Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskotten hafva således häruti ytterligare stöd för sin redan uttalade åsigt om befogenheten alt utsträcka deltagandet i kommunala besvär till ifrågavarande, derifrån icke genom lag Iritagna verk och inrättningar, och anse följaktligen de deremot gjorda framställningar icke vara al den Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottens Betänkande, No 1. 5 \igt och betydelse, att man derifrån ånyo bör hämta anledning att motverka en reform, hvilken, enligt Utskottens omdöme, pakallad af både billighet och rättvisa, derföre af två Riks-stånd blifvit önskad; och fä Utskotten nu, med åberopande icke allenast af de åsigter, hvilka, på sätt ofvan är vordet omförmäldt, blifvit af förenade La<»- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskotten vid de tvänne sisthållne riksdagarne°i förevarande ämne hyllade, och som jemväl vid detta riksmöte, vid den pröfning af fråsan, Utskotten företagit, segrat, utan äfven af de skäl, Utskotten nu anfört, vördsamt'tillstyrka, alt Rikets Stunder, med åberopande af billigheten och rättvisan deraf, ali vughål/nings-skyldigheten varder i möjligaste måtto jemn t fördelad emellan alla, sorn i samma ort af vägarne dra" a fördel, matte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, alt Kongl. Maj:t läcktes låta undersöka, enligt hvilka grunder och pä hvad sätt bruks- och bergnerks-an/äggningar, skallfogde °f l sugqvarnar och andra fabriks-inrättningar på landet må åläggas att lill vägarnes byggande och underhållande bidraga, samt, efter vederbörandes hörande, Nådig Proposition i ämnet till Rikets näst sammanträdande Ständer aflåta.
Vidkommande derefter Per Mattssons yrkande, alt sådane byvägar, som allmänneligen begagnas af andra, än dem, hvilka hafva sine hemman invid dessa vä<»ar belägna, mätte till underhåll på samtlige hemmanen inom socknen eller häradet indelas, så få Utskotten, med anmärkning, att Kongl. Resolutionen den 8 Januari 1735 innefattar föreskrift om, att byvägar böra underhållas al dem, som sig deraf betjena, erinra, - att, lör hvarje lall, da stridighet yppas, huruvida en s. k. byväg bör äfven af andra underhållas, än dem, hvilka använda samma väg till utfartsväg, det må på vederbörande myndighets pröfning i laga ordning bero, om en sådan väg skall såsom by-, sockne- cllei hiliadsväg betraktas, och till underhåll på hemmanen inom byen, socknen eller häradet fördelas; hvarföre Utskotten vördsamligen tillstyrka, afl Per Mattssons motion icke må lill någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Hvad vidare angår det af Gustaf Kjörkander väckta förslag om rättighet för väghållare, att,^ vintertiden, då marken är betäckt med snö, underhålla allmän farväg annorstädes, än å landsvägarne, hvilka först vid inträffande töväder borde bringas i farbart skick, så, ehuru Utskotten, i likhet nied motionären, äro af den åsigt, alt väghållningsbesväret, synnerligast vintertiden, är för landtmannen ganska tryckande, heldst nu, sedan de allmänna vägarne, efter del jorden på de Hesta ställen i landet undergått laga skiften, begränsas på begge sidor af hägnader, som vid yrväder förhindra snöens spridning och försvära skottningen, samt Utskotten hysa den öfvertygelse, att jordegare i allmänhet icke förvägra väghållare tillstånd alt vintertiden utstaka bivägar å ställen, der sådant lämpligen utan skada kan ske, anse Utskotten likväl, det väghållare icke böra genom lag dertill bestämdt berättigas, emedan en dylik rättighet tilläfventyrs stundom blefve missbrukad, och, missbrukad, kunde, för de jordegare, å hvilkas mark vintervägar blclve utstakade, medföra menliga följder.
Det skulle nemligen kunna inträffa, all, deiigenom att maik, hvara höstsäd blifvit utsadd, till farväg begagnades, berörde säd af öfverkörningen lede skada eller till och med förderfvades, då antingen snöen undcrginge upplösning, eller jorden af fordonen delvis beröfvades sin snö-betäckniné- Utskotten hemställa alltså vördsamt, alt Gustaf Bjerkandcrs motion må lemnäs utan bifall. 6 Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottens Betänkande, A’:o I.
Beträffande slutligen Herr,Friherre von Schwerins yrkande, att väglagningsämne, som funnes uteslutande å en viss ort, måtte varda, i samma ordning, som för expropriation af jord finnes föreskrifven, för väghållare åtkomligt, fä Utskotten meddela den upplysning, att Kongl. Kammar-kollegii Cirkulär den 5 April 1803 och den 4 Augusti 1825, jemförde med bemälde Kongl, kollegii Kungörelse den 12 April 1838, innehålla fullständiga föreskrifter, huruledes rättighet vinnes af väghålinings-skyldige att hemta grus och sand icke allenast å skog och utmark, då sådant sker i den ordning och på ett sätt, att sandgropar ej på flere ställen öppnas, så länge den redan öppnade lemnar nödig sandtillgång och ej finnes så nära väg inrättad, att olyckor derigenom kunna uppkomma, utan äfven, för den händelse, att väglagningsämnen å skog och utmark icke äro tillgänglige på det lämpliga afstånd från väglotterne och af den beskaffenhet, alt de kunna begagnas, å ina g or, likväl i sistnämnde fäll emot skälig ersättning till jordegarne.
Enär således uti berörde stadganden intet ställe, der väglagningsämne finnes alt tillgå, är ovilkorligen fritaget från väglotts-egarnes begagnande, samt desse följaktligen, så länge sand och grus äro att erhålla, ej böra kunna blifva deraf i saknad, anse
Utskotten sig ega skäl till den viirdsamma hemställan, ull å sistnämnde motion afseende icke må fastas.
Reservationer: af Herr Carleson, E. H. »1 anledning af de vid sednaste riksmöte väckte motioner om bruks, qvarnars och fabrikers deltagande i vägbyggnads-skyldigheten anfördes inom sammansatta Utskotten bland annat, hurusom: »skyldigheten att underhålla vägar och broar, som enligt 25 kap. 8 §.
Byggninga-balken, ålåge dem, hvilka å landet hemman egde och brukade, samt städerne, så långt deras egor räckte, hade på sednare tider, hvarunder nya näringar uppkommit och de äldre blifvit utvidgade, samt till följd deraf en lifligare rörelse och större nötning al vägarne föranledts, visserligen blifvit för vägbygguads-skyldige i hög grad betungande; men att, utom hvad i lag, pä sätt nämndi vore, finnes stadgadt, hade Kongl. Majit, uti resolution på allmogens besvär den 20 November 1786, ansett vägrödjning oell brobyggnad vara en hemmantalet åtföljande skyldighet, deruti bruk och qvarnar icke kunde inbegripas, hvilket, hvad qvarnar beträffade, blifvit ytterligare bekräftadt genom Kongl. Brefvet den 10 Oktober 1793; att, då den stadfästelse pä befrielse från deltagande i detta onus, som sålunda blifvit gifven innehafvare af bruk och berg-verk saint sågar och qvarnar, naturligtvis ökat värdet af sådane egendomar, hvilket vid inträffade arfskiflen eller köpe-afhandlingar tagits i beräkning, skulle en rubbning i dessa friheter, utan alt på samma gång bereddes lämplig ersättning för den bortmistade fördelen, hvarken vara med rättvisa eller billighet förenlig; att en sådan bana, en gång beträdd, otvifvelaktig! medförde nya anspråk på skyldigheten för dessa lägenheter att deltaga i åtskilliga hemman pä landet nu åliggande andra allmänna oncra och prestationer; ' att desse egendomars värde och fortfarande bestånd, såsom beroende af olika konjunkturer eller tillfälliga omständigheter, dessutom voro. underkastade ständiga vexlingar, hvarföre någon säker och varaktig grund för bestämmandet af den andel i väghållnings-besväret, som de borde vidkännas, svårligen kunde fastställas; samt att, för den händelse Rikets Ständer skulle bifalla Ulskot - Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:o 2. 7 tens betänkande, och Kongl. Majit ville åt den underdåniga skrifvelsen lemna nådigt afseende, sådant endast skulle föranleda lindring i de hemmans-egares skyldighet, som hade sina vägstycken i orter, der bruk och bergverk, sågar och qvarnar funnos, men icke för dem, som voro bosatta i andra orter, ehuru väghållningsbesväret der, till följd af en lifligare rörelse, kunde vara lika, om ej i än högre grad betungande.»
Dessa anmärkningar, ehuru de icke innefattade fullt giltiga skäl till förkastande af den underdåniga framställning, som af sammansatta Utskottens flesta ledamöter föreslogs, synas mig vara rikliga och, enär Rikets Ständer på grund af såväl nyssnämnde, som de sedermera under Ständernas öfverläggningar i ämnet ytterligare tillkomne anmärkningar, vid sednaste riksmöte ogillade Utskottens förslag, anser jag mig icke böra biträda deras af Sländernes nuvarande Lag- och Ekonomi-Utskott åter upptagne mening». af Herr Törnebladh, C. ()., som instämt uti Herr Carlesons reservation. af Herr Asker, G. F. »Då jag med min röst icke bidragit till Utskottens förslag angående tillstyrkt underdånig anhållan om undersökning enligt hvilka grunder och på hvad sätt bruks- och bergsverks-anläggningar, mjöl- och såg-qvarnar och andra fabriks-inrättningar på landet böra lill vägars byggande och underhållande bidraga, får jag, lill stöd lör min särskilda mening i dessa frågor, vördsamt åberopa de i Betänkandet antydda skäl, hvilka hos Högloflige Ridderskapet och Adeln samt Välloflige BorgareStåndet vid föregående riksdsnrnr blifvit „—* „..kk_: „r j N:o Ank. till Exp.-Utsk. den 8 Juni 1854, kl. 5 e. m.
Betänkande, i anledning af vacht motion om ändring aj Kongl. Brefvet den 19 Juni 1850, ifråga om beräknanae af »matlag" eller >rök.» « Genom berörda Kongl. Bref, hvilket blifvit kungjordt genom Kongl. Kammarkollegii kungörelse den 20 Juli samma år, är vordet förordnaat, att, då någon i en och samma by innehafver tvänne eller flera hemmansdelar i olika hemmans-nummer, hvilka hemmansdelar tillsammans icke öfverstiga ett fjerdedels mantal, och ban dem sjelf gemensamt brukar och begagnar, desse hemmansdelar böra, i afseende på de af - 8 Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:o 2. gifter och onera, som efter matlag eller rök utgå, blott för ett matlag eller en rök beräknas.
Fråga om förändring af nämnda Kongl. Bref väcktes redan vid 1817 och 1848 årens riksdag, då Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskotten föreslpgo ett stadgande af det innehåll, att två eller flere hemmansdelar, vare sig under samma eller olika hemmans-nummer, fingo, då de tillsammans icke öfverstego ett mantal samt begagnades under gemensamt bruk, såsom ett matlag beräknas.
Detta förslag blef likväl icke af Bikets Ständer godkändt, utan heslöto Bikels Ständer, att uti underdånig Skrifvelse hos Kongl. Maj:t frambära den underdåniga önskan, alt Kongl.
Maj:t täcktes dels i nåder föranstalta om en undersökning för utrönande i hvilka läll afgifter och prestationer utgjordes efter matlag, dels ock, efter det en dylik undersökning egt rum, genom Nådig Proposition till Bikets Ständer föreslå antagandet af en författning, hvarigenom begreppet »matlag» eller »rök» närmare bestämdes, eller ock denna grund för utskylders utgörande helt och hållet eller i vissa fall afskaflades och ersattes genom beräkning efter hemmantal, taxering eller hvilken annan grund, som för ändamålet kunde i nåder finnas lämplig.
Uti det utlåtande, som i anledning af Rikets
Ständers berörda underdåniga framställning från Kongl. Kammar-kollegium infordrades, uppgaf, i fråga om de fall, då afgifter och prestationer beräknas efter matlag, bemälda Kongl, kollegium, att, sedan de så kallade Djekne-penningarne, äfvensom Lagmans- och Häradshöfdinge-räntan, blifvit afskaffade, några efter matlag utgående, på allmänna författningar sig grundande skattebidrag då,mera icke utgjordes, men att deremot följande efter matlag utgående tjenstbarheter presterades, nemligen: l:o dagsverken till byggande eller underhållande af kyrka och hvad dertill hörer, såsom klockstapel, kyrkomur, sockenstuga och fattigstuga, enligt 26 kap. 1 §.
Byggninga-balken; 2:o Skallgång, rörande hvilken skyldighet stadgades i 23 kap. 3 §. nämnda halle; 3:o Skogselds dämpande, hvarom sades i 15 kap. 4 §. samma balk; och 4:o Strömrensning; och hemställde Kongl, kollegium i underdånighet, att, då, på sätt sålunda utredt blifvit, några skattebidrag till Stats-verket numera icke utgöras efter rök eller matlag, utan allenast tjenstbarheter, som, i anseende lill sin beskaffenhet, syntes böra hvarken med penningar fä lösas eller lämpligen kunna -efter någon annan grund, än efter rök eller matlag, till utgörande åläggas, Rikets Ständers förut anmärkta anhållan icke måtte till någon vidare åtgärd föranleda; hvilken hemställan Kongl. Majit, jemlikt dess nådiga skrifvelse till Kongl.
Kammar-kollegium den 13 April 1850, behagade i nåder bifalla.
Vid sisthållna riksmöte väcktes sedermera af en motionär det förslag, att Rikets Ständer skulle hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla om utfärdandet af ett stadgande, hvarigenom innehafvare af två eller flere hemmansdelar under samma eller olika hemmans-nummer, hvilka hemmansdelar tillsammans icke uppgingo lill ett mantal, berättigades att dessa hemmansdelar, då de gemensamt brukades, såsom ett matlag eller en rök beräkna.
Men detta förslag afstyrkles då af Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskotten, som, i sådant afseende, jemte meddelande af den upplysning, att, utom de i Kongl, kammar-kollegii förrberörda utlåtande uppräknade tjenstbarheter, äfven så kalladt matskott, en afgift, hvilken såsom löneförmån i de flesta orter tillkommer Kapellaner och Klockare å landet, utgöres efter mallags-beräkning, anförde, att den genom
Motionärens förslag åsyftade sammanläggning af två eller flera 1111 såsom särskilde matlag beräknade hemmansdelar till ett matlag otvifvelaktig! skulle medföra den verkan, att antalet matlag inom de särskilda kommunerna komme att ansenligt förminskas, hvilket åter icke allenast skulle hafva till påföljd, att innehafvare af torp och andra lägenheter samt hemmansdelar af ett fjerdedels mantal och derunder, jemte öfrige såsom ett matlag ansedda hushåll å landet, mera, än enligt nu gällande beräkningsgrund - Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:o 3. 9 grund, blefvo betungade med sådane dagsverken och tjenstbarheter, sorn efter matlag beräknas, utan ock komma att minska den till Komministrar och Klockare, genom matskott från de särskilda matlagen, utgående löne-förmån.
Den lindring uti afgifter och besvär, som genom det föreslagna stadgandets antagande komme alt beredas innehafvare af större hemmansdelar, skulle således vinnas endast på de i allmänhet mindre bemedlade hushållens och ofvannämnde löntagares bekostnad, hvartill komme att den föreslagna 111atlags-beläkniagen i allt läll, efter Utskottens uppfattning, icke åstadkomme någon fullt billig och jemn fördelning af de onera, sorn efter sådan grund utgöras.
Utskottens sålunda uttalade åsigt delades af Irenne Riks-Slånd, hvarigenom förslaget alltså förföll.
Uti ett lill Hedervärda Bonde-Ståndet afgifvet, till Lag-Utskottet remitteradt, memorial, som detta Utskott gemensamt med Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet till pröfning förehaft, har nu Riksdags-fullmäkligen Petter Mallsson från Wester-Norrlands län yrkat, alt stadgandet uti ifrågavarande Kongl.
Bref måtte varda förändradt på ^ätt Lag- samt Allmänna Besvärs- ocb Ekonomi-Utskotten vid 1847 och 1848 årens riksdag föreslagit; men dä Utskotten, vid betraktande af den utgång frågan vid föregående riksmöten rönt, tyckt sig finna, att ett förslag af nämnda syftning icke af Rikets Ständer gillas, anse sig Utskotten deruti ega anledning att, med åberopande af de vid sisthållna riksdag utaf förenade Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskotten i ämnet anförde bär ofvan omförmälde skäl, vördsamt hemställa, alt Petter Mattssons motion ej må till någon vidare ålgård föranleda.
Alik. till Exp.-Ulsk. ilen 8 Juni 18S4, kl. S e. m.
Betänkande, i anledning af väckt fråga om förändring i föreskrif terna rörande prestval.
Till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets behandling har Hedervärda BondeSlåndet öfverlemnal en af Riksdagsfullmäktigen yt aders Petterson från Jönköpings län väckt motion, af innehåll, att alla de personer, som till ledig presterlig befattning inom församling anmält sig såsom sökande och blifvit af vederbörande Konsistorium såsom behörige ansedde, må lörpligtas att prediko-prof i vanlig ordning aflägga, samt försam lith. till II.
Erot. t SS 3 & lss/,. 7 Saini. 2 Afd. 1 Haft. 2 10 Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottens Betänkande, N.o 1. lingen berättigas alt derefter bland dem, som sådant prof fullgjort, utvälja den person, församlingen finner till den lediga sysslan mest passande.
Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskotten hafva tagit denna fråga under öfvervägande, men finna det af Motionären framställda förslag i flera afseenden vara af beskaffenhet att. icke kunna godkännas; hvarföre, och då, så vidt Utskotten hafva sig bekant, en förändring uti de stadganden, som i omförmälde hänseenden nu äro gällande, icke är af allmänna meningen påkallad, Utskotten vördsamt få hemställa, att nämnde förslag må lemnäs ulan afseende.
Slockholm den 8 Juni 1854.
STOCKHOLM, trvckt hos ISAAC MARCUS, 1854. r Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottens Utlåtande, N:o 4.
1 Mso 4.
Anli. till lixp.-Utsk. cl. IG Juni 1834, kl. H f. m. \ J , ||*' Ullätande, i anledning af dels Kongl. Maj-.Is Nådiga Proposition, om antagande af decimal-sijst&m för mått och vigt, samt dels Irenne särskilde hos Vällofliga Borgare-ståndet och Hedervärda Bonde-ståndet, angående mått och vigt, viickte motioner.
Frågan om decimal-syslemets eller tiotals-räkningens tillämpning på rikets mått, mål och vigt, är så långt ifrån ali i vårt land vara en nyhet, att den tvertom derstädes redan lör nära 200 år tillhaka blifvit väckt och lill betydlig del genomförd af en bland våra utmärklaste vetenskapsmän, den berömde Sljernhjelm, hvars bemödanden i detta hänseende, om de också icke i alla delar omedelbart ledde till ändamålet, likväl i väsendtlig mån bidragit att underlätta verkställigheten af berörde reform.
Då, efter ett ordnadt regeringssätls införande i 16 århundrade!, handel och nä ringar inom landet började vakna lill lif, kändes snart behofvet af ett bestämdt mått och en bestämd vigt för hela riket; och Gustaf 1 loreskref således i Regements-formen för Westergöthland 1540, likasom i arliklarne den 30 Maj 1555, att »en lika vigt så väl som aln och mått skulle öfverallt brukas och hållas,» utan att likväl vigten eller alnen närmare bestämdes.
1 Norrköpings riksdagsbeslut den 22 Mars 1604 stadgades: att »till hvar landsände skulle ett visst mål och viss vigt lörskickas, samt en edsvuren karl tillsättas, som samma mål och vigt derefter gjorde;» hvarjemte genom mandatet den 13 Januari 160.) föreskrefs: alt »alnen skulle göras efter Rybolms aln och bissmanet efter Örebro bissman.»
Denna så kallade Rybolms aln, eller rättare den kopia eller »modell» deraf, som i Kongl.
Plakatet af den 10 Mars 1665 förmäles vara uppsatt pä Stockholms Rådhusdörr, och hvars »halfdel eller tu qvarter en Svensk f öl riktigt hälla skall», har alltsedan utgjort normen för längdmåttet i vårt land.
Nämnde Plakat, som synes vara utfärdad! under inflytande af Sljernhjelm, ål hvilken öfverinseende! öfver mått, mål och vigt då varit anförlrodt, föregicks år 1664 af en utaf honom i kopparstick utgifven tabell, undertitel:
Mensurfå llegni Svecia, auetoritate regia or dilation, hvari foten indelas icke allenast i 12 tum, utan äfven i 10 tum ä 10 Unter.
1665 års riks-alu skall också varit indelad i decimal-lum.
1 Plakatet 1665 ålägges Landtmätare och Refvekarlar, att mäta efter denna Svenska eller Stockholms Bih. till B.
Brot. 1S53 A 1854. 7 Sami. 2 Afd. 2 Uäft. 1 2 Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottens Utlåtande, N:o 4. fol; och att densamma varit delad i decimaler synes af de under 18:de århundradet utfärdade författningar, den 8 Oktober 1733, den 27 Maj 1737 och den ännu gällande af den 29
Maj 1739, af hvilka de två sistnämnde innehålla: att foten, efter den geometriska fördelningen, håller 10 decimaltum, hvar tum 10 linier, och så vidare, efter en förordningarne vidfogad tabell, som för längdmåttet upptar:
Turn.
I.iniér.
Skrupler.
1 stång håller 10. 100. 1,000. 10,000. 100,000.
1 fot 10. 100. 1,000. 10,000. 1 tuni 10. 100. 1,000.
Fotens delning i decimal-tum har också, enligt hvad kändt är, vid landtmäteriet alltid bibehållits.
Mera möda och svårighet har del kostat alt komma till rätta med vigten samt målet eller rymdmåttet.
Den likhet, som Gustaf I påbjöd, synes i tillämpningen endast hafva omfattat längdmåttet.
Hvad deremot vigten beträffar, stadgades redan i en Förordning af den 22 April 1583, att vigtutlagorna i Helsingland skulle invägas med Stockholms betsman, hållande 3 marker öfoer pundet.
Olikheten i afseende pä vigten gjorde sig likväl endast gällande i fråga om metallerna.
Grundtanken synes hafva varit den, som uttryckes i riksdags-beslutet 1638, att »för kopparens och jernets svåra försel skull de borde hafva sin proportionerade »öfvervigt alt stå desto bättre ut frakt och kostnad;» således förordnades genom mandaterne den 13 Januari och den 7
Maj 1605, att vågen skulle i alla sjöstäder vara lika med Stockholms våg; men uppstädernas våg ett lispund drygare än i sjösläderne, samt koppar- och jern-bergslagens våg åter ett lispund svårare än upp- och Iandstädernes, »så att när det som uppköpes vid berget väges, skall blifva lill öfvervigt 2 lispund förr än godset kommer till sjösidan neder.» Betsmannen skulle vara öfver hela riket »efter Orebro hetsman, nemligen 5 mark drygare än Stockholms hetsman.»
I ofvan omlörmälde Kongl. Plakat den 10 Mars 1665 reglerades detta på det sätt, alt Örebro hetsman kallades viktualievigt, sorn nu blef lika för hela riket, och Stockholms betsman jern- och kopparvigt, hvilken följaktligen skulle förhålla sig till viktualie-vigten, såsom 4 till 5.
Enheten för viktualie-vigten benämndes skålpund och fördelades i 32 lod; enheten för jernvigten mark; skålpundet skulle således förhålla sig till marken som 5 till 4.
Denna bestämda skillnad emellan skålpund och mark har emellertid icke blifvit strängt iakttagen, enär skålpundet viktuajie-vigt oftast benämnts mark för sådana varor, till hvilkas uppvägande hetsman vanligen begagnats, hvaremot det alltid kallats skålpund för de varor, sorn vanligen uppvägas pä vigtskålar, af hvilket sednare vägningssätl det ursprungligen erhållit sitt namn.
Lispundet och skeppundet bibehölls för begge slagen af vigter, så alt lispundet viktualie-vigt höll 20 skålpund och lispundet jern- och kopparvigt, eller, såsom det benälnndes, markpundet, 20 marker, samt skeppundet åter 20 lispund.
Tillökningen i jern- och kopparvigten vid uppstads- och bergs-vågarne förblef oförändrad, såsom 1638.
Derjemte stadgades genom en Kongl. Resolution den 6 November 1668, att på hvarje skeppund bergsvigt skulle tilläggas två, och på hvarje skeppund uppstadsvigt en så kallad slitning smark stapelstadsvigt, i följd hvaraf ett skeppund bergsvigt blef lika med 22 lispund 2 marker, samt ett skeppund uppstadsvigt lika med 21 lispund en mark stapelstadsvigt.
Uti de sedermera den 8 Oktober 1733, den 27 Maj 1737 och den 29 Maj 1739 utfärdade förordningar i ämnet, af hvilka, på sätt redan blifvit anmärkt, den sistnämnde ar ännu gällande, följdes enahanda grunder, med tillägg, att lodet skulle delas i 4 qvintin, Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Utlåtande, N:o 4. 3 samt att för tackjern borde gälla en särskild vigt, deraf ett skeppund gjorde 26 lisp. bergsvigt, hvilken särskilda vigt skulle användas älven för malm.
Råkopparen skulle vägas med bergsvigt.
Vi hafva således för det närvarande: l:o iktualievigten, hvilken är lika lör hela riket. 2:o Metall- eller Hoppat'- och Jernvigten, af hvilken följande underafdelningar linnas: a.) Stapelstadsviglen, deraf 25 lisp. motsvara 20 lisp. viktualievigt, eller med andra ord: den utgör af viktualievigten. b.)
Upps ta ds v ig ten, 84 procent. c.) Bergs- och Bä kopparvig ten, 88 procent. d.) Tackjernsviglen, 114/^ procent, slitningsmarkcrna oberäknade.
Dessutom hafva vi Iirulvigten, som beräknas i skålpund och centner, om 100 skålp., samt Medicinalvigten.
Angående rymdmåttet eller millet stadgades genom 1594 års Handels-Ordning, att Stockholms stads tunna borde rymma 50 kannor, men tunnan i Upsala, Westerås och Enköping 52 kannor.
Således synes äfven i detta afseende transporten hafva tagits i beräkning.
Denna method bibehölls likväl ej längre än till år 1605, då genom ofvannämnda mandat af den 7
Maj förordnades, att »Tunna och Spann öfver allt riket skall rättas efter Örebro Tunna och Spann.»