Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Majit föreslagit, att ej mindre de uti det nådiga förslaget till aflönings-stat med löner uppförda embets- och tjenstemän samt betjente måtte, till belopp, motsvarande lönen, derest den icke öfverstiger 3,000 R:dr årligen, men i annat fall med 80 procent deraf, än ock af den öfriga personalen, hvars aflöning fortfarande komme att utgå af förslagsanslaget, Underofficer vid straff-fangelse, Vaktmästare, Vaktknekt, Fånggevaldiger, Vaktfru, Vaktqvinna, samt Arbetsföreståndare, Arbetsbokhållare och Arbetsförestånderska, till belopp, motsvarande den aflöning, de vid afskedstagandet åtnjuta, varda berättigade tili erhållande af pension å indragnings-stat, så att Fångvårds-styrelsens personal äfvensom Kamererare vid fångvårds-inrättningarne skulle erhålla pension enligt de för civile tjenstemän i allmänhet gällande grunder, samt öfriga vid fångvårds-anstalterne i fråga varande tjenstemän och betjente vid 60 lefnadsår och efter att hafva varit i Statens tjenst omkring 30 år och deraf tjenstgjort minst 10 år vid fångvården; hvar - 4 Expeditions-Utskottets Förslag till underd.
Skrifvelse, N:o 186. förutan E. K. Maj:t ansett, att enahanda pensionsförmån, utan afseende på ålder eller tjenstetid, borde tillerkännas de tjenstemän och betjente vid fångvården i allmänhet, hvilka i och för tjensten blifvit genom våld, begånget af fångar, skadade till lemmar och helsa samt derigenom oförmögna till vidare tjenstgöring.
Enär, uppå Rikets åren 1856—1858 församlade Ständers underdåniga anhållan att, till vinnande af enhet och öfverensstämmelse uti de i spridda författningar förekommande stadganden, som ligga till grund för pensions erhållande, en revision af nämnda författningar måtte företagas, E. K.
Maj:t för detta ärende nedsatt en komité, hvars arbeten numera så fortskridit, att proposition i ämnet med säkerhet lärer vara att förvänta till nästinstundande riksdag, anse Rikets
Ständer förevarande fråga böra uppskjutas för att behandlas i sammanhang med den allmänna reglering afpensionsväsendet, som då tvifvelsutan kommer att ega rum.
Hvad särskildt beträffar framställningen om rättighet att, före uppnådd pensionsålder och oberoende af tjenstetiden, bevilja pensioner åt sådana tjenstemän och betjente vid fångvården, som genom våld af fångar blifvit till helsa eller lemmar så skadade, att de icke vidare kunna sina tjenster bestrida, så torde dessa kunna tills vidare bibehållas vid sin aflöning, enär, vid inträffande af dylikt förfall, utväg numera icke saknas att få tjensterne skötte af andra personer, sedan Rikets Ständer, genom fattadt beslut i fråga och regleringen af utgifterna under Andra Hufvudtiteln, medgifvit att, med undantag allenast för Fångvårds-styrelsens embets- och tjenstemän, förslagsanslaget till fångvården jemväl får anlitas till lämpliga arfvoden åt vikarier.
I betraktande häraf hafva Rikets
Ständer funnit den nådiga framställningen för närvarande icke böra till någon åtgärd föranleda. 6:o Sedan Rikets sednast församlade Ständer, i likhet med hvad jemväl vid 1856 —1858 årens riksdag blifvit beviljadt, medgifvit, att de Läkare vid Arméen och Flottan, hvilka under påföljande statsregleringsperiod erhölle afsked, finge ui der de för civile embets- och tjenstemän i författningarne stadgade vilkor samt efter enahanda grunder, som för dessas pensionerande blifvit af Rikets Ständer antagna, uppföras till pension å allmänna indrags-staten med iakttagande, att från samma pension skulle afräknas det belopp, som hvarje sådan pensionstagare egde att från Arméens pensionskassa eller Amiralitets-krigsmanskassan i årlig pension uppbära; så har, uti särskild nådig Skrifvelse den 6 Februari innevarande år, E. K. Maj:t, enär detta Rikets Ständers medgifvande förklarats gällande allenast för nu pågående statsregleringsperiod, men enahanda förhållanden, som föranledt berörda medgifvande, ännu oförändrade fortfara, föreslagit, att afskedstagande läkare vid Arméen och Flottan än vidare och intilldess annan pensionsreglering kan varda för dem fastställd, må få sig tillerkänd samma rätt till pension å allmänna indragnings-staten, som under nuvarande och nästföregående statsregleringsperiod blifvit dem medgifven; — och då Rikets Ständers förut i ämnet fattade beslut härmed hufvudsakligen öfverensstämma, samt någon återgång derifrån eller ändring deruti lämpligen icke bör ifrågakomma förr än vid den allmänna reglering af pensionsmedel, som är att förvänta, hafva Rikets Ständer till den nådiga framställningen lemnat bifall. 7:o Hos Rikets Ständer hafva förslag blifvit väckte i ändamål att bereda understöd åt de sedan 1808—1809 års krig ännu qvarlefvande landtvärnsmän; och har härvid blifvit erinradt, hurusom det vore samhällets pligt att söka lindra den nöd, hvari flertalet af dessa gamla befunno sig.
Den enskilda välgörenheten hade väl i någon mån kommit dem till hjelp, men till den komité, som för sådant ändamål bildat sig, hade influtit allenast den ringa summan af inemot Ett Tusen Riksdaler, hvilka med 10
R:dr till hvarje utdelats åt något öfver 90 de mest behöfvande utaf de 365 landtvärnsmän, som anmält sig till understöds erhållande.
Häraf syntes vara Expeditions- Utskottets Förslag till underd.
Skrifvelse, Nio 186. 5 ådagalagdt behofvet af Statens mellankomst för att åtminstone på sena ålderdomen bereda landtvärnsmännen någon lättnad i sina näringsbekymmer.
Med anledning af de i berörda hänseende väckta förslagen hafva Rikets Ständer beslutat, att för nästa statsreglerings-period till E. K.
Majits disposition anvisa ett belopp af 10,000 R:dr årligen att från Riksgälds-kontoret utgå och användas till understöd åt sådana efter 1808—1809 års krig qvarlefvande landtvärnsman, som kunna anses vara af dylikt understöd i behof; dock anse Rikets Ständer landtvärnsmans rättighet till fattighjelp från vederbörande kommun icke i någon mån böra förringas deraf, att han utaf ofvanomförmälda understöd af statsmedel kommit i åtnjutande. 8:o Jemlikt hvad Rikets Ständer uti dess underdåniga skrifvelse angående regleringen af utgifterne under Riks-statens 6:te Hufvudtitel tillkännagifva, gå Rikets
Ständer nu att afgifva underdånigt yttrande i anledning af de uti E. K. Maj:ts nådiga Proposition den 13 Februari innevarande år, angående lönereglering för lands-staten, gjorda framställningar, som hafva sammanhang med regleringen af utgifterna under denna hufvudtitel.
A) Då någon tillökning i aflöningen för landtstats-tjenstemännen icke i allmänhet kunnat vid denna riksdag hos Rikets Ständer ifrågasättas, men desse tjenstemäns belägenhet synts i någon mån kunna förbättras genom beredandet åt dem af en billig förhöjning i pensionsbeloppen, hvilka nu icke utginge efter den för civile tjenstemän i allmänhet antagna, utan efter en för de ifrågavarande särskildt fastställd, för dem mindre fördelaktig grund, har E. K.
Majit föreslagit, att pensioneringen på indragningsstat för Lands-sekreterare, Lands-kamererare, Landträntmästare, Länsbokhållare, Kronofogdar, Häradsskrifvare och Länsmän, likasom för de tjenstemän vid Länsstyrelserna utöfver nyss uppräknade, angående hvilkas pensionering särskildt stadgande förut icke varit meddeladt, jemte der anställde vaktbetjente, måtte bestämmas efter de allmänna grunder, som för öfrige civile embets- och tjenstemän vunne tillämpning, samt att dervid måtte såsom lön beräknas totalsumman af de särskilda slag af inkomster, med undantag af hyresersättningar, som enligt stat tillkomme ifrågavarande tjenstemän, dervid Lands-sekreterare ansetts böra tilläggas enahanda pensionsrätt med Lands-kamererare, äfvensom Lands-kamererare och Landträntmästare i de fyra län, Gottlands, Jemtlands, Westerbottens och Norrbottens, som hade lägre löneförmåner, än deras vederlikar i öfriga länen, synts, äfven om ifrågasatt löneförhöjning för dem icke kunde hos Rikets Ständer föreslås förr än framdeles i sammanhang med en sådan reglering, hvarigenom dessa tjenstemäns löner inom samma grad komme att bestämmas utan all beräkning af extra inkomster, destoheldre böra tillerkännas lika pensionsrätt med öfrige Lands-kamererare och Landträntmästare, som det förhållande, hvilket föranledt nedsättning i lönerna, nemligen förmodade mindre göromål i dessa fyra län än i de öfriga, icke hade tillämpning på tjensteinnehafvarne, sedan de afgått från sina befattningar och dervid måst lemna de särskilda extra inkomster, såsom expeditionslösen m. m., hvilka icke inginge bland de i aflöningen inräknade, samt lefnadskostnaden för dem icke kunde anses ringare än för deras afskedade embetslikar.
Rikets Ständer hafva tagit del af det den nådiga Propositionen bifogade Statsråds-protokoll och funnit hvad deruti i afseende å förevarande fråga blifvit anfördt innefatta tillräckligt skäl för bifall till den af E. K.
Majit nu äskade förbättring i afseende å landtstats-tjenstemännens pensionering i allmänhet; men då, beträffande den af E. K.
Majit föreslagna särskilda förmån för Lands-kamererarne och Landträntmästarne i Gottlands, Jemtlands, Westerbottens och Norrbottens län, dessa tjenstemän, i händelse af bifall till den nådiga Propositionen i denna del, skulle komma att erhålla pension till högre belopp, än som motsvarar deras nu innehafvande lön, samt 6 Expeditions- Utskottets Förslag till anderd.
Skrifvelse, N:o 186. det i öfrigt synts Rikets Ständer olämpligt att meddela några särskilda bestämmelser i afseende å dessa tjenstemäns pensionering, förr än i sammanhang med den difinitiva regleringen af deras löner, hafva Rikets Ständer, som icke funnit skäl bifalla hvad E. K.
Majit i sistberörda hänseende föreslagit, till E. K. Majits ifrågavarande nådiga framställning i öfrigt på det sätt lemnat bifall, att pensioneringen på indragnings-stat för Lands-sekreterare, Landskamererare, Landträntmästare, Länsbokhållare, Kronofogdar, Härads-skrifvare och Länsmän, likasom för de tjenstemän vid Läns-styrelserna utöfver nyss uppräknade, angående hvilkas pensionering särskildt stadgande förut icke varit medaeladt, jemte der anställde vaktbetjente, må, intilldess annorledes i sammanhang med den blifvande allmänna pensionsregleringen varder stadgadt, bestämmas efter de allmänna grunder, som för öfriga civile ernbets- och tjenstemän vinna tillämpning samt att dervid såsom lön beräknas totalsumman af de särskilda slag af inkomster, med undantag af hyresersättningar, som enligt stat tillkommer ifrågavarande tjenstemän; — samt att Lands-sekreterare tilläggas enahanda pensionsrätt med Landskamererare.
B) Såsom ett vilkor för tillgodonjutande af nu ifrågaställda högre pensioner, har E. K.
Majit föreslagit, att den, som af sådan pension ville komma i åtnjutande, skulle, der han i öfrigt fullgjort hvad som för uppförande å indragnings-stat enligt gällande författningar erfordrades, vara pligtig att i allmänhet vid fyllda 70 år eller efter uppnådda 65 år, om han af sjuklighet hindrades att tjensten utöfva, på indragnings-staten öfvergå, derest icke E. K.
Majit, på grund af särskildt derom gjord framställning, skulle finna för godt att annorlunda förordna.
Rikets Ständer, som, enligt dess underdåniga skrifvelse angående regleringen af utgifterna under Femte Hufvudtiteln, beslutat att, i anledning af framstäldt nådigt förslag om antagande af enahanda vilkor för flottans officerare, för närvarande icke vidtaga dylik åtgärd, hafva jemväl, beträffande nu ifrågavarande förslag, ansett sig för närvarande icke böra dertill lemna bifall. C) E. K.
Majit har vidare uti Dess ofvanberörda nådiga Proposition föreslagit, bland annat, att Lands-sekreteraren i Örebro län, Gustaf Fredrik Hökerberg, måtte förklaras berättigad att, efter erhållet afsked från Lands-sekreteraretjensten, å allmänna indragnings-staten uppföras till åtnjutande af den pension, som efter den af E. K.
Majit i högstberörda nådiga Proposition föreslagna grund skulle Lands-sekreterare tillgodokomma, eller 3,200 Ridr årligen; att Härads-skrifvaren i Åkers, Frötuna och Wermdö skeppslags fögderi af Stockholms län, Gustaf Laurentius Sjöberg, må, efter erhållet afsked från Härads-skrifvaretjensten, från allmänna indragnings-staten tillgodonjuta ett emot tre fjerdedelar af den pension, Härads-skrifvare i allmänhet föreslagits att erhålla, svarande belopp af 1,500 Ridr; och att i händelse Rikets Ständer bifalla E.
Majits förslag angående framtida pensionsbeloppet för Landträntmästare i allmänhet, Landträntmästaren i Christianstads län, Magnus Billing, må komma i åtnjutande af den högre pensionen, 3,000 Ridr, äfven om han före början af nästa statsregleringsperiod skulle erhålla afsked.
På sätt Statsråds-protokollet upplyser, hafva E. K.
Majits vederbörande Befallningshafvande sig yttrat öfver de af Hökerberg, Sjöberg och Billing hos E. K.
Majit gjorda underdåniga ansökningar om pensions erhållande; hvarjemte äfven Stats-kontoret angående Sjöberg och Billing aigifvit underdånigt utlåtande; och hafva, med afseende å de till stöd för ifrågavarande nådiga framställningar af nämnde vederbörande anförda och. i Statsråds-protokollet omförmälda förhållanden samt då Rikets Ständer bifallit E. K.
Majits nådiga förslag till en förändrad pensionering för, bland andra, Lands-sekreterare, Landträntmästare och Härads-skrifvare, Rikets Ständer medgifvit att, på sätt E. K.
Majit äskat, följande årliga pensioner må å allmänna in - Expeditions- Utskottets Förslag till underd.
Skrifvelse, N:o 186. 7 dragnings-staten uppföras att af pensionstagarne, hvar och en efter det han erhållit afsked från sin innehafvande tjenstebefattning, under deras återstående lifstid tillgodonjutas, nemligen: a) för Lands-sekreteraren Hökerberg 3,200 R:dr; b) för Härads-skrifvaren Sjöberg 1,500 R:dr; och c) för Landträntmästaren Billing 3,000 R:dr; för denne sistnämnde äfven om han före början af nästa statsreglerings-period skulle erhålla afsked. 9:o Jemte det Rikets
Ständer på anförda skäl förklarat sig icke finna anledning bifalla en vid innevarande riksdag gjord framställning om förhöjning af det vid sistlidna riksdag å allmänna indragnings-staten till E. K.
Maj:ts disposition anvisade belopp af 20,000 R:dr
R:mt för att användas till understöd åt sådane äldre från Arméen och flottan afskedade officerare och underofficerare samt läkare, sorn i Sveriges sednaste krig deltagit och hvilka E. K. Maj:t funne vara för deras nödtorftiga bergning i verkligt behof af dylikt understöd, hafva Rikets
Ständer till pröfning förehaft ett i sammanhang härmed väckt förslag att, i betraktande af de misstag, som skola egt rum och hvarigenom, med förbigående af verkligt behöfvande, understöd utdelas åt sådane, som deraf icke bort komma i åtnjutande, stadgas måtte det hvarje ansökan om understöd bör åtföljas af ej mindre Pastors-embetets än äfven Konungens Befallningshafvandes i orten betyg om meddellöshet; och ehuru Rikets Ständer ingalunda betvifla att vid understödens beviljande all möjlig noggrannhet i berörda afseende blifvit iakttagen, anse dock Rikets Ständer att för ett tillförlitligt bedömande af nämnda förhållande önskligt vore, att de i landsorterna bosatte sökandenas medellöshet vitsordades genom intyg från E. K. Maj:ts vederbörande Befallningshafvande, som utan tvifvel lättast äro i tillfälle att härom förskaffa sig kännedom; med anledning hvaraf Rikets Ständer i underdånighet anhålla det E. K.
Maj:t täcktes i nåder förordna, att ansökningar om understöd från ifrågavarande anslag skola varda åtföljda af E. K.
Majtts vederbörande Befallningshafvandes intyg om sökandens medellöshet. 10:o Af en till Rikets Ständer den 13 sistlidne Mars aflåten särskild nådig Proposition inhemtas, att Kanslers-embetet för Upsala universitet, uti skrifvelse den 27 nästförutgångne Januari, med underdånigt förord till E. K. Maj:t öfverlemnat en af Professorn i obstetrik vid Carolinska Medico-Chirurgiska institutet, Kommendören af Wasa Orden, m. m.
Doktor Magnus Christian Retzius gjord underdånig ansökning att, vid numera uppnådd ålder af nära 68 år och efter att hafva mer än 49 år varit i Statens tjenst anställd samt på grund af styrkt sjuklighet, erhålla nådigt afsked från sin innehafvande professorsbeställning och dermed förenade befattningar såsom Direktör vid allmänna Barnbördshuset i Stockholm, med rätt till pension för återstående lifstiden å rikets allmänna indragnings-stat.
Sedan Stats-kontoret häröfver afgifvit underdånigt utlåtande, har E. K. Maj:t, enär, efter hvad Stats-kontoret anfört, det kunde vara tvifvelaktigt, huruvida på grund af redan gifna författningar lärarne vid det Carolinska Institutet äro berättigade att efter tillryggalagda vissa lefnads- och tjensteår varda till pension på allmänna indragnings-staten uppförda, väl funnit hinder möta för pröfning af Professor Retzii underdåniga ansökning, innan Rikets Ständer haft tillfälle i ämnet sig yttra; men som E. K.
Maj:t ansett en dylik förmån icke utan skada för Institutet och obillighet emot den der anställda lärarepersonal kunna densamma förvägras, har E. K. Mai:t begärt att Rikets Ständer måtte uttryckligen förklara, det må Professorerne vid Carolinska Medico-Chirurgiska Institutet och öfrige med lön å Institutets stat uppförde lärare vara berättigade till pension å rikets allmänna indragnings-stat i den ordning och efter de grunder, som för civile embets- och tjenstemän äro i allmänhet gällande.
Rikets Ständer hafva tagit denna fråga i öfvervägande, och på de af E. K. Maj:t 8.
Skrifvelse, N:o 186. till stöd för Dess nu gjorda nådiga framställning andragna skäl för sin del medgifvit, det må Professorerne vid Carolinska Medico-Ckirurgiska Institutet och öfrige med lön å Institutets stat uppförde lärare vara berättigade till pension å rikets allmänna indragings-stat i den ordning och efter de grunder, som för civile embets- och tjenstemän äro i allmänhet gällande. ll:o Uti en hös Pikets Ständer gjord framställning har, med åberopande af Rikets Ständers beslut vid 1856—1858 årens riksdag, att lärare vid rikets elementarläroverk derefter skulle, såvida de ej innehade prebende eller annan presterlig lägenhet, komma i åtnjutande af rättighet till pension å allmänna indragnings-staten, blifvit anfördt, hurusom någon giltig grund för berörda undantag ej förefunnes.
För de prebendarier, som, uppbure aflöning efter nya läroverks-staten, funnes visserligen, oaktadt nämnda förbehåll, en utväg att utan minskning i sin lön erhålla afsked, nemligen genom att frånträda prebendet och begära att blifva uppförda på indragnings-stat, i hvilket fall de efter afskedstagandet komme i åtnjutande af samma löneförmåner, som de under sin tjenstgöring innehaft, men förhållandet vore helt annorlunda med de lärare, som icke ingått på nämnde stat, utan fortfarande åtnjöte de löneförmåner, hvaraf de förr, än denna stat uppgjordes, vore i besittning och hvartill deras innehafvande fullmagter berättigade dem.
För dessa skulle en icke obetydlig minskning i inkomster uppstå och de skulle bringas i det svåra valet, att antingen till stor skada för läroverket till sena ålderdomen qvarstå vid sina lärarebefattningar eller ock för erhållandet af afsked underkasta sig en icke obetydlig nedsättning i sina visserligen icke stora löneförmåner, dervid det vore fara värde att omtankan för familjens utkomst kunde tvinga dem att välja det förra alternativet.
Antalet af sådane lärare vöre för närvarande icke större, än att det öfver hela riket uppginge till tre eller fyra, och det syntes mindre välbetänkt att låta de läroverk, vid hvilka de voro anställda, blottställas för de menliga följderna af ett sådant undantagsförhållande.
I följd häraf är vordet hemstäldt, att Rikets Ständer måtte medgifva de få lärare, som innehade prebenden och icke ingått på nya läroverks-staten, rättighet att, om E. K.
Majit funne dem deraf förtjente, erhålla afsked under samma vilkor, som före 1856—1858 årens riksdag förunnades lärararne vid elementarläroverken.
Då det onekligen är af synnerlig vigt för undervisningen, att de lärare, som af ålder befinnas oförmögne att med erforderlig kraft sköta sina magtpåliggande befattningar, ej tvingas att med utöfningen af sin ansvarsfulla verksamhet fortfara, och det af Rikets Ständer vid 1856—1858 årens riksdag i fråga om lärares pensionering gjorda förbehåll i afseende på dem, som innehafva prebende eller annan presterlig lägenhet, synes lägga hinder i vägen för sådane att vid afskedstagandet komma i åtnjutandet af pension, hafva Rikets Ständer funnit en förklaring i detta hänseende vara af behofvet påkallad, men ansett densamma böra afse icke blott de lärare, som icke ingått på nya staten, så att de måtte vid afskedstagandet tillgodonjuta all den rätt, som föie nyssnämnda riksdag varit medgifven, utan ock dem, som efter nya staten uppbära sina löner.
I följd häraf hafva Rikets Ständer medgifvit, att de Lektorer vid rikets högre elementarläroverk, hvilka innehafva prebende eller annan presterlig lägenhet, då de i öfrigt uppfylla de för pensionsrätt för civile tjenstemän i allmänhet gällande bestämmelser, skola vid afskedstagandet berättigas till enahanda pension å allmänna indragnings-staten, som öfriga lärare, hvilka enligt nya staten åtnjuta kontanta löner; hvarjemte, beträffande de Lektorer med prebende, som icke ingått på nya staten, Rikets Ständer förklara, att det vid 1858 års pensions-reglering för läroverken gjorda förbehåll i afseende på prebende-innehafvare icke utgör hinder för dessa att vid afskedstagandet Expeditions-Utskottets Förslag till underd.
Skrifvelse, N:o 186. 9 tillgodonjuta all den rätt, som varit före nyssnämnda tid lärare vid elementarläroverken lagligen medgifven. 12:o
I fråga om beviljande af ytterligare medel för utgifvande af Sveriges gamla lagar, har E. K. Maj:t uti dess nådiga Proposition om Statsverkets tillstånd och behof föreslagit, att för berörda ändamål fortfarande måtte åt Professoren Carl Jo~ han Schlyter anvisas ett belopp af 2,000 Ridr årligen, deraf 1,100 II:dr såsom arfvode och 900 Ridr såsom ersättning för biträde och andra kostnader, att utgå från allmänna indragnings-staten under enahanda vilkor, som tillförene varit vid. detta anslag fästadt; hvarjemte E. K.
Majit äskat, att, enär Professoren Schlyter före ingången af nästa statsreglerings-period uppnår en ålder af 68 år, bemälde Professor måtte, äfven om han skulle komma att upphöra med utgifningen af Sveriges gamla lagar, af hvilka, sedan tryckningen af Magnus Ericssons Landslag så fortskridit, att dess utgifvande, om ej oförutsedda hinder mötte, kunde emotses vid 1862 års slut, endast Stadslagen och Christoffers Landslag återstode, berättigas att af nämnda anslag under sin återstående lifstid uppbära berörda arfvode, 1,100 It:dr årligen; varande jemväl i sistnämnda afseende särskild framställning gjord hos Rikets Ständer.
På grund af hvad sålunda förekommit samt i betraktande af de stora förtjenster Professoren Schlyter genom nämnde lagarbete inlagt till spridande af kännedom om läderneslandets äldre samfunds- och rättsförhållanden samt om dess fornspråk, hafva Rikets Ständer, jemte det för fortsatt utgifvande af Sveriges gamla lagar, åt Professoren Carl Johan Schlyter under enahanda vilkor, som tillförene blifvit bestämda, å allmänna indragnings-staten beviljat ett årligt anslag af 2,000 R:dr, deraf 1,100 Ridr beräknas såsom arfvode och 900 R:dr såsom ersättning för biträde och andra kostnader, tillika förklarat bemälde Professor berättigad att under sin lifstid fortfarande uppbära berörda arfvode, 1,100
R:dr årligen, äfven om han skulle komma att med utgifvandet af ofvannämnde arbete upphöra. 13:o Med afseende å de Statens höga embeten, aflidne Excellensen, f. d. Justitie Stats-Ministern, Justitie-Rådet m. m. Claes Ephraim Gunther i lifstiden beklädt, och den för fäderneslandet gagneliga verksamhet han utöfvat, har, enär behållningen i hans bo, enligt hvad boförteckningen visade, utgjort allenast 10,349 R:dr 96 öre, men denna summa, äfven med tillägg af det understöd af sammanlagdt 1,050 R:dr, som tilldelats hans enka, fru Hilda Augusta Sofia Gunther, född Grevesmiihl, från Civil-statens pensionsinrättning och allmänna enke- och pupillfonden, icke kunde anses tillräcklig för hennes, jemte 4 minderåriga barns nödtorftiga bergning, E. K.
Majit föreslagit, att Rikets Ständer måtte bevilja enkefru Gunther för hennes återstående lifstid en årlig pension å allmänna indragnings-staten af 1,500 R:dr; men enär, enligt hvad Rikets Ständer erfarit, enkefru Gtinthers förmögenhets-vilkor, efter det E. K.