Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid fördringars utsökande njute bank-bolag samma rätt lill handräckning, som för Rikets Ständers
Diskontverk nu ärj eller framdeles varder beviljad. § 13.
Banko- och Lag-Utskottets Betänkande N:o 6. 25 § 13. l:o.
Förr un banken öppnas och sättes i verksamhet, skall inför Fomin gens Befallningshafvande styrkas: a) alt inför Rådstufvu-r ätten i den stad, der bolagets hufvud-kontor ur beläget, blifvit i hufvudskrift förevisade och ali in/ecknings-pru/okollet ordagrant intagne så viii den af Fongt.
Majit för bolaget utfärdade tillständs-reso/ution, som ock bo/agsreglorne, samt att Rätten, pä bolagets bekostnad, lali t i allmänna tidningarna införa kungörelse om det ingångna bolaget; b) att uppgift å de bolagsmän, hvilka i enlighet med denna lag för bolagets förbindelser äro solidariskt ansvariga, blifvit ej allenast aflernnad till samma
Rätt och i dess intecknings-protokoll intagen, ulan ock i allmänna tidningarne kungjord; c) att till banken blifvit ä lotterna inbetaide minst tio procent af grundfonden, äfvensom alt handlingar, hvilka bolaget efter pröfning godkänt, liro hos banken aflemnade till säkerhet derför, alt återstoden af grundfonden varder, jemlikt 4 §, inom ett år i banken insatt; d) alt uti allmänt förvar blifvit nedlagda, i föreskrifven ordning pröfvade och godkända grundfonds-hypotheker till belopp, motsvarande minst tretio procent af grundfonden. 2:o.
Ar bank-bolag berältigadl a/t egna banksedlar utgifva; du skall innan sådana sedlar ut gifvas må, bolaget, jemte hvad i -l mom. af denna § är sagdl, serskildt inför Honungens Befallningshafvande styrka: a) att grundfonds-hypotheker, i värde motsvarande ytterligare minst tretio, eller tillsammans minst sextio procent af grundfonden, blifvit pä föreskrifvet sätt i allmänt förvar nedsatte: b) att prof-blanketter till bank-sedJarne, efter hvad derom i 15 § sägs, blifvit till liongl.
Finans-Departementet aflemnade; c) alt uppgift ä de personer som skola bank-sed/arna underskrifva, blifvit uti allmänna tidningarne införd. 3:o. Varda, sedan bank-bolag fullgjort hvad t nästföregående moment, litt. a, rörande rättighet till egna banksedlars utgifvande är sagdl, lott-egare enligt 5 g i bih. lill R.
Brot. 1836 —1S5S. 6 Sami. % Afd. 4 Haft. 4 Banko- och Lag-OtshoUets Utlåtande N:o 6. bolaget inrymde; vare bolaget, der det på den för ursprungliga grundfonden sålunda vanna förstärkning vill sedelutgifning grunda, pligtigt att, innan det dertill må anses berättigadf inför Konungens Befallningshafvande serskildt styrka, att grundfonds-hypotheker, likaledes motsvarande minst sextio procent af f örstärkningen, ytterligare blifvit i föreskrifven ordning nedsatta i allmänt förvar. § 14.
Bank-bolag, som till utgifvande af egna tryckta eller graverade bank-sedlar är berättigadt, må ej utgifva eller i allmänna rörelsen på en gång utelöpande hålla större belopp deraf än som sammanlagdt i värde motsvarar bankens hela grundfond enligt bank-räkenskaperna för året och derutöfver endast för hvad sorn motsvaras af innehafvande säkerhets-handlingar för beviljade kassa-kreditiver, i den mån dessa anlitas, dock härför icke till storrå belopp, än högst femtio procent af hela grundfonden. § 15.
De af bank-bolag utgifna, tryckta eller graverade bank-sedlar, skola utställas till innehafvaren alt utan ränta vid anfordran inlösas, och underskrifvas af minst två af Styrelsens ledamöter samt en bankens tjensteman, som dertill af Styrelsen förordnas.
Bank-sedlar få endast lyda å 5, 10, 50, 100 och 500 Riksdaler Riksmynt.
De skola till storlek och form vara så beskaffade, att papperet till dem å 5 och 10 Riksdaler är 4,5 turn i längd och 2,3 turn i bredd; till dem å 50 och 100 Riksdaler, 5 tum i längd oell 4,s turn i bredd, samt till dem å 500 Riksdaler, 7,3 tum i längd och 4,5 turn i bredd, allt efter Kongl. Stadgan om mätt och vigt af den 34 Januari 4855.
Bank-sedlar må tillverkas af ofärgadt papper, men icke till likhet med Rikets Ständers banks sedlar.
Om tryckning eller gravering ankomme på bolaget att bestämma, dock bör bank-sedclns valör alltid tydligen vara utmärkt.
Banko- och Lag-Ulskottels Utlåtande N:o 6. 27 § 16.
Batiksedel skall ovilkorligen, då den i bankens hufvudkontor till invexling företes, inlösas med Rikets mynt eller Rikets Ständers banks sedlar.
Vägras inlösen; vare sedel-innehafvaren berättigad att, jemte kapitalet, åtnjuta ränta efter sex för hundra årligen från den dag, inlösen blifvit vägrad intill dess betalning kan erhållas.
Brister bank-bolag uti skyldigheten att sina ulgifna banksedlar vid anfordran inlösa, ege sedel-innehafvaren, efter deremot genom Notarius publicus verkstäld protest, för hvilken kostnaden skall drabba bolaget, om förhållandet anmälan göra hos Honungens Befallningshafvande, hvilken, derest det ej genast kan visas, att hindret af tillfällighet härrört, ofördröjligen skall om förhållandet till Konungen inberätta och under tiden hela bank-rörelsens drifvande inställa låta.
På Konungen ankomme att besluta, huruvida bankens oktroj i sådant fall skall vara förverkad. § 17.
Den genom Kongl. Förordningen den 13 Juni 1800 för skuldfordran i allmänhet bestämda preskriptionstid af tio år ege ej rum i fråga om bank-sedlar, utgifna af bank-bolag, ej heller skall bevakning af dem enligt Konkurslagen erfordras, i händelse bank-bolag råkar i konkurs-tillstånd, eller i anledning af år s-stämning, som, vid bolagets upplösande, må utfärdas å dess öfriga borgenärer. § 18. l:o.
Enskild banks räntebärande förbindelse, stäld till innehafvaren, eller till viss man eller ordres, må ej lyda å mindre belopp, än 500 Riksdaler Riksmynt, eller, derest betalningstiden ej efter uppsägning räknas, å längre förfallotid, än högst tolf månader. 2:o.
Insättnings-bevis med eller utan utfäst ränta, stäldt lill viss man, skall innehålla, att öfverlåtelse deraf skall till nye egarens säkerhet i banken anmälas.
Banko- och Lag-Vlskoltets Ullålande N:o 6, § 19.
S tyr elsen åligger: att nur som helst hälla hankens räkenskaper och handlingar tillgängliga för Honungens Befallningshafvande.
, eller dess ombud, samt för den serskilda undersökning, Konungen möjligen kan finna för godt att låta anställa; att genast efter hvarje qvar tols slut. i närvaro af Konungens Befallningshafvande eller dess ombud upprätta och derefter ofördröjligen till Kongl. Majit insända, äfvensom genom allmänna tidningarne offentliggöra en öfversigt af bankens ställning ; och att ställa sig till noggrann efterrättelse hvad denna lag bjuder, samt de af Konungen fastställda bolagsreglor föreskrifva.
Sker afvikelse härutinnan och varder ej det anmärkta förhållandet inom en månad rätladt, ankomme pä Konungen a/t i svårare fall förklara Bolaget hafva förverkat rättigheten att bank-rörelse drifva. § 20.
Banken skall ställas under utredning och bolaget derefter upplösas, der något räkenskapsårs behörigen reviderade bokslut visar bolaget hafva gjort sådana förluster, att bankens reservfond och tio procent af den grundfond, de solidariske bolagsmännen insatt, gått förlorade, så framt ej desse bolagsmän, eller de i förening med lott-egarne, på en af sådan anledning sammankallad bolagsstämma, inför protokollet förklara sig villiga, att inom sex månader, genom erforderligt tillskott ä sina lotter, återställa grundfonden till dess behöriga belopp.
Konungens Befallningshafvande åli gg e noggrant tillse, alt sådant bolägsslämrno-beslut inom sagde lid blifvit fullgjord/.
Ilar ej så skett, varde bolaget ovilkorligen under utredning sliildt. § 21.
När Bank-bolag, som varit berättigadt alt utgifva egna banksedlar, upplöses eller råkar i konkurs-tillstånd, vill Kongl. Majit., uppå anmälan derom, genom allmän Banko- och Lag-Ltskollels Utlåtande N:o 6. 29 kungörelse förelägga en hvar, som någon af bolaget utfärdad banksedel innehafver, att, vid förlast af all betalningsmit, banksedeln till inlösen i samma banks hufvudkontor uppvisa inom två år frän kungörelsens datum; börande kungörelsen under hvartdera af de två åren två gånger, ett half t år emellan hvardera, från predikstolarne i hela riket upplusas, och i allmänna tidningarna inlagas; kommande till följd häraf, i händelse af bankens konkurs, med utdelning till de borgenärer, som icke ega förmånsrätt, att anslå intilldess sagda två år förflutit.
1 Bank-bolags konkurs njute innehafvare af banksedel framför oprioriterade fordringsägare förmånsrätt lill full betalning och ränta derå efter sex för hundra om året frän den dag o/f enlig stämning beslutes, lill dess inlösen sker.
A medel insatta på deposit-räkning ege ock insättaren ratt till ränta efter sex för hundra om året från samma dag lill dess betalning i konkursen föijer.
Reserva tioner: Af Herr Grefva Sparre, Eric: j;Emot Utskottets åtgärd att, oaktadt den af två Stånd beslutade återremiss af 21 §, vidblifva sitt tillstyrkande att åt banksedels innehafvare bevilja förmånsrätt i bank-bolags konkurs får jag anmäla min reservation.
En sådan förmånsrätt står i strid med den nyare lagstiftningens tendens, som är att småningom borttaga de i forna tider vissa fordringsegare beviljade privilegier.
Med undantag af den, omyndige medgifna förmånsrätt hos förmyndare, hvars upphäfvande i den allmänna kreditens intresse snart torde vara att emotse, äro de i vår lag qvarstående tysta förmånsrätter också af föga vigt, och kunna, såsom endast afseende fordringar af mindre belopp, i allmänhet icke i större mån borttaga tillgångarnc i en konkurs-massa.
Här vill man åter införa förmånsrätt för fordringar, som i en konkurs kunna uppgå till nio millioner R/dr.
Det är uppenbart att, vid sådant förhållande, föga torde kunna återstå för de oprioriterade.
Andamålet med konkursen är likväl, att lika rätt skall beredas alla, som icke genom förvärfvande af sakrätt vunnit säkerhet. so Banko- och Lag-Utskottets Utlåtande N:o 6.
Man har såsom skäl för denna förmånsrätt uppgifvit att sedel-innehafvarne borde skyddas.
Tilläfventyrs skall det föreslagna stadgandet verka motsatsen.
Det är nemligen uppenbart att vid inträffande kris, icke allenast alia de som insatt penningar hos Bankerne, af fruktan att vid konkurs, till följd af den sedel-innehafvarne medgifna förmånsrätt, förlora allt, skola skynda att uttaga sina depositioner, och således för Bankerne försvåra möjligheten att hålla stånd emot påtryckningen; utan äfven att
Bankerne skolå sättas ur stånd att på några vilkor erhålla nya lån eller kreditiv, då ingen lärer gifva lån åt en gäldenär, hvars tillgångar medtagas af prioriterade borgenärer.
Stadgandet skall alltså befordra Bankernes insolvens och således för det allmänna, och jemväl för sedel-innehafvarne, hvilka i allt fall i två år få vänta på betalning, åstadkomma en skada vida öfvervägande den förmån, man velat bereda dem.
Bankernes förnämsta ändamål anses vara att uppsamla kapitaler genom depositionsrörelsen, för att tillhandahålla näringarne.
Sedel-utgifnings-rätten åter anser man såsom ett ondt, hvilket man i möjligaste måtto vill inskränka; och likväl gynnar man genom det föreslagna stadgandet den sednare på bekostnad af den förra, och motverkar således det ändamål man söker.
De personer, ofta af de mindre bemedlade ldasserne, som i Bankerne insatt en liten sparpenning, synas dessutom lika fÖrtjente af lagens skydd som sedel-innehafvare.
Om Bankerne, såsom sig bor, blifva deposit-anstalter för Sparbankers, fromma stiftelsers, omyndiges, m. fl. medel, hvarföre skall dessas rätt af lagstiftaren åsidosättas, för att befordra just den rörelsegren, sedel-emissionen, som man anser minst gagnande.
Vill man betrygga sedel-innehafvarne, så må man stadga, att sedlar endast få utgifvas på grund af säkerhetshandlingar, som blifvit nedsatta i allmänt förvar.
Så har man ock gått tillväga i andra länder.
Derigenom beredes för dessa sednare en real-säkerhet, som icke står i strid med de grundsatser, hvarpå, efter min uppfattning, kredit-lagstiftningen bör byggas, men ingenstädes är, mig veterligen, en sådan tyst förmånsrätt medgifven, hvarom nu är fråga.
Slutligen bör icke förbises, att det föreslagna stadgandet om förmånsrätt »i Bank-bolags konkurs” skall alstra tvifvel huruvida en sådan rätt skall äga rum äfven i de solidariska bolagsmäns konkurser, sorn kunna inträffa till följd af Bolagets, enär det vore ett. ovanligt förhållande, om betalnings-rätten i bolagsmännens konkurser skulle bestämmas efter andra grunder, än i Bolagets.
Men är icke detta meningen, så är uttrycket »i Bank-bolags konkurs» origtigt.
I allt fall ådagalägges häraf vådan eller olägenheten af att i special-lag intaga grundsatser, som afvika från den allmänna rättens.
Jag vidblifver fördenskull min vördsamma tillstyrkan att, i stället för den 21 §, intages ett med Kongl.
Förordningen den 6 Oktober 1848 öfverensstämmande stadgande af följande lydelse:
Banko- och Lag-Ulskoiiels Utlåtande N:o 6. 31 »När Bank-bolag mod rättighet att utgifva egna banksedlar, utan konkurs upplöses, äfvensom derest bolaget råkar i konkurs-tillstånd, vill Kongl.
Majit, uppå anmälan derom, genom allmän kungörelse, sorn två gånger årligen, ett halft år emellan hvardera, från predikstolarne i hela riket uppläses och i allmänna tidningarna intages, förelägga en hvar, som. innehar Bankens sedlar, att, vid förlust af ali betalnings rätt, inom två år från kungörelsens datum, förbindelsen, när bolaget utan konkurs upplöses, förete till infriande i banken, men om banken råkat i konkurs-tillstånd och betalning således ej genast ske kan, till bokföring och erhållande kostnadsfritt af påskrift derom, uppvisa inför den eller dem, Rätten, der konkursmålet är anhängigt, i sådant afseende förordnar; kommande till följd häraf, i händelse af bankens konkurs, med utdelning till de borgenärer, som ej ega förmånsrätt, alt anstå intilldess berörda två år förflutit.
För banksedel njute innehafvaren ränta efter sex för hundra om året, från den dag offentlig stämning beslutes, till dess inlösen vid lagern af Herrar Adlercreutz och Hagströmer, hvilka instämt i Herr Grefve Sparres reservation; af Herr Riksarkivarien Nordström, med hvilken Herr af Geijerstam, C., Herr Prosten Eurén samt Herr Danielsson instämt: »Bland de mot bibehållande af den solidariska ansvarigheten för enskilda Bank-bolag tid efter annan framställda anmärkningar återkommer äfven den, att det skulle vara obestämdt, huruvida en bolagsman, som med de öfrigas samtycke fått från bolaget under dess fortlöpande verksamhet utträda, skall i och med detsamma anses vara från ansvarighet för bolagets förbindelser frikallad, eller om han ickedestomindre äfven derefter bör, solidariskt med de öfriga bolagsmännen, ansvara för alla sådana förbindelser, sorn ålågo bolaget före hans afgång.
Uti 2:a mom. 7 § af sitt betänkande N:o 4 hade det sammansatta Bankooch Lag-Utskottet trott sig böra till lösning upptaga denna fråga, dels i ändamål att undanrödja de betänkligheter, som hos dem, hvilka eljest vore hugade att uti ett bank-bolag ingå, af osäkerhet om förhållandet i nämnda hänseende kunde uppstå, dels ock för att ur synpunkten af det allmännas intresse närmare bestämma hvad bolaget hade att iakttaga, innan det finge anse sig lagligen befogadt att tili afgörande företaga en medbolagsmans begäran att få ur bolaget afgå.
I detta sednare hänseende föreslogs, att en sådan begäran icke finge afgöras förr, än på den ordinarie bolagsstämma, som inträffade under räkenskapsåret näst efter det, hvarunder den skriftligen ingafs, hvilket med andra ord innebar, att ett bokslut borde hafva mellankommit, som, upptagande bolagets activa och 32 Banlco- och Lag-Utskottets Utlåtande N:o C. passiva, utvisade dess verkliga ställning och sålunda lemnade säker ledning för bedömandet, huruvida en så beskaffad begäran kunde bifallas.
Beträffande åter frågan, huruvida, der samtycke följt, den afgångnes ansvarighet för bolagets förbindelser i följd deraf äfven borde anses hafva upphört, intogs i lagförslaget ett jakande svar derå.
Något ogillande af detta svar har, så vidt man af diskussions-protokollen kan inhemta, icke blifvit inom Stånden allmännare uttaladt: endast några enstaka röster hafva yttrat den önskan, att denna fråga måtte oberörd lemnäs uti sitt nuvarande skick.
Vid återremissens besvarande har Utskottets pluralitet, det oaktadt, nu för sin del beslutat, att låta hithörande punkt i förslaget alldeles bortfalla; och då detta beslut lika litet i materielt som i formelt hänseende torde kunna med goda skäl understödjas, synes det icke lända till skada för frågans noggranna pröfning, att skälen för den motsatta meningen äfven här (ramläggas.
Ett solidariskt bolag har, såsom kändt är, med hvarje annat slags bolag fullkomlig likhet deruti, att bolagsmännens intresse och förhållande till bolaget i alla afseenden bestämmes af och genom de lotter eller andelar, de i bolaget ega.
Af lotternas relativa storlek beror således, i fråga om beslut i bolagets angelägenheter rösternas relativa valör, likasom andelen i vinsten och andelen i förlusten, derest annan öfverenskommelse ej är träffad, och den, som i laglig ordning fått tillåtelse att på annan öfverlåta sin lott, har derigenom äfven afstått sin röst, sin andel i vinsten och likaledes i förlusten åt den, som i hans ställe i bolaget inträder.
Det är likväl med afseende på bolagets genom förlusterna möjligen uppkommande oförmåga att fullgöra sina förbindelser mot tredje man, som
Utskottets pluralitet nu ansett den solidariska ansvarigheten innefatta ett hinder mot att förklara en med de öfrigas samtycke afgången bolagsman vara befriad från ansvar för de förbindelser, som vid hans afgång häftade å bolaget.
Enligt pluralitetens åsigter skulle nemligen den nye bolagsman, som i den afgångnes ställe inträder och således inom bolaget derefter i allo representerar den lott, den sednare förut innehade, ehuru berättigad att tillgodonjuta hvarje på samma lott fallande äldre eller nyare vinst, icke vara pligtig att solidariskt ansvara för andra, än de förbindelser, bolaget efter hans inträde sig ådragit, och deremot den afgångne, ehuru genom sitt, utträdande, för bolaget vorden en fremmande person, utan röst i dess angelägenheter eller andel i dess vinst, oförändradt skyldig att fortfarande med hela sin förmögenhet solidariskt ansvara för de äldre förbindelserna.
Emot dessa åsigter, härflytande, som det tyckes från en mindre bestämd uppfattning af skilnaden emellan den solidariska ansvarighetens egentliga betydelse i fråga om ett för affärers bedrifvande bildadt bolag och det förhållande att två eller Banko- och Lag-Vtskollets Utlåtande N:o 6. 33 eller flore, eljest med hvarandra icke förbundna, personer solidariskt ikläda sig ansvarigheten för en eller flera enstaka skulder, äro tre anmärkningar att göra: de äro oförenliga med gällande lagar; de äro till sina följder skadliga för den ekonomiska verksamheten inom samhället; de äro vid sin tillämpning i de flesta fall knapt verkställbara.
En solidariskt, d. ä. en för alla och alla för en, öfvertagen enstaka skuldförbindelse hafva gäldenärerne sjelfve i egna personer omedelbart åtagit sig.
Inom ett bolag åter der förbindelserna uppstå från sjelfva affärs-rörelsen, der de tillkomma det ena ögonblicket och försvinna det andra, alltid i ständig omvexling, hafva gäldenärerne icke öfvertagit deni personligen och i sina egna namn.
Förbindelserna slutas deremot i bolagets namn genom dess styrelse.
Nu är det visserligen äfven här af den solidariska ansvarigheten en följd, att bolagsmännen en för alla och alla för en, skola mot tredje man ansvara för bolagets förbindelser.
1)1 en egenskapen af' bolagsman förutsätter ovilkorligen tott och andel i bolaget; och ehuru lotten åtföljer den person, hvilken såsom egare bör ansvara för dess förbindelser på samma gäng han åtnjuter dess frukter, följer dock deraf för ingen del, att personen åtföljer lotten, så länge denna, eller med andra ord bolaget, existerar.
Tvertom: under det lotterna med sina activa och passiva förblifva desamma, kunna de personer, som ega dem, ombytas och förändras, och kapital-placeringar sålunda ega den friare rörlighet, som öfverensstäminer med affärslifvets och företagsamhetens behof.
Härom stadgar vår lag, att der bolagsman vill annan i sitt ställe sätta och sjelf träda af, han dertill har lof, om de andra samtycka.
I fråga särskildt om bank-bolag är detsamma stadgadt i Kongl. Förordningen den 9 Januari 1846; men hvarken här eller annorstädes finnes tillagdt, att en afgången bolagsman likväl äfven derefter skall solidariskt med de öfriga ansvara för bolagets förbindelser från hans tid ; ett tillägg, som, derest meningen varit sådan, utan allt. tvifvel skulle uttryckligen blifvit infördt, på det att ingen måtte varda förledd till den stora dårskapen att afgå, förlustig all andel i vinsten, men åtföljd af hela risken.
De som då af bolaget äro medlemmar, de må deruti hafva inträdt förr eller sednare, äro alltså solidariskt ansvarige för alla dess förbindelser till tredje man, och de som derförinnan afgått äro från all ansvarighet frie.
Utskottets pluralitet har visserligen häremot anmärkt, att den, som under loppet af ett bolags verksamhet deruti inträder, icke skulle blifva solidariskt anBih. lill R.
Sl. Brot. 1836—1838. 6 Sami. 2 Afd. 4 Iläft. 5 34 Banko- och Lag-Utskoltets Utlåtande N:o 6. svarig för andra dess förbindelser, än dem, som efter hans inträde tillkommit.
Häruti fortgår sålunda en ständig omsättning, och att hålla bok och reda uppå, huruvida och i hvad mån en yngre skuld tillkommit genom omsättning från en äldre, eller huruvida sednare, mindre omsorgsfullt beräknade förvaltnings-åtgärder möjligen vållat, att äldre skulder oförändradt blifvit qvarstående, torde i de flesta fall vara förenadt med stora svårigheter.
Också har derföre Lagberedningen uti sitt förslag härom uttryckligen intagit den i sjelfva sakförhållandet grundade regel, att, "dä ny hufvudman i bolag inträder, svare han äfven för bolagets äldre förbindelser, så vidt de röra tredje man»; och då inom Bank-bolag ett bokslut, enligt nu ifrågavarande förslag, borde mellankomma, innan begäran om afgång skulle få bifallas och en ny bolagsmans inträde i hans ställe medgifvas, eger denne derigenom det bästa tillfälle att före sitt inträdande vinna kännedom om bolagets verkliga ställning.
För öfrigt och om man härmed åsyftar, att för hvarje förbindelse bibehålla garantien sådan den var i det ögonblick, då förbindelsen tillkom, så är äfven detta en ganska vanskelig sak.
En bolagsman, i dag rik, kan en annan dag vara fattig, och den som inträder vara rikare, än den som afgår.
Skiftningarne i de materiela förmögenhets-förhållandena kunna vara mångahanda; men ett snille i förvaltningen kan ofta verka vida mer för bolagets soliditet, än flere tusende Riksdaler.
Då emellertid i afseende å den solidariska ansvarighetens betydelse och följder så olika meningar inom sjelfva Banko- och Lag-Utskottet framträdt, och ganska sannolikt är, att sådana äfven derutom kunna i förekommande fall yppas; alltså, och då det utan tvifvel är särdeles nyttigt, att all osäkerhet beträffande denna för bankväsendet inom landet vigtiga fråga varder på behörig väg undanröjd, föreslås vördsamt, att 2:a mom. 7 § måtte förklaras böra erhålla följande lydelse:
Solidarisk bolagsman, som önskar från bolaget afgå, anmäle sin önskan skriftligen hos bolaget.
Ej må den begäran till pröfning företagas förr, än bokslutet för då löpande räkenskapsår blifvit uppgjordt och behörigen granskadt.
Befinnes dervid, att grundfonden till dess behöriga belopp oförminskad qvarstår, ankomme på den bolagsstämma, som näst derefter hålles, att den begäran bifalla.
Bifalles den; vare ock der - Banko- och Lag Utskottets Utlåtande N:o 6.
35 med den afgående bolagsmannen från ansvar för bolagets förbindelser fri, så vidt ej annat uttryckligen förbehåiles.» samt af Herr Doktor Sandberg:
Vid föregående lag-förslag anhåller jag få göra följande obetydliga anmärkningar: l:o.
Enskilda sedelutgifvande
Banker mediöra olägenheter för Riksbanken och tillskynda enskilda personer den vinst, som borde komma det allmänna till godo, och som både borde och kunde användas på ett sådant sätt att Riksbankens förmåga att upprätthålla myntvärdet och underlätta penningerörelsen derigenom förstärktes. 2:o.
Men om, det oaktadt, enskilda sedelbanker skola inrättas, så böra så mänga svenska medborgare som möjligt äga tillfälle att deruti ingå, dock alltid med betryggande af allmänhetens rätt.