Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Momentet af denna § kunna på det sätt jemkas och förklaras, att, sedan mätning af en panna med vanlig hatt, från botten till halsen, och af en panna med conisk eller cylindrisk hatt, ifrån botten go2 Den 8 Juni. botten till och med halsen, blifvit verkställd,' skall, vid afgiftens beräknande, alltid, för det så kallade kokruintriet, afdragas, å hvarje panna af mindre än 40 kannors rymd 2 kannor, och å hvarje panna af större rymd 3 kannor, hvilka alldeles icke maga uti något afseende i beräkningen af pannans storlek och afgiften derföre ingå; hvarjemte till ifrågavarande §. kunde tilläggas, icke allenast, det för hvar och en rnå vara obetaget, att med iakttagande af Författningens föreskrifter till bränvinsbränning använda hvilken växt eller frukt, som han dertill nyttigast och tjenligasl finner, utan ock att bränvinspannor utan bröst, eller med sådana hattar, hvilka sedan <le blifvit vid pännan fästade, kunde fyllas utifrån och sålunda öka pannrymd, måtte till allt bruk och nyttjande förbjudas; äfvensom vid denna §. synes böra tilläggas , att den underdåniga anhållan måtte göras hos Kongl. Majit, att, om någon bränneriredskap af ovanlig skapnad uppfinnes, genom hvilken en starkare afverkning skulle kunna åstadkommas, Kongl.
Majit då täcktes, sedan förhållandet härmed blifvit utrönt, derefter låta lämpa afgifterna, och i hvilket afseen-f de alla de, Sorn af sådana nya uppfinningar sig begagna, borde sådant hos Kongl Majus Befallningshafvande anmäla; lärandes frågan om afgiften för husbehofsbränningen, af Biksens Höglofl.
Ständer, eftgr det Bevillnings-Utskottet sig derom utlåtit, varda särskildt pröfvad och afgjord. 3:0 Beträffande Städernes brän vins - tillverkningsrättighet, torde 1 och 2 Momenterna uti 2 §. af. Den 8 Junit §. af ofta åberopade Kongl. Kungörelse få fortfara att äfven hädanefter gälla , men hvad angår bränvinsbränningen uti Stockholm, Götheborg och Carlscrona, så enär Riksens Högloft.
Ständer vid förra Riksdagar, af högst vigtiga orsaker, ansett densamma hvarken kunna eller böra derstädes efter samma method, som uti de öfriga städerna, utöfvas, och några gällande skäl icke förekommit, sorn skulle kunna föranleda till underdånig anhållan hos Kongl. Majtt om inställande af bränvinsstillverkning å de nu i gång varande Krono - Bränrierier, inen deremot dessa méd stor kostnad anlagda och underhållna Brännerier torde böra begagnas, äfvensom den för Kronans räkning upplagde spannmål, hvilken möjligen kun. de i Magazinprna blifva skadad, lärer, genom bränvinsbränning kunna på det for Kronan fördelaktigaste satt användas; anser Utskottet bränvinstiliverkningen i Stockholm, Götheborg och Carlscrona böra, på sätt: som hitintills skett, bero af Kongl. Majts Nådiga godtfinnande, men önskar, att densamma likväl endast af inländsk spannmål må begagnas; ankommande på Kongl. Majus
Eget höga välbehag att låta bränvinsbränningen i Stockholm antingen för Kronans egen räkning drifvas, eller åt Bryggare - Embetet, eller något annat Bolag, till det förut stadgade beloppet, odetad under arrende upplåtas, dock endast att skötas i Kronans egna verk, sorn det kan förKronan förmånligast pröfvas. 4:0
I afseende på distilleringeh, lärer böra förblifva vid dan uti i §. 9 Momentet af Kongl. Kun - Den 8 Junit Kungörelsen deH 9 October iSiy lemnade tillåtelse , så att distillering må kunna med särskildta pannor, af högst 6 kannors rymd, utan särskildt beräkning oell afgift, verkställas’; och ; torde distilleringsrättigheten inom Stockholm kunna på samma sätt, sorn bränvinsbränningen, antingen af Kronan utöfvas, eller åt något enskildt Bolag upplåtas. 5:0 Hvad 1 §. uti Kongl.
Förordningen den '4 November 181 a innehåller, angående bränvinspannors mätning och stämpling, torde äfven hädanefter få uti alla omständigheter gälla; hvaremot Utskottet anser den uti 3:dje §. af samma Författning anbefallte försegling af Bränvinsredskap nu mera, om bränvinsbränningen kommer att hvarje år vara lofgifven under åtta månader , kunde undvikas, särdeles som denna försegling medför mycken olägenhet för ägarne, i synnerhet hvad inmurade pannor angår, och jemväl förorsakar kostnad för Kongl. Majit och Kronan, jemte tidspillan för Krono - Betjeningen; dock lärer, i deri ofvanomförmält^ olyckliga händelse, att nöden fordrar bränvinsbrännings - förbud, för någon del af den eljest tillåtna tiden, Bränvinsjedskapens försegling ej kunna undvikas; utan densamma då komma att verkställas på det nu brukliga sätt. 6:0
Beträffande försäljningen och utminuteringen af starka' drycker, anser Utskottet högst nödvändigt, att densamma inskränkes inom de gränsor nöd» Den 8 Juni. nödtorften påfordrar, och att 1 följd häraf det öfver allt i Riket, både på Landet oell i Staderr lia, utströdda stora antal krogar derefter lämpas och förminskas.
De hafva hitintills, så väl i anseende till mängden, som det sätt, hvarefter de blifvit skötte, utgjort forförelseställen, der menige man blifvit inledd i lättja och fylleri, saint olyckliga källor, hvarifrån stölder och bedrägerier, ja lill och med mord och de allra-rysligaste missgerningar till en sior del leda sitt ursprung.
Huru omtänkte och angelägne vare förfäder varit att härutinnan bibehålla ordning och måtta, utvisar både den på i6oo:talet utgifne och den år 1734 förnyade Landshöfdinge - Instructionen, lili hvilken sistnämnde stadgas, att på det gemene man icke måtte få ..tillfälle slå sig till lättja och odygd, sig sjelfvum och det allmänna bästa till skada, skulle Landshöfdingen tillse, att Borgmästare och Råd* i Städerna gjorde strängt förbud derpå, att ingen något tapperi, öl- eller bränvinssäljen må bruka, utom de som Krögare- och Tavernare-rätt hade, i hvilket afseende så manga, de sorn gode och beskedlige äro, skulle förordnas, sorn för Staden och de Resande samt omliggande Landet skattades nödige, och kunde dem, som dit lände, med husrum, säng och mat, öl och andra nödtorfter, förse och försörja.
Under den fasta öfvertygelse, att sedlighet och arbetsamhet omöjligen kunna återvinnas och bibehållas, utan att de stötestenar, sorn ligga i yägen, undanrödjas, vågar Utskottet för sin del till.
Den 8 Juni. tillstyrka: 1:0 att på Landet ingen skänkning oell utminuiering af öl och bränvin ina annorstädes tillåtas, än på Gästgifvaregårdarne allena; 2:0 att i Städerna icke flere krögare antagas, än, efter: noga pröfning, nödtorftiga behofvet verkligen fordrar; oell 3:0 att Gästgifvare, Krögare och Näringsidkare i allmänhet, som denna rättighet blifvit anförtrodd, och som, enligt LandshöfdirigeInstructionen, böra vara gode och beskedlige, skola vid ansvar vara skyldige att icke låta någon med starka drycker sig öfverlasta, eller säclana till Läro- och Tjenstegossar, samt öfvermaga utskänka, och för sin slemma vinning allmän och enskildt skada åstadkomma.
Uppå dessa föreslagna grunder, öfverlemnar rut Utskottet till Riksens Höglofl.
Ständers egen pröfning, om icke den underdåniga önskan kunde till Kongl.
Maj:t framföras, att bränvin ej må, vid det uti 2 §. 1 Momentet af Kongl. Förordningen den 4 November 1S12 utsatta ansvar, försäljas till mindre belopp, än en kanna, på Landet å andra ställen, än Gästgifvaregårdarne, och hvarest
Gästgifvare - hållningen är emellan flera åboer fördelad, endast hos deri åbo, hvilken, efter tourén, Gästningen för de Resande besörjer, samt i Städerna annorstädes, än der minutering är lagligen tilläten, att ä dessa ställen godt och rensmakligt odistilleradt bränvin bör för de Resandes och vägfarandes behof hållas till salu i minut, efter den Taxa, Landshöfdingen eller Magistraten skall till efterrättelse utfärda; att sådana.
Den 8 Juni. dana minuteringsställens antal i Städerna mätte bestämmas uti Stockholm af Ofver - Ståthållaren , och å alla andra orter af Landshöfdingen, efter att hafva hört Stadens Magistrat, samt, sä långt möjligt är, ’inskränkas , sa att detsamma ej må sträcka sig utöfver Stadens nödvändiga behof; att Magistraterne böra noga tillse, det inga andra, än verkligt beskedlige och välfrägdnde personer, erhålla rättighet att i städerna idka bränvinsför. säljning i minut; att föreskriften uti a Momentet af nyss åberopade anira §. må förblifva oförändrad; att, jemte de i 3 Momentet utsatta böter och öfriga ansvar höra tillä.mpas till hvar och en Näringsidkare och Krögare utan undantag, så i Städerna, som på Landet, så att ingen sådan må, vid derstädes stadgad påföljd, fördrista sig att utminutera bränvin till andra, än väg. farande, eller då mät icke tillika njutes, borde äfvenledes föreskrifvas, att enär någon person varder för fylleri sakfälld, skulle tillika undersökas, om hans rus tillkommit å något sådant ställe, der bränvinsutminutering får ske, i hvilket fall Näringsidkaren, hvilken är skyldig att sjelf vidmagthålla nödig ordning, borde fällas till lika böter, som för fylleri första gången äro elier blifva stadgade, och skulle han oftare med enahanda ovarsamhet beträdas, borde han plikta, andra gången lika belopp, som för andra resan fylleri, och tredje gången lika med fylleri treilje resan samt då tillika blifva Näringsfriheten eller arrenderätten af Näringen för alltid förlustig; att den Krögare eller Gästgifvare, som utminuterar bränvin - 2o8 Den 8 Juni. vin till öfvermageLäro- eller Tjenstegossar t Städerna, borde böta, första oell andra gången, likasom för oloflig Bränvinsförsäljning, samt tredje gången j jemte Böterna, tillika förlora Näringsrättigheten, utan att kunna sadan rättighet någonsin återfå; att 4, 6 oell 8 Momenterna uti ofta berörde §. måtte jemkas till likstämmighet med de grundsatser, Utskottet i öfrigt uti detta Betänkande framställt, och de föreskrifter, som deraf böra följa; att hvad i 5 Mom. är föreskrifveC angående auetioner, måtte tillämpas äfven till stämmor, marknader och andra allmänna samlingsställen; att 7 Momentet må utgå, och inga Krogar på Landet, utom Gästgrfvaregårdarne, tillåtas, helst Utskottet förmodar, att enär fri tillåtelse blifvit Iemnad för Husbehofsbränning,
samt bränvinssörsäljning af större parti, än en kanna, hvilket belopp, enligt Utskottets tanka, lämpligen bör vara det miridsta för bränvinsförsäljning i allmänhet, skall livar och en sjö- och vägfarande, så af Allmogen, som andra .Stånd, kunna förse sig roed så mycket bränvin, som under resan Jean erfordras, och i annat fall vara tillräckligen belåten med, att på Gästgifvaregård eller i Stad få nödtorftigt bränvin sig tillhandla; att den i 9 Momentet medgifne rättighet för köparen att vittna måtte, såsom enligt hvad erfarenheten utvisat, i flera afseenden betänklig, hädanefter ej tillåtas; att på det i Städerna hvar och en, samt i synnerhet Stadens Fiscaler ocli Uppsyningsman , måtte kunna efterse, det ingen olaga skänkning och förtäring eller annan oordentlighet å Näringsställen - Den 8 Juni: stallen skedde, deåsa ställen allesammans borde vara försedda med öppen dörr och fönster ät gatan, hvilka fönster alldeles icke måtte under den) tid pa dygnet, då skänkning och bränvinsminu» tering är tillåten, få hvarken med luckor, gardiner eller a annat sätt tillstängas; och att sådan skänkning och minutering icke må tillåtas i nå-» got annat rum, än det sä beskaffade krogrummet,' med lika ansvar, som för oloflig bränvinsförsäljning stadgadt är; att för det bränvin, som af Krögare eller Näringsidkare på credit utborga?, all rätt till betalning, matte, i likhet med hvad 7 §► i Kongl. Förordningen den 24 Augusti 1813.: etu o t fylleri och dryckenskap innehåller, blifva förlorad; att uti öppna salubodar och Apothek bränvin ej matte, på de sistnämnde ställen hvarken med, eller utan droppar, vid samma ansvar, sorn för olaglig bran vinsförsäljning, få åt någon! i minut utgifvas; samt att förordningen angående all denna inskränkning i bränvinsrninuteringen alltid borde , vitl lämpligt vite, uti alla Närings-, rum finnas på väggen uppspikad. 7:0 I sammanhang härmed, har Utskottet företagit granskning af Kongl. Förordningen den 24 Augusti 1813 emot fylleri och dryckenskap, och för sin del icke funnit någon ändring eller, annat tillägg dervid kunna erfordras, än hvatt angår ansvaret för den Krögare eller Näringsidkare , sorn tillåter någon att a hans Närings» 4ule B.
N:o ?7, St 8* filo Den 8 Juni.
Tingsställe sig med starka drycker öfverlasta, hvilket ansvar Utskottet ofvanföre föreslagit. 8:0
Vidkommande ansvaret för oloflig bränvinsbränniftg, hvarom 3 §. i Kongl.
Förordningen den 4 November 1812 handlar, så, emedan den skada, söm det Allmänna derigenom tillskyn das,, är vida mindre, da bränningen sker med små pannor, än då den verkställes med större, örn till exempel 80 ä 90 kannors rymd, och dessutom
Lagbrytarens vinst i sednare fallet är mycket betydligare, än i det f ira, anser Utskottet lika stora böter i bägge händelserna hvarken vaxa billige, eller lämplige, och tillstyrker såleledes, att desamma må komma att alltid utgöra ett belopp af 10 gånger så mycket, sorn det, hvartill afgiften för den olofligen nyttjade brännvinspannan bort uppgå, hvarjemte bränvinsredskapen alltid bör vara förverkad; och skulle så väl med försäljningen deraf, sorn med försäljningssummans och böternas fördelning förhållas, på sätt Högstberörde Kongl.
Förordning stadgar; hörandes likväl härvid tilläggas, att om någon skulle befinnas innehafva en bränvinspanna af större rymd, än 90 kannor, utom kokrummet, skulle böterne ^derföre alltid beräknas till to R:d, för hvarje kanna, som den otillåtna pannan innehölle. 9m Ehuru Utskottet gör sig förvissådt, att så väl Konungens samtlige Befallningshafvande som Städernes Magistrater, jemte vederbörande Dorna Den 8 Juni. 211 ^Domare och Embetsman icke lära underlåta allvarligen tillhålla Krono- och Stads - Betjeningen, att beifra de öfverträdelser af Författningarne > angående oloflig bränvinsbränning och försäljning, samt fylleri och dryckenskap, som kunna komma att begas, äfvensom att ersättning uti sådana mål väl i allmänhet torde blifva åklagarne tilldömd af den brottsliges egendom; dock som ett allmänt stadgande härom kunde vara ganska nyttigt, får Utskottet hemställa, om icke, uti den utfärdande
Författningen om bränvinsbränningen och hvad dertill hörer, Kongl.
Majit täcktes i Kader förklara, att så ofta någon person fälies till ansvar för en eller flera af de uti nästföregående 6, 7 •och 8 Punkter uppräknade förbrytelser, borde han alltid förklaras skyldig att fullt ersätta åklagaren, antingen den är Krono- eller Stads-Betjent, eller enskildt person, dess åbragte Rättegångs-kostnad i målet; hvaremot, när den tilltalade befinnes oskyldig, full ersättning för hans och vittnens kostnad bör honoih af åklagaren tillerkännas. 10:0
Uti ett sammanhang med detta mål, anser Utskottet sig böra anmäla sin öfvertygelse derom, att ibland förnämsta orsakerna till deri förlägenhet i allmänna rörelsen, den stockning i penningeväsendet och den vanmagt i Näringarne , som nu med så mycket skäl öfverklagas, ofelbart bör inberäknas, att under de sistförflutna åren högst ansenliga qvantiteter af utländskt bränvin ? dels med, dels utan Regeringens tillåtelse, in-' kom* 212 Den 8 Juni"i kommit och blifvit inom Jjandei gpnsttmérad©, till bevis hvarå kan anföras, att enligt de af Utskottet infordrade och af Kongl. General-TullDirectionen meddelte utdrag utur Tullspecialerjra, har ett icke ringare belopp, än 1,438,689 kannor, blifvit åren 1813 och 1814 och de första månaderna af innevarande år förtullade, obejäkrtadt allt det bränvin, söm utan tullafgift torde vara inpractiseradt; hvilken skadliga handelsoperation åstadkommit, att ej allenast äll den vinst, sorn Svenske tillverkare af bränvin kunnat å denna Rikets naturliga product hämta, gått utur Landet till främmande Riken, utan ock, att härigenom en del af Svenska nationens egna tillgångar och redbarheter blifvit medtagen, utan att i utbyte deremot erhålla någon annan vara, än en sådan, som inom kort tid blifvit alldeles förtärd och försvunnen.
Utskottet gör sig förVissadt, att utländskt bränvin kan inom Sverige fullkomligen umbäras, så framt bränvinsbränningen härstädes ställes på den fot, som ofvanför® blifvit föreslaget; och priset å Svenskt bränvin bör ej heller tander en sadan frihet i tillverkningen blifva högre, än skäligt och billigt är, men all den förtjenst , som å tillverkningen uppkommer, tillfaller, under förbud af utländskt bränvin, endast Rikets egna medborgare, utan att till någon större eller mindre del med främmande behöfva delas.
I det olyckliga fall, att missväxt inom Riket allt för högt uppstegrade sadespriset, kan genom införsel af utländsk spannmål nöden afhjelpas, och deri del deraf, sorn icke åtgår till Brödföda, användas till bränvin;??
- Den 8 Junit 2iJ vinsbränning, blifver åtmindstone dranken, hvar-' ined mänga Ladugårdar i nödfall underhållas, Rikets behållna vinst.
Utskottet anser följakteligen högst angeläget, att Riksens Höglofl.
Ständer i underdånighet hos Kongl Majit, anhålla om
Nådigt förbud för alltid af utländskt bränvin* införsel; vare sig antingen för allmän eller enskildt räkning, äfvensom * på det allt underslef måtte kunna förekommas, så väl till qvarblifvande, sorn på upplag och nederlag.
Hvarjernta skulle kunna i underdånighet bifogas den anhållan, om icke, jemte införseln, äfvenledes bruket af utländska bränvinssorter måtte helt och hållet förbjudas; och lärer på Kongl.
Nådiga försorg ankomma alt vidtaga alla erforderliga anstalter, sorn till uppsigt och controll öfver förbudets efterlefnad blifva nödige.
I anledning åter af den utaf åtskillige Riksdags - Fullmägtige väckta fråga, om förbud emot införsel af Rum, anser Utskottet sig böra nämna, att Rum' redan blifvit, genom Kongl.
Förordningen den *3 Januari innevarande år, till införsel förbuden, hvilket förbud Utskottet önskar måtte fortfara, äfvensom att allt bruk och nyttjande af Rum måtte förbjuda**.
I öfrigt anser Utskottet sig böra vördsammeligen tillstyrka Riksens Ständer att i underdånighet hos Kongl.
Majit begära, det alla de stadgauden, hvilka Kongl. Majit i Nåder pröfvar skäligt att låta utfärda, rörande så väl Allmänna bränvinsbränningen och försäljningen, som ansvaret för fylleri och dryckenskap, samt öfriga härmed gemenskap ägande omständigheter.
Den 8 Juni. heter, matte varda uti en enda författning sam*- mandragne och till efterrättelse kungjorde Ytterst utbeder
Utskottet sig att få till Riksens Höglofl.
Ständers närmare eftersinnande framställa den anmärkning, att om allt hvad här framföre är föreslaget varder gilladt och antaget, skulle rlet val synas, som den lemnade vidsträckta friheten till bran vinsbränning möjligen kunde föranleda till en allt för långt utsträckt tillverkning samt befordran af fylleri och utsväfningar, genom den ökade tillgången på denna vara; men Utskottet är för sin del öfvertygadt, att sarfane påföljder ej skola af dess tillstyrkande uppkomma, emedan icke allenast friheten till husbehofsbränvinsbränning under en alltid gifven viss tid skall förminska tillfället till afsättning från större brännerier, ochsåledes i män derefter inskränka tillverkningen: hvartill kommer, att,genom den åt Kongl. Maj:t och Kronan lemnade rättighet, att efter omständigheterna styra bränvins - tillverkningen- i Stockholm, Götheborg och Carlscrona, äfvensom genom förbudet emot utländskt bränvin, Svenska bränvinet bör kunna hållas vid det pris, som skäligen derå bör finnas, och icke allt för rnycket underlätta tillfället for enhvar att bränvin sig v tillhandla; utan ock de af Utskottet föreslagna skärpningar af Författniogarne emot oloflig bränvinsförsäljning och fylleri ofelbart skola, om de, efter hvad Utskottet ej bör betvifla, med tillbörlig stränghet handhafvns, undanrödja alla tillfallen lill fylleri-lastens tillväxt och utspridande.
Detta Den 8 Juni'.
315 Detta alltsamman» varder likväl, jemte några Utskottets Ledamöters särskildta meningar, innefattade uti härvid bifogade Protocolls - Utdrag för den 13, 18, 24 oeh 25 uti innevarande manad samt denna dag, Riksens Höglofl.
Ständers närmare granskning vördsammeligen understäldt.
Stockholm den 2G Maj 18x5.
Ridderskapets och Adelns Ledamöters vägnar A. Lantingshausen.
På Vällofliga Borgareståndets Ledamöters vägnar And.
På Högvördiga Prest» Ståndets Ledamöters vägnar Carl.
Ortmani På Hedervärda Bonde-] Ståndets Ledamöters vägnar Flils Mänsson. M. M.
Ständers Allmänna Besvärs- och OeconomieUtskotts i:sta Berednings Protocoll den 13 Maj i8l5> S. D.
Secreteraren anmälte, att Herr ProtocollsSecreteraren Danskwardt, sorn uti enskildta angelägen.
Den 8 Juni. lägenheter för några dagar bortresta hade dessförinnan inlemnnt sin skriftligen författade mejling angående Husbehofsbränvinsbränningen med dertill hörande omständigheter, hvilken Her Froiocolls-Seereteraren Danckwardts mening upplästes, och lydde sålunda:
Vid 1809 och 1810 ålens Riksdag erkände Rikets Ständer värdet af en mera fri och oinskränkt
Bran vinsbränning; men ■de gingo häri för långt, då den utsträcktes till näring som kunde idkas, skilld ifrån sjelfva Jordbruket.
Troligen hade likväl
Bran vinsbränningen snart dit ensamt återkommit, då man hunnit öfvertyga sig om omöjligheten att kunna hålla pris meu Randtmannen, och derjemte funnit, att hans tillverkning fullkomligt uppfyllde
Rikets behof af denna vara.
Men de enda verkningarne för ögonblicket ådrogo hela saken en ovilja vid ;i8i2 års Riksdag, som Nationen så dyrt fått umgälla.
Hvad som genom goda Police-anstaUer bort förekommas, tillskref man den utvidgade Bränvinsbränningen, och likaså bristen på Spannmål, som hade sin grund i en felslagen skö’d.
Allt detta skulle nu förekommas genom inskränkning af Bränyinstillverknings-rattigheten; och icke nöjd att rycka denna näring från dem, som idkat den sorn en Fabriques-haudtering, inrättade man densamma på det mest betungande sätt för Randtmanaien, på det mest vådliga för Nationen.
Riten och otillräcklig redskap, dryga afgifter, fördelning i särskildta Pannor af eljest medgifvet Kannium , bemödande att förekomma bruk af förbättrade b rån vins-tyg, i stället för uppmuntran till deras - 'JDen 8 Juni’. ras begagnande, sådan är caracteren af 1812 års Jhan vins-Förordning.
Lägger man nu till den Legeringen uppdragne rätt att bestämma Bränvins tiden, de missräkningar för den enskildfa hushållningen, som den medför, de svåra följder ilen haft för Ladugårdarne, sorn, i brist på afsättning, icke kunnat i behörig tid mindskas, utan i stället lidit af foderbrist, så skulle man svårligen kunna tänka sig någon för Jordbrukets uppkomst medgifven oundgänglig handtering, som så litet beredt det ändamål man velat vinna.
Om de förra omständigheterna bära stämpeln af skråtvång, om de rakt motverka alla bemödanden att i denna, som alla andra näringar, söka den högsta möjliga vinst med den inindsta möjliga kostnad, så är det egentligen den sistnämnde omständigheten, som vållat de svåraste följder, och i hvilken en af hufvudorsakerna till Landets allmänna nöd utan mycken forskning igenfinnes.
De mest erfarne hushållare öfvertyga deromj att den vinst Branvins - tillverkningen, genom drankens begagnande , bereder Jordbruket och Ladugården fullt svarar emot den förbrända sädens värde.
Bränvinet är således en ren vinst, och kostar Landet ingenting.
Deraf följer lika klart, att alla de penningar, som under Bränvinsförbudet gått till utländningen för denna vara, är» en ren förlust för Biket.
Men dessa äro icke de enda, sam dragits från den allmännaste inhemska Productionen, Åkerbruket.
— Köpmannayinsten är en ökad förlust för Landtmannen, 218 Den 8 Juni• sora här "blifvit förvandlad till Consumerit.
Eli Bonde, hvars Bränvinsbehof är 20 bannor, och hvilken, på sätt förr närandt är, haft dem för intet, om han fått bränna, är icke blott i mistning af de 20 R:d RGS., sorn gått till utländska productören, utan saknar tillika de 100 procent, som den införskri fvande Köpmannen vunnit.
Man besinne härvid, hvilken oerhörd Consumtionsafgift Landtmannen genom Bränvinsforbudet fått vidkännas, och om det kan vara underligt, att Svenska Bonden är bragt i nöd.
Denna bedröfliga erfarenhet lärer ännu niera stadgat den önskan hos Nationen, att Bränvinsbränningen åtmindstone niåtte få utöfvas dé åtta månader af året, då den bäst lönar sig och mest gagnar Jordbruket, utan att någon rätt till inskränkning å Regeringens sida, ehvad missväxt inträffar eller ej.
Då jag hyser samma tanka, grundar sig denna ovilkorlighet på den öfvertygelse, att det är bättre att införskrifva säd, än bränvin, genom hvilken utväg Landi mannens Ladugård icke behöfver minskas i samma mån som han saknar brödet, till dubbel förlust för honom.