Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
I de gnistrande masug- konsert härstädes i morgon lördag i Musikaliska narnas och de dånande hamrarnas b y g d akademiens stora sal.
Till den första, som gafs i går å samma ställe, voro alla biljetter slutsålda var hon uppfödd.
Under stjärnklara vin- ternätter satt hon mången gång och lyssna- flere dagar i förväg.
de till blåsmaskinernas hemska stönande.
Ytterligare musiktillställningar.
Matiné gifves om söndag i Musikaliska akademiens orgelsal af Det var för henne natten, som pressade violoncellisten Carl Bach med biträde af flere fram dofva suckar af sorg öfver sitt eget framstående förmågor, bl.
a. prof. Ivar Hallström, mörker, och då kunde hon gripas af en förste hofkapellmästaren C. Nordqvist och förste outsäglig längtan efter sol och dag.
Men konsertmästaren L.
J. Zetterqvist.
Å samma ställe konserterar instundande tors- kom hon ned till bruket och såg det tunga dag fröken Valborg Aulin, som därvid kommer arbetet, såg huru det smälta tackjärnet gni- att utföra flere af sina egna kompositioner.
strande vältrade sig ut i formen, hörde fal- lets brus öfver isbelupna vattenhjul, maski- nernas gnisslande, hammarslagens dunder, som k o m hela marken att darra, luftens tjut, då den pressades in i härdar och ug- nar, då fylldes hennes själ af beundran öf- ver detta storartade lif, som utvecklade sin mest underbara prakt just under vinternat- tens mörker.
Här fanns ingen plats för det Skiss för Idun af Fredrik Ljung.
svaga och ömtåliga, här var leken bannlyst.
För att lyfta de tunga järnstyckena fordra- I. des jättekrafter, och ljudet af den egna rösten dog, innan det k o m fram öfver läp- ar du känt någon gång i löfspricknin- parna, såvida det icke pressades fram med gens första dagar, då vårkvällens ve- stormens kraft.
modiga stämning breder sig ut öfver nej- I denna värld, där hennes fader var herre, den, hur en känsla af beklämning lägrar sig likt en tung börda öfver ditt bröst?
Det växte hon upp.
Hennes vilja blef kraftig, är, som anade du, att alstrandet af detta hennes hjärtelag stolt, och därför såg hon gryende lif icke kan ske utan vånda; men under slynåren med förakt ned på de unge naturen lider så tyst.
I födslostunden mö- män, som traktade efter hennes gunst.
tas en namnlös ångest och en outsäglig Desse unge män voro i hennes ögon så vek- glädje, o c h därför kan du i vårdagarna liga och svaga.
Hon drömde o m någon- känna dig så öfversvallande lycklig, på sam- ting jättelikt och oändligt kraftigt, för hvil- ma gång d u emellanåt plågas af dyster oro.
ket intet motstånd kunde gifvas, för hvilket En sådan beklämning hade fått makt öfver äfven hon måste böja sig.
Det starka och oemotståndliga kom, men mig, då j a g sista gången mötte Nunna- Sigrid, och därför kunde j a g så lifligt del- icke som hon drömt sig.
Det var döden, taga i hennes sorgliga öde.
Hennes panna som, innan hon kunde hinna att tänka där- var nu fårad, och håret var grått.
H o n på, ryckte bort hennes far; det var ruinen, var nu gammal, och likväl kan det sägas, krachen, som lika tyst som döden hade att hon dött i sin egen lefnadsvår.
Då be- smugit sig in och nu i förfärande tydlighet grofs hennes lycka, men så bunden var hon visade sitt spöklika ansikte för de efterlef- vid denna, att, då mullen föll däröfver, vande.
Och så måste hon flytta från det hennes ande glömde sig kvar i grafven, och stora bruket till en liten egendom, som an- ingen kunde sedan få honom upp igen.
höriga räddat för änkans och barnens räk- Med denna jordade lycka hade hennes an- ning.
de ingått äktenskap, och därför var han död för allt annat i världen.
Tiden gick icke framåt, utan stod för henne stilla.
Hennes Men till trakten k o m en ung häradshöf- själ var s o m ett urverk, hvars fjäder sprun- ding, som allt från ynglingaåren blifvit van git, men som ändå bäres omkring, på det icke att beundra, utan att beundras.
Hans att alla skola se, att det dock är ett ur.
bruna ögon hade ett uttryck af kall härsk- För henne fanns icke något då, utan en- lystnad.
Man tyckte sig i dem kunna läsa, dast ett nu, som aldrig förändrades, och att han icke kunde tåla motstånd i någon N u n n a - Sigrid.
rekommendera sitt allmänt erkända N E R O T H &amp; C o.
L Tekniska Fabriken " GÖTA LEJON " * # # GÖTEBORG.
U T P ^ L K V E R - - ~ fritt frAn klor r Lutpulvret begagnas vid lak eller tvätt i stället för bästa och renaste aska.
Användningssättet alldeles samma som med vanlig asklut, oeh SÅP-PULVER m t M n klor) s ^ a r penninff&amp;r.
Sparar arbete.
™ — Sparar Rläder — — och — — — e r s ä t t e r s å p a.
eller tvål.
heller bli tal om ett giftermål dem emellan.
Båda hade från barndomen vant sig vid ett lefnadssätt, som kräfde stora inkomster, men en förening mellan dem båda måste ovillkorligen medföra försakelse och um- bäranden, som åtminstone han omöjligen kunde bära.
Hellre då ogift, det kostade mindre!
Men j u mer han började förstå, huru djupt Sigrid älskade honom, desto allvar- ligare blef han, då hänsyftningar gjordes på detta förhållande.
Gång efter annan pröf- vade han sitt eget inre, om han dock icke älskade henne tillbaka, men han kunde al- drig gifva sina känslor för henne namn af kärlek.
Hans själ värmdes af denna få- fängt dolda tillgifvenhet, och han kände aldrig någon frestelse att skryta öfver den- na eröfring.
Då han samtalade med henne, uttalades aldrig de ömsom gäckande, öms- om uppmuntrande ord, som vid andra till- fällen så lätt flödade från hans läppar.
Van- ligtvis iakttog han gent emot Sigrid en för honom mycket ovanlig vänlig artighet.
Det var, som ville han på det minst sårande sättet låta henne förstå, att hon närde hop- pet förgäfves.
Men hon ville icke uppfatta det så, hon kunde det icke, hon skulle haf- va dött i samma ögonblick, hon förlorat hoppet.
I nattens mörker, i sommardagens skimrande ljus, i hvilans drömmar och un- der arbetets feberaktiga i d: alltid och alle- städes sväfvade hans bild för hennes ögon.
Hvarje hans ord, hvarje hans handling för- varades i hennes själs djup och skärskåda- des i ensamma stunder.
form, och detta omdöme bekräftades ännu mer af hans vana att alltid motsäga och vrida och vända på allt, som yttrades i hans omgifning, blott för nöjet att slutli- gen, då motparten blifvit förbryllad, få det erkännandet, att han hade rätt.
Och likväl fanns hos denna härskarenatur ett stort be- hof af tillgifvenhet, kärlek, vänskap, sak samma hvad namn det kunde få, blott det var verklig hängifvenhet och icke endast beundran.
Då han ofta och med nästan konstnärlig fulländning sjöng i något sällskap, valde han helst sånger, där längtan och saknaden fingo sitt mest vemodiga uttryck, oeh när då hans blickar på samma gång bedjande oeh fordrande borrade sig in i någon af de närvarande unga kvinnornas ögon, så var detta icke tjusarens konst- grepp i ändamål att besegra, utan i denna blick låg hela hans själ.
Men blicken hade ingen makt att ömt lyfta och draga, den brände och tvang föremålet ned på knä.
1 I denne man vardt Sigrid kär.
Fredagen den 27 september 1889.
B Klarabergs Tidningen kostar yrå: gatan 54, en tr. A n n o n s p r i s: 2 5 öre pr petitrad (
Redaktör endast 1 krona för qvartalet.
Ingen !ösnuminerföraäljning.
Å l l m.
Drottning S o f i a h emmets » P i ha just lemnat den stora staden bak- om oss med de brokiga folkskarornas stim, de tusentals vagnarnes slammer, denna det pulserande samfärdslifvels bullersamma oro, som visserligen på det friska, arbets- spänstiga lynnet kan verka eggande och glädtigt, men som så lätt för det sjuka, svaga sinnet blir till en olidlig, enerverande pina.
Mellan Humlegårdens höslbrokiga lin- dar rådde med ens en mera dämpad, di- skret stämning, dit gatornas larm endast som ett fjerran sorl trängde fram, och öf- ver Villastadens trädgårdskan tade esplanader låg detta förnäma lugn, som kännetecknar den aristokratiska stadsdelen, der icke kö- penskap och profant hvardagsarbete till- städjas plats.
Och nu stå vi på gränsen.
Vi ha Val- hallavägens imposanta fasadsträcka bakom vår rygg och framför oss skogen, den fria, högtidliga skogen, som tum för tum falt vika till baka vid den växande stadens framtåg, men hvilken nu här liksom ställt upp sina bästa trupper i samladt led för att ännu en gång bjuda inkräktaren spetsen.
Det är en vacker septemberdag, och den ståtliga paraden lyser i solens sken af idel brokiga uniformer, i klaraste blodrödt, i gult och grönt.
Friska fläktar dra ända bort ifrån Uggleviken och Värlan med doft af vatten och björklöf och skogens fuktiga mossa.
Vi stanna och andas djupt.
Som vi då stå der, upptäcker vårt öga plötsligt något nylt i de gamla välkända omgifningarna, och vår nyfikenhet är väckt.
Det är en röd fasad, som skymtar mellan träden, ett fäste, uppvuxet genom någon trollmakt midt i skogen, kanske i går, kanske i dag.
Vi måste ovilkorligen stiga närmare och se.
Men när vi sett, funno vi, att vi bedra- git oss.
Det var icke något bålverk, upp- fördt i krigiskt syfte att hålla de anryc- Utg-ifningfstid: hvarje helgfri fredag.
Infaller helgdag pä fredagen, ut- gifves tidningen Dast föreg.
skaparinna.
Prenximeration sker I landsorten: å postanstalterna.
I Stockholm: hos redaktionen, å Stads- postens hufvudkontor, i bokladorna samt å tidningskontoren
Idun u t k o m m e r I h u f v u d s t a d e n hvarje heigrrl f r e d a g o c h k o t t a r i6r e t t qvartal e n d a s t I k r o n a, p o s t a r v o d e t I n b e r ä k n a d t.
— kände husmassorna på respektfullt afstånd; det såg helt fredligt ut, när dess stora klara rutor skimrade fram mellan stammarne i stället för hvalfportar och kanongluggar, och öfver den vidöppna ingången lästes i slora gyllene bokstäfver ett namn med lug- nande klang: » SOFIAHEMMET ».
Ah, nu visste vi, hvar vi voro hemma!
De hade nog berättat oss, våra tidningar, att här ute var ett verk i görningen; man bygde, helte det, man sprängde, murade och planerade, stora penningesummor lades ned i höga murar och rymliga salar, stora uppoffringar och kärlek lade grunden och reste takets ås.
Och detta var alltså re- sultatet.
öppnar drottningens sjukhem sina gästfria dörrar för den första skaran af de många, som här inom under kommande tider skola finna huld och vård.
* * Det är drottning Sofia, som för sitt ini- tiativ, sitt starka materiella och ideella bi- stånd samt sin varma nitälskan främst skall nämnas som skaparinnan af denna nya, ståtliga länk i serien af hufvudstadens barm- hertighetsverk.
Utan henne hade det aldrig kommit till stånd; derför bär det ock hen- nes namn.
Hennes vagn stod utanför dörren, när vi kommo dit.
Med det lifligaste intresse har hon, allt sen den första grundstenen lades, följt och öfvervakat hvarje arbetets minsta detalj.
Efter hand som det framskred, blefvo hennes besök allt tätare, på den sista tiden nästan dagliga.
Denna gång endast vista- des hon under fiere timmar inom sjukhem- mets murar, lät sig föras omkring öfverallt, trappa upp och trappa ned, granskade, pröfvade och ordnade allt med outtröttlig omtänksamhet för de vanlottade medmen- niskor, som inom kort flytta hitin.
» Sofiahemmet » är i främsta rummet afsedt för obotligt sjuka, men skall samti- digt ock bli ett hem för ålderstigna sjuk- sköterskor, som i tröttande kärlekstjenst olfrat silt lif, samt ett slags uppfostrings- skola för de unga, i praktisk utöfning un- der skicklig ledning.
Bakom den stora hufvudbyggnaden, som är uppförd i en värdigt enkel, men synner- ligen smakfull stil och omfattar tvänne vå- ningar och en tredje rymlig frontespis- våning, ligger en andra, till ytområdet min- dre, trevånings byggnad.
Denna senare är särskildt afsedd för sjuksköterskorna samt innehåller kök och en del ekonomirum för hela anstalten.
Hufvudbyggnaden är det egentliga sjuk- hemmet Huru komfortabelt, huru ljust och hemtrefligt är ej allt härinom!
De breda korridorerna med sina blommor och utsigt åt skogen der bakom bli den behagligaste promenadplats för de sjuka, som kunna lemna sina rum.
Sjelfva sjukrummen, så- väl de enskilda som de med flere bäddar, äro hållna i ljusa, behagliga färger, som verka välgörande på öga och sinne.
De lätta gardinerna i blått och hvitt, det verk- ligen förtjusande nätta, men på samma gång enkelt solida möblemanget i samma färger, de beqväma bäddarne, de inbjudande rull- stolarne, som glida så ljudlöst och lätt som öfver olja fram och åter på de mattbelagda golfven, den minutiösa, kärleksfulla omtanke, I f " \ I \ j I I Kl \ J | \ | Tidningen Innehåller nästan uteslutande originalbidrag.
— Uppgif å n ä r m a s t e p o s t a n s t a l t n a m n o c h a d r e s s s a m t e r l ä g g en krona, sä er- som gör sig gällande i hvarje litet ting, hvarje åtgärd till fägnad eller beqvämlighet — allt förenar sig att till och med på den tillfällige besökaren göra det mest harmo- niska, vi våga säga hjertevärmande intryck.
Och hur skall det då icke göra det på alia dem, som här komma att få sitt hem!
En trappa upp ligga samlings- och um- gängesrummen, som äro inredda med något större lyx än sjuksalarne — dock icke lyx, utan endast den gedignaste komfort.
Mång- faldiga små täcka bohagsting, prydliga bro- derier och allsköns alster af qvinlig slöjd ha som gåfvor sändts och samlats hit upp, bärande vittne om, att många kärleksfulla tankar och händer velat vida ifrån draga sitt strå till stacken — om ock aldrig så ringa.
I frontespisvåningen ligga föreståndarin- nans, fröken Elin Storckenfelts, boningsrum.
Äfven för läkaren finnes bostad inom an- stalten.
Att i afseende på badrum, opera- tionsrum och alla slags ekonomirum allt, hvad modern sjukvårdsteknik kan bjuda, tagits till hjelp, behöfver väl näppeligen nämnas.
Alla rum och lägenheter, till och med sjelfva vindarne, upplysas af elektriskt ljus.
Studier, i.
Det sägs, » att värmen pröfoas bäst i nöden », Ej alltid del i lifvet ter sig så.
För den, som lider, mången går i döden, Men med den glade glädjas endast få.
Kan du utaf en annans medgång njuta, Och utan afund se hans lyckas höjd, Kan honom gladt till kärligt hjerta sluta, Och vara sjelf med ringa håfvor nöjd, Då först blir varm och verklig vänskap öfvad Och bäst dess halt i lyckans solsken pi ' öfvad.
Jag såg en begrafning på gatan, En likvagn i full parad, Och efter den följde med blommor Af vagnar en väldig rad.
Bredvid der körde en droska Med liten kista uppå, Den följdes af inga vagnar, Der sutto blott gråtande två.
Om stor du varit i verlden, Nog följa då vänner din färd, Men är du liten och ringa, Bli tårar- din enda gärd.
* Då Idun i dag prydt sin första sida med drottning Sofias bild, äro vi visse, att sven- ska qvinnor särskildt i detta sammanhang se det med glädje.
För ingen lär det väl vara okändt, att det senaste kärleksverket från detta håll är så långt ifrån att vara det första, att det endast utgör en länk i serien af otaliga andra.
Men långt sedan måhända minnet af de flesta bleknat — verlden är så benägen att glömma det goda — skall » Sofiahemmet » qvarstå som vittnesbördet om, hvad en ädelt viljande qvinna, låt vara understödd af yttre omständigheters gynn- samhet, verkade i kärlekens tjenst, enhvar till ett föredöme i det stora som i det lilla.
S k r o ek.
Ur verkligheten.
Af J e d w a r d.
f i menniskor äro bra besynnerliga.
De gamla fordra af de unga respekt för sin grånade visdom och erfarenhet, och likväl begå de ofta handlingar, för hvilka de med stränghet skulle bestraffat den » oförstån- diga » ungdomen.
Och huru många men- J. N-g.
niskor finnas ej, som anses och sjelfva vilja anses för upplysta, och som säga sig tro på en allvis och allsmäktig Gud, men likväl » i praktiken » förvåna med en vid- skeplighet, som ställer dem i nivå med de okunnigaste af naturfolken.
Jag föranledes till dessa allmänna reflek- flyttas den 1 oktober från Klarabergsgatan tioner af en liten tilldragelse, som jag er- 54 till Drottninggatan 48, 1 tr. upp inrar mig, och som jag här vill omtala.
Det var ett ungt par.
De hade varit (ofvanpå Göthes bokhandel).
Expeditionen hål- gifta någon tid, och den unga hustrun gick les öppen kl. 10 — 3.
Redaktionsbyrån samma just i » de väntande dagar ».
Hennes tan- tid.
Redaktören träffas personligen säkrast kar voro derför upptagna af de många om- sorger och bestyr, som pläga förefinnas i kl. 10 — 11. ett hem, der man första gången väntar » småfrämmande ».
De hade båda, hon och hennes man, kommit öfverens om att i tid flytta sängkammaren från det bullrande grannskapet med köket till förmaket, som torde ofördröjligen förnyas, på det att låg mer afskildt, och sängkammaren skulle intet afbrott i tidningens expedition måtte derför omdanas till förmak.
Som vanligt med unga fruar, de der hafva qvinliga an- behöfva ega rum.
På förekommen anledning meddelas, att förvandter i sin närhet, rådgjorde hon äfven med dem i såväl denna som andra hem- prenumeration fortfarande kan ske å ettdera mets både små och stora angelägenheter.
eller alla af årets trenne första qvartal af En dag hade hon sammanträffat med mor Idun.
Priset är lika billigt som hittills eller och systrar hos mormor.
Det hände stun- för qvartal dom, att s. k. familjeråd höllos hos henne.
Jenny, så hette den unga frun, omtalade endast 1 krona.
der bland annat, att hon ämnade flytta sängkammaren, ty den låg nu bredvid köket, och under de dagar, som stundade för henne, behöfde hon så väl lugn och hvila, något Iduns Byrå och Expedition Qvartalsprenumerationen
h i l l e s e t t.
m m m o r I v o c k a n u n d e r h e l a q v a r t a l e t.
F ö r h v a r j e 6-tal a b o n - n e n t e r, s o m s a m l a s, o c h f ö r hvllka a f g l f t e n I n s ä n d e s till R e d a k t i o n e n a f som hon säkert ej finge, om hon ständigt skulle höra slamret i köket.
» Kära Jenny, » inföll mormor, » hvad du gör, så flytta ej sängkammaren, ty det skall ej vara bra.
Det lär betyda dödsfall. » Dessa ord gjorde ett obehagligt intryck.
Jenny var visserligen ej hvad man kallar skrockfull, och hon försökte också slå bort tankarna, på hvad som yttrats, men när hon kom för sig sjelf, döko orden ånyo upp för henne.
Hon skulle ju blifva mor för första gången.
Hon visste ju, att hon snart skulle möta plågor, dem hon aldrig känt, men som hon hört beskrifvas såsom förfärliga.
Hon visste ju, alt hennes lif kunde stå på spel, i det ögonblick hennes barn skulle komma till verlden.
Hon be- höfde derför så väl uppmuntran.
Men så kommer hennes mormor, som lefvat så länge och pröfvat så mycket i verlden, så kommer hon och sprider oro med dessa obetänksamma ord.
Hon behöfde ju ej fästa sig vid dem, hon kunde flytta säng- kammaren ändå, ty Gud, som råder öfver lif och död, skulle väl ej fästa sig vid, om hon hade sin sängkammare i det ena eller andra rummet.
Oron var redan väckt.
Hon kände, att hon ej skulle våga den tilltänkta omflyttningen, ty de der or- den: » det är ej bra, det betyder dödsfall » skulle förfölja henne bittida och sent, och de skulle plåga henne mer än bullret och slamret i köket.
Då hon omtalade händelsen för sin man, blef han naturligtvis mycket uppbragt, men med de starkare nerver, en man vanligen har, önskade han, att de ändå skulle handla, som de tänkt, hvilket ju var både förnuf- tigt och nödvändigt.
Jennys sinne var emellertid uppskrämdt, och mormors ord bundo starkare än alla förnuftsskäl.
Den väntade och fruktade stunden hade kommit och var redan öfverstånden.
Jenny hade fått en liten dotter, som nu fylde hennes själ med glädje och skänkte henne ersättning för de vedermödor, hon genom- gått.
Allt hade gått lyckligt, och Jenny började hemta sig så småningom.
Men huru många sömnlösa stunder hade hon ej för sin välmenande, men obetänksamma mormors skull.
De stunder på dagen, då » lillan » ej besvärade henne, hade hon så väl behöft egna åt en vederqvickande sömn; den vägrades henne nu, ty grannskapet med köket höll henne vaken.
Af brist på sömn insjuknade hon öfveransträngd, så att läkare måste tillkallas, och hans första ord voro, att patienten skulle flyttas in i ett annat rum, der stillhet och lugn rådde.
Läka- rens auktoritet besegrade omsider den vid- skepliga fruktan, och med lugnet följde hvila och sömn, med sömnen krafter och helsa åter.
* * * Värdaste läsarinnor, gamla och unga, lyssnen ej till en mängd skrock, som I hören.
Den, som skapat eder, har gifvit eder förnuft, som han vill, att I skolen an- vända.
Om detta förnuft bjuder eder att flytta sängkammaren, derför att I sofven illa der, så boren I göra det, äfven om nå- gon säger eder, att » det ej skall vara bra ».
Vidare skolen I vara aktsamma i edert tal, att I dermed » ej kommen förargelse åstad ».
Det tillhör i synnerhet eder äldre att väga edra ord.
Ungdomen lyssnar gerna till eder, ty I hafven ändå en lifserfarenhet att vädja till.
Läggen på bjertat skaldens ord: i r \ i i 11 I!
_ / L J IN Idun, e r h å l l e t e t t g r a t l s e x e m p l a r f ö r h e l a d e n t i d, u n d e r hvllken a b o n n e - m e n t e t r ä c k e r.
A r o d e s a m l a d e a b o n n e n t e r n a f ä r r e än 6, t o r d e p r e n u m e r a - Hvart ord, din tunga tanklöst fält, förvisst För seklers sekler skördar sår; Det gungar fram på tidens våg och sist Emot oändlighetens portar slår.
och kontroll — en god lärarinna, fruktar ej detta; tvärtom är det ett önskningsmål för henne.
Vare sig modern är musikaliskt bildad eller icke, kan hon ju alltid tillse, att en ordentlig pianoskolas alla häften följdenligt och konse- qvent genomgås.
Musiken i hemmet, Bland dylika firmas sådana utaf Aloy Hen- nes, Carl Czerny (Wiener-metoden) och Ferd.
Beyer m. fl.
Den förstnämda begagnas mest N å g r a funderingar o c h råd i vår tid; ej allenast det tekniska, utan äfven af Ebon Hoi.
det verkliga musiksinnet utbildas här så små- ningom.
Vid sidan om denna pianokurs be- ^1 &lt;y|usikens idkande i hemmet har i våra gagnas, i mån som eleven fortskrider, lättare gvll / g dagar blifvit ett bruk så allmänt, att sonater eller sonatiner, etyder, några smärre, röster höjts, hvilka betecknat det som miss- melodiösa småbitar, samt naturligtvis skalor och bruk.
Man har till och med föreslagit att fingeröfningar.
lägga skatt derpå, d. v. s. för rättigheten att Föräldrar böra aldrig fordra » stycken » föl sjelf få köpa och sjelf få spela på sitt piano, tidigt af sina småttingar.
I nämda pianokurs — ty det är förnämligast pianospel, hvarpå förekomma sannerligen så innerligt vackra små här syftas.
melodier, att om blott de spelas väl, med ny- Tull har blifvit lagd på införandet utaf ut- ansering och efter gifvet tempo, dessa mycket ländskt fabrikat, till fromma för denna inhem- väl kunna tjenstgöra som » stycken ».
ska industrigren.
I vanliga fall tycker ingen god lärarinna om I snart sagdt alla hus finnes piano, vare sig dansmusik eller » utantill-spelning » af eleven, det begagnas af husets medlemmar eller icke, då detta oftast har slarf till följd, men de ele- i detta senare fall köpes den dyrbara artikeln, ver, soui hafva lätthet att lära utantill nästan för att den i våra dagar passar så väl till mö- lika fort som innantill, kunna ju gerna glädja blemanget och bör stå till gästers begagnande.
föräldrar och vänner med litet musik i skym- Om ej herrn eller frun sjelfva kunna spela, ningen eller annars borta hos vänner, blott de så skola naturligtvis de uppväxande barnen, tillhållas att spela ordentligt.
döttrarna i främsta rummet, inläras i konsten, Vid tonvigtslära och nyansering lägges i all- detta vare sig de ega anlag och lust dertill mänhet föga vigt af de mindre grundligt lärda eller icke.
Härutaf uppstår just det ofvan om- lärarinnorna.
Dock är det just detta, som, näst nämda missbruket; ty missbruk betyder att ett korrekt spel för öfrigt, utgör hufvudsaken.
icke bruka rätt, och den, som saknar hvarje Att lära spela prima vista, d. v. s. spela skymt af håg och kallelse för något, kan rim- från bladet är äfven en god fördel, och om ligtvis ej heller bruka det samma rätt.
eleven blott får öfning häruti, försvinner små- Det vore derför att önska, det endast verk- ningom svårigheten.
Att blott spela inlärda ligt musikaliska anlag utbildades.
Om ei de saker alstrar icke detta djupa, innerliga intresse egna barnen innehafva dylika, så finnas ju så för musik, som fås, då man någorlunda kan otaligt många andra, hvilkas pekuniära förhål- genomgå ett musikhäfte, såsom då man läser landen omöjliggöra, att de rika naturanlagen en intressant bok.
Ty att lära musik Harmoniläran borde mera, än hvad som sker, och » gå och spela » äro två skilda saker.
ingå i musikundervisningen.