Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det största felet hade dock varit, att, då man, bland annat, ansett en löneförhöjning för de examinerade lärarne till 400 R:dr vara ytterst nödig, man likväl ej stadgat delta såsom minimi-lön, utan låtit uppbringandet deraf bero på huruvida församlingarne ville tillskjuta hvad som motsvarade Statens bidrag.
Häraf hade den beklagliga följd uppstått, att då benägenheten ej mera var stor för de fasta skolorna och församlingarne i stället med en verklig hunger kastade sig öfver de 75,000 R:dr till folkskoleväsendets upphjelpande medelst småskolor, af hvilka några församlingar förvärfvat sig ända till 20 å 50, så hade för delta ändamål från statskassan år 1 061 utgått öfver 100,000
R:dr, hvaremot anslaget 80,000 R:dr för löneförbättringar åt lärarne blifvit till hälften obegagnadt.
Huru man än inrättade socknens folkskoleväsende antingen med en enda fast skola och examinerad lärare eller tillika med flera småskolor för den förberedande bildningen, vore det dock nödvändigt att del blefve ett ordnadt sammanhang mellan och en naturlig öfvergång från det ena till det andra, äfvensom alt den examinerade läraren blefve tillräckligt aflönad.
Desses lön borde vara icke mest, utan minst 400 lt:dr, och Staten skulle icke erbjuda sitt bidrag till småskolelärares anställande och aflönande förr, än vilkoret om den examinerade lärarens aflöning vore af församlingen uppfyldt, ty uppenbart vore att om man också inrättade aldrig så många småskolor i socknen, men läte den fasta skolans lärare, som både skulle utöfva tillsynen öfver oell utgöra den omedelbara ledaren af socknens folkskoleväsende, nedsjunka i modlöshet och förtviflan öfver sin bergning, så vore de förra medlen till en stor del bortkastade.
Ändtligen borde man vara betänkt på, att de examinerade lärarnes löner icke alltid blefve på samma fot, ulan alt de, efter vissa år väl vitsordade i skolans tjenst, skulle kunna ökas för en gång med 100 R;dr.
— För erhållande af medel till allt detta borde Staten lills vidare uppbära och utdela skyddsafgiften, på sätt hittills egt rum, men med den bestämda förklaring att, då småskolors inrättande och underhållande företrädesvis borde tillhöra kommunerna, Statens bidrag för delta ändamål, så fort ske kunde, komme alt upphöra och föräldrarne inträda i skyldigheten alt sjelfve sölja för sina barns första och förberedande undervisning.
I följd häraf har motionären föreslagit, att a) jemväl under nästa statsregleringsperiod halfva skyddsafgiften måtte användas för landets folkskoleväsende på det sätt alt 104,000
R:dr såsom hittills ansloges åt lärareseminarierna, folkskole-inspektionen m. m. och att af återstoden 80,000 R:dr användes till förhöjning af de examinerade lärarnes löner med församlingarnes bidrag såsom redan är föreskrifvet, och Stats- Utskottets Utlåtande N:o 139. 91 75,000
R:dr ställdes till Kongl. Majlis disposition för folkskoleväsendets förbättring jemväl genom småskolor, men på sådant sätt, alt ingen församling skulle erhålla understöd till dessa, utan att, jemte iakttagande af öfriga vilkor, visa sig hafva författningsenligt vårdat sina fasta eller ambulatoriska skolor samt försett dem med examinerade lärare med minst 400 R:dr i lön, samt bJ att ett förslagsanslag af 100,000 R:dr måtte beviljas till förhöjning, ulan kommunernas bidrag, till 500 R:dr af de examinerade folkskolelärares maximi-lön, som med vederbörandes goda vitsord tjenat folkskolan såsom ordinarie lärare i 10 år och vidare fortfara i skolans tjenst; — hvarjemte motionären c~) ansett behöfligt att hvad som af dessa anslag besparades finge användas att förstärka den vid 1050—1851 årens riksdag afsalte fonden lör folkskolelärares pensionerande. af Doktor Rundgren, hvilken (i motion N:o 119) — enär, enligt motionärens åsigt, många väsendtliga brister förefunnes i det hittills följda systemet för folkundervisningen, såväl hvad anginge det ekonomiska som i afseende på folkskolans organisation, men denna fråga icke torde kunna vid innevarande riksdag nöjaktigt behandlas —• hemställt: a) att ingen lörändring måtte för närvarande göras i hvad vid sistlidne riksdag beslutades i folkskolefrågan och att således anslagen för folkundervisningen måtte utgå på samma vilkor och till samma belopp samt med samma fördelning på de särskilda föremålen, som vid 1059—18G0 årens riksdag beslutades, och bj att Rikets Ständer mätte hos Kongl.
Maj.t underdånigst anhålla, att en komité af sakkunnige män må utses, hvilken egde att utarbeta förslag till folkundervisningens ändamålsenliga ordnande såväl i allmänhet som ock särskildt för de orter, hvilka, till följd af lokala förhållanden, vore i behof af ett särskildt ordnadt folkskoleväsende, samt att denna komité jemväl må åläggas dels afgifva förslag, angående det framlida användandet af den del af den personliga skyddsafgiften, som vid 1856—1858 årens riksdag blifvit till lölkskole-undervisningens befrämjande anslagen, dels yttra sig huruvida med folkundervisningens ordnande vore bäst öfverensstämmande, att såväl den nu utgående så kallade folkskoleafgiften, som ock den här omlörmålda delen af personliga skvddalgiften mätte ingå lill Statsverket och i dess ställe ett anslag för folkundervisningen på åttonde Hufvudtiteln uppföras att utgå i öfverensstämmelse med de af komitéen föreslagna grunder för undervisningens ordnande. af Doktor Landgren, som (i motion N:o 124) ansåge Staten endast böra tillse, att hvarje barn sattes i tillfälle att inhemta ett visst mått af kunskaper, men i öfrigt öiverlemna åt församlingarne sjelfva alt ordna sitt folkskoleväsende på det sätt de funno lämpligast; och har motionären, utgående från denna grundsats, föreslagit: a) att intet barn måtte få till nattvardsundervisning emottagas, som ej ådagalagt sig ega minimikunskap, så framt det ej af skolstyrelsen blifvit för oförmåga derifrån befriadt och alt tillika en viss tid måtte förcskrifvas, inom hvilken detta skulle träda i verket, b) alt för den händelse Rikets Ständer ansåge, det hvarje församling borde 92 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 139. till folkundervisningens befrämjande bidraga minst lika mycket som folkskoleafgiftens belopp, sådant mätte genom lag uttryckligen stadfästas, cj alt åtminstone den fjerdedel af skyddsafgiften, som ej redan vore an\änd, måtte åt församlingarne ölverlemnas, dj alt en sammanträngd redovisning af inspeklörerne måtte livart tredje år tryckas och till hvarje pastorat eller folkskolestvrelse utdelas, och slutligan ej alt Rikets Ständer mätte bestämma, om och huruvidt och på hvad vilkor Biskopars och Kontraktsprostars tillsyn filver skolundervisningen skulle ega rum, på det konflikter måtte undvikas och hvars och ens verkningskrets blifva någorlunda bestämd, och befogenheten ej öfverskrida*; och af Kontraktsprosten Janzon, hvilken (i motion N:o I), likasom Doktor Landgren uttalat den åsigt, alt Staten i afseende å folkundervisningen endast borde bestämma det mått af kunskap sorn den af livar och en af sina medborgare fordrade,
och genom
Domkapitlet, skole-inspektörer och så många myndigheter, sorn dertill ansages nödiga, noga vaka olver att de medel, som Staten för berörda ändamål ansloge, dertill behörigen och med noggranhet användes, men i öfrigt öfverlemna åt kommunerna att ordna sitt folkskoleväsende så, som med afseende å lokala och andra omständigheter vore mest lämpligt; och har motionären, på det alt folkskolan måtte få kraft att uppfylla sina vigtiga åligganden, på det att all orättvisa vid fördelningen, allt trassel vid uppbörden af statsanslaget måtte upphöra, på del att hvarje folkskolas inkomst och utgift måtte på förhand kunna bestämmas och skolan derefter ordnas på bästa sätt för framtiden, och på det att all frestelse till mindre samvetsgrant förfarande vid uppgifter 0111 församligarnes egna tillskott måtte undvikas, föreslagit hela personliga skyddsafgiflens anordnande till folkskolan samt sträng kontroll att medlen till delta ändamål visligl användes. inom Borgare-Ståndet: af Herr Eltman, hvilken (i motion N:o 2 75) anfört, att den nu i allmänhet begagnade undervisningsmethoden vore i så måtto felaktig, alt lärjungarne icke på grund al ålder och kunskapsmålt voro fördelade i särskilda klasser, med livar sin lärare eller lärarinna, ulan alt man fordrade det en lärare i hvarje skola, medelbart genom så kallade monitorer skulle undervisa alla barnen, från nybörjaren till femtonåringen uti samma rum och på samma tid, hvarigenom den nytta, som barnen af undervisningen borde hemta, vore på långt när ej sådan, sotn den, med afseende å använd tid, borde vara.
Till lärare i småskolorna och till en del äfven i de egentliga folkskolorna kunde och borde emellertid användas äfven fruntimmer, hvilka i nödfall ej behöfde hafva tagit seminarii-examen, utan blifvit för kallet bildade genom praktisk öfning i någon väl organiserad folkskola.
Då dessa lärarinnor genom en mindre kostsam bildning och i följd af deras inskränktare behof hade ringare anspråk, sattes man i tillfälle alt bättre aflöna läraren i tredje klassen, så att man Stats-Utslcottcts Utlåtande N:o 139.
93 (ill denna plats kunde erhålla en person med nödig pedagogisk bildning och sådana egenskaper i öfrigt, sorn fordrades för att ej blott undervisa i alla de ämnen, som uti en fullständigt ordnad folkskola borde förekomma, ulan äfven leda kommunens skolväsende efter ändamålsenlig plan, hvarigenom enhet och sammanhang emellan de särskilda klasserna vunnes.
Men oin behofvet af åtminstone en pedagogisk bildad folkskolelärare inom hvarje kommun icke kunde förnekas, vore det ock nödvändigt att folkskole-seminarierra vore så ordnade, att derifrån fullt skicklige lärare kunde erhållas.
Antalet al folkskolelärare-seminarier borde minskas.
Trenne sådana deraf, ett för qvinnor och två för männer, vore för vårt land fullt tillräckligt; och med en tredjedel af hela det lill seminarierna föreslagna anslag, lemnadt åt hvart af dessa trenne, kunde de blifva väl organiserade, hvilket voie af större vigt än att Staten, för att bespara en del af eleverne drygare resekostnader, underhölle 13 mindre väl organiserade seminarier.
Derjemte borde Staten tillse, alt skolorna blefve försedda med tillräcklig och för undervisningen lämplig materiel, i hvilket afseende Slaten borde på så sätt mellankomma, alt den beställde undervisningsmateriel i stor skala, så att den kunde erhållas för bättre pris, samt derefter antingen skänkte den åt skolorna eller tillhandahölle den åt dem för ett lågt pris.
Slutligen vore det, enligt motionärens åsigt, ytterst vigtigt att Staten icke, på sätt någon gång föreslagits, öfverlöpe hela folkskoleangelägenheten, ulan att kommunen fortfarande skulle vara skyldig att så långt dess förmåga det medgålve, sjelf uppehålla och bekosta sin folkskola.
Och har motionären på grund häraf föreslagit: a) att Itikets Ständer, med godkännande af den utaf motionären framlagda plan för folkundervisningens ordnande, måtte medgifva alt halfva den personliga skyddsafgilten, utgörande för hvarje i mantalslängd uppförd och till mantalspenningar erläggande skyldig person ett belopp af 20 öre för man och 10 öre för qvinna, blefve ytterligare anvisadt till folkskolornas understöd, att af kronouppbördsmännen, i sammanhang med de allmänna utskylderna, lill Staten uppbäras och kommunen direkte tillställas; b) att Dikets Ständer jemte underdånig anhållan, att nu befintliga folskolelärarc-seminarier måtte indragas, behagade i stället besluta upprättandet af endast 3, men fullständigt ordnade folkskolelärare-seminarier, deraf två för männer och ett för qvinnor, samt dertill anvisa ett årligt anslag af 65,000
R:dr; och c) alt för inköp af lämplig skolmateriel måtte lill Kongl. Maj;ts disposition ställas eli förslagsanslag af 50,000 Ridr, Vidare har motionären ansett nödigt, alt inom hvarje stift borde af Kongl.
Majit tillsättas en inspektör öfver folkskolorna, hvilken, jemte nit för folkskolan, egde goda kunskaper och lärareförmåga.
Desse inspektörer skulle icke få hafva någon annan befattning, utan uteslutande egna sig åt tillsyn af folkskolorna, samt vara förbundne att årligen lill Kongl. Majit afgifva berättelse om skolans verksamhet, dess behof och brister.
Desse inspektörers verksamhet borde ock ledas efter en bestämd sammanhängande plan.
Såväl derför som för att kontrollera dem och alt i allmänhet handlägga de mål, som röra folkskolan och hvilkas mängd redan utom - 94 Stats-UtsJcottets Utlåtande N:o 139. ordentligt tillvext och alltmer komma att tillvexa, vore det angeläget att inom Ecklesiaslik-departementet inrättades en särskild byrå för folkskoleärendena, såvida dessa skulle komma alt handhafvas så, som deras vigt kräfde.
Delta syntes motionären vara omöjligt, äfven med hästa vilja och förmåga för den nuvarande Byrå-chefen ensam, hvars krafter och tid så väsendtligen loges i anspråk af frågor, som rörde de högre läroverken, så mycket mer som chefen på den ifrågavarande nya byrån tillika borde vara Öfver-inspektör för folkskolorna i hela riket och såsom sådan tidtals behöfde vara frånvarande på inspeklionsresor.
På grund häraf har motionären föreslagit, att Rikets Ständer måtte lill folkskole-inspektörers aflöning anvisa ett årligt anslag af 45,000 R:dr och till inrättande af en särskild byrå inom
Ecklesiastikdepartementet för handläggning af folkskolefrågor det belopp, som dertill kunde anses nödigt. inom I3onde*Ståndet: af Jonas Andersson från Östergötlands län, hvilken (i motion N:o 508) efter alt hafva i korthet redogjort för de åtgärder, som, enligt haus tanke, borde vidtagas till folkundervisningens befrämjande, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med de af Herr Ekman uttalade, här ofvan omförmälda åsigter föreslagit: att hela den personliga skyddsafgiften måtte anslås åt församlingarne på samma sätt och under samma vilkor, som förut egt rum, lili folkskolornas reorganisation och vidare utveckling; alt de nuvarande 15 folkskolelärare-seminarierna malle indragas och i dessas ställe inråttas Irenne så beskaffade, att de kunde bibringa folkskoleläraren ali för hans kall erforderlig bildning, till hvilket ändamål det nuvarande anslaget, 45,000 It:dr, borde bibehållas; alt till stipendier åt seminarii-elever anvisades ett belopp af 50,000 ll:dr; att till anskaffande af undervisningsmateriel åt folkskolorna måtte anvisas 50,000 R:dr; samt att lill lön och resekoslnads-ersättning åt folkskolc-inspektörerne och åt en öfver-inspektör, hvilken borde ordna desses verksamhet efter en bestämd plan och genom resor till folkskolorna kontrollera inspeklörernes åtgöranden, måtte beviljas likaledes 50,000 R:dr. af Sven Rosenberg från Christianstads län, som (i motion N:o 12 7) anfört, att hufvudsakliga hindret för att folkskolan icke uppfyllde sill ändamål borde sökas i den brist på princip, som alltjemt vidlådade skolfrågornas behandling.
Hade man fortgått på den bana, som 1842 års skolstadga utstakat, hade vårt skolväsende i närvarande tid varit så godt och haft så stor utsträckning, alt troligen intet annat land kunnat mäta sig med vårt i detta afseende.
Staten borde taga mera vård om folkskolan än hittills, erkänna såsom sin skyldighet att bestrida hälften af hennes Stats-Utskoltets Utlåtande N:o 139.
95 kostnader och ålägga kommunerna såsom en pligt alt bestrida andra hälften.
En folkskola med examinerad lärare borde finnas icke blott för hvarje socken, utan för hvarje tusende innevånare.
Folkskolelärarens lön skulle förbättras så, alt läraren kunde lefva af sitt arbete.
Clefve folkskolan sålunda tillbörligen ordnad oell genom hemmens eller rotskolors medverkan befriad från abedarier och stafvare, skulle den icke allenast uppfylla sitt ändamål, utan äfven kunna göra både den högre folkskolan och första, kanske äfven andra klassen af elementarläroverken öfverflödiga; och har motionären, under åberopande af dessa skäl, föreslagit: a) ali Rikets Ständer måtte besluta det kommunen borde, utom husrum för läraren och lokal för undervisningen samt nödigt jordland bestrida ena hälften och Statsverket andra hälften af kostnaderna för en skola för hvarje tusende innevånare, så organiserad som skolstadgan föreskrefve och till det lönebelopp bär nedan föreslås; bj att behörigen examinerade lärare i sådan skola borde utom nuvarande lön, som icke finge förminskas, åtnjuta ett sådant penningetillskolt, att hela lönebeloppet, utom husrum, vedbrand och jordland, uppginge till minst 50 R:dr R:mt för hvarje månad, som undervisning, enligt skolans reglemente eller förut faltadt beslut, skulle i skolan meddelas; c? alt då statsbidrag till rotskolor meddelades, detta måtte ske med vilkor att lärarne i samma sockens fasta skolor alldeles befriades från abedariers och stafvares mottagande och undervisning; d) att vid anslaget till högre folkskolor det vilkor måtte fästas, att i dessa skolor inga barn borde intagas, som ej innehade det kunskapsmålt, hvilket i den egentliga folkskolan kunde erhållas; e) alt anslaget till resande skole-inspektörer bestämdes till minst dubbelt mot hvad vid 1860 års riksdag i detta afseende beviljades; f) alt nu, såsom förut, en särskild summa måtte afsältas till Kongl. Majits disposition för att dermed understödja sådana socknar, särdeles i de fattigare orterna, som ej bade ett lusen innevånare, men ändå måste upprätta egen skola; g) att dessa principer för Statens och kommunens ömsesidiga skyldigheter tillämpades ej blott på blifvande, ulan äfven på redan i gång varande folkskolor, och att i följd deraf fullständiga och sanningsenliga uppgifter borde, innan ytterligare statsbidrag finge lyftas, från hvarje församling aflemnas öfver årliga beloppet såväl af församlingens andel i den så kallade folkskoleafgiften, som ock af församlingens egna bidrag.
Skulle dessa förslag gillas, erfordrades efter en beräkning af skolornas antal till 5,500 och alt statsbidraget lill livar en af dessa uppginge i medeltal lill 200 å 250 R:dr, en summa af 800,000 R:dr.
Då nu folkskoleafgiften utgjorde öfver 780,000 R:dr och den Slaten behållna andelen af den personliga skyddsafgiften uppginge till minst 260,000 R:dr, så syntes den af motionären förordade fördelning lätt kunna genomföras; skulle åter Rikets Ständer, på sätt flere motionärer hemställt, anslå hela den personliga skyddsafgiften till folkundervisningens befrämjande, ville motionären för sin del anhålla, att såsom vilkor dervid måtte bestämmas hvad han 96 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 139. här ofvan under lill. b], cj, d) och eJ föreslagil, på del både rättvisa i fråga om bidragen och någon förbättring i lärarelönerna måtte vinnas. af Carl Ifvarsson från Hallands län (motion N:o 9), Anders Persson från Malmöhus län (Nio 76), med hvilken flere Bonde-Ståndets ledamöter instämt, Olof Olsson från Wermlands län (N;o 62), Anders Jonsson från sistnämnda län (N:o 85), med hvilken N. P. Bäckström från Öland förenat sig, August Carlberg från Hallands län (N:o 447) och Per Eriksson från Gefleborgs län (N:o 44).
Samtlige desse motionärer hafva föreslagit, att den Slaten ännu behållna andel af den personliga skyddsafgiften måtte till kommunerna öfverlemnas, dels till befrämjande af folkundervisningen i allmänhet och dels uteslutande till förbättring af folkskolelärarnes aflöning; varande såsom skäl härtill hufvudsakligen andraget, att de bidrag församlingarne sålunda erhölle blefve rättvisare fördelade, än om bidragen från Statens sida, såsom hittills, skulle vara beroende af de bidrag församlingarne sjelfva lemnade skolan: och hafva motionärernc i allmänhet uttalat den åsigt alt åt församlingarne borde öfverlemnas att sjelfva ordna sitt skolväsende på det sätt, som med afseende å lokala förhållanden kunde anses lämpligast.
Derjemte har August Carlberg hemställt, alt examinerad folkskolelärare måtte i ordinarie lön erhålla i stad 500 och på landet 450 R:dr jemte fri bostad och vedbrand, denna sednare beräknad till 4 famnar ved årligen samt 1 tunnland jord eller i ersättning härför 30 R:dr, att efter 30 års tjenstetid och fyllda 55 år folkskoleläraren måtte, när han erhåller afsked, tillgodonjuta halfva lönen i pension, för hvilket ändamål en pensionsfond för folkskolelärarne i hela riket borde bildas, på så sätt att det till berörda ändamål redan beviljade reservationsanslag skulle bilda grundfonden, och denna sedermera ökas derigenom att församlingarne och skoliärarne med hvardera 1 procent å lika belopp härtill bidraga, samt alt, i händelse skyddsafgiften skulle befinnas otillräcklig för ernående af sagda ändamål, ett särskildt statsanslag skulle beviljas till belopp, som kunde anses behöflig! att utgöra fyllnaden.
Per Eriksson har äskat att förutom skyddsafgiften, Rikets Ständer måtte anvisa ett särskildt anslag åt seminarierna i riket. af Per Nilsson från Christianstads län (motion N:o 394), med hvilken Håkan Nilsson från samma län instämt och har motionären — under erinran, hurusom det för folkundervisningens framåtskridande vore af största vigt alt lärarne så aflö— nades, att dels personer med verklig skicklighet anmälde sig till lediga lärareplatser och dels alt den, som erhållit en sådan plats, kunde utan alltför tryckande hushålls— bekymmer egna sig ål sitt kall, — föreslagit: att hela skyddsafgiften måtte anslås till folkskoleväsendets förbättrande och efter folkmängd fördelas på församlingarne, som borde berättigas att utan särskilt ansökan, lyfta hvar sin andel å länets landtränteri; att Stats-Utslcottets Utlåtande N:o 139. 9 7 alt församlingarne deremot skulle förbindas alt åt behörigen examinerade lärare i fast och så organiserad folkskola, som i 842 års nådiga stadga föreskrefve, utom husrum, vedbrand och jordland utgifva årlig lön af minst 400 R:dr; att församlingarne i öfrigt måtte i samråd med folkskole-inspektörerne få ordna sitt skolväsende på salt dem syntes lämpligast; samt att öfriga af folkskoie-anslaget nu utgående utgifter måtte godtgöras af andra Statsverkets tillgångar. al Nils Olsson från Malmöhus län.
Denne har (uti motion N:o 587) under anförande att, då Slaten redan uppoffrat så mycket och fortfarande gjorde nya uppoffringar för elementarläroverken, Staten älven borde tillse att folkskolan, hvilken stöde nationens stora flertal, sjelfva lölket, närmast och rätteligen boule utgöra utgångspunkten för den högre hildning, som elementarläroverken och universiteterna i allt mera stegradt mätt lemnade, malte förkolras och tillvexa, föreslagit, det Rikets Ständer mätte för sin del besluta, att i enlighet med 1842 års folkskole-sladga måtte i hvarje församling finnas minst en fast skola med vederbörligen examinerad lärare, och i de församlin gar, der folkmängden öfverskredc ett antal af 2,000 personer, minst (vänne examinerade lärare, samt att under vilkor att församlingen sjelf anskaffade och bekostade nödiga skolhus, vedbrand och komplett skolmateriel, hvarje i den fasta skolan anställd lärare måtte afiönas af Staten med 500 11.dr, hvarförutan del borde tillkomma församlingen att, der lokala svårigheter ej lade för stora hinder i vågen, upplåta åt hvarje af den (åsia skolans lärare minst ett tunnland jord till planteringsland och till befrämjande af skolungdomens undervisning i trädgårdsskötsel; alt hvarje vid last folkskola anställd lärare måtte, elter femton års fortsatt tjenstgöring, såvida densamma blifvit af såväl skolstyrelsen som skole-inspektören öfverensstämmande väl vitsordad, undfå så stor lönetillökning, att lönen efter 15 års förlopp uppginge till dubbelt mot sitt ursprungliga belopp, eller till 1,000 R:dr, hvilket borde utgöra maximum i lön för så beskaffad folkskolelärare; att hvarje lärare i småskolor borde i årlig lön hafva minst 150 eller 200 R:dr, dertill Staten borde bidraga till hälften, men den andra hälften tillskjutas af församlingen, hvilken derjemte borde anskaffa nödig lokal, vedbrand m. m., äfvensom att till löneförhöjning åt sådane lärare vid småskolan, som deraf gjort sig mera förtjente, måtte anvisas ett reservationsanslag, att efter anmälan af skolstyrelsen och inspektören lill desse lärare ulgå såsom gratifikation, dock för hvarje gång icke lill högre belopp än 50 R:dr. att inom hvarje af de mindre stiften borde finnas en och inom de större två folkskole-inspektörer, hvilka skulle tillsättas sålunda, alt landstingets ledamöter genom enkel pluralitet upprättade ett förslag å trenne för insigt i skolväsendet välkände män, af hvilka Departemenls-chefen för Ecklesiastik-ärenden utnämnde en eller två lill Bih. till B.