Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
De särskilda Utskotten, hvilka 8 Slals- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk:s Utlåtande N:o 6. då handlagt detta ärende, nemligen Stats-Utskottet vid den förra samt Allmänna Besvärstid) Ekonomi-Utskottet vid den sednare riksdagen, hafva såsom skäl för deras afstyrkande utlåtanden anfört, att om det vilkor stadgades, att sökande till vissa tjenster, hvarmed uppbörd vore förenad, skulle insätta i penningar det belopp, hvarför borgen nu finge ställas, ett sådant vilkor skulle för mången medellös, men förtjent och skicklig, person blifva svårt, om icke omöjligt, att uppfylla samt äfven medföra den olägenhet, att vid tillsättande af ifrågavarande tjenster Staten nödgades afse i främsta rummet, huruvida den sökande kunnat anskaffa den erforderliga penningesumman, men icke förnämligast fästa uppmärksamheten på hans förtjenst, skicklighet och redbarhet, hvilka egenskaper vore mera betryggande för en rätt utöfning af hvad tjenstebefattning som helst, än den tillfälliga omständigheten att en sökande kunde aflemna en viss summa penningar såsom säkerhet för behörigt handhafvande af den befattning han åstundade; att det derjemte borde tagas i betraktande att personer, som ingingo borgensförbindelser af ifrågavarande slag och sålunda icke drogo i betänkande att äfventyra sin egendom, på detta sätt meddelade ett vitsord om sitt förtroende till arrendatorns eller tjenstemannens ekonomiska ställning, hans redbarhet och öfriga personliga egenskaper, hvilket obestridligen vore af största vigt, samt slutligen att genom den föreslagna deposilions-skyldigheten Slaten icke kunde blifva betryggad mot förluster, helst hvad tjenste-befattningarne beträffade, enär det icke kunde påräknas eller billigtvis fordras, att deras innehafvare skulle nedsätta penningar till det ofia högst betydliga belopp de i och för tjeusten kunde komma att hafva om händer.
Med åberopande af hvad vid ifrågavarande riksdagar sålunda förekommit, anser sammansatta Stats- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet sig icke eller nu böra tillstyrka Rikets Ständers bifall till ifrågavarande motion.
STOCKHOLM, tryckt kos J. W.
Lundberg, 1857.
Stats- samt Allm, Besvärs- och Ekon.-Utsk. Utlåtande M 7. 1 N:o 7.
Alik. till Eip.-Utsk. dun 24 Febr. 1857, kl. 1 e. m.
Utlåtande, t anledning af vackt motion, angående förändrade grunder för användandet af den från Kongl.
Serafimer-Ordens-Gillel utgående uppfostringshjelp.
Uti en hos Häglof!.
Ridderskapet och Adeln väckt saint till Stats-Utskottet remitterad motion har Herr af Sillén, Gustaf Probus, föreslagit att deri från Kongl. Serafimer-OrdensGillet till alla län i riket årligen utgående uppfostringshjelp för fattiga harn, utgörande omkring 12,000 R:dr banko för året, måtte, derest Rikets Ständer icke skulle anse denna tillgång, så vidt den härrörde af statsanslag, böra till Statsverket indragas, ställas till länsstyrelsernas disposition för anskaffande af lämpliga fosterföräldrar, i främsta rummet för vanartiga eller kringstrykande barn, för hvilkas upptuktelse största svårighet och kostnad måste af församlingarne vidkännas, och i andra rummet för andra fader- och moderlösa barn; äfvensom att dessa medel hädanefter fördelades emellan samtlige länen, i förhållande till deras folkmängd.
Till stöd för detta förslag har motionären anfört, att med nu gällande grunder och sätt för medlens utdelning, desse blefve nästan utan ändamål bortkastade och att då anslaget skett under en tid, då Staten till en del uti fattigvårds-besväret och omsorgen om fattiga barns vård deltagit, men numera all fattigförsörjning både för äldre personer och barn ålåge kommunerna, utom då någon icke kunde, efter bestämda grunder, hänföras till viss församling, i hvilket fall allena Staten åtagit sig försörjnings-skvldigheten, borde den från tiondeanslag eller andra stats-medel uppkomna tillgång till uppfostringshjelpen indragas till Statsverket.
För den händelse att olörsörjdt barn icke kunde till visst samhälle hänföras, utginge kostnaden för barnets vård icke af ifrågavarande medel, utan af det anslag, som funnes i stat upptaget för besörjande af den fattigvård, som ålåge Staten.
Vore åter föräldrar ur stånd att lemna sina barn tjenlig vård och uppfostran, borde desse, enligt Kongl.
Fattig Bih. till, R.
St, Prot. 185(1 & 1857. 4 Sami. 2 Afd. 3 Höft. 1 2 Stats- samt Allm.
M 7. vårds-förordningen den 13 Juli 1853 celi Folkskole-stadgan den 18 Juni 1842, understödjas af församlingen.
I högst ringa mån kunde ock med dessa medel beredas någon lättnad för de församlingar, som vore mer än andra betungade med fattiga barns underhåll och dertill hade mindre förmåga, ty utom för de Skånska länen, hvilka ensainme tillgodonjöte af hela beloppet, utgjorde den summa, som utdelades, för de fleste andra länen föga mer än 300 R:dr banko om året på hvarje län, hvarmed föga kunde uträttas för att jemna lättigvårds-kostnaderna emellan socknarne.
Detta vore icke heller afsedt med dessa medel, utan vore deras ändamål att användas för fader- och moderlösa barn, hvilka icke hade anhöriga med förmåga eller pligt att dem underhålla; men då det numera icke vore möjligt att finna fosterföräldrar, som ville åtaga sig sådane barn för den ringa ersättning, sorn, enligt föreskriften i 7 § af Instruktionen för Kongl.
Serafiiner-Ordens-Gillet den 28 April 1791, finge gifvas af dessa medel, nemligen högst åtta ll:dr banko årligen lör hvarje barn under G år och mindre för äldre barn, så hade deraf blifvit en följd, att medlen numera utdelades mest till fattiga föräldrar såsom bidrag vid vård om deras er/na barn, hvilket ingalunda varit från början afsedt med medlen.
Det synes icke heller öfverensstämma med nu gällande grundsatser för fattiga personers understödjande, att dessa Statens medel användes på omförmälda sätt, hvarigenom allt för ringa gagn vunnes.
Denna motion jemte de yttranden, som vid densammas föredragning lill remiss blifvit afgifna, har Sammansatta Stats- samt Allmänna Resvärs- och Ekonomi-Utskottet lill behandling förehalt; och får Utskottet till en början omnämna att vid sist hållna riksdag motion blifvit väckt derom, att utdelning af ifrågavarande uppfostringshjelp måtte upphöra och omförmälda medel, så vidt de voro komna från Staten, disponeras lör Kongl.
Serafimer-OrdensGillets andra behof, hvilket förslag af Rikets Ständer ogillades. Uti det Utlåtande N:o 10 i Bihanget till Riks-ståndens Protokoll 4 Sami. 2 Afd., som Stats- samt Allmänna Besvärs-och Ekonomi-Utskotten, af hvilka ärendet då gemensamt behandlades, alsråfvo, är vordet upplyst, att redan 1573, medan Skåne var en Dansk provins, hade Konung Fredrik II i Danmark anslagit 1,900 tunnor kronotionde från Skåne till underhåll af ett hospital i Helsingör; att detta kronotionde-belopp, sedan Skåne kommit under Svenska Kronan, blifvit af Konung Carl XI år 1666 tillagdt Stockholms Allmänna Barnhus; att samme Konung, som år 1680 anbefallt en ny tionde-sättning i nämnde provins, uti särskildt bref den 27 November 1682 förklarat, att hvad som genom förhöjning i tionden kunde komma att öfverskjuta 1,900 tunnor skulle tillkomma det barnhus, som i Malmö borde inrättas, äfvensom de 2000
Daler silfvermynt, som Konungen dertill beviljat af sin hof-kassa jemte den summa Johan Gyllenstjerna samt liera andra dertill förärat; att denna förläning blifvit år 1683 ytterligare stadfästad och då gifvit en inkomst af 400 tunnor 22 kappar råg, 1,064 tunnor 8 J kappar korn, 422 tunnor 10 § kappar hafre samt 6 lispund 18 marker smör, hvaraf 25 tunnor råg och 2 tunnor korn utgått till Landskrona stadskyrka; att, sedan erforderliga byggnader blifvit uppförda, barn intagits å det sålunda inrättade barnhuset, meri att då det sedermera befunnits att kostnaden för barnhusets förvaltning ökats så att det antal barn, som derstädes borde underhållas, betydligen minskats, Kongl. Serafimer-Ordens-Gillet hos Kongl. Majit fram - Stata- amni Allm.
Besvärs- och Ekon.-Utah. Utlåtande
M 7. 3 ställt ilen anhållan att hushållningen vid barnhuset måtte la förändras och inrättas |>å samma sätt, som vid Stora Barnhuset i Stockholm och barnen utlemnas till personer på landet, hvilka såsom fosterföräldrar åtoge sig barnens vård emot en viss årlig uppfostringshjelp; att berörde framställning blifvit i nåder bifallen, hvarigenom det förhållande inträffat att barnens antal vid barnhuset minskats, men deremot de utackorderades ökats; att Riksdagsfullmäktige från Skånska städerna vid 1788 års riksdag hos Kongl. Majit i underdånighet begärt att nämnde barnhus mätte bibehållas sådant som det sedan dess inrättande varit, hvilken begäran Kongl.
Majit dock afslagit på den grund, att Kongl.
Majit gifvit tillstånd till den med barnhuset vidtagna förändring* och hvaraf bland annat den nytta följt, att ett antal af 40 barn iner än förut kunnat der underhållas; att slutligen Kongl.
Serafimer-Ordens-Gillet funnit det fördelaktigast att icke vidare intaga barn å barnhuset, der utgifterna fiir förvaltningen och barnens underhåll vore alltför stora, utan förmånligast för inrättningen att till understöd fiir fattiga barns uppfostran utdela ali dess inkomst, i hvilket hänseende åtgärder äfven vidtagits, och på det att samtlige länen i riket skulle komma i åtnjutande af samma understöd, bestämdes först ett visst antal barn inom hvarje län till erhållande af uppfostringshjelp, och sedermera fastställdes ett visst penningebelopp till utdelning inom hvarje län, i,mån af folkmängden, hvarvid likväl med afseende derå att Skåne hade största fördelen af barnhus-inrättningen, sådan den från början befanns, Kongl. Serafimer-Ordens-Gillet ansåg samma provins böra erhålla större anslag än de öfriga länen.
Till dessa vid sist hållna riksdag sålunda meddelade upplysningar får Utskottet nu tillägga, att den ifrågavarande uppfostringshjelpen, som frän Kongl. Serafimer-Ordens-Gillet utdelas, består af kronotionde från Skåne, deraf från Malmöhus län utgå 209 tunnor 35 § kappar råg, 531 tunnor 19 J kappar korn och 275 tunnor 21 kappar hafre, samt från Christianstads län 109 tunnor 30 £ kappar råg, 532 tunnor 26 | kappar korn och 146 tunnor 27 kappar hafre, sorn, reducerade till 32 kappar på tunnan, gör tillsammans 400 tunnor 27 kappar råg, 1,064 tunnor 8^ kappar korn samt 422 tunnor 10 § kappar hafre, eller tillhopa 1887 tunnor 14 kappar spanrnål, hvilken löses efter markegångspris och således till summan vexlar; att, enligt från vederbörande embetsmän hos Kongl. Serafimer-Ordens-Gillet erhållen upplysning, uti beloppet icke ingå några enskilda donationer; att uppfostringshjelpen öfverlemnas till Konungens Befallningshafvande i samtlige länen efter en år 1826 gjord fördelning af deras folkmängd, med undantag af de Skånska länen, som undfå 4,000 Ridr, deraf Malmöhus 3,000 Ridr och Christianstads 1,000 Ilidr; samt att det belopp, som efter anmälan af församlingarnes Herrar Pastorer utdelas till fattiga barns underhåll, utgör för hvarje sådant högst 8 Ridr banko, men oftast icke mer än 6, 5, 4, 3 å 2 Ridr 32 sk. samma mynt.
Att ett så obetydligt belopp icke kan medföra någon verklig nytta för dem, som af understödet blifva delaktiga, torde vara tydligt och af erfarenheten bekräftadt, hvaremot om anslaget-ställdes till Läns-styrelsernas disposition med rättighet att, vid inträffande ömmande omständigheter, efter anmälan af vederbörande Fattigvårds-direktioner, utdela störte poster af den hvarje län tillkommande uppfostrings-hjelpen, håller Utskottet före att verkligt gagn 4 Stats- samt Allm.
M 7. skulle vinnas samt det ändamål, som med anslaget åsyftats, ernås; och får Utskottet för den skull i så måtto understödja motionärens i ämnet gjorda framställning, att Utskottet föreslår, det Rikets Ständer behagade för sin del besluta, att deri från Kongl. Serafimer-Ordens-Gillet utgående uppfostrings-hjelp, utgörande omkring 12,000 R:dr banko årligen, måtte, fördelad emellan samtlige länen elter deras folkmängd, dock så att de Skånska länén, såsom hittills, undfå tillsammans 4,000 R:dr, deraf Malmöhus 3,000 och Christianstads 1,000 R:dr, ställas till Läns-styrelsernas disposition, för anskaffande af lämpliga fosterföräldrar i främsta rummet åt vanartiga och kringstrykande barn, och i andra rummet för andra fattiga fader- och moderlösa harn; och torde, i händelse af bifall härtill, underdånig skrifvelse i ämnet till Kongl.
Majit aflåtas.
Af Herr Montgomery Cederhielm: »Sedan den upplysning erhållits att ifrågavarande uppfostringshjelp för fattiga barn består af kronotionde från provinsen Skåne och att i beloppet ej ingå några enskilda donationer till det fordna barnhuset i Malmö, anser jag Utskottet saknat skäl att vid sitt tillstyrkande att dessa medel mätte utgå, fördelade emellan samtlige länen efter deras folkmängd, göra någon undantags-bestämmelse till förmån för de Skånska länen.» Af Herr Biskop Björk och Herr Henschen.
Sluts- samt Allm.
Utlåtande M 8. 5 N:o 8.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 24 Febr. 1857a kl. i e. m.
Utlåtande, i anledning af väckt motion om tillsättande af och arfvoden åt ständige Ledamöter uti en Lag-beredning.
Till Stats- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet har HÖgloflige Ridderskapet och Adeln remitterat en af herr von Koch, Nils Samuel, hos bemälte Riksstånd väckt motion, deruti föreslagits, »att Rikets Ständer måtte ställa ett förslagsanslag stort 20,000 R:dr Riksmynt årligen till Kongl. Majrts disposition för arfvoden åt tre ledamöter uti en lagberedning, som det skulle åligga att granska förslag till lagar och författningar, i den ordning Kongl. Maj:t behagade närmare bestämma.»
Till stöd för detta förslag har motionären anfört, hurusom förmågan att väl redigera lag vore en bland de mest sällsynta och hvartill fordrades skarpsinnighet, vidsträckta och grundliga vetenskapliga studier, lång erfarenhet vid lagskipning samt dertill en nästan till konstfärdighet uppöfvad skriftställaretalent; att ett land med 3 millioner innevånare sällan torde samtidigt ega mer än en eller annan i detta afseende utmärkt personlighet, hvarför det vore en stor misshushållning om, när dylika kapaciteter funnes, de icke uppsöktes, användes och sålunda vidare öfvades och utvecklades.
Man borde betänka hvilken tid som bortkastades för lagstiftare, lagskipare och parter vid pröfning, tillämpning och tydning af tvetydiga, hvarandra ofta motsägande lagförslag eller lagstadganden.
Denna tid skulle måhända kunna uppskattas i penningar, men den osäkerhet, den misströstan om rättvisa, den tvedrägt och det lagförakt, som alstrades genom olika tydning ständigt underkastade lagar, kunde ej efter en sådan måttstock mätas, de tärde på statsträdets rot.
Dessa olägenheter skulle dock genom ett enkelt och jemförelsevis föga kostsamt medel kunna till stor del för framtiden förekommas, och detta medel vore, enligt motionärens tanke, att genom ett för ändamålet tillräckligt anslag sätta styrelsen i tillfälle att uppsöka och använda 2 eller 3 af de i detta hänseende skickligaste män för pröfning af det inbördes sammanhanget och uttryckens bestämdhet uti de förslag till lagar och författningar, hvilka i Stats-departementen eller eljest utaf uti hvarje fack kunnige män kunde uppgöras.
Denna lagberedning borde, enligt motionärens tanke, bildas sålunda, att den egde 2 å 3 af Konungen utsedde ständiga och af - 6 Stats- samt Allm.
Utlåtande JY: 8. lönade ledamöter; att Justitie-statsministern, Jnstitie-kansleren oell Rikets Ständers Justitieombudsman berättigades att bevista lagberedningens sammanträden och deltaga i granskningen af dess arbeten när desse embetsmäns öfriga göromål sådant tilläte; att hvarje departements-chef egde att utse en eller två honom underlydande embetsmän, att, då ärende, som till departementets handläggning hörde, i lagberedningen förekomme, för tillfället inträda såsom ledamöter i lagberedningen; att lagberedningen borde, så vidt ärendet tålde uppskof, afgifva underdånigt yttrande öfver hvarje förslag till ny författning, innan detsamma af Kongl. Majit i Statsrådet slutligen pröfvades; att lagberedningen, på det den ej måtte öfverhopas med göromål, icke annat än undantagsvis och på grund af Kongl. Majits serskilda befallning, borde sysselsättas med uppgörande af de första utkasten till nya lagar och författningar, samt att departements-chefen från hvarje departement utsåge någon tjensteman att såsom sekreterare biträda lagberedningen uti de till departementets handläggning hörande ärenden.
Slutligen har motionären förklarat sin mening icke vara att föreslå det Rikets Ständer skulle vilja binda ett anslags beviljande vid dylika detaljers ovilkoriiga antagande.
De hade endast blifvit meddelade på det en hvar skulle kunna göra för sig klart hvad som hufvudsakligen åsyftades.
Uti denna motion har, vid densammas föredragning till remiss, herr Hjerta, Lars, instämt med hemställan derjemte att det af motionären äskade anslaget icke måtte beviljas för längre tid än till nästa statsreglering, emedan den idé motionen innehåller förtjenade en vidare utsträckning och utveckling i den syftning att den föreslagna lagberedningen tillika blefve en önskvärd förmedlande, icke beslutande, men rådgifvande myndighet, stående emellan Konungamakten och Rikets Ständer, och som kunde förbereda de mål, som utaf regeringen skulle afgöras; och om hvilken auktoritets organiserande tiden vore inne vid nästa Riksdag att väcka motion.
Utan att utlåta sig i något bedömande af de klagomål, sorn försports öfver de större eller mindre bristfälligheter, hvarmed de under sednare tid utfärdade allmänna författningar kunna vara behäftade, erkänner Utskottet villigt vigten och värdet deraf, att allmänna författningar och stadgar aflattas med den enkelhet, tydlighet och bestämdhet, att de blifva lätt fattliga för den egentliga menigheten och således uppfylla en af de väsendtliga fordringarne på en god författning; men Utskottet betviflar att de olägenheter, som motionen omförmäler, skola blifva undanröjda samt för framtiden kunna undvikas genom inrättandet af den föreslagna lagberedningen.
Utaf densammas organisation, sådan den af .motionären är vorden framställd, samt den utsträckning, på sätt ofvan blifvit omnämndt, herr Hjerta deråt velat gifva, har Utskottet icke heller kunnat bilda sig ett fullständigt omdöme om hvarken den egentliga arten eller omfånget af den verksamhet deri ifrågasatta lagberedningen skulle komma att utöfva, enär det vill synas, som densamma skulle dels inskränka sig till endast en redaktions-byrås bestyr, dels ock derjemte utgöra en rådgifvande myndighet uti regeringsärenden, oansvarig inför både Konung och Ständer.
Skulle åter en institution, sådan den nu blifvit föreslagen, vara af behofvet påkallad, lärer säkerligen Kongl. Majit ej underlåta att derom till Rikets Ständer aflåta nådig proposition; Stats- samt Allm.
Utlåtande M 8. 7 men att på enskild persons i ämnet väckta förslag Rikets Ständer skulle vara redo att bifalla en liv med dryga kostnader förknippad myndighets inrättande, hvilkens nytta och nödvändighet äro åtminstone tvifvel underkastade, anser Sammansatta Stats- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet vara mindre välbetänkt, och får fördenskull hemställa, att ifrågavarande motion icke måtte till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Af herr Fåhraeus, O. J. »Jag reserverar mig mot Utskottens beslut, hufvudsakligen af det skäl, att, om äfven ärendet må kunna anses icke böra föranleda någon definitif åtgärd af Rikets Ständer, innan från regeringen framställning i ämnet blifvit gjord, som kunde gifva närmare grund för pröfningen af organisationsfrågan, jag dock finnér saken förtjent af den uppmärksamhet, att motionen icke bordt ovilkorligen afstyrkas, än mindre syftemålet och grunderna derför ogillas.» Häruti instämde: Herr Montgomery Cederhielm, » Uggla, » Biskop Björk, » Prosten Schram.
Af Herr Henschen: »Alldenstund ett alltför stort motstånd torde ännu möta hvarje enskild riksdagsmans försök att erhålla Ständernas medverkan till inrättandet af en statsvetenskaps-akademi (académie des Sciences morales et politiques) eller än heldre ett både teoretiskt och praktiskt institut, som kunde a) bär i landet odla och utbreda statsvetenskaperna, b) utgifva årliga berättelser om deras framsteg i andra länder, c) meddela vetenskapliga upplysningar, som regeringen eller vederbörande embetsverk kunde vid frågor om nya lagars stiftande eller andra vigtiga ärenders handläggning finna nödiga, d) fullgöra det som åsyftats med ofvanberörde lagberedning, samt e) medverka till juristers och andra civila embetsmäns bildning ungefärligen på det sätt eller med det syfte, Juris Doktorn, Rådmannen S. J. Wijkman, såsom ledamot af Borgare-ståndet, i motion N:o 203, den 1 Mars 1834 föreslagit; fördenskull, och då den lagberedning, en framför de fleste andre dertill behörig person, Herr Justitie-kansleren N. S. von Koch, nu föreslagit, skulle ej allenast, såsom blott lagberedning, medföra en oberäknelig nytta, utan ock kunna till ett dylikt institut eller akademi småningom utbildas, har jag trott att Utskottet bordt föreslå Ständerna att 8 Stats- samt.
Besvärs- och Ekon.-Lisk.
Utlåt andu M 9. antingen bifalla ifrågavarande motion eller oek hos Kongl. Maj.-t i underdånighet anhålla, att Kongl. Maj:t, efter Juridiska Fakulteternas och öfrige vederbörandes hörande, täcktes för Ständerna i nåder tillkännagifva, huru stort anslag kunde erfordras för ornförmä/da högst vigtiga ändamåls vinnande. N:o 9.
Ank. till Exp.*Utsk. d, 2i Febr. 1857, kl. 1 e. m.
Utlåtande, i anledning af vädtla motioner angående förklaring öfver Kongl. Kungörelsen den 17 Juli 1847, rörande ularrendering af Kungsgårdar, Kungsladugårdar odi andra Kronolägenheter.
Till Sammansatta Stats* samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets behandling hafva blifvit öfverlemnade tvenne serskilda motioner, väckte, den ena hos HÖglofl.
Ridderskapet och Adeln af Herr Adlercreutz, Axel, och den andra inom Hedervärda Bondeståndet af Riksdagsfullmäktigen David Andersson från Hallands län, begge innefattande framställning om meddelande af förklaring öfver vissa delar af Kongl, kungörelsen, angående åtskilliga förändrade föreskrifter till iakttagande vid utarrendering af kungs- och kungsladugårdar samt andra kronolägenheter, hvaraf arrenden till Statsverket ingå, af den 17 Juli 1847.
Uti den förra af dessa motioner är föreslaget att Rikets Ständer måtte för sin del besluta en sådan förklaring öfver högstberörde kungörelse, att de genom densamma meddelade stadganden böra vinna tillämpning jemväl i det fall, att bortförlänad kungsgård, kungsladugård eller annan kronolägenhet skall efter förläningstidens slut för Stats-verkets räkning på arrende upplåtas.
Den sednare motionären har föreslagit, att, enär andra momentet af merberörde Kongl, kungörelse väl tillerkände innehafvare af till Statsverket indraget landtstats-boställe optionsrätt till arrendet derå, men samma moment icke tydligt bestämde huruvida vid första utarrenderingen Stats- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsh.
Utlåtande M 9. 9 utarrenderingen efter skeende indragning, optionsrätten borde företrädesvis tillhöra boställsinnehafvaren såsom löntagare eller den som genom enskildt arrende-kontrakt innehade och brukade, bostället, Rikets
Ständer måtte besluta den förklaring öfver ofta besagde kongl, kungörelses 2:dra moment, att »med benämningen innehafvare derstädes, förstås endast den, som bostället brukat och för detsamma varit mantals- och skattskrifven, samt erlagt viss betingad årlig afgäld af bostället till löntagande innehafvaren deraf, så vida icke den sednare med eget lego-folk bela brukningen sjelf ombesörjt.»