Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Från barnaåren på landet daterar sig hen- n e s k ä r l e k till d j u r.
Jag hör henne ännu säga m e d det ö m m a s t e tonfall: » O hästar!
O h u n d a r!
O k a t t o r!
» S l ä k t e t felis d e s a v o u - erade h o n likväl strax m e d n å g o t mörk- n a n d e m i n: en vildkatt hade en g å n g be- s v a r a t e n s m e k n i n g a f h e n n e s lille s o n m e d d e g r y m m a s t e k l ö s n i n g a r, o c h efter d e n d a g e n ser fru v o n M e n t z e r s i n a f o r n a f a v o - riter m e d så o b l i d a ö g o n, s o m d e t är h e n n e möjligt.
På sina kanariefåglar däremot slösar ' h o n dagligen tusen kärleksfulla o m - sorger.
Till sina lärarinnors förtviflan tränade h o n s i g p å l a n d e t för sitt b l i f v a n d e kall g e n o m att d a n s a u t f ö r t r a p p o r n a o c h k l ä t t r a u p p i träd, hvilket då ansågs långt betänk- ligare än nu.
H e n n e s vilda gratie togs sedau o m hand, tuktades o c h t ä m d e s af några bland den tidens förnämsta kapacite- ter, s o l o d a n s ö s e r n a S m e d b e r g o c h D a g u i n samt ballettmästaren Fröberg, hvilken se- n a r e o m s i n lilla e l e v f ä l l d e d e t s m i c k r a n d e o m d ö m e t, att h o n v a r e t t af h a n s b ä s t a » balettämnen ».
Baletten, j a!
N o g hägrade den s o m » en stjärna, e n s a g a, e n s å n g » f ö r d e t v i n g - fotade barnet.
M e n kära m o r o c h kära far h a d e h e l t a n d r a p l a n e r f ö r s i n b l o n d a lilla d o t t e r.
D a n s a fick h o n, d a n s a m å s t e h o n: d e t h ö r d e till u p p f o s t r a n.
Men be- träda tiljan — aldrig.
H o n behöfde gud- s k e l o f e j s ö r j a för s i n u t k o m s t.
S i n k o n s t s k u l l e h o n h e l g a åt f a m i l j e n.
Och Maria dansade, dansade anglaise o c h slovanka, menuette o c h gavotte, dansade eldigt o c h graciöst som Paludan-Miillers Dione.
&gt;Og efter Strongens klang sin .Kod hon stetter, Med Ynde kappes Easrdigheden smukt; En jVIsengde Entrechats og Pistoletter I Dandson falder af som Konstens Frugt.
Hvergang hun vender sig med Pirouotter, Da folger 0iet neppe Eodens Flugt; Hun svasver hen og slåar i sine hiender, Og medens 0iet funkler, Kinder brajnder.
' » — J a g k ä n n e r e n k v i n n a, n u m e r a till å r e n, h v a r s l i f v a r d t ö d e l a g d t, e m e d a n h o n af s i n a f ö r ä l d r a r h i n d r a d e s att b l i f v a d a n s ö s.
M a n, barn, r i k e d o m o c h lifvets håfvor — intet k u n d e fylla d e n olidliga t o m h e t e n i hennes bröst.
S k a p t att » sväfva, flyga, flykta lätt f ö r b i », v a n d r a r h o n n u o m k r i n g m e d t u n g a, l e f n a d s t r ö t t a fjät, » h o n ilar e j, h o n hvilar ej — h o n v a n d r a r.
» S a m m a ö d e k u n d e hafva drabbat Maria.
M e n så v a r d t d e t l y c k l i g t v i s e j.
Redan v i d s e x t o n års å l d e r f a n n h o n ett u t l o p p för sin k o h s t n ä r s t r ä n g t a n: h o n b ö r j a d e u n d e r - v i s a i sin k o n s t.
O c h detta har hulpit h e n n e u n d e r b a r t i g e n o m till d e t å t t i o n d e året.
H o n blef gift, första g å n g e n m e d sin u n g d o m s älskade, en u n g jurist, B e r n h a r d R o s e n i u s, af D a l a - R o s e n i e r n a s släkt, a n d r a gången m e d handlanden L u d v i g von Mentzer.
Sitt f ö r s t a, f y r a å r i g a ä n k e s t å n d f r a m l e f d e h o n h o s s i n svärfar, p r o s t e n R o s e n i u s i Elfdal, nära norska gränsen.
Frågar man h e n n e o m d e s s a år, g l ä n s a h e n n e s ö g o n i tårar.
D e v o r o fridfulla o c h l j u f l i g a s o m i n g a a n d r a i h e n n e s lif.
Den blide och gudfruktige prosten, s o m aldrig hördes yttra ett o n d t o r d till n å g o n, p r o s t i n n a n, d e n s t o l t a o c h siratliga, d e n af alla f ö r f j ä s a d e, af sin m a n h ö g t u p p b u r n a, i h v a r s å d r o r rann kungligt blod, det tysta, v ä l o r d n a d e h e m m e t, d e n s t o r s l a g n a, a l l v a r s f alla n a t u r e n, fyrfotadjuren o c h fåglarna — det var n å g o t efter M a r i a s s i n n e.
Snart grep d o c k lifvet hårdhändt tag i den veka.
Hvarför vet jag ej, men nog r å d a alltför o f t a o b l i d a m a k t e r ö f v e r » d e t, s o m d r ö m m e r vackrast, o c h det, s o m blic- kar m i l d a s t ».
H o n d a n s a d e ej längre för sitt n ö j e, h o n d a n s a d e f ö r b r ö d.
Parkett- g o l f v e t b l e f för h e n n e e n via dolorosa, där h o n s a r g a d e s i n a f ö t t e r till b l o d s.
Den t i d e n är b i t t e r f ö r å t t i o å r i n g e n att m i n n a s.
M e n m o t a f t o n e n k l a r n a d e d e t åter.
U n g a h ä n d e r g r e p o i n i h e n n e s värf.
H o n fick t i d att a n d a s u t.
O c h m å n g a, " af b r i s t p å tid tillbakaträngda intressen strömmade vederkvickande in öfver henne.
Och nu n j u t e r h o n sitt otium cum dignitate, k r i n g - s v ä f v a d af m u s i k, p o e s i, p o l i t i k — h o n är Lermontoff.
ifrig D r e y f u s i s t — s a m t af m i n n e n, f ö r s t o c h sist af m i n n e n.
August Blanche och Vilhelm von Braun, hennes ungdomsvänner, uppvakta henne ridderligt bittida o c h sent.
Emilie H ö g q v i s t o c h h e n n e s t ä c k a s y s t e r H a n n a, d e n till Sibirien förvista, förtälja o m o c h o m i g e n sina r o m a n t i s k a ö d e n, b å d e d e m, s o m h e l a v ä r l d e n k ä n n e r till, o c h d e m d e n i c k e kän- ner.
Hemtraktens prostinna, den ö d m j u k a b e u u d r a r i n n a n af R å l a m b s p å S u n d b y, h v i - s k a r ifrigt till fru.
v o n M e n t z e r s m a m m a d ä r b o r t a i s o f f a n: » S å o c h så s k a d i n a flickor h a d e t, så o c h s å; d e b r u k a d e t i stora världen, de bruka det p å Sundby. » O c h Lea A h l b o r n, d e n trofasta g a m l a vän- n e n, s o m a l l t i d s a d e: » B a r a j a g får d e t f ä r d i g t, s o m j a g n u h å l l e r p å m e d, så s k a j a g sedan hvila m i g en v e c k a, » m e n s o m a l d r i g h a n n m e d att h v i l a s i g e n d a g — n u har h o n tid.
Fru v o n M e n t z e r har verkat, m e d a n d a g e n v a r, h o n h a r ä l s k a t o c h lidit.
O c h d å fruk- tar m a n h v a r k e n åttio- eller n i t t i o t a l e t; d å fruktar m a n i c k e e n s s j ä l f v a d ö d e n.
* — Siffra ord 7 gift och galla vill jag pennan doppa.
Nu vill jag tårar i ditt öga se. '
Jag vill dig höra kvida aek och ve!
Thy skall jag giftet på ditt hjärta droppa.
Och jag skall glädjas, när det sönderfrätes, och jag skall skratta gällt åt dina kval, och jag skall vara kyligt vintersval, ty med det mått, I maten, eder mötes.
Hvad båtar det, alt jag alltjämt beskrifver mitt stackars hjärtas glädje eller sorg, när som en tiggare du släds mig drifver ur dina tankars rika kungaborg.
När du ej öga äger för min låga, ej känsla har för glöden däruii, när all min kärleks glädje eller plåga du kallar blott och bart för — poesi.
Nej, jag skall tala bittra ord, min tunga skall drypa utaf gift, när dig jag ser, och jag skall håna dig, och aldrig mer jag dina mörka ögon skall besjunga.
Och dina blickar kan du skänka andra!
Ej om en enda skall jag tigga dig, men liknöjd skall jag gå min tunga stig och ut i lifvets ödemarker vandra.
Räck mig till afsked dina hvila händer.
Så mjuka, så förtjusande och små!
Och blicken den är varm och sommarblå som himmelen i lyckans sagoländer.
Qif mig Ull minne, innan bort jag drager, en lock utaf ditt stenkolsblanka hår.
ja, där föll en tår!
Du får ej gråta, fast jag afsked tager.
IDUN 1898 Nej, snyfta icke!
Sluta upp att kvida!
Blif glad igen!
Ja, jag var elak nyss, men ångrar det.
Gif en försoningskyss åt den, som minst af allt kan se dig lida.
" Ungkarlsflickor ".
V \ o n v e n a n s e n h a r l ä n g e r e g e r a t s o m alls- • ^ m ä k t i g s u v e r ä n.
M e n vår t i d t e n d e r a r i alla r i k t n i n g a r m o t friare styrelseformer.
De g a m l a p a s s a ej för d e t n u t i d a l i f v e t s förändrade förhållanden.
Så äfven på detta område.
V i h a att r ä k n a m e d e n n y k v i n n - lig s a m h ä l l s m e d l e m, i E n g l a n d o c h A m e r i k a benämnd » bachelor girl ».
I n o m parentes s a g d t t v e k a vi n å g o t a t t i n f ö r a o r d e t » u n g - karlsflicka » i vårt språk, då det m å h ä n d a skall stöta en o c h a n n a n af d e n g a m l a skolan för hufvudet.
Emellertid utgör det e n g a n s k a m o t s v a r i g b e t e c k n i n g, o c h vi v e t a intet lämpligare ord.
N å v ä l, d e g a m l a la- g a r n a f ö r d e t p a s s a n d e l ä m p a s i g ej f ö r d e n n a för hvarje d a g talrikare samhälls- medlem.
D e t b e h ö f s n y a, friare.
Antag- l i g e n k o m m a d e s s a a l d r i g att s k r i f v a s, m e n de h å l l a p å att s k r i f v a s i g s j ä l f v a — d e v ä x a u t f ö r att m o t s v a r a b e h o f v e n, a l l d e l e s så s o m t ä n d e r o c h h ä n d e r o c h a n d r a l e d a - möter vuxit ut i öfverensstämmelse m e d evolutionsmänniskans behof.
U n g k a r l s f l i c k a n h a r v a n l i g e n k o m m i t till h u f v u d s t a d e n f ö r att s t u d e r a, s k r i f v a, m å l a eller s j u n g a, h v i l k e t g e r v i d h a n d e n, att h o n k o m m e r u r ett b i l d a d t h e m, m e n m e d s m å tillgångar.
H o n har b l i f v i t u p p f o s t r a d i enlighet m e d de gängse traditionerna o m h v a d s o m g å r a n f ö r e n u n g flicka, o c h i ett n u b e f i n n e r h o n s i g f ö r s a t t i e n l i t e n s t u d i o eller k a m m a r e u p p e i f j ä r d e v å n i n - gen i en stor hyreskasern, utan annat skyd- dande » f ö r k l ä d e » än en k v i n n l i g k a m r a t v i d s a m m a å l d e r s o m h o n själf, s o m ä f v e n k o m m i t till s t a d e n f ö r att s t u d e r a o c h för- tjäna.
O m n u d e s s a flickor s k u l l e v i l j a f ö r s ö k a tillämpa sina för h e m m e t o c h sällskapslifvet n h ä m t a d e föreställningar o m det passande p å sitt n u v a r a n d e lif, h v a d b l e f v e f ö l j d e n?
De k r e t s a r, d ä r m a n l e f v e r sällskapslif, t o r d e ej t a g a n o t i s o m, att t v å s m å sparf- var flyttat i n i sitt v å r l i g a b o.
D e u n g a flickorna b l i f v a p å ett f ö r d e m f ö g a lof- v a n d e sätt ignorerade.
Hvad nöjen be- träffar h ä n v i s a s d e till s i g s j ä l f v a.
D e h a f v a aldrig varit ute e n s a m m a n å g o n afton — följaktligen, när kvällen ändar den långa a r b e t s d a g e n, s t ä d a d e af sitt r u m o c h s i t t a k v a r i n n e m e d ett t a p p e r t f ö r s ö k att k ä n n a sig a n d l i g e n v e d e r k v i c k t a g e n o m h v a r a n d r a s sällskap o c h n å g o n lättare lektyr.
Så går d e t v e c k a efter v e c k a, m å n a d efter m å n a d.
D e n n a själfålagda e n s a m h e t blir i läng- den tråkig.
T i d n i n g e n innehåller annonser i m ä n g d o m teatrar, konserter o c h äfven e n d e l a n d r a n ö j e n, s o m k u n d e erhållas f ö r en o b e t y d l i g s u m m a, b l o t t d e h a d e m o d att gifva sina förutfattade konventionella m e n i n g a r respass.
D e äro förståndiga m ä n - n i s k o r, d ä r f ö r slita d e f j ä t t r a r n a o c h flyga u t.
» D e t är ej m ö j l i g t f ö r o s s », så r e s o n n e r a de, » att hålla fast v i d det g a m l a bruket, som ej tillåter e n u n g flicka att v i s a s i g ' u t e ' u t a n förkläde.
A n t i n g e n måste vi d ö af a t t s t ä n d i g t s i t t a i n n e o c h s t u d e r a eller 299 k r ä n k a v å r k ä n s l a af d e t p a s s a n d e.
s e n a r e är att f ö r e d r a g a.
» I s a m m a h u s s o m d e s s a u n g a flickor — låt o s s a n t a g a att d e m å l a o c h d ä r j ä m t e f ö r t j ä n a sitt u p p e h ä l l e m e d att i l l u s t r e r a b a r n b ö c k e r — b o r e n artist, s o m r e d a n gjort sig ett n a m n.
Hans råd och hjälp vore ovärderliga för d e m.
De uppvakta honom i h a n s atelier, o c h h a n är v i l l i g gifva d e m e n del upplysningar o c h vinkar.
Men att b e g ä r a a t t h a n s k u l l e b e s v ä r a s i g att k o m m a i n i d e r a s lilla s t u d i o, d ä r d e äta, sofva o c h arbeta, v o r e för m y c k e t.
D e g å h e l t ö d m j u k t i n till h o n o m, n ä r d e v i l j a f r å g a h o n o m till r å d s.
n e s k a r a k t ä r allt b e r o r.
O m den tenderar till f u l l k o m n i n g o c h ej till u r a r t n i n g, är v ä r l d e n v ä n l i g n o g att ö f v e r s e m e d u n g - karlsflickans n ö d t v u n g n a lagbrott m o t det s. k.
p a s s a n d e.
» M e n g å r d e t a n, att e n u n g flicka g å r e n s a m in i en herres a t e l i e r?
» Denna fråga d r y f t a s en a f t o n v i d l a m p a n h e l t a l l v a r l i g t af d e b å d a flickorna, s e d a n d e n e n a af d e m t i l l b r a g t ett p a r t i m m a r i n n e hos artisten, a r b e t a n d e u n d e r h a n s l e d n i n g — en hjälp s o m gifvits s o m väntjänst o c h utan ersättning: » N e j, d e t är f ö r s k r ä c k - ligt opassande o c h o k v i n n l i g t », anse de b å d a två.
H v a d skulle folk säga?
K ock Det » H u r u i all v ä r l d e n s k o l a v i b ä r a o s s å t?
» utbrister den ena modfälld.
» Kon-, v e n a n s e n ger ständigt ett slag i ansiktet åt v å r a s t r ä f v a n d e n ».
» V i få v ä l g å till- s a m m a n s », svarar den andra uppmuntrande, h v a r m e d s a k e n är a f g j o r d.
T i d e n går.
D e unga målarinnorna ha gjort g o d a framsteg och kunna betinga h ö g r e p r i s f ö r sitt a r b e t e.
H ä r m e d följa förbättrade förhållanden.
I stället f ö r a t t b e h ö f v a l a g a s i n m a t p å ett f o t o g e n k ö k i e n v r å af r u m m e t o c h ä t a d e n i s t ö r s t a h a s t b a k o m e n s k ä r m, af f r u k t a n att ö f v e r - r a s k a s af n å g o n b e s ö k a n d e, h a d e n u - r å d att äta ute.
D e h a h ö r t, att i n ä r h e t e n lär finnas e n r e s t a u r a n t, d ä r m a n k a n ä t a sin m i d d a g för 75 öre.
T y v ä r r höra sådana ställen till B o h é m e - l i f v e t, m ä r k a d e e m e l - lertid, o c h t v å e n s a m m a u n g a flickor k u n n a ej v i s a s i g d ä r.
D e å t e r v ä n d a a l l t s å till sin m e r än e n k l a m i d d a g s s p i s n i n g b a k o m skärmen i studion.
Ä n n u e n s v å r i g h e t att l ö s a.
D e n ena af k a m r a t e r n a är b j u d e n p å m i d d a g h o s några släktingar.
D e n a n d r a blir därige- nom lämnad ensam hemma.
Medan hon sitter där o c h filosoferar i skymningen, knackar det på dörren.
D e t är v ä n n e n - artisten.
D e t t a är e n s i t u a t i o n, f ö r h v i l k e n en u n g d a m, u p p f o s t r a d enligt de k o n v e n - tionella begreppen o m det passande, skulle r y g g a tillbaka.
Men besöket tages på det naturligaste sätt, o c h m e d o t v u n g e n vär- dighet o c h glädtigt b e h a g underhåller ung- k a r l s f l i c k a n sin g ä s t.
D e n n e å sin sida k ä n n e r s i g i n g a l u n d a f r e s t a d till n ä r g å n - genhet.
D e n unga kvinnans hållning o c h k o n v e r s a t i o n h å l l a h o n o m p å sin r ä t t a plats, o c h h a n v i s a r h e n n e s k y l d i g a k t n i n g i fullt u t s a m m a g r a d, s o m o m h e n n e s m o r eller tant vore närvarande.
H ä r h a v i n y c k e l n till e t t k o r r e k t u p p - f ö r a n d e i d e t ä n n u ej m e d l a g a r k r i n g - g ä r d a d e r i k e, s o m är b e l ä g e t m e l l a n B o h é m e - landet o c h sällskapsvärlden — ungkarls- flickans rike.
D e t lif, h o n f ö r, t v i n g a r h e n n e att a f v i k a från e n d e l g ä l l a n d e b r u k, men g e n o m inre förfining o c h kvinnlig takt k a n h o n s k y d d a s i g f ö r att m i s s t ä n k a s eller m i s s t y d a s, s å v ä l af s ä l l s k a p s v ä r l d e n å e n a s i d a n s o m af d e m a n l i g a o c h k v i n n l i g a kamraterna å den andra.
D e t är p å h e n n e själf d e t b e r o r att f ö r l o r a eller b e h å l l a sin k v i n n l i g h e t o c h b l y g s a m h e t, d e t är p å h e n - * •- \ Från kröningshögtidligheterna i Holland.
Volendam den 14 sept.
1898. vad skall m a n väl skrifva o m krönings- festen i A m s t e r d a m?
N å g o t s o m ej är skrifvet förut — o m ö j l i g t!
Alla tidningar hafva skrifvit o m allting, o c h alla m ä n n i s k o r h a f v a l ä s t a l l t s a m m a n s.
Jag kan således endast b e h ö f v a försäkra Iduns läsarinnor, a t t d e t är s a n t, å t m i n - s t o n e e n s t o r d e l af d e t s o m s t å t t i t i d n i n - garna.
N a t u r l i g t v i s i n t e allt, m e n d e t m e - sta d ä r a f — Jag skall ä n d o c k g ö r a ett f ö r s ö k att s k i l d r a ett o c h a n n a t f r å n d e s s a d a g a r, s å som d e t e d d e sig för m i g.
Vi, m i n reskamrat o c h j a g, hade, g e n o m vänligt t i l l m ö t e s g å e n d e från s v e n s k - n o r s k e generalkonsuln i A m s t e r d a m fått inträdes- k o r t till e n k l u b b, » G r o o t e C l u b ».
F ö n s t r e n i k l u b b e n v e t t a u t åt D a m, j u s t midt e m o t palatset v i d kyrkan.
Bättre k u n d e d e t ej v a r a.
Därifrån sågo vi en del af f e s t l i g h e t e r n a o c h e n h e l d e l f o l k l i f på köpet.
D e s s u t o m hafva vi haft d e n o v ä n t a d e f ö r m å n e n att u n d e r f e s t l i g h e t e r n a v a r a in- b j u d n a att b o h o s e n v ä n i H a a r l e m (e n - dast 2 0 minuters v ä g från A m s t e r d a m).
O, du storartade holländska H v a d skall m a n l i k n a d i g v i d?
Jag vet hvad du gästfrihet!
liknar!
D u är l i k e n t u l p a n o m v å r e n, n ä r d e n strålar af s o l o c h l j u s o c h v ä r m e, o c h v i äro att l i k n a v i d b i n, s o m n j u t a af d e s s sötma.
S å är f ö r o s s d e t t a h e m i H a a r l e m.
Still- het när v i äro trötta, m a t när v i äro hung- r i g a, e n p o r t s o m är ö p p e n f ö r o s s d a g o c h natt, on trädgård, s o m bjuder de täckaste frukter, o c h f ö r s t o c h sist e n a l d r i g t r ö t t - nande o m t a n k e för vår trefnad.
Således i A m s t e r d a m g o d plats att se, och i Haarlem d e n mest absoluta trefnad och komfort.
H v a d kan man önska mera?
Jo, n u v i l l e j a g ö n s k a m i g e n p e n n a, s o m k u n d e s k i l d r a så, a t t d e n l ä s a n d e finge d e l af d e n k ä n s l a j a g h a r af att h a f v a v a r i t med o m en historisk händelse.
E j n å g o t h j ä l t e l i k t eller f ö r f ä r a n d e eller t r ö s t l ö s t s o m e t t k r i g, ej n å g o t v ä r l d s o m - hvälfvande s o m en revolution, m e n ä n d o c k e n h i s t o r i s k h ä n d e l s e af e n a s t å e n d e art. J a g ville k u n n a skildra, h u r u ett folk med alla s i n a f ö r h o p p n i n g a r f ö l j t e n l i t e n flickas lefnad, sett henne s o m b a b y, s o m l i t e n flicka v i d sin f a d e r s h a n d, å k a n d e med sin m o d e r, läsande, lärande, lekande.
Huru d e t t a f o l k uti h e n n e alltid sett och älskat d e n sista ättlingen af huset Oranien, d e n sista ä t t l i n g e n af W i l h e l m af Oranien, H o l l a n d s befriare.
O c h hur d e t t a b a r n, n u e n u n g flicka p å 18 år, f ö r e n a t alla p a r t i e r till e n g e m e n s a m h y l l - ning, s o m under dessa kröningsdagar gen- ljudit kring hela landet.
IDUN 300 I c k e alla ä r o r o j a l i s t e r i H o l l a n d.
den lilla drottningen de j a g en icke rojalist säga.
De och äro stolta viljestyrka öfver och och hennes fagra Första intåget de öfver hennes u n g d o m yttre.
fick kom hälsande trädd af en hedersvakt, sterdams för försvann sin m o d e r s sida, och tillfället särskildt vilja hon hon fått Af uppburen, jag staden hade million omöjligen är n ä s t a n ä n d å kan hon gulden, h v i l k e t är o f ö r - se, behöfver Staden utsökta sätt.
Särdeles fint var gå till emellan kerk, fots p å själfva palatset och Nya kyrkan (Nieuwe s o m d o c k är n e r e h u n d r a år g a m m a l).
Emellan lätta, smäckra, hvitmålade stänger var s o m tak utspändt ett nät, skiftande i grönt, i blått, i violett.
Därunder till kyrkan, något för att att dricka ljufligt v a r där att vid e d till det Hennes rena välljudande åhörarna.
o c h bugningar i oänd- under folkets stormande jubel.
sist g j o r d e h o n tre mycket djupa och mycket ungdomligt och m y c k e t bra V a c k e r t var o c k att dolt sig i såg ut.
liga just blicket.
se, h u r u solen, s o m s i g till i till damfri vi det historiska verkligen ej var betydligt muntrare.
att Jag det regnat hela m o r g o - solen lyste fram från en gingo så 1 D e t var ett reklam- och å vagnarna re- var uppkaflade ärmar Bagare stodo och knådade sina Fiskare Där för att vandrade i luften.
omkring af Jättecigarrlådor sig själfva.
m e d af s a m m a e n k l a o c h m u n t r a n d e Folkets jubel öfverallt — rönt — • m y c k e n v ä n - af n y a v ä n n e r taflor sort.
gula mössor — och konst — en m y c k e n - se där d e in- rader med mängd lifligt tilll Dans, m i d t på gatan.
Långdans en jag modem sig den lösnäsor med så o c h m u s i k eller skrik och voro försedda med hvilka de helt där var Gåsmarsch i långa skrål.
En sång.
hel påfågelsfjädrar, ogeneradt sopade en i från sina för- har hägrade är den sina j a g det hafs- en förtju- vetenskaps- Lysekil m e d villor ståtliga b a d h u s b y g g n a - västkustbild, de öfriga.
som vida Till höger taflor, af en bland har Gullmarsfjorden mångskiftande hvilka de fagraste.
dock endast dunkelt Nu för m i g denna underbara bergsklippa märkliga vildt romantiska formationer och sitt läge.
M e n G u l l m a r s f j o r d e n s k a l l d u se e n a f t o n, så som sprider ut jag sedan gjorde sina underliga öfver riktigt af den.
klar natt, när det stora allt dessa kala klippor, denna mera underbart d å först k a n d u h a f v e t h a r g å t t till när bergmassa solen S e g l a där e n stjärn- hvila, slaget det, när dagrar o c h färgtoner k l i p p o r o c h skär, tjusas i Amsterdam!
A — g.
som m e d lif o c h l u s t oförgätligt sköna t r y c k j a g m e d f ö r t från n å g r a d a g a r s v i s t e l s e omkring dig är stilla, dystra d å, o c h d u skall se blekgråa sällan finna en g r i p a n d e s y n, e n m e r a stor- v e r k a n d e tafla.
D u skall d å känna n å g o t af d e n n a n a t u r e n s s t o r a h ä l g d a g s s t ä m - &amp; ning, som du annars endast plägar känna u p p e i högfjällens värld, i d e n eviga snöns Af Kurt Belfrage.
I l e t är m i n f ö r s t a dag vid Här - T^f Jag skyndar upp min u p p ur gardin.
sommarhimmel västerhafvet.
sängen och Strålande och nedanför mina Gullmarsfjorden » strömmarne », och ger inåt dra- klarblå fönster har för sin s k ö n a natur b e k a n t a gården, se illumi- o c h vi g i n g o oförfäradt in bland gick der, i e n v a n l i g b å t r o d d e ener- giskt m e d årorna aldrig mängden.
möjligt, flaggsmyckade, med för- af m ä n n i s k o r, ligger och b o r t i fjärran, heller alla strandprome- arbete.
mig skorstenen.
icke Nere Kristineberg m e d sina i d k a sitt degar, m e d a n riktig rök b o l m a d e ut g e n o m var på de helt säkert Framför skiljer tryckeri m e d press o c h arbetare det och S e r j a g till v ä n s t e r, där den m e d några holländska ter- d e t ö f v e r a l l t från s o m m a r b o s t a d för u n g a män, S t ä m n i n g s b i l d från b o h u s l ä n s k a skärgården.
en afton Fiskebäckskil fiskarstugor, o c h zoologiska station, i A m s t e r d a m är n å g o t a l l d e l e s ut för af d e t m e s t t i l l t a l a n d e flaggar idylliska sande Mycket hvarjehanda.
v i d alla h ö g t i d - väsen har j a g s e g l a t s är h ä r l i g!
J a g är d e t lilla t ä c k a vimlar regioner.
sådant M e d fart l ä n a lif o c h o m v ä x l i n g åt d e n n a l j u s a s o m - Vid västerhafvet.
nationen tillsammans konstnärer, naden ögon- Ett första små pittoreska hamnen kunna s o m tåget passerade.
Kolossala vagnar kunnat tänka mig.
Vi vid hafvet, O. det mest betydelsefulla o c h så ä r o sjön mellan skyddande bergsklippor.
akvarier att klam för — sig.
Det sina martafla.
mera praktiskt än af ombord, o m, och genast upprullas badhusbyggnaderna, kyrkan.
d e t s ä g e s att Folklifvet med och tillfällen i n o m h u s e t O r a n i e n l y s e r s o l e n fram för återvända ren D e t var ej n å g o t historiskt tåg.