v e t j a g?
V i s s t är, att h a n s a t t d ä r så h j ä r t a n s f ö r n ö j d, r ö r d e s i n a h ä n d e r till s m å b e t ä n k s a m m a a p p l å d e r o c h s e d a n b j ö d d e u n g a v a r a v ä l k o m n a till N o r g e.
S å f ä g n a d e h o n o m S v e n S c h o l a n d e r m e d sin h y l l n i n g s s å n g » Till Ö r n e n », sitt lutspel o c h sin B e l l m a n s s å n g, fru E l l e n G u l b r a n s o n m e d hans egna dikter » E n S v a n e » o c h » Sof, d u kasreste G u t e n m i n, » o c h o p e r a s å n g a r e n B e r g - ström m e d hans » B e r g m a n d e n ».
(Men, kära fru E l l e n G u l b r a n s o n, i c k e s ö f v e r m a n sin » lille G u t » m e d så h i m l a s t o r m a n d e t o n e r?
U n d e r supén satt Ibsen vid hedersbordet mellan ordförandena i Fredrika-Bremer-För- b u n d e t o c h i d a m s ä l l s k a p e t I d u n, fru E l l e n A n c k a r s v ä r d o c h fröken Ellen K e y.
D å profes- s o r M o n t e l i u s i s i t t k r a f t i g a skåltal e r i n r a d e skalden o m hans kända yttrande » minori- teten har rätt », bekräftade skalden detta sitt g a m l a p å s t å e n d e m e d ett f ö r d e när- s i t t a n d e h ö r b a r t, o r y g g l i g t: » J a, alltid. » I de trefna kotterierna vid l å n g b o r d e n be- rättades mellan talen o c h de fosterländska sångerna under d e glädtigaste skrattsalfvor små skälmska, harmlösa anekdoter o m den vördade gästen o c h hans famösa hatt med s p e g e l i f o n d e n s a m t h e l u p p s ä t t n i n g af k a m m a r o c h borstar, hans ytterrock, hans o r d e n s l å d a, h a n s » fcutingar » s a m t a n n a t s m å t t o c h g o d t af allra a k t u e l l a s t e i n t r e s s e.
E f t e r kaffet v i d b å l a r n a f ä l l d e s å t e r m å n g -
I DU N et gyllene, fullödigt ord.
T y n g s t v ä g d e d o c k e n k v i n n a s — f r ö k e n E l l e n K e y s.
M e n så brann det » m e d hvit låga » och doftade s o m liljorna v i d hennes bröst.
A ' kvinnornas v ä g n a r y t t r a d e h o n sig så: Henrik I b s e n!
Du har under dessa dagar — och senast denna kväll — hört varma ord, g e n o m Ii vilka sagts dig, att du som diktare är älskad af svenska män o c h kvinnor.
Jag står här en- dast för att m e d några ord söka uttrycka det, för hvilket särskildt vi kvinnor tacka dig.
Under Hellas ' blomningstid uttalades en tanke, hvars djup den store talaren själf ej anade, när han riktade den till det atenska folket, som sörj- de de i striden d ö d a: » Tron, att lyckan består i friheten o c h friheten i modet .b Tid efter annan har någon stor ande på nytt o c h m e d en allt rikare innebörd utsagt samma tanke.
I vår tid har du, Henrik Ibsen, g e n o m hela din diktning uttalat denna maning till din samtid, o c h äfven du har låtit den ljuda öfver ett graffält, det, där så många af våra forna ideal vänta sin jordafärd.
I en tid, hvars företräden lika väl s o m dess fel, hvars konservativa lika väl s o m dess radi- kala tendenser sträfva att dana samhällsmedlem- mar utan personlighet, har du hos så väl män som kvinnor väckt lidelsen att fullt o c h fritt lefva ut sitt eget jag.
Men kvinnan behöfde i ännu högre grad än mannen denna din väckelse.
L i k s o m mannen är hon fortfarande h ä m m a d ge- n o m en lifsåskådning, s o m kräfver jagets dö- dande, en samhällsordning, s o m imdertrycker den.
Men h o n var dessutom — före den Ibsenska tidräkningen — hämmad af ett föråldradt kvinno ideal, s o m männen danat o c h efter hvilket kvin- norna bildade sig, de föreställningar, enligt hvil- ka den kvinnliga offervilligheten var det för mannens s o m kvinnans lycka obetingadt goda, m e n den kvinnliga själfhäfdelsen det obetingadt onda.
M o t detta kvinnoideal hade många röster höjt sig före din.
Men först när en stor diktare ut- talar en ny tanke, verkar den m e d en xrppenba- relses makt och myndighet.
Och när du, den store skalden, diktade in ditt nya kvinnoideal i tids- medvetandet, blef det icke blott kvinnans eget, utan äfven männens!
1 denna bemärkelse är det vi kunna ha rätt att kalla dig vår diktare, m e n däremot icke i den trängre meningen, att kvinnosaken i dig ägt en förkämpe.
Det finnes lyckligtvis icke någon sak, något parti, för hvilka d u kämpat; lyckligt- vis, ty du vore då icke Ibsen, personlighetens fanatiker, hvilken just g e n o m att vara detta o c h endast detta hos dina samtida, kvinnor s o m män, skapat vissheten: att personlighetens frigörelse är den enda lyckan, att modet att i alla lifvets stora s o m små ögonblick vara sig själf, det är enda vägen till denna lycka.
Du har sagt att ditt mål varit att revoltera människoanden o c h omdana samhällsordningen.