Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Lag-Utskottet har för pröfning af berörda motion sammanträdt med Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet.
I alseende på förevarande ämne få Utskotten erinra, att frågan om husagans afskaffande vid flera föregående riksmöten utgjort föremål för Rikets Sländeis öfverläggningar ; all jemväl vid sist hållna riksdag niotio - 6 Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:o 7. ner derom blifvit af dåvarande Las;- och Ekonomi-Utskott handlamde; men att Rikets Ständer, uppå hemställan af bemälde Utskott, anselt desse motioner ej till någon åtgärd föranleda.
Till stöd för den af Utskotten vid nyssnämnda riksmöte uttalade mening, att tiden för husagans borttagande ännu ej vore inne, yttrade Utskotten, att, ehuru, såsom en motionär och jemväl Lagberedningen anmärkt, förhållandet emellan husbonde och tjenare grundade sig på ett emellan dem, såsom frie kontrahenter, ingånget fördrag, finge likväl icke förgätas, att delta fördrag, sådant det i allmänna lagen och gällande Iegohjonssladga framstode, hade en egendomlig karakter, vida skiljd från den af andra arbetsbeting.
Tjenstehjonet vore nemligen medlem af den familj, inom hvilken det tjenade; hvarföre ock 36 kap.
Missgernings-balken, hvilket bestämde ansvar för man, som slår sin hustru, och hustru, som slår sin man, jemväl innehölle stadgande om husbonde eller matmoder, som slår sitt legohjon.
Med grundsatsen, att tjenstehjonet vore familje-medlem, sammanhängde på det närmaste föreskriften, att tjenst ej bör, utom i Stockholm, antagas på kortare lid än ett dr, och från nämnde grundsats härledde sig åliggandet för husbonde, att förse tjenstehjon med kosthåll, att vårda sig om sjuka och arbetslösa tjenstehjon o. s. v. Sedd från denna synpunkt förlorade husagan mycket af den förhatlighet, som annars vidlådade densamma.
Den blefve då att betrakta såsom grundad på föräldramakten; och det kunde ej vara särdeles förödmjukande för tjenstehjonet, alt, i likhet med husfadrens och husmodrens egna barn, vara aga underkastadt.
Denna aga utdelades sällan i närvaro af annan person, än någon af familjens medlemmar, och vöre ej ansedd förenad med skymf, så att den ingalunda kunde jemföras med de från fordna tider qvarstående, med offentlig vanära förenade, kroppstraff för brottslingar.
Sä länge nu gällande föreskrifter om tjenslehjons flyttning och aflalen derom qvarstodo, så länge del således ej stöde husbonde fritt, alt när som helst skilja olydigt och lättjefullt tjenstehjon ur ijensten, måste han emot sådant tjenstehjon, då det ej låter sig af förmaningar rättas, ega att använda ett kraftigare korrektiv.
Det vore visserligen sanni, alt husbonde kunde i detta fall, såsom yttersta medel anlita vederbörande myndighet, för att lå tredsk ande tjenstehjon ur ijensten vräkt; och delta medel komme utan tvifvel alt, oftare än sorn nu skedde, användas, om husagan afskaffades; men det borde besinnas, att bär i landet, der, i anseende lill bristande kapitaler, tillfällig arbets-förijenst ej lätt kunde erhållas, der flyltningarne från en ort lill annan af flere omständigheter försvårades, och der ändtligen stränga stadganden emot försvarslöse personer förefunnos, ett tjenstehjon, sorn i olaga flyttningstid blefve skiljdt från tjenst, vore vida beklagansvärdare, än det, Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:o 7. 7 som ådragit sig och erhållit måttlig husaga; och derföre hade jemväl legostadgan med rälla anselt följderna af vräkning svårare än dem af husaga.
Det vore väl också i allmänhet mera missbruket än bruket af denna aga, som gålve anledning till missnöje; och emot detta missbruk, som dock torde blifva mer och mer sällsynt, funnes värn i lagen.
Emedlertid kunde, i den mån liusbönderne, till följd af denna tids obenägenhet mot ifrågavarande slags bestraffning samt den erfarenhet de vunno om svårigheten att erhålla godt tjenstefolk för den husbonde, som gjorde sig känd för att missbruka sitt husbonde-välde, lemnade omförmälda rättighet obegagnad, lagstiftaren också inskränka densamma.
Uti dessa åsigter, synnerligast hvad beträffar nödvändigheten af husagans bibehållande, så länge föreskrifterna om tjenslehjons flyttning oförändrade qvarstå, instämma Utskotten; och då enligt nu gällande författningar någon annan, än husbonde och i husbondes ställe af honom tillsatt0 person ej tillkommer att med husaga tillrättavisa tjenstehjon, som af lättja, vårdslöshet eller olydnad felar i Ijensten eller eljest förer ett oordentligt eller straffbart lefnadssätt, samt ofvannämnde legostadga tillika innehåller föreskrift, huruledes, lör den händelse, att den, sorn utöfvar husbondevälde, godtyckligt eller våldsamt vid tjenslehjons bestraffande förfar, upprättelse och ersättning af ett förfördeladt tjenstehjon må sökas, finna Utskotten, med afseende jemväl å olämpligheten deraf, att, såsom motionären föreslagit, person, som blifvit af husbonde tillagd de rättigheter, honom såsom sådan tillhöra, ej skulle få utdela husaga, förr än samtycke för hvarje särskildt fall dertill erhållits af den ofta aflägse vistande rätte husbonden, sig icke heller i denna del kunna motionen förorda; hvadan Utskotten vördsamt hemställa, att ofvannämnda motion ej må till någon åtgärd föranleda.
Slockholm den 3 Juli 1854.
Reservation: af Herr Ribbing, A. ”Om än rättigheten att utdela husaga måste bibehållas för husbonde, så synes dock icke utan nytta kunna vidtagas den förmildring i lagstadgandet härom, alt den, sorn i husbondes ställe satt är, icke må, då husbonde sjelf bor på stället eller inom församlingen, utdela husaga lill annat tjenstehjon, än det eller de, sorn befunnits icke låta af Varningar sig rälta och hvilka derföre särskildt blifvit under aga af husbonden ställde.
8 Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:o 8. I iY:o §.
Anie. till Exp.-Utik. d. 3 Juli 1854, kl. 6 e. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion om tillägg till 8 art■ 46 § af Kongl. Maj:ts förnyade Nådiga Lego-stadga den 23 November 1833, Hedervärda Bonde-ståndet liar till Lag-Utskottets behandling öfverlemnat ett till Ståndet ingifvet memorial, deruti Riksdagsfullmäktige!) Johan Gustaf LVassmuth från Stockholms län anmärkt, huruledes stadgan det uti ofvannämnda §., enligt hvilket tjenstehjon, som flyttar fiån en till annan församling, åligger att vid ankomsten i tjenst för husbonden uppvisa det prestbetyg, tjenstehjonet af kyrkoherden i den församling, derifrån flyttningen skett, erhållit, samt alt samina betyg, vid 1 rldr 32 sk. böter, inom fjorton dagar lör kyrkoherden i den församling, dit tjenstehjonet flyttat, förete, ofta icke iakttages; till följd hvaraf kyrkoherden, lör uifående af bevis om tjenslehjonets förra vandel, nödgades anlita domstols ålgård, hvaremedlertid det försumliga tjenstehjonet, som möjligen kunde vara en vanfrejdad person, hunne så länge uppehålla sig inom församlingen, att det, enligt gällande författningar, blefve berältigadi till fattigunderstöd fiån densamma; och har motionären af denna anledning föreslagit, att, då tjenstehjon, som från en till annan församling inflyttar, underlåter att ställa sig ofvannämnda föreskrift lill efterrättelse, pastor bör sådant för allmänna åklagaren i orten anmäla, hvarefter denne må ega att dels, utan föregående undersökning, de stadgade böterne. uttaga, med öppen leornad lätt för tjenstehjonet att söka återvinning, i lall af befogenhet, samt dels förelägga tjensLehjonet att, vid vite af böternes dubbla belopp, behörigt prestbevis inom en månad derefter aflemna.
Försummade tjenstehjonet alt Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:o 8. 9 detta föreläggande iakttaga, skulle det vid vederbörlig domstol tilltalas samt, derest tjenstehjonet å < den för åtalets handläggning bestämda tid förfallolöst uteblelve, tredskovis fällas till det såmedelst försutna vitet och förpligtas att antingen inom en månad eftpr utslagets delfående prestbevis förete, eller ock efter nämnde tids förlopp från församlingen afflytta.
Denna motion hafva Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomiutskottet) till pröfning lörehaft, dervid Utskotten ansett, att, då, enligt sednaste Kongl. Förordning om Fattigvården, skyldigheten att underhålla fattige åligger det samhälle, der de äro eller bordt vara mantalsskrifne, och de årliga mantalsskrifningarne inträffa kort efter den för tjenstehjons flyttning bestämda tid, samt husbönder åligger, att vid berörde förrättningar uppgifva (le hos dem varande tjenstehjon, vederbörande presterskap derigenom kommer i tillfälle alt kontrollera, huruvida föreskriflerne om aflemnande af prestbevis blifvit iakllagne, eller i annat fall derom erinra.
Beträffande det föreslagna bemyndigandet för åklagare all utlaga de i författningen för underlåtenhet uti nämnde afseende stadgade böter, utan att desse blifvit i laga ordning den försumlige ådömde, äfvensom att förelägga vite, skulle sådant innefatta allt för stor afvikelse fiån gällande rättegångsordning vid behandling af mål utaf ofvannämnda beskaffenhet.
Utskotten få derföre vördsamt hemställa, att omförmälda inotion må lemnäs utan afseende.
Prot. 1853—1854. 7 Sami. 2 Afd. 4 Bäft. 2 10 Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:o 9.
Ank. till Exp.-Utsk. den 3 Juli 1854, kl. 6 e. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion om uppliäfvande af Kongl.
Maj 1850^ angående ekonomiska besigtningar å kjrkoUerde-boställen_, kapellans- och klockarebord, samt preste-stomhemman.
Till Lag-Utskottets behandling har blifvit remilteradt ett hos Hedervärda Bonde-Ståndet afgifvet memorial, deruti Riksdagsfullmäktige!!
David Andersson från Hallands län, jemte förmälan, alt berörde besigtningar, som ofta icke med erforderlig noggranhet förrättades, ej ledde till det med dem åsyltade ändamål, ulan onödigtvis ådrogo kyrkan utgifter samt förorsakade oredor, särdeles om laga af- och tillträdessyn kort efter en dylik besigtning infölle, då stundom syne-rätten ansåge vid besigtningen påsynle, sedermera ej fullgjorde förbättringar öfverflödige, men deremot förordnade allijelpande af brister, hvilka besigtningsmännen ej anmärkt, af denna anledning yrkat, att, med upphäfvande af ofvanåberopade Kongl, kungörelse, det måtte stadgas, alt förrättandet af besigtning å kyrkoherde-boställe, kapellans- och klockare-bord samt preste-stomhemman, som icke äro till skatte köpte, må bero på anmälan vid sockneslämma eller hos Konungens Befallningshafvande; och borde, sedan sådan anmälan skett, Pastors-embetet eller Konungens Befallningshafvande ovilkorligen föranstalta om besiglningen, som skulle hållas af kronofogde eller länsman, med biträde af två nämndemän, mot ersättning, enligt gällande rese-reglemente af den, som fullgörandet af de påsynte förbältringarne kunde blifva å lagd t, eller ock, derest giltiga skäl till besiglningens anställande ej förefunnils, af den, som derom gjort anmälan; varande af David Andersson tillika det Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:o 9. ii påstående framstäldt, att, i händelse omförmälda yrkande ej vunne bifall tiden emellan de ekonomiska besigtningarne måtte varda utsträckt till 10, eller 15 år.
Berörde motion, uti hvilken Riksdagsfullmäktige!!
Bengt Gudmundsson från Hallands län instämt, har Lag-Utskottet gemensamt med Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet till behandling förehaft; och få de förenade Utskotten deröfver nu afgifva sitt yttrande.
Att förutnämnde besigtningar, hvilkas lämplighet, eller nödvändighet till förekommande af den skada, som eljest kunde tillskyndas boställen genom tredska eller försumlighet hos de byggnadsslfyldige, icke bör kunna bestridas, i tillämpningen visat sig så föga gagnande, som motionären uppgifvit, kunna Utskotten icke obetingadt vidgå.
Enligt 2 och 3 §§ af ofvananmärkta kungörelse skola de, hvilkas rätt vid dylik besigtning kan ifrågakomma, kallas att densamma öfvervara.
Desse blifva således i tillfälle att vaka deröfver, att vid besigtningen behörig noggranhet iaktlages samt ega, i motsatt fall, att rättelse vid laga syn erhålla.
De menliga följder, som genom ett felaktigt förfarande kunna uppstå, äro följaktligen att tillskrifva försumlighet hos dem, som bordt vid förrättningen närvara; och om, på sätt motionären uppgifvit, en sådan försumlighet visat sig hos vederbörande, som ega att boställenas bästa iakttaga och bevaka, så vöre det att befara, alt, derest, enligt motionärens förslag, berörde besigtningar icke skulle ega rum utan efter föregången anmälan af bemälde vederbörande, besigtningarne aldrig komme att förrättas.
Den af motionären åberopade omständighet, att vid ekonomiska besigtningar och laga syner olika åsigter kunna göra sig gällande, i fråga om hvad som bör såsom bristfälligt betraktas, torde icke eller böra tillerkännas den vigt, att man deraf bör hemta anledning till samma besigtningars afskaffande.
Kostnaden för ekonomisk besigtning, utgörande till kronobetjenten 32 sk. i dagtraktamente och skjuts för en häsl samt till hvardera af de två biträdande nämndemännen 24 sk. om dagen och likaledes skjuts för en häst, äfvensom lösen för besigtnings-instrumentet med 6 sk. för hvarje ark, kan icke anses betungande.
Olämpligheten deraf, att densamma af kyrkans medel utgår kunna Utskotten icke erkänna, vid betraktande af den fördel, sorn tillskyndas icke blott kronan och efterträdande boställshafvare, utan äfven sockneboerne derigenom, att de åt kyrkans embetsmäu anslagne bostadslägenheter blifva behörigen häfdade och bebyggde samt deras skog och öfrige tillhörigheter väl vårdade.
För detta ändamål torde det också vara behöfligt, att besigtningar, till utrönande af förhållandet i berörde afseende, å lägenheterna icke anslällas så sällan, att uppkommande brister hinna uppuå dea betydenhet, att de blifva obotliga eller erfordra stora kostnader 12 Lag- samt Allmänna Besvärs- och Elconomi-Utslcottens Betänkande, N:o 10. för att kunna afhjelpas, hvilket sannolikt skulle inträffa, om tiden emellan de ekonomiska besigtningarne förlängdes från fem till tio eller femton år.
På grund af hvad Utskottet sålunda anfört, få Utskotten vördsamligen hemställa, att David Anderssons ifrågavarande motion icke må till någon vidare åtgärd föranleda.
\:o IO.
Betänkandej i anledning af väckt motion om ändring af 2A kap. 32 §.
Kyrkolagen, i fråga om klockares skyldighet att fortskaffa kyrkoherdes bref
Uti ett till Hedervärda Bonde-Ståndet ingifvet memoria], som blifvit till Lag-Utskottet remitteradt, har Riksdagsfullmäktigen Nils Andérsson fråh Christianstads län anmärkt, hurusom om förmälda skyldighet medförde icke obetydliga besvär samt vore för klockare särdeles betungande, synnerligast på de ställen, der skollärare-befattningen vore med klockaretjensten förenad; och har motionären, på sådan grund och med afseende derå, att Häradsprostarne för sina skrifvelser lill Konsistorierna eller Konungens Befallningshafvande åtnjuta fribrefsrätt samt kyrkoherdarne begagna krono-brefbärare för förskaffande af bref till inom pastoratet boende tjensteman, löreslagit, att klockare mätte varda från nämnda ålig gande befriade samt kyrkoherdarne antingen berättigade att, i likhet med andre embets- och tjenstemän, med vanlig post, under portofrihet afsända Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:o 10.
13 sina embetsbref jemväl till Häradsprostarne, eller ock skyldige att sjelfva , på egen bekostnad, sådane bref fortskaffa.
Vid den öfverläggning, som berörde motion inom det Hedervärda Ståndet föranledt, hafva åtskilliga ledamöter med motionären instämt, men deremot andre ogillat det af honom framställda förslag, för så vidt det kunde afse ifrågavarande skyldighets öfverflyttande på allmogen, samt till stöd för sitt ogillande åberopat obilligheten deraf, -att ytterligare föröka det besvär, allmogen genom kronobrefbärings-skyldigheten redan finge vidkännas; i anledning hvaraf Nils Andersson inskränkt sin motion till den hemställan, huruvida icke, då klockare- och skollärare-befattningarne voro hos en person förenade, denne kunde vara från merbesagde åliggande fritagen och detsamma kyrkoherden sjelf tillkomma.
Nämnda förslag, för hvars behandling Lag-Utskottet med Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet sammanträde hafva de förenade Utskotten tagit i öfvervägande; och som klockare, då de tillika innehafva lärarebefattning i folkskola, derför äro i åtnjutande af särskilda löneförmåner, synes berörde omständighet icke utgöra giltigt skäl för deras befriande från något af de till klockare-befattningen hörande göromål, hvilka i dylikt fall kunna genom annan med kyrkoherdens och församlingens samtycke utsedd persons biträde uträttas.
Deremot kunde, då lärare-befattning i folkskola icke, utan kyrkoherdes bifall, får med klockaretjenst förenas, sådant möjligen blifva klockare förvägradt, så vida derigenom några af hans åligganden komme att på kyrkoherden öfverflyttas, och det föreslagna stadgandet kunde således, i stället alt vara för klockare fördelaktigt, blifva motsatsen.
Då dessutom den klockare åliggande skyldighet att till nästa klockare fortskaffa kyrkoherdens embetsbref, medför ganska ringa besvär och tidspillan, helst, efter hvad Utskotten inhemtat, utöfvandet af densamma på de flesta orter icke oftare ifrågakommer, än sju å åtta gånger om året, högst en gång i månaden samt i allt fall det, efter Utskottens omdöme, vöre särdeles olämpligt att belasta kyrkoherden med ett onus, sorn utan tvifvel lämpligare tillhör kyrkans betjente, få Utskotten vördsamt hemställa, att ifrågavarande förslag må lemnäs utan afseende.
Stockholm den 3 Juli 1854. 14 Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:o 11. X:o 11.
Ank. till Exp.-Ut«k. den 3 Juli 1854, kl. 6 e. m.
Betänkandej i anledning af väckt motion om fördelning af kostnad för grund-dikning ä boställen.
I betraktande deraf, alt innehafvare af boställe, ehuru dem åligger att med omsorg häfda den dertill lydande åkerjord samt genom ändamålsenlig behandling och skötsel deraf söka bereda densamma till högsta fruktbarhet och afkastning, — för vinnande af hvilket ändamål så kallad grund-dikning eller åkerjordens afskärande på lämpliga afstånd med täckta diken numera erkännes utgöra ett nästan oundgängligt vilkor, likväl afhållas från införande af ett dylikt dikningssätl, genom osäkerheten att under sin besinningstid få tillgodonjuta full ersättning för den i och för dikningen nedlagda kostnad, vanligen uppgående till det betydliga beloppet af 50 till 75 r:dr rgs tunnlandet, — bar herr Ribbing Arvid, uti ett till Högloft.
Ridderskapet och Adeln ingifvet, till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet remitteradt memorial, för att åvägabringa ett förbättradt åkerbruk och en ökad afkastning jemväl å boställena, föreslagit, att Rikets Ständer skulle till Kongl. Maj:t ingå med underdånig anhållan, att Kongl. Maj: t täcktes, i öfverensstämmelse med 3 § af Kongl, kungörelsen den 4 Maj 1827, i nåder stadga: att, sedan innehafvare af M i I i tias-, Civileller Ecklesiastik-boställe förklarat' sig vilja å derstädes befintlig åkerjord anlägga täckta tegelrörs- eller stendiken, samt sådant pröfvats vara för bostället gagneligt, skall, efter det grund-dikningen i enlighet med af behörig agronom uppgjord plan blifvit verkställd, den verkliga kostnaden derför till godtgörande fördelas på tjugo år, med en tjugondedel om året, räknadt frän och med det år, hvarunder hvarje gärde eller omloppsskifte Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:o 11.
15 efter arbetets slut först blifvit besådt.-»Beloppet af denna kostnad, beräknad särskildt lör hvarje gärde, skulle, enligt motionärens åsigt, bestämmas vid mililiae-boställen genom Regements-Chefen eller af honom utsedt sakkunnigt regements-ombud och vid öfrige boställen af Landshöfdingen i länet eller dennes ombud, med biträde af två genom ortens Hushållnings-sällskap eller dess förvaltnings-utskott dertill valde sakkunnige män, hvilkas åliggande det derjemte skulle vara, att dels under arbetets fortgång tillse att detsamma blefve behörigen verkstäldt, samt dels, sedan anläggningen fullbordats, den afsyna, allt vid ansvar för vederbörande chefs-expedition eller landshöfdingeembete, om något härutinnan försummades; och skulle, derest bostället inom tjugo år, räknadt från ofvannämnda tid, afträddes, afträdare, som kostnaden förskjutit, ega att af efterträdare erhålla ersättning för sitt förskott, med af hela kostnaden för hvarje af de bristande tjugo åren.
Till öfverläggning om denna framställning bär Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet med Lag-Utskottet sammanträdt; och få Utskotten, efter granskning af motionärens förslag, utlåtande deröfver nu afgifva.
Det fördelaktiga vitsord, erfarenheten gifyit åt ifrågavarande dikningssätt, kunna Utskotten ingalunda jäfva; likasom
Utskotten icke förbisett det önskvärda uti uppnåendet af det mål, motionären med sitt förslag åsyftat.
Utskotten hafva likväl funnit flera betänkligheter möta mot antagande af detsamma.
Pröfningen dels om planen för en grund-dikning blifvit uppgjord med behörigt afseende på beskaffenheten och belägenheten af den jord, om hvars afdikning vore fråga, samt dels huruvida dikningsarbetet blefve med nödig omsorg fullbordadt, så att dess varaktighet med säkerhet kunde emotses, skulle nemligen vara förenad med stora svårigheter, till hvilkas undacrödjande beredvillige personer med erforderlig sakkännedom icke alltid torde vara att erhålla; och om, i brist häraf, grunddikningen ej på ett ändamålsenligt sätt verkställdes, skulle, derest bostället aflräddes innan de tjugo åren gått lill ända, tillträdaren få vidkännas en del af den för dikningen belöpande kostnad, utan att komma i åtnjutande af de fördelar, som dermed varit beräknade, hvaremot lian till äfventyrs nödgades omgöra hvad lian kanske dyrt nog fått betala.
Men, äfven om arbetet behörigen fullgjordes, torde lämpligheten af att ålägga tillträdare en dylik kostnad, som, så framt grund-dikning blifvit af någon boställshafvare med större omfattning anlagd, kunde komma att uppgå till ett ganska ansenligt belopp och således blifva för en mindre bemedlad efterträdare särdeles kännbar, icke böra obetingadt medgifvas, helst tillträde af ett boställe, älven ulan en sådan kostnad, är förenadt med högst betydliga utgifter.
Deu ifrågasatta dikningen är också ett arbete af beskaffenhet att 16 Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:o 12. icke ovilkorligen behöfva på en gång verkställas, utan kan delta ske småningom, i följd hvaraf en sådan fördelning af kostnaden, som motionären föreslagit, icke kan för detsamma anses nödvändig.
Utskotten sålunda anfört, få Utskotten vördsamligen hemställa, att Herr Ribbings ofvannämnde motion ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Stockholm dea 3 Juli 1854.
HT:o 13.
Ank. till Exp.-Utsk. den 4 Juli 1854, kl. 11 f. m.
Betänkandej i anledning af väckt motion om fördelning på vissa år af kostnaderj som i och för allmänna byggnader från boställen utgå.
Hos Högvördiga Preste-Ståndet har Herr Hofpredikanten Per Hasselrot uti afgifvet memorial anmärkt, hurusom, under nuvarande förhållanden, stadgandet i 26 kapitlet 1 § Byggninga-balken, alt alla, som i socknen ho, skola kyrka hygga och underhålla, i tillämpningen ledde till obillighet och orättvisa hvad boställsinnehafvarne inom socknen beträffade.'
I boställshafvarens ringa lön inginge boställets afkastning, såsom en bestämdt påräknad årlig inkomst, den staten honom för hans arbete tillerkänt.
Denna inkomst medtages nu oftast vid inträffande kyrkobyggnad icke allenast under de år, arbetet fortginge, utan äfven för en stor del af den tid, hvarunder bostället af den person, sorn deraf då vore i besittning, innehades, lill följd hvaraf boställshafvaren för sitt arbete i statens eller kyrkans tjenst beröf vades - Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottens Betänkandey N:o 12. 17 vades nästan all godtgörelse.
Emedlertid finge efterträdaren blott af den tillfällighet, att nämnde onus under hans besinningstid af bostället icke ifrågakomrne, sin lön oafkortad åtnjuta.