Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då i öfrigt härvid förekommer, att, enligt hvad af ofvan meddelade redogörelse för pensionskassans ställning tydligen synes, brist skulle uppstå om någon rubbning uti kassans påräknade inkomster inträffade; att följden häraf åter skulle blifva den, att pensioneringen måste inskränkas, hvarigenom de fördelar, som med denria nyttiga inrättning äro åsyftade, småningom skulle minskas och upphöra; alt det, enligt Utskottets öfvertygelse, är af högsta vigt att Kongl. Theatern, om den skall motsvara sin bestämmelse och tidens fordringar, må alltjemt ega ett af utmärkta tonkonstnärer bestående kapell, hvarifrån den musikaliska bildningen och smaken må kunna utvecklas och spridas icke blott inom hufvudstaden, utan öfver hela riket; äfvensom att möjligheten för Kongl. Theaterns styrelse att få sådane personer, som äro att räkna bland de högre talangerna, anställde vid hofkapellet, förnämligast kan antagas vara beroende på säkerheten för desse, alt, genom pensioner, se sig nå ålderdomen betryggade lör brist och fattigdom, hvilken säkerhet ej kan påräknas med mindre antingen att hofkapellet» pensionskassa allt framgent får behålla de inkomster den hittills, i stöd af Kongl. Bref - 4 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande, Aho 62. vet den 30 Juli 1831, uppburit, eller ock att Rikets Ständer besluta att på Stat anslå en motsvarande ersättningssunima. får Utskottet vördsamt hemställa, att Herr Hjorts motion icke må föranleda till någon Rikets Ständers åtgärd.
Stockhom den 28 Februari 1854.
Reservationer: af Herr Hofpredikanteu Wensjoe, Herr Lektor Söderberg och Herr G.l. Stenberg. af Herr Gustafsson, hvilken yttrade: »Som den genom Kongl. Rrefvet den 30 Juli 1831 påhjudne afgift till Hofkapellets Pensionskassa icke är med rättvisa och billighet öfverensstämmande, då de personer, af hvilka den skall utgöras, ej i och för sine förevisningar hafva någon gemenskap med hofkapellet, och ej i någon händelse kunna på (/rund. af samma afgift påräkna understöd af nämnde kassa, anser jag det Utskottet bordt, med bifall till motionen, tillstyrka Rikets Ständer att hos Kongl. Maj:t anhålla, det omförmälde Nådiga Rref den 30 Juli 1831 måtte till ali kraft och verkan upphäfvas.» - Häruti instämde Herr Prosten Carlander, samt Herrar Kistner, Sundblad, Wahlström, Lundh, Broman och Matchel.
M:o 62.
Ank. lill Exp.-Utsk. d. 3 Mars 1854, kl. n f. m.
Betänkande, i fråga om anställande af cn agronom för Norrbottens län.
Med förmälan, alt en liflig håg för jordbruket nu mera vore rådande äfven inom den nordligaste delen af Riket, har Riksdagsmannen Anders Bäckström från Norrbottens län, uti en inom Hedervärda Ronde-Slåndet väckt, till Allmänna Resvärs- och Ekonomi-Utskottet remitterad motion, framställt den önskan, att, då de öfrige provinserne fått tillgodonjuta aila möjliga fördelar till åkerbrukets och höafkastningens upphjelpande, jemväl nyssnämnde län måtte i sådant hänseende komma i åtanka, och att, enär denna ort vore »uppfylld af ouppodlade fält och oaflappade sjöar, der efter några år gun»gande skördar och ymnigt foder skulle gifva landtmannen en rik afkastning och full »ersättning för sin använda möda», åt Norrbotten måtte beredas förmånen af ett anslag för anställande af en agronom, som kunde lära befolkningen att aftappa sjöar och odla jorden på ett ändamålsenligare sätt, än som hittills varit brukligt.
Utskottet får i afseende härå upplysa: alt en dylik motion, åsyftande jemväl Westerbottens län, blifvit väckt vid sednaste riksmöte; ali Rikets då församlade Ständer, hvilka ansett de på 6:te
Hufvudtiteln uppkommande besparingar å anslagen för jordbruket, Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande, N:o 62. 5 jordbruket, handeln och näringarne lemna full tillgång till. bestridande af erforderlige utgifter för agronomers anställande i de norra länen, uti aflåten skrifvelse, i underdånighet fästat Kongl.
Maj:ls Nådiga uppmärksamhet på behofvet af en sådan åtgärd, för att bereda allmogen derstädes kostnadsfri undervisning uti ängsvattning; att Landtbruksakademien, häröfver hörd, jemte vitsordande af en dylik åtgärds stora nytta, i underdånighet anfört, att, derest tillgångar på skicklige agronomer med praktisk kunskap i ängsvattning varit svarande emot landets behof, Akademien icke skulle hafva tvekat att obetingadt tillstyrka anställande af en dylik person för Norrbottens och Westerbottens län, men att, då antalet af de personer, som för detta ändamål kunde påräknas, vore så inskränkt, att, då direktören Johnson, med hvilken flerårigt kontrakt för hans verksamhet redan vore afslutadt, icke toges i beräkning, endast agronomerne Kempff och Akerman återstode för ledningen af alla de företag, som för den egentliga ängsvattningen inom landet kunde ifrågakomma, och det vöre nödvändigt att någorlunda jemnt fördela deras verksamhet, hvilket icke kunde ske, om en af dem blefve uteslutande anställd för de ifrågavarande länen, Landtbruks-akademien ansett sig böra, såsom den lämpligaste utvägen, i underdånighet tillstyrka, att tills vidare någondera af dessa agronomer, i fall deras befattning äfven för framtiden komme att fortfara, erhölle uppdrag, att, under två månader om året, besöka Norrbottens och Westerbottens län; alt Kongl. Majit, som ansett det vara af synnerlig vigt, att åt de två nordligaste länens jordbrukande allmoge kostnadsfritt biträde medelst undervisning och råd i anläggning af öfversilningsängar och ängsvattning i allmänhet varder beredt, så snart en skicklig agronom, med praktisk kunskap i ämnet, uteslutande för detta ändamål blefve alt tillgå, under den 14 November 1851 i Nåder beslutat, att, under afbidan deraf, det tills vidare finge bero vid hvafi Landtbruks-akademien för det dåvarande i underdånighet tillstvrkt; äfvensom att, i följd häraf, en agronom, under två månader utaf hvartdera af dé två sednaste åren, i omförmälde hänseende gått allmogen i Norrbottens och Westerbottens län tillhanda.
Då således upplyst är, icke allenast alt åtgärd redan blifvit vidtagen för att under en kortare tid af året bereda allmogen i de två nordligaste länen undervisning i ängsvattning af en sakkunnig, person på statens bekostnad, utan ock att Kongl. Maj:ts Nådiga afsigt är, att en agronom skall särskildt för dessa län anställas, så snart tillräckligt antal dertill tjenlige personer blifver att tillgå, hvilket, enligt hvad jemväl blifvit Utskottet meddeladt, förmodas snart inträffa, synes någon underdånig framställning i ämnet från Rikets Ständer icke vara behöflig; och hemställer Utskottet fördenskull, att någon åtgärd i anledning af förevarande motion ej må af Rikets Ständer vidtagas.
Prot. 1853 & IS54.
S Sami. 10 Hä't. 2 STOCKHOLM; tryckt hos ISAAC MARCHS; 1854; Allm. P.esv.- och Ekon-.lksk. Betänk.
Ar.'o 63. t ‘ > \:o 63.
Ånk. till Exp. Utsk. d..
S Mars 1854, kl. 11 f. m» Betänkande, i anledning af väckte motioner, dels om indragning af åtskilliga Biskops-embeten och dels om nedsättning i Biskop arnes aflöning.
Uti motioner, som från Hedervärda Bonde-Ståndet blifvit till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets handläggning remitterade, har blifvit föreslaget: A) af Riksdagsmannen Pehr Erik Andersson från Westerås län; l:o att Biskops-embetena uti Skara, Strengnäs, Wester ås, JVexiö, Götheborg, Calmar, Carlstad, Hernösand och JVisby måtte, i mån af nu varande isnehafvares afgång indragas; 2:o att samma embeten måtte bibehållas uti Upsala och Lunds samt Linköpings stift; dock att Rikets Ständer till Kongl. Maj:ts Nådiga godtfinnande, öfverlemnade att bestämma om, i stället för Biskops-embetet i Linköping, något annat skulle anses lämpligare att bibehålla; 3:o att de indragna Nio Biskopslönerna måtte ingå till Statsverket för att begagnas till förbättrande af det lägre presterskapets löne-vilkor; 4:o att Biskops-lönerna i Upsala, Lund och Linköping, om i detta sistnämnda stift bibehälles Biskops-embete, efter de nuvarande innehafvarnes afgång, må blifva bestämda till ett jeinförligt belopp med dem, som äro anslagne ät Rikets högre embetsman; Bih. till II.
Pral. 1833 & 1834. 8 Sami. 11 Haft. i 2 Alin. Besil.- och Ekon.-Vtsk. Betänk.
N.o 63.
5:o att de till fdrenämnde Nio Biskops-etnbeten anslagne Pnebende-pastorater måtte besättas med egna pastorer; 6:0 att ordförandeskapet i Dom-Kapitlen och inspektionen öfver stiftens elementar-läroverk måtte uppdragas åt Domprostarne, och lämpliga arfvoden ät dem, för dessa bestyr, tilldelas, likväl ej öfverstigande 1,200 R:dr R:gs.
Till grund för motionen har hufvudsakligen blifvit anfördt, att, om ock Biskops-embetena, hvilka, inrättade för Katholska lärans upprätthållande, öfvergått såsom bihang till den Evangelisk-Lutherska läran, varit nödvändige i denna läras första tider, då det lägre presterskapet i kunskap och bildning varit föga höjdt öfver det då oupplysta folket, så voro förhållanderne numera förändrade, i i det att icke
Biskoparne ensamme nu voro i besittning af lärdomens förmåner, sedan elementar-läroverken och hög-skolorne tagit värd om lärdomen och religionen; hvarjemte motionären förmält, att Biskoparnes »under mörksens tidehvarf tillvunna» aflöningsförmåner, enligt hans tanka, vore så höga, att de icke stöde i lämpligt förhållande till dem, som voro anslagne åt andre högre embetsman, hvilkas åligganden vöre för landets nytta mera maktpåliggande och erfordrade lika stora egenskaper; och har motionären slutligen, för att söka vederlägga förmodade inkast emot förslaget, yttrat: att då grundlagarne omförmäla Erke-biskopen och Biskoparne, men desses antal derstädes icke bestämdes, så vore motionärens förslag, enligt hvilket tre biskopar skulle bibehållas, icke emot dessa lagar stridande; att presterskapets privilegier af den 16 Oktober 1723 icke heller kunde trygga biskoparne vid oförändradt bibehållande af stift, prsbende-socknar och hemman.
De nuvarande biskoparne kunde ej kränkas i sine rättigheter, men, enligt konstitutionclt begrepp, egde statsmakterne, konung och Rikets Ständer, fullkomlig rättighet att indraga hvilka statsembeten som helst, äfvensom att reglera aflöningen vid desamma; och kunde icke de blifvande biskoparnes »rättigheter vara heligare än sjelfva konungens, hvilkens anslag vid hvarje Riksdag kunde regleras, ökas eller minskas.» B) Af Riksdagsmannen E. M. Falk från Skaraborgs län, att ej mindre löne-inkomsterna af Biskops-embetena mätte, i mån af nuvarande biskopars afgång, så reduceras, att ingen biskops-lön koinme att framdeles öfverstiga 6,000 R:dr Banko, utan ock det, genom dylik reduktion, uppkommande öfverskott, på lämpligt sätt, användas till förbättrande af det lägre presterskapets löncvilkor.
Såsom skäl för detta förslag, har motionären andragit, att det icke vore öfverensstämmande hvarken med billigheten, rättvisan eller förnuftets fordringar, att
Rikets biskopar skulle aflönas med 12 å 18,000 R:dr Riksgälds till utvecklande af en med den Heliga Skrifts föreskrifter om öfverherdarnos kall och be - AUm. Besv.- och Ékon.-L’lsk.
IV.o 68. 3 stiimmelsa icke öfverensstämmande prelatensisk lyx, under det att det s. k. lägre presterskapet, t. ex. komministrarne, hvilka »buro dagens hetta och tunga,» knappast egde dagligt bröd för sig och den ofta talrika familjen.
Enär Utskottet anser, att de vid flera Riksdagar återkommande motioner om Biskops-embetenas indragning, eller om de med dem förenade lönevilkors inskränkning, äfvensom det bifall, hvilket af enskilde, och någon gång till och med af Utskott, egnats åt sådane motioner, till stor del måste härleda sig från obea kantskap med detta embetes så väl betydelse som ursprung och historia, anser sig
Utskottet — för att möjligen förebygga den endast tidsödande sysselsättningen med samma ämne vid kommande Riksdagar — vid de nu ifrågavarande motioner böra fasta en uppmärksamhet, hvilken eljest kunde synas mindre behöflig.
Hvad först angår Pehr Erik Anderssons motion, vittnar denna i hög grad om ofvannämnde obekantskap.
Deri säges, att »dessa embeten, inrättade för den katholska lärans upprätthållande, öfverginge såsom bihang till den rena Evangeliska Lutherska läran.»
Meningen är synbarligen, att Biskops-embetena, stiftade till medel och värn för papismen, kommo olyckligtvis att, såsom en skadlig hierarkisk institution, oaktadt reformationen, i Sverige qvarstå.
Tvärtom är dock förhållandet, att reformationen äfven deruti handlade i enlighet med sin princip , att Biskops-embetet, stiftudt af Apostlarne och således jemnårigt med den synliga kyrkan, samt ursprungligen afseende uppsigten öfver de större församlings-systemer, hvari hela den yttre kyrkan efter organisk grund visligen indelades, just genom reformationen återfördes till denna sin ursprungligt apostoliska, för beredandet af ordning och renhet nödvändiga karakter, med förkastande af all den magiska sanktion och förtryckande makt, hvarmed Romersk vidskepelse eller herrsklystnad detsamma förfalskat.
Samma obekantskap med förhållandet ådagalägges ock, då det säges, att Svenska biskoparne »bibehålla ännu sina, under mörksens tider tillvunna, aflönings-förmåner.
I huru ringa män de af Staten gifna vilkor, i åtskilliga stift ej ens jemförliga ined Rikets större pastorater, motsvara de inkomster, särdeles af gods och gårdar, hvilka, genom 1527 års reduktion, från biskopsstolarne indrogos, är dock allmänt bekant.
Huru härmed må hafva förhållit sig, kan för öfrigt deraf slutas, att, äfven för närvarande, de största Svenska biskopslöner icke uppgå till mer än få procent af hvad katholska, äfvensom Grekiska och Anglikanska biskopar ännu åtnjuta.
Erinras bör ock, att, under sednare tider, de fordom öfliga ersättningar eller fria gåfvor, vid visitationer, installationer, prestmöten 0. s. v., numera allmänt afskaffats eller kommit ur bruk, samt att de vidlyftiga embetsfärderna, äfvensom det ålagda vistandet vid Riksdagarne, måste af biskoparne sjelfve bekostas
Ringa bekantskap med sjelfva embetet tillkännager sig i det påståe/ijlet, att elementar-läroverken och högskolorna nu hafva öfvertagit den vård äfven ann 4 Ålim.
Ilenoch Ekon.-Blsk.
JV.-o 63. religionen, som ansetts tillhöra Biskoparne, — hvilken menings grundlöshet icke lärer behöfva bevisas — samt i förslaget, att
Domprostarne skola ersätta Biskoparne, hvilket anses kunna åstadkommas derigenom, att ordförandeskapet i Domkapitlet och inspektionen Öfver Elementar-läroverken åt de förra uppdroges.
Här erkännes dock behofvet af Stifts-chefer, ehuru med förändring af titeln.
Men uppfattningen af deras åliggandens innehåll är alltför ofullständig, dä detta anses angifvet genom ordförandeskapet och inspektionen.
Redan i den rätta förvaltningen af dessa tvänne befattningar innehålles visserligen en så omfattande och mångfaldig verksamhet, att de tor sig ensamt skulle så sysselsätta en nitisk och begåfvad man, att de svårligen medgåfve föreningen med värden af så omsorgsfordrande församlingar, som Stiftsstädernas vanligen äro, hvarföre ock öfverallt, hvarest redan Biskop tillika är Domprost, det förra embetets nödvändiga, och alltid såsom hufvudsak erkända, fordringar göra nödvändigt, att församlingens vård måste till väsendtlig del af vikarier bestridas.
Men derjemte måste erinras, att de tvänne anförda delar af Biskops-embetet ingalunda utgöra summan af dess pligter.
Utan att behöfva, i afseende på hela vidden af dessa, mer än hänvisa till Kyrkolagen, anser Utskottet mer än tillräckligt att nämna ännu tvänne, af hvilka hvardera i sig inbegriper ett rikt fält af arbete, nemligen visitationerna, hvilkas ändamål är ej blott att undersöka och lifva kristendomskunskapen och det kristliga lifvet inom församlingarna, utan oek att granska och ordna de ekonomiska förhallandena, samt den allmänna uppsigten öfver folkskolorna, hvarjemte må antydas, hvilken inre och yttre tillväxt hvarje pligtområde kan få i mån af innehafvarens känsla af embetets väsende.
Hvad för öfrigt säges, att Biskoparne ej äro annat än Statens embetsman, och att således detta embete kan af Staten upphäfvas, så lärer ej detta under annat vilkor kunna medgifvas, än Statens begrepp upphöjes till omfattande äfven af kyrkans, i hvilket fall upphäfvandet af ett, just dennas blista vård åsyftande, embete vore en motsägelse.
Någon i sakens egen beskaffenhet grundad anledning, hvarföre Biskopsembetets bibehållande i Upsala och Lund medgifves, är icke tillkännagifven.
Skulle härmed afses befintligheten af högskolor på nämnde orter, så synes, efter den i motionen tillika uttalade mening, att »högskolorna öfvertagit vård 0111 religionen n, framför allt på dessa ställen en biskop vara öfverflödig.
Lika outredt är äfven, hvarföre, utom dessa, ännu en biskop skulle få finnas — i Linköping eller något annat, af motionären icke bestämdt, stift.
Åro biskopar behöfliga i något stift, så lära de väl vara det i alla.
Har åter detta undantag ingen annan grund, än att en grundlägs-rubbning skulle undvikas, så lärer väl dock icke ens denna afsigt härigenom kunna vinnas, enär i Regeringsformens 29 § säges, att med biskopars val »förhållcs efter förra vanligheten», hvilken vanlighet åter är bestämd af Kyrkolagen, 20 Kap. 1 §, som föreskrifver, att så - Allm. Betv.- och Ekon.-Llsk.
N:o 63. 8 dant val bör ega rum, så snart ett biskopssäte blifver ledigt.
Lika beskaffad år ock tydningen af presterskapets privilegier, då, mot förutsedd beskyllning att motionen trädt äfven dessa för nära, ett skydd sökes i medgifvandet att nuvarande biskopar må behålla sina embeten och sina löner.
Motionen sätter icke i fråga, huruvida sådana förrättningar, hvilka antingen, enligt löreskrift och föresyn från den Apostoliska tiden hos oss ensamt tillhöra biskopen, såsom prestvigningar, eller endast på uppdrag af honom af andra prestmän förrättas, såsom kyrkoinvigningar, installationer 0. s. v. kunna, utan att fela mot någon högre anordning, eller utan någon förlust för sakens helgd och värdighet, på annat sätt besörjas.
Då det af många protestantiska församlingar med högaktning erkända företrädet i Svenska församlingens bibehållna renhet i lära och enhet i anda 1 betydande mån lärer vara en frukt af dess kyrkliga organisation, hvari Biskopsembetet, jemte de vist betänkta stadgarne för dess tillsättande, till väsendtlig del ingår, så ligger ock just i detta embetes nuvarande författning ett af de säkraste värn mot de af Romerska kyrkan aldrig ur sigte lemnade upplösande och värfvande försök, hvilka åsyfta återinförandet af den hierarki, hvaraf motionären menar vårt Biskops-embete vara en lemning.
Afskaffandet deraf skulle säkert vara den tacknämligaste tjenst, som kunde bevisas papismen.
I anledning af nu gjorde anmärkningar får Utskottet vördsamt hemställa, att motionen måtte lemnäs utan afseende.
Beträffande åter Falcks motion, får Utskottet, med hänvisande till hvad redan rörande biskoparnes aflöning är sagdt — blott tillägga, att åtskilliga af dessa löner, åtminstone vissa år, ej lära uppgå till det normalbelopp, motionären föreslår, samt anmärka, att principen af biskopslönernas bringande till ungefärlig likhet med andra chefers och högre embetsmäns ej torde vara alldeles användbar.
Deras kall såsom herdar, såsom med innerligare band fästade vid den stora hjord, dem är anförtrodd, gör, att de sjelfva, mer än andra embetsmän, måste känna sig i viss grad såsom förvaltare af de i deras hand lemnade medel, hvilka möjligen öfverstiga hvad man strängt kallar egna behof, äfvensom att hjelpbehöfvande i allmänhet, och särdeles de, hvilka för kyrkans och bildningens tjenst sjelfve skola bildas, med närmaste hopp eller anspråk vända sig till församlingens öfverherdar.
Det lärer ej heller kunna nekas, att under den Svenska Evangelika kyrkans alla tider en rik frukt af sådane åsigter och handlingssätt, svårligen mätbar efter vanliga beräkningsgrunder, kommit församlingen och derigenom hela samhället till godo.
Då för öfrigt detta de behöfvandes hopp eller anspråk, äfvensom pligten att motsvara detsamma, naturligast rättar Allm. Bcsv.- och Ekon.-Ultk.
Betänk. jY.o 03. eig efter inkomsternas belopp, hvilket dessutom ungefärligen varierar efter den af stiftens olika storlek beroende olikhet i utgifter, så synes ej olikheten
I detta afseende föranleda en, icke heller af motionären föreslagen, jemkning af lönerna, hvilken eljest kunde synas högst billig, då befattningarnes likhet ensamt tagea i betraktande.
Utskottet får således vördsamt hemställa, att äfven denna motion måtto lemnäs utan afseende.
B es er va tion er: af Friherre Raab, Carl Adam: «Då den iorst-stående af dessa i Betänkandet intagna motioner, om vissa Biskops-embetens indragning, förevar i Utskottet, så föreslog jag, för att undvika de, Riksdag från Riksdag förnyade, motioner om dessa embetens afskaffande, att
Utskottet skulle motivera sitt afslag med en populär framställning om Biskops-embetenas vigt och nytta för kyrkan.
Dessa motiver hafva nu blifvit uppställde och förefmnas i betänkandet antagne i Utskottets Plenum.
Men de förefalla mig invecklade och med aflöningssättet förblandade, hvarigenom framställningen förlorar i värde och blir för dem, till hvilkas efterrättelse den är skrifven, svårfattlig; hvarjemte den hierarkiska anspeglingen på kyrkans och statens inbördes förhållande till hvarandra kunnat umbäras.
Tillräckligt för att motivera Biskops-embetets behöflighet, synes mig vara hänvisandet på vår kyrkliga organisation.
Vår kyrka är nemligen en Statskyrka och Biskops-embetet intager der ett bestämdt rum.
Kyrkan behöfver derföre icke vara hierarkisk i samma mening som den katolska.
För deras räkning, hvilka hafva mindre bekantskap med Kyrkolagen, hade man kunnat tillägga uPPoift på Biskops många och vidlyftiga cmbets-göromål, hvilka, när de fullgöras, göra honom till en högst vigtig person inom kyrkan.
Ordförandeskap i Domkapitlet, installeringar, inspektioner och visitationer, uppsigt öfver gudstjensten och dess öfverensstämmelse med Kyrko-ordning och handbok, uppsigt öfver gymnasier, skolor, lärare* hvarjemte biskop skall utsätta och förrätta Prestmöten m. m.
Allm. Betv.- och Ehon.-Utik.
N:o 03.
Att vi behöfve, för andligt lifs utveckling inom församlingen, många reformer inom kyrkan, bestrida väl få.
Men reform i den af motionären före slagna väg torde icke leda till afsedda ändamålet.
Ifrån denna synpunkt har jag, som delar Utskottets mening om Biskopsembetets nytta och nödvändighet, trott att motiverne böra sökas för afslag å motionen, och får derföre endast reservera mig mot de motiver Utskottet har framställt.
Vidare förekommer i detta betänkande Riksdagsman E. M.
Falcks motion om reduktion af biskoparnes löneförmåner, i mån af nuvarande biskopars afgång, så att ingen biskopslön korame att framdeles öfverstiga 6,000 R:dr Banko; hvarjemte han föreslår att uppkommande öfverskott skulle på lämpligt sätt användas till förbättrande af det lägre presterskapets aflöning.
Denna motion har Utskottet affärdat med de skäl: att biskoparnes lönevilkor i åtskilliga stift ej ens äro jemförlige med Rikets större pastorater; att de Svenska biskopslöner icke uppgå till mer än få procent af hvad Katolska äfvensom Grekiska och Anglikanska biskopar ännu åtnjuta;' att biskop måste känna sig såsom förvaltare i viss grad af de i( hans hand lemnade medel, hvilka möjligen öfverstiga, hvad man strängt kallar, egna hehof; att de för kyrkans och bildningens tjenst i allmänhet hjelpbehöfvande med närmaste hopp eller anspråk vända sig till församlingens öfverherdar; att under sednare tiden, de fordom öflige ersättningar eller fria gåfvor vid visitationer, installationer, prestmöten, — och så vidare —- numera afskaffats eller kommit ur bruk; att principen af biskopslönernas bringande till ungefärlig likhet med andra chefers och andra embetsmäns ej torde vara alldeles användbar.
Inom parenthes och med hänseende till behandlingen af detta ämne mäste anmärkas, att det rätteligen bordt pröfvas i sammanhang med de motioner, hvilka afse pastorers och lägre presterskaps lönevilkor, hvilka nu blifvit särskildt liandlagde i Utskottet.
Allm. Besv.- och Ekon.-lllsk.
N-o 63.
Det. är väl sant att några biskopslöner inom do mindro stiften ej äro sä stora, som några pastorers i de största pastorater; men häraf följer icke, att det icke gifves stora biskopslöner inom de andra stiften — relativt allt för stora — och biskopen i Lund lärer åtnjuta i årlig lön, omkring 30,000 R:dr Rgs. I vårt land, der tjenstemäns löner i allmänhet äro små, väcker denna summa ett visst uppseende i jemförelse med löneinkomster för andra högre tjenstemän.
Jemförelsevis ringa måtte då en adjunkts lön om 75 R:dr
Rgs med fri kost eller komministerlön om 400 R:dr
Rgs (i ett för allt) synas.