Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Majit täcktes ej mindre anbefalla Skogs-styrelsen att på ändamålsenligt sätt bestämma den årliga afverkningen af nämnda allmänningar och förordna lämplig person, som, jemte tillsyn och vård af allmänningarne, på stället vakade öfver, att det årliga afverkningsbeloppet icke öfverskredes eller användes för annat ändamål, än det, hvartill allmänningarne blifvit åt svafvelbruket upplåtna; än äfven, derest bruksegaren icke godvilligt till Statsverket aflemnade den afkastning, han uppbure från den odlade de - 8 Stats-Utskottes Utlåtande N:o 128. len af allmänningarne, anbefalla sådana åtgärder, som för utkräfvande af Kronans rättmätiga anspråk i sistnämnda hänseende må erfordras. Härvid hade Kongl. Maj:t dock funnit, dels att, efter de upplysningar, beträffande de på allmänningarne befintliga odlingar och intagor, som Kammar-kollegium, på sätt äfven förmäles, meddelat, anledning numera saknades att i afseende på dessa odlingar, som till en betydlig del tillhörde andra än
Dylta bruksegare, vidtaga några Sådana åtgärder, som Rikets Ständer åsyftat; och dels att den af Skogs-styrelsen föranstaltade undersökning rörande de förhållanden, som skulle uppstå, i fall allmänningarnes vård och förvaltning komme att öfvertagas af Staten, med bibehållen rätt för bruksegaren att derifrån årligen erhålla 734 stafrum ved, syntes ådagalägga, att ett sådant öfvertagande af allmänningarne skulle för Staten, under en längre tidrymd, medföra en icke obetydlig årlig förlust, helst om derjemte i beräkning toges den vid nyssberörda undersökning icke afsedda omständighet att
Staten i det förutsatta fallet ginge miste om den skatteköpeskilling och de årliga räntor, som i händelse skatte köp af allmänningarne medgåfves, komme att tillflyta densamma.
Då således den utredning, som med afseende på ofvanberörda, af Rikets Ständer föreslagna, åtgärder egt rum, ledt till andra resultater, än antagligen varit af Rikets Ständer förutsedda, hade Kongl, Maj;t, i betraktande jemväl af det mindre tillfredsställande deruti, att den ur många synpunkter önskliga slutliga regleringen af ifrågavarande under långliga tider omhandlade angelägenhet skulle, sedan bruksegarens anspråk på kontant godtgörelse numera blifvit med mer än 30,000 Rdr nedsatt till det af' Rikets Ständer i sådant afseende beviljade belopp, gå om intet, endast i följd af olika meningar om bruksegarens rätt att skatteköpa ofvannämnda två allmänningar, som väl icke vore af alldeles samma egenskap som rekognitionsskogar, men dock i de flesta hänseenden kunde med sådana jemföras, och som i öfver halftannat århundrade varit med
Dylta bruk förenade, ansett sig böra ännu en gång underställa frågan Rikets Ständers öfvervägande; och har i sådant afseende Kongl. Majit, med förnyande af den i nådiga Skrifvelsen den 27 Oktober 1859 gjorda framställning, till Rikets Ständers bepröfvande öfverlemnat, huruvida icke för verkställande af ifrågavarande reglering, enligt de uti Kongl. Krigs-, Kammar- och Bergskollegiernas underdåniga utlåtande den 5 April 1857 förordade grunder, det af Ri kets Ständer redan beviljade anslagsbeloppet, 88,587 R:dr 80 öre, kunde förblifva till Kongl. Maj.ts disposition
Vid besvarandet af den sålunda af Kongl.
Majit gjorda nådiga framställningen, anser Utskottet det böra i främsta rummet tillses, huruvida i sjelfva verket, på grund af gällande författningar, någon rätt kan tillkomma
Dylta bruksegare till skattelösen af Kronans allmänningar »Östra Allmänningen och Hålahult» och, om så icke är, huruvida ens något billighetsskäl talar för ett sådant bruksegarens anspråk.
Utskottet anser det vara uppenbart, att båda dessa frågor böra nekande besvaras.
— De omförmälda Sta ts-Utskot lett Utlåtande N:o 128. 9 omförmälda allmänningarne, för hvilka rekognitions-afgift aldrig utgjorts, äro nemligen icke att hänföra till rekognitionsskogar, och laglig rätt till skattelösen deraf förefinnes följaktligen icke.
Ur billighetens synpunkt lärer det ej heller kunna förnekas, alt för den betydliga fördel, som Dylta s. k. bruksegare hemtat af berörda utskyldsfrihet, någon motsvarande inskränkning i rättigheterna bör ega rum, i jemförelse med dem, som tillkomma rekognitionsskogars innehafvare, de der för desamma erlagt årlig utskyld.
Bland dessa rättigheter lärer väl den väsendtligaste utgöras af skattelösnmgsrätten.
Härvid bör ej heller förglömmas, att i sjelfva verket de omförmälda allmänningarne icke blifvit
Dylta-verkens innehafvare, såsom egare af samma verk, tiilslagna, och sålunda ej heller utgöra sådana skogar, som blifvit åt innehafvarne af sjelfegande verk och inrättningar öfverlåtna, utan att Kronans upplåtelse egentligen endast innefattar ett medgifvande för dem, åt hvilka Kronan tillsvidare lemnat besittningen af Dylta kronoverk, att å allmänningarne hemta för driften nödig vedfång, hvarjemte beståndet af öfverlåtelsen är beroende af vissa vilkor och förutsättningar, med hvilkas undanfallande dispositionen i dess helhet försvinner, så att samma öfverlåtelse ingalunda kan med någon säkerhet antagas everdelig, ett förhållande i hänsigt till allmänningarne fullkomligen olikartadt med det, som eger rum i afseende på rekognitions-skogar.
Ur allmän synpunkt anser Utskottet ej heller några särskilda förmåner billigtvis böra beredas
Dylta s. k. bruksegare, enär de vilkor, hvarunder dessa fått i mer än tvänne århundraden innehafva de af Kronan medgifna förmåner, varit af beskaffenhet att uteslutande hafva lagt fördelen och vinsten på bruksegarnes sida, hvarförutan, enligt hvad handlmgarne visat, under tidernas längd, privilegii innehafvarne låtit sådana underlåtenheter komma sig till last, att endast en ganska betänklig efterlåtenhet å Kronans sida kan göra förklarligt att privilegii-innehafvarne ännu äro i besittning af privilegierna.
Då sålunda med stöd af lag eller billighet inga anspråk på skattelösen af de ifrågavarande allmänningarne kunna innehafvaren af Dylta svafvelbruks privilegier tillerkännas, har Utskottet att undersöka, hvilketdera kan vara för Kronan förmånligare, antingen att afhända sig allmänningarne eller, såsom vid föregående riksdagar ifrågasatts och vid 1859 och 1860 årens riksdag beslutits, ställa dem under egen dis position.
För den sednare åtgärden talar i hög grad nyttan för det allmänna, att i mellersta delen af riket behålla den skog, som ännu kan finnas att tillgå, enär skogens värde derstädes kan väntas vara i stigande, och det i desto större mån, som en rationel behandling deraf måste kunna under Kronans omedelbara förvaltning bättre betryggas, så att, om äfven under de första åren förlust uppstår, mer än motsvarande ersättning i framtiden kan emotses.
Härvid torde äfven böra tagas i betraktande den fördel, som allmänningarnes öfvertagande af Kronan bör medföra genom verksammare tillsyn emot skogens olagliga ålilande, än som under nuvarande förhållanden, äfven med bästa vilja hos innehafvaren, kan åstadkommas.
Prot. 1865 A 1866. 4 Sami. 1 Afd. 2 Band. 29 Häft. 2 10 Stats-Utshottets Utlåtande N:o 128.
I sammanhang härmed erfordras jemväl yttrande rörande verkan af de upplysningar, som vunnits beträffande de å förenämnda allmänningar befintliga intagor och torp, eller den odlade delen af allmännmgarne, deraf Rikets Ständer ansett afkastningen böra tillfalla Staten, men hvarom Kongl Majit ansett frågan böra förfalla.
I detta hänseende gifva de af Kammar-kollegium meddelade upplysningar vid handen att ifrågavarande intagor visserligen häfdas under redan i äldre tider skattlagda hemman och utjordar, men att det icke kunnat utredas huruvida samma intagor ingått och beräknats i hemmanens och lägenheternas skatt; och ehuru sålunda det synes tillhöra vederbörande innehafvare att åvägabringa den bevisning, som till värjande af deras innehaf kan erfordras, anser likväl Utskottet, då åsigterna i denna del af frågan visat sig delade och Kronans rätt härutinnan således icke kan antagas uppenbar, Kronans anspråk härutinnan icke bör i laga väg fullföljas.
På grund af det ofvan anförda och änskönt det för upphörandet af de s. k. frisocknarnes tjenstbarheter, enligt Rikets Ständers beslut vid 1859 —1860 årens riksdag gjorda reglerings-förslag, af vederbörande icke funnits antagligt, anser Utskottet skäi saknas att frångå de genom Rikets Ständers omförmälda beslut rörande dispositionen af sjelfva allmänningarne förut uttalade åsigter, till förringande af hvilkas rigtighet några giltiga anmärkningar icke blifvit framställda.
Vid sådant förhållande och då likväl, för den händelse bruksegarne numera skulle finnas villige, att antaga det en gång gjorda anbudet, rättigheten dertill ännu torde böra lemnäs dem öppen, föranlåtes Utskottet hemställa, a) att Rikets Ständer måtte medgifva, att det redan beviljade anslagsbeloppet, 88,587
R.dr 80 öre, må fortfarande ställas till Kongl. Majits disposition för att användas till ersättning åt
Dylta bruksegare för de så kallade frisocknarnes tjenstbarheter, samt derjemte hos Kongl. Majit anhålla, att, derest bruksegarne på en sådan uppgörelse ingå, Östra allmänningen och Hålahult genast måste ställas under Kronans omedelbara disposition; och b) att Rikets Ständer dessutom måtte hos Kongl. Majit anhålla, att, derest under nästa statsreglerings-period uppgörelse på förberörda sätt icke kommer till stånd, Kongl.
Majit utan hinder deraf behagade låta på så sätt ställa förenämnda allmänningar under Kronans disposition, att Kongl. Majit täcktes anbefalla Skogs-stvrelsen dels att genom Jägmästaren i länet jemte nödig skogsbetjening hafva tillsyn och vård om allmänningarne, på stället vaka deröfver, att det årliga, blott för svafveltillverkningen bestämda afverkningsbeloppet, 734^ stafrum ved, icke öfverskrides samt Stats-lJtskotlets Utlåtande N:o 128.
11 att skogseffekterna icke må användas för annat ändamål än det, hvartill allmänningarne blifvit åt svafvelbruket upplåtna; dels att åt blifvande skogvaktare såsom boställen upplåta nödigt antal af de å allmänningarne befintliga oskattiagda torp och intagor, hvaremot de öfriga oskattiagda lägenheterna torde i laga ordning skattläggas.
Reservationer: af Herr Leyonancker, F. W. E. C.; af Herr Montgomery, It. N. G.: »Emot Stats-Utskottets beslut i fråga om inlösande af de så kallade frisocknarnes tjenstbarheter till Dylta svafvelbruk, får jag mig reservera af följande skäl: 1.
Utskottet säger: att någon rättighet på grund af gällande författningar icke skulle finnas för innehafvaren af Dylta bruk att få lösa de två, bruket underlagda, allmänningar till skatte, och att ej heller billighelsskäl tala derför.
Rättigheten ifrågasattes, emedan rekognitions- eller skogsöre-afgifl icke för dessa två allmänningar (Ostra allmänningen och Hålahult) erlägges.
Det är emellertid ett på lag grundadt förhållande, att silfver- och kopparverk, och i allmänhet de så kallade »ädlare verken», samt jerngrufvor äro befriade från rekognitions- eller skogsöre afgift för de åt dem anslagna kronoallmännmgar, utan att dessas egenskap af rekog nilionsskogar derigenom upphör (Kongl. Brefvet den 7 November 1690 och Kongl. Resolutionen den 11 December 1696).
Nu är i afseende å Dylta bruk uti dess år 1712 ånyo bekräftade privilegier uttryckligen förklaradt, att som »grufvor och de ädlare verken äro från rekognition befriade, så vele Wi nu och i framtiden hafva frikallat svafvelbruket, såsom ett af de ädlare verken, från en slik rekognitions erläggande, så väl för Hålahult, som der några flera skogstrakter för svafvelbruket kunna uteökas»; hvaraf alltså tydligen följer, att ifrågavarande två allmänningar äro rekognilionsskogar, ehuru rekognitions afgift på anförda skäl för dem ej betalas, och att de således äfven enligt gällande 12 Ståts-Utskottets Utlåtande N:o 128. författningar böra få af sina innehafvare till skatte inlösas samt åtnjuta öfriga med rekognitionsskogar följande rättigheter.
Billighetsskälen förnekas, emedan »den betydliga fördel, som Dylta s. k. bruksegare (!) hemtat från berörda utskyldsfrihet borde motsvaras af någon minskning i rättigheterna.»
En vådligare grundsats för rättsordning i allmänhet och bergsnäringen i synnerhet torde knappt kunna uppställas, än denna.
Dylta bruk är särskildt /örpligtadl mot Kronan lill vissa bestämda prestationer och skyldigheter, och har derför fått si» vissa förmåner anvisade
Då bestämda vilkor, och till dessa förmåner höra 1 .
. ifrågavarande två allmänningar.
Det skulle då innefatta en fullkomlig kränkning af lagbunden rätt och kontrakt, om den ena parten vore befogad att godtyckligt minska den andras rättigheter derför, att den sednare enligt den förres påstående skulle haft betydlig fördel af sina betingade förmåner; och det rättskränkande härutinnan blir visserligen icke mindre derigenom att den, som gör detta yrkande är Rikets Ständer, hvilka dock framför allt borde tillse att en hvar enskild man skyddas och upp rätthålles i sin välförvärfvade rätt. 2.
Hvad angår uttrycket: »Dylta sä kallade bruksegare,» och den dermed förbundna satsen: »att
Kronans upplåtelse egentligen endast innefattar ett medgifvande för dem, åt hvilka Kronan lills vidare lemnat besittningen af Dylta kronoverk, att å allmänningarne hemta för driften nödigt vedfång,» så kan man ej nog förvånas öfver detta upprepade försök, att vilja förneka
Dylta bruks innehafvare sin eganderätl till bruket med hvad dit hörer.
Handlingarne utvisa likväl, alt, i anledning af derom på Kronans vägnar väckt rättegång, samtliga domstols-instanserna och sednast Högsta
Domstolen genom dom den 7 Juni 1841 förklarat bruket med full eganderätl tillhöra de behöriga innehafvarne. 3.
Anmärkningen att innehafvet af allmänningarne är förenadt med »vissa vilkor och förutsättningar», är väl en sanning; men sådant är förhållandet med alla till bruken anslagna kronoskogs-allmänningar.
Upphör bruksdriften, återgå allmänningarne till Kronan; så länge den fortfar, förblifva allmänningarne derunder: hvadan påståendet, att förhållandet med ifrågavarande två allmänningar äfven deruti skulle vara olika med rekognitionsskogar, likaså är fullkomligen ogrundadt. 4.
Påståendet, att privilegiernas innehafvare under tidens längd »låtit sådana underlåtenheter komma sig till last,» att de ej vidare borde vara i besittning af privilegierna, är så beskaffadt, att åtminstone några bevis derför ovilkorligen hade bordt framläggas Stats-Utskottets Utlåtande N:o 128.
13 framläggas, om sådana varit att tillgå.
Uti handlingarne förekomma likväl icke några sådana bevis, utan tvertom, att vid de undersökningar, sorn i anledning af dylika redan tillförene gjorda påståenden företagits, ingen underlåtenhet kunnat föras bruksidkaren till last.
Hvad åter angår de på dessa allmänningar under tidernas lopp verkställda hemmans- och torpanläggningar, hvilka Rikets Ständer år 4 860 ansågo hafva olagligen tillkommit
OGh derför utgöra giltig grund för yrkandet, ait de två allmänningarne skulle af bruket frånträdas, så har Kongl Kammar-kollegium i sitt den 5 Januari 4 863 afgifna underdåniga betänkande derom ådagalagt, att hvarje »anledning saknas att mot egaren af dessa hemman och lägenheter vidtaga någon åtgärd i den syftning, Rikets Ständers underdåniga skrifvelse (den 26 Oktober 1860) innefattar;» dock, utom hvad torpen beträffar, som Kollegium ansett böra, efter behörig undersökning, skattläggas, hvarjemte Kollegium åberopar sitt i förening med Krigs- och Bergs-kollegium den 29 April 4 857 afgifna utlåtande, deruti dessa Kollegier tillstyrka, att ifrågavarande allmänningar måtte få af bruksegaren till skatte köpas.
Bruksdriften på Dylta består för öfrigt icke endast uti svafvellillverkning, hvaraf ett viss qvantum skall Kronan mot ett visst pris årligen tillhandahållas, utan är bruket äfven privilegieradl på tillverkning af rödfärg, viktriol och alun, såsom privilegierna af den 20 November 4 649, den 25 Maj 4 680 och den 30 September 4 742 utvisa, samt dessutom, enligt Kammar- och Bergs-kollegii resolutioner af den 8 Juni 4 726 och den 4 0 Juni 4755, af kalkbränning för brukets behof, med rätt att för äfven dessa slags tillverkningar begagna skogsfång från allmänningarne inom det medgifna beloppet. 5.
Hela denna sak har för öfrigt blifvit under en tidsföljd af nära femtio år på det omständligaste undersökt och pröfvad, allt i ändamål att frånvinna
Dylta bruk hvad det i afseende å sin bruksdrift fått, på grund af sedan mer än tvåhundra år beviljade och derefter ånyo dels bekräftade, dels tillökade privilegier och Kongl. Resolutioner, af Kronans skogar och allmänningar, enligt dessa tiders ekonomiska system, tillgodonjuta.
Pröfningen har blifvit anställd, dels på föranledande af Rikets Ständer, dels af Kongl. Majit, af vederbörande myndigheter, nemligen af domstolarne i afseende å frågan om eganderälten, och af Kammar-, Krigs- och Bergs-kollegierna, dels särskildt, dels i förening, i afseende å frågan om de ekonomiska förmånerna, nemligen tjenstbarheterna och allmänningsinnehafvet; och resultatet af alla dessa domstolars och myndigheters pröfningar och utslag har blifvit, att Dylta bruk var väl befästat i sina rättigheter och att ingen anledning förefunnes till anspråk för Kronan att mot detsamma göra några klander — eller återvinningspåståenden.
Huruledes Rikets Ständer, allt detta oaktadt, skulle kunna framställa giltiga skäl Bih. till R.
Brot. 1865 & 1866.
4 Samt. 1 Afd. 2 Band. 29 Iläft. 3 14 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 128. att icke desto mindre fråntaga
Dylta bruk någon af de rättigheter, som detsamma sålunda befunnits på laglig grund innehafva, är fast obegripligt, och skulle ett sådant prejudikat nu få göra sig gällande, så är det all fara värdt, att alla de många bergverk och bruk i landet, som i och med sina privilegier, eller genom särskilda resolutioner, eller genom allmänna förordningar i öfverensstämmelse med förra tiders ekonomiska åsigter och uppfattningar rörande bergs- och bruksnäringen, fått sig till vedfångst eller annat brukande en eller annan kronoskogs-allmänning anvisad, på enahanda grunder skulle kunna rubbas i sin lagliga rätt och besittning.
Uti sitt på nådig befallning den 29 December 1863 afgifna underdåniga ytfrande, som ock finnes handlingarne bifogadt, har egaren af Dylta bruk med största omständlighet utvecklat hela det rättsförhållande, hvarpå hans och brukets rättigheter så i det ena som andra afseendet äro grundade, samt derjemte i underdånighet framställt de vilkor, hvarpå han vill ingå på den föreslagna förändringen i afseende å tjenstbarheterna från frisocknarne, och bland hvilka vilkor han särskildt fäster vigt derpå, att få lösa ifrågavarande två rekognitions-allmänningar till skatte.
Efter omsorgsfull pröfning af hela denna sak har ock Kongl. Maj:t i sin nådiga Proposition till Rikets nu församlade Ständer förklarat, att »den utredning, som med afseende på of vanberör da, af Rikets Ständer föreslagna, åtgärder, egt rum, ledi till andra resultatater, än antagligen varit af Rikets Ständer förutsedda, '» hvartill komme »att bruksegarens anspråk på kontant godtgörelse numera blifvit med mer än 30,000 Riksdaler nedsatt till det af Rikets Ständer i sådant afseende beviljade belopp»; hvarför ock Kongl.
Majit nu ånyo föreslår, att det kontanta beloppet måtte beviljas, och bruksegaren icke förmenas, att få till skatte lösa de två allmänningarne, som, ehuru enligt allmänna grunder befriade från rekognitionsafgifts erläggande, med afseende på brukets egenskap af »ädlare verk,» likväl enligt hvad i 1712 års privilegier uttryckligen förklaras, icke kunna annat än, lika med andra åt de ädlare verken anslagna rekognitionsskogar, anses och betraktas såsom rekognitionsskogar; och torde, vid betraktande af allt detta, det således icke blott vara rätt utan
Ock billigt att bifalla Kongl. Maj:ts Proposition, både hvad den kontanta ersättningen angår och i afseende å rättigheten för bruksegaren att få skatteköpa allmänningarne;» samt af Herrar von Francken, G. IP. och Fahr ceus, O. 1. STOCKHOLM, tryckt hos E. VPestrell, 1866.
Stats- Utskottets Memorial M 129. 1 \:o 12®.
Ank. till Exp.-Utsk. den 1 Juni 1866. kl. 2 e. m.
Memorial, angående den Staten tillhöriga, till Riksarkiv tillförene begagnade för detta RidderstoIpeska egendomen vid Skeppsbron. (R. A.)
Uti en till Stats-Utskottet den 24 sistlidne
Maj afläten skrifvelse hafva FuIImägtige i Riksgälds-kontoret erinrat, huruledes Rikets sednast församlade Ständer beslutat att, sedan ej mindre Riksarkivets än äfven Vitterhets-, Historie- och Antiqvitets akademiens samlingar blifvit förflyttade från huset N:o 2, eller för detta Ridderstolpeska huset, vid Skeppsbron, samma egendom borde öfverlemnas till Fullmägtige i Riksgäldskontoret, som skulle ega att å offentlig auktion försälja densamma, under förbehåll att försäljningssumman ej finge understiga egendomens till 120,000 R:dr uppskattade värde.
Sedan bemälde
Fullmägtige af sådan anledning i sistlidne Februari månad hos Ofverintendehts-embetet gjort förfrågan, huruvida något hinder mötte mot husets öfverlemnande till Fullmägtiges disposition, samt Fullmägtige härpå fått emottaga det svar, att Ofverintendents-embetet erhållit Kongl. Maj:ts nådiga befallning att, efter anställd undersökning och besigtning af ifrågavarande egendom, till Kongl. Maj:t inkomma med förslag och kostnadsberäkning för egendomens försättande i sådant skick, att densamma kunde framgent användas för något Statens behof; hade Kongl. Maj:t genom nådig skrifvelse af den 20 sistlidne April delgifvit Fullmägtige innehållet af ett utaf Ofverintendentsembetet i detta ämne till Kongl. Maj:t aflåtet underdånigt memorial samt jemväl till Fullmägtige öfverlemnat en af Ofverintendents-embetet uppgjord ritning med dertill hörande kostnadsförslag, på det, med ledning af dessa handlingar, hos Fullmägtige kunde komma under öfvervägande, huruvida icke för närvarande, och intilldess näst sammanträdande riksdag blifvit i tillfälle att taga frågan under förnyadt öfvervägande, med denna egendoms försäljning borde anstå.
Och hafva Fullmägtige, som ansett sig böra lemna Stats-Utskottet kännedom om innehållet af berörda nådiga Bref, på det Utskottet Bill. till R.
Prat. 1865 & 1866. 4- Sami. 1 Afd. 2 Band. 30 Haft. J 2 Stats-Utskottets Memorial M 129. måtte komma i tillfälle föreslå den förändring i det uti Riksgälds-kontorets nu gällande reglementes 149 § meddelade stadgande, som de i detta bref omförmälda förslag och anförda förhållanden möjligen kunde föranleda, till Utskottet öfverlemnat afskrift af det åberopade nådiga Brefvet, äfvensom den derigenom Fullmägtige tillställda ritning och kostnadsberäkning.
I ofvanberörda underdåniga memorial har Ofverintendents-embetet hufvudsakligen anfört att,' enär kostnaden för egendomens iståndsättande medelst reparation skulle uppgå till ej mindre än 98,000 R:dr, och då genom en dylik anordning ej skulle kunna undvikas en olämplig indelning af rummen samt byggnaden dessutom, åtminstone till någon tid, komme att besväras af sättningar och allt framgent förblifva af mindre fast beskalfenhet, Embetet framför en dylik reparation förordade husets fullständiga ombyggnad med ny, efter dermed afsedda ändamål lämpad planindelning.