Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Af denna anledning stadgades då, bland annat, för inländsk resande: a) att en hvar resande, med undantag af allmogen och den, som är allmänt känd i den ort, der resan sker, skulle vara skyldig både att vara försedd med pass och att detsamma vid anfordran uppvisa. b) att om någon, som bör innehafva pass, icke kan något uppvisa, eller finnes vara stadd ä väg till annan ort, än passet innehåller, eller är den i passet bestämda tiden till ända lupen och kunna icke trovärdiga personer i orten intyga, att han är" välkänd, skall han på egen bekostnad förås till närmaste kronobetjent och vidare till Konungens Befallningshafvande i länet, om så erfordras. c) att om resande, som icke innehar pass eller inom orten är allmänt känd, får skjuts af gästgifvare eller, med dennes minne, af annan i grannskapet, är gästgifvaren förfallen till 25 Ridr böter; likasom den är saker till enahanda ansvar, som någon person, hvilken bordt innehafva pass, men dermed icke är försedd, hos sig hyser, utan att hos vederbörande derom genast göra anmälan, eller ock forslar från annat ställe än gästgifvaregård.
I fråga om utländske resande blef genom Kongl.
Förordningen den 19 Februari 1811 stadgadt, att ingen sådan egde i Riket inkomma, utan Iiongl.
Maj:ts tillstånd.
De formaliteter, som skulle iakttagas emot-den resande, som icke egde slikt tillstånd, voro högst märkliga.
Han skulle nemligen, om han anlände till annan ort, än den stad der Konungens Befallningshafvande hade säte, dit afföras, — der skulle ordentligt förhör med honom anställas, om föremålet för hans resa — och protokollet derom skulle öfversändas till Statsmini - < 4 Allm.
Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 73. stern för utrikes ärendena; hvaremellertid den resande, vid äfventyr af 3 månaders arrest och böter, skulle på stället afbida Kongl. Maj:ts svar, om han finge fortsätta resan eller icke.
Genom en Kongl. Förordning af den 28 November 1844 är visserligen den ändring gjord i nämnda stadgande, att, derest utländning är med behörigt pass försedd och derå för resa till Sverige fått påskrift af svenskt diplomatiskt ombud eller svensk konsul, han utan behof af Kongl. Maj:ts särskilda tillstånd eger härstädes vistas och resan fortsätta, sedan han vid gränsorten uppvisat sitt pass; men ännu är stadgandet i sin fullhet gällande för den resande, som icke fått sådan påskrift af diplomatiskt ombud eller konsul, Det synes väl af allt detta, att gällande pass-författningar äro olämplige.
De äro ock numera alldeles öfverflödige och icke af behofvet påkallade.
De åtlydas icke heller i allmänhet och tillämpas sällan.
Flertalet af resande färdas redan nu utan pass.
Att olägenhet deraf högst sällan inträffar skall sannolikt föranleda, att det inom några års förlopp blir en sällsynthet, om resande förse sig med pass.
Men just detta förmenade förhållande kan dock föranleda ganska ledsamma förvecklingar, derest pass-författningarne icke ändras; ty det är icke osannolikt och derpå saknas icke exempel, att gästgifvare, vid tillfällig brist på nödigt antal hästar, skulle vilja begagna föreskriften om pass såsom ett medel att åtminstone för dagen blifva befriad från skyldigheten att skjutsa, och derföre lägga hinder i vägen för den resande, som med pass icke vore försedd, att fortsätta resan.
Ja! han skulle kunna och eger —märk! — lagligen skyldighet, att emot samma resande använda alla de medel, som lagen i sådant fall bestämmer, d. v. s. beröfva den resande friheten och afföra honom till närmaste kronobetjent.
Man kan väl säga att för denna förveckling har den resande sig sjelf att skylla, alldenstund han bordt förse sig med pass.
Men man kan äfven anmärka — och detta göres sannolikt af en hvar med klok omdömes-förmåga, — att
Stats-styrelsen varit närmaste anledning till förvecklingen; ty den har genom slappheten att icke låta tillämpa en gifven lag just föranledt underlåtenheten hos den resande att anskaffa pass; och en så befogad anmärkning emot Stats-styrelsen bör förekommas.
Det har blifvit anmärkt, att passväsendet borde bibehållas hufvudsakligen för att förekomma det betänkliga kringstrykande, som skall visat sig vara i tilltagande.
Att kringstrykandet under sednare åren tilltagit får jag bestrida.
Det har snarare aftagit.
Dock måste medgifvas, att kringstrykande ännu eger rum i en ganska betänklig grad.
Men jag tror deremot, att nuvarande passväsende alldeles icke i någon mån inskränker detta öfverklagade onda, utan befarar tvertom, att kringstrykande deraf just befordras.
Den som lemnat någon uppmärksamhet åt förhållandet måste finna, att den kringstrykande betraktar passet såsom Ålim. liesvårs- och Elionomi-Ulskollets Betänkande N:o 75. 5 såsom ett medel att få anropa medlidsamheten om någon hjelp »pä hans långa vandring.»
Med passet i hand blir han sällan i saknad af denna hjelp, ty alltid kan lian förege något ömmande skäl.
Derigenom befordras kringstrykandet och den sorn visat medlidsamhet kan dock icke vara förvissad, att den hulpne icke varit en förrymd brottsling; ty en sådan blir aldrig i saknad af pass, så vida han haft någon tids frihet.
Helt annorlunda blefve förhållandet, om den vandrande icke innehade något pass.
Han skulle då följas med någon större uppmärksamhet och jag tror äfven att vederbörande då skulle behandla den vandrande betlaren såsom försvarslös, i full öfverensstämmelse med 20 § i Kongl.
Förordningen den 13 Juli 1853, angående fattigvården.
På detta sätt blefve det någon möjlighet att förekomma kringstrykande ; men icke låter det si£ göra med att fortfarande hafva qvar passväsendet; ty den som vill vandra, får alltid pass.
Fås ej på annat sätt, så köpes af någon vandrande vän; och den som sålt, föreger, att han blifvit beröfvad detsamma, och erhåller ett nytt.
Det är med föranledande häraf, och då föreskrifterna om pass äro lagbud: a) som numera i allmänhet icke tillämpas; b) som, derest de af någon tillfällig anledning komma att tillämpas, kunna föranleda det någon oskyldig varder sin frihet beröfvad; c) som icke hindra det öfverklagade kringstrykandet, utan snarare befordra detsamma; då för öfrigt det borde vara medborgarens ovilkorliga rätt, att få färdas omkring uti riket hvart och när han behagar, utan någon inskränkning uti denna sinrätt i annat fall, än att gifven lag dertill föranleder; och du passväsendet i statsekonomiskt hänseende vållar statens tjenare stort besvär och befolkningen en icke obetydlig kostnad, — som jag anser mig böra vördsamt hemställa, att Rikets Ständer ville till Kongl. Majit aflåta en underdånig skrifvelse, deri, med erkännande af den grundsats, att för resor inom riket icke bör erfordras pass och att utländning, som vid gränsen uppvist pass, bör vara berättigad att, utan något särskildt tillstånd och utan några förnärmande formaliteter, få resa och uppehålla sig inom riket hvar han behagar, Rikets Ständer anhålla om revision af passförfattningarne i öfverensstämmelse dermed.» Häruti instämde Herrar Lallerstedt och Berglund. lith. lill R.
Vrot. 1856 Sj 1857.
S Sami. 18 lläft. 9 Rättelse: uti Allin.
Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 70.
Sid. 12 rad. 24 star: livar och en inom sin afdelning; så förekommer härvid, läs: hvar och en inom sin afdelning, utnämnas af Kongl. Maj:t; så förekommer härvid, 55 26 rad. 5 nedifr. står: platsens läs: pressens STOCKHOLM, typografiska föremkgens boktryckeri, 1857.
Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Memorial N:o 76. i N:o 76.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 18 April 1857, kl. 2 e. m.
Memorial i anledning af älerremiss utaf Betänkandet N:o 70.
Omförmälde Betänkande, hvarigenom
Utskottet afstyrkt väckte motioner om ändring och revision af Kongl.
Instruktionen för Landshöfdingarne och de vid Länsstyrelserna anställde tjenstemän af den 10 November 1855, har af Vällofliga Borgare-Ståndet och Hedervärda Bonde-Ståndet blifvit återremitteradt; men som de öfriga Biks-Stånden bifallit samma Betänkande, kunna ålerremisserna icke föranleda vidare handläggning ' af denna fråga.
Brot. i856 $ 1857. 8 Sami. 19 Uäft. t 1 2 Allm.
Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Memorial N:o 77. N:o 77.
Memorial i anledning af äterremiss utaf Betänkandet N:o 69.
Nämnde Betänkande i anledning af väckta motioner om Styrelse- och Förvallnings-verkens reorganisation har af Vällofliga Borgare-Ståndet blifvit återremitteradt; men som samma Betänkande är vordet af de öfrige Biks-Stånden bifallet, och beslut i ämnet sålunda redan är lattadt, föranleder återremissen icke till någon vidare åtgärd.
Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Memorial N:o 78. 3 N:o 78.
Memorial i anledning af dterremiss utaf Betänkandet N:o 66.
Hedervärda Bonde-Ståndet har till Utskottet återremitterat ifrågavarande Betänkande i anledning af väckt motion, alt civil eller militär tjensteman, som vid Kongl. Maj:ts hofstat vinner anställning, må frånträda sin lön på Ilikets stat; men sorn detta Betänkande blifvit af de öfriga Riks-Stånden bilallet, och beslut deröfver sålunda redan är fattadt, kan återremissen icke föranleda till någon vidare åtgärd.
Besvärs- och Ekonomi-Ulskotlets Betänkande N:o 79.
Betänkande i anledning af väckta motioner om dels Smålands Hussar-regementes, dels ock 4 sqvadroners af Skånska indelta Kavalleri-regementena afsittande.
Beträffande förstnämnda fråga, eller Smålands Hussar-regementes afsittande, hafva till Utskottet blifvit remitterade två inom Hedervärda Bonde-Ståndet af Daniel Danielsson från Jönköpings och Anders Andersson från Kalmar län väckta motionen deruti motionärerne till stöd för sitt förslag hufvudsakligen anfort, att rustningsskyldigheten vore lör orten särdeles betungande, dels derigenom att antagliga nummerhästar icke kunde derstädes uppfödas, utan måste från angränsande provinser anskaffas, så att, då den årliga kassationen kunde antagas uppgå till omkring 40 hästar och hvarje häst måste betalas med 500 Ridr Banko och derutöfver, betydliga summor endast härför drogos ur provinsen, dels ock i följd af rusthålls-hemmannens i allmänhet högst klena beskaffenhet, då afkastningen af ett sådant hemman vanligen uppginge till högst 140 tunnor spanmål, hvaribland hälften utgjordes af bafra.
Förutom nämnde utgift skulle likväl af denna afkastning bestridas icke allenast kostnaden för de dyra munderings- och utrednings-persedlarne, hvilka måste på beställning anskaffas, jemte föda för nummerhästen och lön för hussaren, utan jemväl alla öfriga utskvlder, så att några andra hemman i Riket säkerligen ej vore så tungt onererade som rusthålls-hemmanen i Småland; och hafva motionärerne, på dessa jemte i öfrigt anförda skäl, hemställt, det Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att Smålands Hussar-regemente i likhet med den redan afsuttna delen deraf, eller Grenadier-bataljonen, linge afsitta och förvandlas till infanteri, mot erläggande från hvarje rusthålls-nummer af sju tunnor spanmål, half— Allm.
Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 79. 5 ten råg och hälften korn, årligen, hvarigenom en årlig inkomst af 24,000 R:dr Banko skulle tillfalla Staten och rusthållarne befrias från mycket bryderi och bekymmer; hemställande derjemte Riksdagsfullmäktigen Daniel Danielsson, att, derest denna förändring ej kunde genast träda i verkställighet, Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t begära, det rusthållarne måtte frikännas från skyldigheten att hålla gevär och de hästmunderingen -tillhörande utrednings-persedlar, samt från alla kostnader och skador, som under kommenderingar uppkomma.
I den sednare frågan har åter motion blifvit väckt af Riksdags-fullmäktigen Nils Svensson från Christianstads län. som dervid anfört, att af de flesta i olika provinser af riket förlagda Kavalleri-regementen hade tid efter annan större eller mindre delar fått afsitta.
Så hade t. ex. af Smålands f. d.
Dragon-regemente 463 man, af Westgöta regemente 923 man, al Östgöta Lifgrenadier-regemente 928 man, af Bohusläns regemente 425 samt af Lifgrenadier-regementet 465 man fått till lättnad för rusthållarne afsitta och i stället underhållas såsom infanteri; men en lika beskaffad lindring för Skåne hade, ehuru fråga derom varit väckt vid nästan hvarje Riksdag under de sednaste 50 åren, förgäfves blifvit begärd, hvartill såsom skäl vid sednaste Riksdag uppgifvas, att man icke vetat, huruvida ej riket skulle komma att taga del i det då pågående kriget.
Denna fruktan vore likväl numera undanröjd, och motionären ville derföre fästa Rikets
Ständers uppmärksamhet på billigheten af den föreslagna åtgärden.
Norra delen af
Skåne vore väl bekant för sin, i förhållande lill det öfriga landet, magra, stenbundna och kuperade jordmån, meri der vore likväl, till större delen i Östra och Westra Göinge härader, förlagda 4 sijvadroner, med tillsammans omkring 400 man, af Skånska Dragon- och Hussarregementena.
Få voro de rusthållare, hvilka förmådde sjelfve uppföda eller underhålla en nummerhäst, helst de bättre lottade hemmanen vore i sin egenskap af säteri- och frälsejord från rusttjensten befriade.
Rusthållarne måste derföre årligen mot en kostnad af omkring 90 å 100
R:dr betinga sig underhåll och vård för sina nummerhästar på herregårdarne i medlersta Skåne.
Då nu härtill komme, att inom orten vore förlagd en icke obetydlig styrka af både kavalleri och artilleri, och den föreslagna indragningen af 400 kavalleri-hästar, hvarigenom dessutom vunnes tillgång till mera befäl och större stam för Beväringsmanskapet i provinsen, alltså icke vore i militäriskt hänseende vådlig, men måste vara fördelaktig både för Staten och orten, har motionären hemställt, det Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att de i norra delen af Skåne indelta 4 Kavalleri-sqvadroner, nemligen två af Skånska Dragon- och två af Skånska Hussar-regementet, måtte få afsitta och förvandlas till Infanteri, samt rusthållarne således befrias från underhåll och anskaffande af häst- och sadelmunderings- samt kavalleribevärings-persedlar, men deremot tillförbindas att vid inträffande krig anskaffa duglig häst, att, enligt 6 Allm.
Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 79. vederbörandes bestämmande, begagnas antingen till Artilleri- eller Trosshäst, hvarjemte rusthållarne då äfven borde anskaffa nödiga utrustnings-persedlar.
Hvad först angår motionärernes förslag 0111 ifrågavarande kavalleri-truppers afsittande, så får Utskottet tillkännagifva dels att Rikets Ständer år 1840 hos Kongl. Majit anhållit att en sådan åtgärd måtte i afseende å Smålands Hussar-regemente vidtagas; men att Kongl. Majit, i anledning häraf, förklarat att, med afseende å kavalleriets ringa styrka, i förhållande till de öfriga vapnen, berörde anhållan icke kunde bifallas, dels ock att, då förslag sedermera blifvit hos Rikets
Ständer gjorde om större eller mindre delars af indelta kavalleriet förvandlande till infanteri, dessa förslag lemnats utan afseende, sedan de blifvit afstyrkta på grund af Kongl. Maj:ts nyssnämnde Nådiga Beslut äfvensom derföre att de om hästvakans-spanmåls erläggande vid afsutna rusthålls-regementen afslutade kontrakt vore för en längre tid gällande; i afseende hvarå Utskottet inhemlat, alt dylika kontrakt fortfara för den afsutna delen af Lif-regementet och Smålands Grenadier-bataljon till och med 1871, och för 2:dra Lifgrenadier-regementet samt Westgöta regemente till och med 1870. äfvensom att södra bataljonen af Bohus läns regemente blifvit för tiden intill 1862 års slut till infanteri förändrad.
Då, med afseende å det skäl, Kongl. Majit i ofvanberörde Nådiga Beslut åberopat, det torde vara särdeles betänkligt att ytterligare minska Kavalleriets styrka samt, om ock de ifrågavarande orterna må vara af ruslnings-besvären känbart betungade, det likväl icke förr, än tiden för de afslutade hästvakans-kontraklen vid redan afsutna rusthålls-regementen tilländalöper, synes kunna lämpligen lagas i öfvervägande, om någon och hvilken af de berustade orterna må företrädesvis vara i behof alt genom befrielse från rustnings-besvärets utgörande in natura komma i åtnjutande af lindring; så finner Utskottet sig böra hemställa, att ifrågavarande förslag för närvarande ej må föranleda till någon åtgärd.
Beträffande derefter Riksdagsmannen Daniel Danielssons yrkande, att rusthällarne måtte varda befriade från de för Kavalleristens förseende med beväringsoch utrednings-persedlar erforderliga kostnader m. m., så och enär sådant skulle föranleda en betydlig stats-utgift, får Utskottet tillstyrka, att berörde framställning, till stöd hvarför något skäl icke blifvit anfördt, måtte lemnäs utan afseende.
Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 80.
7 Reservationer: Af Riksdagsfullmäktige!!
Nils Svensson från Christianstads län: ”Mot det beslut, hvartill Utskottet kommil, måste jag mig reservera, emedan en skrifvelse till Kongl. Majit i det syfte, min motion innehåller, hade hort af Utskottet tagits i nogare öfvervägande och Utskottet bort tillstyrka en underdånig skrifvelse, emedan man haft allt hopp örn att Högstdensamme skulle, i anseende till nuvarande goda förhållanden med utrikes makter och då en varaktig fred synes vara att påräkna, i Nåder meddelat en lika rättvis som af behofvet påkallad lindring uti det för norra delen af provinsen Skåne hårdt tryckande rustnings-besväret;” Af Riksdagsmännen Anders Medin från Kronobergs och Peter Jönsson från Jönköpings län, som ansågo, alt Utskottet hade bort tillstyrka Rikets Ständer, att i underdånig skrifvelse anhålla, det Kongl. Majit täektes, när hästvakans-kontrakterna vid de redan afsutne Rusthålls-regementena tilländalöpa, i Nåder taga i öfvervägande örn någon och hvilken af de berustade orterna må företrädesvis vara i behof att, genom befrielse från ruslnings-besvärets utgörande in natura, komma i åtnjutande af lindring.
Betänkande i anledning af väckt förslag om förändrad reglering af Klockarnes aflötiing.
Uti "en till Utskottets behandling från Hedervärda Bonde-ståndet ölverlemnad motion har Riksdagmannen Guslaf Jonsson från Kalmar län anfört, att den Klockarne 8 Allm.
Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 80. på landet anslagna aflöning, sorn efter 1681 års Förordning utgår med tre kappar spanmål af hvarje matlag inom socknen, vore alltför ringa i förhållande till de kunskaper, som för kompetens till klockare-tjenst nu erfordrades, samt alt desse betjente dessutom ej kunde påräkna att varda bibehållne vid den aflöning, som vid befattningarnes tillträde utginge, emedan matlagens antal kunde minskas dels genom förändringar i lagstiftningen om hemmans klyfning och besutenhet och dels derigenom att flere brukningsdelar vid hemmansköp sammanföllo uti en hand; hvadan och då för öfrigt grunden för aflöningens utgående vore orättvis, emedan innehafvare af mindre hemmanslotter erlade lika belopp, som possessionaterne inom socknen, och billigheten fordrade att hemmantalet så väl i detta som i andra fall lades till grund, samt det jemväl vore rättvist och billigt, att de bland församlingens medlemmar, hvilka icke vore jordbrukare, men hade enahanda nytta som desse af kyrkans tjenstemän, borde, så vidt de dertill egde förmåga, i aflöningen deltaga, motionären föreslagit: att det lönebelopp i spanmål, som innehafvare af klockaretjenst vid tillträdet deraf, med hänseende till då befintliga matlag i socknen, hade alt påräkna, skulle fördelas på förmedlade hemmantalet i socknen och derefter allt framgent utgå, äfvensom att dels personer, hvilka erlägga bevillning efter 2alra artikeln, skulle del taga i kyrkobetjeningens aflöning efter samma beräkningsgrund som för rösträtt i sockenstämma stadgad är, dels ock jordtorpare, skeppare och handtverkare m. fl., som befunnos i bergliga vilkor, skulle i samma aflöning deltaga med ett efter deras vilkor lämpadt belopp; och har motionären ansett billigt att den afgäld till Klockarens aflöning, som hittills utgått ensamt af den jordbrukande delen af församlingen, ej minskades i mån af andre personers deltagande i Klockarnes aflönande, utan att nämnde pei’soners bidrag betraktades som löneförbättring.
Utskottet, som tagit motionen i öfvervägande, har inhemtat, att utskylderna till Klockarne inom flere församlingar skola vara reglerade genom frivilliga öfverenskommelser i hufvudsaklig öfverensstämmelse med hvad nu af motionären blifvit föreslaget; och som nämnde sätt att afgöra denna angelägenhet synes Utskottet vara lämpligast, så finner Utskottet sig böra hemställa att denna motion må lemnäs utan afseende.
Stockholm den 16 April 1857. STOCKHOLM, tryckt hos N. Marcus, 1857.
Betänkande JVi 81.
I N:o 81.
Arik. till Exp. Utsk. deri 21 April 1857, kl. 3 e. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion om befrielse för Svenska ångfartyg, som göra. reguliera resor, från skyldigheten alt taga, lots då, de komma frän sjön.
Borgare-ståndet vackt, till Allmänna Besvärs- och Ekonomiutskottet remitterad motion har Herr A. O. Wallenberg fästat Rikets Ständers uppmärksamhet på det, enligt hans förmenande, besynnerliga förhållande, att om farvattnet intill någon af våra städer ligger mera öppet för sjön, så skall ångfartyg, ehuru kommande från sina reguliera resor emellan orterna, behandlas efter samma ceremoniel, som om det anlände från Indien; i anseende hvartill lotsar, just der de minst behöfdes, voro berättigade att blifva emottagne och att, om dem så behagade, reservera sig i händelse väderleken syntes missgynnande samt slutligen, när allt gått bra och kapitenen, med tillhjelp af fartygets egen lots, uppnått hamnen, utqvittera lotspenningarne för en tjenstgöring, hvarken påkallad eller behöflig.
I anledning häraf hade visserligen de fleste ångfartygs-redare, hvar för sig, tid efter annan begärt och genom Kongl, resolutioner erhållit nådigt tillstånd att befrias från skyldigheten ali begagna kronolots å sina fartyg; men då på sednare tiden enstaka afslag blifvit meddelade, utan annan uppgifven anledning, än att lotsarne behöfde lotspenningar; och då det visat sig, ali lotsarne voro vida mindre nitiske att i tid möta fartyget när de visste sig i alla händelser vara säkre om lotspenningarne, så har motionären, som ansett att det så väl för ångbåtsfarten, som för lotsväsendet, skulle vara särdeles gagneligt, om full frihet att taga lots eller icke medgåfves. föreslagit: det Rikets Ständer måtte uti underdånig skrifvelse hos Kongl. Majit anhålla, att Svenska ångfartyg, som. enligt på förhand upprättade reseturer, göra reguliera resor, måtte belrias från skyldigheten att, kommande från sjön, taga lots. Bih. tilt R.
Brot. 1856 & 1857. 8 Samt. 20 Höft. o Alim.
Besvärs- och Ekon.-Utsk. Betänkande M B2.
Utskottet har tagit motionen i öfvervägande; men enär det ingalunda varit sällsynt att olyckshändelser inträffat till följd deraf, att ångfartygs-befälhafvare, i förlitande på egna eller besättnings-personalens erfarenhet, icke tagit kronolots ombord, så synes det
Utskottet högst betänkligt att genom allmänt stadgande eftergifva ifrågavarande, synnerligen för personal-trafikens säkerhet vigtiga försigtighetsmått; i följd hvaraf och då en dylik eftergift dessutom skulle, i anseende till ångbåtsflottans ständigt tilltagande talrikhet, föranleda en betydlig minskning i de afgifler för lotsväsendets upprätthållande, som från sjötrafiken utgå och till hvilka ångfartygen, likasom andra fartyg, billigtvis böra i sin mån bidraga, så finner Utskottet sig böra hemställa, att ifrågavarande motion må lemnäs utan afseende Stockholm den 21 April 1857 4- N:o 82.
Alik. till Exp.-Ulsk. d. 21 Apr. 1857. kl. 8 c, nr.
Betänkande, i anledning af väckt motion om inrättande af en centralmyndighet för kyrkliga och undervisningsärender.
Ridderskapet och Adeln väckt, till Utskottet remitterad motion har herr Ribbing, Arvid, erinrat derom, att ett förslag till instruktion för ett s. k.
Consistorium Generale eller Ecklesiastik-Kollegium, redan år 1623 blifvit uppsatt af Axel Oxenstjerna på Konung Gustaf II Adolfs befallning, men att detta förslag då förfallit i följd af det motstånd detsamma skall hafva rönt från Biskoparnes sida; att 200 år derefter, eller år 1823, en ledamot utaf den då tillsatta Kommittéen för organisation af Rikets Styrelseverk framlagt en berättelse, som skall hafva utvisat att de missbruk, hvilka man genom nämnda embetsverk velat förekomma, verkligen egt rum, samt att
Konsistorierne sjelfve icke skulle ega kännedom om hvad som i stiftens angelägenheter förefallit, likasom det vore en tillfällighet om Regeringen haft sig sådant bekant.