Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Samma lag vare om den, som annans skrift utspridt ellar utsprida låtit, att dermed komma sådant förräderi åstad. 4 §.
Bär Svensk eller Norsk man vapen mot något af de förenade Rikena, eller mot någon med dem i krig förbunden makt; miste lifvet. 5 § Har Svensk eller Norsk man, genom uppmaning, eller eljest uppsåtligen, förmått främmande
Makt att med krig anfalla de förenade Rikena, eller Makt, som med dem i krig förbunden är; miste lifvet 6 §.
Svensk eller Norsk man, som \ till främmande Makt förråder krigsfolk eller andra invånare i något af de förenade Rikena, eller land, stad, fästning, pass eller* annan försvarspost, tyghus, magazin, vapen- eller proviantförråd, fartyg, krigskassa eller annat dylikt, som tillhörer något af de förenade Rikena eller Makt, som med dem i krig förbunden är, eller något sådant, i förrädlig afsigt, förstörer eller förderfvar; eller 2. förleder de förenade Rikenas eller med dem förbunden Makts krigsfolk att till fienden öfvergå, eller till uppror eller annan trolöshet; eller 3 i förrädlig afsigt hindrar användandet af de förenade Rikenas eller med dem förbunden Makts krigsfolk emot fienden; miste lifvet. 7 §.
Gör någon försök till brott, som i 5 eller 6 § sagdt är, utan alt brottet till fullbordan kommit; dömes till straffarbete på lifstid eller från och med sex till och med tio år.
Har ban, af egen drift och ej för yttre hinder eller annan tillfällighet, afvärjt all skadlig verkan af försöket; varde straffad högst med straffarbete i två år. 8 §.
Om stämpling eller uppmaning till förräderi, som i 6 § omtalas, gälle ock hvad i 2 och 3 §§ sagdt är. 9 §.
Svensk eller Norsk man, som i krigstid understöder fienden med krigs förnödenheler eller lifsmedel, eller för honom uppenbarar krigsmaktens ställning eller rörelser eller något rådslag eller beslut derom, eller genom teckning eller annorledes meddelar honom underrättelse om försvarsverk, hamn, farled eller väg, eller bedrager 13 krigsmakten med underrättelse, den han vet falsk vara, eller i förrädlig afsigt hyser eller döljer fiendens spejare eller krigsfolk, eller åt fienden värfvar eller anskaffar sådant folk, eller på annat dylikt satt honom tillhandagår, dömes till straffarbete på lifstid eller från och med åtta till och med tio år. 10 §.
Har någon gjort försök till brott, som i 9 § sagdt är, och blef endast genom omständigheter, som voro af gerningsmannens vilja oberoende, brottets fullbordan förhindrad; varde dömd till straffarbete i högst tio år. 1 1 §.
Den, sorn i krigstid låter sig såsom spejare af fienden brukas, miste lifvet. 12 §.
Begår utländsk man, medan han i något af de förenade Rikena vistas eller i dess tjenst anställd ar, brott, som i 4, 5, 6, 7, S, 9 eller 10 § s8gs; varde derför lika med Svensk eller Norsk man straffad. 13 §.
Bådar någon upp krigsfolk eller håller manskap samman, som hemlof fått, att dermed utföra brott emot allmän säkerhet eller medborgerlig frihet; varde dömd till straffarbete på lifstid eller från och med åtta till och med tio år.
Yar faran ringa; då må tiden för straffarbetet till sex år nedsättas. 14 §.
Sprider någon kring landet ut lögner eller falska rykten, de der för
Rikets säkerhet farliga 8ro, i uppsåt att dermed komma allmänt buller eller oväsende åstad; dömes till straffarbete i högst två år eller fängelse i högst sex månader, der gerningén ingen verkan hade, som svårare straff medförer.
1 5 § Har den, sorn uppdrag fått att i ärende, som Riket rörer, med främmande Makt något afhandla eller sluta, uppsåtligen dess fördel emot Riket främjat eller Riket eljest skadat; dömes till straffarbete på lifstid eller från och med åtta till och med tio år.
Tager han, i sådan afsigt, gåfva eller förläning af främmande Makt; dömes, ändå att skada deraf ej kom, till straffarbete från och med sex till och med tio år. 16 §.
Tager annan, än den, sorn i 15 § sägs, gåfva eller förläning af främmande Makt, för att dess fördel emot Riket främja eller Riket eljest skada; dömes till' straffarbete från och med fyra till och med åtta år. 17 §.
Hvad den, som mot 15 eller 16 § sig förbrutit, af främmande Makt tagit, vare till Konan förverkadt. 18 §.
Har den, som betrodd är att veta hemliga underhandlingar, rådslag eller slut i ärende, derå Rikets säkerhet eller rätt emot främmande Makt ligger, dem uppenbarat, eller handling, sorn han i ty mål lönlig hålla bort, utan lof utgifvit eller kungjort; dömes till straffarbete på lifstid eller från och med åtta till och med tio år.
Skedde brottet utan uppsåt att skada göra, och var faran ringa; då må tiden för straffarbetet till sex år nedsättas. 19 §.
Nu hafva sådana hemligheter eller handlingar, som i 18 § sägas, kommit till annan persons kunskap eller i hans hand, och är honom veterlig!, att de böra lönliga hållas: uppenbarar, utgifver eller kungör han dem, i uppsåt att skada göra; u varde dömd till straffarbete från och med fyra till och med sex år.
Hvar som, i uppsåt att Riket skada, förfalskar, undanhåller, förstörer eller förderfva!- handling, som innefattar bevis för Rikets säkerhet eller rättigheter emot annan Stat; varde dömd till straffarbete från och med åtta till och med tio år eller på lifstid. 21 §.
Den som, utan sådant uppsåt, som i 20 § sägs, men med kännedom om vigten af handling, som der omtalas, den med vilja undanhåller, förstörer eller förderfvar, dömes till fängelse eller till straffarbete från och med sex månader till och med två år. 22 §.
Hvar som vet förräderi eller sådant brott emot Rikets säkerhet, som ofvan sagdt är, å färde vara, och ej i tid uppenbarar de omständigheter, honom derom kunniga äro, dömes till fängelse eller till straffarbete i högst fyra är.
Ej skall dock någon af de i 3 Kap.
11 § nämnda personer till straff i ty mål fällas, der brottets upptäckande icke utan angifvelse till åtal ske kunnat. 23 §.
De i 13, 15, 16, 17, 18, 19, 20, 21 och 22 §§ gifna bestämmelser skola oek tillämpas, om de der nämnda brott emot Norge föröfvas. 24 §.
Svensk eller Norsk man, som utan Konungens tillstånd låter bruka sig såsom sändebud från främmande Makt. i angelägenhet, som något af de förenade Rikena rörer, eller inlåter sig i underhandling derom med främmande Makt eller dess sändebud, dömes till fängelse. 25 § Värfvar man utan Konungens tillstånd folk i Riket till främmande krigstjenst: dömes till fängelse i högst sex månader eiler böter. 26 §.
Den, som förleder eller hjelper krigsman till rymning, dömes, om det sker i krigstid, till fängelse i högst sex månader eller straffa bete i högst två år, och, om det sker i fredstid, till böter eller fängelse i högst sex månader 27 8.
Förgriper sig någon, med våld eller annan misshandel, å främmande Stats Regent, medan han här i Riket vistas; dömes tili straffarbete på lifstid eller från och med åtta till och med tio år.
Sker slik förgripelse å främmande Makts sändebud här i Riket; då må, om för lika våld eller misshandel i allmänhet straffarbete ådömas bort, straffarbetet, der högsta strafftiden är bestämd till tio år, förhöjas till sådant arbete på lifstid, och eljest till två år utöfver .den för hvarje fall bestämda högsta strafftiden: är brottet i allmänhet med fängelse eller böter belagdt; må till straffarbete i högst två år dömas.
Sker dråp, som i 14 Kap. 3 eller 4 § sägs, å någon af de personer nu nämnda öro; miste dråparen lifvet eller dömes till straffarbete på lifstid. 28 §.
Ej må brott, som i 27 eller 28 § sägs, der ej dråp skett, åtalas af allmän åklagare utan att Konungen dertill lof gifver. 15 30 §.
Den, som till straff efter 1, 2, 3, 4, 5, 6, 8, 9, 10, 11, 13, 15, 16, 18 eller 20 § sig skyldig gjort, varde ock dömd medborgerligt förtroende för alltid förlustig.
Lag samma vare, om någon till straffarbete efter 7 § förfallen ar.
9 Kap. Om Majestätsbrott; så ock om brott emot Riksstyrelse eller Rikets Ständer. 1 § Förgriper sig någon mot Konungen med våld eller annan misshandel å hans person; miste lifvet. 2 §.
Förgripelse, som i 1 § sågs, mot Drottning, Enkedrottning eller Thronföljare, varde med straffarbete på lifstid eller från och med åtta till och med tio år belagd. 3 § Begås förgripelse, som i 1 § sögs, mot annan person af Konungahuset, som Konglig eller Furstlig värdighet inom Riket åtnjuter, an de i 2 § nämnda; då må, om för lika våld eller misshandel i allmänhet straffarbete ådömas bort, straffarbetet, der högsta strafftiden är bestämd till tio år, förhöjas till sådant arbete på lifstid, och eljest till två år utöfver den för hvarje fall bestämda högsta strafftiden.
Varder å någon af de i 2 eller 3 § nämnda personer dråp föröfvadt, såsom i 14 Kap. 3 eller 4 § sägs; miste dråparen lifvet eller dömes till straffarbete på lifstid.
Sker å någon af dessa personer dråp, som i 5 § af samma kapitel sägs; dömes gerningsmannen till straffarbete på lifstid eller från och med åtta till och med tio år. 5 §.
Talar eller skrifver man smädligen mot Konungen, Drottning, Enkedrottning eller Thronföljare, eller förgriper sig mot någon af dem med hotelse eller annan missfirmlig gerning.; dömes till straffarbete från och med sex månader till och med fyra år eller fängelse från och med sex månader till och med två år.
Sker det mot person, som i 3 § nämnd är; vare siraIfet fängelse i högst ett år eller böter från och med femtio till och med ett tusen Riksdaler. 6 §.
Förgriper sig någon med våld mot Riksstyrelse, som, i de fall grundlagen ut satter, i Konungens ställe regeringen förer, och sker brottet för att störa friheten i sådan Styrelses öfverläggningar eller beslut, eller att dess sammankomster hindra; dömes till straffarbete på lifstid eller från och med åtta till och med tio år: varder i det brott dråp å någon af Styrelsens medlemmar föröfvadt, såsom i 14 Kap. 3 eller 4 16 § sågs; miste dråparen lifvet eller dömes till straffarbete på lifstid.
Innefattar gerningen förräderi; gälle hvad derom i 8 Kap. 1 § stadgadt är. 8 § Förbrvter man sig, på sätt i 5 § sägs, mot Riksstyrelse, som i 7 § omtalas, eller mot Rikets Ständer eller deras Afdelningar eller Utskott; dömes till fängelse eller till straffarbete i högst två år. 9 §.
Gör någon mot Norges Riksstyrelse, eller mot Norges Storting eller dess Afdelningar eller Utskott, brott, som i 7 eller 8 § nämnes; vare ock lag, som der för hvarje fall stadgas. 40 Kap. Om brott mot offentlig Myndighet. 1 §.
Gör någon våld eller annan misshandel å embetsman, i embetsäiende, eller för att honom till någon embetsåtgärd tvinga eller derifrån hindra, eller att å honom för sådan åtgärd hämnas; dömes til! straffarbete från och med två till och med sex år.
Med embetsman förstås i denna lag den, sorn med Konungens fullmakt å em betet försedd är, eller embete af lika värdighet innehafver, eller i sådan embetsmans ställe lagligen satt är; så ock domare, ändå att han ej blifvit af Konungen förordnad. 2 § Talar eller skrifver man smädligen, eller förgriper sig med hotelse eller annan missfirmlig gerning, mot embetsman, i eller för hans embete; vare straffet böter från och med tjugofem till och med ett tusen Riksdaler eller fängelse i högst ett år. 3 § Hvad om brott emot embetsman i 1 och 2 §§ stadgadt är, galle äfven för det fall, då ledamot i Taxerings- eller Pröfnings-Komité eller Styrelse öfver allmänt Verk eller allmän Inrättning eller den, som i Nämnd eller Jury sitter, våldföres eller förolämpas, i eller för utöfningen af sådan befattning; dock må, der omständigheterna i dessa fall äro synnerligen mildrande, tiden för straffarbetet, om sådant å gerningen följa bör, till sex månader nedsättas. i § Förgriper sig någon, såsom i 1 eller 2 § förmäles, mot Norsk embetsman; vara lag, som i sagda §§ för hvarje fall skils. 5 §.
Förbryler man sig, såsom i 1 eller 2 § sägs, emot tjensteman eller , annan, den der icke innehafver embete eller sådant uppdrag, som i 1 § omtalas, men är förordnad eller vald att offentligt tjensteärende förrätta eller annan allmän befattning utöfva, eller kallad att vid offentlig förrättning tillhandagå; då skall, i det fall, som i 1 § sagdt är, till straffarbete i högst två år eller fängelse i högst sex månader, och, i det fall, som i 2 § sägs, till böter, högst ett tusen Riksdaler, eller fängelse i 47 högst sex månader dömas.
Gör någon, vid offentlig förrättning, våldsamt motstånd, utan att förrättningsman våld föres; straffes med fängelse i högst sex månader eller böter. 7 §.
Myndighets bud, eller att den till någon embetsåtgärd tvinga, eller att för sådan åtgärd hämnas: skingra sig de upprorsmän, på offentlig Myndighets befallning; då skola anstiftare och anförare dömas till straffarbete från och med sex månader tili och med två år; men de öfrige vare från straff frie. 8 §.
Skingra sig ej upprorsmän, utan visa trotsighet emot offentliga Myndighetens befallning; varde dömde, anstiftare och anförare till straffarbete från och med två till och med fyra år, och annan deltagare i upproret till sådant arbete från och med sex månader till och med två år. 9 §.
Göra upprorsmän våld å person, eller bryta eller förstöra de hus, eller plundra eller förderfva de annan egendom; då skola de dömas, anstiftare och anförare till straffarbete från och med sex till och med tio år, och annan deltagare i upproret till sådant arbete från och med två till och med sex år; varde ock, för våld eller annan brottslig gerning, som vid uppror begås, gerningsmannen straffad efter ty i 4 Kap. 4 § skils. 40 §.
Varder upprorsman dräpen; ligge ogild. 4 4 §.
Till upprors stillande må krigsmanskap användas; dock äge det ej å upprorsmän vapen förr bruka, än den på stället varande Civilmyndighet tre gånger ljudeligen i Konungens namn befallt dem att genast åtskiljas, vid äfventyr att vapenmakt eljest användes.
Öfvergå upprorsmän så hastigt till våld, att Civilmyndigheten ej kan så förfara, som nu sagdt är; då äge den Myndighet förordna, att upproret med vapenmakt genast stillas skall.
Är ej Civilmyndighet tillstädes, och kan ej dess ankomst afbidas; då äge på stället varande högste Militärbefälhafvare så förfara, som för Civilmyndigheten nu stadgadt är. 3 18 13 §.
Samlar sig folkmängd tillhopa och störer lugnet eller allmänna ordningen, utan att dock lägga å daga sådant uppsåt, som i 7 § sägs, och skingrar sig ej den folkmängd, på offentlig Myndighets befallning, utan visar trotsighet deremot; då skola anstiftare och anförare af det upplopp till straffarbete i högst ett år och annan deltagare i upploppet till böter från och med tio till och med tvåhundra Riksdaler dömas Öfvergå de till våld å person eller egendom; vare lag, som i 9, 10 och 12 §§ om uppror sägs. 14 §.
Ej vare menighet å landet eller i stad förment att sammankomma till öfverläggning om mål eller ärende, som menigheten rörer; ej heller må sådan sammankomst af offentlig
Myndighet upplösas, så framt dervid ej företages något, sorn emot lag stridande är eller eljest allmän ordning störer.
Om tid och ställe för sammankomsten, der den ej redan, genom lag eller särskildt stadgande, bestämd är, skall dock anmälan göras hos offentliga Myndigheten i orten eller staden så långt förut, att den kan dervid tillstädesvara, om så nödigt anses.
Sker sammankomst utan sådan anmälan; vare den, som sammankomsten föranstaltade, förfallen till böter från och med tjugo till och med tvåhundra Riksdaler. 15 §.
Lag samma vare, om någon, genom hot eller tubbande, valfriheten störer, eller eljest i val obehörigen verkar 16 §, Tager man häktad person eller fånge med våld lös af den, sorn honom gripit eller i vård häfver, eller befriar man honom genom häktes eller fängelses brytande; varde dömd till straffarbete från och med sex månader till och med fyra år.
Gör man försök till brott, som nu sagdt är, och blef endast genom omständigheter, som voro af gerningsmannens vilja oberoende, brottets fullbordan förhindrad; straffes högst med straffarbete i två år. 17 §.
Hvar som olofligen tager bort, lifver eller annorledes skadar offentlig
Griper någon Konungens Befallningshafvande i embetet, i ty att han pantar något till sig eller egenmäktigt skiljer annan vid det han innehafver eller eljest sjelf tager sig rätt; straffes med böter eller fängelse i högst sex månader. 21 8 Bryter man offentlig
Myndighets insegel, hvarmed saker eller skrifter tillslutne äro, eller rubbar man lös egendom, som är satt i qvarstad eller utmätt; vare ock straffet böter eller fängelse i högst sex månader.
19 22 Bryter någon mot förbud att gods skingra eller mot förbud att gifva annans gods ut; straffes med böter. 23 §.
Vägrar man inträde, ehvar det vara må, åt den, som, i offentlig förrättning, äger att det fordra; böte från och med tio till och med tvåhundra Riksdaler.
Vägrar man honom handräckning, den han berättigad är att fordra; böte högst etthundra Riksdaler. // Kap. Om fridsbrott. 1 &
Gör man våldsgerning å den, som bevistar Gudstjenst; dömes till straff arbete i högst två år.
Störer man Gudstjenst genom svordom eller oljud, eller kommer dervid eljest förargelse åstad; straffes med böter, dock ej under tjugofem Riksdaler, eller fängelse i högst sex månader. 3 § ffvad i 1 och 2 §§ stadgadt är galle ock, om der sagda brott föröfvas vid Gudstjenst, som dem tillåten är, hvilka till främmande lära sig bekänna Åstadkommer man hos dem, vid annat tillfälle, förargelse genom gäckeri med deras tros lära; straffes med böter. 4 §.
Störer man griftefrid, i ty att man olofligen upptager eller eljest miss handlar lik, som i graf lagdt är; dömes till fängelse i högst sex månader eller straffarbete i högst två år.
Gör man våldsgerning å annan inom Konungens slott i hufvudstaden eller annorstädes i slott, hus eller gård, der Konungen vistas, eller å rum, der Rikets Ständer eller deras Afdelningar eller Utskottt församlade äro, eller inför sittande Rätt, Konungens Befallningshafvande eller annat allmänt Embetsverk; vare lag, som i 1 § sägs. 6 § Åstadkommer man å ställe, som i 5 § sagdt är, förargelse genom svordom eller oljud, eller annorledes; straffes efter ty i 2 § skils. 7 § Den, som i uppsåt att skada göra, eller eljest i vredesmod, emot annan drager knif eller svärd, eller spänner bössa, eller reser annat lifsfarligt vapen vid Gudstjenst, som i 1 eller 3 § sägs, eller å sådant ställe, som i 5 § omtalas; varde, der ingen skada sker, ändock straffad med böter, ej under femtio Riksdaler. 8 §.
Gör man våldsgerning å annan för det han i sak inför Rätta, hos Konun gens Befallningshafvande eller vid annat Embetsverk, sin eller annans talan fört eller 20 vittnesmål aflagt, eller för att honom från sakens utförande eller vittnesmålets aflaggande hindra; dömes till straffarbete i högst två år. 9 § Gör man våldsgerning å annan vid valförrättning, uppbörds- eller sockenstämma, lasförhör, landtmäteriförrättning eller annan sådan offentlig sammankomst, eller då allmänt ärende eljest förehafves; varde den omständighet, vid straffets bestämmande för våldet, såsom försvårande ansedd.
Begår någon sådant hemfridsbrott i uppsåt att annan våldföra; må, ändå att uppsåtet ej varder fullbordadt, till straffarbete i högst två år dömas 11 §.
Brytes hemfrid genom husransakan af obehörig person eller i olaga ordning; vare straffet böter, dock ej under tio Riksdaler, eller fängelse i högst sex må nader. 12 §.
Bryter man hemfrid, i ty att man, af ondska eller öfverdåd, slår in fönster i annans hus, eller kastar i annans gård, hus eller fartyg in sten eller annat; straffes med böter från och med tio till och med etthundra Riksdaler.
Brott, som i 10, 11 eller 12 § sagdt är, må ej åtalas af allmän åklagare, der det ej af målsägande till sådant åtal angifves. 14 §.
Har man, utan sådant hemfridsbrott, som i 10, 11 eller 12 § sägs, gjort våld å annan, i hus eller gård, der han sitt hemvist hade, eller dit han i fara tillflykt tog, eller å fartyg, ehvad han till besättningen hörde eller eljest hade lof eller lega för sig, eller ute å mark, då han sitt arbete förrättade; varde den omständighet, vid straffets bestämmande för våldet, såsom försvårande ansedd 15 §.
Gör man oljud eller oväsende, eller far öfverdådigt fram, så att annan deraf skadas kan, eller kommer eljest förargelse åstad, å allmän väg, gata eller torgplats, eller der allmän marknad hålles; straffes med böter, högst etthundra Riksdaler.
Våldförer man annan å sådant ställe, som nu sagdt är; då skall den omständighet, vid straffets bestämmande för våldet, såsom försvårande anses. 21 12 Kap.
Den som, sig eller annan till nytta eller att dermed skada göra, genom tillägg, utplåning eller annorledes förfalskar eller ock förstör någon Domstols eller an nan offentlig
Myndighets dombok eller hufvudprotokoll, Kronans räkenskapsböcker eller andra sådana handlingar eller skrifter, som till allmän nytta och efterrättelse äro; dömes till straffarbete från och med fyra till och med åtta är. 2 §.
Har någon antingen förfalskat allmän handling, som är utgifven i Konungens namn, eller i Rikets Ständers eller deras Afdelningars, eller i Domstols, Konungens Befallningshafvandes eller annan offentlig Myndighets, elier i särskild embets- eller tjenstemans uti ärende, som till hans embete eller tjenst hörer, eller å falsk skrift tillsatt eller annorledes förskaffat sig underskrift eller besegling, hvarmed sken af allmän handling deråt beredes; och har han af den falska handlingen, sig eller annan till nytta eller att dermed skada göra, bruk gjort; dömes till straffarbete från och med två till och med sex år. 3 §.
Var handlingen af mindre vigt, såsom betyg om frejd, fattigdom, sjukdom eller annat dylikt; och har man deraf sig begagnat för att sig eller annan forthjelpa eller underhåll, sjukvård eller annan slik förmån åt sig eller annan förskaffa; då skal! till straffarbete i högst två år dömas. 4 § Den som falskeligen i annan persons namn skrifver köpebref, testamente, kontrakt, skuldebref, vexel, invisning, kredit- eller qvittobref, handelsbok eller annan enskild handling, som till bevis om rättighet eller befrielse från förbindelse tjenar, eller riktig sådan handling genom tillägg, utplåning eller annorledes förfalskar; eller å falsk skrift tillsätter eller förskaffar sig underskrift, hvarmed sken af gällande handling deråt beredes; varde, der han den handling, sig eller annan till nytta eller att dermed skada göra, begagnar, dömd till straffarbete från och med sex månader till och med fyra år. 5 §.
Har man, på sätt i 4 § sägs, skrifvit eller förfalskat och begagnat annan enskild handling, än de der nämnda, såsom orlofssedel, betyg om frejd, fattigdom, sjukdom eller annat dylikt; dömes till straffarbete i högst ett år. 6 §.
Brukar någon, i afsigt som förut sagd är, allmän eller enskild handling, den han vet falsk vara; straffes så, som hade han förfalskningen sjelf gjort.
7 § Den som, sig eller annan till nytta eller att dermed skada göra, å papper, vara, mått, vigt eller annat, som med Statens eller andra allmänna stämplar eller märken tecknas, falskeligen dylika stämplar eller märken anbringar; eller förfalskar eller missbrukar stämpling eller märkning, som rätteligen gjord är; eller förfalskar det, som i behörig ordning blifvit stämpladt eller märkt; dömes till straffarbete från och med två till och med sex år. 22 Är ej bruk gjordt af det förfalskade; må tiden för straffarbetet nedsättas till hälften af den eljest för brottet stadgade minsta strafftid.
Har man, i fall som sist sagdt är, af egen drift förstört det förfalskade eller genom vidtagna åtgärder förebyggt all skadlig verkan deraf; vare från ansvar fri. 8 §.
Har någon, med vetskap om sådan förfalskning, som i 7 § sägs, i be dräglig afsigt det förfalskade begagnat; straffes så, som hade han förfalskningen sjelf gjort. 9 §.
Hvad i 1, 2, 3, 6, 7 och 8 §§ är stadgadt äge ock tillämplighet vid förfalskning eller missbruk af Norska allmänna handlingar, stämplar eller märken. 40 §.
I fråga om förfalskning af handling, som utfärdas af offentlig Myndighet i annan Stat. än nu sagd är, eller bruk af sådan veterlig falsk handling; gälle hvad om förfalskningsbrott, som i 4, 5 eller 6 § sägs, stadgadt är. 41 §.
Rifver, flyttar eller vrider man, i bedrägligt uppsåt, rå och rör aller annat gränsemärke, eller märke, som till betecknande af bestämd vattenhöjd satt är; dömes till straffarbete från och med sex månader till och med fyra år.
Eftergör någon guld- eller silfvermynt, som inom eller utom Riket gångbart är; dömes till straffarbete från och med fyra till och med åtta år.
Varder kopparmynt eftergjordt; då skall till straffarbete från och med sex må nader till och med två år dömas.