Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Yid jemförelse emellan årliga beklädnadskostnaden under nyssberörda 3:ne år och de till beklädnadens vidmagt hål lande påräkneliga tillgångar hade då visat sig, att, när beklädnadskostnaden utgjort R:dr 126,557: 80 14 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 81. tillgångarne som bestodo i: statsanslag R:dr 62,015: 28 samt rust- och rotehållares bidrag 50,776: 31 uppgått till endast I!:dr 112,791: 59, så att efter denna beräkningsgrund erfordrades en årlig an slagstillökning af „ 13,766: 21, och följaktligen beklädnadsanslaget borde förhöjas
Irån dess nuvarande belopp „ 74,505: — till R:dr 88,271: 21, för att motsvara det dermed afsedda ändamål.
I fråga om den i räkenskaperna synliga brist hade Förvaltningen, på grund af inkomna uppgifter från Flottans stationer, upplyst att vid 1860 års slut värdet af i förråd befintliga båtsmansbeklädnadspersedlar och effekter utgjort R:dr 172,420: 82 oell att från förrådet utlemnade men vid sistnämnde tidpunkt ej uttjenta persedlars värde, i förhållande till återstående slit ningstid, utgjort 230,183: 55, hvadan i materialier och effekter förefunnits en tillgång af . . „ 402,604: 37, och således om derifrån afdroges omförmälda bristsumma . . . „ 265,082: 32, tillgångarue i sjelfva verket öfverstigit bristen med R:dr 137,522: 5, hvaraf dock ej borde dragas den slutsats, att anslaget varit för ändamålet tillräckligt, emedan nyssnämnda öfverskott icke bildats genom besparingar å beklädnadsanslaget, utan genom tid efter annan till anslaget influtna utomordentliga bidrag till ett sammanräknad t belopp af R:dr 397,807: 69, så att, om derifrån afdroges berörda öfverskott „ 137,522: 5, det visade sig, att, ifall nämnda bidrag ej erhållits, en brist hade uppstått af R:dr 260,285: 64, hvilken summa ock i sjelfva verket utgjorde bristen i beklädnadsanslaget vid 1860 års slut, såsom medelst en särskild beräkning vore ådagalagdt.
Häraf hade Förvaltningen vidare ansett följa, att, om anslaget icke förhöjdes, antingen bristen måste årligen ökas, eller materialtillgången för hvarje år i den mån anlitas, att den småningom alldeles medtoges; och hade Förvaltningen alltså i underdånighet hemställt, att, till undvikande deraf, i anslaget till båtsmännens beklädnad måtte beredas en tillökning af 13,695 R:dr årligen, så att samma anslag komme att i rundt tal utgöra 88,200 R:dr R:mt, hvaremot särskilda medel ej skulle behöfva anvisas till betäckande af omförmälda, enligt räkenskaperna befintliga brist, enär, på sätt bär förut blifvit utred t, en densamma motsvarande tillgång förefunncs i materialier och effekter.
Hå, på sätt förut i detta Betänkande är omförmäldt, Kongl. Majit funnit med säkerhet kunna antagas, att den nya sjökrigsmaterielens dyrhet måste föranleda till minskning i krigsfartygens antal och följaktligen äfven till en deraf samt af fartygens blifvande beskaffenhet och sättet att dem anskaffa beroende minskning af sjöförsvarets nuvarande personal, synes det Utskottet jemväl (»tvifvelaktigt att, äfven om båtsmän under den närmaste framtiden blifva till något större antal sysselsatte med slopning af en del till krigsbruk oduglige fartyg, deras uppfordring framdeles kommer att i ej ringa mån inskränkas, och vid sådant förhållande torde någon förhöjning uti ifrågavarande anslag för närvarande icke böra utan tvingande skäl ifrågakomma.
Af ofvauintagne utredning inhemtas, att vid 1860 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 81.
15 års slut funnos i Kronans förråder båtsmansbeklädnadspersedlar och effekter till ett värde af 172,420 R:dr 82 öre, så att, äfven om denna materialtillgång fortfarande kommer att, i anseende till anslagets otillräcklighet, årligen anlitas, densamma dock ej lärer under nästa statsregleringsperiod i så betydlig mån medtagas, att derigenom svårigheter för beklädnadspersedlars anskaffande skulle kunna uppkomma.
I följd häraf och då Rikets näst sammanträdande Ständer, i sammanhang med pröfningen af den nådiga framställning angående Flottans blifvande organisation, som kail blifva för dem framlagd, jemväl torde komma i tillfälle att åt förevarande fråga egna uppmärksamhet, tillstyrker Utskottet, att den af Kongl. Maj:t begärda förhöjningen i anslaget till båtsmännens beklädnad icke må af Rikets Ständer beviljas. 5:o.
Beklädnad åt Mariner, Kanonierer, Matroser och Skeppsgossar.
Som äfven på detta anslag brist vore att emotse, har Kongl. Maj:t begärt att, till förekommande deraf, från reservationsanslaget till gemenskapens vid Flottans korpser natura-underhåll, hvilket dertill lemnade tillgång, nu måtte till bekläduadsanslaget för Mariner, Kanonierer, Matroser och Skeppsgossar öfverföras det såsom erforderligt uppgifna tillökningsbelopp af 15,060 R:dr 6 öre.
Beträffande denna fråga, inhemtas af nyssberörda Statsrådsprotokoll att sedan kostnaderna för Mariners, Kanonierers, Matroser och Skeppsgossars beklädnad intill slutet af år 1851 utgått från anslaget till flottans underhåll, samma år på Femte
Hufvudtiteln för ändamålet uppförts ett särskildt anslag af 60,160 R:dr B:ko eller 90,240 R:dr Runt årligen, hvarefter vid 1856—1858 årens riksdag beviljats, i anseende till inträffad prisstegring å beklädnadsmaterialier, åt Matroskorpsen en tillökning af 6,000 R:dr årligen samt, på grund af åtskilliga förändringar i beklädnadsstaterna, anslagsförhöjning för Marinregementet med 4,722 R:dr 92 öre och för Skeppsgosse-korpsen med 2,377 R:dr 2 öre, hvilka belopp, tillhopa utgörande 13,099 R:dr 94 öre, höjt omförmälda beklädnadsanslag till 103,339 R:dr 94 öre.
Ensamt för Matros-korpsen hade således erhållits anslagstillökning i anseende till materialiernas ökade pris; och fastän enahanda skäl förefunnits för tillökning jemväl i anslagen till de öfriga korpsernas beklädnad, hade den likväl icke blifvit ifrågasatt, emedan under den korta tid, som förflutit sedan anslag för dessa sednare korpser på Riksstaten uppförts, tillräcklig erfarenhet ej hunnit vinnas om bekläduadskostnaden, helst denna varit beroende af den kort före nämnda riksmöte inträffade allmänna prisstregning, hvilken då ännu ansetts vara tillfällig.
Som likväl någon väsendtlig nedsättning i prisen sedermera icke egt rum, och deraf blifvit en följd, att beklädnadsanslaget under flera år öfverskridits med ej obetydliga belopp, hade nu Förvaltningen af Sjöärendena, med anmälan af dessa förhållanden, tillkännagifvit sin åsigt vara, att beklädnads-materialierna icke heller i framtiden skulle falla i pris och att följaktligen beklädnads-anslagets höjande till det belopp utgifterna kräfde, icke längre kunde undvikas, samt tillika i sådant afseende anfört, hurusom, då den årliga kostnad förbcmälde korpsers beklädnad skulle under den närmaste framtiden komma att medföra, beräknades efter upphandlingsprisen för åren 1856—1860, hvilka infallit omedelbart efter tiden för ofvannämnda allmänna prisstegring, blefve, enligt nu gällande beklädnadsstater, kostnaden: 16 Stats-Utskottets Utlåtande N-.o 81. för Marinregementet R:dr 63,208: 92, „ Kanonier-korpsen „ 17,624: — „
Matros-korpsen 24,000: — „
Skeppsgosse-korpsen 13,540: 60. eller tillhopa R:dr 118,373: 52, och skulle alltså, enär nuvarande anslaget uppginge till endast.
. „ 103,339: 94, en förhöjning deri erfordras af R:dr 15,033: 58.
Vidare vore upplyst att, enligt afslutade liqvider om detta anslag, öfverbetalningarne derå under åren 1855—1860 utgjort tillhopa 69,304 R:dr 56 öre, hvaremot värdet af återstående slitningstid å anskaffade beklädnadspersedlar samt af i förråd befintliga materialier och effekter vid 1860 års slut utgjort: för Mariu-regementet R:dr 88,735: 16.
„ Kanouier-korpsen » 52,258: 16.
„ Skeppsgosse- d:o • • ■ • » 13,445: 42, eller tillsammans R:dr 154,438: 74, och således, då härifrån droges bristsumman med „ 69,304: 56, derutöfver återstode en tillgång af R:dr 85,134: 18, ungefärligen motsvarande beklädnadens första, af underhållsanslagets tillgångar bestridda uppsättningskostnad.
Tillgångarne å anslaget hade alltså vid sistberörda tidpunkt öfverstigit de balancerade bristerna, ehuru ej med en summa, som numera vore tillräcklig såsom förlagskapital, i följd hvaraf Förvaltningen ock under den sednare tiden nödgats af om händer hafvande, för andra ändamål afsedda medel hvarje år förskjuta en del af kostnaderna för korpseruas beklädande under nästföljande året; men då icke med säkerhet kunde antagas, att medel till bestridande af dylika förskottsutgifter fortfarande klefve att tillgå, samt på det att tillgången å materialier i förråd ej måtte år från år förminskas, ansåge förvaltningen anslaget tarfva en förhöjning, hvilken, enligt hvad visadt vore, erfordrades till ett årligt belopp af 15,033 R:dr 58 öre, men för anslagssummans jemnande till 118,400 R:dr, kunde upptagas till 15,060 R:dr 6 öre.
Enligt hvad här nedan under punkten 11 finnes anfördt, har Utskottet funnit någon minskning i anslaget till gemenskapens vid Flottans korpser natura-underhåll icke böra ega rum; men då, på sätt ofvanintagne utredning gifver vid handen, ifrågavarande beklädnadsanslag är för ändamålet otillräckligt så att svårigheter för utgifternas bestridande egt rum, samt någon på sjökrigsma.terielens förändrade beskaffenhet beroende minskning af de korpser, för hvilkas beklädande anslaget är afsedt, för närvarande icke är ifrågasatt, tillstyrker Utskottet, att anslaget till beklädnad åt Mariner, Kanonierer, Matroser och Skeppsgossar må från nuvarande beloppet, 103,339 R:dr 94 öre, förhöjas till 118,400 R:dr. 6:o.
Uti oftanämnda motion har Herr Brakel vidare (mom. 4 och 5) hemställt, att Rikets Ständer uti underdånig skrifvelse måtte anhålla, dels att Kongl. Maj:t täcktes genom sakkunnige män låta på det snaraste utarbeta förslag till ett redigare och båttre redogörelsesätt, så att kunskap kunde vinnas om hvad hvarje fartyg kostade i nybyggnad och underhåll, dels ock att, sedan ett sådant redogörelsesätt blifvit infördt, anslagen till flottans underhåll och till flottans nybyggnad måtte sammanslås till ett enda anslag under namn af: “till flottans nybyggnad och underhåll.
“ I anledning Stats-Utskottets Utlåtande N:o 81. 17 I anledning häraf får Utskottet i minnet återföra hurusom, sedan vid flera Statsrevisioner anmärkningar blifvit framställda beträffande det bokföringssätt, som vid redovisningen för anslagen till flottans materiel tillämpades, och dervid den åsigt uttryckts att förändring härutinnan måtte åvägabringas samt 1861 års Revisorer, efter tagen kännedom af de utaf vederbörande em betsmyndigheter i detta ämne afgifna utlåtanden funnit sig böra hemställa, att hvarje fartyg af större cert måtte erhålla särskildt konto, Stats-Utskottet, uti sitt den 19 December förlidet år afgifna betänkande (N:o 21, § 18) jemte upplysning, att förslag till hufvudbok för Kongl. Förvaltningen af Sjöärendena, Kongl. Flottans stationer i Carlskrona och Stockholm samt Göteborgs
Depot nyligen blifvit afgifue, öfver hvilket förslag vederbörande efter all anledning komme att höras, yttrat, att vid sådant förhållande och då tillbörligt afseende å Revisorernes ofvauberörda hemställan således antagligen komme att fästas, Utskottet ansåge någon vidare åtgärd från Rikets Ständers sida i anledning deraf för närvarande ej vara erforderlig; Och som denna Utskottets åsigt blifvit vid föredragning af nämnda betänkande af Rikets Ständer godkänd, torde motionärens ifrågavarande framställning af Rikets Ständer lemnäs utan afseende.
Vidkommande åter motionärens andra förslag, så förekommer väl härvid, att, på sätt i 19 § af Utskottets ofvanåberopade utlåtande tillika omförmäles, Rikets Ständers Revisorer vid åtskilliga tillfällen jemväl förordat en så beskaffad anordning och erinrat om nödvändigheten deraf att berörda lör närvarande skiljda anslag till Flottans materiel klefve, såsom dessa anslag före 1850 års statsreglering varit, under en gemensam titel med benämning ‘-till underhåll och nybyggnad" sammanförde, äfvensom att en sådan förändring blifvit af vederbörande myndigheter tillstyrkt; men då Utskottet, utan att vilja förneka ändamålsenligheten af den nu föreslagna åtgärden, hvilken måhända framdeles äfven torde blifva nödvändig att vidtaga, anser sammanföring af dessa anslag icke böra verkställas vid denna tidpunkt då en förändrad organisation af flottans materiel förestår, samt då en mera tidsenlig sjökrigsmateriel, än den nu befintliga, skall anskaffas, hemställer Utskottet att de i berörda hänseende, så väl af Rikets Ständers Revisorer som af bemälde motionär, gjorda framställningar icke må för närvarande föranleda till någon åtgärd å Rikets Ständers sida. 7:o.
Slutligen har Herr Brakel uti ll:te mom. af nyssomförmälda motion begärt att Rikets Ständer ville hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla att ordinarie varfsarbetare måtte blifva å varfven anställde och att, när detta skett, flottans stamtrupper måtte endast undantagsvis och vid högst vigtiga tillfällen till varfsarbetcn användas; men, med hänseende till hvad Utskottet härofvan, beträffande flottans personal, anfört och tillstyrkt, och då, i följd af den blifvande sjökrigsmaterielens förändrade beskaffenhet, det för närvarande torde vara omöjligt förutse i hvilken omfattning arbetena å Kronans varf framgent komma att bedrifvas, synes någon väsendtligare förändring i afseende på organisationen af arbetspersonalen å nämnde varf vid denna tidpunkt icke böra ifrågakomma; hvadan Utskottet hemställer, att icke heller denna del af motionen må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Prot. 1862 <)' 1863. 4 Sami. 1 Afd. 29 Hcift. 3 18 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 81.
Diverse anslag. 8:0.
Under åberopande af hvad dels uti Sjöförsvars-komitéens betänkande och dervid fogade bilaga N:o 21 förekommer, dels blifvit af
Departements-chefen anfördt för att ådagalägga behofvet af ökade tillgångar för att genom utsträckta öfningar kunna bibringa flottans personal, eller egentligen den för krigsfartygens bemanning afsedda delen, all möjlig skicklighet i yrket och hvarpå fordringarne blefve större i samma mån krigsfartygen till antalet minskades, men till beskaffenheten fullkomnades, har Kongl. Maj:t, som, lika med bemälda komité, ansett eu summa af 700,000 R:dr årligen härtill vara behöflig, begärt, att Rikets Ständer måtte höja nuvarande årsanslaget till exercis af flottans bemanning med 190,000 R:dr, eller från 360,000 till 550,000 R:dr, då, i händelse af bifall härtill, Kongl. Maj:t ville betacka den i det årliga anslaget uppkommande brist, 150,000 R:dr, på det sätt, att den sedan längre tid tillbaka på Handels- och Sjöfartsfonden årligen afsatta summa 67,500 R:dr, för årliga öfningsoxpeditioner, ökades med 82,500 R:dr, hvarigenom för detta ändamål blefve disponibelt det af Kongl. Maj:t här ofvan uppgifna belopp 700,000 R:dr; hvarjemte Kongl. Maj:t funnit lämpligt att af sistnämnda för personalens öfning beräknade summa årligen afsättas för yttre sjöförsvarets behof, hvari äfven expeditioner till handelns skyddande inginge, 590,000 R:dr och för det inre sjöförsvaret 110,000 R:dr.
Enär i fråga om detta anslag och dess användande meningarne äro särdeles delade, har Utskottet ansett sig här i ett sammanhang böra i korthet redogöra för de olika förslag, som härutinnan blifvit vid denna frågas handläggning framställde.
Uti det af Departements-chefen afgifna, vid Statsråds-protokollet fogade och här ofvan ofta åberopade anförande rörande de åtgärder, som vöre att vidtaga för ett tidsenligt ordnande af rikets sjöförsvar, yttrar Departements-chefen, bland annat, i afseende å den blifvande planen, att, då det alltid lärer blifva en omöjlighet för Sverige att, i betraktande af landets läge och utsträckning, sammanställda med dess jemförelsevis icke stora tillgångar, kunna inom kort tid åstadkomma en behofvet fullt motsvarande krigsmateriel, det enda system, som derföre vid våra förhållanden kunde i detta afseende tillrådas, således vore att hålla en inskränkt materiel i bästa och mest tjenstbara skick samt att framför allt så ordna och öfva personalen, till hvilken bättre ämnen hos oss funnes än inom de flesta andra nationer, att hvarje del deraf måtte i behofvets stund ega den fullständiga insigt och skicklighet att materielens verksamhet kunde blifva den högsta möjliga.
Den härtill erforderliga kostnaden, om ock ej ringa, borde dock, enligt Departementschefens tanke, kunna åstadkommas och skulle blifva återgäldad i den förökade kraft, som vapnen derigenom borde vinna, i fall nemligen öfningarne så ordnades att hvarje del af personalen erhölle den öfning hvaraf hon vore mest i behof, hvilket åter, enligt
Departement-s-chefens förmenande, utgjorde ett väsendtligt åliggande för Styrelsen att på det samvetsgrannaste tillse.
Departements-chefeu derefter antydt huru
Sjöförsvaret efter all anledning komme att ordnas och hänfört detsamma till ett inre och ett yttre eller djupgående sjöförsvar samt angifvit dessa båda vapens olika beståndsdelar, har Departements-chefen uttalat sina åsigter rörande flottans befäl och manskap och lämpligaste sättet för bibringande af erforderlig öfning åt denna personal med hänsyn till den olika tjenstgöring densamma vore afsedd att under krig bestrida, hvarvid Departements-chefen hufvudsakligen anfört, att ju mera man insåge vigten af det inre sjöförsvaret, ju lifligare man vore öfvertygad, att de fördelar vid landets Stats-UtsJcottets Utlåtande N:o 81.
19 försvar, som våra skärgårdar erbjuda, på långt när icke kunna tillgodogöras, så framt icke det vapen, hvilket der skall användas, eger ett befäl, som icke allenast noggrannt känner den lokal, der striden skall föras och öfver hvilken stridskrafterna skola framflyttas, utan äfven eger fullständig insigt i sättet att begagna alla de fördelar densamma erbjuder, och jemväl den trupp, som skall begagnas, är för ändamålet fullt inöfvad samt vand vid lifvet ombord på dessa fartyg, desto mer visade sig ock behofvet och nödvändigheten deraf att åt detta vapen gåfves en personal, som ensamt och uteslutande kan åt detsamma egna sig.
Att någon lika sakkunnig som fördomsfri skulle förneka verksamheten af denna åtgärd, så framt beredandet af vapnets största möjliga tjenstbarhet uteslutande afses, kunde svårligen antagas och landet hade icke någon kraft att bortkasta på försök i annan rigtning än den, som sannolikast, för att oj säga säkrast, ledde till målet.
Det borde emellertid ej förnekas att man sökt göra gällande den motsatta åsigten, att den egentligen så kallade sjömannabildningen vore tillräcklig, ja nära nog hufvudsaklig, för kriget i skärgården, och såsom skäl för denna sats hade anförts de ganska vackra bragder, som af den Danska flottans utmärkt skickliga officerare blifvit utförda, under det man dock helt och hållet förbisett, att, ehuru utförda med och på så kallade skärgårdsfartyg, hade dock det krig, uti hvilket fartygen blifvit använda, aldrig egentligen kunnat hänföras under benämningen skärgårdskrig.
Att denna åsigt omfattades af många inom svenska flottans officers-korps, ej osannolikt i följd deraf, att dem ålåge att tillhöra sjöförsvarets begge delar, bevisade just otjenligheten af det system, som sedan flottornas så kallade sammanslagning utbildat sig, att nemligen den hufvudsakligaste vigten borde läggas på den öfning till sjös, som är så ytterst magtpåliggaade för vapnets andra del, och hvaraf följden blifvit att så många inom denna personal icke gjort sig reda för skärgårdskriget och hvad dertill fordras, utan förblanda förmågan att föra sitt fartyg med den att föra kriget.
Kännedomen om det sednare torde nu snarare vara att söka utom vapnet, och det sammanhang, som ett sådant krig, genom sin natur, egde med operationerna till lands, gör det ingalunda hvarken orimligt eller osannolikt, att man inom arméens befäl skulle finna fullt kompetenta domare i denna fråga.
Dessa torde finna obestridligt, att en rätt insigt och skicklighet i skärgårdskriget kräfver sin egen man, och att denne väl behöfver att deråt egna hela sin tid samt ett träget och allvarligt studium, så framt han vill deruti förvärfva den bildning och erfarenhet, som fordras för att vara sitt värf fullt vuxen.
Desse skulle sannolikt äfven bekräfta, att för sjöartilleriet icke mindre än för landtartilleriet, hvars strid också till stor del vore att anse såsom ett positionskrig, valet af position, då man får och kan välja, ingalunda är för befälhafvaren det minst vigtiga.
För att ett vapen skulle kunna utöfva sin fulla verksamhet fordrades dessutom hos den personal, som skulle sköta detsamma, icke allenast kunskaper och skicklighet i dithörande ämnen, utan-äfven det förtroende och den tillgifvenhet derför, som utgör ett hufvudsakligt vilkor för framgång.
I förra afseendet hade redan blifvit nämndt huru förhållandet vore och någon förändring deri är ej att hoppas af de årliga öfningarna, så länge grunden till det felaktiga qvarstode uti nuvarande organisation af flottans personal, hvilken i följd deraf, så i högre som lägre befattningar, kastades än till Arapnets ena och än till dess andra del, ehuru dessa, snart sagdt, ej med hvarandra hade någon annan gemenskap, än den för hvarje krigare, till lands eller vatten, nödiga kännedomen om handterandet af det honom anförtrodda stridsvapnet.
Beträffande det sednare förhållandet, eller behofvet af att ingjuta förtroende och kärlek för vapnet, så hade, på ofvananförda 20’ Stats-Utskottets Utlåtande N:o 81. grunder, det följda systemet icke varit mera ändamålsenligt, och ett fortgående på en sådan bana skulle derföre vara att bortslösa en vigtig del af våra försvarskrafter äfvensom de uppoffringar, nationen derpå måste göra.
Med hänseende till de många svårigheter, som åtfölja hvarje förändring uti personalens organisation, hade önskvärdt varit, att ett lämpligt, af behofvet så högt påkalladt ordnande af vårt sjöförsvar derförutan kunnat vinnas, men vid närmare betraktande visade sig lätt nog att sådant icke vore möjligt; och då sak alltid i första rummet måste afses, samt icke allenast denna, utan äfven den personliga fördelen bäst främjades genom ett bestämdt åtskiljande, borde ett sådant ock ske, om än verkställigheten icke kunde ega rum på en gång och till fullo.
Någon annan utväg att bereda vapnets bägge delar högsta möjliga tjenstbarhet finnes icke, än att lemna hvardera sin bestämda personal och att hos hvardera utbilda den duglighet, hvaraf den är i behof; och en förändrad organisation i denna rigtning måste således utföras.
Vid den fördelning af den nu till Sjöförsvaret hörande personal, som sålunda oförtöfvadt enligt Departements-chefens åsigt, borde verkställas, åtminstone med hänsigt till tjenstgöringen, mötte icke något hinder för en, till användande i sammanhang med Landtförsvarets trupper, ifrågasatt och, med någon tillfällig inskränkning af Sjöförsvars-komitén tillstyrkt, öfverflyttning af en del af nuvarande Båtsmanshåll, som i alla fall borde, tillsammans med beväring, blifva tillräcklig att förse flottan i dess helhet med nödigt manskap; och större borde antalet icke vara, helst deraf endast ökades svårigheten att gifva manskapet nödig sjömannabildning.
Man måste visserligen alltid taga i betraktande att, om å ena sidan manskapsstyrkan ej finge vara mindre än att den för alla behof blefve tillräcklig, den å andra sidan icke borde blifva så talrik, att den icke kunde erhålla nödig öfning och i följd deraf ej heller i behofvets stund komrne att motsvara hvad man trott sig ega rätt att af densamma förvänta.
Departements-chefen hade derjemte ansett sjöbeväringen böra fördelas enligt samma grund som Båtsmanskompanierna, och i de delar af landet, der Båtsmansindelning eller rotering ej finnes, borde den för närvarande anses höra tillhöra arméen.
Kanonier- och Matros-korpserna borde till sin styrka oförändrade bibehållas, den förra för det inre och den sednare för det yttre
Sjöförsvarets eller de djupgående fartygens behof; likasom äfven Skeppsgosse-korpsen och Marin-regementet till nu egande styrka, åtminstone tillsvidare; och har
Departements-chefen för öfrigt ansett flottans Underofficers-corps fortfarande behöfvas till oförminskadt antal, att efter behof emellan de olika delarna af vapnet fördelas.
Hvad anginge det för hvardera delen af vapnet nödiga antal officerare, så måste bestämmandet deraf blifva beroende på beskaffenheten af den materiel, som kunde pröfvas för desamma mest ändamålsenlig, samt organisation och antnl rättas derefter.