Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Norrhags-gärdet under Eskilstuna Kungsladugård, inom Klosters Socken och Österrekarne Härad af Södermanlands län, få emot den afgift, som komme att bestämmas, till sökanden öfverlåtas, på det han måtte sålunda vinna ej blott erforderligt utrymme för den numera, i följd af ökadt, förtroende, allt mer och mer anlitade Verkstaden, utan ock en högst behöflig plats till anläggning af en hamnbrygga för inlastande å fartyg af de tyngre lokomotiver, som Munktell hade för afsigt att för de större jernbanorna i Riket leverera och för hvilkas transporterande sjöledes tillfälle komme att beredas, när den under byggnad varande, med anslag af allmänna medel understödda, Kanal-anläo-n-nin"- emellan Mälaren och Eskilstuna, till hvars bekostande äfven Munktell i Oo O • väsendtlig mån bidragit, vunne fullbordan.
Sedan Kongl. Maj:t, genom Nådig remiss, anbefallt Dess och Rikets Kammar-Kollegium att häröfver, efter vederbörandes hörande, afgifva underdånigt utlåtande, har bemälde Kollegium infordrat underdåniga yttranden i ämnet så väl från Kronofogden och Häradsskrifvare)! i orten, som ock från Magistraten i Eskils - 16 Kongl. Majus Nåd.
Proposition, N:o ÖÉ. tuna och från Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Södermanlands län; hvilka yttranden Kollegium i underdånig skrifvelse den 25 November nästlidet år till Kongl. Maj:t insändt, tillika med ett af Rådmannen P. G.
Schotte, som nu under arrenderätt intill midfastan är 1862 innehafver Eskilstuna Kungsladugård, skriftligen afgifvet samtycke till afträdandet af det ifrågasatta jordstycket utaf Kungsladugårdens mark.
Af berörde utlåtanden inhemtas: att Eskilstuna stads invånare, enligt hvad Magistraten derstädes i underdånighet anmält, vid sammanträde den 17 September 1856 beslutat hos Rikets Ständer, till lastageplats för staden, begära upplåtelse af samma jordstycke, om besittning hvaraf Machinfabrikanten Munktell i underdånighet anhållit, samt att Magistraten, med undantag af Borgmästaren S. A. Hallström, ansett platsen blifva behöflig för staden i samma mån, sorn denna utvidgas och' bebygges på östra sidan af Eskilstuna å, der jord redan är, enligt Rikets Ständers underdåniga skrifvelse den 30 Juli och Kongl. Brefvet den 28 Augusti 1829, till byggnadstomter anslagen; hvarföre och då, efter Magistratens öfvertygelse, det enskilda intresset borde vika för det allmännas fördel, Magistraten ansåge sig ej kunna tillstyrka bifall å Munktells ansökning.
Deremot hafva samtlige öfrige i ämnet hörde personer och embetsmyndigheter i underdånighet tillstyrkt och förordat hans förevarande begäran, enär genom bifall derå sökanden skulle försattas i tillfälle att åt sin Mekaniska Verkstad gifva en utvidgning, som alltid blefve för det allmänna gagnelig, dels genom åstadkommandet inom Riket af behöflige större machin-arbeten, dels ock genom en mängd arbetares nyttiga sysselsättning; — varande derjemte af Borgmästaren Hallström uti dess inom
Magistraten afgifna skiljaktiga yttrande anfördt, att för den utvidgning af Munktells Mekaniska Verkstad, som i hans underdåniga ansökning uppgifvits, erfordrades såsom ett oundgängligt vilkor, att Verkstadens egare jemväl innehade hamnplats i likhet med andra dylika anläggningar inom Riket, emedan i annat fall, och derest de machiner, som vid Verkstaden komme att förfärdigas eller iståndsättas, skulle ut- och inlastas vid stadens blifvande hamn på vestra sidan af ån, desse effekter måste emellan Verkstaden och Hamnbryggan, med dryga kostnader landvägen forslas öfver alla de vid Carl Gustafs stad befintliga broar och den damm, som på Kronans och Stadens bekostnad underhållas; att dessa broar härigenom komme att hastigt förslitas och möjligen icke ens skulle bära tyngden af de grofsta lokomotiver och ångmachiner, som uti Verkstaden förfärdigas; samt att ehuru
Eskilstuna stads invånare beslutit att till hamnplats begära icke blott några tunnland jord af Greby hemmans mark på den vestra sidan af ån, utan ock flere tunnland mark utaf Kungsladugårdens egor på östra sidan och deribland äfven det jordstycke invid ån, hvilket Munktell anhållit att åt sig få upplåtet, Borgmästaren likväl ansåge en hamnanläggning på östra sidan af an kunna, till följd af stadens läge, blifva fördelaktig endast för Munktell, hvars Kongl. Maj:Is Nåd.
Proposition, N:o 36. 17 hvars Verkstad vore på denna sida belägen, och för egarne af de 4 mindre gårdar, hvilka nu derstädes befinnas, men i öfrigt icke lända till stadens gagn och bästa, så vida ej den redan år 1829 åt staden upplåtna, men allt hittills i ringa mån bebyggda jord på östra sidan af ån skulle i en framtid mer bebyggas samt handeln och rörelsen inom denna del af staden vinna betydligare tillvext, i hvilken händelse det åter vore stadens invånare öppet att åt staden söka upplåtelse af en annan hamnplats nedanom det af Munktell nu underdånigst begärda jordstycke.
Med fästadt afseende å hvad vederbörande i denna fråga underdånigst yttrat, äfvensom å den gagneliga verksamhet Fabriksidkaren Munktell vid dess Mekaniska Verkstad redan ådagalaggt för Stål- och Jernmanufakturens fullkomnande, samt då för en ytterligare utveckling af denna industriella verksamhet erfordras egen hamnplats jemte ökadt jordområde, vill Kongl. Maj:t i Nåder föreslå Rikets Ständer att för deras del medgifva, det ofvanomförmälda tomtstycke, utgörande 3 tunnland 27 kappland af Eskilstuna Kungsladugårds mark, må, emot årlig afgäld till Kongl. Maj:t och Kronan i enlighet med föreskriften. uti II Kap. 4 § af Kongl. Förordningen den 19 December 1827, åt Munktell och hans rätts innehafvare för alltid upplåtas.
Ilandlingarne i detta ärende skola jemte en dithörande karta tillställas det Rikets Ständers Utskott, till hvars handläggning frågan varder öfverlemnad.
Maj:t förblifver Rikets Ständer med all Kongl. Nåd och Ynnest städse välbevågen.
OSCAR. </. A. Gripenstedt.
Prot. 1836 8; 1867. 1 Sami. 1 Afd. 2 Band. 3 Haft. 3 IS Kongl. Maj:ls Nåd.
Utdrag af Protokollet öfver Finans-Ärenden, hållet inför Hans Maj:t Konungen i Stats-Rådet å Stockholms Slott den 10 Januari 1857.
N ärvarande: Hans Excellens Herr Justitie-Stats-Ministern Gunther, Hans Excellens Herr Stats-Ministern för Utrikes-Årendena, Friherre Lagerheim, Stats-Råden:
JVuljens teen, Gripenstedt, Grefve Mörner, Ulner, Grefve Gyldenstolpe, Anjou, Almqvist och Friherre af Ugglas.
Chefen för Finans-Departementet, Stats-Rådet Gripenstedt, uppläste till justering ett, i enlighet med Kongl. Maj:ts förut fattade Nådiga beslut, uppsatt förslag till Nådig Proposition 0111 öfverlåtelse af en Eskilstuna Kungsladugård tillhörig tomt åt Fabriksidkaren Theofron Munktell för utvidgande af hans Mekaniska Verkstad i Eskilstuna; Och behagade Kongl. Maj:t, jemlikt Stats-Rådets underdåniga tillstyrkande, i Nåder gilla berörda förslag, sådant det finnes detta Protokoll bilagdt, samt befallde, att Nådig Proposition, i enlighet dermed, skulle till Rikets Ständer afgå.
Ex protocollo, Carl von Schantz.
Maj:ts Nådiga Skr i [veis* N.o 57. % XiO 5?
Ank. till Exp.-Utslu d. 11 Febr. t»S7, kl. 10 f. m. KONGL. MAJ:TS Nådiga Skrivelse lili Rikets Ständer, med förslag till förnyad Förordning, angående Sveriges och Norriges ömsesidiga handel och sjöfart; Gifven Stockholms Slott den 9 December 4856.
Efter afslutandet af föreningen emellan Sverige och Norrige insågs snart i begge rikena angelägenheten deraf att förbindelserna mellan brödrafolken, hvad sjöfarten samt varors in- och utförsel angick, blefve närmare tillknutna samt ordnade på ett så tillfredsställande sätt, sorn omständigheterna tilläto.
De åsigter, som pä nämnde lid gjorde sig i slatsekonomiskt afseende gällande, medgåfvo dock ej att sträcka de ömsesidiga medgifvandena längre, än alt, genom Kongl.
Förordningen den 24 Maj (14 Juni) 1815, antagen såsom lag i Norrige den 25 Oktober samma år, stadgades : att del ena rikets fartyg skulle i det andra riket betraktas såsom inhemska och njuta alla dermed förenade rättigheter, när do emellan rikena förde Svenska och Norrska varor, men deremot behandlas såsom utländska, då de införde utländska varor eller befraktades till utländsk ort; att för spanmål och fisk samt aila andra lifsmedel, som sjövägen fördes från ena till andra riket, skulle erläggas endast hälften af den för dylika varor i allmänhet bestämda införselstull; och att kreatur, spanmål och alia slags lifsmedel kunde landvågen införas tullfritt från ena till det andra riket.
Deremot skulle landväga införseln af utländska varor från det ena riket till det andra vara helt och hållet förbjuden.
Sedan en tioårig erfarenhet visat nödvändigheten af ytterligare utsträckning i de ömsesidigt medgifna förmånerne, hlefvo, i öfverensstämmelse med ett af särskilde kommitlerade uppgjoidt, på friare grunder bygdt förslag, genom Kongl. Förordningen den 24 Maj 1825 (Norrska lagen ai' den 4 Augusti 1827) följande ännu i det väsendtligaste gällande föreskrifter meddelade, nemligen : Hilt.
Ull II.
Prat. 4856 & 4857.
4 Samt. 4 Jfd. 2 Rand. i Höft. 1 2 Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse A;,-o 57. att hvardera rikets naturprodukter och tillverkningar med undantag af vissa Svenska råämnen, skola, såvidt deras införsel i det andra riket är tillåten, kunna utan utförselstull dit utföras; alt det ena rikets naturprodukter och tillverkningar, med få, icke väsendlliga undanlag, kunna landvågen införas i det andra riket, dervid införselstull erlägges endast för vissa särskildt uppräknade artiklar, nemligen band, garn, tråd, strumpor och väfnader af bomull eller jlle, raffineradt socker och sockersirap samt tobak, alla slag, och snus, hvilka draga half tull, eller såvidt deras införsel i allmänhet är förbjuden, förlullas med 15 procent af värdet; att utländska varor, för hvilka införselstull blifvit i det ena riket erlagd, kunna mot half lull landvågen införas i det andra riket, så vida deras införsel der i allmän het är tillåten; alt sådana Svenska och Norrska varor, som äro tull underkastade, samt utländska till införsel tillåtna varor kunna, i bestämda, mindre qvanlileter, tullfritt medföras vid resor öfver gränsen från det ena riket lill det andra; att det ena rikets fartyg skola i det andra riket anses lika med inhemska och njuta alla dermed förenade rättigheter, så väl när de ankomma eller afgå från det ena till det andra af rikena, som från eller till utländsk ort, ehvad de äro lastade eller barlastade; att det likväl icke är tillåtet det ena rikets fartyg att segla för frakt emellan det andra rikets hamnar; att varor, hvilka med det ena rikets fartyg in- eller utföras, skola, utan afseende å den ort, hvarifrån de ankomma eller hvartill de afgå, i det andra riket vara underkastade samma afgifter, som om in- eller utförseln verkslälles med inhemska fartyg; att vid varors införsel sjövägen från det ena till det andra riket de i hvartdera riket i allmänhet gällande föreskrifter, rörande varors införsel och förtullning skola iakttagas, dock så, att ett betydligt antal särskildt uppräknade Svenska eller Norrska varor, dä de direkte införas från det ena lill det andra riket i något af rikenas fartyg, skola, så vidt deras införsel i allmänhet är tillåten, draga endast hälften af den för sådana varor i gällande tulltaxa bestämda införselstull,
och, der de i allmänhet äro till införsel förbjudna, förtullas med 15 procent af värdet; och slutligen att de för sä väl sjelfva fartygen, som för den sjöväga varulörseln, sålunda stadgade ömsesidiga förmåner dock ej må tillkomma andra än sådana Svenska eller Norrska fartyg, som, enligt medföljande skeppshandlingar, antingen äro i Sverige eller i Norrige bygdå eller före den 24 Maj 1825 i ettdera riket naturaliserade samt tillhöra Svenska eller Norrska undersäler, eller ock sådana, hvilka antingen såsom vrak, efter strandning ä ettdera rikets kust, af Svensk eller Norrsk man inköpta och derefter å Svenskt eiler Norrskt skeppsvarf så väsendtligen reparerade, att kostnaden dervid uppgått till minst lika belopp som inköpssumrnan, elier, efter uppbringning af Svenska elier Norrska krigsfartyg eller kapare, i Svensk eller Norrsk hamn lagligen prisdömda och lill Svensk eller Norrsk man försålda, blifva naturaliserade och med behöriga frihelsbref försedda.
Uti underdånig skrifvelse den 15 Februari 1845 anhöllo Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t, att äfven kommunikationen sjövägen mellan de förenade rikena mätte regleras pä ett sätt, som, mera än ditintills, underlättade trafiken mellan de båda länderna, så att vinsten i deraf komme att sträcka sig till deras samtlige innevånare och ej endast till den mindre del deraf, som, boende vid gränsen, vore i tillfälle alt draga Kongl. Maj.-ls Nådiga Skrifvelse N:o 57. 3 nytta af de större, endast för den landväga kommunikationen medgifna särskilda förmåner.
I anledning häraf fann Kongl. Maj:t godt alt, i öfverensstämmelse med hvad Rikets Ständer jemväl begärt, uppdraga Sten kommitté af Svenska och Norrska ledamöter, hvilka i Oktober 1846 sammanträdde i Christiania, alt undersöka, hvilka förändringar uti då gällande bestämmelser i afseende å handels- och sjöfartsförhållandena emellan Sverige och Norrige kunde, för rörelsens ändamålsenliga underlättande rikena emellan, finnas af behofvet påkallade, samt utarbeta och till Kongl. Maj:t afgifva underdånigt förslag lill ny författning i ämnet.
Inom denna kommitté uppstodo skiljaktiga meningar i afseende å de förändringar, som i 1825 års Förordning borde vidtagas.
Under det de Svenska ledamöterna önskade, att kommittéens förslag måtte byggas på hufvudgrunderna af fullkomlig reciprocitet vid behandlingen af det ena rikets fartyg i det andras hamnar samt på tullfri in- och utförsel af det ena rikets naturalster och tillverkningar, både land- och sjövägen, till och från del andra riket, funno de
Norrska kommillerade sig böra fästa synnerlig vigt vid de tryckande följder, som tillåtelsen till införsel af Svenska fabriks- och manufakturvaror, landvågen tullfritt och sjövägen emot lägre tull, än den allmänna, hade medfört för så val den Norrska industrien, som den Norrska statskassan.
Tillföljd af denna olikhet i äsigter förekommo i det af kommilléen under den 14 December 1846 afgifna underdåniga betänkande följande skiljaktigheter, nemligen: att de Svenska kommitterade oförändradi bibehöllo den i 1825 års Förordning intagna förteckning öfver varor, som vid landväga införseln från ena till andra riket borde draga half tull; hvaremot pluraliteten af de Norrska kommitterade så vida utsträckte denna förteckning, att, i stället för band, garn, tråd, strumpor och väfnader af bomull eller ylle, sådana varor af alla slag skulle upptagas lill half tull, hvarförutan en af de Norrska ledamöterna i komniittéen vidare uti förteckningen upptog alla slags glas och glasvaror, jern samt jern- och stålvaror äfvensom papper; att de
Norrska kommitterade vidblefvo den i Norrige antagna tolkning af 1825 års Förordning, enligt hvilken det ena rikets naturalster och tillverkningar, som blifvit landvågen införda i det andra riket, skola, när de derstädes vidare försändas sjövägen, anses underkastade samma tull, som skulle hafva vid sjöväga införsel erlagts, härifrån likväl undanlagne jernvaror, som blifvit införda till Trondhjems och Tromsö stift, — under det deremot de Svenska kommitterade i lagförslaget intogo det stadgande, att varor, som antingen tullfritt eller mot half tull blifvit från ena till andra riket införda, skulle vid vidare fortskaffning sjö- eller landvågen från ytterligare tullafgifter befrias; att, enligt de Norrska kommitlerades förslag, vid landväga utförsel från det ena till det andra riket af varor, som i Sverige eller Norrige tillverkats, hvarken utförselspremie eller återbetalning af erlagd tull för de vid varornas tillverkning använda utländska råämnen skulle i nägotdera riket beviljas; då deremot, enligt de Svenske kommitterades mening, detta förbud skulle inskränkas till sådana tillverkningar, som fingo tullfritt införas i det andra riket; att de Svenska kommitterade, likasom i afseende å landväga införseln, jemväl för den sjöväga bibehöllo den vid 1825 års Förordning fogade förteckning öfver Svenska eller Norrska varor, som skulle ingå mot half tull; hvaremot pluraliteten af de Norrska ledamöterne ville ur denna förteckning utesluta raffineradt socker och sockersirap, samt en ledamot från Norrska sidan ansåg den sjöväga införseln mot half tull böra inskränkas till spanmål och fiskvaror af alla slag, lagg- och boltenståfver, bottnar, tunnband, bandslakar, samt tran och späck. 4 Kongl. Maj.ts Nådiga Skrifvelse N:o 57.
Deremot föreslogo kommittéens samtlige ledamöter enstämmigt: att utländska, oförtullade varor skulle kunna såsom transitogods landvägen införas från det ena till det andra riket, i hvilket hänseende nödiga kontroll-bestämmelser upptogos i kommittéens lagförslag: att för tillgodonjutande af de genom 1825 års Förordning Svenska och Norrska fartyg, äfvensom varor, som i dem föras, tillagda särskilda fördelar vid fart emellan rikena, endast skulle erfordras, att fartygen voro försedda med sådana dokumenter, som genom de i hvartdera riket gällande författningar vore föreskrifna till bestyrkande af deras nationalitet; att äfven fartyg, som, utan att vara bygdå i någotdera af rikena, blifvit i ett af dem naluraliserade, skulle, likväl med vissa inskränkningar, kunna i det andra riket, då de biefvo innevånare derstädes tillhöriga, naturaiiseras, utan att någon naluralisations-afgift dervid egde rum; och att för öfrigt redan bestående stadganden, angående rikenas inbördes bandel och sjöfart, skulle i allt väsendtligt bibehållas.
Sedan öfver det af kommitléen afgifna betänkande så väl Kongl.
Maj:ts Svenska Stats-Råd som Norrska Regeringen sig yttrat, men äfven emellan dem väsendtligen skiljaktiga åsigter i ämnet egt rum, beslöt Kongl. Majit, vid ärendets föredragning i sammansatt Svenskt-Norrskt Stats-Råd den -4 Maj 1852, att frågan tills vidare skulle förblifva hvilande, utom hvad angick tillåtelsen för fartyg, tillhörande Svensk eller Norrsk man, men bygdå utom de förenade rikena, att tillgodonjuta den genom 1825 års Förordning medgifna lindring i skepps- och varu-umgälder, hvarom under nämnde dag nådig kungörelse utfärdades af innehåll: alt, under vilkor af fortfarande reciprocitet i Norrige, hvad behandlingen af Svenska fartyg angår, i Norrige naluraliserade fartyg, likasom de i Sverige naluraliserade skola, utan afseende ä liden då naturalisation egt rum, i Sverige åtnjuia helfrihet i skepps- och tullumgälder, men att, beträffande den särskilda införsels-tillåtelse och den lindring i afgifter, som § 31 i 1825 års Förordning för vissa varor, införda i Svenska eller Norrska fartyg, bestämmer, skall förblifva vid hvad derom förut blifvit stadgadt.
Under tiden hade den i 1825 års
Förordning medgifna tillåtelse att frän del ena till det andra riket mot half tull införa raffineradt socker föranlpdt de för Rikets Ständer bekanta förvecklingar, hvilka ej slutades förr än, uppå underdånig ansökning af egarne till Fredrikshalös sockerraffinaderi, den bemälde raffinaden beviljade utförselspremie blef genom Kongl.
Resolutionen den 6 Juli 1852, hvad utförseln lill Sverige angick, afskaffad, och samtidigt dermed äfven de i Sverige och Norrige för införsel af raffineradt socker ömsesidigt stadgade tilläggs—afgifter upphörde.
Sedan derefter Norrska Storlhinget, som, med anledning af det bemyndigande Rikets Ständer lemnat Kongl.
Majit ali i vissa fall förhöja införselstullen på socker, redan den 25 September 1851 beslutat anmoda Kongl.
Norrska Regeringen att vidlaga förberedande åtgärder för framläggande till nästföljande
Storthing af förslag till en sådan förändring i 1825 års Förordning, att stadgad nedsättning i införselstullen å raffineradt socker och sirap af Svensk eller Norrsk tillverkning, vid införsel från det ena riket till det andra, komme att upphöra, år 1854 åter tagit ett steg i samma syfte genom beslutandet af en lag, innehållande alt de stadganden, enlig* hvilka raffineradt socker och sockersirap af Svensk tillverkning få införas från Sverige mot half tull, skulle upphäfvas till all kraft och verkan från och med den tid, då de motsvarande sladgandena i den för Sverige gällande förordning angående rikenas ömsesidiga handel och sjöfart blifvit uppbäfde, — samt derjemte Rikets Ständer å deras sida, jemte anmälan att Rikets Ständer fullkomligt delade de af 1846 års kommitté framställda Kongl.
Maj-.ts Nådiga Skrifvelse N:o 57. 5 åsigter, det tillåtelse bör ega rum att landvågen, lika val sorn sjövägen, utföra utländska oförtullade varor från det ena riket till del andra, i enlighet dermed uti underdånig skrifvelse den 29 Juli 1854 anhållit, del Kongl. Majit mätte foga anstalt till beredande af en sådan förändring i 1825 års Förordning, ali det i allmänhet blefve tillåtet att (rån det ena af de förenade rikena till det andra transito införa oförtullade utländska varor, — fann Kongl.
Majit under den 3 Oktober 1855 godt i nåder uppdraga ät en af Svenska och Norrska män beslående kommitté, hvilken skulle sammanträda i Stockholm, alt, efter ämnets omständliga utredning, till Kongl. Majit afgilva underdånigt utlåtande, angående de förändringar, och tillägg i nu befintliga stadgande!), som kunde anses nyttiga oell ändamålsenliga att vidtaga för beredande af alla verkställbara ytterligare iätlnader i Sveriges och Norriges ömsesidiga bandel och sjöfart.
Under den 5 sistlidne Mars har kommitléen inkommit med underdånigt betänkande i ämnet och förslag till förnyad förordning, angående Sveriges och Norriges ömsesidiga handels- och sjöfarts-förhåilanden.
Då kommitléen, af skäl, som i dess betänkand blifvit fullständigt utvecklade, funnit omständigheterna icke medgifva afsfulandet af en efter de Tyska staternas föredöme bildad tull-förening mellan Sverige och Norrige, med antågande af lika tullsatser i begge rikena och tull-inkomsternas fördelning dem emellan efter viss proportion, eller ens all, utan upprättande af en tull-förening, upphäfva all tull vid införseln äfven af utländska varor mellan de förenade rikena, har kommittéen således antagit att handels-förhållandena dem emellan böra fortfarande ordnas efter samma grundsatser som hittills, likväl med vissa modifikationer.
I afseende å landvåga varu-förseln mellan begge rikena har kommittéen löreslagit bibehållandet af de i 1825 års förordning uppställde grunden att det ena rikets natur-alster och tillverkningar, med högst få undantag, må kunna införas till det andra riket, och att införsels-tull dervid icke må erläggas utom för några lå artiklar, för hvilka afseendet å rikenas industri och tull-intrader, enligt kornmittéens mening, gjorde detta nödvändigt, nemligen socker och sockcr-lillverltningar samt tobak och to b oks-tillverka ing ar, för hvilka artiklar hel tull borde erläggas, samt bomullsvaror af alla slag, hvilka skulle fortfarande draga half tull; alt utländska varor, som i det ena riket blifvit förtullade, kunna införas till det andra riket mot erläggande af half införsels-tull; och att så väl utländska, som Svenska eller Norrska varor, kunna i bestämda mindre qvanlileter tullfritt föras öfver gränsen.
Deremot bar kommittéen, lika med 1846 års kommilterade, tillstyrkt att utländska oförtullade varor må transito landvågen kunna, utan erläggande af transito-tull, från det ena riket införas till det andra, under iakttagande af vissa kontroll-föreskrifter.