Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
M e n de voro röda som mogna körsbär, och mellan dem lyste ett par tandrader hvita som snö, ehuru de väl aldrig gjort bekantskap med tandborste.
Håret hängde litet oordnadt kring den svettiga pannan, men det missklädde henne ej o c h de bruna ögonen hade en varm och liflig blick.
H o n stälde ifrån sig det ena bleckspannet, drog fram en liten pall ur en buske oeh satte sig ned hos den närmaste kon, ur hvars fylda jufver den fradgande mjölken med ett klingande sorl strömmade ned i bleckkärlet.
» D u kan då heller aldrig stå still, ditt kräk, » brummade hon o c h gaf den bruna kon en liten vänskaplig knuff på länden, så hon måste flytta sig efter henne; » d e t blir väl att dansa hela hagen ikring med dig i qväll igen. » » A h nej, vars, » sade en frisk röst på an- dra sidan o m Brunan, » jag ska ' hålla i ' ua, m e ' du mjölkar. » E n ljushårig bonddräng steg med det samma fram oeh tog den motsträfviga kon i hornen.
H a n var helgdagsklädd o c h såg » vådligt stilig » ut i sina nya sommarkläder, tyckte Stina-Lotta, der hon satt o c h fortfor med sitt arbete, som om ingenting passerat.
» A ' du ute o c h g å r?
» sade hon slutligen, tydligen blott för att säga något.
» J a, » svarade han; » följer inte du m e d te Lammsjö i qväll.
D e t ska ' bli en obegripligt granner messommärsstång der, säjer di, o c h öl och traktering åt alla. » » Åh, jag. » det ä ' fäll bara åt godsare, förstår » N e j, vars, det blir åt alla, som k o m m a dit, för si grefven ä ' hemkummen nu m e ' si ' unga grefvinna o c h derför så ska det kalasas så dant o c h di ska ' skjuta m e ' kanoner, m e '.
» » A h, kors, d å!
» sade Stina-Lotta, helt häpen öfver sådan härlighet.
» J a, visst går du m e ', » sade A n d e r s i öfver- talande ton.
» A l l a oppgålsflicko k o m m e r m e '.
» » K ö r k v ä r d e n s E m m e l i o c k s å?
» frågade flic- kan, o c h det liksom blixtrade till i de bruna ögonen.
» J a, än se ' n d å?
K a n inte du gå, ä n d å?
Landsvägen ä ' fäll inte för trång för er bägges, vet i a '. » » N e j, » sade flickan, reste sig upp o c h stod der framför h o n o m med bleckspannet i ena handen o c h pallen i den andra, färdig att be- gifva sig till någon annan af sina fyrbenta vänner, » nej, nog ha vi båga rum på lands- vägen, allti ', men de ' inte omöjligt att vi kunde k o m m a att sitta trångt, om vi skulle ha rum bre jemte hvarann på någe ' annat håll, o c h om du vill veta, hvad det skulle vara, så kan j a g säja dej d e ' m e '.
»; Hur ' leds Stina-Lotta ändrade humör.
T e c k n i n g ur folklifvet i Södermanland ^yrw &lt; a f a t r Mathilda a n &lt; e Langlet.
$K: ÉJ ' ^ ^ sommardagen led m o t sitt ^ 5 ^ 0 slut.
Skuggorna lägo » så långa » i den gröna dälden nedom skogsbacken, oeh boskapen hade samlat sig der, för att i aftonsvalkan beta här nere.
P å gångstigen, som slingrade sig utfor backen, syntes nu en lång, smärt flicka, som m e d ett par stora bleckspann i händerna nästan sprang nedåt, stigen.
H o n hade fäst upp den blårutiga kjolen i ena sidan — hvar- för var ej godt att säga, ty klädningen var i kortaste laget, oeh det fans hvarken regn eller dagg i gräset.
Underkjolen var ändå kor- tare, o c h man såg ett godt stycke af de runda solbrända vådorna.
P å fötterna bar hon ett par gamla kängor, tydligen för stora för henne.
Hon kunde väl vara så der aderton, nitton år o c h såg ganska bra ut.
Solbränd var hon, » A s c h!
» sade A n d e r s.
H a n stod o c h på en liten rönn, som han ryckt upp o c h tes ämna till käpp.
» D u ska ' inte vara ger, Stina-Lotta, » fortsatte han efter en tystnad.
täljde tyck- toku- liten » Tokug? » eftersade flickan.
H o n stälde ifrån sig spännet o c h satle sig på pallen.
» J a, en kan nog bli tokug åf t o c k e här, » tillade hon o c h dolde ögonen med handen.
» J a g begriper inte hva ' A n d e r s o c h såg ängslig ut.
här vara f ö r?
» du v i l l, » sade » H v a ' ska ' det H o n for upp o c h stod framför h o n o m, rak som ett ljus.
» D e t måtte du v e t a, » bröt hon ut.
» Den ena da ' n ä ' de ' jag, den andra ä ' de ' E m m e l i.
Jag vill ha årning på det här, jag.
Endera ska ' de ' fäll vara hon eller jag, o c h d e ' vore inte för m y c k e ' att du sa ' ifrån, för jag kan inte behöfva gå här som ett lefvannes spektakel,
För hvarje 5-tal a b o n - n e n t e r, s o m s a m l a s, o c h f ö r hvilka a f g i f t e n I n s ä n d e s till R e d a k t i o n e n a f och du behöfver inte spelekäpp för dej. » tro, att j a g ä ' någon Anders såg olycklig o c h förlägen ut oeh täljde på käppen, så att den b l e f rund som en spolsticka.
Slutligen sade h a n: » I n t e har jag haft dej te nå ' n spelekäpp, inte, och o m j a g talar v e ' E m m e l i, så måtte de ' inte göra någe '.
J a g får fäll tala v e ' f o l k, kan j a g t r o.
» » J a, vars, gerna för mej, » sade Stina-Lotta spotskt o c h trafvade bort till en väntande » k o s s a », der hon slog sig ned med ryggen m o t ungersvennen.
D e n n e stod qvar ett par ögonblick, slog med ett tag den nya käppen i bitar o c h klef m e d långa steg uppåt backen utan att se sig o m.
Flickan satt på sin pall o c h låtsade om ingen- ting, men när hon trodde, att den unge man- nen var tillräckligt långt borta för att hvarken se eller höra henne, kastade hon sig rak lång ned på gräset o c h grät oeh snyftade, som o m hennes hjerta ville brista.
P å en liten grön slätt b a k o m inspektorsbygg- niogen.
på det stora godset sysslade en hel mängd unga flickor med att pryda majstången.
Stora tunnband kläddes m e d l ö f o c h blommor, och blåklintskransar hängdes i festoner vid den största ringen, den s o m skulle sitta nederst.
» S p r i n g till trädgårdsmästaren och be om några fler pioner och snöbollar, » sade en af herrgårdsjungfrurna o c h räckte en korg till en halfvuxen flicka, som ögonblickligen ilade der- ifrån.- » O c h säj åt inspektorn, att han säjer åt herskapet, att nu ä ' majstången färdig i rappet, » kommenderade hon en annan.
Den långa majstången låg, klädd med ek- och lönnlöf o c h nedtill omvirad med blåklint, på några b o c k a r på ett par tre fots höjd från marken, oeh nu skulle de grönklädda ringarne trädas öfver den o c h med snören fästas, så att de hängde j e m t omkring stången, o c h det hela skulle taga sig » pyramidiskt » ut, som bok- hållaren, hvilken förestod anordningarna, med vigtig min förklarade.
hade sig emellertid i c k e så lätt, detta, och det fick för det mesta » gå efter g e h ö r », ooh b l e f det se ' n litet snedt, så gjorde det väl ingenting — » snedt är kärt, » sade en af flic- korna med en sidoblick på bokhållaren.
r t U | I | | U k i IN Idun, erhålles ett g r a t l s e x e m p l a r f ö r hela den tid, u n d e r hvilken a b o n n e m e n t e t r ä c k e r.
Ä r o d e s a m l a d e a b o n n e n t e r n a färre än 6, t o r d e p r e n u m e r a så många vackra blondiner bland flickorna o c h synnerligen märkvärdigt föreföll det henne, att mer än en hade bruna ögon oeh ljust hår — men de bruna ögonen voro så ljusa, de också, sade hon, att äfven de brunögda flickorna måste kallas » b l o n d i n e r ».
Särskildt fäste hon sig vid vår väninna Stina-Lotta, som dock till sist b e - slutat sig för att gå med till » Lammsjö », dock icke i sällskap med den förhatade » E m m e l i, » utan helt ensam o c h nästan utan att någon visste af att hon g i c k.
Hennes vanliga skälmska min hade nu gifvit vika för ett litet drag af sorgbundenhet, som klädde henne nästan ännu bättre.
H o n besva- rade det grefliga parets helsning med den vär- dighet, som anstår en » skattebonnedotter », hvil- ken ofantligt ökade den lilla grefvinnans för- våning öfver hvad hon såg omkring sig.
iMais il n ' y a donc pas de pauvres ici? » utbrast hon helt förundrad öfver att här sakna både trasor o c h ödmjukhet.
» N e j, » svarade ryttmästaren, som följde dem, » här, på min väns gods, finnas för närvarande ej några fattiga. » Den nästan omärkliga tonvigten på orden » för närvarande » betydde, att ryttmästaren inom sig fortsatte: » men håller han på som han börjat, blir han nog sjelf utfattig till sist. » Grefven inföll: förstod den lilla anspelningen och » På andra herregårdar kan man nog få se exempel på fattigdom och intill märgen utsugna bönder o c h stattorpare. » Med dessa ord förde han sin hustru åt andra sidan, der i ett löfklädt skjul den förut o m - nämda trakteringen — en half kaka » siktbröd » med smör o c h ost eller en skifva kött pr man och svagdrieka efter behag — af hushållerskan utdelades.
Efter en liten stund förkunnade kanonskotten, att majstången skulle resas, spel- männen satte sig på en bänk, för deras räk- ning anordnad på en liten upphöjning, oeh sedan majstången blifvit vederbörligen » s t ö t t a d », bör- j a d e dansen med en » långpolska » i hvilken alla deltogo.
Till oeh med den unga grefvinnan trippade med i långdansen.
(Forts.) Det » D e t är väl derför hon sneglar på mig så, » genmälte denne o c h gjorde en rörelse som för att lägga armen o m lifvet på henne.
Hon sprang qvickt undan, och de andra slogo till ett ljudeligt skratt, då bokhållaren så när stupat på segelgarnet, som den listiga jäntan behållit i handen o c h låtit löpa ut, men nu stramade upp, så att det stod spändt.
I det samma ro- pade n å g o n: » H e r s k a p e t k o m m e r!
» o c h alla skyndade till baka till arbetet.
» H e r s k a p e t » k o m verkligen också nu med sina gäster.
D e t var först husbonden sjelf, en lång ståtlig medelålders herre, rödlätt o c h blond, förande vid armen sin unga grefvinna, en liten späd gestalt, mörkhyad, med svarta ögon o c h med något främmande i hela sitt utseende o c h väsen.
M e d dem följde flere herrar oeh damer — » nåda (hennes nåd) på B e r g a », ryttmästa- ren o c h några unga martissöner, kadetter och löjtnanter.
E t t par af de senare medförde en lång vimpel och en förgyld tupp med hvilken majstången skulle prydas i toppen.
Medan sista handen lades vid grannlåten vandrade det gref- liga herskapet omkring och besåg dels anord- ningarna för festen, dels också landsens söner och döttrar.
Grefvinnan var alldeles förtjust öfver att se En liten blomma blott.
^ ' ^lÉ^ ^ ^ ' fi^omrna fifott 3et uat, n, l e n » om ^ött uti.
mm fi-au.3 ocfV 3oo^.
ft-u-t » atte * 3en.ua ej.
; mitt fVj-etta uti 3 * Cu,t gccfc Set ej- tvii en ?iut fitan.3!
6j,afen » 3J.uj3 &amp; an » Ea cjfaS ocft.
&lt;Jo3, » t t o m m a t ej- m e 3 n-octte j^ccfct 3e u n j a jautoat; » JCitaS cc-t 3et fjto3!
«af| iovn eE3a.t.
sa, Bo *?
^ o, fiCornmaw ?ion 6a .-n .3T » nauj 6a .ri .3T6 micj j^tån- mitt j^at-ta-n j ?tån.j mor.
Ytterligare några ord om orlofssedlar.
, ti artikeln om » orlofssedlar o c h afskeds- b e t y g » af Laura Fitinghofi instämmer säkerligen mer än en matmoder o c h många med mig hembära henne ett hjertligt tack för hvad hon yttrat i denna sak.
Men huru åstad- k o m m a en förbättring uti detta så ofta åter- kommande tvisteämne?
H e l t säkert g e n o m att såsom Laura F. föreslår bilda en förening, der matmödrar af alla samhällsklasser kunna utbyta sina idéer, emottaga o c h gifva råd an- gående sättet att behandla tjenare o c h att skrifva sanna betyg.
Denna förening skulle göra så m y c k e t mer nytta, o m den kunde åstad- komma, att tjenarinnorna behandlades mera lika inom familjerna än hvad som nu är fallet; de skulle då mista lusten att så ofta göra o m - byte af plats, för att försöka » något n y t t ».
Det kan nog falla sig svårt, ty det ena hus- hållet är litet, det andra stort och göromålen så o l i k a; men så m y c k e t kunde göras, att lönevilkor, permissions- o c h arbetstimmar samt pretentioner på tjenarinnornas duglighet o c h karaktär kunde ställas någorlunda lika af alla matmödrar.
E n årlig afgift skulle betalas af hvarje föreningsmedlem o c h skulle denna afgift användas till e n större premie åt de tjenarinnor, som tjenat sitt husbondefolk troget uti 5 år.
Ja, myclcet godt skulle kunna uträttas genom en dylik » husmoderförening » och så väl mat- mödrar som tjenare skulle inse nyttan deraf.
Laura F.
anför ett exempel på en ung fru, som ej ansåg sina tjenarinnor oärliga, o m de tillgrepo sockerbitar, småbröd, kaffe e t c; den matmoder, som är så oförståndig, uppfostrar inga goda tjenare.
V i tillrättavisa j u våra barn, om de taga något utan lof, hvarför skola vi ej göra det samma med våra tjenare?
A r det icke en matmoders pligt att lära tjenarinnan, att husfaderns arbete o c h sträfvan bäst upp- skattas o c h värderas genom matmoderns spar- samhet och bemödanden att på ett förståndigt sätt hushålla med de inkomster, som vinnas på bekostnad af mannens arbetskrafter och b e - k y m m e r för familjens uppehälle.
D e t är hus- moderns pligt att uppfostra sin tjenarinna till en duglig och sparsam hustru åt den arbetare, som en gång k o m m e r och beder henne hus- hålla med hans små inkomster och lätta hans arbetes m ö d a.
D å gäller det för tjenarinnan att visa, om hon lärt sig sparsam het eller öfver- flöd b ° s de matmödrar hon tjenat, ty på dessas lärdomar är det arbetarehustrun skall bygga sin husliga lycka.
Uti de flesta arbetarehem jag sett, der ordning, trefnad och förnöjsamhet rådt, har det varit den idoga hustruns förtjenst, oeh j a g har hört h e n n e säga: » J a, annat var det, när j a g tjente — G u d, så sträng fru jag h a d e; då tackade j a g henne ej för hvad j a g fick lära, men nu gör jag d e t.
» Det är en alldeles förvänd åsigt hos nutidens fruar, att tjenarinnorna skola hafva så litet att göra som möjligt o c h frihet när de behaga; de äro också den enda klass af tjenare, som vågar taga sig friheter gent emot sina pligter, ty alla andra tjenare, ifrån den högste embetsmannen till det yngsta handelsbiträdet måste med största noggranhet o c h stränghet sköta sina åligganden och underkasta sig den öfverordnades vilja för att kunna behålla sin plats.
A l l a matmödrar böra sjelfva hafva hand om skafferi- o c h linneskåpsnycklarne o c h visa, att det ej sker af misstänksamhet mpt tjenarne, utan derför att matmodern har ansvarsskyldig- het inför mannen att förvalta o c h rätt använda de penningar han lemnar till hushållet.
Endast en sida a f p a p p e r e t b ö r bör undervisa mannens hälle, sina tjenarinnor pligt så är att arbeta är det det också hustruns pligt att tillse o c h sköta sitt hus, fares, o m, att för familjens uppe- " o c h att husets så att noga ingenting för- m e d l e m m a r ordentligt få ett våt af alla fruar så, skulle man här trifs j a g inte, allting sjelf frun är o c h delar ut tittade aldrig pengar o c h sade till så snål, ej våga skall hus en sig, utan finnes Nej, då dugliga en tankar förening, der och idéer vi inom vara den husmoderliga pligter inkomst och tjenstebetyg är på orden o c h utbyta stackars gamla detta frågan om våra om sig o c h noggrann fru Men ning, upp den Nej, för att kunna utfärda sanna betyg, hafva något så när lika åsigter om tjena- rinnornas skyldigheter o c h rättigheter; o c h fram- för vi allt, måste måga söka att hvar blifva o c h en efter sanna sin för- hunnit dit.
insekten och Fru skaftet sin forna » Så ger falla o c h hoppar triumferande utrop.
farfadern, » Hur som kunde du i — då du är så varm? » j a g kunde väl i c k e se den lilla dö i det betraktar hon der grumliga vattnet » sin fånge med ö m m a blickar, en lång nål, sticker den ge- lilla k r o p p o c h sätter h o n o m hastigt der, ja, nu är det b r a!
» O c h så sprin- hon åter skrattande bort.
gamle pågen ler ett melankoliskt leende, under mumlar han det han samma qvinna! » betraktar den lilla flickan, halfhögt: » Ädelmodig på af hans dom- hatten.
och Anna.
att farfar, hans Den Ödmjukligen på midt i dammen, luta dig ned och så tager nom husmödrar.
sig hufvudet ropar » Ack, i om barn! » Hon s o m sagdt vi fruar k o m m a öfver ens o m begagnar » Oförsigtiga andtruten till.
måste att be- snart återfå med ett fara sanna hans h o n o m, ilar hon ut på gräset löpa de af den gamle dit så fort sätter sig der o c h skakar honom helt en mindre noggrann fru ej då lilla griper med oärlig, oordentlig o c h dåligt lynne uti, tjena bjelp skyndar vingar, som i solen tyg hvad som glans.
dig ut och häftigt: drunknar! » afvakta Insekten våga detta ropar ned o c h räcker den nödstälde fjärilen ett b e - så fäster sig kanske utfärdar och som sticka u p p ur vattenbrynet, lutar sparsam tygen att förmå bära på håfven.
sanna för att bevisa, att o m en ordent- ben lig, vid fjärilen utan stenarne, våra det husliga området.
med att fort, skynda d i g!
K o m o c h bjelp m i g, Och sina Hvarför j a g nu sammanblandat ned darrar o c h söker till hälften drunknande » Farfar, till ej sköta o m kunna han Han belägenhet matmödrar.
F. sjunker nödstälda åt tjenarne, Laura skick o c h klibbiga bladen.
hans m e d en liten öfverlemna allt ömkligt s o m nedfaller vingar tunga, o c h köper upp lemnade m i g matmödrarna låtom oss taga bilda ångest vattnet, g ö r hans Fjärilen sätta sig på Den lilla flickan har sett denna hvad det skulle man Men sig.
att sig fast.
huru skola dugliga tjenare kunna erhållas, då det ej ett hedersmannen, gifta sitt i kastar hålla middagen. » Huru och a n v ä n d a s o c h m a r g i n a l l e m n a s.
N a m n o c h a d r e s s t o r d e alltid n o g a a n g l f v a s, o c h kan f u l l k o m l i g diskretion från r e d a k t i o n e n s s i d a p å r ä k n a s.
o c h försöker lätt stänk, de hala » i IN » Asch, allting; min förra fru i k ö k e t, hon bara källsprång räddad ett | | U px U näckrosblad.
som öfver.
Handlade sig ett på såsom nu ofta höra tjenstfiickorna säga: sorlande tror hvad inkomsterna förmå, men ingen ting derut- l I och gång!
oförsonlig, Barn — öm o c h grym och dock redan Maria.
Fj är ilen.
F r i t t efter A / phonse ugustisolens vackra smäktande strålar falla brännheta trädgården, sitt hufvud liten flicka i luftig ben en samt under och Från vakas en f. sitter med följa der två just att med röda omkring de glänsande i träd- hennes hela fjärilarne.
skuggig berså af hakan öfver- farfader, en han stödd m o t silfverknap- kattunges och half- öppna sig för Ännu sin tager — ett att fånga har — en vacker förföljelsen — — att sig håller andan fjärilen — varnat litet börjar; den hinder, under skenet som det att ned för att yta erbjuder Han re- ha- flyger o c h fladdrande, faran.
den lilla efter, o c h går fjärilen, öfver gräsmattor gnistrande i sol- ädelsten, undgå sin sig en b e k y m r a sig om något en lefvande och famn sänkes af luften, fjärilen.
skyndar utan att i rosens nätet osäkert skrik rabatter, fjäril sammetslika B e k y m m e r s l ö s, utan u n d k o m m e r den hotande ett sig ett steg framåt o c h stannar armen, steg — visserligen Med springer o c h hon bereder sig men en dallring skugga upp, ut berusar ännu — håf steg — faran — behag vingar, beströdda m e d Hon ett mjuka rosenhäckar, sedan, sträcker och och en trång gångstig, som slingrar med fläckar.
men armar böljande fram med sin ålders som emellanåt en mellan stig En den lillas nyckfulla rörelser.
på dan hår käpp, m e d leende mun ögon, Med — den d. page hos L u d v i g X V I I I; sin barnet ana jaga lekar åttio-åring, slutna att angränsande barnets på m e d bara ljust sig bekymmerslöshet pen drägt springer roar i Remonterande törnrosor.
o c h b l o m m o r n a böja vid deras eldkyssar.
massa halmhatten gården Daudot.
för honom fiende.
flyger upp E n stor fri i en dam, hvari @ ") e m o n t e r a n d e t ö r n r o s o r * kallas sådana, s o m efter (iEl den egentliga blomningen i juli fortfarande b l o m m a n å g o t så nära hela s o m m a r e n: i m i l d a o c h frostfria höstar fortfar b l o m n i n g e n h ä r ända i n i november.
F ö r d e m, s o m i c k e hafva tillgång till trädgårds- m ä n, t o r d e kanske följande u p p l y s n i n g a r v a r a väl- komna: K o s o r n a älska e n naturlig g o d j o r d m o n, s o m är p o r ö s o c h l u c k e r eller lätt k a n göras sådan, e m e d a n r o s o r såväl s o m d e flesta andra v ä x t e r fordra, så v i d a d e t bästa m ö j l i g a resultat skall u p p n å s, att luften så m y c k e t s o m m ö j l i g t k a n tränga in mellan j o r d p a r t i k - larne.
F ö r att u p p n å detta b ö r m a n så bereda j o r - d e n, att detta resultat u p p n å s.
D e n g r u p p eller ra- batt, h v a r p å skall planteras, b ö r derför djupgräfvas (rajoleras) till n ä r m a r e e n alns d j u p o e h så, att d e n öfre j o r d e n k o m m e r att l i g g a underst o c h d e n u n d r e öfverst eller k a n s k e ä n n u bättre så, att d e n öfre j o r - d e n blandas m e d d e n u n d r e.
S k u l l e j o r d e n vara styf o c h b i n d a n d e, b ö r a sådana ä m n e n s o m grus, torfjord, t o r f s t y b b, k o l o e h torfaska e t c.
påföras i passande m ä n g d o c h i n b l a n d a s i a k t o c h m e n i n g att g ö r a j o r d e n p o r ö s o c h lätt å t k o m l i g f ö r luften.
A r j o r d m o n e n d e r e m o t l ö s o c h sandhaltig, b ö r lera i n - blandas i passande m ä n g d tillika m e d v ä l b r u n n a g ö d n i n g s ä m n e n, s o m i så fall helst b ö r a vara af h o r n - b o s k a p.
F ö r v a t t e n - a S o p p måste n o g g r a n t sörjas.
H u r j o r d e n än är beskaffad, måste d e n vara å t k o m l i g för luften, h v a r o m j a g först o c h sist vill p å m i n n a.
I a l l m ä n h e t anses g ö d n i n g m e d o b r n n n e n s p i l l n i n g för m i n d r e n y t t i g, då f e t m e n l a t i o n e n i n v e r k a r skad- ligt p å de n y a rötternas u t v e c k l i n g.
Då m a n i d e flesta fall i c k e k a n välja på j o r d e n utan plantera på den m a n har, får d e n gödas, om d e n är dålig, o c h dertill a n v ä n d e s bäst f ö r m u l l j o r d väl b r u n n e n g ö d - n i n g af h o r n b o s k a p i f ö r e n i n g m e d råstampadt o c h siktadt b e n m j ö l, h v i l k e t senare visat d e t y p - * U r h r N.
Jensens nyss u t k o m n a rikhaltiga förteckning ö f v e r träd o c h b u s k a r, t ö r n r o s o r m.
från R a m l ö s a p l a n t - s k o l a t a g a v i o s s f r i h e t e n a f t r y c k a d e n n a lilla v ä g l e d a n d e uppsats.
perligaste resultat; p å sandjord likaledes b r u n n e n g ö d n i n g AF h o r n b o s k a p.
L e r j o r d, s o m är d e n bästa för rosor, b e h ö f v e r i a l l m ä n h e t i c k e g ö d a s, m e n a n - ses d e t k u n n a g a g n a är d e t d e s s u t o m ett m e d e l m e r a att luckra j o r d e n.
V i d sjelfva aktsam.
p l a n t e r i n g e n k a n m a n i c k e vara n o g Så snart p l a n t o r n a hafva anländt, u p p a c k a s d e o c h så v i d a j o r d e n ä n n u i c k e är tillberedd j o r d s l å s * d e p å e n s k y d d a d plats o c h vattnas.
D å rabatten eller g r u p p e n är färdigberedd, j e m n a d o c h krattad, skrider MAN till p l a n t e r i n g e n.
P l a n t h å l o r n a göras så v i d a o c h djupa, att tillräcklig plats finnes, så att rötterna i c k e behöfva böjas.
D å sålunda alla förberedelser ä r o g j o r d a, tagas p l a n t o r n a a n t i n g e n direkt från p a c k a n eller från inslagningsstället o c h sedan svarta eller bräckta r o t d e l a r borttagits (andra rötter b e - skäras ej * *) d o p p a s rötterna i e n dertill b e r e d d tjock j o r d eller lervälling, hvarefter p l a n t e r i n g e n försiggår.
M a n sörje n o g a f ö r att rötterna blifva n å g o r l u n d a j e m t s p r i d d a o c h att v i d j o r d p å f y l l n i n g e n i n g a t o m - r u m uppstå utan att alla delar af roten blifva väl betäckta m e d j o r d.
N å g o n trampning af jorden är i c k e n ö d v ä n d i g; d e t är tillräckligt att t r y c k a d e n till m e d h a n d e n.
D e lågförädlade r o s o r n a planteras här i n o r d e n v a n l i g e n så djupt, att förädlingsstället, s o m är lätt s y n l i g t, k o m m e r ett p a r t u m u n d e r j o r - d e n s nivå.
Sedan p l a n t e r i n g e n sålunda är verkstäld o c h j o r d - y t a n j e m n a d, g ö r e s e n liten g r o p o m k r i n g hvarje planta o c h vattnas y m n i g t, till dess m a n k a n vara viss o m, att all d e n rötterna o m g i f v a n d e j o r d e n blif- vit g e n o m v å t; derefter o c h sedan vattnet tärt n e d o c h j o r d e n » satt » s i g j e m n a s g r o p e n o c h platsen p l a n t o r n a täckes m e d halfförmultnade löf, fullkomligt b r u n n e n gödsel, granbarr eller d y l i k t, för att h i n d r a j o r d e n att torka, s k o r p a sig o c h spricka.
U n d e r hela planteringsarbetet får m a n n o g a tillse, att p l a n t o r n a s rötter i c k e o n ö d i g t v i s utsättas f ö r torka, d r a g eller solljus.