Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
D e n långa nattskjortan räckte nästan ner öfver de små fötterna.
När h a n satt p å hennes arm, insvept i den m j u k a pälskap- pan, likt en f å g e l u n g e i sitt v a r m a b o, skrattade han, s o m hon aldrig hört h o n o m skratta, o c h när h o n g i c k m e d h o n o m t r y c k t intill s i g g e n o m d e n ö d s l i g a, o o r d n a d e v å - n i n g e n, t ä n k t e h o n, att d e t ej v a r e n spillra h o n r ä d d a t u n d a n f ö r ö d e l s e n, u t a n e n ädel- sten.
Direktören var inne i sängkammaren.
» Ä r du redan vaken, p y s?
» sade han och smålog m o t sin älskling.
» P a p p a s k a l l h j ä l p a m i g m e d ett tal, d e t har m a m m a lofvat. » » N å, så får j a g v ä l det! » » H ä r!
» sade E v a o c h räckte fram boken.
» D e t är d e t t a!
» H a n betraktade henne forskande, ty det v a r n å g o t i h e n n e s r ö s t, u t s e e n d e o c h håll- ning, s o m imponerade.
H a n t o g b o k e n ur h e n n e s h a n d o c h läste i g e n o m talet så långsamt, att g o s s e n blef otålig.
» Kan pappa inte? » Direktören kände med pinsam Sxasjortaj.
Bidrag mottagas med tacksamhet L o g o g r y f.
I femton delar här du gifvet har Ett hufvudord, som bäres af en karl, Ty viktigt är det, aldrig sågs en kvinna Ännu så försigkommen styrka vinna Att hon förtotts det ordet bära o p p, Hur hon än litar på sin själ o c h kropp.
Och må vår tids stortalighet ock söka Att hennes kraft o c h hennes tankar öka, Så har man ännu aldrig hört i nord, Att kvinnan nämnts med detta huf- vudord.
Nu ordet delas skall i flere små, Att lösningen blir lätt att hitta på.
att h u s t r u n s ö g o n v o r o f a s t a d e p å och förstod hennes tankar.
» Pappa kan inte. » » Jo.
j o!
» honom, » Q m j a g k a n?
Jag vet inte! » sade han osäkert.
— » Visst kan du, » svarade hon betydelsefullt, » e l j e s s k u l l e d u k a n s k e få r o d n a inför din son. » Han derna.
satt nedböjd E t t h o p p f u l l t l e e n d e g l e d ö f v e r E v a s an- sikte, där h o n s t o d b o r t a v i d e n a fönstret, blickande ut på de rimfrostklädda träden och den purprade morgonhimlen, på hvilken solen snart skulle träda fram, b e b å d a n d e en n y dag.
m e d h u f v u d e t i hän- » D e t är f ö r s e n t.
» » I n g e n t i n g är f ö r s e n t, så l ä n g e lifvet ännu pulserar i våra ådror, » svarade h o n mo- digt. » D e t finns e n m ö j l i g h e t n u, o m d u b e g a g n a r d e n!
J a g h a r t ä n k t p å ett l i k n a n - d e t a l h e l a n a t t e n — ett t a l s o m v i m å s t e h j ä l p a s åt att r ä k n a ut, v i b å d a.
V i l l d u?
» 11 Parisiskan " af Child, från engelskan för Idun af — löd rubriken på en artikel, in- förd i ett par af Iduns senaste nummer.
V i hade för Iduns uteslutande bruk på öfligt vis honore- rat hr Draghi för denna artikel, m e n finna efteråt, att han sålt alldeles samma öfversättning till » Ny illustrerad tidning », där den o c k nyligen varit införd.
Såväl vi s o m vår aktade presskollega ha alltså härvid tydligen varit utsatta för ett tillvägagående af, minst sagdt, inhonett art. V i hafva affordrat hr Draghi en förklaring, s o m dock uteblifvit, o c h anse oss därför skyldiga såväl » Ny ill. tidning » som vår läsekrets detta om- nämnande.
F ö r lifförsäkringar &amp; af alla slag, Bästa skydd mot köld och värme Förordade af ar: D.rFrith.
äfven för * * enda äkta Ovanliga f ö r m å n e r.
Stora Yinstutsigter för fte lifförsäkrafle.
Kvinnor kunna vid försäk- ring undersökas af doktor Ka- / f Q Gösta Turistmedlemmar erhålla extra rabatt.
+2?
Widerström i Stock — - Vidinghoff, 1 9 Drottninggatan 1 9 Aktiebolaget Mekanikus f (G.
37166) .8- * " I i s i i!
i i; §&gt; s o - o Folkungagatan 1 6 &amp; 1 8 eller i hemorten af (f år b a bl.
säkringsområdet, under 15 försäkras Jj f % &amp; utan f valfrihet (ty) f / J^P * / J V i hög grad- belopp 8 t fe S &gt; f ce — minst F ö r in- 2,000, högst 1 0, 0 0 0 kronor eller / / fränta af ' S TT v •o c D betalda 1 0 0 0 kronor kan erhållas af g - S ' a • *?
° ^, « &amp; 3 I - S c!
&lt; •a eller senare Exempel: med större.
antingen kapital '] #; •s?
i J § (f måttliga s s " » - I Kl i 141F medger d e n försäkrade valfrihet mellan kapital och / ...
.,, „ Il frånta att lyftas tidigt m e d J) ff läkareundersök- (f ^ to » - » &gt; a, ös - te W Sr K C 3 Q.
O det nyaste på för- husläkaren.
Barn j STOCKHOLM.
K holm Nansen, Se » Pä skidor ge nom Grönland » (sid. 3C).
Normal-Underkläder &amp; 7 ï ^ f. d.
E. Erikssons Mek.
Verkst.
Aktie-Bolag, rolina d a m e r!
7 / 32 " ' B S, g g Ss Nl&gt;S * • S * ^11-1 53 — fît?!
S - JS g 3 o, « §„§&gt; 5^ cm.
stickmaskin 105 kr.
förut ' 21 ') kr.
» 174 » » 290 » * / „ » minst 5 4, högst 3,S05 kronor årligen f &gt; £ &gt; till lifvets slut.
&lt; ^ &lt; i V v Allmänna Lifförsäkringsbolaget Konstsömnad, Hufvudkontor: Stockholm, Vasagatan 1 0.
Glödritning, Träsnideri, Läderplastik.
Svensl^ fymsfcslöjd- Utställningsbi / rå (S. 26 GIÖBEL) Norrlandsgatan 26 (2:dra huset från Kungs- trädgården).
(G 3 7 1 6 4) Aktiebolaget Kungsholms Tvättinrättning •i ' - * INEDAL &lt; &amp; STOCKHOLM * * Utför omsorgsfullt, raskt och billigt: L i n n e - och Ylletvätt, M a n g l i n g och Strykning, Kemisk tvätt och Fläckuttagning, Skönfärgning och Blekning.
Jteel behandling!
TUlgjordt arbttc!
Ombud i flere städer!
37148) .•IIIIIIIIIIIIIIIIIMllllllllllllllllllllllllllHIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIMIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIUIIIIIIIIIIIIIHIIinilllMIIMIIIIIIII ' Den lämpligaste och JÛilje fiolmens &lt; * • Stearinljus.
billigaste dagliga tidning för familjen är TOCKHOLNS-TIDHIIGEI, som innehåller svenska original i sin klipp-följetong (2.
4 0 0 boksidor pr år) samt en stor mängd svenska skisser och berättelser.
— Stockholms-Tidningen, som kostar blott 1 öre om dagen, eller 3 kr.
6 0 öre för helt år, är Sverigres mest spridda dagliga tidning, i det att upplagan nu utgör 60,000 ex. hvarje dag Prenu- meration sker vid närmaste postanstalt (G.
87157) Com verksamt lösande, välsmakande •C- medel vid hosta, heshet och katarrer rekommenderas Florents franska lakrits pastiller.
Pâte vanillée (lätt vaniljsmak och finaste bröstgummi) 40 öre Pâte à la violette (finaste lakrits, aromatisk smak) 05 » î£ * £-jj 35 Pâte à |.
„ i, Pastillesâranisj- '; » n - j 3 0 jfr.
Réglisse Florent.
1101) CHAMPAGNE.
, Pastilles å la menthe fpepparmynt, allmännast omtyckta).
" 0 » hos alla välförsedda handlande.
EntamagentS.
J. XORMAX, Stoctkotm.
Endast äkta med märke: G H7168) Guldmedaljer: Paris 1878, Malmö 1896.
37154) Ull, .OH0TTOJV Cf (j r Kommtssionslager i alla Sveriges städer.
leverantör c t " ömum * * * * * * * S.
G U M / E L I I Annonsbyrå, Stockholm, Drottninggatan 2.
Telegramadress: Annonsbyrån.
Filialer: Malmö, Göteborg.
« af WAL£ S
IM D römmande stjärnorna glimma, världens heliga timma sänker sig ned öfver hvitklädd jord.
Stoftets söner sin tvekamp stanna, tröttad tanke lyfter sin panna, bedjande hjärta söker ord.
Skog och marker hvila, •ljus i tjällen tändas, granen lyfts på bordet silfverprydd och grön.
Barnahufvud flockas, barnaögon stråla, och de helga klockor ringa skog och marker, barn och hem till bön.
Fullbordadt är hvad siarn såg: det folk, som uti mörkret låg, rann upp ett ljus, ett underbart, som dödens land gjort morgonklart Det var ett barn, en mänskors like, men skuldran bar ett himmelrike; en röst, som icke ropa hördes, men öfver jordens gränser fördes; en ande, djup i Herrens råd, hvars budskap lyder evig nåd; en konung, för hvars härskarmakt skall fly all storm och blodig prakt, då lammet sofva skall hos björnen samt myrten spira upp för törnen och mänskohjärtat se till slut sin lyckas väntade minut.
IDUN 402 Därför tanken vänder Adam och EVa.
till fridsbarnets hem, därför knäppas händer En julberättelse nu mot Bethlehem.
af Sophie Linge, Där vill världen glömma sina djupa sår, där vill världen drömma om sin framtids vår.
Där lyste himlens änglar i soligt morgonljus utöfver barnets krubba, en Davidsättlings hus; där hördes himlens tungor förkunna en ny dag, om frid på jorden sjunga och om Guds välbehag.
Den sången har jag sjungit uti min barn- doms tid, den skall mig äfven följa igenom årens strid; jag vill till honom lyssna, när löfven falla af, af honom ännu stödjas på brädden af min graf.
Kom, min broder, kom, min syster, far och mor också, liten pilt, som trind och yster knappast lärt att gå!
Stjärna högt på fästet, sparf i vinternästet, vill du möta, säg, denne konungs väg?
Under tempelhvalfvens båge, hvar ett hjärta söker ljus, vid barmhärtighetens råge uti fattigmannens hus, bredvid kärfve, gjord åt sparfven, i den glada mellan friska barnaflock, blomsterhvarfven öfver kors och marmorblock — hvar ett hjärta ömsint vakar, hvar en gifmild hand räcks ut, hvar en själ sig själf försakar; Jesus står en tyst minut, guld och myrrha återbördar och sin väg osynlig går, medan evighetens skördar spira i hans stilla spår.
Heliga jul, hvars höga minne gläder och stärker hvart ädelt sinne, låt din frid bo ibland oss inne, lyfta vår blick mot förklaringens strand!
Skänk åt det barnsliga sinnet vingar, medan du tviflarn till ödmjukhet tvingar och åt den lidande ömsint bringar hopp från de himmelska skarornas land!
» I fall någon ringer, så är jag inte hem- A ma — förstår hon d e t?
» » Jag brukar inte narras, jag, » svarade Maja och slog en knyck på sitt slätkam- made hufvud.
» Skulle någon ringa på, så säger jag, att doktorn helst vill vara i fred, och då kommer jag sanningen närmare. » » Säg hvad du vill, ditt gamla spö.
» — - den sista stafvelsen sväljdes ned, och dok- torn gick in i sitt bibliotek för att åter börja rota i böckerna.
Maja fortsatte af dukningen af middags- bordet, och det var suart gjordt, ty där fanns blott ett enda kuvert, men då hon höll på att lägga ihop duken, så k o m dok- torn tillbaka ut i salen.
Han hade nu ett blidt uttryck i sitt an- sikte och höll en papperslapp emellan fing- rarne.
» Se här » — sade han och stack den åt henne — » det är j u julafton i dag.
Gå ut och köp sig en julklapp, hvad helst hon vill — ett klädningstyg eller något annat krims-krams.
» » Tack, goa doktorn » — sade Maja och gjorde en liten knix på sina gamla knän, — » men det blefve mera jullikt, om dok- torn ville köpa den själf.
» » J a g?
» — - han såg ut som ett stort, förbluffadt frågetecken — » skulle jag köpa — nej, Maja lilla, jag har annat att sköta.
» Och så gick han tillbaka in i sitt rum.
Men Maja hann knappt att lägga in duken i skänken, förrän han var ute igen.
Denna gång såg han ännu blidare ut, och det skimrade till bakom glasögonen, när han frågade: » Är hon verkligen så barnslig vid sina år, att hon skalle sätta .värde på, om jag.
» » Kan doktorn fråga så — om doktorn bara ville ge mig ett knappnåls bref, men som han köpt och lagt in med egna händer, så vore det bättre än en juvelbrosch som j a g köpt själf. » Maja vände ryg- gen till och lyfte oför- märkt upp en snibb af sitt hvita förkläde till ögo- nen.
» Kan hon inte se mig i synen, människa, så kan hon gå ut till sina diskar så länge.
Hennes rygg är då inte vacker alls. » Doktorn gick nu, på allvar, in till sig, satte sig i gungstolen samt lade fötterna upp på skrifbor- det.
Det var hans älsk- lingsställning, då han ville begrunda någonting, och att tänka — det var hans svaga sida.
Han hade tänkt så mycket i sitt lif, att han nästan glömt bort att handla, och en kraftyttring åt det hål- let var honom nu mot- bjudande.
1896 » En sådan inbilsk varelse — skulle jag gå ut och köpa julklappar åt min piga! » Han fick fatt i en af sina kära böcker samt började att ifrigt läsa däri.
Men bok- stäfverna gledo tillsammans i en stor klump midt på sidan, fingo sedan brådtom att breda ut sig igen och stapla upp sig, den ena på den andra, till dess de bildade en bestämd figur inför doktorns ögon.
Och den figuren var han själf, men blek och af- tärd, liggande på ett sjukläger; och gamla Maja stod bredvid med en kopp hafresoppa i handen och ett innerligt medlidande i sina små vattenblå ögon.
» H m » — doktorn började att parlamen- tera med sina bättre känslor — » det var j u endast hennes skyldighet. » Han tog nu till boken igen och fick ge- n o m sin viljekraft bokstäfverna ordnade i rader, men det dröjde ej länge, innan hans hufvud sjönk på sned emot » konsolatören », och han glömde snart både Maja och hela den besvärliga världen för öfrigt i en ljuflig slummer.
Maja kom in med kaffebrickan, men då hon fann sin husbonde sofvande, ställde hon den framför honom på bordet och smög sig tyst ut igen, beklagande att de rara julka- korna, som hon bakat enkom för att fägna sin husbonde, nu skulle hinna att kallna, innan han vaknade.
Kaffet ville han då helst hafva kallt.
Men doktorn skulle ej länge få sofva i ro, ty en ljudlig ringning på tamburklockan skållade genom den lilla våningen.
» Nå, det var väl att jag inte är hemma, » — tänkte han och serverade sig kaffe.
» Ka- kor också — åhå, jag heter ju Adam i dag.
» Ännu en ringning, litet kraftigare än den första och med upprepade dragningar på klocksträngen.
» Ring på, ring på » — muttrade doktorn — » ring så länge klocksträngen håller — • se ' n får ni sluta. » Men klocksträngen höll profvet, och den ringande gaf ej tapt så lätt.
Hvem det än
IDUN 189G var, så tycktes han finna ett särskildt b e hag i att höra klangen från den lilla p ng~ lan ofvanför tamburdörren och ryckte nu i strängen med en viss lustig rytm.
» En sådan bandit! » — men hvad gjorde då » människan », som ej öppnade och såg efter h vem det var.
Intet ljud hördes Yitifrån köket, och ring- ningen fortfor med små mellanskof.
Hade hon så brådtom med att köpa sig en kjol, att hon redan gått ut — det vore så likt allt hvad kvinnfolk heter.
Till sist tröt doktorns tålamod, och för att snäsa den oförskämde fredstöraren, så gick han till sist själf ut för att öppna dörren.
Men mycket försiktigt Bara en tums- bred springa.
Genom den såg han ett rödblommigt, käckt ansigte och en ullvante, som ännu höll tag om handtaget till klocksträngen.
» Jaså, din babian, är det du!
Tycker du det är skick och skäl att hålla ett sådant oväsen på julaftonen.
När man ej öppnade, kunde du väl begripa att ingen var hemma. » » Babianen » gjorde sig så smal han kunde, slank behändigt in genom dörrspringan och stod nu med frostbitna öron och snöiga stöflar inne på dörrmattap.
» Ja, men j a g såg, att farbror A d a m var h e m m a » — sade han — » och j a g ville nöd- vändigt träffa farbror. » » Du är inte buskablyg, du.
Men hur kunde du se, att j a g var h e m m a?
» » Farbror hade j u lampan tänd i sitt rum. » » Aha — jaså!
— det hade j a g ej tänkt på.
— Nå, eftersom du är här nu, så kan du stiga in » — t i l l a d e han — » men torka först af fötterna. » » Ja, det är vådligt mycket snö ute » — sade Sam och skrapade klackarne — » och farbror kan inte tro, hvad det är stiligt i bodfönstren.
» Sam tog af sig öfverrocken, men sysslade först med att få upp ett paket ur fickan.
» Jag har den äran att gratulera farbror, ' » — sade han — » och eftersom j a g vet, att farbror tycker om gamla böcker, så.
» » Hvad är det » — frågade doktor Adam och såg smått generad ut — » hvad för nå- got — hvarifrån har du fått den här? » » Å h, den låg i fönstret till en lumpbod, och som j a g hade en tjugufemöring kvar af julpengarne och såg, att den var riktigt smutsig och gammal, så tänkte j a g att — att farbror skulle tycka o m den. » » Hederspojke » — sade doktorn, litet vek i rösten,och strök Sam öfver den borstiga luggen.
» Besynnerligt, » — t i l l a d e han och blädd- rade i det lilla häftet — » nu har j a g under många år sökt att få fatt i den här lilla boken, och till sist hittar en skolpojke reda på den af en ren slump.
Högst underbart.
Men godt väderkorn hade du den gången, min gosse, och du skall hafva stor tack för den tjänst du gjort mig. » Sam rätade på sig och kände sig mycket viktig.
Men doktorn tog honom i kragen och drog honom in i sitt rum till kaffebrickan.
» Nu ska vi leka jul, » sade han.
Det dröjde ej länge, innan Sam ätit upp de flesta af Majas kakor, m e n under tiden hann han att berätta o m, hvilka julklappar han köpt åt sin m a m m a och småsystrarna, att julgranen var pyntad och färdig, samt att det borde vara julafton sju gånger o m året.
» Jag tycker att det är nog med en, j a g, » — sade doktor A d a m.
» Jag har hvarken jul- gran eller annat roligt jag, ser du, och för mig är julaftonen lik alla andra dagar på året. » J » K o m hem till oss, farbror, k o m hem till oss » — bad han med den sista kakbiten i munnen.
» Jag vet, att m a m m a så gärna ville be far- bror komma, men hon var rädd för, att farbror inte skulle tycka om det. » » Hm — hm!
» » Hon skulle bli så glad, o m farbror kom, och inga julklap- par behöfs, för det få vi ändå.
Moster Eva hade en hel kapp- säck full, när hon k o m.
» Farbrodern hade vändt ryg- gen till samtl stod och passa- de in några böcker i en af hyl- lorna.
Sam kunde därför inte se, att en varm sky drog upp på doktorns panna, men han hör- de dunsen af en bok, som föll ^hrV I; i golf, och skyndade sig fram för att taga upp den.
&gt;Fär Maja rum i köket, tror du, » — frågade doktorn p l ö t s l i g t — &lt; » ty jag vill inte lämna henne en- sam på julaftonen? » » Ja vars!
Det är så stort, så.
Och så kan hon hjälpa vår Lena att torka tallrikarne » » Gå då hem och hälsa till din mamma, att jag kommer o m en timme eller par — jag har litet uträttnir.gar först. » doktorn hade mycket svårt att bestämma Sam gaf sig i väg med den glada nyhe- sig för, hvad han skulle välja åt hvar och ten, ty fastän farbror A d a m nog var litet en af släktingarne, ty utan gåfvor ville han » konstbesynnerlig » ibland, så höllo de ändå ej komma, äfven o m Eva hade kappsäcken alla af honom, och m a m m a brukade säga, full af sådana.
att han hade ett ädelt hjärta, äfven om Hvad han skulle hitta på åt henne var han var litet kärf utanpå.
dock det allra svåraste, men till sist be- Doktorn stod ännu en stund kvar vid stämde han sig för några nyutkomna böc- bokhyllan och stirrade på skinnryggarne, ker, hvilka alltid borde blifva- välkomna till där det stod åtskilligt att läsa, men nam- en » skolmamsell ».
net Eva stod där inte, hvilket ändå var just När doktorn kom in i tamburen till svä- det som han oupphörligt stafvade sig till.
gerskan, togs han emot där af Sam och Eva — Eva!
På sju år hade han ej småflickorna, hvilka stodo i en rad och sett henne, och hon måtte väl nu vara en väntade honom, under det svägerskan och gammal pedantisk ungmö, liksom han blif- Eva hjälptes åt med att i salen tända lju- vit en själfvisk, förtorkad gammal ungkarl.
sen i granen.
Men då — för sju år sedan — då hade Doktorn blef riktigt varm om hjärtat, när det varit på vippen.
han k o m dit in i det ljusa, hemtrefliga rum- » Maja, Maja! » Doktorns röst ljöd så frisk met, och han välkomnades så uppriktigt af och ungdomlig, att Maja knappast kände sin svägerska, att han kände sig vara en igen den, och hon k o m inrusande från kö- kär och efterlängtad gäst.
Eva stod ännu ket i sådan fart, att de stötte tillsammans kvar vid granen och tände det sista ljuset, på dörrtröskeln.
men vände sig och k o m emot honom med utsträckt hand.
» Å h, en sådan.
hör nu på.
H o n skall bort i afton till min svägerska och j a g Nej, hon hade knappast åldrats något, också.
Tag hit min svarta bonjour och se sedan han såg henne sist.
Under uppfyl- till att den är ordentligt borstad. » lande af sin uppgift såsom föreståndarinna Maja kände sig riktigt glad, men lekte för en liten flickskola i en provinsstad hade på sitt vanliga sätt » kurra g ö m m a » med hon endast fått litet mera värdighet och känslorna och tog stillatigande fram rocken en aldrig så liten tillstymmelse till embon- ur skåpet.
point, hvilket klädde henne väl.
» Det var en faslig aptit, doktorn haft i Det rörde sig någonting inom doktorns dag » — sade hon, då hon tog bort kaffe- tillknäppta bonjour, när han höll hennes brickan och såg det t o m m a kakfatet.
hand i sin, och han höll den onödigt länge » Å h, skäms — tror hon, att j a g ätit allt för att njuta af denna nya känsla.
Och så står hon och låtsar, som Den liknade nästan hvad han brukade o m hon ej visste af att det ringt.
Jo, det erfara, när träden om våren började att är just ett skönt sätt att sköta sin tjänst. » skjuta knopp och hela naturen sträfvade » Nog hörde j a g det alltid » — svarade att frigöra sig ur sin vinterdvala.
Men Maja lugnt — » men eftersom doktorn ändå denna gång gällde det honom själf.
Någon- inte var hemma, så.
» ting bröt upp inom honom — det var vinterisen — och han kände sig i ett ögon- » Skynda sig nu, människa — j a g har blick stark, fri och ungdomlig.
» * * Han stod ännu och höll Evas hand i sin * och såg in i hennes goda blå ögon, när Hos svägerskan väntade man med teet, svägerskan k o m och inviterade till tebordet.
och julgranen skulle ej tändas, förrän far- Under aftonens lopp hade han oupphör- bror A d a m kom.
Men det dröjde o m, ty ligt en förnimmelse af, att han för alltid
I DUN 404 stängt igen dörren till sitt mörka, dammiga studerrum och åter gått ut i det verk- samma, lefvande lifvet.
Han var språksam och angenäm, ja, till och med litet upp- sluppen.
Han kröp på en stund undan i sin svägerskas sängkammare och skref rim på sina julklappar — rim, hvilka väckte stort jubel, när de senare på aftonen lästes upp.
Han åt gröt som en skåning.
Maja och Lena fingo också vara med, när julklapparne delades ut, och stor var den förstnämndas glädje och stolthet, när hon äfven fick ett paket m e d hennes doktors välkända handstil.
Det innehöll en liten silfverbrosch, föreställande en hästsko, och bar följande skämtsamma rim: » Du stuckits i så mänga är, Att hämsko nu på dig bör sättas.
Dock, bättre nål man söka får, Och fin metall bör varsamt tvättas. » Maja såg litet konfunderad ut, när hon hörde detta läsas upp, men tog det till sist som en artighet och log ett bredt, soligt leende mot sin husbonde samt pröfvade, hvilken effekt broschen skulle göra mot hennes svarta klädning.
Innan man skiljdes åt för aftonen, så möttes doktorn och moster Eva händelsevis under taklampan i kabinettet.
» E v a!
» — sade doktorn och räckte henne handen.
» Adam! » » Ja, dagen heter så — A d a m och Eva.
Sedan urminnes tider ha dessa båda namn hört ihop, och o m du ej fruktar för att lif- vet igenom dras med en gammal stofil som jag, så kunde vi j u pröfva på att jämka ihop dem ännu en gång.
O m det blir i ett paradis, kan j a g ej säga. » » Det beror på oss själf va » — svarade Eva — • » och att vi ej g ö m m a oss undan för Herrans anlete.
» (Illustratör: Gerda Tirén.)
» Ack, faster, hatten kommer inte.
Jag får inte följa med. » » Ja, i vinterhatt kan du omöjligt gå, så här sent på våren.
Men tyst — j a g hör steg i trappan, — där ha vi den säkert. » Flickan, som k o m in m e d hattasken, bad så m y c k e t o m ursäkt.
» D e beställda ban- den hade tagit slut, men mamsell tog ändå de enda rutiga som funnos.
» » Ja, det är bra, bara det är en sommar- hatt, så är det nog. » Flickan gick, och locket togs af asken.
» O, » ropade Blanche Stern, » det där är j u åt en gumma.
Gredelint!
Har man nå- gonsin sett en.
sådan flickhatt.
Och vi skulle j u ha lika hattar, Emerence och jag.
Hur skall j a g kunna ha den här?
Och hvad skall m a m m a säga, när j a g kommer hem med d e n?
» I detsamma syntes ett flickansikte i dör- ren.
» Ä r du färdig, Blanche?
Pappa väntar. » » Sätt på hatten, barn.
Fasonen är j u bra — rosenfärgen får du bestå själf. » Det var en liten täck nackhatt, sådan ungdomen brukade den tiden, m e d upp- stående skärm och rikt garnerad m e d ljus- gredelina, smårutiga sidenband.
Blanche satte den hastigt på sig framför spegeln, alldeles likgiltig för skönheten i det ansikte, som den omslöt, men med ögon som strå- lade af ifver att få gå m e d på det vän- tade nöjet.
Det var ingenting annat än en uppvisning i exercis af flottans man- skap på Skeppsholmen.
Fadern till hen- nes båda vänninnor, Emerence och El- linor Bred, var tjänsteman vid konvojkom- missariatet, och han hade lofvat att följa dem på uppvisningen.
För Blanche var allt hvad hufvudstadslifvet erbjöd så för- tjusande nytt.
H o n hade kommit till Stock- holm på några veckors besök, och hon glad- des åt allt, emedan hon fröjdades åt själf- va lifvet.
H o n var i hög grad sann, käns- lig, impulsiv, full af medlidande och öm- het.