Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Lag-och Otc.-Utsk. Bet.N:o 6, i or större afbrottet uti Tariffen är, så atf, (lå 27.39 7 pannor af 16 kannors rymd blifvit begagnade, hafva endast 8,046 af 17 dito varit i bruk, och då nära 6000 pannor äf>25 kannor användts, hafva blott 2,700 af 26 till bruk blifvit uppgifne, o. s. v. Häraf har det för mig synts nödvändigt, att en ny Tariff med en jemnare progression, I rnon af den stigande pannerymden, bordt uppgöras och föreslås Rikets Höglofl.
Då jag öfver hufvud ansett den rättaste grund, vara att beskatta bran vinsbränningen efter productionen, blott man kunde tillvägabringa nog säkra controller derå, har jag trott, att denna grund bestämdt bordt följas, i anseende till den consumtion, som är i fråga £ 11 §.
Jag delar deras åsigt, sorn tro, att man, äfven af bränvins-försäljningen inom landet, borde hemta en större Stats-intrad, nödvändig, i anseende till de många påkallande behofven, äfven i de vägar, der det öfverflödiga bruket af bränvin bereda dem, (såsom t- ex. våra beständigt tillväxande Correctionsoch Fattigvårds-anstalter ra* m.) men äfven nödvändig för att genom förhöjning i priset å varan minska den öfverflödiga consumtionen deraf.
Om derjemte en Minimi-Tariff fastställdes, i likhet med de classer §. innefattar för de olika krogarne, skulle Staten aldrig förlora, utan ganska säkert betydligen vinna på förändringen. loa JB/f. t. Hevilla.- Lag■ o^h Oec.zUtsk, Bet, N:o 6.
Utskotten frun början inom sig beslutat tillstyrka Rikets Högloft.
Ständer, att endast en 90-kannorS'panna, äf. ven å den största egendom får begagnas, och dermed nog tydligt ådagalagt deras afsigt att inskränka bran vinsbränningen inom landet, hvilket oek är en allmänt uttalad fordran, så kan jag icke annat än reservera mig emot bibehållandet af 1 §.
3 Art-, hvilken är uti rak strid med denna afsigt, enär, enligt den* samma, det blifver medgifvet, att förvandla alla enkla pannor till konstbrännerier, och productionen på detta sätt, snarare kommer att Okas, än minskas.
Jag har trott, att man må bända hade svart för att genast utdöma de redan varande konstverken, så vida de icke begagnade mer, än högst en go-kannorspanna, men att de borde blifva belagde med en afgift svarande emot deras högre production.
Jag anser dqt deremot vara alldeles conseqvent med det förstnämnde beslutet och afsigien dermed, att intet slags konstverk tills vidare finge inrättas.
Detta synes mig ock vara öfverensstämmande med namnet och begreppet om husbehofsbränning.
Utskotten funnit för godt att förklara brännåret utgöras af alla 12 tnånaderne i året, 1 stället för det förut blott utgjort 8 månader, kommer äfven af detta skäl, bränvinsbränningen troligen att blifva betydligare, än den hittills varit.
Slutligen kan jag icke instämma uti den af de Höglofl.
Utskotten uti Be - Bil. t.
- La g- och OeC.-Utsk. Ber jV.o 6.
103 tankandet yttrade mening, att någon öfverdrift blifvit brukad uti beskrifningame af det onda, som nstadkommes genom det öfver» flödiga bruket af bränvin inom vårt Fädernesland; jag tror, att man äfven, med sanningens bestånd, kunde göra denna tafla ännu rysligare; och visst är, att, om ingen grang för det onda i tid kan sättas, skola följderna deraf snart blifva de mest bedröfliga och fasansfulla.
Häruti instämde Herrar Winbladh, Alund, Bergelin, Westerstrand, Dalenius och Meijer, samt Riksdags-Fullmägtigen P- Peterson från Calmare Län.
O/o/ Mansson fran Blekinge Län.
Emot Rikets Höglofl.
Ständers sammansatta Bevilfnings- och Oeconomie-Utskotts den 17
Mars genom votering fattade beslut, rörande hqsbehofs bränvins-bränningen, får jag anmälg. följande reservation.
Derigenom att i §. i 3^dje Artikeln af Kongl.
Förordningen den 19 Maji 1824, angående bränvinsbränningen, blefve, på sätt Utskotten tillstyrkt, bibehållen, anser jag att jordbruket i allmänhet skulle tillskyndas skada och förtryck, enär nemligen, genom stadgandet, att bränvins-pannor eller kittlar må vara t i Ilai ne af hvad form som helst, de större bränvins-fabrikerne skulle lemnäs ett ytterligare tillfälle att, på mindre hemmansegares bekostnad, draga till sig vinsten af 104 Lil-1. Bevilin.- Lag- och Oec.-f tsk.
N'a 6>- denna för jordbruket oundgängliga handte- ring, och såmedelst förnärma den naturliga rättighet, sorn ensamt bör tillkomma jordbru» ket, såsom uppmuntran för tilltagande odlingar och en utvidgad s^annmåls-proöuction, i bredd med en större ladugårdsskötsel — utom den stora oreda, sorn ot vifvelaktigt skulle uppkomma deraf att nya, lill det mesta ännu okända, Inrättningar af alla slag, (deribland de med lucka på hatten) och sådane hvilka ytterligare kunna upptäckas, finge användas, och försvåra, om icke alldeles omöjlig göra, controllen öfver redskapen och bränningen, skulle sådant i allt för stor scala utvidga bränvins-till verkningen, och, i följd deraf, endast den bemedlade speculanten deraf draga fördel, och den obemedlade men idoge jordbrukaren förgäfves söka att, genom denna bi-näring, bereda sig någon lättnad för utgörandet af de dryga skatter, ti som trycka jordbruket, helst varuvärdet så försämrats att den fattiga jordbrukaren, som ej mägtar anskaffa annar, än en enkel redskap, hädanefter icke utan förlust, med bränvin tillverkning kan sig befatta^ följden blif, ver den, sorn förut nämndt är, att ^Ladugården , inskränkes, odlingarne aftaga, och den fattigare jordbrukande classen kommer då snart att nalkas sin undergång.
Den andra olägenheten, som dessa stora konst-bränneriers tillvarelse medför, är ej Bil. t. BevillriLag- och Oee.- Ut&iiBet.
N:a 6, 105 utan våda i moraliskt afseende medelst fylleri-lastens tilltagande; och hvem kan. val vänta annat inom ett fädernesland, där så, många tillstyrka konstbränneriers bibehållande, än att derpå skall följa ett omättligt bruk af den redan lill vanpris i landet befintliga varan, Ixränvinet?
Vill man vända sin betraktelse åter tillhaka endast a:ne år, då landet undergick i de flesta Provincer svår missväxt; så hvem var det väl då sorn idkade bränvins-bränningen till den fattigare folk-classens förtryck?
Var det icke de, som, under namn af hushehofs bränvins-bränning, drefvo i stort en fabriks rnessig tillverkning- med sina väl ordnade konst pannor, hvarigenom en mängd Spannmål, som , genom en omtänksam Hege» rings försorg, endast till de brödbehöfvandes nödtorft biet från utrikes orter tillåten att införas, förvandlades lill bränvin, hvaraf följden blef alt den fattigare hopen måste betala 50 procent mera för sitt brödbehof, än om den obegränsade konst bränningen icke varit tillåten?
Jag frågar, är nu icke den tidpunkt inne då Svenska Folkets ombud böra söka hämma detta missbruk?
Också hafva de flesta Motionairerne inom Riks-Stånden yrkat upphörande af det, sorn sedan sista Riksdag sig tilldragit nied bränvin s-tillverkningen io6 Bil.t.Bevilln,* Lag- ochOec.-ZJtsk.JBet.N.ö 6, inom Riket, medelst de sa ofta nämnde tilllåtne konst-bränneriernes inrättning; för min del anser jag det, hvarjemte jag icke kan vika ifrån den öfvertygelsen, att skola sådane redskap hädanefter finnas och få begagnas, må det ej blifva med andra vilkor tillåtit, an i den ordning Oeconomie-Utskot* tets afdelning det föreslagit, nemligen att icke allenast panna, utan äfven dermed förenade apparater, mäskvärmare, rectificatorer och öfrige delar må ingå i uppmätningen, och beräkningen till högst 90 kannors pan* nerymd, för den till bränvins»bränning be* rättigade, för ett deremot, enligt Tariffen, motsvarande hemmans-värde.
Jag anhåller att denna Reservation må få åtfölja Höglofl. Utskottens Betänkande till Riks-Stånden.
Uti denna Reservation instämde Riks* dagsmänneme Pehr Pehrsson, Tufve Larsson från Christianstads- och And, Lrsson från Jemtlands Län.
Herr Hiessleiter:
Med rättvist erkännande af de högre insigter och den mera grund* liga erfarenhet uti Lagstiftning och beskattningslära, som dicterat det generela beslut, hvarutinnan Höglofl- Utskottens pluralitet stannat, i anseende till den högst vigliga frågan om en ny Bevillning på bränvins-tiU - Lil, t, Bevilln>- Lag- ocfiOec.-Utsk. Bet,N'o6. lo^ verkningen, får jag flock vördsamligen till' kännagifva, att jag, för min del, icke kan i alla instämma uti Utskotten# ^illstyrkande* Jemte det jag fördenskull får åberopa den Motion, jag inom Vallöf!.
Borgare-Ståndet i detta ämne väckt, bör jag lika vördsamt erinra, att jag icke tror den rätta principen i denna vigtiga beskattningsfråga ligga uti nya pålagors föreslående på den bränvins^ producerande jordbrukaren, utan att den ökade beskattningen bär drabba utminuteringen och consumtionen af den betänkliga varan, Länge nog bär odlaren suckat under tryckande Statsbördor, och att lindra deras tyngd bör i synnerhet, som jag tror, hädanefter blifva representantens och Lagstiftarens ögonmärke^
Ledd af denna grundsatts, den jag uti Konungens Nådiga framställning till Rikets Ständer vid detta Riksmötes öppnande funnit ännu mera bekräftad, har jag uti min Motion föreslagit: att Bränvins-Bevillnlngen på sjelfva varans tillverkning i allmänhet måtte nedsättas, samt att deremot de så kallade konst-brännerien måtte åläggas dubbel skatt; att i Stockholm och Götheborg en in* försel-tuil af t. ex. 16 sk.
Banco kannan matte bränvinet påläggas; och att, i de öfrige Städerne och på Landsbygden, en propot» lionel salu-accis för bränyins-utminuteringcn jo8 Bil. t. J?evilln.- Lag- ochOec.-ltsk.Bet.Niob^ jmå fastställas för, alla källare, värdshus, trac» teurssiällen och krogar.
Jag har bjudit tili att bevisa, det derigenom trenne stora ändamål troligen skulle vinnas, nemligen: att bränvins beskattningen egenteligen drabbade den, som deraf borde hafva drygaste känningen, d. v. s consumemen; att Staten skulle få en oväntad och högst betydlig inkomst, samt att det genom ett ornSttligt njutande af den rusgifvande drycken uppkomna moraliska förderf småningom skulle corrigeras, då varan blefve dyrare och i samma mon mindre lätt åtkomlig för den arbetande clas» sen, — Det är också en allmänt känd sak, att, genom en dylik beskattning å bränvinscorisumtionen, enorma Stats' in trader ingå uti Ryssland, England och Preussen; vi hafva så mångå gånger efterapat utländningen i det, som hvarken båtat Riket eller gagnat enskilde, att jag vågar tro det vara hög tid att söka taga efter de nyttiga inrättningar, vi, utom vårt land finna etablerade.
Jag känner ganska väl alt bestämmandet af en införseltull å bränvinet af många ogillas af den orsak att de anse controlien emot tullförsnillning i thy fall ytterst svår.
Jag vågar dock tro, att då fråga blott vore om Rikets tvänne största Städer, torde denna controll möta mindre svårighet, isynnerhet om Nederlagsfrihet, emot någon liten recognitions-afgift, finge begagnas. B il. t. Bevilln.'
Lag- och Oec.-Utsk. Be't, JV:0 6. 109 Skulle jaglikväl härutinnan hafva misstagit mig, hvad principens tillämpning beträffar, så vågar jag dock alltid hålla för, att sjelfva principen, ökad beskattning å consurationen, icke på tillverkningen är den rätta.
'Och torde-då, af de mera kunnige, en ändarnålsenligare tillämpning deraf kunna göras.
I öfrigt och då jag med Högloft.
Utskottens pluralitet förenar mig i det tillstyrkande, att på ingen egendom, huru stor som helst, må få begagnas mera, än En nittio kannors panna, tror jag dock, att detta förenämnde icke bör tilläggas någon retroactiv
Verkan, utan blott för framtiden blifva gällande; så att de bränneri inrättningar, hvilka nu befinnas i stone scala eller med flera pannor satte i gång och som möjligtvis med egarens dryga kostnader helt nyligen blifvit i ordning bragta, äfven må hädanefter, emot proportionsvis ålagd beskattning, få begagnas.
Och anhållar jag vördsamligen att denna min Reservation må till Riks-Stånden få åtfölja Högloft.
Utskottens betänkande i ämnet. stockholm, tryckt i MarquaRdska Boktryckeriet, 1829. { ■ Hevilla,' s',t Allm, Besvo, OecLtsk.
Uti N:aj, i N:o Ank. till Exp.-Uisk d. 16 Maji 1829.
Utlåtande, i anledning af väckte Motioner om bestämmande af en Bevillnings-afgift för rättighet att idka jagt och djurfång.
Till Bevillnings- satnt Allm.
Besvärs- och Oeeonomie-Uiskoitens gemensamma handlägg, ning hafva blifvit remitterade: fran Höglojl. jRidderskapet och Adeln:
Herr von Greiffs, J, Motion om erläggande af en till 24 sk.
Banco föreslagen Bevillnings-afgift af hvarje jagt-idkande person, hvarigenom Motionairen ansett en fond kunna bildas, för vidtagande af nödiga anstalter till odjurens förminskande, samt frän Hedervärda Bonde-Ständet: ett af Riksdagsfullmägtigen från Carlstads Län Jan Eric Jansson ingifvet memorial, deruti han jemväl yrkat utsättande af en måttlig Bevillning för dem, sorn vilja utöfva jagt och djurfång, samt från ett sådant stadgande sökt härdis. till Rikt, St Prat- I828 och 1829.
5 Sami, 2 Afi. 4;e H:t. 1 8 Sevillu- $:t Allm.
Besv. o, Oec.-Utsk.
[.Nioy. leda de nyttiga följder, att, utom den af Herr von Greiff åsyftade ofvan omförmälde fördel, jagt under förbjudne tider skulle förekomma^; att ynglingar, tjenstefolk och arbetare skulle afhållas från att på detta yrke onyttigt förslösa sin tid, samt skogseldar genom ovarsamt bruk af skjutgevär undvikas, o. s. v.; hvaruti Carl Eriksson från sistnämnde Län, medelst skrifteligt anförande, instämt; men deremot Nils Strindlund från Vester-Norrland med flere Ståndets Ledamöter, deta skriftligen ,* dels muntligen , andraga skäl, till vederläggande af de utaf Jan Erik Jansson yttrade åsigter och. förslag.
Utskotten, som tagit detta i öfvervägande, hafva dervid funnit, att, om äfven den ifrågavarande beskattningen skulle medföra alla deraf förväntade fördelar, dessa likväl hvarken kunna beredas, utan ett obehörigt inträng i egande- och dispositions rätten till jorden, eller uppväga de olägenheter vid afgiftens erläggande och »controllerandej som deraf otvifvelaktig! skulle uppkomma; och då Utskotten derjemte hysa den öfvertygelse, att Motionernes egentliga ändamål, å ena sidan, inskränkning af oloflig jagt å villebråd, och, å den andra, befordrande af rofdjurens utödanrte, endast genom kloka och väl handhafda förbud och författningar lämpligen kunna befrämjas ; samt förslaget att i sådan afsigt begagna påläggandet af bevill - Bevillnr s:t Allm.
Besv. o. Oec.- Uts •.
N:o 7. 3 ning desto mindre lärer förtjena något afseende, som beloppet af den genom en dylik beskattning uppstående inkomst omöjligen kan på förhand beräknas; sa hafva Utskotten, pä dessa grunder, ansett sig böra afstyrka Rikets Högloft.
Ständers bifall till hvad af Motionairerne blifvit hemställdt.
Två Xedamöters skiljaktiga meningar i amnet biläggas.
Stockholm den 15 Maji 1829* Reservationer: Af Herr Friherre Sprengtporten!
Emot Utskottens beslut, innefattande afslag till den vackla Motionen, att medelst en mättlig afgift ä jagt en åstadkomma en fond för rofdjurens utödande, får jag reservera mig: emedan jagten i vårt land saknar all afgift, och jag i allmänhet anser det för Öfverensstämmande med sunda beskattningsgrunder, att skatterne böra vara fördelade på näringarne; att 4 1il.t-Bevilln. s. Allm.
Fesv.o.Oec.-Ut&k- Uti- N:o 7. hvarje näringsgren för sig bör draga tyngden af det skydd den af Staten njuter , och att indirecta afgifter , liebst da de ikläda sig naturen af frivilliga, äro att föredraga för directa: emedan jag har mig bekant, att i andra länder, såsom England och Frankrike, der man infört systemetaf ir.direct beskattning, jagt-afgiften inbringar en ganska betydlig
Stats-inkomst utan att medföra några obehagliga eller öfverklagade inskränkningar i den personliga friheten; hvarjemte det är ruin öfvertygelse, att en dylik åtgärd, vidtagen inom Riket, skulle blifva det första steget att mot en öfverhandtagande förstörelse skydda en näringsgren, hvars vigt i Statsoeconomiskt afseende är större än man i allmänhet föreställer sig, och till hvars fredande förbudslagar hitintills visat sig otillräckliga-
I öfrigt och då det ej kan vara Utskotten obekant, att den förlust, som Eandet lidit genom rofdjuren under loppet af ett år (1827), uppgått, enligt måttlig beräkning, stödd på officiela uppgifter, till circa 200,000 Rtdr Banco, — en härjning, som till större delen träffat de mindre hjordarne och förlusten således de fattigaste af Landets Invånare — hade denna omständighet åtminstone bordt påkalla ett förslag till det ondas afhjelpande.
De skäl, hvarpå Utskotten grundat sitt afslag, kan jag ej gilla, Bil,t, Pevilln. s. Allm.
Besv o Oec.-Utsk.Ctl.N-.o 7 5 Det är att betvifla, huruvida jagten någonstädes ingått i beräkningen af grundräntan; men om så vöre, så synes det befarade intrånget i eganderätlen med samma skäl kunna lämpas å a il senare tillkommen be* villning å jorden Coritrolleu, att ingen oberättigad måtte utöfva jagten, bör ej medföra större svårighet än all annan control! öfver jagtlagarues efterlefnad.
Detta inkast är föröfrigt rigtadt mot all indirect beskattning; men ingen lär vilja påstå, att Statens in* komst af Tullen bör upphöra, emedan det är erkändt att med Tullen föijer tu 11 försni 11- ning.
Att afgiften ej genast till sitt belopp kan med säkerhet bestämmas, gör det till en försigtighet att till en början beräkna inkomsten lågt, intill dess erfarenheten gifvit en säkrare ledning, men ett skäl till afslag torde häraf med någon billighet ej kunna hemtas.
Jag fäster i öfrigt de begrepp vid en jagt.afgift, att den af Allmogen bör utgå till ett betydligt lägre belopp, än af Rikets öfrige innebyggare, och anhåller, att dessa mina serskilda tankar må till de Respective RiksStänden få åtfölja.
Af Herr Prosten Nibelius'•
Ofver Motionen om Bevillnirtgs utgörande för ratti g h e 6 Eil.t. Bevilln.' s.Allrn. Besv.O.Otc.- Utsi, Uti, A7:o 7. ten att få jaga å tillåtna ställen under lofgifven tid, får jag, för min del, helt enkelt afgifva det utlåtande, att då den i frågaställde afgiftens erläggande torde åtminstone till någon del, hålla tillbaka den större mängd så kallade krypskyttar, som olofligen I andras egor föröfva jagt, oftast under förbuden tid, och dymedelst utrota och förstöra allt nyttigt villebråd, så väl som dess tillväxt äfven på den sparsamme och fredande hushållarens egovälden, så instämmer jag fullkomligen deruti, att, med undantag af Jagtparkens egare, som för egen del alltid bör vara afgiftsfri, och skäligen kan supponeras vårda och icke förstöra den herrlighet å sina egor, som jagt och djurfång innebär , hvar och en annan, som vill öfva jagt, der tillåtelse kan vinnas under lofgifven tid, bör vid hvarje års mantalsskrifning derom anmäla sig, och taxeras till afgift af högst 1 R:dr och lägst 2 4 sk, eller allmänna vsrdet föi ett enda skott hare eller motsvarande fogel.
Sorn correctiv mot underslef vid dessa uppgifter torde i Bevillnings Stadgan böra bestämmas, att den som, utom förutnämnde anmälan , beträdes med jagts idkande, skall erlägga, utom böter efter Lag, tredubbel afgift, till lika fördelning emellan Kronan, Jordegaren och åklagaren.
Kronans jägeri-betjening varda från denna afgifts erläggande frikallade, i afseende på deras tjenstskyldige jagters anställande efter rofdjur såsom ock alla andia personer vid \ Bcvilln.* och Lag-Utsk.
N:o 8- 7 skallgångar ; men om villebrads-jagt vill öfvas, vare de underkastade enahanda afgift med de förutnämnde.
Ankom till Exp.-Utsk. d. 22 Maji 1829*’ Bevillnings- och Lag Utskottens Betänkande, i anledning af väckt fråga om ansvar för origtig tillämpning af Kongl. Förordningen den 11 December 181 r, angående Testaments-Bevillningen, Uti Rikets Hö glofl, Ständers Revisorers ar 1827 afgifne Berättelse, oin förrättad granskning af Riksgälds-Verket m. m.
, är anmärkt, att, ehuru Kongl Maj:ts Nådiga Kungörelse den utte December 1811, angående åtskillige omständigheter, som äro att iakttaga för controllen å Testaments - Bevillningen, uttryckligen föreskrifver, att vid Testarnen. tens uppvisande för Domstolarne, ovilkorli. gen skola företes vederbörande
Uppbördsmäris attester öfver emot tagne och af dem, på eget ansvar, godkände löftesförbindelser 8 Bevilln-• och Uug- Utsk.
Betänkande N'o 8, för Bevillnings-afgiften, Kongl. Svea HofRätt likväl, i afseende på flere derstädes uppvisade Testamenten, emottagit sjelfve original-löftesförbindelserne och desamma jemte öfrige handdngatne till Riksgälds-Contoiret insändt , men hvarifrån de till Kongl. Hof-Rätten måst återställas; och då dé genom Högstberörde Nådiga Kungörelse påbudne controller å Testaments-Bevillningen icke kunde handhafvas under annat vilkor, än att hvad sorn är stadgadt om Uppbördsmännens attesters aflemnanrie till Domstolarne behiirigen iakttoges, hafva Revisorerne ansett sig böra nämnde förhållande anmäla, såsom en anledning för Rikets Höglofl Stan. der att taga under öfvervägande, huruvida, till befrämjande af en säkrare och ofelbar verkställighet af hvad, i afseende på Testaments-Bevillningen, Domstolarne till iakttagande är föreskrifvet, det må befinnas nödigt, att någon serskild ansvarspåföljd för underlåtenhet härutinnan stadgas; hvilken hemställan Högvördige Presre-Ståndet, Vällofl. Borgare-Ståndet och Hedervärda BondeStåndet, med bifall till 3 §, i 2:dra Afdelningen utaf Höglofl. Stats-Utsfeottets Utlåtande N:o 67, öfverlemnat till sammansatte Utskottens gemensamma handläggning.
Utskotten, sorn tagit frägan i behörigt öfvervägande, anse rtägot stadgande af serskildt - Hevilla. och Lag-Utsk Betänkande N:o 9. 9 skildt ansvar för underlåtenhet af Dom.' stolarne i anmärkta afseendet destomindre cfördras eller vara lämpligt, som 1 Cap, 12 §.
Balken i allmänhet be stämmer anSvar för Domare, som fäller orätt dom eller sina EmbetS åligganden i öfrigt åsidosätter i dock varder en närmare pröfning häraf till Rikets Höglofl.
Ständer öfverlemnad.
Stockholm den 8 Maji 1829.
N.-O 9.
Ank. till Exp.»Utsk. d. 22 Maji 1829.
Betänkande, angående skyldighet för Borgare att i Staden mantals- och skattskrifven vara.
Borgare-Ståndet har Herr West-' män väckt Motion derom, att, till afböjande af sadane frågor, som, genom olika tanka om Lagens rätta mening, inom Ståndet under denna Riksdag uppstått, i afseende på tvänae Ledamöters behörighet att vara Riks - jo Bevilln*- öch Lag Utsk.
Betänkande N:ä g. dagsfullmagtige, 3 Cap. 1 §.
Handels-Balken, hvarest det, bland annat, stadgas: ”Borgare sätte ther borgen, at han skall till thet min. sta sex åhr i staden bo, och all stadens rätt och rättighet efter macht sin uppehålla ni, m.” matte vinna denna förändring: ”Rattet Borgare sätte ther borgen minst för de första sex ahrens utskylder till staden; äfvensom han, så länge han sitt burskap behålla vill, skall i staden bosatt och skattskrifven vara, för at kunna all stadens rätt och rättighet efter macht sin uppehålla ro. ra.”; Uti hvilken hemställan Herr Helsingius sig förenat, med tillägg, att Bevillnings Stadgan borde, i förhållande till Lagförändringen, rättas; hvarjemte Herrar Santesson, Montan, Lundman, Wallström, Cron och Bergelin I ämnet yttranden afgifvit; och är remiss härå till sammansatte Utskotten meddelad.
Vid öfvervägande häraf hafva Utskotten, som i allmänhet anse betänkligt, att, med afseende å serskildt inträffande fall, vidtaga ändringar i allmänna Lagens stadganden, destomindre, för det nu i fråga varande, funnit sådan åtgärd lämplig, som öfverklagade olägenheten icke synes vara att härleda från åberopade stadgandet i 3 Cap. 1 §.
Handels-Balken, utan fastmer tillkommit deraf, att ej mindre Bevillnings-Förordningen, än Författningarne, angående mantals-' och skattskrifning, bjuda, att hvar och efl Sevilluoch Lag-Utsk- Betänkande N>o 9, 11 bör vara Mantals- och skattskrifven der han Största delen af året vistas, hvadan och då. det lika litet lärer kunna betagas Stads-Bor? garen, sorn hvarje annan medlem i Samhället, att vistas der han för godt finner, mea ordningen synes fordra, att han för sin person och Borgerliga näring är i staden man?
tåls och skattskrifven, Utskotten anse sig böra vördsamt hemställa, att ett stadgande härom mätte varda, intaget i blifvande Bevillnings-Förordningen, äfvensom att, till vinnande af enhet i Lagstiftningen, underdånig anhållan hos Kongl. MajU göres om enahanda ändring i de serskildt utfärdade Kongl. Förordningarne om mantals- 0ali skattskrifning; dock varder detta, jemte en Ledamots serskildta yttrande, fill Rikets Höglofl, Ständer pröfning vördsamt öfverlemnadt.
Stockholm d®n § $Taji 1829.
Reservation af Herr Levton, C. H.t
Pä förändring eller tillägg i allmänna Lagen ansetts nödig, an - a a Bil- till EwiUn-'°ch Lag‘ZJtsk.