Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ehuru konkursen endast har till ändamål en liqvidations-process emellan gäldenären och borgenärerne, å ena sidan, samt emellan borgenärerne inbördes, å den andra, har man likväl hos oss gjort gäldenärs och borgenärers alla anspråk till föremål lör domstols judiciela behandling, äfven om någon tvist emellan de intresserade rörande liqviden ej uppstår, hvilket deremot i de utländska konkurslagarne ej är förhållandet; och då konkurs-massans förvaltning hos oss blifvit helt och hållet öfverlemnad lill gode män eller sysslomän, ulan annan kontroll, än den borgenärerne sjelfva kunna utöfva, hafva omiörmälda lagar bredvid gode män och sysslomän ställt en offentlig person att leda utredningen af konkursmassan och vaka deröfver, att densamma förvaltas lill borgenärernes fördel, samt alltså alt, utan någon inskränkning i dessas räll, förekomma den osäkerhet och de förluster, hvilka gode männen eller sysslomännen kunna, genom sina åtgärder, tillskynda borgenärerne.
Sålunda har mot vår korikurslag blifvit anmärkt, alt då domaremagtens inblandning i ena fallet vore obehöflig och blott ledande till långsamhet, blefve i det andra genom saknaden af en offentlig kontroll utaf nyss antydda beskaffenhet den säkerhet minskad, hvilken det låge i den allmänna kreditens interesse att betrygga, och för hvilBih. till R.
Pro t. 1856—1858. 10 Sami. 1 Afd. 2 Band.
Suppl. 26 202 Expeditions- Uiskottets Förslug till underd.
Skrifvelse N:o 244. ket ändamål staten alltså borde mellankomma.
Befogenheten af denna anmärkning synes ej kunna förnekas.
Ber ingen tvist är, fordras ej någon pröfning af domaren, och i alvaktan på sådan pröfning bör derföre ej en oomtvislad rätt uppehållas.
Liqvidations-åtgärden åter kan verkställas af den, hvilken konkursmassans utredning åligger, och i den offentliga kontroll, som i andra länder blifvit satt öfver en sådan utredning, synes ett verksamt medel finnas alt förekomma den långsamhet i berörde hänseende, som hos oss allmänt öfverklagas.
Det till sina hufvudsakliga grunddrag nu anförda System i afseende på konkursmåls behandling är, enligt hvad ofvan blifvit yltradt, redan i andra länder tillämpadt.
Det har blifvit framkalladt genom affärslifvets behof, och dymedelst har konkurs-lagstiltningen, likasom vexelrätten, kommit att hänföras under deri allmänna handelsrätten, hvilken utbildats i samma mån, som handel och industri tilltagit och utvecklats.
Denna rätt, (ill stor del grundad på de inom handelsverlden strängt iakttagna sedvanor, måste emedlertid, lill följd af handelns verldsborgerliga natur, sä vidt ske kan likformigt utbildas i de stater, hvilka deltaga i verldshandel, hvarföre ock de under omförmälda rätt hänförda lagar och således äfven de angående konkurssaker, i sednare tider varit föremål för omarbetning i flera andra länder, dervid förenämnde grundsatser vunnit tillämpning, ehuru i mer eller mindre modifierad form.
Då Sverige numera t rädt i allt närmare förbindelser med den öfriga handelsverlden, hvarom, bland annat, vittna de såsom anledning till förevarande liamställning åberopade förhållanden, och då dessa förhållanden bidragit att öka olägenheterna af de brister, som i gällande konkurslag förefinnas och hvilka, endast lill en del här ofvan antydda, äro af den beskaffenhet, att de blott genom en fullständig omarbetning af samma lag kunna afhjelpa*, hvaraf behofvet att en dylik omarbetning varder skyndsamt verkställd ytterligare ådagalägges, få Rikets Ständer underdånigst anhålla, det täcktes E. K.
M:t låta utarbeta, samt, der så ske kan, för Rikets näst sammanträdande Ständer framlägga förslag till ny konkurs-lag, äfvensom till de delar af lagstiftningen i öfrigt, som dermed stå i oskiljaktigt sammanhang.
203 Uppläst oel) godkändi hos Ridd. och Adeln den 27 Febr. 1888.
Preste-ståndel den i Mars — Borgare-slåndel den 2 — — Bonde-slåndet den 2 — — liikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående åtgärder Jor Jolhan der visn ingen s b efrä/njan de.
(Stats-, Bov.- samt Allin. Besv. och Ekon.
Ulskis Betin Niris 19, 33, 43 och 50, Försl. Stals-Ulskis Moni.
Nnis 258 och 277, samt Slats-Ulskis Ull. N:o 266.) S. A. K.
De flerfaldig» framställningar, som vid innevarande riksdag blifvit gjorda rörande. åtgärder för folkundervisningens förbättring, hafva föranledt Rikets Ständer att laga detta vigtiga ärende i dess helhet under öfvervägande.
Dervid har i betraktande kommit, att ehuru på grund af sjelfva sakens natur och jemväl af de hos oss stadgade grundsatser folkskolan mäste betraktas såsom en kommunal inrättning, likväl icke heller Staten, hvilken kallat till lif denna undervisnings anstalt i dess nuvarande form, hvarken kan eller bör undandraga sig att till dess utveckling vidtaga sådana åtgärder och äfven åtaga sig sådana uppoffringar, som kunna vara af välgörande inverkan på undervisningssättets förbättring och på skolornas förkofran.
Såsom de föremål, pä hvilka statens verksamhet i detta hänseende hufvudsakligen må riktas, böra, i Rikets Ständers lanke, afses dels anstalter lill beredande af lärarnes bildning och dels undervisningens förbättrande såväl genom meddelande af understöd åt de församlingar, hvilka vilja vidare utveckla skolans organisation, sorn genom uppmuntringar ät förtjenle skollärare samt genom beredande af lättad tillgång lill en bättre undervisningsmateriel.
Men otvifvelaktig! är, att folkskple-väsendets fullständiga ordnande, ensamt på Statsverkets bekostnad, vore ett anspråk, som hvarken kunde eller borde tillfredsställas.
Kostnaderna skulle i sådant fall säkerligen uppnå en 204 Expeditions-Utskottets Förs/ag till underd.
Skrifvelse, N:o 245. höjd, hvilken svårligen skulle kunna på förhand beräknas; och i sitt förhållande till samt sin inverkan på kommunen och familjen förlorade folkskolan derigenom sin rätta betydelse.
Frågan har således nu synts icke böra vara någon annan, hvad angår Statsverkets bidrag, än den, huru detta skall kunna så alpassas, att det blifver möjligt all gifva folkskoleväsendet en sådan riktning och verksamhet, hvarigenom skolans gagnande inflytande göres för den stora allmänheten åskådligt.
Pä denna allmänhet måste det sedan bero att med egna medel tillvägabringa skolans vidare tidsenliga utveckling; och den skall visserligen icke heller undandraga sig en sådan pligt.
På dessa grunder hafva Rikets Ständer, som här nedan skola i underdånighet omförmäla de förändringar i folkskoleväsendets nuvarande inrättning, hvilka Rikets Ständer ansett erforderliga, bestämt det sammanlagda bidrag, hvilket af Statsverket må lemnäs för folkundervisningens befrämjande, till den personliga skydds-algiftens halfva belopp, uppgående till omkring 250,000 R:dr R:mt.
Rikets Ständer hafva likväl icke funnit lämpligt att, på sätt med den nu utgående folkskole-algiften eger rum, i mån af bevillningens belopp inom de serskilda skoldistrikten ställa delta bidrag helt och hållet lill vederbörande skolstyrelsers disposition.
En sådan anordning skulle bland annat otvifvelaktigt leda derhän, att inom många församlingar jemförelsevis öfverflödiga tillgångar uppkomme, under det inom andra behofvet icke blefve tillräckligt afhjelpt.
Pä detta sätt skulle också icke allmänneligen kunna lillvägabringas de förbättringar, som företrädesvis torde vara af behofvet påkallade; och om det äfven vore önskvärdt att med Statens bidrag kunna understödja fattiga barns underhåll vid skolan, lärer dock detta vara en angelägenhet, som än mera än skolans ordnande, i främsta rummel åligger kommunerna.
Jemte anmälan om detta beslut få Rikets Ständer bos E. K.
M:t i underdånighet anhålla om vidtagande af de åtgärder, hvilka Rikets Ständer ansett nödiga till förbättrande af en anstalt, på hvars liläkliga och ändamålsenliga verksamhet samhällets väl i väsendtlig mån heror.
I afseende å folkskolans organisation har blifvit föreslaget: l:o
Att såsom allmän grundsats måtte antagas, det folkskolans första undervisning, omfattande det för alla nödvändiga kunskapsmåttet, bäst bibringas uti tält spridda småskolor, skötta af lärare, hvilka af församlingarne fritt väljas bland för dem lill uppförande och duglighet väl kända personer, män eller qvinnor, och hvilka icke skulle behöfva vara vid seminarium examinerade, samt att derföre dylika småskolor må allmänneligen inrättas. 2:o
Att hvarje större församling serskildt, men små församlingar efter omständigheterna, möjligen i förening med någon grann-socken, borde hafva åtminstone en vid seminarium bildad lärare, för att åt de i småskolorna underbyggde, bättre begåfvade och mera lärgirige barnen lemna undervisning uti de folkskolans läroämnen, hvilka af en vid seminarium bildad lärare kunde till verklig nytta meddelas, men i hvilka ämnen tillräcklig kunskap ej allmänneligen vore att förutsätta hos ofvannämnda oexaminerade småskole-lärare. 3:o
Alt småningom och i den niån ett stigande interesse för folkbildningen föranledde en eller flera förenade kommuner att för saken göra någon uppoffring, Staten Eapcditions-Utskottets Förslug till underd.
205 borde genom understöd befrämja uppkomsten al högre folkskolor med den lyftning, att der förekommande läroämnens ökade antal och djupare behandling erfordrade lärare med akademisk bildning, för hvilka måste beredas framtidsulsigt genom tillerkänd befordringsrätt inom kyrkan eller allmänna läroverken.
Hvad sålunda blifvit yrkadt hafva Rikets Ständer funnit förtjent af hufvudsakligt afseende.
Mer och mer allmänt börjar man inse, alt en grundligt och med hänsigt till framtidens kraf organiserad folkskola utgör ett lidens behof, på hvars klara uppfattning, varma behjertande och fullständiga uppfyllande samhällets både andliga och lekamliga väl i hög grad beror.
På samma gång spörjes dock klagan, att folkskolan i sitt nuvarande skick är långt ifrån att motsvara sitt ändamål, och man saknar ej anledning att helara, det folkskolan, om den ensidigt fortgår i samma riktning som hittills, lätteligen skulle kunna mer skada än gagna, derest föräldrar och andra, som i hemmen böra undervisa och uppfostra barnen, ansåge denna sin dyra pligt öfverflyttad på folkskolan.
I vårt land äro missförhållandena i detta hänseende lyckligtvis ännu ringa, i jemförelse med hvad i en del andra länder yppats, der, oaktadt högst betydliga uppoffringar för folkskolorna blifvit gjorda, dessa frambragt resultater, som långt ifrån alt locka till efterföljd, böra innefatta allvarlig varning.
Ty jemte en hos lölket tilltagande liknöjdhet för barnaundervisningen, såväl i hemmen som i skolan, har efter en mångårig skolgång, hvarunder all annan arbetsöfning försummats, behållningen för barnen befunnits ganska ringa samt för deras moraliska bildning och framtidskall föga fruktbärande.
Alt hvarje skolas duglighet ytterst beror på lärarens personliga skicklighet och nit, samt ali oduglige och ovärdige lärare kunna tillintetgöra frukterna af den bästa skol-organisation, är allmänt bekant; ej mindre än att de bästa lärares verksamhetskraft kan förlamas af en ändamålsvidrig skolans organisation, äfvensom ali en svag, om blott villig, lärare kan med sina arbeten, i hög grad underhjelpa* af en god skolorganisation med thy åtföljande goda läromelhoder.
För att framkalla de i samhällets närvarande och framtida välfärd djupt ingripande goda verkningar, som folkskolan, lätt ordnad, eger i sin makt att utveckla, hafva Rikets
Ständer ansett ofvan omförmälda fördelning af folkskolans verksamhet efter olika grader af undervisning vara i hög grad ändamålsenlig, ja, utgöra ett af hufvudvilkoren för uppfyllandet af folkskolans vigtiga bestämmelse.
All uti våra nuvarande fasta folkskolor, såväl i städerna som på landel, sammanföras stora skaror af barn i olika åldrar, från 7 lill 15 år, der o (last en ensam lärare skall bland så högst olika försigkomna lärjungar, jemte vidmakthållande af ordning, äfven gifva undervisning i allt ät alla på en gång, utgör ett missförhållande af ganska svår beskaffenhet.
Under en sä mångfaldig sysselsättning måste lärarekraften till stor del fruktlöst lörspillas och undervisningen, förmedlad genom föga kunnige monitorer, latt blifva underhaltig, långsam och otillfredsställande.
Deremot, genom alt dela skolan, förminskas den läll förvildande sammanhopningen; genom att bland läroämnena särskilja de lägre och för alla nödvändiga, kunna dessa bibringas af lärare med inskränktare anspråk, hvarigenom åter ulan ökad kostnad ett större antal lärare kan underhållas; genom dessas verksamhet uti en mängd tält spridda småskolor kan den för alla nödvändiga undervisningen göras åtkomlig för alla; Och genom ett ändamålsenligt ordnande af dessa småskole-lärares verksamhet kan slutligen vinnas det vigliga syftemålet, att icke genom skolan upphäfva, utan tvärtom lifva en allmän och väl ordnad undervisning i hemmen.
Rikets Ständer hysa den öfvertygelse, alt, i den mån, genom en lifaktig vexelverkan emellan sådana, af kristligt nitiske lärare skötta, småskolor och hemmen, dessa folkbildningens grundkrafter hinna frambringa allt mera vär - 206 Expeditions-Utskottets Förslag till underd.
Skrifvelse N.-o 245. defulla frukter, ett med sakens framgång vexande nit skall framkalla frivilliga uppoffringar för dessa nära hemmen liggande skolors förkofran.
Med afseende på de ofta långa vägarne till de fasta skolorna i vårt glest bebodda land har visserligen redan, genom Kongl. Kungörelsen den 29 September 1853, blifvit åt aflägset belägna trakters innevånare medgilvet att på egen bekostnad inrätta småskolor, Rikets Ständer anse, på grund af hvad här ofvan blifvit yllradt, att detta stadgande bör erhålla den utsträckning, att dylika småskolor, till verksamheten ordnade i öfverensstämmelse med grunddragen i den till allmän spridning nyligen inköpta afhandlingen om ”Svenska folkskolans praktiska ordnande afThorsten Rudenschöld”, må få inom socknarne på landet allmänt inrättas till det antal, som för lättad tillgång på undervisning för hvarje af socknens barn pröfvas behöflig!, samt att dylika skolors upprättande bör med anslag af allmänna medel uppmuntras.
Genom dessa småskolors allmännare upprättande skulle de nuvarande fasta eller med examinerade lärare försedda skolorna komma att besökas af ett jemförelsevis inskränktare antal lärjungar, mera jemnåriga med hvarandra och hvilka i småskolorna inhemtat det första, förberedande kunskapsmåltet.
Deraf blefve en följd, att undervisningen i de förstnämnda skolorna kunde af läraren mera omedelbart och med större nytta meddelas, samt jemväl allmännare uppdrifvas till den höjd, gällande Folkskolestadga bestämmer.
Beträffande den väckta frågan om en folkskolans högsta afdelning, anse Rikets
Ständer densamma förtjena mycken uppmärksamhet och varmt behjertande.
Der det enskilda nitet visar sig uti denna syftning verksamt, der hör ock staten gå detsamma till mötes.
Hvad serskildt angår yrkandet, att lärarne vid dessa skolor böra ega akademisk bildning, så och om i allmänhet af hvarje duglig skollärare måste fordras en klar genomskådning af undervisnings-ämnet för att kunna gifva åt dess meddelande en verkligt bildande kraft, torde denna egenskap vara så mycket nödvändigare hos läraren vid den högre folkskolan, i anseende till den omständighet, att flertalet af denna skolas lärjungar fortfarande kommer att tillhöra den arbetande klassen.
Detta förhållande kräfver nemligen, att den till arbetsduglighet uppvuxne lärjungen icke alltför lång tid af året vistas vid skolan, för att icke blifva för sitt framtida lefnadsyrke mindre skicklig genom den förvekligande inverkan af studerkammarlifvets stillhet.
Här gäller således för läraren alt utur hvarje läroämne kort och klart sammanfatta dess innehåll, och detta så, att det meddelade gifver lärjungen både lust och förmåga att under skolundervisningens mellantider, äfvensom efter dess slut, på egen hand småningom fullständiga den erhållna kunskapen.
Att uttryckligen stadga befordringsrätt för dessa lärare inom allmänna läroverken eller kyrkan, torde emellertid icke vara lämpligt, ulan bör en sådan befordran grunda sig på deras för dylik tjenst i öfrigt förvärfvade kompetens.
En invändning, som skulle kunna göras mot inrättande af de ifrågasatta högre folkskolorna, nemligen att behofvet deraf redan är upplylldt genom lärdoms-skolornas real-linier, anse sig Rikets Ständer böra till vidare utveckling af sina åsigter i ämnet upptaga.
Ändamålet med dessa högre folkskolor måste i första rummet vara att åt arbetsklassens, ej blott de mera förmögnes, utan jemväl de fatligares, barn, hvilka blifvit begåfvade med bättre fattningsförmåga samt visa framstående lärolust, bereda tillfälle alt inhemta för framtida sjelfsludier behöfliga förkunskaper, äfvensom att genom goda lärares handledning vinna allmän förståndsutveckling samt sinneslyftning till del - Expeditions-Utskottets Förslag till anderd.
207 genom skolan ryckas utur deras vanliga lefnadsförhållanden eller lör mycket a {hållas från en lör framtida arbetsduglighet nödvändig ihärdighet uti kropps-arhete.
Lätteligen inses den stora vigten utaf att på delta sätt åt samhället tillgodogöra samt bibehålla kärnfrisk den talrika skara bland det uppvexande slägte!, som tydligen af naturen är danad att med det förtroliga kamratskapets ölvertygande och bevekande inflytande verka under lifvet såsom andelig! och lekamligt välgörande föredömen bland arbetsklassen, äfvensom att utgöra ett allt mer och mer ulveckladt kommunalväsendes säkraste stöd.
Men lika lätt hör äfven inses, att för detta ändamål erlördras undervisningsanstalter, inrättade med hänsigt till det serskilda syftemålet.
Har man gjort sig reda för delta, så torde det vara klart, att de allmänna Elementar-läroverken, oaktadt utvecklingen af deras real-linier, icke kunna motsvara här ifrågavarande skolors bestämmelse.
De i städerna belägna högre skolorna äro tillgängliga endast för de förmögnares och de närmast boende mindre bemedlades barn; de vanor, behof och anspråk, som der förvärfvas, äro föga egnade för en lärjunge, utgången ur och ämnad alt fortfarande tillhöra den arbetande klassen, läse-lerrninernas långvarighet medgifver icke de för kropps-arbetsölbingen behödiga afbrott, sorn vid en högre folkskola mäste beredas; i följd deraf att undervisningen här måste afse en plan, fullföljd genom skolans öfre klasser, ölverhopas lärjungarne med en mångartad kunskap, hvartill de talrika begynnelse-(rådarne icke kunna mer än hastigt upplagas lör alt gagnlöst åter släppas på den kortare tid, som den blifvande arbetaren bör uteslutande sysselsättas med boken; och slutligen är undervisningssätlet icke sådant, som, enligt hvad förut är antydt, synes böra iakttagas i folkskolan.
Ständer sålunda yttrat sig rörande grunddragen för folkskolans organisation, anse sig Rikets Ständer i sammanhang dermed jemväl böra upptaga frågan om löneförhöjning lör nuvarande folkskole-lärare.
Alt dessa skollärares löner på de flesta ställen äro otillräckliga, torde visserligen vara en sanning, likasäväl som att en duglig och nitisk skollärare är en för samhällets väl så vigtig tjensteman, all hans mödosamma arbete lortjenar alt väl aflönas.
Men en allmän löneförhöjning lärer dock icke kunna ifrågakomma.
Dels äro alla deraf icke i behof, dels torde icke alla vara deraf lörtjente; och de lärare hvilka för sina befattningar ega mindre skicklighet och håg, skulle genom en löneförhöjning blott längre qvarhållas vid de tjenster, som de för skolans väl och deras eget rätt förstådda interesse borde ju förr desto heldre lemna, för att i tid egna sig åt yrken, för hvilka de hafva mer fallenhet.
Ännu mindre anse Rikets Ständer en sådan löne-förhöjning böra med öfvergifvande af den hittills i vårt land såväl som i alla andra länder stadgade grundsats tillvägabringas hufvudsakligen på statens bekostnad i stället för kommunernas.
Då Rikets Ständer sålunda ansett en allmän löneförhöjning af statsmedel icke kunna beviljas, tro Rikets Ständer likväl, att
Slaten både kan och hör, synnerligast då en ny skolform skall med ringa medel tillämpas, understödja försarnlingarne i deras bemödande att ordna sitt skolväsende.
Rikets Ständer hafva ock, i öfverensstämmelse med denna åsigt, funnit två femtedelar af den nu till folkundervisningens befrämjande anslagna summa höra för ofvannämnda ändamål till understöd åt församsamlingen anvisas: men tillika att, såsom ett oeftergifligl vilkor för att komma i åtnjutande af dylikt understöd, hör stadgas, det försarnlingarne skola vara pligtige att sjelfva tillskjuta en viss del af hvad som till behofvets fyllande erfordras.
Endast under sådant förbehåll torde det ifrågavarande statsbidraget kunna på ändamålsenligaste sätt fördelas. 208 Expeditions-Utskotlets Förslag till underd.
I enlighet med de åsigter om folkskoleväsendets ordnande, hvilka nu blifvit uttalade, anhålla Rikets Ständer i underdånighet, att, med bibehållande af stadgandet i t §:s 1 mom. af Kongl. Stadgan den 18 Juni 1842, angående folkundervisningen i riket, 3 mom. i samma §, sådant del lyder i Kongl. Kungörelsen den 29 September 1853, må vinna den utsträckning, att dylika mindre skolor, som der omförmälas, få inom socknarne pä landet allmänt inrättas lill det antal, som för lättad tillgång på undervisning för hvarje af socknens harn pröfvas behöflig!; äfvensom Rikets Ständer fä underdånigst anmäla, det Rikets Ständer medgifvit, alt af den halfva personliga skjdds-afgiftens belopp två femtedelar, beräknade att uppgå till omkring 100,000 R:dr Runt, må alsältas dels till uppmuntran för dylika småskolors ändamålsenliga inrättande, dels ock till understöd för examinerade folkskole-lärarne, och sålunda fördelas: att hvarje församling, sorn erbjuder sig alt tillskjuta två tredjedelar af den summa som, utöfver församlingens nuvarande tillskott, erfordras till folkundervisningens ändamålsenliga ordnande, må, efter E. K. ftl:ls nådiga pröfning, af berörda medel erhålla den återstående tredjedelen; men att, i händelse så talrika ansökningar om dylikt understöd inkomma, all medlen icke blifva tillräckliga, det rnä på E. K.
M:t bero att efter sig företeende omständigheter ordna fördelningen; samt alt, derest för en eller flera församlingar på landet inrättas sådan högre folkskola, som här ofvan blifvit omförmäld, försedd med lärare, hvilken för studier, idkade vid universitetet, är väl vitsordad, understöd må varda sådan skola tillagdt till högst dubbla beloppet af hvad i distriktet sammanskjules, dock för hvarje skola ej öfversligande 1,000 R;dr Runt, för hvilket änmål Rikets Ständer anvisat en summa af ‘24.000 R:dr
Runt årligen alt af de lör folkskole-undervisningens befrämjande afsatta medel utgå.
1 afseende å Semina:ierne för folkskolelärare hafva Rikets Ständer funnit angeläget vara, att tillse det jemte de behöfliga kunskaperna, praktisk färdighet i undervisningskonsten mä kunna der förvärfvas, äfvensom det synes vara af vigt, ali eleverna icke alldeles oberedda i Seminarierna intagas; och anse Rikets Ständer alltså i afseende å Seminarierne böra stadgas: l:o att till elever företrädesvis skola antagas personer, hvilka redan varit använde såsom biträden vid folkundervisningen; 2:o att vid hvarje seminarium praktisk färdighet i undervisningskonslen skall meddelas uti en under seminarie-föreståndarens öfverinseende ställd folkskola; 3:o att utgående elever icke ega företrädesrätt till befordran, utan få hana sig väg genom ådagalagd praktisk duglighet.
I afseende åter å vilkoren för folkskole-lärares antagande har blifvit yrkadt dels anställandet af oexaminerade lärare och lärarinnor vid småskolorna, dels ock att fruntimmer med lämpliga egenskaper måtte vid folkskole-undervisniugcn användas.
Yrkan - Expeditions-Ulskottets Förslag till unclerd.
Skrifvelse N:o 245. 209 Yrkandet, att oexaminerade lärare eller lärarinnor måtte användas, åtminstone vid småskolorna, kan naturligtvis icke afse obehölligheten af de examinerade lärarnes möjligen högre kunskapsmått, utan alser i första rummet, att för en icke alltför stor kostnad erhålla det stora antal af lärare, som för ett fullständigt systern af småskolor erfordras.
Då nu, för den undervisning, som i småskolorna tillsvidare förekommer, hos läraren icke erfordras högre kunskapsmått, än som lätt och hastigt kan förvärfvas, eller redan olla förefinnes hos personer af allmogen med håg för barnlärare-kallet, utan att dessa förut hafva genomgått någon bildnings-anstalt, hafva Hikels Ständer ansett detta yrkande hafva mycket skäl för sig.
Dylika personer hafva dessutom vanligen inskränktare lefnadsanspråk och besitta ofta någon slöjdskicklighet, som bidrager till deras uppehälle och betryggar deras framtida bergning.