Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
väntade af eder, då I ännu voren barn.
* Och när j a g en gång gått bort ifrån eder, tanken någon gång på den stilla plats, där För året nytillträdande p r e n u m e - jag hvilar, och våren öfvertygade att jag r a n t e r är i eder närhet, icke som en mörk ande, men som en ljusens ängel, hvilken breder erhålla g r a t i s början (12 tryckark) af den i sina händer välsignande öfver eder dag och romanbilagan pågående berättelsen: » Mot sin natt, natt och dag.
lycka » af Sigrid Elmblad (uToivon), om de till • * Iduns sända Expedition, rekvisition Stockholm, med första in- jämte tydlig adress och 15 i frimärken som porto.
Som den fängs- lande romanen kommer att pågå ett stycke in på det nya året, vilja vi, i deras eget väl- förstådda intresse, uppmana alla våra för året nya vänner att icke försumma begagna sig af detta erbjudande.
öre Exp.
* De s o m s k o l a g ö r a det!
o » + r h, Bertha, det var roligt få se dig!
P Men hvad har du undergått för en förvandling?
Jag tycker du ej är dig lik, » utropade Anna Kruse, i det hon, granskande mig från topp till tå, kom mig till mötes.
» Jo, ser du, min lilla vän, jag har bör- jat kläda mig efter Dräktreformföreningens modell, så nu kan du se, huru naturen format mig.
Tycker du jag ser förskräck- lig u t?
» » Å h nej, det får jag då verkligen säga, att du har en viss stil på dig — så mjuk och ledig, men nog är du åtskilligt tjockare än förr.
Tycker du i alla fall e j, att det är bra genant att gå i den, när så få ha anlagt den ?&gt; » A h j o, det kan det j u vara ibland, men ser du, jag hoppas den snart skall använ- das litet allmännare.
Om man t. ex. ville börja kläda skolflickorna i reformdräkt — det vore så lämpligt just nu, då det ju är mo- dernt att barn ha löst hängande klädnin- gar, så skulle de se ' n som fullvuxna säkert vilja bibehålla dessa bekväma dräkter. » » Menar du, att man skulle kläda alla skolflickor i uniform? » utropade hon.
» Nej, Anna lilla, det tror jag ej vore lämpligt.
Dels finnes det så mången fat- tig mor, som nu kan ändra sina eller sina äldre döttrars olikfärgade klädningar åt de yngre flickorna, hvilket hon j u ej skulle kunna, om det vore föreskrifvet en bestämd färg, och dels tycker jag man bör kläda sina barn i de färger, som kläda dem bäst, om man det kan.
Min mening är ej hel- ler att föreskrifva någon viss form på kläd- ningarna, utan försöka få de praktiska och nyttiga underkläderna införda; dock skall klädningen äfven hvila på axlarna, men för öfrigt kan ju hvar och en sy den efter sin smak.
Tänk bara om vi skandinaver kunde komma så långt i utveckling, att vi hade vårt m o d e för oss och inte behöfde vara slafviska efterapare af parisiskorna eller engelskorna.
Vi ha ju så olika klimat, att vi bara för den skull borde vara olika klädda.
Och nog tror jag, att det finns så pass skick- liga artister hos oss, att de skulle kunna komponera några vackra, hälsosamma dräk- ter.
Du vet för resten, att jag är läkaredot- ter, så det är ju egentligen min skyldighet att föregå med godt exempel, och jag hop- pas, att andra läkaredöttrar, ja, äfven läkare- fruar också vilja göra det.
Men dem jag framför andra anser böra lägga sig till m e d reformdräkten äro alla de unga kvinnor, som äro eller länka bli läkare, dels för att de själfva skola bli utvecklade och friska, då de lättare skola kunna stå emot sitt yrkes ansträngningar, och dels för att kunna inverka på sina patienter och då framställa sig själfva som exempel.
T y det- är ovillkorligen läkarens plikt att framför andra upplysa kvinnorna om det
IDUN 1898 skadliga uti att hafva hårdt åt sig, och lä- karen är nog den de helst rätta sig efter.
Kära Anna, nu är du väl bra trött på allt mitt tal om reformdräkten, men jag hop- pas, att jag snart nog skall få se dig upp- träda i den.
Icke sant? » Så slöt jag, snurrande rundt för att än en gång låta henne granska min dräkt.
Läharedotter.
Kronprinsessans resa till södern företogs i onsdags den 5 dennes.
Kronprinsessan åtföljes af friherrinnan Alströmer, född Ehrenborg, och kammarherren grefve F. von i Rosen.
Kosan tages öfver Berlin till Baden-Baden, där ett uppehåll på några dagar göres, samt sedermera till Rom, som tills vidare blir h. k. höghets vi- stelseort.
De kvinnliga järnvägstjänstemännens ställning har genom det nya tjänstgöringsregle- mente, hvilket från och med d.
detta år blif- vit gällande, undergått en väsentlig förändring.
Då enligt § 4 af det gamla reglementet järnvägs- styrelsen ägde rätt, att — med iakttagande af 3 månaders förutgående uppsägning — från sin plats skilja h värj e tjänsteman,. » utan att denne genom tjänstefel eller oskicklighet förverkat sitt förordnande, &gt; och alltid gjorde bruk af denna paragraf vid de kvinnliga kontorsskrifvarnes in- gående af giftermål, så inträder nu med den konstitutionella anställningen det förhållande, att ingen kan från sin plats skiljas mot egen vilja och utan att hafva begått tjänstefel.
Det är väl icke sannolikt, att många gifta kvinnor skola begagna sig af den nyvunna rättig- heten och stanna kvar i tjänsten, men rätten därtill är dem nu obestridd.
* Teater och.
operan återupptog i måndags Humper- dinks nätta opera » Hans och Greta » med del- vis ny rollbesättning och likaledes vissa sceniska förändringar.
I den kvinnliga hufvudrollen upp- trädde fröken Hallgren för första gången och på det hela taget med framgång.
Fröken Lindegren är fortfarande mycket väl på sin plats i Hans ' parti.
Hr Limdqvist är som förr förträfflig som kvastbindaren, men har fått en ny hustru i fru Brag, som skulle göra väl uti att sjunga litet tydligare.
Häxans roll utföres fortfarande lika drastiskt af fru Strandberg, och i ett par biroller klingade fröknarna Karlsohns och Thulins röster mycket friskt, men den senare ligger öfver be- tydligt i klart och tydligt textuttal.
— Till efter- stycke gafs den n} ' a baletten » Chopiniana » med fiere vackra repriser.
— Under inöfning är Wagners ypperliga opera » Mästersångarne » med fru Frödin-Lindberg som Eva och naturligtvis hr Lundqvist som Hans Sachs.
— Ett rykte vet berätta, att » Valkyrian » skall återupptagas med ingen mindre än fru Gul- branson i titelpartiet.
Måtte ryktet talat sant!
farter Skiss af Tyra Gina.
Floderus.
c&gt; XL-h, nog känner du faster Gina?
— Följ A- • mig då, så skall du få lära känna henne!
Hon står i tamburen hos doktor Lönners, och jag ansvarar för, att hon inte blir ovälkommen.
Hurra, faster Gina har kommit!
Faster Gina, hurra!
— Oj, Sven, nu ramla ' mitt fina hus!
— Trampa inte på min trumpet, Ulla!
— Och så åter dessa jublande rop, som riktigt » svingade » i luften: » Faster Gina, faster Gina! » Barnkammaren fylldes däraf, och hon, som står där på tröskeln, ser blott ett kaos af armar och ben.
Skulle man ha gjort ett försök att få fatt uti t. ex. någon af Svens rörliga extremite- ter, är jag rädd för att vid närmare betraktande och ledd af det rop, som då skulle ha utgått från lill ' Pontus ' mun, man lätt skulle ha för- stått det rätta sammanhanget.
Endast Bengt, lillen, satt lugnt och stirrade på allt detta och sög en något tvifvelaktig must ur en guttaperka- docka.
Faster Gina, hurra, hurra!
Såg du hur ögonen lyste ur det bleka, en smula tärda ansiktet, lyste med detta milda och dock intensiva sken, som likasom säger: jag har haft mina drömmar, min historia — men det är nu lame sedan, länge sedan!
Såg du hur hon log, den gamla, då denna stojande barnskara stod omkring henne?
» Barn, barn, hjälp mig att taga utaf kappan och hatten först, sedan ska ' vi riktigt hälsa på hvarann! » Lill ' Pontus, öfverlycklig, fick fatt i båda hattbanden och ryckte och slet af alla kraf- ter, så att hatten for än hit, än dit.
Sven och Ulla höggo uti hvar sin kappärm, med det lyck- liga resultat, att kappan satt som fastspikad, där den satt.
Lillen suddade med verklig energi sitt dockhufvud mot kängorna, för att få must, utan tvifvel — och så — buss, in i munnen!
De äro sannerligen icke gurmander, dessa små!
Så kom Pontus på den lyckliga idén, att musik borde det vara på en sådan festdag.
Alltså: tuterituteri- tut-tut-tu-u-ut!
» Pontus, min gosse lilla, tack för din marsch, vi spara resten till eftermiddagen.
Men bevare mig, så svart du är i mun, lille Bengt!
Barn, han I sett, hvad han kunnat få tag uti? » Och så måste vatten, svamp och handduk fram.
När så alla » muster » för denna gång förlorat sin kraft, skulle ett fint slott byggas af träbitar.
Det blef ett med riktigt hemlighetsfulla hvalfgångar, om hvilka man visste, att där bodde slottstomten Gråmurre; och ett torn blef det så högt, att det var nog nästan som Babels torn, det hade Sven, som gick i samskolan reda på.
Och sedan skulle Ulla visa, att hon kunde » sköta » sin docka.
Hvad gjorde det, att små fyrkantiga tingestar hamnade på orätt plats!
Hon vände ju så ömt och mo- derligt alla plaggen framför den • — kalla kakel- ugnen.
» Och tysta nu, barn, nu ska ' Lindagull sofva!
Vyss, vyss, lullesitus, vyss, vyss, vyss, vyss, yss, ' ss!
Nu sofver min lilla! » — Så fick man då åter prata.
» Faster Gina, ska ' faster bli länge här? » » Ja säg, faster! » » Stanna länge, riktigt länge! » Och barnaögon bådo, och harnahänder ströko smeksamt öfver hennes kinder, hennes händer.
» Jag blir nog kvar ända till öfver din födel- sedag, Ulla!
Småttingar, om ni nu äro tysta en liten stund, så skall jag tala om något roligt för er.
Ni veta ju, hvem storken är? » » Han som för barn till Gud? » » Nej, du Pontus, han för från Gud.
Flax, flax, K Dramatiska teaterns nya, redan i förra num- så flyger han, och så stannar han utanför någon ret omnämnda program har ej gjort någon stör- dörr och knackar på. » re lycka.
Bisson är utan tvifvel en af de kvic » Ah, Ulla, hvad kan han knacka med, han har kaste moderna franska farsörerna, men » Under ju inga fingrar! » förmyndare » tillhör hans tidigare och mindre » Joho du, han lyfter upp ena foten såh Jag rutinerade arbeten.
Hela genren borde egentli- trotsar någon stork att kunna dunka med sådan gen vara under Dramatiska teaterns niveau, men kraft, som Pontus nu med sin skodda klack om och när den nu odlas, borde åtminstone en- gjorde det mot dörren.
dast det bästa ifrågakomma.
Fru Hartmann fick » Men sluta då, Pontus, faster Gina skulle ju emellertid tillfälle att som en pikant liten pa- tala om något roligt för oss! » riserfru utveckla både sina egna och sin modists » Ja, barn, våren stilla nu, ni störa mamma också, förtjänster och hr Backström som en driftkuku som vill hvila litet!
Tänk barn, nu snart kom- till förmyndare fyllde sin roll och plats med mer storken hit och knackar på och frågar, om sedvanlig bonhomie.
Hvad därutöfver var var ni vilja ha en liten bror eller syster! » intet.
Matt munterhet, matt bifall och liflig till- » En bror! » fredsställelse, när man, utkommen i » torget », » En syster vill jag ha! » finner klockan i Jakob ännu ej peka på tio.
Bror och syster, dessa ord flögo som hvita Kort, om också inte godt — det var ju i alla fall snöbollar i luften.
ett plus för det nya programmet.
» Småttingar, lugna er, ni skrämmer storken.
Inte kan han vilja lämna något litet barn hit, om ni inte äro snälla.
Den lille, som kommer, » han har lekt med små änglabarn uppe hos Glid förut, sen I, men så såg han, att er pappa och mamma så gärna ville ha ett litet barn till, så gärna ville ge er en liten lekkamrat, och så frågade han Gud, om han kunde få följa med storken ner till barnen Lönner i Köpinge.
Och det fick han lof till, men, sen I, storken har så många små barn att lämna af i hela Svea rike, att han lätt blir fördröjd på vägen.
Men han kommer snart, men då fån I inte vara bråkiga och så skrämma den lille resenären från fjärran land, som han bär på sin rygg.
Då kan hända, att lillen ber Gud att få flyga dit upp igen till änglabarnen.
Kanske är han här i morgon, men då, Pontus, får du inte blåsa i din trumpet, inte förrän mamma tror, att han tycker om det! » » Vet mamma af det här, tror faster, eller ska ' det bli nå ' n så ' n där öfverraskning som på min namnsdag? » » Barn, mamma har hört hur det flaxat i luften af storkvingar för länge sedan, och därför har hon sytt små kläder, så att lillen skall få det varmt och godt med detsamma. » » Hvarför kan inte Gud sy då? » » Hör du, Ulla, minns du den där skära tröjan, du sydde åt Lindagull?
Hvarför tycker du så mycket om den? » » Jo, för att jag själf gjort den.
Faster bara klippte till den och tråcklade den åt mig! » » Ja, ser du det!
Gud förstår, att din mamma helst vill sy själf åt sina barn, och därför kom- mer storken med ett litet naket barn på sin rygg.
— Men, hvad nu, du lilla svartkonstnär, är det från mina kängor du tar det där svarta!
Nej, min lille Bengt, nu ska ' vi allt ta och bada dockan litet.
Inte gråta!
Så, så, lek med fasters arm- band i stället!
Och så i eftermiddag, småttingar, då blir det äpplen åt alla snälla barn, och kan- ske få ni höra » Tummeliten » med! » — — — Det hvilade en hemlighetsfull stämning öfver barnkammaren dagen därpå.
Storken hade kom- mit och farit.
Visserligen hade ingen sett honom, men icke behöfva barn se för att tro.
Det var en liten syster han lämnat.
» Så här liten, » hade Sven mätt till för kamraterna i skolan.
Jojo, det är inte alla dagar, man kan skryta med en sådan nyhet, och inte är det alla barn heller?
Där fanns en liten flicka, som tingade på - att få se den lilla.
Hon kunde aldrig få någon syster, hon, det hade hennes mamma sagt, ty far var död.
Ah, det finns sorger här i världen!
Men tillbaka till barnkammaren!
Sven satt där så snällt och läste, som han trodde, tyst öfver sin läxa.
M-o-r
Hon skulle badas!
Man visste, att det var bra att kunna sina läxor då, annars: » gå och läs, Sven! » — Ulla och Pontus gjorde » äppelkaka » på en trästol.
Det vill säga, Pontus åt upp skal och kärnhus, under det att Ulla skar äpplena i skifvor, naggade först ut i kanterna, strödde socker på och lade dem så på hvartannat.
Det tog tid det där naggandet, men på annat villkor ville inte faster Gina smaka] på dem.
Och då så!
— Bengt var på Fjäderholmarna, och där tycktes det vara idel solsken och — många rara ting att » draga must » ur, ty han smackade med läpparne och log så sött i sömnen.
— Hvem vet hvar de äro dessa små, då de drömma lifvets rosiga morgondrömmar, desamma, som ännu ingen tydt, därför att ingen än har kunna teckna dem upp.
Det var en frid och en stillhet rådande, så att faster Gina måste glänta i dörren och se, hvad som » stod på ».
Det är dock något underbart detta, som följer med storken.
Barnen gå af sig själfva så tyst på tå; de leka inte » tåg », de slå inte i dörrarna.
Det är trollformeln.
Hon, den dun- lätta, som, om man inte är snäll, flyger upp till Gud igen.
Det är som fläktar från en annan hemlighetsfull, anad värld.
Det smyger sig öfver en något af tårfylld glädje, då man ser dessa små.
Hvem vet, kanske hvassa stenar en gång skola sarga dessa små, mjuka fötter, hvem vet ens hvilken väg de komma att trampa, dessa fötter, som ännu ej snuddat vid vår jord, hvem vet om de någonsin skola göra det!
Kanske skall där en dag ha vuxit små hvita vingar på dessa skuldror, och — så flyger den lilla tillbaka till hemlandets soliga nejder!
Kanske skall framtiden blifva som en enda stor soluppgång, så häilig - - så ljus — kanske skall den blifva som en solnedgång i moln!
Månne hon tänkte härpå, faster Gina, där hon satt med kinden lutad mot handen och ögonen halfslutna.
Förvåna dig icke däröfver: hon har icke sofvit mycket denna natt.
Ah-nej, det är dock icke blott som en snöflinga att taga emot, detta hvita oskyldiga, som kommer från ofvan.
IDUN Och hon är icke längre ung, faster Gina!
Hon spritter till.
Hon tyckte att något rörde sig.
Men nej, allt är lugnt och tyst.
— Skymningen kommer med sitt dunkla flor.
Den sveper in alla sorger och missräkningar för lifvet; den sveper in alla ungdomsdrömmar.
Men tro ej, att den tar dem bort, nej, den skyler endast de skarpa konturerna, så att det ej gör så ondt att se på dem.
Som fjärilar kommo de alla dessa dröm- mar, fladdra en stund, flyga så bort, komma igen och försvinna i dunklet.
Vill du följa och se, hvarthän de flyga, dessa faster Ginas bevingade drömmar?
Ser du honom rätt tydligt, den unge, begåfvade mannen, som under sin studietid hade sitt hem i hennes föräldrahem?
Ja, då ser du nog också den gamla idyllen träda fram för din blick.
Du ser henne i den gammaldags dräkten, som före- faller dig så egendomlig, men som dock har ett visst något med sig, ser henne vid sin söm.
Och du ser honom med ett band dikter i sin hand, detta af Tegnér, och du hör honom med klang- full stämma läsa för henne därur.
Ser du hennes blyga, förvirrade blick vid de ställen, där det gamla, dock evigt unga temat om kärleken ljuder.
Ah — du förstår, det är icke blott denna gång, han läser för henne, det är icke blott denna gång hon rodnande böjer sig ned öfver sitt arbete.
Förstår du detta ögonens talande?
Då förstår du ock, att gud Eros invigt dem i detta språk.
Det är ljufva dagar.
Hvi dröjer solen att gå upp — hvi går den så tidigt ned?
Lita icke på det svar du får af den — som älskar I — — — Vi flyga fram i tiden 1 — — — Promotionen är öfver, han är doktor, lagerkrönt doktor.
Jag förlåter dig, att du ej märkt, att dessa fjärilar, som flyga i luften, äfven hafva vingarna hvita, men andra hafva dem tecknade i det osannas, i svekets mörka färg.)
Eller, med andra ord, jag förlåter dig, att du ej sett detta, som han så skickligt dolt för henne, för all världen, för alla utom en.
Du menar, kärleken gör blind.
Nej, min vän, så menar icke jag; men den gör blind, där den borde vara skarp- synt, och skarpsynt där den borde vara blind.
Men på denna promotionsbalen ser du det nog!
Fjärilen kan icke oftare fladdra kring rosen än denne lagerkrönte doktor kring henne, den blonda skönheten.
Hör du bvinandet i luften af för- giftade pilar, ser du hvar de träffa?
de synas ej, såren, som pilarne tillfoga, men skulle du luta ditt hufvad till den rosa-tyll, hvarunder Ginas hjärta våldsamt slår, du skulle förstå, att här ha de träffat — djupt.
Arma människobarn, arma be- dragna hjärta, jag fattar dina kval!
— Ack, gråt dock icke så, då ingen ser dig!
Bed icke för honom, den ovärdige!
Jag lider icke denna resignerade sorg.
Glöm honom, glöm!
— Min vän, jag vill hviska något till dig: jag har icke kunnat glömma själf!
Ser du, nu föll en tår ur faster Ginas öga!
Kan du räkna dem, som så fallit, då skymningen bredt sitt svårmodsflor öfver det, som varit?
— Denna goda, uppoffrande faster Gina, som — men låt oss följa henne ut i barnkammaren, så får du höra de små klarseendes oväldiga dom öfver hennes lifsgärning.
» Ja, men nästan lika ofta som storken! » » Barn, hvad talen I om? » » Jo, att faster Gina kommer nästan lika ofta som storken! » » Och vet faster, Pontus trodde nästan, att fa- ster var storken, som kom med lilla syster! » » Ja, när Lina kunde bli en julbock, kunde vä!
faster Gina bli en stork!
Såg faster storken? » Och lill ' Pontus knep ihop munnen och blinkade listigt med ögonen.
Faster såg detta, såg den diplomatiska fällan, och jag tror, att hon drog litet på munnen.
» Kära Pontus, faster Gina var så yrvaken, då storken kom, att hon inte hann se honom.
Men hur går det med äppelkakan, Ulla? » » Blunda faster! » — Hon gjorde så.
— » Nu, titta nu! » » Min lilla Ulla, skall jag få allt det här; dc allra bästa skifvorna och med så mycket socker sedan! » — Hon kysste liten rosenröd mun.
» l h, faster Gina är lika snäll som storken, och det är lika roligt, när faster kommer!
När jag får riktigt stor järnspis och barn och rum, tina rum, så ska ' faster bo i det finaste.
Pax för det du, Sven! » » Åh-nej, du Ulla, faster ska ' bo hos mig, säg faster Gina? » En, man ej bör narra med I en luftballong.
Hvad man åker allra bäst Utan kärra, kusk och häst.
Hur galante onkel är — Till sin stora sorg, Kanske vållade just det Att han fick en korg.
Två naturens älsklingsbarn.
Hvad man kan i väderkvarn.
Ord, som innebär ett grand Utaf själsmystik.
En, hvars ryktbarhet är byggd Logogryf.
På journalistik.
Att jag är starkt konservativ Snöhvitt par, som följes åt.
Jag ofta nog får höra — Led för mången däckad båt.
Att tidens stora strömningar Plats, för vackert läge känd Mig icke alls beröra.
— Nära Stockholms stad.
Men hvar en som har sundt förnuft Instrument, som tänder har Vet bättre — skall värdera I en långan rad.
Mitt sätt att följa med min tid Längdmått, icke nyttjadt nu — Och ej mig kritisera.
Möjligtvis af landtlig fru.
Man ropar högt: reform, reform!
Uti våra fina rum Som om det gick i blinken Ovälkommen gäst.
Att se ' n man vuxit riktigt fast, Hvad för mången ogift man Bli fri vid första vinken.
Skulle vara bäst.
Nej tack, mitt herrskap, ännu få Nu, till sist, ett litet lås, Ni edert stridsrop " höja Oftast rödt.
Så punkt, förstås.
Mot Crispin, Conon, Antipas, S.
Och er med litet nöja.
Det täcka könet först, så har I allan tid det hetat, Och för att tillfredsställa det Charad.
Jag gamla vänner petat Samt jämkat, jämkat litet smått I Iduns Tidsfördrif ibland I min salong, den rika Förströdd, min vän, du kanske tittar.
Att plats det blifvit åt en ny, Men sök på allvar där ett grand, När gammal vän fått vika.
Så kanske du mitt första hittar.
Att en och annan hedning än Tar upp dess små fåtöljer Mitt andra ringa konst ju är, Bör ses med kristligt tålamod, Om konst man annars det kan kalla.
Till dess en annan följer.
De flesta dock en gång det lär ' Att så går till är ju en sed, Det kan, dess värre, icke alla.
Och jag — min tid vill följa med.
Mitt tredje illa är helt visst, Men just hvad många kunna göra.
Dock — strafiet kommer Småorden.
nog till sist, En af dem som ej fått rum Som också ofta man får I vår värds salong.
Kaffe 5 1898 patentrostadt och konserveradt i enl. med Professor Liebigs metod, bvarigenom det står sig i flere månader, i fina blandningar; J a v a, M o c k a, P l a n t a g e m fl.
Fabriksbod 9 Biblioteksgatan, Sthlm- » Faster tycker om min trumpet du, Sven! » — Det var hvad lillTontus frestade med.
Lille Bengt kunde ingenting riktigt begripligt säga, därför teg han, där han satt i fasters knä, men det var dock, som om han förstått, att nå- gonting » var i görningen », ty en liten våt » labb » lade sig på fasters näsa.
Det skulle vara mycket vänligt detta.
Såg du, hur det skimrade fuktigt i hennes ögon, då hon tryckte lille Bengt intill sig och sakta sade: » Gud välsigne er, barn, jag vill komma och bo hos er allesamman! » » Och hos lilla syster också! » Det var den lilla varmhjärtade, moderliga Ulla, som sade detta.
» Någon », klädd i hvitt förkläde, gläntade i dörren.
» Hurra, nu ska hon badas! » Se dessa syskon, så stilla de stå, så andäktigt!
De böja sig fram, hålla andan, böja sig åt sidan och pusta ut ett tag, och så åter fram med små hufvuden för att se den lilla, nykomna män- niskovarelsen, som skälfver till, då den får lära känna till det oundgängliga elementet vattnet.
Och du måste till slut höra Ii 11 Tontus, dä faster läst: » Gud som hafver » med honom, säga så tyst, att inte någon annan skall höra det: » Snälla faster, jag ska ' köpa en riktig trumpet, då jag blir stor — vill inte faster bo hos mig då? » Du förstår då, att det finnes intet så mäktigt på jorden som varma barnahjärtan / tindrande barna- ögon, och du förlåter dem, ack, så gärna, deras små listiga försök i öfvertalningskonsten.
Gernandts Boktr.-Aktieb, N:r 50 (208) Prenumerationspris pr kvartal: Idun med Modetidning och kolorerade planscher kr.
» 1: 85 Idun ensam » 1: 25 Fredagen den 11 december 1891.
sker i landsorten å post- anstalt, i Stocklwlm bos redaktion.
Kedaktör och utgifvare: F R I T H I O F skaffa » seger åt kvinnan », och om kvinnans laggifna deltagande i det politiska lifvet kunde aflifva detta system af list, koketteri, falskhet och annan låg- het, som, enligt nämnda artikel, skulle utgöra den äkta kvinligheten, då må- ste väl hvarje ärlig, san- ningsälskande människa af alla krafter sträfva, för att kvinnan måtte få po- litisk rösträtt.
Detta blott såsom en anmärkning i förbigående mot denna uppsats, hvil- ken var särdeles egnad att för min inre syn fram- mana bilden af en kvinna, som lifligt deltagit i kam- pen för kvinnans laggifna deltagande i det politiska lifvet i vårt södra grann- land.
Idun har förr en gång nämnt hennes namn: fru Line Luplau, född Mon- rad; det rar i ett af M fredag.
61 47. f ö d d ' rider rubriken » Kvin- nan och politiken », finnes i n:r 41 af Idun en artikel, hvilken ger en sådan bild af » äkta kvinlighet », att uppsatsen lätt nog kan få en verkan tämligen mot- satt den författaren åsyf- tat.