Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Svenska indelta armeen, som icke eger tillfälle till sådan tjenstgöring, borde således hafva minst lika långa årliga vapenöfningar sam dessa armeer; men som manskapets hela tjenstetid vid indelda armeen är längre än vid Tyska armeerna i allmänhet, så torde regements-mötena, hvilka efter förutgångna 14 dagars befälsmöten, enligt nu gällande författningar, böra påstå 17 dagar, icke behöfva förlängas, ehuru sådant vore önskligt och ©tvifvelaktigt skulle väsendtligt bidraga att öka armeens tjenstbarhet.
Vid detta tillfälle bör anmärkas, att enligt Konung Carl Kl:s förordnande 1680, hölls vid hvart indeldt regemente årligen: 1 Regementsmöte i 14 dagar 12 kompagni-möten, 1 i hvarje månad, å 1 dag .... 12 — t Summa 26 mötesdagar. / 19 hvartill hom march-dagar till och ifrån regements-mötet, i medeltal 6 dagar likaledes till kompagnie-mötena fram och åter ■ .24 — 30 march-dagar tillsammans 56 dagar, under hvilka trupperna årligen voro uppkallade, samt i tillfälle att erhålla öfning och disciplin, oberäknadt de s. k. ky rkovalls-excercer ingar j hvilka på chefernes eget föranstaltande anställdes.
Man har i sednare tider trott sig böra ogilla de många och korta kompagni-mötena, men dervid glömt, hvilket vigtigt medel de voro till krigsmannens vänjande vid ordning och lydnad.
Landstigningen på Seeland, slaget vid Narva, öfvergången af Duna m. fl. ärofulla krigsföretag, lemna de mest lysande bevis på armeens då egangande bildning, frukter af Carl X.I:s ordnande snille.
Efter 1721 års fredsslut inskränktes kompagni-mötenas antal från 12 till 2 å 3, hvarigenom den årliga excercis-tiden minskades från 26 lill 16 å 17 dagar, och march-dagarné från 30 till 10 å 12, så att soldaten i stället för 56 dagar blott var 26 å 29 dagar uppkallad ocb i tillfälle att vinna öfning och disciplin.
För befrielsen från de öfriga kompagni-mötena crlade manskapet en viss kontant afgift till den s. k.
General-Förråds-Cassan förkofrades, men soldat-bildningen aftog i samma förhållande, tills 1741 års krig med Ryssland utbröt, som sorgligt ådagalade följderna af detta förfarande: nederlag ocb neslig fred.
Kronprinsen Adolf Fredrik, utnämnd till Generalissimus, fästade Rikets Ständers uppmärksamhet på angelägenheten att snart vidtaga Reia hufvudsakliga förbättringar i försvarsverket; alla medgåfvo nödvändigheten och berömde förslaget, men verkställigheten uteblef.
Det erfordrades ännu ett för svenska vapnen nära lika litet hedrande krig som det sednast öfverståndna, för att öppna mängdens ögon och framtvinga, åtminstone de nödvändigaste förbättringarne.
Ett sådant krig var öfverståndet, då krigsbefälet vid 1761 års Riksdag till Kongl. Maj:t afgaf ett underdånigt betänkande rörande armeens angelägenheter, hvilket, såsom utgånget från armeens ypperste män och grundadt på en bitter erfarenhet, förvärfvad under tvänne på hvarandra följande krig, förtjenar serdeles uppmärksamhet.
Ibland annat nyttigt, samma betänkande innehåller, förekommer äfven ett förslag rörande armeens regementsymöten.
Deri yrkas, att kompagni-mötena skulle afskaffas och regements-mötenas längd blifva 32 dagar.
Transport 32 dagar. 2G Transport 32 dagar.
Marche-dagar , 6 „
Om större Öfnings-Lciger.
Denna falska föreställning måste liäfvas och ett upplystare tänkesätt rörande denna vigtiga angelägenhet göra sig gällande, emedan önskan att se fäderneslandets försvarsverk tillbörligen ordnadt och viljan att härtill lemna nödiga anslag måste förutsättas hos hvarje fosterländskt sinnad man.
Större öfningsläger, dervid trupper af alla vapen lemnäs tillfälle att under samfälda vapenöfningar lära sig använda och tillämpa den serskilda kunskap, hvarje vapen tillhör, äro icke ett nyare tiders påfund, eller tillfälliga huggskott, utan en urgammal godkänd militärisk inrättning, som i alla tider oell hos alla folk, som förstått att vårda sin krigsmakt och derigenom trygga sin sjelfständighet, ansetts som ett hufvudvilkor för krigsmaktens behöriga daning, och historien intygar, att nederlag och olyckor blifvit det folks sorgliga lott, som af okunnighet förbisett, eller af likgiltighet försummat denna angelägna del af sin krigsbildning; och beklagligen äro fäderneslandets egna tideböcker i detta fall icke de minst varnande.
Redan 1735 den 11 Februari yttrades af Riksens Ständer, i anledning af Secreta-Commissionens föreställning, ”det vara mycket godt och nyttigt att på ett ställe låta sammandraga och mönstra flere regementen, nemligen ett af kavalleriet och ett eller tvänne af infanteriet, hvarest det låter sig göra, att öfva sig uti de stycken, som i fält vid kamperingar böra iakttagas, samt att officerare af de närmast gränsande regementer måga få befallning vid sådana mönstringar och regementsmöten vara tillstädes, såvida utan deras alltför stora olägenhet kan ske, emedan vederbörande mycket lära uppmuntras, alt med större åhåga och flit förrätta sina sysslor, när de veta sig hafva inånga sådane åskådare, som förstå sig derpå och derom kunna döma”. 21 Af Krigs-kollegii riksdagsberättelse den 12 Juni 1756 inhemtas, ali 14,1*00 D:lr S.-rnt årligen voro beräknade för att bestrida kostnaderne för ”några Rcgementers sammandragande årligen”.
I Kronprinsens, sedermera Konung Adolf Fredriks, krigsmakten till lands ock sjös omfattande utmärkta Promemoria till Rikets Ständer af den 18 November 1743, förekommer rörande sådane större öfningar följande: ”vid mötens hållande skulle det ock skaffa en god nytta, om flere Regementer, der det utan Allmogens och landets alltför stora känning ske kan, stötte tillsammans på sina mötesplatser, helst Cavallen och Infanteri tillhopa, ty då kunde de exerceras uti attaque emot hvarandra samt chargerande och flere nödiga stycken.
Derigenom kunde ock en egalité erhållas i Armeens excercice, helst om ifrån andra Regementer sig der då Officerare ville infinna; och till att vinna redigt begrepp om sysslorna i fält, så kunde Infanterie och Cavallen tillsammans formera små läger till undervisning, icke allenast uti sådane Krigs-operationer, sorn vid en Annee dagligen förefalla, utan ock i sådana, som annars vid hvar och en Situations ombyte sig ändra.
I Krigs-befälets ofvanämnda underdåniga memorial till Kongl. Majit den 18 April 17.61, föreslås ibland öfrige hufvudgrunder för arméens organisation, att bestämmas borde: huru regementena uti fördelning kunna med beqvämlighet inrättas, Generaler dem tilldelas, som hafva inseende öfver excercicen, och huru regementena i dessa fördelningar cj allenast årligen kunde tillräckligen blifva excercerade, utan ock vissa år måga kunna stöta tillsammans, med hvad mera dertill hörer.
Brefvet den 12 November 1766, föranledt af Militär-Conseillens och Secreta-Utskottets hemställan, yttrar: ”att sorn regementernas vanliga möten icke äro tillräckliga till deras öfvande i exercis och de ej heller der sammansträffa med flere Regementer af andra vapen, hvilket är lika angeläget för att kunna vinna öfning i gemensam tjenstgöring, och som vid alla öfriga Arméer brukas, och äfven af Carl XI befunnits nödigt; skall, när mcdels-tillgångarne sådant medgifva, större öfningsmöten årligen efter en viss ordning hållas på sådana orter, som äro dertill bäst lämpliga med afseende å truppernas marche m. m., och böra dessa större öfningsmöten icke göra någon förändring i de vanliga Regementsmötena.”
[Jti Secreta-Utskottets underdåniga skrifvelse den 23 Februari 1770, med aflemnande af fastställelse af Arméens styrka till efterrättelse för Krigs-kollegium, förekommer följande: 22 "Till befordran af likhet i excercicen och öfning i flerahanda manövrer, anser Secreta-Utskottet högst nödigt, att ej allenast regementsmöten möjligast hållas, på ett ställe, utan ock att de af Rikets Ständer allt från 1756 underdånigst påyrkade exercice-läger och möten måga, så snart någonsin möjligt är, verkställas.
Flera regementer böra ock mönstras af en Generalsperson, som då kan anställa jemnförelse dem emellan, och inberätta foihållandet till Kongl. Maj:t, en båtnad för Riket af långt högre värde än den ringa besparing, som deraf vinnes, att hvart Regemente mönstras af närmaste Generalsperson.”
Stödjande mig sålunda på hvad sorn i andra länder i delta fall anses nödvändigt, på nyss anförde äldre förslag, på de af Konung och Ständer redan i förra århundradet fattade beslut, samt på den erfarenhet sednaste tid lemnat om större öfningslägers stora nytta för armeen, då medels-till gångarne medgifvit sådana lägers sammankallande, anser jag följande härom för framtiden böra stadgas: l:o att större öfningsläger, sammansatte af alla vapensorler, årligen böra ega rum; 2:o att hvarje regemente och korps hvart 4:de år deltager i dessa öfningsläger, i bestämd ordning, på det undervisningen vid regementsmötena må kunna ordnas med större säkeihet och omsorg, regementenas förkofran sedan sednaste läger lättare varseblifvas, samt rättelser ega rum, der sådane af behofvet påkallas; 3:o att öfuingslägrens längd blifver minst 12 dagar på stället; 4:o att arméen fördelas i 4 bestämda läger-afdelningar, med iakttatagande af möjligaste besparing i marche- och andra kostnader; 5:o alt lägerplatsen för en Jäger-afdelning blifver Ljungbrhed i Skåne; för den andra, öxevalla hed i Westergöthland , samt lör de tvänne öfriga, Ladugårdsgärdet vid Stockholm.
Sedan nu anlördt blifvit hvad som erfordrades alt försätta stående armeen i skick att kunna utgöra pålitlig slam för nalional-beväringen, följer i ordningen att uppgifva, hvilka åtgärder böra vidtagas för att på ett ändamålsenligt sätt ordna:
Ofvanföre är den grundsatsen uttalad, att, om ock starr-trupperne äro tillräckligt talrika samt väl bildade, beväiings-manskapet likväl måste ega en sådan Jörberedande bildningatt det med stammen kan införlifvas, utan att der åstadkomma ett allmäuueligt rekryt-tillstånd, hvaraf i farans stund de 23 vådligaste följder otvifvelaktig! skulle uppstå; följer således nu att närmare bestämma, huru denna förberedande bildning må tillvägabringas.
Den första frågan, sona härvid framställer sig, är: om bevärings-manskapet bör till vapenöfning uppkallas under tvänne på hvarandra följande år, eller om ändamålet kan vinnas genom vapenöfningens inskränkning till blott Första bevärings-kldssen?
Otvifvelaktig! är, att frågan , betraktad utur rent militärisk synpunkt, måste besvaras med gillande af förra alternativet, emedan uppbådning tvänne gånger till vapenöfning onekligen är, synnerligen i discipliuäriskt hänseende, ojemförligt meia bildande, än om beväringsynglingen blott en gång kallas under gevär.
Men som bevärings-pligten, genom uppbåd till vapenöfning tvänne gånger, skulle förändras från hvad hittills öfligt varit och ansenligen förtyngas, samt summan behöfliga exeercis- och marche-dagar derigenom sktdle förökas, och således äfven förökad kostnad föranledas, så torde man på dessa förenade skäl vara nödsakad att låta den militäriskt rikligare åsigten vika, samt således antaga såsom hufvudgrund för Beväringens vapenöfningar: att de böra inskränkas till Första Bevärings klassen.
Hvad dernäst längden af dessa öfuingar vidkommer, så synes väl, med sträng ti 1 län pning af hvad ofvanföre, rörande längden af indelda infanteriets reki \ t-undervisning vid Instructions-kompanierna är anfördt, som skulle hevärings-manskapets vapenöfning äfven böra bestämmas till trenne månader.
Men denna tid torde likväl tåla någon inskränkning, då i öfvervägande tages, att den undervisning, som vid Instructions-kompagniet gifves iudelda rekryten, är afsedd att meddela honom fulländad soldatbildning, sådan den nödvändigt måste vara för att utgöra en fullständig grund för stående arméens fortgående daning till pålitlig stam och ledare för hevärings-manskapet, hvaremot beväringens öfuingar endast afse att meddela bevärings-cnan» skåpet en någorlunda god förberedande daning^ som sätter detsamma i stånd att vid påkommande behof, då arméen skall sättas på krigsfot, kunna ofördröjligen förstärka stående arméen och inora dess leder hastigt emottaga nödig vidare utbildning, hvilket icke ulan högst vådlig tidsutdrägt blefve möjligt, om denna förberedande daning under freden vore försummad, och stående arméen derigenom nödsakad att i farans stund, då dess snara verksamhet emot fienden påkallas, först företaga en allmän rekryl-exercice med hela beväringen.
Att bestämma det antal exerciee-dagar, som erfordras för att meddela bevärtngs-manskapet en så beskaffad förberedande daning, är likväl förknippad t med svårighet, såsom väsendtligen beroende af framtida erfarenhet. 14 Alt öfningstidens längd icke utan fara för misstag kan nedsättas under 6 veckor, är min öfvertygelse.
Men då vid denna frågas afgörande, å ena sidan, måste tillses, att kostnaderna för dessa öfningar icke blifva alltför höga emot de nuvarande och bevärings-pligten icke allt för mycket förtyngd i jeranföreise med hvad hittills egt rum, samt, å den andra, förekommer, alt skjutöfningars införande i form af folknöje småningom kunna och böra införas —• äfvensom vissa s. k.
Kyrkoparader bestämmas att årligen hållas med det i rullorne slående bevärings-manskapet, och ytterligare i beräkning tages Svenskens redan anmärkta synnerliga fallenhet för krigsyrket, bevärings-manskapets hittills visade särdeles håg och mottaglighet för undervisning, samt slutligen svenska befälets, ända från beväriugs-inrältningens början, ådagalagda fortfarande berömliga nit, ömhet och omtanka.; vid bevärings-manskapets daning, så långt den nuvarande alldeles för inskränkta öfningstiden dertill lemnat tillfälle, så tilltror jag mig kunna, på grund af alla dessa sammanlagda skäl, våga underdånigst tillstyrka: att Bevärings-manskapets ö/ningstid hädanefter blifver bestämd till 3/ dagar in- och utrycknings-dagarne inberäknade, sålunda fördeladej att minst 14 dagar användas till förberedande rekryt-excerciee och de öfriga 1J da garn? i förening med stammen.
Under förutsättning, att längden af .bevärings-manskapets öfningstid blefve sålunda bestämd, återstår en lika vigtig fråga att taga i öfvervägande, den nemi.: om det är nödvändigtj alt hela Första bevärings-klassen årligen upp- ^ bådas tili vapenöfning, eller om icke, till vinnande af besparing så väl i arbetsdagar som i statsutgifter, möjligt vore att, utan fara för rikets säkerhet, kunna häruti göra någon inskränkning, så att blott en viss bestämd del af första klassen blefve till vapenöfning inkallad, och den öfriga delen qvarstående i reserv, att i fall af ytterligare behof af arméens förstärkande, till vapenöfning uppbådas, hvilket allt, oberäknadt redan anförd besparing, äfven medförde den fördel, att hvarje regemente och corps derigenom erhölle ett på förhand bestämdt, efter stammens styrka lämpadt, antal bevävarings-manskap alt årligen vapenöfva, hvarigenom icke allenast vunnes nödig öfverensstämmelse i regementenas och corpsernas styrka, jemte säkerhet vid alla kostnads-beräkningar för erforderlig beväpning, beklädnad, utredning, underhåll, fälttross, sjukvård, marche-kostnader, m. m., utan äfven öfverflödigt blefve, alt, såsom nu måste ske, vid hvarje regemente och corps, med betydlig kostnad, underhålla ett reserv-upplag af hvarjehanda persedlar att begagnas för bevärings-manskapet, hvilka reserv-upplags behöfliga storlek dessutom icke kan på förhand beräknas och bestämmas i anseende till den fort - 25 fortgående folkökningen oell deraf följande vexling i de beväringsskyldiges antal.
Men om onekligt är, att en sådan inskränkning skulle medföra alla dessa nämnda ekonomiska fördelar, måste likväl frågan i första rummet skärskådas utur militärisk synpunkt, innan densamma till slutligt afgörande företages.
Härvid måste först ihågkommas, att Femte bevärings-klassen vid slutet af hvarje år afgår från de till krigstjenst skyldiges antal, och att alltså, från början af följande året ända tills den nya Första bevärings-klassen hinner inmönstras och vapenöfvas, således under hela förra half-året, blott 4 vapenöfvade beväring-klasser äro att tillgå; hvaremot under sednare halfåret, eiler från Julii månad, då Forsta klassens öfningar böra vara1 slutade, 5 vapenöfvade bevärings-klasser finnas att påräkna till armeens förstärkande och flottans bemanning.
April, Maji och Junii, under hvilka denna fara måste anses lika stor, som under de påföljande sista 6 månaderna af året; hvaraf följer: att man vid bestämmandet af den del af Första bevärings-klassen j som årligen vapenöfvas } måste beräkna densamma efter den tillgång vapenöfvadt manskap^, som fyra beväringsklasser lemna.
Tages dervid i öfvervägande, att Första bevärings-klassen, sedan alla till krigstjenst oduglige blifvit afräknade, nu öfverstiger 21,000 man, och att detta antal årligen växer, i mån af stigande folkmängd, så skulle, om hela Första bevärings-klassen årligen till vapenöfning uppkallades, Fyra beväringsklasser kunna lemna öfver 84,000 man till fyllande af landt-arme'ens oell flottans behof under loppet af årets förra hälft, samt Fem klasser, öfver 105,000 man till samma behofs fyllande under sednare halfåret, sedan årets Första bevärings-klass hunnitj vapenöfvas.
Alt denna styrka betydligt öfverstiger behofvet, faller sig klart, hvarföre det ock, under sådant förhållande, vore med god hushållning oförenligt att sträcka årliga vapenöfningarne till hela Första klassen, och derigenom, i oträngdt mål, föranleda ökad årlig utgift för stats-verket, samt ökad förlust af dagsverken för landet i det hela, de olägenheter oberäknade, som vid sjelfva vapenöfningarnes verkställande, deraf uppkomme och redan ofvanföre blifvit antydda.
Bil. N.-o i till Kongl. Majas Prop, 1847 j Ilajt. 1. ^ 26
Om denna, i stats-ekonomiskt hänseende, gagneliga åsigt skulle godkännas, vunnes äfven i militäriskt hänseende en väsendtlig fördel, emedan man då sattes i tillfälle att till egentlig vapenöfning blott uppkalla dem, som vid inträdet i den stadgade beväringsåldren ega tillbörlig kroppslig utbildning och styrka, under det de öfriga, som vid mönstringarne väl blifvit approberade, men ännu icke vunnit nödig kroppsstadga , skulle, på sätt förut är antydt, utgöra armeens reserv-manskap s som i fredstid blott komme att undergå inskränktare vapenöfning vid vissa bestämda så kallade kyrkoparader, samt först vid infallande krig uppbådades till ordentlig vapenöfning, i den mån de hunnit blifva vapenföra och i fall, till stående armeens förstärkande, större styrka erfordrades, än de under freden vapenöfvade utgöra.
Sålunda vore ock ett medel funnet att i betydlig mån afhjelpa de ofta anmärkta betänkliga följderna af nu gällande bevärings-lag, som bestämmer, att bevärings-skyldigheten redan vid 20:de årets utgång skall inträda, ehuru erfarenheten nogsamt bekräftat, att nordens folk i allmänhet icke uppnår sin kroppsliga utbildning och fulla mannakraft förr än ett eller tvänne år sednare, och hvilket förhållande föranledt Norriges lagstiftning att bestämma fyllda 22 år för Vaernepligtens början.
Då emellertid, enligt hvad ofvanföre är anfördt och utredt, landets betydliga vidd och långsträckta läge hindrar eller betydligt försvårar hjelpsändning emellan dess serskilda hufvuddelar, samt deraf nödvändigt följer , att dessa således inom sig sjelfva måste ega en städse stridsfärdig styrka, tillräcklig att möta faran, hvarhelst den oek må visa sig, samt att uppehålla och hejda fiendens framgång, tills förstärkningar från landets närmast belägna hufvuddelar hinna anlända, så måste den önskliga inskränkningen i antalet af dem, som årligen böra vapenöfvas, af denna nödvändighet bestämmas och begränsas*
Maj:ts derom gifna nådiga befallning, ibland andra, utgjort föremål för gemensamma öfverläggningar inom landt- och sjö-försvars-departenaenten, dervid den öfvertygelse gjort sig gällande: att antalet beväringsskyldig* af Första klassen, som till vapenöfnings undergående bör inkallas, kan inskränkas till 14,525 man, deraf: för Jtrméen 11,181 man för Flottan ...... 3,344 „ Tillsammans 14,525 man.
Härigenom blefve hela styrkan (5 klasser) vapenöfvadt manskap 72,625 man, deraf: 27 för Arméen 55,905 man för Flätt an 16,720 „
Tillsammans 72,625 man. samt, då endast 4 klasser beräknas, 58,100 man, deraf: för Arméen för Flottan 13,376 „ Tillsammans 58,100 man.
Hvartill komme approberadt reserv-manskap, som icke blifvit Vadt, af alla Fem klasserne 32,375 man, deraf: för Arméen 24,780 man för Flottan 7,595 „
Tillsammans 32,375 man.
Fem klasser tillsammans: vapenöfvadt manskap . 72,625 man oöfvadt reserv-manskap
Tillsammans 105,000 man, deraf för Arméen vapenöfvadt manskap . oöfvadt reserv-manskap 24,780 „
Tillsammans 80,685 man. för Flottan: vapenötvadt manskap oöivadt reserv-manskap 7,595 „ Tillsammans 24,315 man.
Vid detta förslags uppgörande äro följande hufvudgrunder iakttagna: l:o Att ofvannämda till vapenöfnings undergående beräknade styrka, 14,525 man, som utgör i det närmaste dels procent af rikets folkmängd, sådan denna, med undantag för Gottland och Lappmarkerna, befanns enligt tabellverket vara vid 1840 års slut, må bestämmas såsom stadig blifvande för en längre tid och intilldess förändrade omständigheter framdeles kunna föranleda dess förökande; 2:o att vissa områden af landet, med nyssnämnda undantag, bestämmas till utgörande af bevärings-manskap för armeens, vissa för flottans behof, såväl i freds- som krigstid, sålunda: att flottans bevärings områden komme att utgöras af hela Blekinge och Wester-norrlands Län, Öland, Södra Möre fögderi af Kalmare
Län, de socknar i så väl återstående delen af sist - 28 nämnda län, samt öfriga kustlän, med undantag af Norrbottens och Westerbottens län, hvilka antingen omedelbart gränsa till hafvet eller äro belägna i skärgårdarna; och slutligen alla vid hafvet liggande städer, Stockholm, Götheborg, Umeå, Piteå, Luleå och Haparanda likväl undantagna; samt armeens bevärings områden åter upptaga alla delar af riket, som icke, enligt det föregående, skulle utgöra sjöbevärings-manskap; varandes tabeller uppgjorda, utvisande, serskildt för armeen och flottan, det antal beväringsmanskap, som, enligt dessa grunder, skulle inom hvarje län årligen till vapenöfning uttagas, äfvensom likaledes det antal sådant manskap, som belöper på hvarje Stad ocb Fögderi inom hvarje län, jemte dettas fördelning mellan landt- och sjökrigs-maklen, samt jemväl mellan regementer och korpser; 3:o att bevärings-manskapets uttagande, så väl till vapenöfning som till krigstjenst, yerkställes efter enahanda hufvudgrunder inom armeens och flottans bevärings områden, hvarvid skulle iakttagas: a) att årliga mönstringar, förrättade på lika sätt som hittills, verkställas serskildt för städerna oeh landet, samt serskildt inom armeens och flottans bevärings områden, hvarvid mönsterrullor öfver bevärings-manskapet upprättas serskildt för hvarje Stad och hvarje Fögderi, hvilket likväl ej må hindra mönstrings förrättande serskildt med en eiler flera delar af fögderiet; b) Sedan aila vid mönstringen tillstädeskomna bevärings-skyldige blifvit, på sätt derom särskildt föreskrifvet är, besigtigade, införas de approberade i stadens eller fögderiels mönsterrulla efter manskapets längd sålunda, att den längsta erhåller första rummet, den, som står honom närmast i längd, det andra och så vidare, med iakttagande dervid, att, om två eller flera äro af lika längd, ordningen dem emellan afgöres efter åldern, så att den äldsta erhåller Usta rummet, den, som dernäst är äldst, det andra, o. s. v., men om någons födelsedag ej vore känd eller flera af dem vore födda på samma dag, genom lottning; c) De från mönstringen uteblifne bevärings-skyldige böra i serskildt stadgad ordning efter enahanda grunder besigtigas samt de approberade i stadens eller fögderiets mönsterrulla ofördröjligen införas, på sätt ofvanföre nämndt är, dock med iakttagande, att de, som utan styrkt laga förfall från första mönstringen uteblifvit,