Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
» J a g h a r l ä n g e t ä n k t, att n ä r barn- b a r n e n s n a r t k o m m a h e m f ö r att s t a n n a h o s oss öfver sommaren, behöfde j a g en flicka, s o m k u n d e litet f ö l j a d e m o c h h j ä l p a m i g a t t h å l l a r e d a p å d e s m å lifliga s t a d s - b a r n e n, s o m ä r o så o v a n a att s t r o f v a o m k r i n g i s k o g o e h m a r k, m e n h v i l k e t i så v ä s e n t - l i g m å n s k u l l e b i d r a g a att s t ä r k a d e m ef- ter k i k h o s t a n i v i n t e r.
För en sådan upp- gift t r o r j a g att P e t e r H a n s o n s ä l d s t a flic- k a, d e n lilla b r u n ö g d a M ä r t a, s k u l l e p a s s a ganska bra.
H o n v a r så flitig att p l o c k a b ä r i s o m r a s o c h s y n t e s så l y c k l i g, n ä r h o n fick e n h a n d full af r å g m j ö l i s i n lilla n ä f v e r - skäppa i utbyte m o t bären.
H v a d säger d u o m att l å t a flickan k o m m a h i t p å för- sök? » » D ä r o m säger j a g s o m vanligt: Gör s o m d u vill, m o r, » svarade p r o s t e n o c h k n a c k a d e askan ur tobakspipan, » vill d u ha besvär m e d ä n n u ett b a r n, j ä m t e d e t r e a n d r a, i c k e vill j a g f ö r m e n a d i g d e t, o c h n o g r ä c k a b r ö d s m u l o r n a till f ö r ä n n u e n l i t e n fågel- näbb.
» Det var i en g a m m a l, tämligen oansenlig p r ä s t g å r d i h j ä r t a t af S m å l a n d, s o m d e t t a samtal ägde r u m en v å r m o r g o n för många^ m å n g a år s e d a n, l å n g t i n n a n ä n n u e t t j ä r n - vägståg brusat fram g e n o m de väldiga sko- g a r n e, s o m d ä r f ö r o c k s t o d o k v a r i all s i n m a j e s t ä t i s k a h ö g h e t, o c h d e t i m i l s v i d a sträc- kor.
V a r emellertid den gamla prästgården o a n s e n l i g till s i t t y t t r e, så v a r d e n d e s s g e d i g n a r e till sitt i n r e, ett h e m f ö r g a m - m a l d a g s t r o o c h h e d e r.
P r o s t e n själf v a r e n af sitt stifts l ä r d a s t e m ä n, s o m i t i d i g a år vunnit lagerkransen i den sydsvenska lärdoms- staden.
H ö g t v ä r d e r a d af s i n stiftsehef, d e n snillrike b i s k o p " Wallqvist, å t n j ö t h a n så s i n a ä m b e t s b r ö d e r s f ö r t r o e n d e, att h a n i s i n krafts d a g a r flere g å n g e r r e p r e s e n t e r a t d e m v i d riks- dagen.
N u var han g a m m a l o c h lefde m e s t i sina m i n n e n.
P r o s t i n n a n, e n ä t t l i n g af d e n i n o m S m å l a n d v i d t u t g r e n a d e Wieselska p r ä s t s l ä k t e n, k ä n d genom Samuel Ödmans » H å g k o m s t e r från h e m b y g d e n », f ö r d e m e d g a m m a l d a g s allvar spiran öfver barn o c h tjänare, o c h aldrig u p p s t o d v ä l h o s n å g o n e n t a n k e p å att g ö r a henne enväldet stridigt.
Husslöjden stod d e n t i d e n i sitt flor.
K l o c k a n 5 o m v i n - t e r m o r g n a r n e satt h o n m e d sina pigor v i d spinnrocken, under det r u m m e t upplystes af e n s t o r s p i s e l d, u n d e r h å l l e n af t j ä r s t i c k o r.
F ö r att i c k e ö f v e r r a s k a s af s ö m n v i d d e t s ö f v a n d e l j u d e t af s p i n n r o c k a r n e s j ö n g m a n m o r g o n p s a l m e r, h v i l k a så s n a r t a d v e n t s t i d e n ingått, utbyttes m o t julpsalmer.
Alla sjöngos ur minnet.
U n d e r de ljusa vårmorgnarne e r s a t t e s s p i n n r o c k e n af v ä f s t o l e n, o c h litet längre fram lyste långa linneväfvar på pro- stinnans » blekplan » utanför prästgårdens fönster.
P r o s t i n n a n v a r e m e l l e r t i d i c k e b l o t t styr- p i n n e n i n o m h e m m e t, ett f ö r all n ö d ö p p e t sinne var o c k kännetecknande för henne.
Al- drig hade h o n väl hört ordas o m den i våra d a g a r så m y c k e t o m s k r i f n a » m o d e r l i g h e t e n », m e n i g ä r n i n g o c h s a n n i n g f a n n s d e n för- visso hos henne i långt högre grad än hos mången avancerad nutidskvinna, på s a m m a g å n g h o n i sitt y t t r e u p p t r ä d a n d e v a r en- k e l o c h a n s p r å k s l ö s m e r ä n d e flesta af h e n - nes medsystrar.
S å b l e f t. e x.
d e n s. k. b i n d m ö s s a n, m e d s i n fint v e c k a d e s p e t s, aldrig aflagd o c h d e n svarta silkesduken aldrig utbytt m o t hatten.
G ä l l d e d e t däre- m o t att s å s o m v ä r d i n n a u n d f ä g n a o c h u n - d e r h å l l a g ä s t e r från n ä r o c h fjärran, t o r d e h o n h a f t få siria likar.
T i l l m i n n e af stift- c h e f e n s u p p r e p a d e b e s ö k i d e n g a m l a präst- g å r d e n h a d e ett af r u m m e n fått n a m n af » biskopskammaren ».
N y h e t e r i k l ä d n i n g s -, k a p p - och k o s t y m t y g e r för h ö s t s ä s o n g e n hos H i l d u r A n d e r s s o n, Stockholm.
12 Hötorget 12 4 Södermalmstorg 4.
Filial: R i k s - och A l l m.
D e t v a r i d e t t a h e m, s o m d e n lilla fa- d e r l ö s a, t i o å r i g a flickan n u b l e f u p p t a g e n.
D e v ä n t a d e b a r n b a r n e n, alla y n g r e ä n M ä r t a, blefvo snart vänner m e d henne o c h visste i n g e n t i n g b ä t t r e ä n att f å t i l l b r i n g a d e l å n g a, s k ö n a s o m m a r d a g a r n e i d e t fria m e d d e n n y a lekkamraten.
I n g e n k u n d e b e r ä t t a så roliga sagor s o m hon, t y Märta förstod b å d e vindarnes sång i skogen o c h b l o m m o r n a s tysta språk p å tufvan, ja, h o n k u n d e äfven t o l k a d e t så, att d e s m å b a r n e n f ö r s t o d o d e t.
Om » småfolket » i bergen, o m dvärgarne o c h trollen, s o m den tiden ännu spelade en stor roll i folkpoesin, h a d e h o n också m y c k e t att b e r ä t t a.
Dessutom kunde hon så m å n g a roliga- l e k a r, att d a g e n a l d r i g b l e f e n f o r m i g i h e n n e s s ä l l s k a p.
Så f ö r g i c k s o m - m a r e n, o c h r o s o r n a p å b a r n e n s k i n d e r flngo allt s t a r k a r e färg, m e n n ä r t i d e n v a r i n n e att d e s k u l l e m e d f ö r ä l d r a r n e å t e r v ä n d a till s t a d e n, d ä r f a d e r n v a r t e o l o g i e l e k t o r, ro- p a d e d e i k o r u s: » T a c k, m o r m o r, f ö r allt roligt i sommar, m e n allramest tack för Måtta h O c h n u sutto de g a m l a åter e n s a m m a i prästgården.
» M e n icke kunna vi äfven skiljas v i d M ä r t a, » s a d e p r o s t e n o m a f t o n e n till p r o s t i n n a n, » f l i c k a n h a r r i k t i g t s m u g i t sig i n i h j ä r t a t p å m i g, o c h n ä r h o n s e r p å m i g m e d sina klara b a r n a ö g o n, tänker j a g o f t a: H v a d m å n d e v ä l v a r d a af d e t t a b a r n e t?
T y helt säkert har äfven h o n sin u p p g i f t i l i f v e t, d u m å s t e l ä r a h e n n e att b l i nyttig, m o r, o c h s k a l l h o n b l i d e t, v e t j a g i n g e n bättre skola än d i n.
» » T a c k, far, j a g b e h å l l e r g ä r n a barnet, m e n n u m å s t e det v a r a slut m e d l e k e n, » återtog prostinnan o c h s o m n a d e glad vid t a n k e n p å - allt h v a d h o n v i l l e l ä r a d e n lilla k v i c k a, lifliga flickan.
M e d f ö l j a n d e d a g b ö r j a d e o c k ett n y t t lif f ö r d e n n a.
D e t var ej längre fråga o m att s v ä r m a o m k r i n g i s k o g e n o c h d r ö m m a o m t r o l l o c h d v ä r g a r; f r å g a n g ä l l d e n u att h i n n a m e d o c h till p r o s t i n n a n s b e l å t e n h e t u t f ö r a alla s m å s y s s l o r i n n o m h u s.
Märta s k u l l e l ä r a att d i s k a k o p p a r o c h g l a s i k ö k e t, a t t p a s s a u p p v i d b o r d e t, att s t ä d a o c h d a m m a i r u m m e n o c h f ö r ö f r i g t v a r a till hands, när helst m a n ropade p å henne.
O c h M ä r t a l ä r d e m e d lif o c h l u s t, t o g v ä l v a r a p å allt, h v a d p r o s t i n n a n s a d e h e n n e, o c h b l e f s å l u n d a m e d h v a r d a g allt s t ö r r e favorit hos denna.
Efter ett p a r år h a d e h o n fått sin e g e n s p i n n r o c k o c h s p a n n s n a r t i k a p p m e d d e äldre tjänarinnorna, under det h e n n e s röst v i d p s a l m s å n g e n ljöd klarare o c h friskare ä n n å g o n af d e a n d r a s.
U n d e r t i d e n h a d e d e n g a m l e p r o s t e n träf- fats af e n h å r d p r ö f n i n g, i d e t h a n s ö g o n s ljus förmörkats.
T r ä g n a studier h a d e n o g i s i n m å n b i d r a g i t härtill, o c h n u k o m d e n tilltagande åldern.
Efter en m i s s l y c k a d o p e r a t i o n b l e f h a n s ä n g l i g g a n d e, till d e s s h a n v i d n å g r a o c h 8 0 år i f r i d s a m l a d e s till s i n a f ä d e r.
Märta hade under de långa sjukdomsåren b l i f v i t allt m e r a n ö d v ä n d i g f ö r h o n o m.
Så- l u n d a läste h o n hvarje d a g för h o n o m ur b i b e l n o c h g a m l a p s a l m b o k e n, eller ett s t y c k e u r » A r n d t s S a n n a K r i s t e n d o m », m e d hvil- k e n h o n h ä r u n d e r själf b l e f g a n s k a f ö r t r o - g e n; v i d a r e t i l l k o m d e t h e n n e att b ä r a i n frukostbrickan m e d den kära kaffekoppen till d e n g a m l e s a m t att m å n g a g å n g e r o m d a g e n s t o p p a d e n ä n u u alltid o u m b ä r l i g a tobakspipan.
O e h n ä r d e s s a s m å kärleks- tjänster ej längre b e h ö f d e s, s t o d Märta, n u en u p p v u x e n tärna, sörjande s o m den ö m - a s t e d o t t e r v i d g r a f v e n o c h t y c k t e att l i f v e t ej l ä n g r e f ö r t j ä n t e a t t l e f v a s.
Å r e t förut hade emellertid gamle prostens måg, den ofvannämnde teologie lektorn, fått p a s t o r a t p å l a n d e t, o c h h v a d v a r v ä l n a t u r l i g a r e ä n att d e u p p v ä x a n d e b a r n b a r n e n n u b å d o m o r m o r att f å å t e r b ö r d a d e n k ä r a l e k k a m r a t e n från d e t i d i g a b a r n a å r e n.
Och m o r m o r tillät d e t så m y c k e t h e l l r e, s o m dottern, d e n u n g a prostinnan, väl behöfde e n h j ä l p v i d s i d a n, d å ett b e t y d l i g t j o r d - bruk o c h tillsyn öfver m å n g a tjänare lade e n allt f ö r t u n g a r b e t s b ö r d a p å h e n n e.
O c h så h ä n d e s i g att d e n t j u g u å r i g a M ä r t a i c k e l å n g t d ä r e f t e r i n t r ä d d e i ett n y t t h e m, i m å n g t o c h m y c k e t lika, m e n ä n d å så o l i k a det första.
P å detta senare h e m h a d e en nyare tid t r y c k t sin stämpel.
K r a f v e n p å d e n evan- geliske prästen v o r o n u helt olika m o t h v a d de varit under neologiens o c h rationalismens t i d e h v a r f, d å m a n af fruktan att s å r a finkäns- liga öron icke vågat på predikstolen n ä m n a h v a r j e s a k v i d d e s s r ä t t a n a m n, u t a n i för- täckta ordalag predikat o m » högsta väsendet », » försynen », » d y g d e n », o c h huru m a n bäst k u n d e u t t r y c k a s i g f ö r att u n d v i k a b i b e l n s k l a r a t a l e s ä t t.
M e n, s o m s a g d t, e n n y lifs- vind hade börjat blåsa i n o m den svenska k y r k a n o c h flere af d e s s y n g r e p r ä s t e r h a d e b e r ö r t s däraf.
Så äfven den n y e kyrkoherden i den församling, h v a r o m vi här tala.
H a n p r e d i k a d e p å ett sätt, s o m hittills v a r i t f r ä m m a n d e f ö r h a n s å h ö r a r e, o c h f ö l j d e n v a r att s t o r a s k a r o r s ö n d a g ef- t e r s ö n d a g s t r ö m m a d e till h a n s k y r k a, d ä r h a n s o r d f ö l l o s o m d e t m i l d a v å r r e g n e t öf- v e r t ö r s t a n d e ä n g s m a r k e r, f r a m k a l l a n d e lif och växtlighet rundt omkring.
D e t t a i n v e r k a d e ä f v e n p å l i f v e t i n o m präst- gården, b e s ö k a n d e från v i d t skilda trakter s a m l a d e s där, alla v o r o v ä l k o m n a o c h alla funno sig väl u n d e r det låga taket i d e n t v å h u n d r a å r i g a b y g g n a d e n, d ä r så m y c k e n o s k r y m t a d k ä r l e k o c h g a m m a l d a g s gästfri- het mötte den inträdande.
Prosten var en fint b i l d a d m a n, s o m m e d e n rik n a t u r l i g b e g å f n i n g f ö r e n a d e d j u p a v e t e n s k a p l i g a stu- d i e r o c h e n o v a n l i g l ä t t h e t att m e d d e l a sig i snart s a g d t hvilket ä m n e s o m helst, o c h d e t t a g j o r d e att alla k ä n d e s i g d r a g n a till h o n o m, m e n s y n n e r l i g a s t b l e f v o h a n s r å d af v ä r d e f ö r y n g r e ä m b e t s b r ö d e r v i d inträffande svårigheter i deras ämbetsför- valtning.
D ä r e m o t h ö r d e d e n inre o c h y t t r e eko- n o m i e n h e l t o c h h å l l e t till p r o s t i n n a n s ka- pitel.
Prosten älskade sina böcker o c h slöt sig h e l s t i n n e i s i n s t u d e r k a m m a r e, l ä m n a n d e full h a n d l i n g s f r i h e t åt p r o s t i n n a n i allt, s o m rörde jordbruket, tjänstfolket o c h d e hus- liga bestyren; m e n på s a m m a g å n g h o n m e d o m s o r g s f u l l i n s i k t s k ö t t e sitt h u s m o d e r l i g a kall, s t o d h o n o c k v i d h a n s s i d a s o m e n t y p af fin k v i n n l i g h e t, ö d m j u k t s t ä l l a n d e s i g i s k u g g a n f ö r att l å t a l j u s e t falla d e s s star- kare på h o n o m.
Bredvid henne, s å s o m d e n » tjänande sys- t e r n », s t o d n u d e n u n g a M ä r t a, s o m ut- v e c k l a t s i g till e n d u g a n d e, själf u p p o f f r a n d e, energisk kvinna.
O c h var prostinnan den t ä n k a n d e, s t y r a n d e s j ä l e n i a r b e t e t, så v a r M ä r t a d e n v i l l i g a h a n d e n o c h f o t e n s o m ut- förde det.
Sålunda såg m a n h e n n e än i mjölk- k a m m a r e n, än i v i s t h u s b o d e n, ä n i skaffe- riet, s y s s l a n d e m e d d e s s a t u s e n s m å d e t a l j e r, s o m t i l l h ö r a ett s t ö r r e l a n d t h u s h å l l.
(Forts.) « U r notisboken.
En internationell kvinnokongress kom- mer, såsom förut nämnts, att hållas i Berlin den 19 — 27 september.
Representanter från många olika länder, däribland Bosnien, A r m e n i e n o c h Persien, väntas till kongressen.
En armenisk dam, fru Kalanthar, s o m studerar v i d universi- tetet i Berlin, skall tala o m de armeniska kvin- nornas ställning.
Från Bosnien skall k o m m a en af staten anställd läkarinna, doktor Theodora Krajavskaja.
Från Italien k o m m e r en ung kvinn- lig advokat, signorina dottore Montessori, hvil- ken skall tala o m de italienska kvinnornas ställ- ning, särskildt de arbetande kvinnornas.
Äfven vårt land k o m m e r att representeras vid kongressen, o c h som korrespondent för I d u n del- tager fröken Augusta Guldbrand från Stockholm, hvadan våra läsarinnor i sinom tid skola erhålla de underrättelser från det intressanta kvinno- saksmötet, som de kunna ha rätt att vänta i landets kvinnoorgan.
* Kvinnans ställning inom arbetareklas- sen är för närvarande föremål för undersöknin- gar o c h studier af prof. G. Mittag-Leffler.
Jön- köpings tändsticksfabriker samt fabriksarbetarnas h e m ha m e d anledning häraf i dagarna besökts af en fröken Söderberg, s o m reser på Lorénska stiftelsens bekostnad för att insamla statistiska uppgifter åt prof. Mittag-Leder.
Fröken Söder- berg har uttalat sin synnerliga belåtenhet m e d arbetarehemmen därstädes.
* Sömmerskornas sommarhem.
Föreningen för sömmerskor i hufvudstaden har äfven denna sommar haft ett 30-tal af sina medlemmar ute på sommarnöje.
Platsen har varit densamma som under 5 föregående år i Ortala b y i V ä d d ö, där föreningen sommar efter sommar förhyrt en vackert belägen byggnad, bestående af 7 rum o c h k ö k jämte veranda.
Sommarvistelsen har varit begränsad till en månad för hvardera af de två afdelningarna, af hvilka den förra var ute under juli o c h den senare under augusti månad.
* Höstens kapplöpningar å Ladugårdsgärdet äga rum söndagen den 20 dennes, hvilket vi ve- lat nämna för d e m af våra sportälskande damer, som intressera sig för desamma.
Sonja Rowalevskys minne.
I dag fredag kl. 1 middagen k o m m e r att å Lindhagens kulle å Nya kyrkogården härstädes högtidligen invigas ett grafmonument öfver Sonja Kowalevski.
Mo- numentet är skänkt af Rysslands kvinnor.
Den aflidnas 17-åriga dotter, åtföljd af fru Kowalev- skis ungdomsväninna o c h studiekamrat kemie- doktorn från universitetet i Göttingen fröken Julie Lermontoff, är hitkommen för att närvara vid monumentets invigning.
Den kända författarinnan » Turdus Merula-i, fru Aurora von Qvanten, bibliotekarien v o n Qvantens maka, fyllde förliden lördag 78 år — ej 80, såsom i en del tidningar oriktigt upp- gifvits.
Födelsedagen firades på Capri, där ma- karne v o n Qvanten nu äro bosatta.
K. operan återupptog i torsdags efter mångårig hvila Donizettis melodirika o c h glada komiska opera » Kärleksdrycken » m e d n y partibesättning.
Adinas parti, s o m senast återgafs af fru Edling, har nu anförtrotts åt fröken Kragballe; såsom Nemorino, senast representerad af hr Strandberg, gör hr Olof L e m o n sitt återinträde på k. Opera- scenen, hvilken han för ett par år sedan läm- nade för att idka sångstudier i Paris.
Belcor, senast återgifven af hr Johanson, utföres nu af hr Lejdström, o c h Dulcamaras parti, s o m senast återgafs af hr Bottero, skall nu alternativt sjun- gas af hrr Brag o c h Forssell.
Programmet af- slutas m e d hr Glasemanns » Blomsterbalett », hvari hela balettkåren medverkar.
V i återkomma till ett närmare omnämnande.
Dramatiska teatern uppförde i går torsdag f. f. g.
» Undangömd lycka », skådespel i 3 akter af H e r m.
Sudermann, auktoriserad öfvers.
från ori- ginalet af Frans Hedberg, i hvilket styckes kvinn- liga hnfvudroll fru Ida Åalberg började ett gäst- spel å denna sceu.
V i hinna först i nästa n:r närmare skärskåda prem e i ren.
Södra teaterns senaste nyhet, som i lördags för första gången gick af stapeln, ett tyskt lust- spel af R. Kneisel: » En prisgåta », var af den art, att vi helst utan vidare skulle vilja öfver- lämna den åt den snara glömskans välgörande tystnad.
Ett mindre lustigt » lustspel » ha vi till- förene aldrig sett — vare det nog sagdt!
Föga hjälpte under sådana förhållanden de uppträdan- des aktningsvärda b e m ö d a n d e n: hr Warbergs vin- nande sentiment, fru Stavenoivs ungdomliga täck- het, hr E. Wagners ädla deklamationer.
Här- näst vi mötas på Söder, må vi hoppas att det sker under en lyckligare stjärna I ill * * Tatjana.
1 ångt inne i själfva » staden » vid en återvänds- gränd, s o m mynnar ut i Österlånggatan, där stod ett grått hus — smalt o c h inklämdt m e d gatans stenläggning sluttande till en rännsten utanför porten.
Där b o d d e fattigt folk, som måste arbeta da- gen lång för sitt uppehälle, o c h bleka ansikten syntes b a k o m grönskiftande rutor.
Högst uppe tätt under taket b o d d e » damorkestern » — » Les oiseaux » — » Les gaies oiseaux » —, s o m de kal- lades på det stora musikkaféet, där de uppträd- de v i d aftonkonserten o c h visade sig på den för- gyllda estraden under elektrisk belysning i hvita klädningar o c h m e d krusadt hår.
Om dagarne sprungo de i grå, fladdrande släng- kappor o c h kippande galoscher för att köpa sig litet mat i papper från matvaruhandeln i hörnet.
Impressarion, en fet, myndig herre, som brukade hafva sådana flickorkestrar på entreprenad, hade hyrt in d e m däruppe i tre små rum, hvarest de packat in sig, så godt de kunnat, o c h hängt sina små torkade buketter o c h urblekta bandrosetter på väggarna för att skyla de trasiga tapeterna.
Där uppe var ett kvitter af strupar o c h strängar dagen lång.
» Les oiseaux » v o r o j u » gaies oi- seaux ».
Men ibland kunde man höra en grof basröst, barsk o c h hotande, o c h så flickgråt och snyftnin- gar.
Impressarion var ej att leka med.
» Pauvres oiseaux! » Kl. 6 hvarje afton k o m han o c h häm- tade d e m till kvällskonserten på kaféet.
Då blef det ett springande ned, för trätrapporna o c h hela den lilla porten fylldes af grå kappor, under hvilka de hvita klädningarna, som så ofta tvättades, skymtade fram.
Just den tiden brukade herr Birger k o m m a hem o c h han måste alltid vänta på gatan, tills alla » d e små fåglarne » fladdrat förbi med de slamrande fiollådorna i handen.
— » B o n soir!
Monsieur! » — » Bon soir!
Mes dames 1 » så utbyttes de vanliga hälsningarna, o c h så gick herr Birger vidare u p p till sitt lilla rum, hvilket låg i våningen närmast under.
p-Birger — språklärare — litteratör — stod det präntadt på dörrplåten.
Redan i de två orden — språklärare, litteratör — låg det en tunn klang som af fattigdom, o c h fattigdom låg det äfven öfver hela det lilla torftiga rummet o c h öfver herr Birger själf — öfver hans unga, magra an- sikte o c h nötta, blankborstade kläder.
Men icke var det fattigare här inne hos herr Birger än i rummet där bredvid, hvarest den gamle ryske fiolspelaren b o d d e med sin dotter- dotter Tatjana — en lång, smal flicka m e d ett litet blekt ansikte under en yfvig massa tjockt, svart hår.
— » Bodde » — det var ej sant — » hade bott » — det var sannare, ty han var ju död nu, den gamle ryssen, som förtjänade sitt o c h dotterdotterns uppehälle genom att spela en blyg- sam sekundfiol i en teaterorkester, — d ö d för en månad sen.
— Tatjana — h o n b o d d e kvar allt ännu på gunst o c h nåd.
H o n ägnade sig också åt musiken, spelade fiol o c h gick på mu- sikkonservatoriet.
M e n hvad skulle det väl nu bli af henne, stackars flicka, ensam s o m h o n var i världen?
Herr Birger tänkte på hennes svarta ögon, suckade o c h slog sig ned vid sitt nötta träbord.
Han skulle göra en öfversättning.
M e d den måste han hålla på hela natten.
Det var väl bäst, att han först s o m sist tog ned lampan till husvärdinnan för att få den påfylld.
Värdinnan var ej inne.
Herr Birger sökte själf reda på fotgenflaskan; när han fyllt lampan, gick han u p p igen till sitt rum.
På öfversta trappsteget höll han på att snafva öfver något.
H a n steg åt sidan o c h lyste m e d lampan.
— » Fröken Tatjana!
H v a d gör ni här?
— » Tvänne djupsvarta ögon sågo upp mot honom.
» Ingenting » — svarades det entonigt.
» Men hvarför går ni ej dit in till er! » » Till mig! » Det låg en hel värld af hopplös- het i de två orden.
» Ja, dit in, där ni bor, fröken Tatjana. » » Där jag b o r!
Se efter, får ni se, o m jag b o r där. » H o n såg trotsig ut i halfskymningen.
Pan- nan lyste bred o c h hvit.
Herr Birger höjde lampan.
H a n såg en stor messingsskylt, s o m ej suttit där i går.
» Anders- son — skyltmålare. » Och ut i den tysta trap- pan hörde han nu tydligt knakandet af gungan- de vaggmedar o c h en kvinnoröst, som sjöng i släpig t o n: » Sofi Sof!
liten sparf!
Fattig, värnlös liten sparf.
» Herr Birger sänkte lampan.
Dess sken föll på en liten blanknött fiollåda och ett blått knyte där bredvid.
» Men hur.
hur.
hvad skall det nu bli? » » Jag vet i n t e.
» Tatjana såg ej upp, m e n hennes smala pekfinger drogs nervöst öfver det öfversta trappsteget, på hvilket h o n ännu satt kvar.
» Har ni ej försökt att få.
få arbete.
» Herr Birger förstummades hastigt af den mörka blick, s o m blixtrade m o t h o n o m ur Tatjanas svarta ögon.
» Har jag icke försökt?
Säg, att jag icke försökt!
Har jag icke sprungit öfver allt.
svarat på annonser.
men ingen ville ha mig.
Tror ni icke jag gjort mitt bästa, tror ni icke!
. » » Jo, j o, jag vet, hur det är att försöka, jag vet nog, att det är ondt o m arbete. » — Herr Birger suckade.
» Jaså, ni vet det, ni också! » Det klang så mildt nästan s o m i gråt från Tatjanas läppar.
Hon- hade en så underlig röst, rik på de finaste skiftningar.
Det blef tyst där ute å trappan.
Herr Birger bröt tystnaden, — » Och direktö- ren för musikkonservatoriet? » frågade han.
» Han! » — Tatjanas stämma blef hård o c h kall.
» Han sade, att han ej kunde hjälpa mig.
Jag hade j u bara varit ett år vid konservatoriet o c h kunde hvarken få understöd eller stipendium.
Han rådde mig ...
rådde mig att lämna fiolen och bli.
något annat, något helt annat. » Tatjana knöt händerna samman o m knäna o c h stirrade envist u p p m o t trappan, som ledde till vinden.
I hennes långa ögonfransar glittrade det något vått, m e n hon blinkade tappert o c h det våta föll i form af en enda stor tår ned öfver den smala kinden.
» Men hur har ni tänkt er det nu då? » » Jag vet inte. » » Men i natt, hvart skall ni taga vägen i natt? » » Jag vet inte. » Tatjana stirrade fortfarande en- vist u p p m o t vindstrappan.
» Skulle ni inte kunna få k o m m a ner till vär- dinnan? » » Värdinnan!
H o n!
» — Det flammade till i de svarta ögonen.