Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Om nu fråga är att vidtaga den förändring, att kvrkoväsendet oell allmänna undervisningen skulle vårdas annorlunda, än medelst biskopar, så utgör detta icke, enligt mitt förmenande, någon grundlagsfråga, emedan den innefattar ett ämne, hvarom icke i grundlagarne afhaudlas.
Hade det varit lagstiftarens afsigt att göra biskoparnes tillvaro till ett grundlagsstadgande, så hade den säkerligen icke underlåtit att tydligt uttrycka en sådan afsigt, liksom den gjort den i afseende på Stats-råds- och Justilie-rådsembeleo.
Om dessa embeten heter det, i 5 § regeringsformen: ”Slats-rådet skall beslå af tio ledamöter etc.” och i 17 § regeringsformen: ”Konungens domsrätt, skall uppdragas tolf.....
De kallas Justilie-råd.”
Dessa embetens tillvaro är derföre ett grund lags-stadgande och fråga om deras afskaffunde skulle sålunda tillhöra Konstitulions-ulskoltets behandling, men något stadgande om biskops-embetenas tillvaro förekommer ej i grmidlagarne.
Om biskops-embetenas afskaffaude vid nuvarande innell,dvares afgång beslutades, så blefve visserligen deraf en följd, dels att 29 § regeringsformen borde ur grundlagen uteslutas, samt dels en förändrad redaktion af 13 § riksdags-ordningen. brågan härom tillhör onekligen Konsliluiions-ulskoltet; men icke förr än biskops-embetenas afskaffaude är vederbörligen beslutad t, så vidt nemligen en sådan grundlagsförändring af dessa embetens afskaffaude föranledes, kan Konstitutions ulskotlet derutinnan något åtgöra.
Bcsv. och Ekon-Utskottets Betänkande, N:o 68. 11 Icke ens omedelbart derefter är tiden inne all gifva nyssnämnda § i riksdagsordningen dess förändrade lydelse.
Ty meningen har jn aldrig varit, att biskops-em helena skulle upphöra förr, än nu varande biskopar aflidit, ulan endast ali vid ledigheler berörda embeten icke skulle blifva återbesatte.
Således skulle, oaktadt man beslutade biskops-embelenas afskaffande. likväl i flere år derefl er finnas biskopar, hvilkas representationsrätt man fråntoge dem, om stadgandet derom ur riksdagsordningen borltoges, innan de allidit.
Och som detta icke varit motioneradt och således ej heller kunnat beslutas, måste med den förändring af 13 § riksdags-ordningen, som af beslut om biskops-embetenas upphörande vid nu varande innehafvai nes afgång biel ve en följd, dröjas, till dess denna afgång från alla biskops-embeten inI räfla t.” Häruti instämde Anders Jonsson från Östergötlands län. 3 o af riksdagsfullmägtigen Anders Pehrsson från Örebro län, som ansåg Utskottet hafva orätt lörfarit, enär det, utan att i grundlagsenlig ordning hafva ålerlemnat motionerna, afgifvit ett förklarande, alt det vore förhiudradt alt laga någon befattning med förevarande fråga.
Härförutan reserverade sig äfven emot
Utskottets berörda beslut följande ledamöter:
Herr Gustafsson; riksdagsfullmäktige: Erik Andersson från Stora Kopparbergs lön» Anders Andersson från Örebro län samt Petter Jönsson från Jönköpings län.
Emot andra punkten af Utskottets beslut reserverade sig Herr Friherre Cederström, R.: ”Uti Utskottets först gjorda hemställan, rörande den väckta frågan om indragning af biskops-embeten, instämmer jag belt och hållet; hvaremot jag, i alseende å sednare punklerne i betänkandet, reservationsvis får vördsammast åberopa hvad den afdelning inom Utskottet, hvilken ursprungligen handlagt detta ärende, hade föreslagit, af följande lydelse:” Utskottet får, på grund af motionärens förslag, härmed vördsamt tillstyrka, att Rikets höglofl.
Ständer måtte, genom underdånig skrifvelse, bos Kongl. Maj:l anhålla, att en fullständig undersökning mätte varda vidtagen, till noggrannt utrönande ej mindre af alla biskoparnes olika slags löneförmåner och inkomster, efter medium af eli visst antal år, till deras serskilda natur, beskaffenhet och titlar, såsom utgående dels ifrån kronan, dels 12 Allm. Bcsv.- och Ehon.-Utslcoltets Betänkande, N:o 68. af enskilda fundationer och inrättningar, än äfven af hvad innehafvarne deraf lillgodokommer, dels i deras egentliga egenskap af biskopar och läroverkens ephorer, dels i egenskap af kyrkoherdar öfver serskilda församlingar, antingen efter allmänt gällande indelning, eller efter Kongl. Majlis nådiga medgifvande lör en eller annan personell, sedan ifrån dessa löne-inkomsler likväl alräknats hvad lill prebende-pasloral-vårdens uppehållande genom vikarier, komminislerslöner derstädes m. m. skäligen erfordras, samt att Kongl.
Majit derefter läcktes för Rikets Ständer framlägga det lörslag i ämnet, sorn, lill följd af de erhållna upplvsningarne, Kongl.
Majit må finna lämpligt.”
Ofvanstående uppställning af au underdånig anhållan om blifvande utredning af inkomsterue eger, efter min tanka, följande företräden framför den af Utskottet afgifna: l:o äro de omständigheter, i hvilka upplysning önskas, mera fullständigt specificerade; 2:o har man dervid icke, på sätt Utskottets framställning innebär, på förhand yttrat sig i lönefrågan, hvilkens rätta bedömande synes böra bero just på den utredning, som ännu saknas, och på hvars resultat
Utskottets ordalag synas i viss mån innefatta en anlicipalion.
Likaledes, och ehuruväl jag uppriktigt delar den af Utskottet yttrade önskan, att biskops-prebende-pasloraten kunde med egna kyrkoherdar förses, på det själavården inom desamma mätte af desse med odelad omsorg desto trägnare vidmagthållas, anser jag dock för närvarande vara alltför tidigt att en sådan förklaring ultala, innan den begärda utredningen lemnat upplysning, om och i hvad mån biskoparnes öfrige inkomster tillå ta prebende-pastoralens omedelbart härefter, på sätt här föreslås, skeende frånskiljande från biskops-stolarne.
Önskvärdi vore visserligen, att sådant kunde ega rum, och torde hända kom me den förestående utredningen att utvisa, det nämnda åtgärd, åtminstone i vissa stift, vore verkställbar, utan att nya statsbidrag erfordrades till ersättning lill någon del af den upp kommande löneinkomst-förminskningen, ifall den blefve i annat fall alltför kännbar; men jag tror nödvändigt vara att först afbida hvad den önskade utredningen, om den bifalles, kommer att ådagalägga i samtliga dithörande - Allm, Bese.- och Ekon.-Utskottets Betänkande, N:o 68.
13 rande omständigheter och förhållanden.
Ett så ringa uppskof, som tiden till nästa riksdag, tyckes icke vara till möjliga olägenheter så betydligt, att det ju icke vida öfverväges af förhoppningen, alt då kunna på full sakkännedom grunda sina åsigter i ämnet.”
Häri instämde doktor Annerstedt, samt prostarne Eurén, Melanderj Traneus och Osterman.
Herr prosten Tellbom ansåg, att afdelningens utlåtande, som uti herr friherre
Cederströms reservation finnes ordagrannt intaget, bordt vidblifvas.
Häruti instämde herr grefve Gyldenstolpeoch prostarne Forssell och Ahlstrand.
Prol. 1847 $ 1848, 8 Sami. 16 Haft. 3 STOCKHOLM, Elmck &.
Allni. Bcsv.- och Ekon.‘Utskottets Betänkande, N:o öl). 1 N:o 69.
Ankom till Exp. Ulsk. d. 22 Apr., kl. 1 e. m.
Betänkande, i anledning af väckte motioner, dels om utfardande af Instruktion för Fjerdingsmän, dels om skyldighet för egare oell innehafvare af Säterier, Rå- och Rörssarnt Insockne frälsehemman att i detta bestyr deltaga, dels ock om upphörande af nämnde befattning.
Uti dessa ämnen har Utskottet genom remiss från Ilederv.
Bonde-ståndet fått til] behandling emottaga följande motioner, nemligen: l:o af riksdags-fullmäktigen J. P. Danielsson från Calmar län, som, under åberopande deraf, alt fjerdingsmän, i saknad af nödig instruktion, få vidkännas en mängd bestyr, hvilka, ehuru icke tillhörande denna befattning, till följd af kronobetjeningens befallningar måst uträttas, — hemställt, att, till rättelse derutinnan, instruktion måtte utfärdas, hvarigenom fjerdingsmän må erhålla bestämda föreskrifter såväl i afseende å rättigheter som skyldigheter; 2:o af riksdags-fullmäktigen Sven Heurlin från Kronobergs län, hvilken, med anledning deraf att, till följd af de många och olikartade göromål, som af kronofogdar och länsmän efter hand blifvit fjerdingsmännen uppdragne, dessa befatt ningar, — till hvilka, efter hvad motionären anmärkt, jemte skyldighet att biträda vid brottslingars häktande, utsökningar, uppbörd och skjutsningar, äfven ansetts höra utpantning och redovisning af Läns-statens löneinkomster, förvandlats från ett lindrigt kommunalbestyr till ett högst mödosamt åliggande, föreslagit Rikets Ständer, att uti underdånig skrifvelse hos Kongl. Majit anhålla om utfärdande af en instruktion för fjerdingsmän, deruti deras rättigheter och skyldigheter, lämpade efter de åtaganden, som ursprungligen varit alsedda för dessa genom menigheternes förtroende tillkomna befattningar, kundo bestämmas; 5:o och 4:o af riksdagsfullmäktige Jöns Mänsson från Malmöhus län samt Johan Persson frän Upsala län, af hvilka den förre, jemte vitsordande af de olä genheter, hvilka, till följd af obestämda föreskrifter i afseende fi fjerdingsmännens åligganden, uppkomma, hufvudsakligen biträdt hvad riksdags-fullmäktigen Sven Heurlin till afhjelpande häraf föreslagit; — samt den sednare åter, under förmälan, att genom den af Rikets Ständer vid 1840 och 1841 årens Riksdag beslutade indragning till Statsverket af fjerdingsmans-lönerne, denna befattning Bill. till R.
Prot. 1847 och 1848. 8 Sami. 17 Höft. i 2 Allm. Besv.- och Ekon,-Utskottets Betänkande, A:o 69. blifvit för allmogen än mera tryckande, helst fjerdingsmans-bestyren efter denna tid snarare tilltagit än förminskats, anhållit, att, till förekommande af de öfver klagude missbruken, instruktion för fjerdingsmännen måtte varda utfärdad; 5:o och 6:0 af riksdags-f'ullmäktige Petter Mårtensson från Jönköpings län och N. F.
Husberg från Södermanlands län, hvilka anmärkt behofvet af en instruktion för fjerdingsman till bestämmande af de göromål, hvilka lagligen dem åligga, hvarvid den sednare tillika erinrat om nödvändigheten deraf, att denna skyldighet utan undantag lika utgöres af innehafvarne utaf all slags jord; hvarförutan af riksdags-fullmäktigen Petter Mårtensson är vordet anfördt, alt, ehuru fjerdingsmännen enligt serskilda af motionären åberopade författningar förklarats berättigade till arfvode för åtskilliga bestyr, såsom inkallande af skjuts för Kro nans räkning och kommunikation af stämningar, någon ersättning härför likväl icke fått af dem uppbäras; 7:o af riksdags-fullmäktigen Anders Jonsson från Östergöthlands län, som, jemte framställning af de missbruk, hvartill brist på bestämda föreskrifter i ämnet gifvit anledning, derigenom att så val kronofogdar som länsmän åt fjerdingsmännen uppdraga bestyr, hvilka dem rätteligen icke tillhöra, yrkat, det måtte Rikets Ständer hos Kongl. Majit dels framställa underdånig begäran om utfärdande af en författning, innefattande föreskrifter om de åligganden, sorn böra fjerdingsmans-befattningen åtfölja; dels ock fästa uppmärksamhet derå, att fjerdingsmännen måtte befrias från skyldighet att indrifva resterande kronoutskylder destoheldre, som den uppbördsmannen för underlåten betalning tillfallande andel i böter uppbäras af kronofogdarne eller länsmännen, hvilka sålunda med vida större skäl borde ett sådant besvär vidkännas; 8:0 af riksdags-fullmäktigen Petter Gabrielsson från Kronobergs län, som, enär de serskilda föreskrifter i afseende å fjerdingsmännens åligganden och rättigheter, hvilka uti åtskilliga författningar äro gifna, ännu icke blifvit till ett helt sammanfattade, hvilket föranledt dertill, att kronofogdar och länsmän godtyckligen kunnat beordra underlydande fjerdingsmän att utföra sådane bestyr, hvilka ofta endast anginge dessa förmäns enskilda angelägenheter, framställt förslag derom, att fullständig instruktion för fjerdingsmännen i riket måtte utfärdas, upptagande alla de åligganden, som dem i och för denna befattning tillhöra samt åtskiljande de ärenden, hvilka utan arfvode skola uträttas, från de bestyr, för hvilka dagtraktamente och rese-ersättning få uppbäras; 9:o af riksdags-fullmäktigen Sone Persson från Malmöhus län, som, jemte hemställan om upprättande af behörig instruktion för fjerdingsmännen till bestämmande af de göromål, hvilka rätteligen dem åligga, tillika föreslagit, att alla åboer Allni. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande, N:o G!). 3 inom socknen, såväl å insockne-frälse- som å kronohemman måtte förpligtas att gemensamt deltaga i fjerdingsmans-tjenstens bestridande efter innehafvande hemmantal,
destoheldre som, efter det lönerne för fjerdingsmännen blifvit indragne, detta besvär i de socknar, der större delen af åboerne utgöras af insockne-frälsebönder, under nuvarande förhållanden, alltför hårdt drabbade de få sjelfegande hemmansegarne; samt 10:o af riksdags-fullmäktigen Johan Johansson från Östergöthlands län, med hvilken Magnus Mänsson från samma län sig förenat, som, med fästadt afseende dels derå, att de bestyr, hvilka blifvit fjerdingsmännen uppdragne, kunde och borde af kronobetjeningen utföras, dels ock derå, att uti nu gällande lag fjer— dingsmän icke funnos omnämnde, hvadan, efter motionärens tanka, någon laglig skyldighet för sockneboarne, att denna tjenst bestrida, icke förefunnes, hemställt, att fjerdiogsmans-tjensterne måtte, såsom alldeles obehölliga, upphöra, och församlingarne, hvilkas medlemmars verksamhet nog upptoges af de ofta besvärliga nämnde- och sockne-nämnds-befattningarne, från omförmäldte åliggande alltså befrias.
Vid behandling af detta ämne inom det Ilederv.
Ståndet hafva riksdagsfullmäktige Erik Karlsson från Stockholms län, Olof Nilsson från Östergöthlands län, Ingemund Odin och Christen Pehrsson från Gottlands län med flere ledamöter instämt uti hvad af Anders Jonsson blifvit föreslaget; hvarjemte Johan Petter Andersson och Sven Svensson från Elfsborgs län, Jöns Jönsson från Christianstads län samt Bengt Petter Skanze från Hallands län med Petter Gabrielsson sig förenat.
Innan Utskottet går att dessa motioner till besvarande företaga, har Utskottet skolat vördsamt upplysa, att framställningar af enahanda syftning, med de nu ifrågavarande, blifvit gjorda vid 1844—1845 årens riksdag, samt att Allmänna Besvärs- och Ekonomi-utskottet, till hvars behandling desamma remitterats, uti algifne betänkanden (N:o 77 och 114), beträffande yrkande om skyldighet för säteriegare och ståndspersoner å landet att fjerdingsmans-tjensten sig åtaga, tillstyrkt en underdånig anhållan, det Kongl. Maj:t täcktes genom allmän författning bestämma, att säterier, rå- och rörs- samt insockne-frälsehemmansegare måtte förpligtas att i utöfning af nämnde bestyr taga del; hvarförutan Utskottet, i anledning af derom väckt fråga, föreslagit Rikets Ständer att hos Kongl. Maj:t i underdånighet begära utfärdande af en författning, som närmare bestämde de åligganden, hvilka af fjerdingsman böra ombesörjas samt de friheter från vissa servituter, som de för denna befattning borde få tillgodonjuta; men att, till följd af de anmärkningar, som emot omförmäldte betänkande af Höglofl.
Ridderskapet och 4 Allm. Besv.* och Ekon,'Utskottets Betänkande, N;o 69.
Adeln samt Ilögvörd.
Preste-ståndet blifvit framställda, någon åtgärd å Rikets Ständers sida i ämnet icke egt rum.
Hvad sålunda förekommit och af motionärerne föreslagit blifvit har af Utskottet tagits i öfvervägande; Och hvad först angår Johan Johanssons motion om befrielse för församlingsboerne från fjerdingsmans-tjensternes bestridande samt skyldighet för kronobetjeningen att dessa bestyr utföra; så emedan ett sådant förslag, derest det antages, efter Utskottets tanka, skulle hafva till följd, antingen att, för bestridande af de mångfaldiga göromål, hvilka genom serskilda författningar blifvit fjerdingsmännen uppdragne, en mängd nya, på stat drygt aflönade tjenstemän måste tillsättas, eller ock att kronobetjeningen, beröfvad det biträde fjerdingsmännen lemnat, varder försatt nära nog i omöjlighet att fullgöra dess kall, finner Utskottet sig ega skäl vördsamt hemställa, att denna motion må lemnäs utan afseende.
Beträffande härefter hvad af riksdagsfullmäktige ljusberg och Sone
Pehrsson uti ofvanberörde framställningar blifvit yrkadt derom, att fjerdingsmansbestvret måtte af all slags jord utan undantag utgöras, så och då, efter hvad Utskottet inhemtal, Kongl, kungörelsen den 13 Februari 1830, hvarigenom förordnats, att frälsehemman skola lika med krono- och kronoskattehemman i utöfningen af fjerdingsmansbefattningen deltaga, från en sådan skyldighet undantager säterier, rå och förs - samt insockne-frälsehemman såvida dessa sistnämnde icke, efter hvad dittills varit föreskrifvet, haft ett sådant bestyr sig ålagdt; men, till följd af den egare af viss slags jord sålunda förunnade befrielse, det inträffat, dels att, inom socknar, hvilka endast utgöras af insockne-frälsehemman, fjerdingsman icke kunnat inom socknen utses, hvadan denna tjenst måst genom person från annan socken bestridas, hvilket föranledt flere olägenheter, dels och att, uti socknar, der större delen af hemman äro af sistomförmälda jordnatur, de öfrige hemroansinnehafvarne alltför ofta med fjerdingsmansbestyret betungas, finner, vid sådant förhållande, och enär, efter Utskottets tanka, det är med billighet öfverensstämmande, att, med undantag af boställen, hvilkas innehafvare, till följd af den tjenst de bekläda och hvarmed utöfvande af fjerdingsmanskallet icke lärer kunna förenas, härifrån torde böra befrias, ifrågavarande befattning, af hvars tillvaro och behöriga handhafvande samtlige jordegare och hemmansinnehafvare hemta fördel, lika drabbar all slags jord, Utskottet sig, på grund häraf, böra vördsamt tillstyrka Rikets Ständer, att uti underdånighet hos Kongl. Maj:t anhålla, det Kongl. Maj:t täcktes genom i nåder utfärdad författning stadga, att säterier, rå- och rörs - Ailm. Besv.~ och Ehon.-Viskottets Betänkande, N:o 69. 5 samt insockne-frälsehemmau förpligtas att i utöfningen af fjerdingsmans-befattningen hädanefter deltaga.
Vidare och hvad angår den af åtskilliga motionärer väckta fråga om utfärdande af en instruktion för fjerdingsman eller, såsom de på vissa orter kallas, krono-rältare, rörande innehållet hvaraf flera serskilda förslag blifvit framställda, har Utskottet, dels med afseende å vigten deraf, att menigheterne, hvilka hafva fjcrdingmans-bostyrot sig ålagdt, suttås i tillfälle att känna vidden och beskaffenheten af de serskilda bestyr, hvilka kunna åt dem uppdragas, dels ock till förekommande af de missbruk, som, på sätt af flere motionärer blifvit anmärkt, till följd af bristande föreskrifter rörande fjerdingsmännens åligganden egt rum, ansett en instruktion i detta hänseende vora af behofvet påkallad; och får Utskottet vördsamt hemställa, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majtt i underdånighet framställa den önskan, att en författning, upplagande samtliga de åligganden, hvilka af fjerdingsman eller krono-rättare i denna egenskap skola ombesörjas, jemte uppgift så väl u de förrättningar, för hvilka reseoch traktaments-kostnadsersattning må beräknas, som fi de bestyr, för hvilka dylik godtgörelse icke erhålles, måtte varda i nåder utfärdad.
Emot betänkandet anmäldes följande reservation af herr Malmstedt: »Jag har icke kunnat dela Utskottets mening uti förevarande betänkande, i hvad angår säteriers, rå - och rörs, samt insockne frälsehemmans skyldighet, att deltaga uti fjerdingsmansbestyret eller utgörande af samma tjenst.
Till detta, efter mitt förmenande, orätta resultat har Utskottet led t sig genom den, enligt min öfvertygelse, likaledes oriktiga föreställning, att kronofjerdingsmanstjensten är af kommunal beskaffenhet.
Jag trodde att benämningen /irono-fjerdingsman och Utskottets erkännande of behofvet utaf instruktion, som bestämmer de tjensteu vidlådande skyldigheter oell rättigheter, tillräckligt nog utmärkte, att befattningen icke kan hänföras till kommunal egenskap, ty Utskottet borde val icke tillstyrkt Rikets Höglofl.
Ständer, att hos Kongl. Majit anhålla om utfärdande af instruktion för en [tjenstebefattning, som, iden händelse samma verkeligen är af kommunal beskaffenhet, kommunen sjelf och efter lokala förhållanden eger förse med instruktion.
— Till stöd för min åsigt, att kronofjerdingsmanstjensterne icke kunna hänföras till de kommunala bestyren, hor jag åberopat:
Kongl, patentet den 20 Mars 1S93, enligt hvilket häradsfogden skall fjerdingsman i alla socknar förordna och tillsätta, men, der fjerdingsman äro (5 A linu Best'.- och llkon.-Utskottets Betänkande, N:o 69. försedde med boställen och tjensten således är ständig, tillsättas de af landshöf dingarne; Kongl, brefvet deri 15 Januarii 1715, som befriar fjerdingsmän frän skjuts, inqvartering och så kalladt sockne-hvarf; Kongl, resolutionen på allmogens i Jösse, Gillbergs och Nordmarks härader i Wermland besvär, den 15 Jan. 1770, innehållande, att kronofogden kan icke betagas, att i mindre utmätningsmål betjena sig af fjerdingsmans biträde; men uppbörden stadnar på kronofogdens eget äfventyr och ansvar; Kongl, brefvet till Kammar-kollegium, den 5!
Augusti 1784, som stadgar, att så väl fjerdingsmän, som annan större och mindre Kronans betjening, böra af Kronan njuta lön; i följa hvaraf, på de ställen, hvarest, enligt Kongl, förordningarne af åren 1737 och 1766, om boställenas indragande icke blifvit verkställde, fjerdingsmänneu måga framgent behålla de dem tilldelde hemman; men för de orter, der sådant redan skett, bör Kongl. Kammar-kollegium utse och uppgifva andre odisponerade kronohemman, som till detta behof kunna anslås; Kongl, brefvet den 4 Febr. 1811 af innehåll, att statsverket må icke med någon utgift för fjerdingsmän betungas; men när någon för fjerdingsmansboställe tjenlig kronolägenhet blifver ledig, och sådant, enligt Kongl, brefvet den 51 Aug. 1784, af Kammar-kollegium föreslås, vill Kongl.
Maj:t vid hvarje serskildt tillfälle sig deröfver utlåta.
Kongl, brefvet den 4 October 1814, att fjerdingsmäns-boställen eller bohemman, som i några få orter blifvit anslagne, böra icke indragas; och Kongl, brefvet den 15 Junii 1824, enligt hvilket fjerdingsmän äro befriade från reserv-skjuts för de hemman de bebo och för hvilka Konungens befallningshafvande eger utse andre hemman.
Af alla dessa stadganden synes mig till »komplett evidence deducerad» den uptäckten, att årono-fjerdingsmanstjensterne aldrig varit och, med hänsigt till beskaffenheten af deras tjensteåligganden, sådane desse äro, aldrig kunna betraktas som kommunalbefattningar, och jag gjorde denna historiska framställning i Utskottet, för att, i hvad på mig ankom, förebygga den utgångspunkt, som, ehuru icke omförmäld, grundlaggt det rättsvidriga i betänkandet.
Men — fastän min mening af Utskottets pluralité icke gillades och, äfven om fjerdingmanstjensterne verkligen voro af kommunal egenskap, - saknas likväl skäl för Utskottets tillstyrkande, att säterier, rå och rör samt insockne frälsehemman skola utgöra fjerdingsmansbestyret, ty man märke väl, att Ridderskapet och Adeln, genom dess privilegier, den 16 October 1725, äro för sine egendomar befriade från allmänna och krono-besvär; att, enligt Kongl, resolutionen på Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Utlåtande, N:o 70. 7 adelns i Halland besvär, den 5 Martii 1726 <§. 4, äro adelns landtbönder fria frän fjerdingsmans-tjenster och att, genom Kongl, kungörelsen, den 15 Febr. 1850, tydligen stadgas, att innehafvare utaf hemman af ofvan omförmälde natur äro frie från fjerdingsmans-tjenster.
Då emedlertid dessa af mig i Utskottet framställde juridiska skäl, i sammanhang hvarmed jag fästat uppmärksamheten derå, att äfven andre hemmansnaturer, såsom kungs- och kungsladugårdar i de conqueterade provinserne, samt preste-, mensal- och stomhemman i allmänhet finnas, som, på grund af privilegier, med de förstnämnde egendomsnaturerne, i förevarande afseende, åtnjuta lika friheter, utan att, om man velat vara consequent, jemväl de sednare hemmanen föreslagits till samma skyldigheter, som säterierne, rå och rör, samt insockne frälsehemmanen, icke förmådde verka till respekt för eller behörigt aklgifvande af i lörfattningarne grundade fri- och rättigheter; så får jag, under åberopande af hvad jag anfört, härmed vördsamt nedlägga min reservation emot Utskottets betänkande i denna del.” Häruti instämde herr friherre Cederström, II., herr friherre Reutersköld, A. A., herr Coyet samt herr prosten Tellbom, så vidt som herr prosten gillade hvad uti reservationen blifvit hufvudsakligen framstäldt.
Ank. till Exp. Utsk. d. 22 Apr., kl. 1 e. ra.
Utlåtande t anledning af erhållna återremisser af betänkandet N:o 17, angående ifrågaställda fyr anläggningar ä Agön samt å skäret Skomakaren.