Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Skeppsrörelsen är mera lönande och gifver hopp om tillväxt, helst härvarande Svenska fartyg icke äro tillräcklige för skeppning af de utgående productionerna, utan främmande måst anlitas, deribland i synnerhet Norrska fartyg, till dyra frakter varit begagnade till skeppning af trädvaror.
De Svenska fartyg, för hvilka inmönstringar af besättningar här ägt rum, hafva varit år 1832, 227 st. med ett lästetal af 14,189 och år 1836, 212 st. med 13,284t läster, hvarjemte afmönstringar skett år 1832 på 208 fartyg af 14,216 läster och år 1836 på 201 fartyg af 13,256 läster.
Jemte handeln och sjöfarten grundar sig stadens bestånd äfven på fabriker, och medelvärdet för ett år af de ifrågavarande årens tillverkningar uppgår till 1,406,297 R:dr Banco, under hvilken tid Fabrikernas antal blifvit ökadt från 89 till 101 st. med 1,500 arbetare år 1836 i stället för det antalet år 1832 endast utgjort 1,069 personer.
Stadens jord användes hufvudsakligen till revalisering med jordbruket, och några salu växter odlas icke, utom hvad från en och annan trädgård kan aflåtas.
Ått Staden har ett fördelaktigt inflytande på omkringliggande orters kultur, näringar och konstflit, är uppenbart, emedan ej mindre alla landtmanna-produkter, än slöjdarbeten såsom möbler af alla slag, äggjern, borstbindare-arbeten m. m. särdeles från Lindome Socken i Hallands
Län, med lätthet här kunna afsättas.
De i förra Årsberättelser omförmälte inrättningar för undervisning äga alla bestånd, och har sedermera en ny sådan tillkommit under benämning af Kjellbergs flickskola, hvari fattige flickor, af bättre härkomst, njuta undervisning i christendom, geografi, arithmetik, historien, språk, musik och finare handarbeten.
Den fond, som nu mera aflidne Grosshandlaren Jonas Kjellberg i lifstiden till denna skola donerat, utgör 33,333 R:dr 16 sk. Banco. 17 Banco.
— Bland läroanstalterna intager Chalmerska Slöjdeskolan ett utmärkt rum genom meddelandet af både teoretisk och praktisk lärdom, synnerligast sedan, enligt Eders Kongl. Majrts Nådiga Bref af den 28 September 1836, ett Statsanslag af 3,000 R:dr Banko om året får användas till skolans utvidgning och lärares aflöning.
O O O Stadens sjuk vårds-inrättningar och anstalter till fattiges underhåll och vård äro äfven desamma, som i förra Femårs-Berättelser uppgifvits, utom det, att Stadens Kurhus, hvilket förut varit beläget å Landets grund, blifvit, efter inköp af ett stenhus, inflyttadt till
Staden och försedt med alla berf vämliga lägenheter för sitt ändamål; varande jemväl af Staden inköpt ett större hus i Masthugget, till begagnande vid tillfällen af farsoter.
Förhållandet i denna stad, hvars folkmängd år 1836 utgjorde 3,237 personer, deribland 33 handlande och 91 handtverkare, är ungefärligen lika med hvad förut afgifne Årsberättelser omförmäla.
De för folkets bildning inrättade läroanstalter fortfara oafbrutet, och sedligheten bland innevånarne kan icke sägas vara minskad.
Handeln är ännu lika inskränkt, som under de nästföregående åren.
De större fartygen, som ägas af Stadsboer hafva minskats till sex, med hvilka utrikes sjöfart bedrifves, och import sker af salt, tobak, socker och vin, hvaremot utföras träd varor, fisk, spannemål och andra dylika varor, deribland må anmärkas, att år 1833 exporterades 42,277 tunnor och år 1834, 45,968 tunnor hafre.
Landtmanna-handeln är skäligen liflig, men de fleste utländske varor, som här afyttras, tagas från Götheborg, dit betydliga partier Landtmannaprodukter återföras.
Tulluppbörden har, under de 5 åren, varierat emellan 14, 15 och 16,000
R:dr samt år 1835 till och med uppgått till 22,459 R:dr 32 sk. 3 r:st.
Stadens jord brukas mest till äng, och sädesafkastningen fyller icke stadsbehofvet, men tillförseln från det kringliggande landet är betydlig.
Gustafsbergs badinrättning fortfar att äga bestånd.
Kongelfs med en folkmängd af 810 personer, deraf 478 mantalsskrifne, har under de 5 årens lopp bibehållit sig i oförändradt tillstånd.
Jordbruket utgör det hufvudsakliga villkoret för dess bestånd, ty genom de Staden tillhörande 6 hemmanens jord aflönas i betydlig mån dess Embets- och Femär s-Ber ättelse fr.
Götheborgs Län. d is Tjenstemän, och förbättras äfven de öfrige innevånarnes villkor.
Handeln är ringa och medeltalet af tulluppbörden under de ifrågavarande 5 åren har uppgått till 4,298 R:dr 8 sk. 7 r:st Banko om året, men till större delen tillkommit af varor, tillhörige andre Städers Borgare, hvilke hitfört dem till besparing af Stadsumgälder, som här äro vida lägre än i Götheborg.
Någre Fabriker finnas ej, utom ett Strumpväfveri, som dock icke inbringar någon synnerlig vinst.
— De allmänna löne-anstalterna, sjukvården och fattigförsörjningen vårdas omsorgsfullt.
Folkmängden i denna Stad utgjorde år 1836, 602 personer, deraf 316 skattskrifne.
En inskränkt handel och ett ringa fiske äro de olyckor, öfver hvilka Staden fortfarande har att beklaga sig.
Specerier och victualie-varor hämtas hufvudsakligen från Götheborg och utminuteras till Stadens egne innevånare och till öboerna deromkring, men äfven desse försäljningar äro obetydliga.
Fem handlande och 6 handtverkare voro då i Staden bosatte, men utan synnerlig arbetsförtjenst.
Staden räknade jemväl 27 utborgare, som mot en afgift af 5 R:dr Banko hvardera, idkade utrikes sjöfart med egne och andras inhemska fartyg.
Den obetydliga export- och importtullen utgöres af kringliggande Skärgårds- och Landboer, som med mindre, öppna och däckade båtar under 5 å 6 lästers storlek ut- och inklarera till och från Dannemark, i anseende till den lindriga tolagen mot den, sorn på andra ställen beräknas.
De varu-artiklar, som vanligen till denna trafik begagnas, äro, för utgående, jern, spik och något bräder, samt för inkommande, ull, torra fårskinn och nöthår, som sedermera aflbras till Götheborg.
Medeltalet af tulluppbörden under de 5 åren har utgjort 984 R:dr 26 sk. 4 r:st B:co om året.
Stadens jord, bestående af Koön, 1 mantal, är odlad så mycket ske kan, och genom utarrendering inbringar den åt Staden en årlig inkomst af 862 R:dr B:co.
Läroverk, sjukvården och fattiganstal' terna fortfara under lika villkor som förut, och de fattiges underhåll medför en taxering af circa 350 R:dr Banco om året, utom de medel fattigkassan har att genom inqvarterings-ersättningen och räntan af donationer, att använda.
Den vid staden belägna badinrättningen inbringar någon fördel, genom främmande besök.
De i förra Årsberättelser antydde orsaker till samhällets aftynande hafva fortfarit i sina verkningar och än mera stadgat erfarenheten till påtaglig visshet, att, under närvarande förhållanden, ingen, eller åtminstone endast en mycket aflägsen utsigt för uppkomst och förkofran kail 19 äga rum.
Under loppet af de 5 åren hafva inga förändringar inträffat, som medgifvit hopp om förbättring af den sorgliga belägenhet, hvari handel och sjöfart befinna sig.
På stället är nu mera, snart sagdt, intet lönande företag för hvarken Köpmän eller Skeppsägare att utföra: inga export- eller import-artiklar finnas mer, som kunna föranleda affärer af vidsträcktare art.
Handeln är inskränkt till utminutering af de mest oumbärliga hushålls- och förnödenhets varor, hvilka till större delen från Götheborg införskrifvas, för stadens invånare och ett ringa antal af allmogen, sedan trafiken åt Fredrikshall och närbelägna fisklägen tilltagit.
Medeltalet af årliga tulluppbörden har uppgått till circa 3,670 R:dr Banco, deraf en icke obetydlig del utgått af de Engelske Hummerfartyg, som här utklarerat och från skärgården intagit sine laster.
Stadens fartyg utgjorde år 1836, 2 Skonertar, 1 Galeas, 3 Slupar, 6 däckade och 3 öppna Båtar, af tillhopa 299 läster.
Handtverkerierna inskränka sig till uppfyllande af ställets behof.
Hågen för jordbruk har fortfarit och deraf inträffat, att, då den staden tillydande jord icke är särdeles betydlig till areal, värdet å stadsgjord i någon mån ökat sig.
Den allmänna undervisningsanstalten inskränker sig till en skola med Pedagog, otillräcklig för stadens behof.
Någon allmän sjukanstalt finnes icke, och de fattiges underhåll utgöres genom taxation.
Den i staden varande badinrättningen fortfar och besökes af ett icke ringa antal främmande.
Folkmängden har i medeltal under de fem åren utgjort 1,366 personer, deraf 716 skattskrifne.
Götheborgs Lands-Canzli den 12 October 1839. G. EDENHJELM. O. H Holmgren.
Carl Engelblom. ■ -■1 «. • »■ : ** *. .■,*> - v *•
Y- ••••'. ■. . .*■ i .i • * • i ' •« ' •>;* /;•/*** "• :>: ' tv ■ ••• - *; >>NH. v * »«*- t*. ^ * vr 7 . • . SL (HHI dr Et» BEFALLNINGSHAFVANDE» UTI Elfsborgs Län TILL KONGL. MAJIT i underdånighet afgifne FEMÅRSBERÄTTELSE för Åren 1832, 1833, 1834, 1835 och 1836. STOCKHOLM, 1840.
TRTCKT HOS P. A. NORSTEDT & SÖNER, Kongl, Boktryckare.
1 Underdånig Berättelse för åren 1832, 1833, 1834, 1835 och 1836, angående Elfsborgs Läns tillstånd, synnerligen i Statistiskt och Ekonomiskt afseende.
Inl edilin g.
Län, omfattande hela Dahls Land, som hestår af fem Härader med en Stad och fyratiotre Socknar, samt vestra och södra delarne af Westergöthland, eller tretton Härader med fyra Städer och ett hundrade åttatio Socknar, förutan åtskillige socken-andelar i hegge Landskapen, hvilka tillhöra Socknar inom andra Län, — är vidare indeladt uti en Lagsaga med sex Domsagor, och uti sex Fögderier med tjugufem Lähsmans-distrikt.
Länet, gränsande i norr och nordost till Wermland och Norrige, i vester till Götheborgs och Bohus Län, i söder till Hallands
Län samt i öster till Jönköpings och Skaraborgs Län, skall innehålla uti areal-vidd ungefärligen 120 qvadratmil, deraf sjöar, strömmar, träsk och kala bergsträckor anses upptaga omkring femtio, så att den jordyta, som är odlad och möjlig af odling, eller är skogbeväxt och till plantering tjenlig, samt för öfrigt har vegetation, torde svara närmast emot 70 qvadratmil.
Denna beräkning af areal-rymden är grundad på Hermelinska kartan och andra äldre kartor: enligt af Forsells nyare karta öfver Skandinavien, skall deremot Elfsborgs
Läns areal-vidd endast uppgå till något öfver 114 qvadratmil, hvilket äfven torde vara det rätta, när den del af Wenern, som kallas Dahlbo-sjön, och eljest lian; lill Länet räknas, från beräkningen uteslutes.. §: i Läncts allmänna beskaffenhet.
Tossbo och Wedbo härader,, sorn å Dahlsland gränsa till Wermland,.
Norrige och Bohus Län, bestå af höga och skogrika bergsträckor, som emellan sig bilda större och mindre dalar,, hvilka, i afseende på jordmånen, äro af ganska skiljaktig beskaffenhet.
Till större delen utgöres marken af sandjord, pä några ställen blandad med lera, undantagande Tössö pastorat, hvarest lermylla är rådande jordarten; men i synnerhet emot Norska gränsen är jordmånen svag och föga bördig.
Wahlbo härad, som å vestra sidan stöter till Bohus Län, är äfvenså bergbundet„ sorn förstnämde härader, likväl med bättre jordmån, deri lermylla ofta förekommer; hvaremot öfriga delen, af Dahlsland,, utgörande Nordahls och Sundahls härader, har i det mesta en jemn och slät belägenhet, vidlyftiga åkerfält samt god och bördig jordmån, hufvudsakligen bestående af lermylla.
Sjön Wenern begränsar
Dahlsland å nordöstra; sidan, i hela sträckningen från Wermlands Läns gräns till Wenersborgs stad, och utom dess finnas många andra större och mindre sjöar,, bland hvilka; Stora Lee utmed Norska gränsen och de vattendrag, , sorn förena den med Wenorn, i synnerhet förtjena att anmärkas; landet är för öfrigt i rila riktningar genomskuret af åar och bäckar,, de flesta; med aflopp åt Wenern I Westergöthland är den landsträcka,, sorn börjas vid Wenern,, innesluter Halle- och Hu .ncberg och sedan omgifver eller tillgränsar Götha EIF, utgörande Wäne, Flundre och.
Åhle härader, både vacker och fruktbar: rådande jordmånen, är bär ömsom lera och svartmylla;; men i den, mån landskapet aflägsnar sig från Elfven och i synnerhet ju mera det närmar sig gränsorne af Halland och Småland,, blifva jordarterne sämre och: svagare.
Inom Bjerke,, Wädtle och Kullings härader träffas likväl ännu flere fruktbara trakter,, med mer och- mindre god lera; och lermylla; men i Gäseneds istad** som, är sandigt och stenbundet* äfvensom; ii Redvägs* härad,, hvilket 5 närmar sig denna beskaffenhet,, finnas sådane bättre jordarter mera sällan och endast såsom undantag; utan består rådande jordmånen derstädes, så väl sorn uti Åhs, Kinds, Marks, Wedens och Bollebyggds härader, af så kallad mjäle eller mojord och sandblandad mylla, som i allmänhet gifver mindre lönande afkastning, ehuru, äfven inom desse härader, synnerligen uti Marks, åtskilliga trakter finnas med bördigare jordmån.
Delar af Wäne, Bjerke och Kullings härader, Gäseneds härad och en del af Redvägs härad, kunna räknas för slättland, fastän sins emellan mycket olika, hvaremot det öfriga af Westgötha landskapet är bergigt och skogbeväxt samt delvis starkt couperad! och i fördjupningarne uppfylldt med sjöar, kärr och mossar, som finna aflopp genom en mängd åar och bäckar, antingen åt Wenern och, Götha Elf, eller åt Nordsjön och Kattegat.
Län, sorn, i dess längsta utsträckning från Norska gränsen i nordvest till gränsorna af Halland och Småland i sydost, håller öfver 30 mil, företer således stora skiljaktigheter i fysikaliskt afseende och naturliga förmåner; men der saknas likväl icke inom något härad, helt och hållet,, hvarken jordmån för ett nödtorftigt åkerbruk,, skog för husbehof eller Vattendrag för nyttiga, inrättningar..
Folkmängden i Länet utgjorde vid slutet af förra' qvinqvennium,, enligt de år 1831 hällne mantalsskrifningar för 1832, 195,210 personer, och har sedermera, jemlikt de vid slutet af hvarje år hällne mantalsskrifningarnc för påföljande året, funnits utgöra, på sätt bilagde sammandrag utvisar: § 2.
År 1832 „ 1833 1834 1835 ,* 1836 201.446.. 204.554.. 206,566. 208,8491 213,2531 nämligen: på landsbygden bosatte 204,315. och i städerne boende „ . . . . 8,9.38. samt af dessa alla:
Skattdragande, af Mankön 53,308. af Qvinkön . . ^ . . 56,563* 109 871 Skattfrie, af Mankön 50,408. af Qvinkön 52,974. jq3 ggg.
Under loppet af detta qvinqvennium har således folkmängden årligen varit i tilltagande, betydligt på landsbygden och något i städerne, samt för det hela blifvit ökad med 18,043 personer; och lägges nu härtill folkökningen under qvinqvenniet 1822 med 1826, 21,980 personer, samt under qvinqvenniet 1827 med 1831, 10,310 personer, så framstår det anmärkningsvärda resultat, att folkstocken i Elfsborgs
Län blifvit på femton års tid tillökad med 50,333 personer.
Oberäknadt de naturliga orsaker till folkökning, sorn verka öfverallt, i synnerhet under ett längre fredstillstånd, förefinnas åtskilliga andra, som, särskildt eller gemensamt, bidragit att på landsbygden inom Elfsborgs
Län befordra folkmängdens tillväxt vida öfver proportionen i medlersta delen af Riket.
Jorden uti detta Län, hvarest jemförelsevis ganska få större landtegendomar exsistera, besittes och brukas egentligen af skatle-allmoge, sällan i hela och oftare i halfva hemman, men allmännast ii, 1, 1, J-, A, och ^tdels samt ännu mindre hemmanslotter, med hvilkas ytterligare klyfning jemnt fortgår, hvarförutan afsöndring af jord från hemman fortfarande sker genom köp, förpantning, undantag eller fördel och på flerehanda sätt, samt genom oafhängige torps och backstugors anläggande, merendels på utmarken.
Så väl förut, som under de 3:ne sista qvinqvennierne hafva dessa förhållanden, enär de, i bredd med odaljordens bättre brukning efter vunne ägoskiften, mer eller mindre verksamt utvecklat sig inom Länets fleste delar, dock företrädesvis på Dahlsland, föranledt och medfört en mängd nya bosättningar; och sålunda, jemte det de onekeligen bidragit, genom nya odlingar, att öka jordbrukets alster, hafva de tillika, åtminstone i motsvarande grad, verkat på populationen, hvars förvånande tillväxt under de sista 30 åren hufvudsakligen förklaras genom denna växelverkan; äfvensom en särskild 7 förklaringsgrund kan hemtas från binåringarne i södra delen af Länet, hvilka sysslosätta och föda en stor del af obesutne folkmängden derstädes.
Öfrige orsaker till folkstoekens utomordentliga tillväxt torde igenfinnas i minskad mortalitet, genom rikligare tillgångar på lifsmedel, omsorgsfullare helsovård och uteblifvandet af svårare farsoter; ty cholera-sjukdomen, som härjade I Länet 1834, från medlet af Juli intill årets slut och bortryckte 1,466 mestadels gamla personer, synes ej hafva hämmat populationens tillväxt, om icke för det året, utan torde snarare hafva verkat motsatsen, der yngre lijonelag efterträdt äldre.
Ehuru erfarenheten afgifvit bevis derom, att utvägar till nödtorftig bergning för Länets varande folkstock icke saknades, i synnerhet som den kunnat bestå och, fastän i mindre mån, föröka sig äfven under qvinqvenniet 1827 med 1831, då följderna af 1826 och 1830 årens missväxter hardt tryckte, —• ger likväl sättet hvarpå folkökningen här utvecklats, samt den fattigdom och det tillfälliga betryck, hvarmed en stor del af befolkningen: kämpar, anledningar nog till eftersinnande: om det må vara önsRvärdt, eller för samhället gagneligt, att folkökningen obehindradt fortgår i enahanda riktning?
Det är nämligen utredt, att af tillökningen i Länets folkmängd sedan 1808, tillhopa omkring 90,000 personer, hälften åtminstone kan räknas till obesutna arbets-klassen, eller till hushåll, sorn, med ringa, otillräckligt eller icke något jordbruk, egentligen måste lefva af tillfälligt arbete eller arbetsförtjenst för dagen; och finnas orter, der denna obesutna klass redan, börjar i talrikhet öfverstiga klassen af besutne,. hehållne och bergade jordbrukare, hvilket i många afseenden betänkliga förhållande, enär det hufvudsakligen tillkommit medelst hemmansklyfning och jordafsöndring samt backstugors och inhysestorps anläggande, oftast i strid med gällande författningar, — före detta föranlåtit mig att hos Ederr Kongl. Maj:t underdånigst motivera och föreslå visse förändringar och tillägg i Kongl. Förordningen den 19 December 1827} lärande denna fråga bero på Nådigste pröfning, sedan Landshöfdingarne i samråd med särskildte Commiterade för hvarje Län, haft tillfälle att deröfver utlåta sig.
I underdåniga utlåtandet härifrån, hvilket ingått vid början af 1836, hafva Commiterade, med tillstyrkande af åtskillige nödige ansedde lagbestämmelser om hemmansklyfning samt jordafsöndring och undantag från hemman, enhälligt hyllat den mening: ”att "ofvanåberopade KongL Förordning borde ökas med ett 3:dje Gapitel om.
''backstugors och jordtorps anläggning, deri skulle stadgas, att hvarje besuten ”hemmnansägare vöre tillåtit på sitt enskildta område anlägga så. små och. sa 8 ”manga backstugor och torp han behagar, med vilkor att backstugusittaren ”icke må tilläggas besittningslid på liera år, utan i anseende till sin perhson ilyda under jordägarens husbonde välde, i enlighet med tjenstehjons-stad”gan, och alt jordtorparen, sorn föder boskaps-kreatur, bibehålles vid den i 16 ”Capitlet 5 §.
Jorda-Balken och Kongl. Brefvet den 17 October 1781 föreskrifva fardagsrätt, samt att backstugusittaren, som icke kan föda slike kreatur, ”skall tillgodonjuta uppsägningstid af minst sex månader före stämmodag, ”sorn för desse alltid borde vara om våren, till exempel den 25 Mars; För”samlingarne dock förbehållet att i afseende på inflyttande personers rättighet ”till bosättning sig yttra, i den ordning derom särskildt finnes eller kan blifva ”föreskrifvet.”
Om och huruvida äfventyrliga bosättningar i backstugor och inhyses skulle hindras genom detta föreslagna medel, torde förnämligast blifva beroende af möjligheten att inom hvarje ort riktigt tillämpa och handhafva föreskrifterne härom, hvilket, så väl som visse åtgärder vid hemmansklyfning och jordafsöndring, Commiterade ansett böra i första rummet uppdragas åt Menighets-Nämder: någon hastig verkan af stadgandet, till folkmängdens hämmande bland obesutne arbets-klassen, kunde i alla fall icke inträffa, eller böra befaras; men det synes vara ofelbart alt ifrågavarande medel, rätt användt, skulle ställa backstugusittare och inhyseshjon i ett för dem sjelfva nyttigt beroende af jordägaren, samt således bidraga till deras trefnad och sedlighet, äfvensom följaktligen till det i sådan ställning uppväxande slägtets bättre vård.
Påståendet, att folkets fysiska styrka i sednare tider aftagit, kan jag för min del icke antaga såsom regel, hänfördt till de under sistförflutne 30 åren födde; utan har jag, tvertom, flere anledningar, hemtade jemväl från erfarenheten vid bevärings-mönstringarne, att anse detsamma oriktigt, i synnerhet som ökad production af födoämnen och större tillgång på beklädnadsförnödenheter beredt allmogen tillfälle att lefva och kläda sig bättre, än förr.
Men undantag från detta omdöme måste jag likväl medgifva, dels för de lyckligtvis ännu sällsporde fall, då ungdomen dagligen och öfverflödigt nyttjar brännvin, dels ock för den yngre population, som, tillkommen efter i backstugor och inhyses bosatte hjonelag, blifvit uppfödd under fattigdom och brist, i följd af föräldrarnes felslagna beräkning att subsistera såsom oberoende arbetare.
Här, såsom i andra rikets landskap, förhåller det sig eljest så, att bergs- och skogs-trakternes inbyggare äro i allmänhet resligare och starkare än slätlbyggdernes.
Folkets 9 Folkets lynne och hildning måsle, uti ett Ltin af så betydlig storlek, och der naturen antyder så olika föremål för verksamheten, framte många skiljaktigheter.
Öfverallt är likväl laglydnad ett utmärkande drag; och äfvenså träffas allestädes spår af det sunda förstånd, den öppna redlighet samt den känsla för Konung och Fosterland, som alltid utmärkt Svenska allmogen.
Ungdomens bildning i allmänhet, fortgående, såsom af ålder, und.er presterskapets allmänna tillsyn och föräldrars närmare ledning, med tillhjelp merendels af mindre bildade personer, som ofta utan annan kallelse än egna hehofvet egna sig dertill, bär visserligen stämpeln af tillfällighet och kan icke vara annat än ofullkomlig, fastän ett närmande till det bättre omisskänneligen visar sig; men ungdomens sedlighet, djupt rotad uti nationallynne! och befästad af religions-undervisningen, synes ännu vara på en högre ståndpunkt, oaktadt det lättsinne man förebrår vår tid.
Brännvinets öfverflödiga bruk, som dock, efter mitt omdöme, icke tilltagit under senare åren, är ännu den stötesten, som behöfver och efter möjligheten bör undanrödjas; men ehuru författningarne emot detta missbruk icke kunna frånkännas den verkan, att lillbakahålla oordningar på offentliga ställen och vid allmänna sammankomster, torde det likväl vara tvifvelaktigt, om böjelsen, att omåttligt njuta af brännvin, står att utrota annorledes, än genom förbättrade undervisniugs-anstalter för det uppväxande slägtet, hvarigenom detta kan ingifvas begrepp om andra och ädlare njutningar.
Med ökadt välstånd bland allmogen synes det öfverdådiga brännvins-supandet jemväl aftaga; och ett yttre verksamt medel emot dryckenskapslasten torde dessutom stå att finna i beredande knapp tillgång, med högt pris på brännvin, enär erfarenheten ådagalagt, att öfverflödig tillgång och lågt pris på varan städse visar ett förderfligt inflytande till motsatsen.
Då man undantager Dahlsland, der allmogen ännu saknar händighet i slöjder, framvisa öfrige delar af Länet åtskillige slag af slöjdfärdighet och stundom af verklig konstfärdighet, så att slöjdvarors förfärdigande till afsalu på många ställen af landsbygden utgör en för orten vigtig binäring, oumbärlig såsom beståndsdel till folkstockens underhållande jemte det svagare jordbruket; och inträffar detta förhållande synnerligast uti häraderne omkring Borås och Ulricehamn, derifrån varornes afsättning befordras genom gårdfarihandel: inom dessa trakter, hvarest mycken flit och idoghet råder, är ock välmågan mest allmän, och träffas ej sällan verklig förmögenhet hos allmogen, fastän det ena och andra icke eller saknas uti Länets öfrige delar.
Femdrs-Berättelse fr.
Elfsborgs Län. 2 10 Den intill Norrige närmast gränsande delen af Dahlsland, som på svaga och ofruktbara hemman hyser talrik befolkning, utgör må hända skarpaste undantaget från regeln, i synnerhet sedan rörelsen med skogs-effecter nu mera efter skogarnes aftagande, icke så jemnt och tillräckligt sorn förr, fyller bristen i jordens afkastning; och folket kan här således endast bestå vid det mest larfliga och sparsamma lefnadssätt.