Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottets hemställan vid § 128, som afser förhöjning af lösen flir debetsed larne, har blifvit afslagen af Bonde-s landet, som antagit hvad Daniel Danielssons från Jönköpings län deremot anförda reservation innehåller; men då de öfriga Stånden godkänt Utskottets förslag och 3 Stånds sammanstämmande beslut i denna fråga. hvilken icke är af bevillnings natur, utgör Rikets Ständers, har Utskottet endast skolat sådant anmäla. § 134.
Borgare-ståndet har återremitterat denna § på de skäl, Herr Hesselgren anfört för sin motion om mästares befriande från skyldighet att ansvara för de hos dem vid skattskrifningen sysselsatte gesällers och andre arbetares kronoutskylder; men då §:n, hvilken är af reglementariskt innehåll, blifvit af de öfriga Riks-stånden godkänd, unser Utskottet sig endast böra detta förhållande tillkännagifva. § 141.
För att behandlas i sammanhang med den omfattande reglering af Bevillningslorordningen, som
Borgare-ståndet genom i öfrigt beslutade återremisser alsett och i följd derjemte af gjord erinran mot befrielse från bevillning äfven efter 1 Art. för Vaktknektar och Vaktqvinnor vid Fångvårds-inrättningarne. har Borgare-ständel återremitterat Utskottets yttrande härom, äfvensom i sammanhang dermed 1 och 3 mom. af § 141 i förslaget.
Dessutom har blifvit anmärkt, att den omständighet, att vissa befattningar vore mödosamma, icke borde utgöra skäl till befrielse från bevillning; att Bevillnings-förordningen borde göras så enkel sorn möjligt och icke belastas med några undantag; att de ifrågavarande Vaktknektarne och Vaktqvinnorna icke vore i sämre vilkor för sin bergning, än många andra af arbets-klassen, som betalade skydds-afgiften. 16 ltevillnings-Utskottcts Utlåtande M !>.
På de skäl, Utskottet redan anfört, anser Utskottet likväl sig böra vidblifva sitt af tre Riks-stånd gillade förslag, att Vaktknektar och Vaktqvinnor må från bevillning efter Irsta och 2:dra Art. varda befnade. § Ul 2.
Utskottets yttrande och förslag, att de uti § 142 Irsta och 6:te inom. omförmälde löne- och pensions-belopp, som från bevillning enligt 2:dra Art. uro befriade, måtte höjas till 500 Rrdr Rrmt, har blifvit godkändt af Presle-ståndet, men afslaget af Ridderskapet och Adeln samt Bonde-ståndet, hvilket sednare Stånd antagit det förslag Nils Larsson uti sin reservation framställt Borgare-ståndet deremot har, på grund af förut vid § 2 gjorda anmärkningar, återremitterat detsamma.
Då Utskottet frånträdt sitt vid 2 § gjorda förslag och hemställt att minimum af lön, hvarför bevillning skall utgå, måtte bestämmas till hvad förut stadgadt är. eller 300 R:dr R:mt, får Utskottet, i öfverensstämmelse dermed, föreslå, att de löne- och pensions-belopp, som från bevillning enligt 2:dra Art. äro befriade, måtte bestämmas till samma belopp, som för närvarande är stadgadt, eller icke öfverstigande 300 R:dr Rrmt § 144.
På grund af yrkanden af Herrar Falhem och Henschen, att det afdrag i bevillningen, som, enligt § 144 är rnedgifvet visse fattigare personer, när de hafva 4 barn eller derutöfver, måtte utsträckas äfven till dylika personer, som hafva tre eller endast två minderåriga barn, har Borgare-slåndet återremitterat nämnde §; men som hvarken enskild motionär eller någon af Utskottet gjord framställning föranledt den ifrågasatta förändringen samt 144 § blifvit till Riks-ståndens pröfning hänskjuten en dast i afseende å den jemkning till 10 öre, som i det derstädes förekommande belopp af 4 skillingar ansetts böra vidtagas, torde det ifrågavarande yrkandet icke kunna till någon åtgärd föranleda. § 145.
I anledning af hvad denna § innehåller derom, att den lindring i bevillningen efter Usta Artikeln, som är medgifven dem af allmogen i Kopparbergs län, hvilka afbörda sig mantalspenningarne med kol till Stora Kopparbergs bergslag, skall upphöra i den män nämnda sätt för mantals-penningarnes erläggande afskafläs, har morn Borgareståndet Herr Falhem anmärkt, att detta sätt för nämnde personela afgifts äfbördande redan med 1850 års ingång upphört, samt i följd deraf yrkat, att § 145 Bevillnings-Utskottets Utlåtande M 9. 17 måtte undergå den redaktions-föråndring, hvartill anmärkta förhållandet kunde föranleda; och har, med anledning af detta yrkande, §:n af Borgare-ståndet återremitterats.
Ehuru, på sätt anmärkt blifvit, allmogens inom Stora Kopparbergs län skyldighet att till Fahlu Bergslag leverera hemmans-ränta, qvarntulls- och mantals-kol numera, till följd af den nedsättning i koppar-räntan, som blifvit bergslaget medgifven, i allmänhet upphört, torde likväl, då, enligt 2:dra punkten i Rikets Ständers vid nästlidne Riksdag aflåtna underdåniga skrifvelse, angående koppar-räntans nedsättande, Svärdsjö och Bjursås socknars skattskyldige, enligt deras egen önskan, tills vidare bibehålla såväl skyldighet som rättighet att kol-skatterna in natura utgöra, samt den lindring i bevillningen, som hittills varit dem medgifven, följaktligen fortfarande för dem eger rum, någon förändring i ordställningen uti § 145 icke erfordras.
Reservation: af Herr Komminister Beclman: »Kongl.
Majit har, i sin Nådiga Proposition om Statsverkets tillstånd och behof af den 30 sistlidne Oktober, vid förslaget till anskaffande af hammarskatten, behagat antyda sin höga vilja, att stångjerns-tillverkningen, i likhet med annan varu-förädling, måtte beskattas endast genom, årlig bevillning s-taxering.
StatsUtskottet, som enligt Utlåtandet JV2 33 (Litt.
C.) har föreslagit hammarskattens nedsättning till hälften, hvilket förslag vunnit Rikets Höglofl.
Ständers stadfästelse, yttrar, att frågan om minimi-beloppet för uppskattning af behållna vinsten vid stångjerns-tillverkningen skall särskildt blifva föremål för behandling af Sammansatt Stats- och Bevillnings-Utskott, hvilket yttrande äfvenledes af Rikets Ständer har blifvit godkändt. 1 Bevillnings-Utskottets Betänkande J\z 5 förbehålles, med afseende på den då ännu ej afgjorda frågan om hammarskatten, ål Rikets Ständer öppet att i föreskrifterna angående bruks och bergverks-värdering vidtaga de förändringar,, lill hvilka Ständernas blifvande beslut i afseende pä hammarskatten må kunna föranleda.
Efter det, som sålunda uti ärendet har förekommit, hade man bordt kunna vänta, att Bevillningsutskottet skulle vidtaga någon åtgärd till återställande åtminstone i en ringa män af jemnvigt vid statsbördornas utgörande ifrån stångjerns-bruken, sedan genom hammarskattens så betydliga nedsättande en stark rubbning deraf kommit att ega rum.
Man hade, enär någon åtgärd ifrån Stats-Utskottets sida icke ännu har försports för det omförmälda sammanträdet med Bevillnings-Utskottet, haft skäl att emotse en sådan, Bih. till B.
5 Samt. 1 Afd. 9 Höft. 3 18 Bevillnings-Utskottets Utlåtande M 0. föranstaltad af det sednare.
Men till något steg uti denna rigtning har inom Bevillnings-Utskottet, vid erinran derom, icke röjts benägenhet, emedan, såsom det har blifvit invändt, det tillkommer samma Utskott att ensamt handlägga ärendet, ehuru man snarare kunde förutsätta orsaken vara någon fruktan att Stats-Utskottet mera noggrannt, än som på annat håll eger rum, skulle söka taga vara på statens inkomster.
Vid frågans nuvarande ståndpunkt synes det hafva bordt vara Bevillmngs-Utskottets oförtydliga skyldighet att åtminstone lemna något slags utlåtande, såsom ett uppslag för den pröfning, som har blifvit Ständerna förbehållen.
Enär sådant uti förevarande Betänkande icke har skett, så har, efter reservantens förmenande, Utskottet icke heller fullgjort sitt uppdrag.
Reservanten anser, att Bevillmngs-Utskottet hade bordt taga i betraktande de flerahanda vägar, den sednast anlagda genom halfva hammarskattens afskaffande, en skattelindring af mera än 75,000 R:dr Rant, på hvilka stångjerns-tillverkare hafva under 30 års tid vunnit förmånen af minskning uti skattebördan till nära en million R:dr samma mynt årligen, vittnande om en ömhet ifrån Statsmagternas sida, hvarpå ingen annan näring erhållit prof.
Utförsels-tullen på stångjern före samma tid, en R:dr R:mt per skeppund, skulle nu lemna omkring 800,000 R:dr årligen och allmänna bevillningen har blifvit sänkt med 75 procent.
Denna gren af Sveriges så kallade andra modernäring har således lyckats förskaffa sig förmånen att betraktas såsom en ömtålig drifhusvext, enär densamma, utom den qvarvarande hammarskatten, endast erlägger en bevillning, som icke uppgår till 30,000 R:dr R.mt, hvilken, fördelad emellan ungefärligen 1,300 smälthärdar, för hvar och en blott lemnar en usel spottstyfver.
Emot jernverkens föregifna aftvnande tillstånd i allmänhet vittna starkt stigande inköpspris för bruksegendomar, årligen betydligt ökad export och minskade inventarier på vågarne.
Rudimateriernas uppstegrade värden motvägas lill stor delaf förbättrade arbetsmethoder och höjda försäljningspris.
Utsigterna för Svenskt jern på den främmande marknaden ljusna allt mera både inom och utom Europa, och fä derneslandet står nu färdigt att uti väsendtlig mån för den inhemska jern-industriens bästa åsamka sig en skuld af hundradetals millioner R:dr för jernvägar.
Huru skall Statsverket få medel att betäcka de äldre redan kända samt de mångå nya behofven?
Jordbrukaren har god utväg att draga sig undan de allmänna bördorna; den mera förmånliga handeln och näringen likaså; bergs-handteringens idkare, i synnerhet stångjerns-tillverkarne, försumma ingalunda sitt bästa.
De förestående högst betänkliga utgifterna skola pressas ut ifrån de samhällsklasser, som stå några trappsteg öfver proletärerne, ifrån dem, som hafva emot sig de hårdare och bestämdare minimi-tariferne, nemligen embets- och tjenstemanna-klasserna och den mindre handeln samt den öfriga ringare borgerliga näringen.
Man har på vissa håll röjt synnerlig benägenhet att afskaffa alla minimi-tarifer, och skulle sannolikt anse, att undanrödjandet af sådan tanf för bevillningen af stång - Bevillnings-Utskottets Utlåtande M 9.
19 jerns-verken borde blifva hufvudsakliga föremålet för det ofvanberörda sammanträdet mellan Stats- och Bevillnings-Utskotten.
Reservanten skulle, om hans röst affordrades, icke förr an i sista rummet bifalla afskalfandet af minimi-tarifen för stångjerns smidet.
Till denna sin åsigt finner han anledning uti tingens vanliga ordning.
Uti taxerings-distrikt med bruksrörelse sitter vanligtvis den ädle brukspatronen, med kommendörs- eller annan ordens-prydnad, såsom ordförande uti kommittéen, som är samlad uti salonen, utanför hvilken i matsalen hofmästaren, jägaren och kammartjenaren, för tillrustningen af den läckra taxerings-middagen, slamra med knifvar och gafflar, under den djupsinniga och samvetsgranna öfverläggningen om taxeringen.
Hvad skall det icke af densamma kunna blifva utan en minimi-tarif såsom en förarglig hållhake?
Reservanten erinrar endast om en bevillning, understigande 30,000 R:dr R:mt ifrån 1.300 härdar, ehuru med en minimi-tarif.
Majit anser visserligen att något minimi-belopp af behållen vinst ej mera för jernför ädling en än för annan industri hädanefter borde fastställas.
Hvad StatsUtskottets derpå syftande yttrande skulle kunna synas innebära, kan icke dechiffreras.
Men oanmärkt bör dock icke lemnäs, att för all annan industri finnas minimi tarifer, till och med för jordbruket, ehuru af särdeles vanskaplig och nu mera all deles olämplig beskaffenhet.
Reservantens enfaldiga åsigt är, att för bevillningens utgörande af stångjernsverken icke endast en minimi-tarif måste likasom för taxeringen af all annan materiel verksamhet finnas, utan att denna tarif nu mera rättvisligen borde förändras, och efter nedsättningen af hammarskatten med 50 procent höjas åtminstone med 25 procent, och att således bevillnmgen visserligen icke, likasom före år 1823, borde utgå med beräkning efter minst en sjettedel, såsom ansedd vinst af hvarje skeppund stångjern, utan efter minst en niondedel, enligt Bevillnings-förordningarne under åren 1823—1851.
Genom antagande af denna högst billiga grund för taxering af stångjerns-tillverkmngen skulle Staten för mera än 75,000 R.drs nedsättning uti hammarskatten erhålla en ersättning af omkring 7,000 R.dr uti ökad bevillning, eller mindre än ^ af den gjorda uppoffringen.
Ehuru reservanten genom kännedomen om det rådande tänkesättet så väl inom Bevillnings-Utskottet, som inom de Höglofliga Riks-stånden, både uti detta och flera andra mål. rörande den allmänna bevillningen, ganska väl inser, hvilket ringa afseende hans här yttrade åsigter skola tillvinna sig, så har han funnit deras öppna uttaande vara hans oviikorliga pligt.» STOCKHOLM, tryckt hos E. Westrell, 1857. >;I 1 ; - j,i ; b! ■ ii’’.' i V i"
■ bUbti : • ;»’■ ’ • tK ■ - I-!- t, " ifll ') ' VV : i U: ■ 'V ’ ' ■ : iivari • • . Bevilln.-Btskottets Betänkande M 10. 1 M 10.
Ank. till Erp.-Utsk. d. 25 Juni 1857, kl. 2 e. m.
Betänkande, angående tull-bevillningen och dermed sammanhang egande ämnen.
Härom har Kongl. Majit under den 15 sistlidne Februari till Rikets Ständer »flåtit Nådig Proposition (JV3 51), hvilken, tillika med deraf inom Riks-Stånden föranledda yttranden, blifvit till Utskottet remitterad.
De svenska ledamöterna af den Kommitté, som utarbetat förslag till förnyad förordning, angående Sveriges ■och Norriges ömsesidiga handels- och sjöfarts-förhållanden, hade derjemte, då den betydliga skiljaktigheten emellan Rikenas tull-tarifer utgjorde väsentligt hinder för tillvägabringandet af den friare handelsgemenskap länderna emellan, som ur flera synpunkter vore särdeles önskvärd, af denna anledning och i afsigt att småningom bereda väg för det ömsesidiga varubytets fullkomliga frigifvande samt aflägsna de olägenheter, som uppkomma genom betydligt skiljaktiga tullsatser, särskildt utarbetat förslag till sådana förändringar i den svenska tullagstiftningen, som under iakttagande af de grundsatser, hvarpå denna lagstiftning härstädes ansetts böra hvila, och de särskilda förhållanden, hvilka i vissa afseenden förekomma, skulle i möjligaste måtto närma densamma till den norrska.
1 följd af det inre sammanhang, som en systematisk lagstiftning kräfde, hade kommitterades förslag, ehuru närmast föranledt af omförmälda skäl, erhållit den utsträckning, att icke allenast tull-tarifen i sin helhet, jemte de reglementariska föreskrifter, som vid dess tillämpning skola tjena till efterrättelse, utan äfven andra i tullagstiftningen ingående frågor blifvit föremål för kommitterades behandling.
Det är detta kommitterades förslag, med deröfver af Kommers-kollegium och General-Tullstyrelsen afgifna underdåniga utlåtanden, som, jemte i ämnet Bih. till R.
Brot. 1836 & 1837. 3 Sami. 1 Afä. 10 Haft. 1 2 Bevilln.-Utskoltets Betänkande M i ti. 1 gjorda framställningar af åtskilliga fabriks- och slöjdidkare, varit föremål för Kongl. Maj:ts Nådiga pröfning vid det tillfälle, den 27 sistlidne Januari, då Kongl. Maj:t, i enlighet med Stats-Rådets nästan enhälliga tillstyrkan, beslutat aflåtandet till Rikets Ständer af omförmälda Nådiga Proposition, deri Kongl.
Maj:t, som hufvudsakligen i öfverensstämmelse med kommitterades förslag, ansett lättnad i den utrikes handelns nuvarande pålagor och förenkling i deras beräkning och uppbörd vara af behofvet påkallade, i sådant hänseende och på de skäl, som i Stats-Råds-Protokollet blifvit närmare utvecklade, föreslagit Rikets Ständer, att, beträffande Sveriges handels- och tullagstiftning, vidtaga de beslut, som här nedan skola närmare omförmälas.
Handelsfrihetens grundsatser, tillförene härstädes godkände, hafva i Kongl. Maj:ts förslag blifvit inrymde en allmännare tillämpning.
Det hos oss redan öfvergifna prohibitiv-systemet, likasom det förmedlande skydds-system, som trädt i det förras ställe — yttrar föredragande
Departements-chefen vid frågans behandling inför Kongl. Maj:t — utgöra begge afvikelser från tullagstiftningens ursprungliga, enligt Departeinents-chefens tanke, enda riktiga ändamål — en skattereglering.
Hvad med denna lagstiftning varit afsedt och ännu af de enskilda interessena yrkades, till uppmuntran eller så kalladt skydd för särskilda näringar, vore i sjelfva verket ingenting annat, än en konstlad utväg att uppstegra varornas pris, visserligen till fördel för dem, som sysselsätta sig med dessa varors beredning, men till skada för dem, som deraf äro i behof, och ledde således alltid till en beskattning, orättvis emot förbrukaren och förnärmande det medborgerliga anspråket på jemlik fördelning af bidragen till statsbehofvens fyllande.
All erfarenhet bekräftade derjemte, att det konstlade skyddet i sjelfva verket alls icke, eller åtminstone endast ofullständigt främjat det syfte, för hvilket Staten och dess medlemmar underkastat sig från systemets upprätthållande oskiljaktiga uppoffringar, men deremot beklagligen ofta ledt til! brottsliga företag af dem, hvilkas sedliga känsla icke vore nog stark att kunna motstå den retelse, som vinsten af lagbudens kringgående innebure.
Den allmänna meningen inom landet hade numera utdömt det äfven i andra länder mer och mer underkända skydds-systemet.
Att öfvergången från detta system emellertid måste med varsamhet fullföljas vore också en allmänt erkänd sanning; och frågan, om hvilken meningarne voro delade, inskränkte sig således dertill, i hvad mån en vidsträcktare tillämpning af handelsfrihetens grundsatser nu kunde, utan fara för de inhemska näringarnes bestånd, genomföras.
Men härigenom hade tullagstiftningen, som till sina principer ansågs snart vara oomtvistad, blifvit mera än någonsin förflyttad in på de rent praktiska detalj-undersökningarnes fält; och i detta hänseende fästade
Departements-chefen synnerligt afseende vid kommitterades, på sakkunskap och, såsom han antog, sorgfälliga undersökningar grundade förslag.
Innefattade detta förslag, på sätt Kommers-kollegium och General-Tullstyrelseii i deröfver afgifvet utlåtande förut - Bevillnings-UtskoUets Betänkande Jtf 10
Att nu i stället för den varsamhet, hvarmed öfvergången borde utföras, iakttaga en så öfverdrifven försigtighet, att man på förhand måste motse behofvet af snart ytterligare förestående öfvergångs-åtgärder, skulle snarare underhålla än afvärja den otrygghet, öfver hvilken närings-idkarne i synnerhet klagade och hvilken icke kunde upphöra, så länge åt den allmänna meningens billiga anspråk lemnades allt för ringa uppmärksamhet.
Till dessa skäl, hvilka i och för sig ådagalade att väsentliga förändringar i Sveriges tullagstiftning voro af behofvet högligen påkallade —- förändringar för hvilkas genomförande
Statsverkets ställning och de inhemska näringarnes ståndpunkt nu voro synnerligt gynnsamma — kommo äfven de ur allmännare synpunkt obestridligen vigtiga ändamål, som genom svenska och norrska tulltaxornas närjnande till hvarandra borde afses.
Angelägenheten deraf, erkänd äfven af kommiltéens norrska ledamöter, hvilka hemställt, att Kongl. Maj:t täcktes anbefalla revision af den norrska tulltaxan, med föreskrift att närmandet emellan rikenas tull-tarifer, så vidt andra afseenden det tilläte, dervid skulle tagas till ögonmärke, har ofvanbemälde
Departements-chef i sitt till Stats-Råds-Protokollet afgifna, nu ifrågavarande yttrande närmare utvecklat vid behandlingen af särskilda delar af tulltaxan, exempelvis vid artikeln väfnader, der det anföres, hurusom den fullkomliga tullfrihet vid landväga varuförseln emellan Sverige och Norrige, sorn hädanefter förmodades blifva medgifven för de flesta i någotdera landet tillverkade väfnadsslag, och hvaraf isynnerhet svenska industrien ansetts kunna påräkna icke obetydlig fördel, skulle genom alltför stor skiljaktighet i de begge rikenas tulltaxor möjligen leda till ett helt annat resultat, än det åsyftade, då, såsom bekant vore, någon tull- eller tillverknings-stämpling i Norrige icke egde rum.
Visserligen skulle alla fabriks- och manufakturvaror, då de utöfver stadgade minimi-qvantiteter föras från ena till andra riket, vara åtföljda af tillverkningsbevis; men först och främst gällde detta stadgande icke husflitens alster, och vidare läte det icke förneka sig, att nämnde kontroll-åtgärd, likasom de flesta andra, blefve otillräcklig, der lagstiftningen i öfrigt uppställde allt för stora frestelser att kringgå lagbuden.
Riksgränsens stora utsträckning och beskaffenhet gjorde en sträng tullbevakning svår, om icke omöjlig att handhafva, och den lifliga förbindelse emellan rikena, som man önskade att uppnå, läte icke heller förlika sig med ett misstänksamt bevakande af det ömsesidiga varubytet.
Alt göra detta så fritt som möjligt, utan att ändock äfventyra verkligt men för någotdera rikets statskassa, vore en uppgift, som säkrast löstes genom tullsatsernas närmande till möjligen största likhet.
4 Bevillnings-Ut skottets Betänkande JU 10.
Det skulle tvifvelsutan leda till alltför stor vidlyftighet att här återgifva de flera till Statsråds-protokollet så väl i allmänhet som med hänsigt till särskilda tull-bestämmelser anförda grunder, hvilka föranledt Kongl. Maj:ts beslut att nu för Rikets Ständer framlägga ett genomfördt förslag till tull-lagstiftningens ordnande i omförmälda riktning.
På sätt till Statsråds-protokollet blifvit yttradt, tror Utskottet sig också kunna antaga, att den allmänna meningen hyllar de grundsatser, på hvilka detta förslag hvilar.
Och den omständigheten, att samma grundsatser först vid sistlidne riksdag lyckades tillvinna sig ett så vida praktiskt erkännande, att de flesta dittills stadgade införsels-förbuden upphäfdes och utbyttes emot tull-afgifter, i vissa fall så öfverdrifvet höga, att de innefatta snart sagdt detsamma som förbud, kan icke och bör icke heller, enligt Utskottets tanke, föranleda till ett qvardröjande vid den ståndpunkt af ett alltför öfvervägande afseende å vissa medborgare-klassers anspråk på skydd, som tull-lagstiftningen för. närvarande härstädes innehar.
Emellan denna ståndpunkt, hvarigenom stadgade tull-afgifter antingen helt och hållet uppoffras, eller ock, då de måste erläggas, innebära en orättvis och den medborgerliga jemlikheten förnärmande beskattning samt den, i motsats härtill, befarade brådskande tillämpningen af det otvifvelaktigt riktiga system, som man gifvit benämningen finans-tullar, finnes visserligen en medelväg, hvilken det, enligt Utskottets tanke, är lika angeläget att söka ju förr desto hellre uppnå, som äfventyrligt att oförberedt öfverträda.
Denna medelväg anser Utskottet vara funnen i det förslag till tulltaxa, som Kongl. Maj:t framlagt.
Efter sorgfällig pröfning af samma förslag, de motiver, som innefattas såväl i kommitterades betänkande, som i Statsråds-protokollet, de anmärkningar och yttranden ej mindre Kommers-kollegium och General-Tullstyrelsen, än äfven flera fabriks- och slöjd-idkare vid kommitterades förslag framställt med hvad vidare i väckta motioner och Utskottet för öfrigt delgifna upplysningar, angående särskilda tullbestämmelser förekommit, har Utskottet stadgat sin öfvertygelse derom, att Kongl.
Maj:ts förslag såväl till sina bufvudgrunder, som i deras tillämpning lemnar föga öfrigt att under närvarande förhållanden önska, och att denna lagstiftning, endast sålunda ordnad, kan vinna den stadga och bereda inhemska förädlings-näringarne och handeln den trygghet, som utgöra vilkor för. näringslifvets fortgående naturliga utveckling.
De ganska få afvikelser från nämnda förslag, som Utskottet ansett böra ega rum, skola här nedan i hvarje särskildt fall närmare redovisas.
De rubba icke i allmänhet det följda systemet, utan innebära fastmera, enligt Utskottets tanke, en något vidare fullföljd tillämpning af detsamma.
Endast för vissa betydligare förnödenbets-varor, för hvilka Kongl.
Maj:ts förslag upptager fullkomlig afgifts-frihet, har Utskottet, ehuru delande åsiglen att dylika varor, i följd af sin beskaffenhet, helst borde förunnas en sådan frihet, likväl, i betraktande af Stats-verkets närvarande behof, ansett gig böra hufvudsakligen bibehålla nu stadgade afgifter.
B ev illnin g s - Ut sko Hets Betänkande Jt? 10. S Då Utskottet, utan att vidare uppehålla sig vid de allmänna grunder, enligt hvilka ifrågavarande lagstiftning, på sätt Kongl. Maj:ts förslag innehåller, synes höra ordnas, öfvergår till förslagets särskilda delar, förekommer i första rummet den genomgripande förändring, som afser att i sjelfva tullsatserna upptaga vissa nu särskildt till staten och städerna vid sidan af tull-umgälderna utgående afgifter, och att för dessa bereda lämplig och billig godtgörelse af tullmedlen.
Förslaget härom, sådant dét framställdes af ofvanbemälda kommitterade, bar varit föremål för utlåtande från städernas styrelser och vederbörande embets-verk.