Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Enkel röst pluralitet gifve utslag utom i den fråga, 2 §. omförmäler. 18 §.
Votering sker med »lutna sedlar; och aflägges vid voteringens början en sedel för att, om rösterne befinnas lika delade, öppnas och gifva utslaget. 19 §.
Votering må ej ske förr, än på ordförandens proposition diskussionen förklarats slutad, och får ingen fråga, öfver hvilken nämnden genom votering eller på annat sätt fattat beslut, af samma nämnd åter till öfverläggning upptagas. 20 §.
Läns-nämnden eger: l:o.
Att upptaga och behandla hvarje fråga af ekonomisk natur, som på länets förhållanden utöfvar inflytande, samt att rörande dem fatta beslut; 2:o. att stadfästa, upphäfva och förändra de reglementariska stadganden och bestämmande!), som i och för länets gemensamma inrättningar och företag anses erforderliga;] 3:o. att öfver de uti föregående moment omförmälde inrättningar och företag tillsyn och kontroll utöfva; 4:o. att bestämma de bidrag, som i och för dessa af länets innevånare erfordras, samt grunderne, hvarefter de i arbete eller penningar skola utgå; och skall fördelningen 44 Allm.
Besvärs- och Ekon.-Utskottets Betänkande, N:o 72. utaf dessa bidrag antingen efter förmedladt hemmantal, efter matlag, eller efter Bevillningsförordningens l:sta eller 2:dra artikel bestämmas, 5:o. att, då parterne derom åsämjas såsom skiljodomstol upptaga och afdöma de tvi— stigheter, som emellan tvänne eller flera församlingar eller emellan enskild person och församling, uti kommunalfrågor och rörande rätter uppfattning af ekonomiskt stadgande kunna uppstå; ståude dock parterne fritt att målet vid vederbörlig domstol fullfölja. 21 §.
Ingen fråga, som icke under något af föregående momenter kan hänföras, får utaf nämnden till öfverläggning upptagas. 22 §.
Hvarje förslag, som åsyftar införande utaf nya ekonomiska stadganden eller förändring uti redan varande, så ock hvarje sådant, som afser tillvägabringandet utaf, för länet gemensamt, företag eller inrättning, eller medför rubbning uti rörande sådane förut fattade beslut, får icke till afgörande företagas vid samma sammanträde, under hvilket det blifvit väckt; utan skola, sedan öfverläggning om dem egt rum, till nämndens kommande sammanträde förklaras hvilande.
Beslut rörande 20 §. 2, 3 och 4 momenterne må utaf nämnden utan uppskof fattas. 23 §.
Beslut rörande för länet allmänna ekonomiska stadganden, äfvensom reglementariska bestämmanden, som med sådane hafva gemenskap, så ock de, som åsyfta förändring uti, af Kongl. Majit nådigst faststäHdt, reglemente, skola, af ordföranden samt tvänne af nämndens ledamöter underskrifne, genom Konungens Befallningshafvande till vederbörande Stats-expedition insändas, för att
Konungens pröfning och nådiga vilja underställas. 24 §.
Hinner af nämnden fattadt beslut ej att under dess sammanvaro justeras, uppdrage nämnden åt ordföranden samt åt tvänne af dess ledamöter att justeringen verkställa och beslutet underskrifva. 25 §.
Sitt beslut fattat och kungjort; meddele då ordföranden nämnden detsamma vid dess första deruppå följande sammanträde.
Besvärs- och Ekon.-Utskottets Betänkande, N:<> 72. 15 26 §.
Öf ver efterlefvande och verkställighet af, utaf nämnden fattade och laga kraftvunna, beslut, ege Konungens Befallningshafvande tillsyn; infordre han ock, för att nämnden vid dess första årliga sammanträde tillställas, berättelse och redovisning ifrån hvarje förvaltning eder styrelse utaf de allmänna arbetsföretag och inrättningar, som 20 § 3 mom. omförmäler. 27 §.
De bidrag, som nämnden, pä grund af 20 § 4 momentet fastställt, uppbäres och redovises utaf kronobetjeningen. 28 §.
Fullständigt protokoll skall hållas öfver länsnämndens förhandlingar och beslut; och skola dessa protokoll, efter nämndens slutade sammanträde, till tryck befordras.
Ett exemplar utaf dem insändes till hvardera Inrikes- och Finans-expeditionen och utdelas för öfrigt ett exemplar åt hvar och en af uti riket befintlige Läns-nämnder samt åt hvarje inom länet varande socken. 29 §.
Att föra dessa protokoll och ombesörja deras tryckning, så ock att uppsätta ifrån nämnden utgående beslut och expeditioner, må nämnden ega att utse en Sekreterare jemte för honom nödigt biträde. 30 §.
Traktamente och arfvode för Sekreteraren och hans biträde, hvilkas belopp utaf nämnden bestämmes, så ock kostnaden för protokollens tryckning, utbetalas af Konungens Befallningshafvande utaf under hand varande medel, 31 §.
Arbetsordning och ordnings-stadgar ega Länsnämnderna hvar för sig att uppgöra.
Vid föredragning af motionen hos Ridderskapet och Adeln till remiss hade flere ledamöter, ’ nder erkännande af dess goda syftemål, likväl framställt åtskilliga anmärkningar 'J(j Allm.
Besvärs- och Ekon.-llskottets Betänkande, N:o 72. emot verkstälbarheten af det uppgjorda förslaget till läns-nämnder; och hade motionären häraf funnit sig föranledd att afgifva ett serskildt anförande, hvilket, tillika med yttrandena i ämnet, kommit Utskottet tillhanda.
Uli berörde anförande har motionären i så n alto medgifvit förändrande af sitt förslag, alt, med bibehållande af den grundtanke, som i motionen blifvit framställd, Härads-nämnder borde bildas genom soeknevis valda medlemmar, och att en läns-nämnd, genom
Deputerade från dessa härads-nämnder tillsatt, endast skulle samlas, då Landshöfdingen önskade att rörande någon, för länet gemensam, angelägenhet med densamma rådgöra, eller ock då någon eller några af härads-nämnderna hos Landshöfdingen anhölle om sådant sammanträde i och för framläggande af förslag eller frågor, som hos dem blifvit väckta; — och har motionären trott, att härigenom de hos Ridderskapet och Adeln uttalade farhågor för den talrika läns-nämndens förvandling till en mäktig politisk korporation skulle aflägsnas.
Frågan om införande af komunal-nämnder för länen har tillförene vid flera tillfällen varit å bane och åtgärder äfven tid efter annan blifvit vidtagna för att bereda länens innevånare tillfällen att gemensamt öfverlägga om de ämnen, som kunde anses vara af allmänt gagn för de serskilda landsorterna.
I anledning af Rikets Ständers underdåniga hemställan vid 1809 års riksdag inrättades hushållningssällskaper, och vid 1828—1830 arens riksdag väcktes förslag om dessa sällskapers förvandling till Municipal-råd.
Framställningar i ämnet hafva äfven sedermera blifvit gjorda dels vid riksdagar och dels af kommittéerna för fattigvårdens ordnande och för ombildning af national-representationen.
Då denna fråga nu åter förekommit och det tillhör Utskottet att deröfver yttra sig, så får Utskottet tillkännagifva, att det för sin del funnit en kommunal-innrättning, sådan som motionären föreslagit, icke vara ändamålsenlig.
Den tidsspillan och den kostnad, som skulle uppkomma genom inrättandet af en församling, så talrik, som den af honom blifvit ifiå— gaslälld, och hvilken i vissa län skulle komma att bestå af mer äu 100, möjligen äfven 200 ledamöter, blefve troligen för våra förhållanden alltför stora, under det att en rådslående församling af så många ledamöter snarare skulle löpa fara att förlora sig i vidlyftiga öfverläggningar, än hafva utsigt att snart komma lill ett praktiskt resultat.
Nämndens sammanträden synas äfven komma att blifva altför långvariga, då de äro beräknade för fjorton dagar, träöre gånger om året.
I följd af stadgandet, att ingen kostnads-ersältning för h damöterna - Allm.
Besvärs- och Ekon.-Utsk. Betänkande, N:o 72.
\ 7 damöterna skulle ega rum, komme sannolikt få eller ingen af allmogen att infinna sig vid dessa sammanträden.
Vidare synes gränsen alltför obestämd å ena sidan emellan den ekonomiska lagstiftnings-rött, som reglementet tillägger dessa nämnder, och den för hela Riket lagstiftande makten, samt å andra sidan emellan den vård om länets ekonomiska angelägen' heter, som skulle tillkomma läns-nämnden, och den verkställande myndighet, som tillhörer Landshöfdingen.
Stor svårighet måste älven uppstå för denne embetsman att, utan olägenhet för handhafvandet af sina öfriga göromål, egna sig åt det serskilda kallet att vara ordförande i en församling, hvars öfverläggningar kunde upptaga en hel månad af hvarje år.
Medgifvandet af den vidslräckta beskattningsrätt, som blifvit läns-nämnden uppdragen, synes Utskottet synnerligen betänklig, hvarförutan åtskilliga af de närmare bestämmelser i reglementet lära finnas overkställbara, såsom stående i strid med gällande författningar; och får Utskottet, som anser hushållningssällskaperna i viss mån tillräckliga för att bereda länens invånare tillfällen till gemensamt rådslående om orternas vigtigare angelägenheter och dessutom tror, att allmänheten, under nuvarande förhållanden, skulle ogerna mottaga en förökning i kommunala bestyr, uppå samtliga dessa skäl, vördsamt hemställa, att hvad motionären i ofvan omförmälda afseenden föreslagit icke må af Rikets Ständer bifallas.
Emot detta Utskottets beslut anfördes reservationer af: l:o Herr grefve Liljencrants, G. F. “Ehuruväl jag med Utskottet delat den öfvertygelse, att det af motionären framställda förslag äfven i dess inskränktare forin ej borde vinna understöd, hade jag likväl trott, att, med föranledande af motionärens eget medgifvande, Utskottet både bordt och kunnat framlägga ett förslag, som, hufvudsakligen grundad på redan befintliga förhållanden och utan att medföra för det allmänna någon betydfigare kostnad, likväl kunnat bereda länsstyrelserne en möjlighet att utan särskild kallelse af deputerade från kommunerne, hvilken åtgärd för dessa alltid medför kostnad och derföre med skäl undvikes, få inhemta råd och upplysningar eller bibringa och kringsprida öfvertygelse!) om angelägenheter af sådana åtgärder, som för länet anses gagneliga.
Af sådana skäl b|- Bih. till B.
Prof. 1850 $ 1851. 8 Sami. 16 Käft. 3 f8 Allm.
Besvärs- och Efcon.-Utsk. Betänkande, N:o 72. drog jag, vid ärendets förberedande på afdelning, till utarbetandet och framställandet af det förslag, som, ehuru af Utskottets majoritet förkastadt, jag anser vara värdt att till Rikets Ständers kännedom öfverlemna», och som derföre här nedan bifogas.
FÖRSLAG till Reglemente Jör Läns-nwunder. 1 §■ Inom hvarje Län skall finnas en Läns-nämnd. 2 §•
Läns-nämnd bildas af de personer, som utgöra Pröfnings-kommitté.
Landshöfdingen vare Ordförande i Nämnden och ege att, då han anser sådant erforderligt, till densammas förstärkande kalla en ledamot från alla eller flera af de taxerings— distrikt, som för året ej hafva ombud uti Pröfnings-kommittén, med iakttagande dervid, att v möjligaste måtto den grund, som för Pröfnings-kommitténs sammansättning är stadgad, bilf— ver följd. 3 §•
Läns-nämndens öfverläggningar må endast omfatta länets angelägenheter rörande ämnen och förslag, som af landshöfdingen framställas.
Öfver dessa meddele Nämnden yttranden och upplysningar y dock ege enskild person, som åslundar att
Läns-nämndens pröfning något ärende eller förslag underställa, att derom före Juni månads utgång göra skriftlig anmälan hos landshöfdingen, hvilken bestämmer huruvida sådant må bifallas.
Läns-nämnden ege icke beslutande rätt i något fall, utan komme dess tillstyrkanden att till landsnöfdingens vidare åtgärdande öfverlämnäs. 4 §■ Läns-nämden sammanträder högst en gång om äret, på samma ort, som Pröfningskommittén och omedelbart sedan denna- afslutat sina göromål.
Dess förhandlingar må ej vara längre än en eller högst två dagar.
Landshöfdingen- bör i den kallelse, som å Pröfnings-kommitténs ledamöter utfärdas, derjemte tillkännagifva, huruvida Läns-nämnden skall sammanträda och då jemväl i korthet angifva blifvande öfverläggningsämnena för densamma.
Besvärs- och Ekon.-lllsk. Betänkande, N:o 72. 19 5 §.
Läns-nämndens ledamöter vare berättigade att af allmänna medel uppbära dagtraktamente till samma belopp, som för Pröfnings-kommitléns ledamöter är bestämdt, utom i den händelse, att både Pröfnings-kommitléns och Läns-nämndens åligganden hinna afslutas på en dag, då särskildt dagtraktamente för sistnämnde bestyr ej må beräknas.
Ledamöter i Läns-nämnd, tillkallade på sätt i 2 §. omförmäles, åtnjule likaledes dagtraktamente och resepenningar efter de grunder, som för Pröfnings-kommitléns ledamöter äro gällande.
Härförutan torde det böra bestämmas, alt alla i och för Läns-nämndernas sammanträden uppkommande kostnader, deruti inberäknadt arfvode för protokollsföranden, utbetatas från landtränteri et, emot ersättning af allmänna medel.
Uti denna reservation instämde Herr Prosten Lagergren, Herr Prosten Eurén och Herr Doktor A. Nordström. 2:o Herr Professor Carlsson: “Jag har icke kunnat instämma i Utskottets beslut att helt-och hållet afstyrka den förevarande motionen, hvilkens grundtanke, om den också i det föreslagna reglementet fanns utförd på ett mindre antagligt sätt, likväl synes förtjent af en större uppmärksamhet.
Att kommunal-frihetens utveckling utgör ett vilkor för hvarje representativ författnings rätta lif, är en sanning, sonj, djupt grundad i dessa författningars inre natur, får sin bekräftelse af den olika erfarenheten i länder, der olika förhållanden i afseende på kommunala inrättningar egt rum.
Hos oss har municipalväsendet inom socknarne blifvit ordnadt genom den Kongl. Författningen af den 29 Augusti 1843; förslaget om en ytterligare utvidgning deraf, och dess utsträckning äfven till länen, synes vara en bland de vigtigaste frågor, sorn vid närvarande förhållanden kunna väckas.
Om det i hvilket land som helst är af vigt, att dess särskilda landskaper ega ett tillfälle att uttala sina önskningar och behof, samt att sörja för de angelägenheter, som äro för dem egna, så gäller detta företrädesvis om vårt fädernesland, i anseende till det mångfaldigt brutna skaplynnet af dess natur.
Ett land, som intager en sträcka af 150 mil från norr till söder, hvars liesta landskaper sins emellan förete en i så många hänseende afvikande karakter, och inom hvilket, i följd deraf, odlings-, befplkmngs- och närings-förhål - 20 Allm.
Besvärs- och Ekon.-Utsk. Betänkande, N:o 72. landena äro så högst olika, synes framför andra vara anvisadt på nödvändigheten att gifva åt hvart och ett af dessa särskilta landskaper en organ.
Icke alltid kunna samina ekonomiska författningar vara tillämpliga och utöfva en odeladt välgörande inflytelse i så skilda orter, som Skåne och Norrbotten, Gottland och Wermland; månget stadgande kan deremot vara af dessa provinsers olika läge och natur särskilt påkalladt, och månget ekonomiskt påbud finnas gagnande för det ena, som icke kan med fördel utsträckas till det andra.
Betraktar man åter landets historiska utveckling, synes denna äfven i rikligt mått innebära ett erkännande af den anvisning, naturen i nämnda hänseende gifvit.
En kommunal-författning för Landskaperna är hos oss i sjelfva verket icke något nytt, utan endast återställandet af en inom Svenska samhället urgammal och i dess inre väsende djupt rotad inrättning.
Sveriges författning har af ålder varit en landskapsförfattning.
Hvart landskap hade i äldre tider till och med sin egen lag; icke förr än i medlet af det 14:de århundradet fanns en gemensam lag för hela riket.
Men ännu till en vida senare tid bibehöllo sig dragen af den egna författningen för landskaperna; äfven det 15:de och del 16:de århundradet hade förgått, innan landskaperna voro, i afseende på lagstiftningen, bestämdt underkastade den allmänna Riksdagen, och Landskapsmöten med beskattande myndighet hafva egt rum ännu under Carl XI:s regering.
1 flera af de norra provinserna hafva de gamla andstingen, i form af socknevis valda deputerades sammanträden med landshöfdingarne, bibehållit sig fram emot våra digar, och i en af dessa provinser fortlefver i sjelfva verket Landstinget ännu i dag.
Enväldet i Carl XI:s och Carl Xlhs hand utsläckte, med fulländandet af styrelsens centralisation, dessa provinciela inrättningars förra lif, och ifrån denna tid är det egentligen, som de starka kastningarne mellan motsatta ytterligheter inträdt, hvilka alltsedan karakteriserat Sveriges historia.
Centralisationen förblef emellertid lika stark, äfven sedan makten öfvergått i Ständernas hand.
Men det dröjde icke längre än till de första årtiondena af den s. k.
Frihetstiden, innan behofvet af en större frihet för de olika landskaperna, att, åtminstone i ekonomiska mål, sörja för sina egna angelägenheter, begynte att åter vakna.
Redan år 1742 påbjöds, till följe af Rikets Ständers beslut, att i hvarje socken skulle väljas “en eller flere bepröfvade landthushållare, hvilka kunde årligen ombytas, och hvilka skulle, antingen sjelfve eller genom en eller flere deputerade af hvarje härad, då en viss dag hos landshöfdingen i orten sig inställa, och der vidare under sig utvälja i Allm.
Besvärs- och Ekon.-Vtsk. Betänkande, N:o 72.
2-1 fyra eller flera personer, som borde hos landshöfdingen gifva vid handen, hvad de förmente vara bäst, nyttigast och drägeligast för landtmannen".
Likartade förslag framställdes 1793 af den dåvarande
Hus hållnings-kommittén, och slutligen på Riksdagen 1809, då underdånig framställning gjordes till Kongl. Maj:t om inrättande af Länshushållningssällskaper.
Efter inrättandet af Hushållssällskaperna hvilade någon tid frågan om utbildandet af landskapernas kommunala inrättningar.
Men under de sistförflutna årtiondena hafva förslag i detta ämne vid Riksdagarne ständigt återkommit.
Vid 1828 års
Riksdag väcktes inom Ridderskapet och Adeln en motion om Hushållnings-sällskapernas förvandlande till Municipalråd, valda efter hemmantal, och ett annat om inrättande af ståndsvis sammansatta Municipalråd, hvilka skulle en gång hvar tredje månad sammanträda under landshöfdingens ordförandeskap.
Riksdag framställdes inom Preste-Ståndet ett nytt förslag att af Hushållnings-sällskaperna bilda Municipal-inrättningar och inom Borgare-Ståndet en motion, att Rikets Ständer borde hos Kongl. Majit anhålla om utarbetande af en lag om Kommunalstyrelser så väl för socknarne, sorn för länen.
Vid samma Riksdag anmälte också Rikets Ständer den 9 Februari 1835 hos Kongl. Majit behofvet af en fullständigare lagstiftning i afseende på kommunalförfattningen inom socknarne.
Riksdag väcktes åter inom Ridderskapet och Adeln motioner dels om Kommunalstyrelser i allmänhet, dels särskildt om Läns-nämnders inrättande, och de sammansatta Lag- och EkonomiUtskotten utarbetade då, efter föreskrift af Rikets Ständer, förslag till lag för Härads- och Läns-nämnder.
Rikets Ständer framställde emellertid för Kongl. Majit endast förslag till Lagom sockenstämmor och socken-nämd, hvarefter den Kongliga Förordningen härom utfärdades deri 29 Augusti 1843.
Vid sistiidne Riksdag upplifvades emellertid åter förslaget om inrättande af Municipal-auktoriteter för behandling af fögderiernas eller länens gemensamma angelägenheter, och ett dylikt förslag har nu ånyo blifvit väckt.
Utan tvifvel hänvisa dessa oupphörligt återkommande frågor på ett verkligt förhandenvarande behof.
Betraktar man företeelserna utom Representationen, synas dessa äfven derpå gifva en bekräftelse.
I sådant afseende böra nämnas det af Konungens Befallningshafvande i Elfsborgs län år 1833 till Kongl. Maj:t inlemnade och af trycket utgifna förslag till Menighets-styrelser för socknarne och länen, öfver hvilket Kongl. Majit infordrade samtliga sina Befallningshafvan - 22 Allm.
Besvärs- och Ekon.-Utsk. Betänkande, N:o 72. des utlåtanden; vidare Fattigvårds-kommitténs förslag till icke blott socken-, utan häradsoch läns-nämnder, samt äfven kommitténs för Nationalrepresentationens ombildning förslag till införande af läns-nämnder, hvilka “skulle erhålla uppdrag att meddela upplysningar och råd i de för länet gemensamma frågor".
Erfarenheten har också visat, att kommittéer måst länsvis bildas, då Kongl.
Maj:t i frågor, som rört landets ekonomiska angelägenheter, velat höra dess invånare, såsom till exempel då Kongl. Maj.-t åren 1833 och 1841 ville inhemta menigheternas yttranden om hemmansklyfningen och vilkoren för besutenhet, äfvensom år 1847 om förslaget till ny reglering af domsagor och fängelsedistrikter i riket; så hafva äfven vid de nödår, som träffat en del af rikets provinser, !äns_ kommittéer sjelfmant bildat sig genom deputerade sockne- och fögderi-vis.
Bland redan för handen varande elementor till en koromunal-författning för länen kunna räknas:
Pröfnings-kommittéerna, Deputerade för Markegångssättningen, Brandstodsföreningar för Länen, Lazaretts-, Kurhus- och Hospitals-Direktioner, Boställs-och LöningsDirektioner, m. fl. En inrättning, som, så djupt grundad i beskaffenheten af landets natur, i dess gamla plägsedir och författning, tillika blifvit på senare tider föremål för en så ofta förnyad behandling, synes med skäl förtjent af lagstiftningens åtgärd.
Det genom Förordningen om Sockenstämmor och Kyrkoråd begynta ordnandet af vårt municipalväsende kräfver äfven en fullständigare utbildning-, genom upprättande af en kommunal-inrättning för länen, som, utan att störande ingripa i de särskilda kommunernas sjelfständiga lif, kunde gifva åt dessa en enhetspunkt i frågor, som ega ett för dem gemensamt intresse.
Ett ytterligare stöd för öfvertygelsen derom, lemnar den omständigheten, att, under nuvarande förhållanden, så väl Regeringen sorn Rikets
Ständer äro öfverhopade med en alltför stor mängd ärenden, från hvilka de, om rn sådan mellanlänk funnes mellan den enskilda kommunen och det hela, kunde och borde befrias.
Det finnes vidare icke få, i senare tider ifrå gasatta företag till länens nytta, såsom t. ex. arbetsinrättningar för länen, för hvilkas framgång tillvaron af en sådan kommunal-institution vore väsendtlig.
Om man slutligen afser de politiska förhållandena, lärer i en konstitutionel stat, der en förändring af representationen är i fråga, ingen säkrare grund för en sådan kunna läggas, än genom ett vål ordnadt kommunalväsende.
Besvärs- och Ekon.-Utsk. Betänkande, N:o 72. 23
På de sålanda anförda skäl hade, efter min tanke, Utskottet bordt, i stället att förkasta motionen, utarbeta ett förslag till kommunal-inrättning för länen, med upptagande af det alternativ, motionären i sitt senare anförande framställt, att häraderna skulle, såsom en förbindande länk mellan socknen och länet, i den kommunala organisationen ing å”.
Häruti instämde Herr Kontrakts-Prosten J.
Nilsson Qviding. STOCKHOLM. Östlund &
Bedling, 1851.
Besv. o. Elion.-Ulskottels Utlåtande, JW 75. 1 M 73.
Ank. (ill Exp.-Utsk. d. 5 April 1881, kl. 8 e. m.
Utlåtande, t anledning af vackt motion, om tillagg till Kongl.
Förordningen den 8 Maj 1849, angående sattet för Kungörelsers upplåsande i kyrkorna.
Uti en frän Högvördiga Presteståndet till Allmänna Besvärs- och Ekonomiutskottet remitterad motion har Herr Doktor Björling anfört, hurusom det inträffade, att i samma församling pastorn vore gammal och sjuklig och komministern blind, samt att, dä desse prester ej egde råd att hålla sig medhjelpare, deraf följde, alt pastorn hvarje söndag vore nödsakad infinna sig i kyrkan för alt uppläsa kungörelserna, eller ock om pastor af sjuklighet derifrån hindrades, att dessa antingen icke komma till församlingens kännedom, eller att man tvingades skicka en längre väg till närgränsande församlingar för att derifrån hemta en prest, som förrättade uppläsningen; och har motionären af denna anledning föreslagit, att till ifrågavarande Kongl. Förordning efter orden: »från predikstolen af pre,sten» måtte tilläggas: »eller i nödfall från koret af någon annan, som dertill erhållit pastors bifall.» Utskottet, som anser berörde af motionären uppgifna, äfvensom likartade fall endast undantagsvis på ett eller annat ställe kunna förekomma, finner sådant icke böra leda till någon förändring uti de allmänna föreskrifter, hvilka rörande kungörelsers uppläsande äro gällande, desto heldre som, enär, genom den nådiga förordningen af den 8 Maj 1849, ingen annan förändring i förut gällande författning skett, än i tiden för kungörelsers uppläsning, samma åtgärder, hvilka förut voro anbefallda eller tillåtna, ännu kunna vidtagas, då sådana olägenheter, som de af motionären anförda, inträffa; och får Utskottet derföre vördsamt tillstyrka, _ att ifrågavarande motion icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Bih. lill Jt.
Pral. 1850 dt 1851. 8 Sami., 17 Baft. 4 2 Allm.
Besv. o. Ekon.-Ulskottets Utlåtanden, JY$:ris 74, 75. 74.
Ank. lill Exp.-Utsk. d. 5 April 18S1, kl. S e. m.
Utlåtande, i anledning af vackt motion, om tillsättande af en distriktsläkare i Åsele Lappmark.
Från Högvördiga Presteståndet har tili Allmänna Besvärs- och Ekonomi r> o