Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Försigtigheten torde dock bjuda ett undantag, eller då sådana yttre förhållanden inträffa, att utländsk spannmål icke kan inkomma, och brist derpå inom Riket finnes.
Men på det misstag må förekommas
I Regeringens sida, härrörande antingen af rådgifvande Embetsmäns nycker och fördomar, eller okunnighet om Landets sanna tillstånd i anser jag det vara Nationens rätt, att höras i en sak, hvarpå vi nyligen sett dess välfärd bero.
Jag tillstyrker derföre - Den R Junii 219 före, att det ma vara Regeringens åliggande, att i detta sällsynta fall, genom Circulaire, underrätta Landshofdingarne om Rikets vådliga ställning, hvilka böra äga att sammankalla -IjandlhushållsSällskaperna och deras beslut eller tillstyrkande i afseende på den tid, söm för bränningen kupde indragas, till Kongl Majit öfverlemna; sorn borde i likhet med de fattade yttranden, bestämma den för bränvinstillverkningen inskränktare tiden.
Man måste i en Stat göra afseende på de allmännaste fördelar, och medgifva de inskränkningar för vissa Classer, söm de påkalla, ulan deias egentliga förorättande.
Bränvitis - bränningen är lönande för Jordbrukaren, men kan icke vara det för en blott Näringsidkande Stad, så snart tillverkningsrättigheten blir mindre inskränkt och tiden jemn.
Det kan således icke anses såsom förlust för Städerna, att icke få bränna; men det är en allmän- hushållsanstalt, giltig ur många skäl och enlig med den princip, att bränvinsbräntiingen är en binäring till åkerbruket och att den, i förening dermed begagnad, bereder Staten den största och allmännaste fördel.
Den hittills antagne- grund för Städers bränning, eller personalen, kan jag derföre icke godkänna.
Städerne icke äro förbundne att för sin personal ensamme producera sitt behof af spannmål och andra födoämnen, utan vilkoret för Städers anläggande just varit att af I.andtmannen förses med lifsmedel af alla slag, är denna princip felaktig.
Den till Städerna donerade jord är ursprung - ä SO bert g Juni. sprungligen icke ämnad till produktion af säd, u* tan till plantager och sådana växters odling, som ansetts nödige för Fabriques-handteringar, och till Utskottet har jemväl Memorial af Ledamöter inom Riks - Stånden inkommit, som åsyfta, ätt Städernes jord antingen matte på detta sätt begagnas, eller ock donationerne upphöra.
Af bifall härtill skulle väl följa, att Städer i allmänhet icke agde producera spannmål, och således icke eller borde äga förädla en vara, som de ej frambringa.
Men jag tror mig icke misstaga mig, då jag förmodar, att jemte det skråtvånget, menligt för Städerna sjelfva, vid denna Riksdag kommer att upphäfvas, Landtmannen då tillika kommer åter i åtnjutande af den Näringsfrihet, som honom ur enahanda skråanda varit beröfvad.
Af denna förändring anser jag böra följa, att
Städerne äfven måtte äga att fritt använda sina krafter och gagna den jord de innehafva lill jordbruk på sätt de hittills förmånligast funnit, samt således äfven berättigas till förädling af spannmålen, efter lika grunder sorn Landtmannen.
Men intill dess denna allmänna frihet blifvit medgifven, anser jag bränvinstillverkningen ej tillhöra Städerna, då de ej ärö berättigade att producera spannmål ; hvarföre jag för min del fäster, såsom vilkor för Jordbrukande Städers bränningsrätiighet,, ett föregånget medgifvande af Näringsfriheten, och i allt fall anses de Städer, som ej hafva Jordbruk, oberättigade att bränvin tillverka, på samma grund och med lika skäl, som bränrringsrättigfeet nu icke tillhör , Fabriques-inrättningar på Landes - Dm 8 Junii 8-3.1 idet, till hvad personal som belstj då de icke ära förenade med Jordbruk af äsatt mantal.
Ehuru jag för min de! är fast i den öfvértygelsen, att någon naturligare och nyttigare grund för bestämmandet af pannryihden icke gifves, än hvarje Landtmans eget omdöme, grundad! på dess förråd af säd eller rötter, Ladugårdens hellof, varans afsättning, skogstillgång och flera omständigheter, olika på särskildta orter, finnér jag farhågan för missbruk så allmän, att bestämda grunder och föreskrifter i detta fall ej lära kunna undvikas.
Med principe vore det mest enligt, att efter kreaturens antal uträkna ka-nnrummet; men då controllen är svårare och man nödvändigt vill en sådan, torde det nu gällande sätt, efter hemmansvärdet, vara den lämpligaste.
Då Värdet tages till grund för pannrymden, och denna, enligt sista förändringen, är medgifyen till 180 kannor för hemman af 30,000 R:d värde, är det en obillighet och stridande mot en. klok hushållning att försvåra begagnandet af denna rättighet på sätt som skett genom det stadgande, att den Jordägare, hvars hemmansvärde öfverstigef 15,000 R:d, måste, om han vill gagna det öfverstigande värdet, anskaffa en särskildt panna, som både kostar mera inköp och underhållning, men särdeles i afseende på tillsyn och ved , än om detta kannrum, ofta obetydligt, fått innefattas inom en och samma panna.
Icke mindre orimligt är det att föreskrifva ett Maximum för kannrumrnet, då behofvet af bränningen alltid för» 22* Den 8 Juni. förhäller sig till hemmansvärdet, oell en hvar lätteligen finner, att en afverkning, som icke äc mera än tillräcklig vid en Ladugård af 50 kreatur, icke svarar emot ändamålet, då man har Öfver hundrade att föda.
Författningar ogillas af sunda förnuftet och äro ytterst löjlige.
Af lika egenskap är det stadgande, att de låga pannor, som man funnit bespara både arbete och i synnerhet ved, och hvars allmänna bruk derföre borde befordras i stället att återhållas, blott få beräknas efter hälften af deras kannrum, efter man jemväl funnit, att tid tillika genom dem vunnes.
Det är så mycket mera orimligt, att binda danandet af redskapen inom denna eller någon annan gratis, som omtanka», biträdd af chemiska kunskaper, icke tordes underlåta att tid efter annan äfven häri uppfinna förbättringar, och man har nyligen sett en sådan tillkomma , hvars verkningar till tidens vinnande äfven torde vara förmånligare än Skottska pannorna , ehuru denna redskap, efter nu gällande Bränvins - Förordning, icke lärer kunna åtalas.
I hvar och en Näring borde man väl åsyfta och lifva den största färdighet , den högsta vinst.
Man betjenar sig i alla andra af de ökade krafter, som nyttigare redskap erbjuda; hvarföre skall då bränvinsbränningen derifrån uteslutas, och försvaras af alla upptänkliga band?
Om man likväl ville besinna, att det icke är med de små pannorna, med den sena och kostsamma afverknkigen, som Nationens sedlighet bibehålies, utan att det är goda PoliceJUtstalser, som skola befordra densamma; men att det Din 8 Juni. det deremot är en ren förlust för Slaten, 1 denna sorn i alla andra handtering?!*, att icke drifva ett yrke med deri mesta möjliga uträkning och fördel.
Pa dessa anförda skäl föreslår jag, att rättigheten till bränvinsbränning må ä Landet utofvas och åtfölja hemman af åsatt Mantal efter egendomens uppskattade värde och derefter uträknadt kannrum samt med hvad redskap som helst.
Värdet af hemman inom en mil, som ä. ges af samma person och skötes med dess folk och dragare eller hälftenbrukare, må sammanräknas, och bränyinsbränningen för alltsammans å ett ställe förrältas.
Endast sjelfva Landtegendomen och å hemmanets ägor belägne qvarnar kunna i det värde ingå, hvarefter rättigheten till bränvinsbränningen bestämmes, men icke derå anlagda Verk, såsom Bruk och Fabriquer och andra inrättningar.
Bränvinsrättigheten kan odelad upplåtas åt annan å hemmanets ägor boende person , sorn ej sjelf är berättigad att bränvinsbränning idka.
Inga andra Städer, än de som drifva Jordbruk, äga rätt till Bränvinsbränning, och detta efter Stadslägenheiernes uppskattade välde.
Endast jorden skall dervid beräknas.
I Stad må ingen mindre panna, än om femtio kannor, nyttjas, och äga derföre flere, att efter deras innehafvande Stadsjords sammanslagna värde förena sig- om en pann».
Dock må ingen dylik panna vara större, än 22.4 Den B Juni. än g o
Iean tior," ehuru flera sådana kunna i ett sammansatt verk nyttjas.
Men för fulla värdet af,en enda person tillhörig
Stadsjord må pann» rymden kunna Utan inskränkning begagnas, likasom på JLandet, oansedt pannan derigenom skulle öfverstiga g o kannor» ^ t . ’ o i :t B a 2 Ars Branvins-Förordning indelar hem-’ Jnartsvärdet i trennc Glassér och bestämmer ett visst kannrum för ett utsatt hernrnansvärde; men för att förekomna de då oundvikliga följderna af redskapens förändring , medgifver 4 Momentet 1. §. en utvidgning för hemman al lägre värde till högsta tillåtna kannrummet inom samma Glass,: emot en viss förhöjning i afgiften.
Härigenom har den afvikelse från principen uppkommit, att ett hemman af 5000 H:d värde, hvars brännings-' behof kanske är 6 gånger större, än ett af 500 E:d värde, ej äger rätt till större pannrymd, än som för det förstnämnde är medgifvet.
Att nu reducera rättigheten till ett blott begagnande efter hemmansvärdet, har samma skäl emot sig, sorn förra gången.
Enda sättet att bereda någon likhet torde derföre vara, att, med bibehållande af Classindelningen, medgifva rättighet för de högre hemmansvärden inom classen att kunna efter ■Sgarnes behag uppflyttas till ett bestämdt kannrum i nästa Glass.
Skälet för Classérnes bibehållande är endast, att derigenom hafva det gifna maximum för de lägre hemmansvärden, som nu äro berättigade till förhöjning.
Man torde böra bibehålla beräkningen i första Classen i likhet med Den 8 Juni. med 1812 ars Förordning, men att sedermera aooo E:d värde alltid svarar emot 5 kannor, hur högt det derefter stiger.
Detta är det mest naturliga, mest lika för alla, och saknar den småaktighet, hvaraf beräkningen af 3:dje classen i sista Förordningen bär stämpel.
Jag har föreställt mig, att femton kannors tillökning för de högre värden i första classen och tio för de i den andra, kunde vara tillräckligt, och genom rättelsen i beräkningen inom 3;dje classen, genom 5 kannors paförande för hvarje 1000 E:d, i stället för frenne, torde i det närmaste dea motsvarande förhöjningen för de högre värden inom denria dass vara beredd; äfvensom förhöjning sedermera ej torde böra äga rum,, utan pannrymden alltid förhälla sig efter värdet.
På följande sätt skulle således, efter detta förslag, pannrymden beräknas för hemmansvärdet.'
Första Classen, 50 kannors rymd.
Under och till och med 500 E:d so k:r Derifrån till och med 750 E:d—u kir Femton k:r» aooo 3 000 4000 5000 )000 'uinu;nmg genom uppfl, i nästa ctass. 4° — 5 5- 45 — 60. 50— 65. 4 :e Ib N:o 29, 30.
Andra Den 8 Juni.
'Andra Classen, Sjuttiofem kannor.
Till och med Gooo _ 55 k:r Ti° k:rs förbjning ge-, "■ norn uppilyttning 1 nasta 7000 — 60 — clas s > 8000 — 65 — 9000 70 — 80.
10,000 — 75 — 85.
Tredje Classen, Nittio kannor. 11.000 — 80 — 12.000 — 85 — 13.000 — 90 — För hvarje Tusen R:d utöfver sist upptagna värde foitfar tillökningen på samina sätt med 3 kannor.
I afseende på mätningen af pannor, torde stadgandet härom i 1812 års Tränvins - Förordning på det sättet böra rättas, att mätningen alltid förrättas frän bottnen till halsens början, hurudan redskapen är beskaffad.
Försegling af Pannorna torde icke vara af Hoden, då bränvinsbränningen utan inskränkning gagnas 8 månader.
Denna förrättning medför i allmänhet så mycken svårighet, både för KronoBetjeningen och Allmogen, att det vore en stor sak, om den kunde upphöra; dock anser jag vid det fall, då på förenämnde sätt någon inskränkning i denna bränningstid förordnas, förseglingen böra äga rum, Bran - Den 8 Juni.
Bränvins-Bevilloingen bör, efter min tanke,' upphöra.
Det stöler sunda förnuftet, att man mäste betala till Staten, då man vill använda sä« den till en viss dryck, men icke till en annan.
Om jag förstör säden till blott fodring åt kreaturen, nr jag fri från afgift; men om jag dessutom vill bemöda mig att vinna ett lifsmedel för mig sjelf, så skulle detta kosta penningar.
Om Bevillningen, sorn jag förmodar, blir grundad pi, behållen inkomst, så följer deraf, att den vinst, bränvins - tillverkningen beredt, blir, jemte den öfriga behållna inkomsten, beskattad, och den kan således icke utan orättvisa beläggas med ny Bevillning.
Jag tillstyrker derföre, att Bevillnings - Utskottet måtte orri denria mening underlättas, i det fall den vinner bifall inom detta Utskott.
Skulle likväl Rikets Stander förklara, att Bränvins - Bevillningen skulle fortfara, anser jag i alla fall, att grunderna för densamma böra förändras.
Om ett jordbruk fordrar större afverkning, är det icke skäl att derföre tyngre beskatta densamma.
Huru mången har icke nu afhållit sig Fran bränvinsbränningen, till skada för sitt jordbruk, derföre att afgiften varit för hög?
Den enda progression, som synes kunna äga rum, torde inträffa vid de tillfällen, då pannrymden j$i dels ofvan föreslagna, dels nu gällande sätt, öfverstiger hvad mot hemmansvärdet egentligen svarar; men bestämmandet af alltsammans torde böra ske i förening med Beviilnings - Utskotttet.
Ut Supra. åsx Protocollo AL Af. Rosbeck Ut 'Den 8 Juni'.
Utdrag af Protocollet hållet uti Riksens Häglof. Ständers Allmänna Besvärs och Oeconomie-Utskots Plenum den 18 Maj 1815.
S. D. "Utskottets
Secreterare uppläste det af Beredningen föreslagna Betänkande, rörande HusIrehofsbränvinsbränningen; men som tiden icke inedgaf att denna gång göra de anmärkningar och tillägg, hvartill flere af Utskottets Ledamöter förklarade sig vara sinnade; så beslöts, att målet skulle läggas på bordet.
Emedlertid uppläste Herr Assessoren Planck följande skriftliga anförande i -amnet: "’Jag tviflar, att uti något Hushållstnål varit så mycket taladt, skrifvet och förordnadt, sorn rörande bränvinstillverlcningén i vart Land.
Ämnet och de olika principer, som folket och Begeringen om dess nytta eller skada fattat, har dertill gifvit anledningar.
.För min del anser jag missbruket så väl af Prcductionen, sorn Consumtionen, i allmänhet och får enskildta hushållningen, högst skadligt.
Spannmålens omåtlliga förödande genom missbrukad brän.viris-tillverkning samt de brott och olyckor öfverflödigt bränvinssupande af lägre folk - classerna åstadkommit, har erfarenheten visat.- Goda Författningar hafva val deremot blifvit stadgade, men sällan efterlefdé.
Då nästan allmänt är medgifvet, att Climatet fordrar - Den 8 Juni1 drar en lättast åtkommen, värmande och stärkande dryck: brnrivinet, lärer deremot icke vara myc.' het att invända; men rätteligen har bränvinsbränningen blifvit reducerad till husbehofstillverkning, öfver hvilken gräns den aldrig börtil-’ låtas.
För att foga mig efter de mångas önskan, Som rösta för en fri och oinskränkt bränvinsbränning, tager jag mig friheten till pröfning hemställa följande förslag:
Husbehofsbrännings-tillverkningen på Landet och i Städerna ina för alla, ingen undantagen, utom fattighjon, vara fri och oinskränkt alla tider på året, med hvad pannrymd och redskapens konstmachiner, som helst vill begagnas, ernof en skälig afgift till Staten, som kan finnas lämplig, likväl med nedannämnde vilkor: att ingen, utom Krögare, bör, vid 100 B:d vite och varans confiscation, få sälja eller till annan afyttra bränvin i större eller mindre qvantum; ty det är emot sakens natur och till. ståndsfrihetens ändamål, att en husbehofsbrännare gjorde bränvin till en handelsvara.
De få Krogar, som i föreslagna fall kunna anses nödvändige, och till det rnindsta antal borde inskränkas, således på Landet, der den iner och mindre förmögne till eget behof hade rättighet att alla tider på året med större eller mindre, egna eller lånta, pannor tillverka bränvin, må äfven sjelfva till minutering bränna erfordesligt qvantum, emot 60, 30, mindst 20, K:d Banco årlig krogafgift till Kronan, utan att af andra köpa salubehofvét, vid ofvannämnde 100 R:d vite.
Härigenom vinna alla sina behof af den älskade Liqueuren, och deta den nödiga franken till gödning och Boskapsstill.' ningen; derigenom lillstänges de med skal öfverklngade stora och säriesmördande Bränvins - Fabriker, bränvinssupandet och fylleriet pä allmänna ställen, Marknadsplatser, Auctioner och sammankomster, der Krögare icke må sig med bränvinssalu befatta; det öfverskott af spannmål, sorn Städernas innevånare och andra behöfvande icke medtogo eller icke kunde afsättas, lärer förmånligare, än att förvandla den i hränvin, genom goda Magasins - inrättningar i provinserna kunna inlösas och till missväxt-år, sora i vårt ellin at så ofta inträffa, förvaras/’
I öfrigt gjorde Herr Assessoren härvid det munieRga tillägg, att det alltid borde vara Kongl. Majit obetaget, att i missväxtår inskränka bränvinsbränningen, och när Kongl. Majit sådant för Landets bästa kunde i Nåder för godt finna.
Herr Majoren von
Qvanten uppläste likaledes ett så lydande anförande.:
”Så förmånlig bränvins - bränningen är för Jordbrukaren, då den ined inskränkning tillätes, så skadlig blifver den, om en oinskränkt bränvinsfrihet årta månader om året skulle stadfästas; och är det vida fördelaktigare för Jordbrukaren , att bestämdt få bränna årligen någon tid, ärr, ge. nom en öfverdrifven bränvins - bränning ena året hindra möjligheten deraf ett annat, sorn blifver en följd, om missväxt inträffar.
Jag vägar der - Den 8 Juni. *3* derföre vördsamt anföra mina tankar i detta amne, och föreslå, att bran vinsbränningen b! ifver tillåten endast för Jordbrukaren, (ingalunda för Städerna) på nu gällande grunder, nemligen efter jordens värde, och bestämdt tillåten för 5 år, 4 ä 5 månader årligen, till exempel Första Termin från den 1 November till den 15 December, eller från den 15 October till den 15 December; andra Termin från den 1 Mars till dea 15 Maj, eller från den 15 Februari till den 15 Maj.
Skulle Urtima Riksdag inom fem år inträffa, bor brän vinsbränningen std fast till nästa Riksdag, så vida den ej blifver Urtima och infaller inom de fem ofvannämnda åren.
Vid sådan inskränkning kan man med al! säkerhet tillåta bränvinsbränning alla år; öfverskottet af spannmål ena året kan tjena sorn understöd vid ett missväxtår, då det nödvändigt måste brännas, mindre på 4, än på 8 månader, med samma pannrymd; Jordbrukaren har dessutom den stora fördelen genom detta uppehåll i tillverkningen, att varan consumeras och är säljbarare vid hvarje brännings-termins slut, hvilket saknas under en fortfarande åtta månaders bränning, då varan mestadels är säljbar om sommaren.
Säkerhet i all handtering är nödvändig, så vida meningen är att uppmuntra; ty om jag i år bygger ett Bränneri, för att dermed bränna nästa år, och ingen bränning tillätes, drabbar mig en förlust, sorn ingen lärer ersätta; äfvensom om jag
Deri 8 Jurth anskaffar pannor efter nu varande Förordning , oell nödgas nästa år efter en ny förordning anskaffa andra, uppstår äfven samma casus; jag säljer ej min spannmål, i hopp att få bränna, oaktadt hederliga anbud, sedan bl ifver ingen bränning, och min spannmål ligger mig till last; på sådant sätt sker ingen uppmuntran.
Det bör förundra hvar och en, att sedan bränvinstillvérkningen varit så länge känd, man ännu ej upptänkt ratta sättet, huru den t vårt Fädernesland bör vara tilläten; och finner jag verkligen tiden längesedan vara inne, att tänka på något nyttigt och stabelt belut i en näring, så nära förknippad med Jordbrukarens existence.
Jag vill emedlertid förklara de skäl, på hvilka m\n vördsamma propoposition är grundad. 1:0
De fleste Jordbrukare arbeta i October med sin höstplöjning, som fordrar all arbetsstyrka, och således är ej förmånligt, om brännerierna under den tiden böra gå.
Dessutom tror jag ej dranken är nyttig för kreaturen första veckorna de fodras inne med torrt foder. 3:0 Genom en inskränkt bränvinsbränning produceras ju det mindsta möjliga qvantum till consumtion; och jag tror med fyra månaders bränning blifver qvantumet tillräckligt.
Eränvinet blifver dyrare och för producenten vinsten densamma, då han för 60 kannor har lika mycket, som annars för 90; äfvensom den consumerande delen super i förhållande till priset.
Detta - Den 8 Juni: 233 ta bevistes atén 1813 och 1813, då fylleriet märkligt aftog.
Således tror jag, att i förening med bränvinsbränningen kunna åstadkomma den största möjliga enskildta och allmänna vinst, bör den inskränkas till 4 å 5 månader, hvarigenom varan blifver dyrare; enda sättet att bevara moraliteten; dessutom tillkommer den onekliga vinsten och nationella behållningen af flera tusende tunnor spann-’ mål, flera tusende famnar ved samt flera tusende dagsverken, som man så väl i Januari och Februari månader behöfver till körslor m. m.
Man behöfver endast jemföra 1809 års utvidgade Bränvins - Förordning med 1812 års inskränkta, af dessa båda göra slutsatser, skall man säkert finna, att en medelväg låter lättast practisera sig i förening med de största enskildta och allmänna fördelar.
Bränvins - Bevillning bör utgå som för åtta månader, hvarigenom ingen förlust uppstår för Stats - Verket.
Ett af Herr Protocolls - Secreteraren Danckwardt till Beredningens Protocoll aflemnadt skriftligt yttrande blef äfven uppläst, och var af sådant innehåll, som Berednings - ProtocoJlet utvisar.
Hvil - *34 Den 8 Juni.
Hvilket allt, jemte de uti detta mål in', komma Memorial, Dictamina och Anföranden, lädes på Bordet.
Ex Profocollo , M■ M.
Rosbeck» ♦ Utdrag af Protocollet i Riksens HögJofl, Ständers Allmänna Besvärs- och Oeconomie- Utskotts Plenum den 24 Maj iQij.
S D. B irjades öfverläggning, x anledning af det utaf första Beredningen afgifna samt deu 18 uti innevarande månad på Bordet lagda Förslag till Betänkande, rörande Husbehofs-bränvinkbränningen i Riket och de dermed gemenskap ägande omständigheter.
Utskottet ansåg tjenligt, att Betänkandet borde punktvis uppläsas, granskas och pröfvas, hvilket verkställdes, men hvarlörinnarl likväl Riksdagsmannen Jacob Ercisson från Örebro Län begärde och fick inlemna ett vid uppläsandet så lydande anförande.
I anledning af hvad en Ledamot afVällofl.
Borgare-Ståndet förlidne Sessionsdag skriftligen yttrat, Den 8 Juni: 835 yttrat, dels angående afskaffande af alla Krogar och Näringsställen på Landet, med undantag af Gästgifveri er, och dels angående tiden för Bränvinsbränning, torde det tillåtas mig att härvid göra några anmärkningar och i ämnet yttra mina tankar.
Att helt och hållet förbjuda alla Krogar och Näringsställen på Landet, vore, efter min tanka, att gå ur den ena ytterligheten till den andia.
Om det är en sanning, att nu varande mängden af Krogar har ett skadligt inflytande på sedligheten, att den bidrager till underhållandet af en inrotad böjelse for starka drycker; så ar det likväl icke mindre en sanning, att Näringsställen på Landet äro för den vägfarande Allmogen lika nödvändiga , sorn nyttiga, och att deras fullkomliga afskaffande skulle, vara en verklig orättvisa.
Gästgifverierna äro endast anlagde och tillgängliga för sådana Resande, som äro berättigade att begagna Gästgifveriskjuts, och till denna dass hörer icke Allmogen.
Denna, sorn ofta måste göra längre resor, dels i egna, dels i andras, och till exch med i ^Kronans angelägenheter, vid förefallande Kronoskjutsningar m. rn. skulle då vara i saknad, att under vägen kunna skaffa sig ett nattherberge för sig och sina kreatur.
Vintertiden inträffar det dessutom , att sällan de större vägarne begagnas, der Gästgifverier äro att tillgå, utan på de flesta orter färdas man Sjö- oell Skogsvägar; och det skulle således der kunna inträffa, att en resande Bonde ifilste under bar himmel i en ♦
Den 8 Innit i en kall oell oblid väderlek tillbringa hela natten, helst nian icke alltid kan påräkna hjelpsamhet oå en okänd ort af dem, som ej hafva för yike att mottaga och herbergera resande.
Jag är således af den tanka, att Krogar eller Näringsställen bora till något lämpligt inskränkt antal finnas, icke allenast viii stora allmänna Kands- och Bi-vägar, utan äfven å sådana orter, der vägar vintertiden framstryka, hvaremot Krögare böra af Konungens Befallningshafvande tillsättas, och föröfrigt stå under sträng uppsigt af allmänna Policen, att ej missbruk och oordningar må inträffa.
Beträffande åter tiden för Bränvinsbränningen, så är jag så- mycket hellre af den tanka,’ att den bör hela året igenom vara tillåten , som jag ej finner det vara med något ändamål forén-' ligt, att densamma tvänrie eller flera månader deraf är inskränkt, utan sådant endast leda till kostnad och besvär för dem, som idka denna handtering.
Jacob Ericsson, från Orebro län; Fullmägtig för Fellingsbro, Örebro och Glanshammars Härader.
,Ut Supra.
Ex Protoeollo ill. M. Rosbeck. vu Den 8 Junii 337 Utdrag af Prötocollet, hullet uti Riksens Häglof. Ständers Allmänna Besvärs- och Oeconomie-Ut skotts Plenum den 25 Maj 1815.