Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
I förbigående får jag likväl, hvad det sednare angår, anmärka, att det gifves menniskor, som gjort åt sig sjelfva sådana löften, hvilka de obrottsligen iakttagit, att den ursäkt, att man har försvurit det eller det, i alla fall, der ämnet för en sådan förbindelse varit tillåtligt, alltid ansetts gällande.
Den man, hvilken erkänt nyttan och nödvändigheten af en pligtförbindelse, bör väl lika beligt uppfylla den, antingen den angår honom sjelf eller andra.
Hvad åter den förra frågan angår, så har det utan tvifvel icke varit i afseende på förra Ständers höga vishet, 628 Riksdagen 1812. men i afseende på Lagens en gång vundna tillvarelse och Samhällets behof af dess stadga och varaktighet, som man antagit, att täta förändringar i Samhällets Grundförfattningar höra undvikas och försvåras.
En man, som efter ögonblickets intryck ändrar öfvertygelse, blifver merändels i samma mon mindre ansedd, som han oftare synes vacklande i sina grundsatser.
Så torde äfven till en stor del förhålla sig med ett Samhälle; och stadgan i dess Styrelsegrunder torde utgöra en ej obetydlig beredelse, om ej en del af dess inre styrka.
Jag har läst någonstädes, att menniskan, skapad att böja sig under naturnödvändighetens
Lag, har behof af dess oföränderlighet, och jag tror, att detta gäller äfven i afseende på Samhällen.
Vanan gör olägenheterna mindre känbara, och, då de ej äro hufvudsakeliga, har fördragligheten dermed mera fördel för det
Allmänna än en vacklande ombytlighet, af samma skäl, som man alltid handlar säkrare, när man vet, hvarefter man skall rätta sig, än då man är i ovisshet hvad man kan göra eller ej.
Kan derföre ett uppskof, som befriar
Grundlagen ifrån att blifva en följd af ögonblickets hugskott, som söker att genom tiden och eftertankan bereda en mognad öfvertygelse, hvilken skulle ansvara både för förändringens nytta och dess varaktighet, kan väl ett sådant stadgande anses såsom skadligt?
Den värde Författaren anför 2:ne exempel.
I anledning af det förra, som angår den fria Bränvinsbränningen, lärer tillåtas mig anmärka, att det har ingen gemenskap med Grundlagen, att hvad behofvet af Ständers sammankallande för detta ändamål beträffar, är dermed intet annat förhållande än med hvarje annat Ständers beslut, som icke utan Ständers medverkan kan häfvas.
Felet åter, som ej tillhörde Grundlagen, var endast, att Ständerna någonsin fattat det beslut, att Bränvinstillverkningen ej skulle, vid inträffande sädesbrist, kunna inställas.
Hvad åter det sednare exemplet angår, så bevisar hvad som skett i detta afseende, att sådane ämnen, hvilka egenteligen icke äro Lagfrågor, men Förvaltningsmått och steg, och förutsätta ett verkeligt behof, alltid komma att rättas efter de fordringar, som Samhällets väl kräfver.
När Riksens
Ständer nyttjade sin rätt att i öfverensstämmelse med Konungen om RiksStyrelsen, i händelse af Dess sjuklighet, förordna, och att dermed förena en annan underdånig önskan om Thron - Bilaga C till Exped.
N:o 8. 629 följarens deltagande i densamma, gjorde de egenteligen ingen förändring i Grundlagen, de sörjde endast för möjliga händelser och närvarande behof.
Helt annat hade förhållandet varit, om den värde Författaren till Memorialet, emot Grundlagens föreskrift, föresatt sig att ifrån sin Bänk inför Ståndet uppläsa sitt Memorial.
LandtMarskalken hade då, enligt sin Ed, nödgats vägra honom ordet, och då först hade förslaget fått den revolutionaira form, hvarföre det nu vore högst orättvist att beskylla det.
Författaren lärer icke heller vägra att erkänna, att det är ej blott ovissheten om bifall, men aktningen för Lagen, som kräfver dess iakttagande; emedan om individuen kan sätta sig öfver densamma, gifves ej mera hvarken ordning eller säkerhet.
Af dessa skäl, af behofvet af Lagens varaktighet för dess kraft och af Samhällets fördel deraf, kan jag för min del icke tillstyrka någon förändring i 81 § af Regerings-Formen.
I anseende till hvad den värde Författaren anfört om för vidlyftiga utanverk i vår Regerings-Form, så medgifvor jag allt för gerna, att några af dess stadganden kunna synas nog Reglementariska för en Lag af denna beskaffenhet.
Men innan det blifvit nogare utredt hvad som hörer till Regeringssättets hufvudgrunder, och hvad som kan utan skada derifrån afsöndras, tror jag det är bättre tåla ofullkomligheterna än tillvägabringa några till sin hela omfattning ej beräknade förändringar.
Sluteligen återstår mig endast den önskan, att deu värde Författaren, oaktadt olikheten i vårt sätt att se vissa ämnen, behagade vara öfvertygad, att jag alltid skall med nöje göra rättvisa åt dess snille och insigter».
Lades på bordet. 630 Riksdagen 1812.
Bilaga D till Exped.
Ständers Constitutions-Utskott den 9 Augusti 1812.
Föredrogs 2:dra Fördelningens Betänkande och hällne Protocoll i anledning af Herr General-Adjutanten Grefve Gustaf Löwenhjelms Memorial rörande åtskilliga föreslagne förändringar i Grundlagen.
Första puncten af nämnde Memorial rörande Allmänna Besvärs- och Oeconomie Utskottets afskaffande, blef uppå de af Fördelningen upptagne skäl afslagen.
2:dra puncten angående Justitise-Omhudsmans-Embetets indragning:
Herr Lagman Sandberg instämde uti hvad Herr Envoyén Baron Adlerberg, Herrar Borgmästarne Norström och Egge uti detta ämne å Fördelningen anfört.
Ifrågavarande anmärkning gjordes redan vid 1809 års Riksdag af Hedervärda Bonde-Ståndet, i anledning hvaraf Utskottet lemnade det utlåtande, att detta Embetes nytta ännu icke kunde genom erfarenheten bedömmas, och för öfrigt öfverlemnade frågan till Riksens Ständers eget afgörande, utan hvarken till- eller afstyrkande.
Uti sådant skick har frågan kunnat så väl under denna som föregående Riksdag afgöras, men tillika med åtskillige andra Grundlagsfrågor blifvit hvilande.
Något vidare yttrande från Utskottet lärer således icke i hufvudsakon behöfvas, hvarföre jag får till bifall framställa det af 2:dra Fördelningen föreslagna tillägg uti Justitise-Ombudsmannens Instruction att af Ständerne vid denna Riksdag afgöras.
Herr Öfver-Intendenten Edelcrantz:
Då Utskottet föreslår denna förändring i Instructionen för JustitiseOmbudsmannen synes lämpligt, att de af Herr Kammarjunkaren Lagerheim dervid gjorde anmärkningar, till undvikande af collision med .Justitite- Canzleren, äfven förekommer till Ständernes afgörande.
Det synes mig angeläget, att nuvarande Ständer besluta om det föreslagne Bilaga D till Exped.
N:o 8. 631 tillägget i Justitise-Ombudsmannens Instruction rörande dess skyldighet att vid hvarje Riksdags början inkomma med sina Diarier till Constitutions-Utskottet, isynnerhet som, när sådant vid nästa Riksdag verkställes, blifva Ständerne mera i tillfälle att döma om Embetets nytta för att sedermera derom besluta.
Uppå framstäld proposition antogs det i Beredningens Betänkande föreslagne tillägg rörande Justitise-Ombudsmannens åliggande att vid början af hvarje Riksdag förete sina Diarier för Constitutions-Utskottet att derstädes granskas, och skulle så väl Herr Grefve Löwenhjelm som Herr Förste Expeditions-Secreteraren af Forselles erhålla det svar, som med förhållandet instämmer.
3:dje puncten i Herr Grefve Löwenhjelms Memorial ^angående uteslutande af 103 § Regerings-Formen och 5:te puncten angående flere Minister-Embetens inrättande, hvilka ämnen äfven förekomma i Kongl.
Maj:ts Högstberörde Nådiga Proposition, ansåg Utskottet böra på en och samma gång ventileras, kommande Herr Grefve Löwenhjelm att genom det utlåtande, som Utskottet i anledning af den Nådiga Propositionen till Ständerna afgifver, inhämta, huru Utskottet ansett Herr Grefvens i samma ämne yttrade mening.
4:de puncten rörande förändring i voteringssättet och 6:te puncten rörande ändring i 81 § RegeringsFormen blefvo, uppå de af 2:dra Fördelningen andragne skäl, äfvenledes af Utskottet afslagne.
Och skulle Secreteraren uppdragas att i enlighet med 2:dra Fördelningens Betänkande författa utlåtanden till Herr Grefve Löwenhjelm och Herr Förste ExpeditionsSecreteraren af Forselles.
632 Riksdagen 1812.
Till Förste Expeditions-Seereteraren af Forselles.
Utdrag af Protocollet hållet hos Riksens Höglofl.
Ständers Constitutions- Utskott den 9 Augusti 1812. S. D. Föredrogs å nyo ett af Herr Förste Expeditions-Seereteraren Pehr af Forselles den 7 dennes ingifvet Memorial, med förslag att Justitiae-Ombudsmans-Embetet, uppå anförde skäl, måtte varda afskaffadt.
Som denna fråga redan vid 1809 års Riksdag blifvit väckt af Hedervärda Bonde-Ståndet, och Constitutions-Utskottet i deröfver afgifvet utlåtande, utan hvarken till- eller afstyrkande, öfverlemnat åt Riksens Ständer att besluta om ett Embete, hvars nytta då ännu icke blifvit af erfarenheten pröfvad, och då det således står.
Ständer öppet att utan vidare utlåtande ifrån Constitutions-Utskottet fatta deras beslut, ansåg Constitutions-Utskottet sig ej böra ingå i någon närmare pröfning af Herr Förste Expedition s-Secreteraren Forselles Memorial, i synnerhet sedan Riksens Ständer enhälligt beslutit, att alla sedan de tvänne föregående Riksdagar hvilande Grundlagsfrågor, som ej redan vid denna Riksdag blifvit upptagne eller vunnit handläggning, skola till den nästkommande uppskjutas.
N:o 9. 633 Bilaga till Exped.
N:o D. Utdrag af Protocollet hållet i Riksens Höglofl.
Ständers Constitutions-Utslcott den 7 Augusti 1812.
Föredrogs ett af Förste Expeditions-Seereteraren Herr Pehr af Forselles ingifvet Memorial af den 1 Augusti, med förslag- att Justitise-Ombudsmans-Embetet, uppå anförde skäl, måtte varda afskaffadt: Ödmjukt Memorial.
Ridderskapet och Adeln har jag den 29 sistlidne Julii väckt fråga om indragning af Riksens Ständers Justitise-Ombudsmans-Embete, såsom i min tanke både mindre lämpeligt, öfverflödigt, och ej svarande emot det åsyftade ändamålet.
Men då öfverläggningen härom förfallit genom Ridderskapet och Adelns dagen derefter fattade beslut, att med bifall till de o:ne öfrige Ståndens yttrade önskan låta alla frågor om förändring i Grundlagarne hvila till nästa Riksdag, så anhåller jag ödmjukeligen få till Riksens Ständers Höglofliga ConstitutionsUtskott öfverlemna denna min Motion, grundad på följande anmärkningar, med ödmjuk anhållan, det måtte den samma i likhet med Grundlagarnes föreskrift af Utskottet öfverlemnas vid nästkommande Riksdag till Ständernes pröfning.
Det var vid åsynen af alla de missöden och olyckor, Riket under sin förra styrelse undergått, som Riksens Ständer vid 1809 års Riksdag, med sorgelig känsla af den fullkomliga undergång, som hotat Fäderneslandets existence, trodde sig böra, till förekommande i en framtid af dylika olyckliga omständigheter, vållade af stora misstag i landets både inre ofch yttre styrelse, utom andra utvägar, äfven vidtaga den, att uti dess nya Regerings-Form inrätta ett Embete, som under namn af deras Justitise-Ombudsmans-Embete skulle under deras inom vissa år utstakade frånvaro vaka öfver Svenska Folkets allmänna och enskildta bästa.
Grundlagarnes helgd, Lagars, Författningars och Instructioners efterlefnad af Domare, Embets- och tjenstemän, den all - 634 Riksdagen 1812. manna Lagskipningen, Rikets Oeconomi, så i det allmänna, som i hvarje landsort särskildt, samt ändteligen förslag till förbättrade Författningar, der sådane kunde tarfvas, och sluteligen en allmän uppsigt öfver vissa delar af den verkställande magtens skyldigheter, voro de ämnen, som skulle under Ständernes frånvaro sysselsätta deras Justitise-Ombudsman, för hvilket förtroende han vid hvarje Riksdag borde till Riksens Ständer inkomma med en allmän redogörelse, samt deruti utreda Lagskipningens tillstånd i Riket, anmärka brister i Lagar m. m., som dess Instruction i 14 § stadgar; hvarutom han vid hvarje års utgång skulle meddela allmänheten ett tryckt utlåtande i desse ärender.
Rikets urgamla på dess stat uppförde Justitioe-Cancellers-Embete, hvars skyldigheter och förbindelser sålunda till en stor del öfverlemnades till Justitise-Ombudsmans-Embetet, nedsattes följakteligen till en verkställare blott af Regeringens befallningar, men bibehöll dock sin förra Instruction, deruti hans Embetes åligganden i det närmaste finnas de samma, som Justitim-Ombudsmannens, hvarföre äfven gränsen emellan dessa båda Embetens verkningskrets ännu icke blifvit så noga afgjord, att icke tvetydighet i många afseenden inträffar; åtminstone äro många rättsökande parter villrådige, till hvilken af dessa tvänne allmänna åtalare de böra vända sig vid klagomål öfver Domstolars behandlingssätt uti Rättegångsärender, då onödigt dröjsmål, chicaner eller onödig kostnad och skada blifvit en följd af någon Domstols mindre lagliga åtgärd.
Under de sedan 1809 års
Riksdag förflutne 3 år har erfarenheten, menniskans vanliga lärmästare, i många afseenden ådagalagt de lyckligaste följder af Ständernes då beslutade Grundlagar.
Styrdt efter deras föreskrift, har Sverige redan upphöjt sig ifrån den afgrund, hvaruti det var störtadt, till ett eget sjelfbestånd.
Med en lycklig och välgörande frihet, under en lagbunden och rättvis Regering, har Svenska Folket åter upprest sig till en af utländska Stater håde aktad och fruktad magt, hvars oberoende af andra är frukten af den frihet, vi uti vår lyckliga Constitution beredt oss sjelfva och Regeringen.
Men erfarenheten har under samma tid lemnat oss tillfälle att inse och bedömma den nytta och förmån, som härflutit af Justi tim-Ombudsman s-Embetet, både för enskildte och det allmänna.
Mångå erfarne män iusågo Bilaga till Exped.
635 nogsamt genast den villfarelse, som ligger i sjelfva grunderne för denna Embetsmans förrättning.
En verkuingsskyldighet, vida utsträckt öfver all möjelig förmåga, utan att medel till dess vidsträckta förbindelsers utöfvande tillika blifvit utsedde, en så godt som legitimerad verklöshet hos Justitue-Cancellers-Embetet och inträffande collision dessa Embeten emellan, ofta lika farlig som vådelig för rättvisan, voro de befarade anledningar, som föranläto flere kloke män att afstyrka inrättandet af detta dubbla Justitise-Cancellers-Embete.
Om nu dess möjeligen välgörande verkningar ej få för framtiden bedömmas, endast efter de berättelser, som berörde Embete härtills om sin förvaltning afgifvit; om något ingrepp i Grundlagarne ej varit försökt; om rättvisan härtills blifvit skipad på ett så fullkomligt sätt, att någon lidande och förföljd part ej funnits, och således ingen behöft söka Ombudsmannens biträde för att vinna en nekad rättvisa; om intet Verk, ingen Embets- eller tjensteman begått något sådant felsteg eller underlåtenhet af sine skyldigheter, eller någon enskild så förgått sig emot Rikets Embetsman, att åtal derå af Ständernes Justitiaj-Ombudsman kunnat äga rum; om landets oeconomiska Författningar, så i allmänhet, som för hvarje landsort af Riket särskildt, ernått en sådan fullkomlighet, att någon sådan Författning, såsom af skadeligt inflytande, eller ock genom tidernas förändrade skick förfelande sitt ändamål, af vigt antingen för Handel, Manufacturer, Bergverk eller Laudtculturen, icke kunnat af Ombudsmannen ännu upptäckas eller under dess i landsorterne anställde vidsträckta resor anmärkas; om hushållningen med skolors, sjukhus- och fattigvårds-medel öfver allt varit så ordentelig, att någon undersökning härom icke ens behöfts anställas, eller de i tryckfriheten begångne missbruk ej hittills varit af sådan egenskap, att de förtjenat Ombudsmannens uppmärksamhet; om det rysliga och både Folkrätten och allmänna säkerheten störande mord, som å sal.
Riksmarskalken Grefve Fersen utöfvades på Stockholms gator, offentligen, ej påkallat Justitise-Ombudsmans-Embetets beifran emot den eller de, som med sin Embetsmagt både kunnat och bort hindra ett våld, som några timmar sednare af mera beslutsamhet och med ganska måttelig stränghet dämpades; om nu alla dessa händelser hitintills icke inträffat och således icke heller 636 Riksdagen 1812. tillfälle hitintills varit för Ständernes Justitise-Ombudsman att föra någon Embets-åtalan eller uppgöra förslager till slike missbruks afskaffande, så kunde man dock invända, att en sådan tid kanske ännu kunde inträffa, då ett sådant Embete vore högst nödigt och nyttigt, och att rättaste sättet att förekomma missbruk och olagligheter är att öfver dem äga en sådan väktare och allmän åtalare.
—Då det således ej är dessa 3 årens erfarenhet, som man får endast rådfråga vid afgörande om nyttan af JustitiEe-Ombudsmans-Embetet, torde en undersökning om sjelfva principen böra afgöra saken.
Vid granskningen af Justitise-Ombudsmannens och .Justitke-(Jancellerons Instructioner finner man lätt, att ett och samma ämne utgör hufvudföremålet för deras befattning, nemligen det att med uppmärksamhet följa Lagskipningen i alla dess grenar och vid alla Domstolar, att åtala alla underslef, fel och misstag af Embets- och tjenstemän, så att icke, efter orden uti Justitia»-Cancellerens Instructions 1 §, någon hög eller låg, rik eller fattig förnärmelse sker.
De böra båda vaka öfver Lagarnes efterlefnad och öfver allmänna medels förvaltning.
Då nu ej göromålens myckenhet nödvändigt tarfvar 2:ue särskildte personer, måste orsaken hvarföre Riksens Ständer förordnat en Justitise-Ombudsman, eller en duplett af Justitise-Cancellers-Embetet, blott igenfinnas uti det misstroende till Justitise-Cancelleren, som den förra souveräna Regerings-styrelsen uppväckt emot ett Embete, som då, lika som alla andra, ensamt berodde på Konungens välbehag.
Nu sedan Ständerne sjelfva fått stadga sin Regering, och allmänna Rösten utmätt gränsorne för dess magt uti den antagne Regerings-Formen, kan det väl någonsin förenas med en sann principe, med den anda, som bör råda emellan Konung och Folket, och med det förtroende för Regeringen, som för öfrigt i Grundlagarne allestädes röjes, att genast uttryckeligen stadga ett Embete, som skall med sin Embetsåtgärd åtala de mål, dem Justitise-Cancelleren af en eller annan orsak supponeras ej vilja upptaga.
Föreställningen af en sådan overksamhet hos en JustitiaeCanceller förutsätter antingen en directe -befallning af Regeringen, eller ock en sådan efterlåtenhet och svaghet hos densamma, att Justitise-Cancelleren i hela sin befattning kan handla efter godtycko; i båda fällen framlyser påtageligen ett ej obetydligt och förolämpande misstroende Bilaga till Exped.
N:o 9. 637 till sjelfva Regeringens afsigter.
Bör man i sjelfva Regerings-Formen framställa möjelighet, att denna Regering, som vi sjelfve stadgat, skulle kunna lemna åt brott eller vissa brottslingar sådant skydd, att Justitise-Cancelleren ej skulle våga utöfva sitt Embete, och att en Justitieombudsman vore nödvändig för att rycka brottslingen från Regeringens skydd?
Ilar man väl beräknat, att om vid en sådan möjeligen inträffande händelse alla de högre Embetsmännen och äfven Justitie-Cancelleren följde Regeringens afsigter, Justitise-Ombudsmannen ju äfven kunde göra detsamma, eller åtminstone förmås till tystnad?
Ar då blott denne den enda Embetsman, som bör tänkas värdig att vara Svensk Embetsman; skall uti en Stat, så upplyst som mitt Fädernesland, der lydnad för Regeringen och aktning för dess Embetsmän alltid utmärkt sig, der det oinskränktaste förtroende öfverlemnat Regeringen att vårda och skydda vår dyrbaraste Egendom, nemligen vår personliga Säkerhet och Egendomsrätten, skall i en sådan Stat ett så sårande misstroende för Regeringen och en så skymfande misstanka ådagaläggas för aktningsvärde Embetsmän ?
Alla brott, de må vara af hvad egenskap som hälst, träffa lika mycket Regeringen som Staten, och olyckligt det land, der Regeringens fördel skiljes ifrån undersåternes.
Med de nu gällande
Grundlagar böra vi vara öfvertygade om deras företräde framföre de förra, och till en nervfull och ordningsälskande Regering, till en Regering, som älskar sitt land och gjort hvarje af dess inbyggares enskildta väl till sin högsta
Lag, hysa det billiga förtroende, att Justitise-Cancelleren lika med alla andra Rikets Embetsmän tillhålles att i alla afseenden fullgöra de Embets-skyldigheter, som i hans Instruction föreskrifvas, samt att detta ansvarsfulla Embete, lika vigtigt för en välgörande Regering som för allmänheten, anförtros i en sådan persons händer, som genom utmärkta insigter i Lagarne, genom kärlek för ordning och rättvisa, och genom drift och beslutsamhet i sina företag vet förtjena Regeringens aktning och landets förtroende och sålunda utgör det starkaste sammanband emellan Regeringen och Folket och ett osvikeligt stöd för det hela.
Jag tror mig således hafva visat, att det är lika onyttigt som olämpeligt, att Svenska Folket uti sin Justitim-Ombudsman likasom skiljt sitt intresse från 638 Riksdagen 1812.
Regeringens, då vårdandet af det förras rättigheter anförtros en särskild Justitise-Ombudsman, när Regeringens synes bevakas af Justitise-Cancelleren.
Då Svenska Folket förbehållit sig en af Grundlagarne fredad tryckfrihet och bevarat sig en oförkränkt rättighet att åtminstone hvart femte år sammanträda, för att gemensamt öfverlägga om allt som kan lända till dess väl, torde en öfversedd och kanske högst obetydeligt ändrad
Instruction för Rikets Högste Ombudsman, eller Justitise-Cancelleren, blifva en tillräckelig garanti för iakttagandet af de göromål, man i alla dessa ämnen sökt försäkra sig genom en enskild Ombudsman.
Hvad åter beträffar den oeconomiska detaille, som blifvit Justitise-Ombudsmannen uppdragen uti 19 § af dess Instruction, så kan visserligen ingen bestrida nyttan af att Rikets Innevånare, sedan deras representanter Ständerne åtskiljts, ägde tillfälle att inför Thronen directe framföra och nedlägga en sann röst af en eller flere Menigbeters önskningar, i synnerhet i alla oeconomiska frågor, och det ifrån hvarje landsort i Riket.
Mera än en gång bar man erkänt nyttan af ett sådant förslags verkställighet; men då hvarje landsort har sin särskildta hushållning och olika behofver, då i den ena en på ett annat ställe välgörande Författning kan vara högst olämpelig och tryckande, och då olika näringsgrenar fordra olika föreskrifter, som alla böra lämpas efter localen och särskildte omständigheter, finnes lätteligen, att en i Hufvudstaden ständigt vistande Embetsman omöjeligen kan känna alla dessa olika omständigheter, och således omöjeligen kan blifva en sann röst af landets aflägsna Innevånare, samt ännu mindre, oaktadt de flitigaste på Statens bekostnad anställde resor, alltid komma i erfarenhet af de missbruk som till äfventyrs, vid en maklig eller bristande tillsyn i en landsort, ofta kunna inrota sig och ej sällan blifva mera tryckande än de största pålagor.
— Jag vädjar, mine Herrar, till Eder egen erfarenhet, om icke många bland
Eder trott sig finna i Eder landsbygd mindre nyttiga bruk, mindre nyttiga Författningar, med få ord, saker som synts böra kunna vara annorlunda och mera lämpade efter orternas olika behof.
Men för att kunna rätt bedömma det sanna förhållandet, fordras en noga och granlaga undersökning om hvad som utan en större olägenhet kan ändras, och huru Bilaga till Exped.
639 en sådan ändring skall blifva nyttigare än hvad som existerade förut.
Huru kan man då begära, att en på annan ort uppfödd och vistande Embetsman skall kunna äga eller förvärfva sig en så noga och specielle kännedom om hvarje landsort, dess näringsgrenar och behof, att han skall kunna inför Regenten framställa en sann tafla af Innevånarnes olika behofver och önskningar.
Misstag eller overksamhet äro vanliga följder af en utöfver sakens natur och möjeligheten i dessa delar utsträckt befattning.
Det tillhör erfarnare män än jag att uppgöra det sätt, hvarigenom Regeringen lättast och sannast skulle kunna underrättas om hvarje landsorts särskildta behofver och särskildta hushållning och derigenom komma i tillfälle att vidtaga sådana Författningar, som instämde med Innevånarnes sanna intresse och fördel, och småningom skulle närma det allmännas välbestånd till fullkomlighetens gräns, Regeringens högsta föremål.
Men det tror jag vara påtageligt, att en Justitieombudsman, med den ifrigaste önskan att gagna, skall ändå ej mera härutinnan kunna uträtta, än hvarje annan tjensteman, för hvars omfattning blott den allmänna, men ej hvarje landsorts enskildta hushållning kan blifva föremål.
Erfarne och uti orten vistande kloka landthushållare röst, då den ej blandas med någon egennyttig afsigt, torde i sådant hänseende blifva den säkraste ledare för Regeringen.