Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Prol. 1836 % 1857. i Sami. 1 Afd. 11 Haft. 1 2 Slals-Ulskoltets Ullålande N:o 33. framföra de persedlar och utgöra de dagsverken, sorn för Salpetersjudningen erfordrades; — att denna skyldighet i allmänhet upphört till följd af Kammar-Kollegii, på Nådig befallning, den 28 April 1638 utfärdade Cirkulärbref;— att då likväl, utom det att penningar i enlighet dermed erlades, en del af allmogen fortfarande betungades med att utgöra ved, mat och »annan forderskap» till Salpetersjudarne m. m., Kongl.
Maj:t uti 14 § af Nådig Resolution å allmogens besvär den 13 December 1644 förordnat att detta missbruk skulle upphöra och allmogen befrias från all annan prestation i detta afseende än Salpeterhjelpens betalande i penningar efter deröfver fattad ordning; — att äfven inom Södermanlands Län Salpeterhjelpen ej utgjordes i andra delar af Länet än der Kronan förut haft Salpetersjuderier anlagde, hvadan hela Jönåkers, Rönö, Hulebo samt Oster- och Vester-Rekarne härader, med undantag af Barfva socken, vore derifrån befriade, samt att inom Oppunda och Villåttinge härader allmogen väl i början af 1600- talet utgjort aska, halm, ved och dagsverken in natura till ett Salpetersjuderi i Lerbo socken, men på grund af förenämnde förordnande af år 1638 fått i dess ställe erlägga penningar, först med en förhöjning af 4 öre silfvermynt eller tillsammans en daler af hvart helt behållet mantal, hvilken förhöjning dock från och med år 1651 försvunnit, så att derstädes numera erlades endast kronovärdet å persedlarne med 28 öre silfvermynt eller 14 sk. banko af hvart mantal skatte och krono: — att, i afseende på Akers, Daga och Selebo härader, vid anställd undersökning sig visat, att från och med år 1601 allmogen derstädes till ett Salpetersjuderi i Taxinge socken framkört dels ved, dels stockar, halm och aska, dock ej hvarje år från alla eller hela häraderna och ej heller efter bestämd grund, men att dessa åligganden för bemälde härader, tillhörande det så kallade lifgedinget, enligt Nådigt Bref den 18 Oktober 1622 blifvit förvandlade till en mark penningar af hvar »hel bonde», i följd hvaraf Salpeterhjelpen blifvit debiterad och uppburen i penningar med en mark eller 8 öre silfvermynt af hvarje helt mantal till och med år 1633: — att föjande året i räkenskaperna debiterats, utan någon känd eller uppgifven orsak, för hvarje mantal J stafrum ved, hvarå värdet den tiden var lika, eller 8 öre silfvermynt, och hvilken blifvit levererad till Skeppsta bruk;-—att denna debitering af ved sedermera fortfarit och veden under några år blifvit för en daler stafrummet försåld, hvaremot från 1660 till 1717 då lifgedinget upphörde, de skattskyldigc fått densamma med penningar till samma pris betala: —■ att, enligt den 13 December 1717 Nådigst fastställd och till år 1725 gällande jordeboksmethod, Salpeterhjelpen återförts till kronovärderingspriset eller 8 öre silfvermynt för i stafrum ved af hvarje mantal skatte och krono,
men enligt 1727 och följande årens räkenskaper blifvit erlagd efter markegång med en daler 16 öre för hvarje stafrum, hvilket markegängspris år 1735 fastställdes såsom ständigt: — att, sedan räntepersedlarnes utgörande efter ständig markegång blifvit genom Kongl.
Förklaringen och Påbu - Slats-Ulskotlets Utlåtande N:o 33. 3 det den 15 December 1756 upphäfdt, denna räntepersedel utgått efter årligt markegångspris : — att
Salpeterhjelpen efter enahanda beräkning utgått inom Barfva socken i Öster-Rekarne härad, emedan denna socken år 1614 blifvit förlagd o ' ö till Akers härad och sedermera tillhört lifgedinget och Gripsholms Län till 1639, då den blifvit återlagd till Rekarne: — ätt, efter Kammar-Kollegii åsigt, omständigheterna här i lika, om ej högre grad, än för Småland och Öland, föranledde till den förändring med Salpeterhjelpens utgörande att den borde få betalas med penningar efter en gång fastställdt pris af en mark eller 8 öre silfvermynt, lika med fyra skillingar banko för hvarje mantal skatte och krono i Åkers, Daga och Selebo härader samt Barfva socken i Södermanlands
Län, helst afgiftens förvandling till i stafrum ved icke kunde härledas från någon i behörig ordning meddelad föreskrift, utan syntes hafva uppkommit antingen genom missbruk eller ock att. nyssnämnde vedqvantitet, den tid förändringen skedde, gällde lika med förberörde penningeafgift, men att nu, då värdena till den grad förändrats, att ett stafrum ved i Södermanlands Län, enligt 1853 års markegångs-taxa gällde 5 R:dr 24 sk. banko eller icke mindre än 22 gånger sitt kronovärde och hvarje hemman i denna ort följaktligen finge betala i Salpeterhjelp 1 R:dr 40 sk. i stället för blott 4 sk. banko, allt skäl förefunnes att i detta afseende åter införa den ursprungliga skattskyldigheten, vid verkställandet hvaraf likväl ersättningar till indelningshafvare och andra räntetagare samt anslag af statsmedel för detta ändamål ifrågakomme; — samt slutligen att, sedan Kongl. Maj:t, med föranledande häraf, under den 19 Maj 1854 låtit förständiga Kammar-Kollegium och Stats-Kontoret att låta upprätta specificerade uppgifter, som utvisade beloppet i medeltal för sednast förflutna tio år af den Salpeterhjelp, som utgår till de serskilda tjenstemän, verk och inrättningar, hvilka häraf hafva inkomst, äfvensom den skillnad, som för hvar och en af dem skulle uppkomma, derest den ifrågaställde förändringen i afseende å Salpeterhjelpens beräkning inom förenämnde orter af Södermanlands
Län komme att ega rum, beinälde Embetsverk, uti skrifvelse den 28 nästförflutne Mars, aflemnat en sådan af Kammar-Kollegii första Provins-Kontor sammanfattad uppgift, utvisande, att skillnaden emellan hittills beräknad
Salpeterhjelp i medeltal för åren 1844-—1853 och samma utskylds till penningar å 4 sk. banko för hvarje mantal föreslagna belopp skulle, sedan derifrån blifvit undantagne de Landstatstjenstemäns indelningar, om hvilkas indragning till Kronan i utbyte emot kontanta löneanslag, Kongl.
Majit under den 22 November 1855 i Nåder förordnat, utgöra: för Åkers styckebruk, till hvilket Salpeterhjelpen af hemmanet N:o 1 Barksäter i Barfva socken är anslagen — 20. 4. » Södermanlands Regemente 23: 32. 11|. r> Fjerdingsmännen i 12 socknar 6: 13. 2L » Häradshöfdingen i ofvannämnde härader, hvilken uppbär 4 Slats-Ulskoltets Utlåtande N:o 33. räntan af Häradshöfdingebostället Norrby i Åkers socken 2: 26. — och för Borgmästaren i Mariefred, såsom innehafvare af räntan utaf hemmanet Svansta N:o 1 i Kernebo socken .... 1: 33.
4. elier tillsammans Ridr 34: 29. 9R. På grund af hvad Kammar-Kollegium, uti sitt underdåniga utlåtande af den 15 November 1853, anfört och upplyst i frågan om Salpeterhjelpens utgörande inom Åkers, Daga och Selebo härader samt Barfva socken uti Öster-Rekarne härad af Södermanlands Län, hade Kongl. Majit för sin del funnit skäligt, att, i öfverensstämmelse med Kongl. Maj:ts och Rikets Ständers i afseende på denna räntas utgörande inom de Småländska Länen fattade beslut, Sålpeterhjelpen jemväl inom förenämnde delar af Södermanlands
Län finge erläggas med penningar efter kronovärdi på sätt i allmänhet inom Riket eger rum; och då för till vägabringande af en sådan förändring erfordrades att nöjaktiga anslag beviljades till godtgörande af den genom samma förändring uppkommande minskning uti stadgade och vid lönereglering beräknade inkomster, har Kongl. Majit i Nåder föreslagit, dels att ett årligt anslag af 23 Ridr 32 sk. 11 rst. biko eller 35 Ridr 53 öre Riksmynt, motsvarande den genom förändringen nppkommande minskning uti de för Södermanlands Regemente vid 1833 års lönereglering afsedda indeldta löningsanslag, måtte af Rikets Ständer å Riks-statens 4:de Hufvudtitel uppföras och der tilläggas förut varande anslaget i penningar, — dels äfven att, till ersättning för ännu i tjenst varande Fjerdingsman, måtte på Allmänna Indragningsstaten anvisas ett emot hvars och ens förlust svarande belopp, hvilket vid innehafvarens afgång borde indragas och upphöra; hvaremot, enär innehafvaren af Åkers styckebruk, äfvensom Borgmästaren i Mariefred, åt hvilken räntan af hemmanet Svansta Nio 1 i Kernebo socken är på lön anslagen, icke vore berättigade att uttaga de dem tillkommande hemmansräntor efter andra grunder än som för utgörandet af Kronans behållna räntor äro i allmänhet stadgade, Kongl. Majit ansåge någon ersättning till dessa indelningshafvare för minskad inkomst genom lörändrad ordning för Salpeterhjelpens erläggande icke böra ifrågakomma, lika litet som för innehafvaren af Häradshöfdinge-bostället Norrby i Åkers socken, till hvilken räntan af detta boställe vore anslagen.
Då Rikets Ständers vid sistförllutne Riksmöte meddelade beslut i afseende å Salpeterhjelpens utgörande inom de Småländska Länen hufvudsakligen grundade sig på det skäl, att det förut iakttagna sättet för denna räntas debiterande efter markegång härrört af en från äldre tider tillbaka uppkommen oriktig tillämpning af gällande uppbördsförfattningar, samt, enligt hvad numera upplyst och utredt blifvit, enahanda förhållande inträffat med Salpeterhjelpens utgörande inom ofvannämnda trakter af Södermanlands Län, anser Stats-Utskottet det vara med billigheten öfverensstämmande att äfven i sistnämnde hänseende rättelse må, till de Siats-Utskottets Utlåtande N-.o 93. 5 skattskyldiges fördel beredas, på sätt Kongl. Majit uti högstberörde Nådiga Proposition behagat föreslå; och får Utskottet således tillstyrka, att Rikets Ständer för sin del medgifva, det Salpeterhjelpen inom Akers, Daga och Selebo härader äfvensom Barfva socken i Rekarne härad af Södermanlands
Län må från och med nästkommande år 1858 beräknas och erläggas med penningar efter kronovärdi, i likhet med hvad inom öfrige delar af Riket eger rum, samt att Rikets Ständer måtte dels till godtgörande af den genom en sådan förändring uppkommande minskning uti de för Södermanlands Regemente påräknade Iöningsanslag anvisa ett årligt belopp af 23 Ridr 32 sk. 11} rst. banko eller 35 Ridr 53 öre Riksmynt att uppföras å 4:de
Ilufvudtiteln och der tilläggas förutvarande anslag i penningar, dels ock å Allmänna Indragnings-staten uppföra 6 Ridr 13 sk. 2} rst. banko, eller 9 Ridr 41 öre Riksmynt, utgörande, enligt de af Kongl.
Kammar-Kollegium meddeldta specificerade uppgifter, beloppet af den ersättning, som skulle tillkomma i tjenst varande Fjerdingsmän; börande, dock sistnämnde anslag, i mån af nuvarande indelningshafvares afgång, indragas och upphöra.
Vid behandlingen af detta ärende har Utskottet jemväl förehaft en af Riksdagsfullmäktigen Bengt Nilsson från Kronobergs
Län väckt motion, deruti, med anförande af hvad vid sednaste Riksmöte blifvit i afseende å Salpeterhjelpens utgörande i de Småländska Länen beslutadt, motionären hemställt, att äfven rusthållen inom samma provins, hvilka i allmänhet vore små, men hårdt betungade, måtte, i anseende till den minskning de till rusthållen anslagna augments-räntorna genom
Salpeterhjelpens förändrade debitering undergått, komma i åtnjutande af enahanda ersättning, som redan blifvit militie- och läro-staten samt landsstats-tjenstemännen tillagd, — uti hvilken motion Peter Jönsson och Nils Svensson från Jönköpings
Län, äfvensom G. Johansson från Kronobergs
Framställningar i detta ämne, af lika innehåll med nu anförde motion, utgjorde redan vid sistförflutne Riksdag föremål för Rikets Ständers pröfning; men med godkännande af hvad dåvarande Stats-Utskott, i anledning deraf, yttrat, funno Rikets Ständer samma framställningar icke föranleda till någon åtgärd å deras sida.
Till stöd för denna åsigt hade Stats-Utskottet anfört dels, att då rusthållen vid indelningsverkets införande lingö omförmälde augmentsräntor till hjelp i rustningen sig anslagne, sådant icke kunnat ske med annan rätt än Kronan då egt, hvilken rätt till Salpeterhjelpen inskränkt sig till att derför uppbära penningar efter kronovärdi, och dels att rusthållen i Småland, enligt hvad indelnings-verkcn 6 Stals-Ulskoltets Utlåtande N: 33. öfver de indelta Kavalleri-Regementena utvisade, jemförelsevis med rusthåll i en del andra Rikets provinser, icke kunde anses såsom hardt betungade; — och som dessa skäl fortfarande ega full giltighet, finner Utskottet sig sakna anledning att till Bengt Nilssons förevarande motion tillstyrka Rikets Ständers bifall.
Ulf:o 33 (Litt. Ii).
Utlåtande, i anledning af väckta motioner om upphörande af vissa utaf de i ordinarie räntan ingående skatter. (J. A.) Hedervärda Bonde-Ståndet har till Stats-Utskottet remitterat följande motioner, dem Utskottet i sammanhang med beräknandet af Stats-verkets inkomst utaf ordinarie räntan förehaft till behandling nemligen: d) af Riksdagsfullmäktigen Olof Olsson från Westmanlands Län och Ephraim Larsson från Elfsborgs
Län med hvilka flere af Bonde-Ståndets Ledamöter sig förenat; varande i dessa motioner anfördt, att då den s. k. landtågsgärden ursprungligen varit beviljad endast för tillfälliga behof, men sedermera kommit att blifva en beständig ränta, hvilken jemte alla andra på jordbruket hvilande skatter och besvär vore för landtmannen serdeles betungande, motionärerne derföre väl ansåge med billigheten öfverensstämmande, att nämnde skatte-titel alldeles afskaffades, men dock, i betraktande deraf att landtågsgärden numera, likasom de öfriga gamla räntorna, blifvit inbegripen under den gemensamma rubriken »Ordinarie Ränta», funnit sig i stället böra föreslå, att en billig nedsättning i ordinarie räntan måtte medgifvas, ungefärligen motsvarande landtågsgärdens belopp, hvilken nedsättning Olof Olsson ansett böra bestämmas till en femtedel, men Ephraim Larsson till en fjerdedel af den summa, hvartill ordinarie räntan för närvarande beräknas.
Med afseende härå får Utskottet erinra, att då, vid föregående Riksdagar, fråga varit väckt om landtågsgärdens upphörande, Rikets Ständer, enär denna ränta genom flera beslut blifvit förklarad lika ständig som öfriga grundräntor, Siats-Utskottets Utlåtande N:o 33. 7 och således nuvarande jordegare icke hade mera grundade anspråk att njuta befrielse från den förra än från den sednare, funnit de i sådant hänseende gjorda framställningar icke kunna bifallas.
Enligt hvad Utskottet inhemtat, äro hufvudsakligen samma skäl, som vid föregående tillfällen blifvit i denna fråga förebragta, men icke vunnit afseende hos Rikets Ständer, ånyo upprepade uti ofvanberörde tvenne motioner, hvarjemte motionärerne nu åberopat den vid sednaste
Riksdag beslutade förändring i afseende å vilkoren för bränvinstillverkning samt yrkat att Statens betydliga inkomst af bränvinsafgiften borde användas till nedsättning af andra skatter; — men då nämnde statsinkomst blifvit till fyllande af andra behof påräknad och äfven vid innevarande Riksmöte kan antagas blifva till hela sitt belopp erforderlig för statsutgifternas bestridande, samt
Utskottet anser frågan om vilkoren för briinvinstillverkningen, som numera hufvudsakligen utgör en fabriksnäring, icke stå i ett sådant sammanhang med frågan om eftergift af grundskatterna, att denna omständighet kan innefatta någon giltig grund för motionärernes ofvanberörde framställning, får Utskottet, med afseende jemväl å Rikets Ständers tillförene i detta ämne yttrade åsigter, hemställa, att förevarande motioner icke må till någon åtgärd föranleda; —• samt b) af Riksdagsfullmäktigen A. Jansson från Wermlands Län, hvilken anfört, hurusom inom
Philipstads bergslag förekomme en beskattning af så ovanlig beskaffenhet, att en sådan troligen icke i någon annan ort af Riket egde rum, bestående uti en serskild afgift dels för hvarje hemmansegaren tillhörigt kreatur, nemligen 4 skillingar för en häst, 3 sk. för en oxe, 2 sk. för en ko o. s. v. och dels för utsädet, så att för en fjerding utsäde skattades 6 rst.; Och då denna beskattning, enligt motionärens åsigt, vore serdeles obillig, samt icke något skäl funnes, hvarföre
Philipstads bergslag skulle mer än andra orter dermed betungas, har motionären hemställt, att denna s. k. kreatursskatt, som för hela bergslagen skulle uppgå till omkring 400 R:dr b:ko, måtte hädanefter få helt och hållet upphöra.
Beträffande denna fråga har Utskottet af äldre räkenskaper och handlingar inhemtat, att den uti ordinarie räntan ingående s. k. boskapshjelpen eller boskapspenningarne, i enlighet med 1620 års Riksdagsbeslut, blifvit så väl uti Wermlands bergslag (innefattande, utom Philipstads bergslag, äfven Grythytte och Hellefors socknar) sorn i öfriga orter af Riket till och med år 1641 beräknad efter kreaturens antal och utsädet, men att derefter genom 1642 års Riksdagsbeslut boskapshjelpen blifvit beviljad att utgifvas med 2 daler silfvermynt af hvarje helt hemman skatte och krono samt i öfverensstämmelse härmed utgått äfven inom bemälda bergslag till och med år 1645.
Då emellertid vid debitering af denna afgift inom bergslagen under nämnde 4 år, den beräkningsgrund iakttagits att hvarje mantal (hvarmed här menades hvarje delegare i hytta eller brukande bergsman) fått erlägga lika mycket i boskapspenningar, som en hel 8 Stats-Vlskottets Vllåtande N:o 33. gård på Lindet, hade Landshöfdingen Christer Bonde, uppå Bokhållaren Olof Staffanssons derom gjorda hemställan, medgifvit att hvar hytta finge »göra ut så många boskapspenningar och extra ordinarie hjelper som fyra hemman på landet, hvilket man befinner något likare och skäligare vara» ; men detta beräknirigssätt finnes i räkenskaperna endast iakttaget för år 1646, och påföljande år anmälde Christer Bonde hos Kammar-Kollegium att han »låtit uppteckna boskapen i förbemälde landsort efter samma sätt som tillförene praktiserades» samt hemställde, att sålunda måtte för framtiden få tillgå, enär »Bergsmännen hafva ock mycket »härom anhållit att denna disposition hädanefter årligen med dem härom ske »måtte efter såsom detta går dem mycket lindrigare af, synes ock vara billigt, »att then som litet boskap häfver, han betalar litet och then som mycket haf»ver han betalar mera».
Denna framställning blef af Kammar-Kollegium, enligt dess skrifvelse den 26
Maj 1647, bifallen; och räkenskaperne utvisa äfven, att boskapspenningarne inom Philipstads bergslag från och med sistnämnde år och allt framgent utgått i förhållande till kreaturens antal.
Häraf visar sig således, att den s. k. kreatursskatten icke, såsom motionären förmenat, utgör en Philipstads bergslag serskildt pålagd beskattning, utan är samma afgift, som de under ordinarie räntan inbegripne boskapspenningarne; vid hvilket förhållande och då anledning icke synes förekomma att medgifva bemälde bergslag befrielse från de ordinarie utskylder, som för öfrigt inom hela Riket utgöras, Utskottet finner sig icke kunna tillstyrka att ifrågavarande beskattning, på sätt motionären hemställt, hädanefter skulle helt och hållet upphöra; men deremot har Utskottet, enär det inom Philipstads bergslag samt Grythytte och Hellefors socknar ännu bibehållna sättet för utgörandet af boskapspenningar efter kreaturens antal och efter utsädet icke öfverensstämmer med de till förenkling i uppbördsväsendet syftande beskattningsgrunder, som under sednare tider blifvit allmänt tillämpade, ansett sig böra taga i öfvervägande, huruvida icke en förändring i berörde hänseende lämpligen kunde beredas; och då boskapspenningarne, som i öfriga delar af Riket allt sedan 1642 utgjorts med 2 daler silfvermynt för ett helt mantal, numera efter skatteförenklingens verkställande ingå uti den för hvarje hemman bestämda penningeräntan, synes samma afgift äfven inom förstnämnde ort böra på enahanda sätt utgöras.
Härvid förekommer väl, i fråga om den beräkningsgrund, som för de så kallade hyttorna och bergstorpen skulle i detta hänseende iakttagas, att, på sätt ofvan är omförmäldt, den år 1645 antagna beräkning, enligt hvilken 1 hytta skulle utgöra lika mycket som 4 hela hemman, befunnits för bergsmännen alltför betungande och derföre redan det följande året upphört; men, enligt hvad Utskottet inhemtat, hafva äfven andra jemförelsegrunder varit i detta hänseende antagna, så att, exempelvis, Sextio - Slals-Ulsknltcts Uttalande N:o 33. n Sextiofyra Lispund Osmundsjern i skatt ansetts motsvara ett helt hemman eller jordeboks mantal, oell under den tid (1800 —1830), som salpetergärden utgjordes, en hytta i Philipstads bergslag beräknats lika med ett hemman, samt ett s. k. bergstorp, med 4 Lisp.
Osmundsjern i skatt, ansetts1 lika med V® mantal.
I betraktande häraf och då det således icke bör möta svårighet att för boskapspenningarnes utgående af hyttor och bergstorp uppgöra en lämplig och billig beräkningsgrund, får Utskottet hemställa, det Rikets Ständer, jemte anmälan, att de för sin del medgifva det boskaps-penningarne inom Philipstads bergslag samt Grythytte och Hellefors socknar hädanefter må erläggas efter samma grunder, sorn inom öfriga delar af Riket, underdånigst anhålla, att Kongl. Maj:t täcktes i nåder vidtaga de åtgärder, som till verkställandet af ifrågavarande förändring må finnas erforderliga.
M:© 33 (Litt. C).
Utlåtande, i anledning af väckta frågor om eftergift af beskattningen ä lackjerns-tillverkningen och slångjerns-smidet. " - (I- A.) Sedan Fullmäktige i Jern-kontoret, med åberopande af Bruks-societetens uppdrag, den 21 Februari 1854 hos Kongl. Majit gjort underdånig framställning, bland annat, derom, att tillverkningen af stångjern äfvensom den del af trckjernsblåsningen, hvilken atom bergslag bedrifves, hädanefter måtte befrias från hammarskafts- och tionde-tackjerns-afgifter och icke beskattas till högre belopp eller efter andra grunder än öfriga fabriks-näringar, samt denna underdåniga framställning, efter det såväl Kongl. Bergs-kollegium den 13 Mars nyssnämnde år, som Kongl.
Kammar-kollegium och Stats-kontoret den 22 November 1855 infordrade underdåniga utlåtanden afgifvit, blifvit den 19 April 185G inför Kongl. Majit llih. till R.
St. /'roC 1SS6 # 4857. /, Sami. 1 Afd. 41 Iluft. 2 1€ Stals-Ulskottets Utlåtande N:o 33. underdånigst anmäld, dervid Kongl.
Maj:t, som under den 8 nästförutgångne Mars anbefallt
Bergs-kollegium att inkomma med underdånigt yttrande och förslag såväl rörande ifrågasatt utsträckning af de för jernhandteringens bedrifvande genom Kongl.
Kungörelsen den 27 April 1846 beviljade friheter, som ock i afseende på frågan, att de jernhandteringen till Staten och kommunen åliggande utskylder skulle ställas i samma förhållande som för fabriker i allmänhet, till sistbemälda Kollegium ånyo öfverlemnat
Fullmäktiges i Jern-kontoret ifrågavarande underdåniga framställning med dertill hörande handlingar för att vid fullgörandet af förenämnda Nådiga uppdrag tagas i öfvervägande, i anledning hvaraf Kongl. Kollegium ock under den 30
Maj nästlidet år rörande nu ifrågavarande ämne sig ytterligare utlåtit; så har Kongl.
Majit, vid afgifvande till Ilikets nu församlade Ständer af Sin Nådiga Proposition, angående Statsverkets tillstånd och behof, till slutlig pröfning förehaft detta ärende; — och hafva, jemte högstberörda Nådiga Proposition, alla till målet hörande handlingar blifvit öfverlemnade till Stats-Utskottet, som, efter tagen kännedom af hvad Kongl. Majit i fråga om jernbeskattningen föreslagit samt berörde handlingar i öfrigt innehålla, nu får till Rikets Ständer afgifva det yttrande, hvartill härvid förekomne omständigheter funnits föranleda.
Uti deras ofvanberörde underdåniga framställning hade Fullmäktige i Jernkontoret hufvudsakligen anfört, att tillverkningskostnaden för såväl tackjern som stångjern, sammanräknad med skatterne å dessa tillverkningar, på de flesta ställen öfverskjöte jernets försäljningsvärde, så att jernhandteringen numera i allmänhet icke lemnade sina idkare någon vinst, utan endast beredde dera förmånen att göra sig till godo de dem tillhöriga materialier för handteringen; att Fullmäktige, som, enligt Bruks-Societetens uppdrag, låtit verkställa en noggrann utredning af Svenska jernhandteringens ekonomiska förhållanden, hvilken vid samma tillfälle till Kongl.
Majit öfverlemnats, ansågo genom denna utredning vara satt utom allt tvifvel, att, om än den dryga beskattning, som i Sverige är lagd på jerntillverkningen, kunnat i de aflägsna tider, derifrån den egentligen sig härledde, anses hafva egt något skäl för sig på den grund, att denna tillverkning då åtnjöt ett särskildt hägn och omgärdades af vigtiga privilegier, hvilka, i förening med den säkra och förmånliga afsättningen, gåfvo Bruks- och Bergverksegarne styrka att bära denna tyngd, så hade dock under den sednast förflutna tiden förhållandena väsendtligen förändrat sig.