Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
O c h d e t är ej n o g m e d att d e s s a n u m e r a alltid ä r o d e s a m m a, d e r a s l ä g e i f ö r h å l l a n d e till h v a r a n d r a är också gifvet, och ännu vidare deras dekorering å s ä t t e r d e m e n o u t p l å n l i g s t ä m p e l af d e r a s bestämmelse.
D e n allra s e n a s t e u t v e c k l i n - g e n har börjat gifva en n å g o t större frihet åt p l a n l ä g g n i n g e n, m e n s t ö r s t a flertalet m o - derna stadsvåningar kunna igenkännas på följande: » s a l e n » är alltid s t ö r s t a r u m m e t o c h ä f v e n f ö r s t a r u m m e t, så att, v a r e s i g e d e r t b o r d s s ä l l s k a p är s t o r t eller l i t e t, s k a l l d e t r u m, s o m e g e n t l i g e n e n d a s t b o r d e an- v ä n d a s f ö r m å l t i d e r, u p p t a g a s t ö r s t a ut- rymmet, o c h ni skall alltid riskera att ö f v e r r a s k a s af b e s ö k, d å n i är i f ä r d m e d ätandets intima funktion.
» Salongen », som e n l i g t g ä n g s e b r u k är e t t l y x r u m o c h i n t e t a n n a t, p l ä g a r i s t o r l e k k o m m a efter s a l e n, s ä n g k a m m a r e n brister vanligen i afseende å d i m e n s i o n e r g e n t e m o t d e e n k l a s t e sani- t ä r a f o r d r i n g a r, o c h » h e r r n s r u m » är g ä r n a d e t m i n s t a af alla o c h s v å r a s t a t t » g ö r a n å g o t af ».
H v a d r u m m e n s d e k o r e r i n g b e - träffar, har d e n n a alltjämt ökats i lyx.
V å r a dagars arkitekter ha i privatarkitek- turen infört en dekoration, s o m skapats för g å n g n a tiders praktfullaste palatser.
Renäs- s a n s e n s o c h d e f ö l j a n d e s t i l a r n a s r i k a s t e or- n a m e n t i k — i g i p s o c h l i m f ä r g v ä l till förstående — användes i enkla borgerliga bostäder.
O c h d e t är e j n o g m e d, att d e s s a g a m l a stilar i a l l m ä n h e t f r a m t r ä d a i v å r a tak o c h kakelugnar, d e ockupera o c h dela sig e m e l l a n v i s s a r u m, så att s a l e n m e d n ö d v ä n d i g h e t är i e n m e r eller m i n d r e t u n g renässans, » s a l o n g e n » i grann roooco.
Att m e d trefnad o c h s m a k m ö b l e r a en dylik v å n i n g är y t t e r l i g t s v å r t — d e fall, d å d e t l y c k a t s, äro icke m å n g a.
D e t finnes d ä r v i d t v å s ä t t att g å till v ä g a, a n t i n g e n u n d e r - kastar m a n sig det t v å n g, s o m rumsanord- n i n g e n o c h d e k o r e r i n g e n p å l ä g g a, skaffar s i g r e n ä s s a n s m ö b l e r för salen, r o c o c o för salon- g e n o.
o c h å s t a d k o m m e r e n » s t i l e n l i g » v å n i n g, eller b r y t e r m a n m o t a r k i t e k t e n s maktspråk, förlägger sina r u m där m a n själf vill h a d e m o c h m ö b l e r a r d e m m e d m ö b l e r, s o m m a n t y c k e r o m o c h trifs m e d, o c h r i s k e - rar, s å s o m e n v ä n till m i g n y l i g e n g j o r d e, att af e n s n u s f ö r n u f t i g b e s ö k a r e få h ö r a, att d e n h ä r v å n i n g e n är a l l d e l e s g a l e t m ö b l e r a d, t y d e t t a är i n t e s a l e n o c h d e t t a ej h e r r n s rum, utan tvärt o m.
R e s u l t a t e t af d e n för- s t a a n o r d n i n g e n blir sällan t r e f n a d, af d e n a n d r a ofta s m a k l ö s h e t.
M e d dessa m o d e r n a våningar för ö g o n e n, vill j a g v å g a d e n p a r a d o x e n, att d e n s o m i v å r a d a g a r v i l l h a e t t trefligt h e m, får h y r a r u m i n å g o t af d e s s a g a m l a h u s f r å n 17- o c h 1 6 0 0 - t a l e n, s o m ä n n u finnas k v a r t. e x.
i v å r h u f v u d s t a d s u t k a n t e r.
En b # k v ä m bostad har köks- o c h ekonomi- departementet i närmaste förbindelse m e d m a t s a l o c h s o f r u m, u t a n att d e k u l i n a r i s k a f ö r b e r e d e l s e r n a få i d e m g ö r a s i g k ä n n b a r a.
I d e t t a fall ä r o v å r a m o d e r n a s t a d s v å n i n - g a r s » s e r v e r i n g s r u m » till s t o r n y t t a s å s o m b å d e skiljande o c h förenande dessa olika d e l a r af b o s t a d e n; så är o c k s å d e n i v i l l o r och landtgårdar s t u n d o m brukliga anord- n i n g e n m e d k ö k e t i e n a n n a n v å n i n g, före- n a d t g e n o m särskild trappa m e d hufvud- våningen.
T a m b u r e n är s t o r o c h l j u s o c h p l a t s e n f ö r ö f v e r p l a g g s å a n o r d n a d, att d e s s a i c k e g e n a s t f a l l a i ö g o n e n o c h g i f v a e n in- t r y c k e t af, att m a n i n k o m m e r i en s t o r gar- 1898 derob.
Detta tamburens garderobsartade u t s e e n d e — ett af d e s t ö r s t a f e l e n i v å r a våningar — synes dock ingalunda vara omöj- l i g t att a f h j ä l p a.
H v a d g a r d e r o b e r beträffar, b ö r a d e så v i d t m ö j l i g t v a r a l j u s a, v a r e s i g m e d e l s fÖDster eller e l e k t r i s k b e l y s n i n g.
H ö j d e n af b e - k v ä m l i g h e t af d e t t a s l a g a n s e r j a g m i g h a iakttagit i ett h e m, där elektriskt ljus fanns till o c h m e d i g a l o s c h h y l l o r n a.
D e t eller d e r u m, s o m b e g a g n a s f ö r d e t d a g l i g a fa- m i l j u m g ä n g e t, äro r y m l i g a o c h s o f r u m m e n framför allt luftiga o c h stora.
E n b o s t a d s b l i f v a n d e trefnad b e r o r i h ö g g r a d af d e s s v ä g g f a s t a f ö r u t s ä t t n i n g a r, a n - o r d n i n g a r af v ä g g a r, g o l f, t a k.
Ett rums proportioner utgöra den icke minst viktiga faktorn i dess trefnad.
Ett kvadratiskt r u m v e r k a r t r å k i g t, m e n e t t alltför l å n g - s t r ä c k t ä n n u m e r a så, s ä r s k i l d t o m f ö n - stren äro anbringade på dess långsida; o c h h v a d beträffar d e s s a s e x k a n t i g a, t r e k a n t i g a, r u n d a eller o v a l a r u m s f o r m e r, s o m v å r n y a r e privatarkitektur i städerna ofta n o g påtvin- F i g.
M o d e r n hvit kakelugn.
g a r o s s, så ä r o d e o l y c k o r, f ö r h v i l k a h v a r o c h e n m å a k t a s i g, s o m s t r ä f v a r efter tref- n a d o c h k o m f o r t i sin b o s t a d.
Däremot, j u flere r ä t a v i n k l a r, d e s s b ä t t r e, a l k o v e r och u t b y g g d a fönster gifva icke blott o m - v ä x l i n g åt r u m m e n s f o r m e r, d e b i d r a g a o c k - så v ä s e n t l i g t till t r e f n a d e n g e n o m ökadt a n t a l af v r å a r.
A t t » s i t t a i h ö r n e t » är j u en inbjudning, s o m göres d e n ärade gästen, o c h v i k ä n n a alla d e n p l a t s e n s b e h a g l i g a trefnad.
R u m m e t s hörn o c h vrår l ä m p a sig o c k s å förträffligt till trefliga s i t t p l a t s e r, nå- g o t s o m v i h ä r h o s o s s m i n d r e h a f v a iakt- tagit än de b e k v ä m a engelsmännen, hvilka r e n t af u p p f u n n i t e n s ä r s k i l d m ö b e l » t h e cosy corner » för detta ä n d a m å l; en m ö b e l s o m m a n p l a c e r a r h v a r s o m h e l s t i r u m m e t, sålun- da skapande » ett h ö r n » m i d t p å golf vet.
En vrå har dock äfven hos oss sedan g a m m a l t hållits i h e l g d, o c h d e t är » k a k e l u g n s v r å n ».
Kakelugnen, s o m hos oss representerar » d e n husliga h ä r d e n », har sedan ett par århun- d r a d e n t i l l b a k a h a f t sin s t o r a a n d e l i d e t s v e n s k a b o n i n g s r u m m e t s så v ä l t r e f n a d s o m dekorativa utstyrsel.
L i k a s o m r u m m e t s de-
IDUN 1898 F i g.
Bakgrundstapet i en färg.
korering i allmänhet har också k a k e l u g n e n varit u n d e r k a s t a d stilens växlingar, o c h i vår s t i l e n l i g h e t s j a g a n d e t i d u t s t y r e s d e n n a for- d o m så e n k l a p j ä s i o ä n d l i g t v ä x l a n d e d r ä k t o c h m e d s l ö s a n d e p r a k t i f ä r g e r o c h reliefor- nering.
D e n v e r k a r d ä r i g e n o m m e d ett b e - s t ä m d t t v å n g p å r u m m e t s m ö b l e r i n g o c h an- o r d n i n g i ö f r i g t o c h i n t e t är v a n l i g a r e ä n att se e n g r a n n o c h s i m p e l p r a k t k a k e l u g n s t ö r a h a r m o n i e n i ett eljes v a c k e r t a n o r d n a d t rum.
J u e n k l a r e k a k e l u g n e n är d e s s b ä t t r e är d e s s v e r k a n; l y c k l i g d e n, s o m i sitt h e m ä g e r e n eller a n n a n af d e s s a g a m l a M a r i e - b e r g s eller R ö r s t r a n d s k a k e l u g n a r från 1 7 0 0 - talet, m e d d e r a s n a i v a b l o m s t e r m å l n i n g a r p å h v i t b o t t e n, eller en i e n f ä r g a d g l a s y r h å l l e n p j ä s, v a r e s i g e n af d e s s a g a m l a g r ö n a eller d e i m i t a t i o n e r af d e s s a s o m p å s e n a r e t i d börjat v i s a sig.
E n f o r m, s o m v i n y l i g e n b ö r j a t l å n a uti- från, är d e n ö p p n a s p i s e l n, v a n l i g e n i m a r m o r, bruklig i våra städers ståtligare våningar.
D e n n a s p i s e l (» c h e m i n é e ») är h o s o s s d o c k endast en maskerad kakelugn; dess förnäm- sta b e h a g, den ständigt g l ö d a n d e kolelden, l ä m p a r s i g j u ej f ö r v å r a k l i m a t f ö r h å l l a n d e n.
Ä n n u m e r a viktigt än eldstadens utstyr- sel är f ö r r u m m e t s t o t a l i n t r y c k d e s s t a k s o c h väggars dekorering.
Ä f v e n här ha vi i våra d a g a r s e t t d e n g a m m a l d a g s e n k e l h e t e n efter- t r ä d d af e n allt g r a n n a r e, m e n o c k s å s i m p - lare p r a k t.
Det stora flertalet v å n i n g a r i v å r a stä- d e r v i s a r o s s n u t a k o m g i f n a af b r e d a, r i k t d e k o r e r a d e friser o c h » h å l k ä l » i g i p s, o c h 53 i hvars m i d t prunkar en » rosett » s å s m a k - lös s o m t r o t s n å g o n s o c k e r b a g a r e t å r t a.
Och d e n n a g i p s g r a n n l å t är ö f v e r d r a g e n m e d fär- ger, framtrollade ur en o b i l d a d yrkesmålares fantasi, o c h b e m å l a d m e d b l o m m o r o c h orna- n a m e n t af s a m m a t v i f v e l a k t i g a u r s p r u n g.
H v a d m a n i d e n v ä g e n k a n få se ö f v e r g å r v e r k l i g e n all b e s k r i f n i n g o c h v a r e s i g d e t e n d a s t är ett ö f v e r g å e n d e m o d eller b ö r j a n till e n b ä t t r e riktning, k a n m a n inte a n n a t ä n g l ä d j a s i g åt, att d e n n a d e l af r u m s - d e k o r e r i n g e n p å allra s e n a s t e t i d b l i f v i t e n k - lare.
V ä g g b e k l ä d n a d e n är h v a d s o m i s i s t a h a n d sätter prägeln p å det färdiginredda, ä n n u ej m ö b l e r a d e r u m m e t; tapetserandet är o c k s å d e n v i k t i g a s t e, l i k s o m o f t a n o g d e n vanskligaste uppgiften vid en b o s t a d s inred- ning.
D e n t i d är h e l t n y l i g e n f ö r b i, d å m o d e t föreskref tapeter i mörka, dystra f ä r g e r, s t u n d o m l i f v a d e af k o n t u r e r eller chatteringar i g u l d; mönstren voro dåliga efterbildningar af g a m l a u t l e f v a d e renäs- s a n s m o t i v, eller k a l e i d o s k o p l i k n a n d e figurer u t a n n å g o n s o m h e l s t stil.
D e engelska tapeterna hafva efterträdt dessa o c h deras l j u s a o c h friska f ä r g e r, d e r a s h a r m o n i s k a m ö n s t e r ä r o l i k a m y c k e t ä g n a d e att l i f v a sinnet s o m d e f ö r r a att fördystra det.
Men hurudana än tapeterna m å vara, den s o m i n f l y t t a r i ett g a m m a l t h u s eller r e d a n b e b o d d v å n i n g, d e n s t r e f n a d är p å n å d o c h onåd ö f v e r l ä m n a d åt g o d t y c k e t h o s den, s o m låtit s ä t t a u p p t a p e t e r n a.
A t t själf v ä l j a t a p e t e r är d ä r f ö r o c k e n n ö d v ä n d i g h e t f ö r F i g u r t a p e t (af Walter Crane.)
v i n n a n d e af t r e f n a d; f ö r m å n g a är d e t v i s - s e r l i g e n ett n ö d v ä n d i g t onät, m e n j a g t r o r att d e p l å g s a m m a s t u n d e r, s o m t i l l b r i n g a s i val o c h i kval inför en tapethandlares mång- skiftande lager, alltid b e l ö n a sig tusenfaldt, o m d e r e s u l t e r a i v a l e t af e n v a c k e r o c h passande v ä g g b e k l ä d n a d.
T a p e t e n skall vara bakgrunden icke blott för de konstverk, vi t i l l ä f v e n t y r s h a att h ä n g a u p p p å v å r a v ä g - g a r, u t a n ä f v e n f ö r v å r a m ö b l e r, j a till o c h m e d f ö r o s s själf v a.
I d e flesta fall är e n l u g n » b a k g r u n d s t a p e t » i e n eller p a r t o n e r o c h i en färg, h a r m o n i e r a n d e m e d m ö b l e - m a n g e t s, att föredraga, i synnerhet för den som k a n p r y d a ett h e m m e d e n m y c k e n - h e t taflor o c h a n d r a k o n s t v e r k.
Men en ä n n u b ä t t r e v e r k a n, o m o c k s å s v å r a r e att v i n n a, k a n å s t a d k o m m a s m e d e n af d e s s a t a p e t e r i r i k a m ö n s t e r o c h k r a f t i g a färger,, s o m n u i s å d a n r i k e d o m f r å n E n g l a n d in- k o m m i t i vår marknad.
E n sådan tapet verkar i sig själf tillräckligt d e k o r a t i v o c h plägar vanligen » slå ihjäl », h v a d s o m på honom upphänges.
H u r m a n än väljer sin tapet, skall m a n d o c k alltid v i n n a ett g o d t r e s u l t a t, o m m a n h a r i m i n n e t s å s o m g r u n d r e g e l f ö r ett r u m s d e k o r e r i n g, h v a d e n af E n g l a n d s f ö r n ä m s t e s k ö n h e t s l ä r a r e, " William M o r r i s, d ä r o m s a g t, n ä m l i g e n att ett r u m s k a l l v e r k a f ä r g ej färger.
IDUN 54 " Oid festen får Ännu några sömmerske- reflexioner.
» • den 14 febr.
undran jag i festligt lag Mig skådar om i ringen.
Firma ingen koinna mer än jag, Som tar till ordet?
— Dock om vår gäst är sägen den, Att han är alla damers hån-.
n / led Jag hör, hur runät från alla häll Så ömma suckar smyga; — De gå i dur, de gå i moll — Från mina systrar blyga, Men ingen enda tycks ha mod Att sjunga ut för sin klenod.
När ' cfeerfullt ett hjärta är, Då kan ej munnen tralla, Och därför bäst det vara, lär Jag sjunger för er alla, Om blott ni stämma in i chor Uti ett: » Lefve vår tenor! » Om För Så Att Se De en och annan af vårt kön hans skull blef en - » stolla », är det ju ett gammalt rön, tonerna förtrolla.
Orfevs själf med sångens makt furier i bojor lagt.
Då kan oäl ingen undra på, Att vid » Tenorens » toner Ett kvinnohjärta börjar slå, Och nutidsamazoner T kapp med mången blygsam Förtjusta bilda häck och kö.
mö Det må nu vara hur del vill, — Berättigad extasen —.
— jag känner icke till Den söta ömhetsfrasen, Och lyssnar jag till sångarns ton, Jag glömmer kanske hans person!
En himmelsk gåfva sången är, Som mänskan måste vörda.
Ett skönt och härligt lån hon är, Som gudar återbörda.
Bell den, som så på konsten ser- Och högre makter åran ger!
Du sångens söndagsbarn, hvars fest I dag vi glada fira, Du allas vår tenor och gäst, Som lagrens krans fått vira, Hur rikt, hur ymnigt är det mått, Som du af milde gudar fått!
Med Du Och Har När Du sångens underbara makt mången seger vunnit.
månget hjärta — så år sagdi!
klappat varmt och brunnit, vid orkesterns fulla, brus sjöng, bestrålad utaf ljus.
Man teckna skall på minnets blad, Hoad du på tiljan diktat.
Af älskare så stolt en rad, Som ömma känslor biktat!
Men uti kvinnohjärtan visst Står din Romeo först och sist.
Din stämma lånat har sin klang Från silfrets malm i bergen.
Hur än dess klara ton sig svang, Var alltid nordisk färgen.
Och ungdomsfrisk den ljuder ån, Sjålf tiden tyckes vörda den.
En silfvertråd dig spunnit glans Och tjugufem års lycka, Och silfver skimrar i den krans, Som dina lockar smycka, Och silfver rent i damers chor Det jublas: » Lefve vår tenor! » Henrika Widmark.
v T j e s s a reflexioner trängde sig osökt på mig vid genomläsandet af uppsatsen i Idun n:r 5 om: » S ö m m e r s k o r o c h punktlighet ».
Nu beror det på, o m redaktionen vill ge d e m en plats i Idun eller ej.
Först ett ord o m den » snälla, lilla sömmer- skan ».
Att vara snäll, — ja, det är visst godt och väl, men ordet snäll har en missklang för mina öron, o c h för den som m e d duglighet skö- ter ett yrke är denna egenskap tämligen öfver- flödig, ja, tvetydig, då den oftast ger dödsstöten åt punktligheten o c h ofta får ersätta dugligheten.
Har man arbete » upp öfver ö r o n e n », då har man ej rättighet att vara så » vänlig » o c h lofva ännu mer.
Det förutsätter att — då ens förmåga in- galunda är obegränsad — man måste narra nå- gon annan.
Vill man fordra punktlighet, måste man visa punktlighet.
Detta senare är blott allt för sällan fallet med yrkesidkare och förtjänade sitt eget kapitel.
Så ett ord o m kvinnans så m y c k e t omskrifna brist på punklighet.
Det har alltid förefallit mig inskränkt, då man velat b e d ö m a kvinnans punkt- lighet efter samma måttstock s o m mannens.
Jag tänker härvid ej på d e ' kvinnor, som inträngt på mannens arbetsområde, där de nödvändigtvis måste tillägna sig hans måttstock för en hel del saker, utan på kvinnan i sin af naturen bestäm- da verkningskrets.
Lika litet tänker jag på såda- na små tanklösa, oberäkneliga fruntimmer, som på ett konditori eller h o s en väninna glömma bort en öfverenskommesle, utan på den plikt- trogna husmodren eller öfverhufvud kvinnan i hemmet.
Kan man fordra af henne, att h o n skall så kunna beräkna sin tid s o m mannen i de flesta fall kan.
Själfva hennes ömtåligare natur, hen- nes oftast oförstådda och otillstådda själslif, hen- nes för alla intryck så mottagliga sinne måste inverka här vid lag; så äfven dessa otaliga och oberäkneliga små omständigheter o c h tillfällighe- ter, för hvilka mannen dels är känslolös, dels af dem oberoende, men s o m äro omöjliga att undan- rödja, så länge ordet » h e m » m e d den där ver- kande kvinnan har en motsvarande verklighet.
H v e m skulle t. ex., äfven o m det vållade den största förtret, kunna bli missnöjd på en moder, s o m ej ville gå från sitt lilla kinkiga barn för att efter aftal besöka en vän — eller profva en klädning; eller på en matmoder, s o m måste gå i köket, emedan kokerskan blifvit kallad till sin sjuka mor!
Ja, h v e m kan väl uppräkna alla des- sa oregelbundenheter o c h biomständigheter, s o m k o m m a till i ett h e m och s o m mer eller mindre inverka på kvinnans punktlighet.
Och den kvinna, som är o b e r o e n d e häraf, är hon verkligen mindre punktlig än m a n n e n?
I öf- ver femton år har jag i n o m nämnda branche haft att göra m e d en större kundkrets, hvil- ken jag kanske till en del vunnit g e n o m min punktlighet, o c h högst sällan har jag haft orsak att beklaga mig i afseende på bristande punkt- lighet.
Tvärtom är det mig en tillfredsställelse att kunna säga, det jag bland mina kunder räk- nar damer så punktliga, att de kunna gälla så- som mönster för hvilken man som helst.
Det förstås att dessa äro kvinnor, som till fullo kunna bestämma öfver sin tid, som antingen liksom männen ha sina gifna arbetstimmar, eller s o m g e n o m sin ställning äro oberoende.
Kvinnans brist på punktlighet har blifvit — såsom så mången oriktig mening o m kvinnan — en fix idé hos männen, o c h m o t fixa idéer stri- der man gagnlöst.
Männen hvarken vilja eller kunna förstå allt det, som inverkar på o c h splitt- rar kvinnans lif, och de skola aldrig förstå det, men en kvinna b ö r kunna det o c h de flesta » söm- merskor » kunna det.
De förstå och högakta en kvinna, som tager omsorgen o m sig själf i sista hand, och ursäkta h e n n e t. o. m., o m hon för viktigare saker g l ö m m e r en profning.
Till mina fruars heder får jag nämna, att de ofta vid en öfverenskommelse tillägga: » ja, o m jag kan »; och detta: » o m jag kan » förstår jag så väl, o c h då här o m dagen en liten doktorsfru k o m tre timmar senare än bestämdt var o c h vid in- trädet hälft bekymradt, hälft skämtsamt frågade: » hvad får jag nu? » kunde jag ej annat än m e d mitt älskvärdaste leende svara: » profva! » Och nu till sist ett ord o m den egentliga stöte- stenen i uppsatsen, hvilken jag stötte mig så hårdt mot, att jag ej kunde tiga: » Låt vara att bristen på punktlighet oftast har sin grund i obe- U ii Ämi O d m a n n s lefnadssaga 1898 tänJcsamhet !i&gt; Min bästa fru, hvad, hvad menar ni?
Hvad är det ni då egentligen drager i här- nad emot, då ni framdrager obetänksamheten såsom en ursäkt?
Själfva felet, grundorsaken, den enda klandervärda åtminstone, ursäktar ni, och så tar ni till orda för att bestraffa dess ver- kan: kvinnans brist på punktlighet.
Man skulle nästan vara frestad att tro, det ni ansåge edra medsystrar ej allenast enfaldiga och pliktförgät- na, utan så diaboliskt elaka, att de m e d kall be- räkning vilja försvåra det i sanning mest ener- verande o c h ansträngande af alla yrken.
Men kanske ni menar kvinnans obetänksam- het, då h o n gör öfverenskommelsen utan mot- svarande förmåga eller ens föresats att hålla den, o c h i så fall äro vi öfverens, ty häri ligger felet.
Då mannen säger: » ja, o m jag tår tid », svarar kvinnan i de flesta fall utan betänkande: » ja ».
Där han säger: » jag får se, o m jag kan, » svarar h o n ett tanklöst: » jag kommer. » Här b å d e kan och bör mången kvinna taga mannen till eftersyn, och därmed försvinna då alla af obetänksamhet brutna öfverenskommelser.
Några tankar rörande fredsföreningar.
kvinno- Att freden för ett land är en välsignelse o c h att konster, vetenskaper, handel o c h industri blomstra under dess hägn, lär ingen kunna för- neka, o c h väl höfves det vårt lands kvinnor att tacksamt erkänna de förmåner, vår långa fred skänkt vårt fosterland, m e n o m vi, kvinnor, böra bilda föreningar för att söka inverka på en be- stående världsfred är n o g ingen så klart bevisad sak, att den ej tål vid ett litet eftersinnande, in- nan, vi skynda att inskrifva oss i en s. k. freds- förening.
Väl anstår det oss att värna o m freden i eget b o o c h i n o m eget bröst o c h att hos det uppväx- ande släktet inplanta kärlek till frid o c h att und- vika tvister; men månne vi ej g e n o m ett sådant förfaringssätt s o m att hellre utplåna våra förfä- ders hugstora bedrifter — bedrifter, s o m gjort vårt land och folk till, hvad de i denna stund äro — än att våra söner o c h döttrar på histo- riens blad skola mötas af ordet krig, gjorde oss skyldiga till att fostra ett vekligt släkte?
Skulle vi ej, säga vi, i så fall fostra ett folk af veklin- gar, måhända väl ägnade till fredliga värf — kanske icke ens till detta — m e n utan tvifvel odugliga att, o m så kräfdes, värna sitt land, sin maka, sina barn?
Men, svarar fredsföreningen, något värn be- höfves ju icke längre, då vi, kvinnor, enigt hun- nit binda en fredskedja j o r d e n rundt — en sak, som en auktoritet ansett böra vara klar i n o m ett århundrade — krig är då ett ord, som ej mera finnes.
Ack, mina medsystrar i n o m eller u t o m freds- föreningar, invagga eder ej i så dåraktiga dröm- mar, s o m att hela jordens folk efter eder önskan skola nedlägga vapen, det är liksom d r ö m m e n ett fantastiskt gyckelspel.
L å t o m oss icke vara så storslagna — vi hade så när sagdt öfvermo- diga — att vi vilja ordna, styra o c h ställa med världshändelser, låtom oss hellre m e d nykter vakenhet verka i n o m vårt eget lilla lands grän- ser, m e n s o m det höfves svenska kvinnor.
Fre- den vinner nog aldrig ett litet land g e n o m att låta vapnen rosta, fästen förfalla, utan snarare då, o m vi under fredens dagar göra oss dugande för ofredens tid.
Intet medlemskap i någon försvarsförening har dikterat dessa o r d; nej, de ha sprungit fram ur ett hjärta, s o m h ö g t o c h varmt älskar sitt land och sitt folk o c h dess stora minnen.
Be- tänken eder, I svenska kvinnor, innan I förbin- den eder att hos edra söner o c h döttrar söka utplåna fädrens bedrifter — bedrifter, s o m vär- nat vårt land o c h vår troslära — besinnen eder!
Besinnen, att I g e n o m ett sådant förfa- rande fostren veklingar, bättre ägnade att blifva ett annat folks kufvade trälar än ett fritt lands dådkraftiga söner.
L. S — g.
Kronprinsessan är klenare under denna sin vintervistelse i E o m än h o n brukar vara under sina b e s ö k där, skrif- ver en korrespondent till Berlingske Tidende i K ö p e n h a m n.
Vintern är annars mild o c h be- haglig.
Man säger att kronprinsessan icke rest s o m d e n af S.
K. o c h V. A. i o r d o c h b i l d.
framställdes å jubelfesten å Grand H o t e l den 14 Februari 1898 finnes i veckans n u m m e r af Söndags-Nisse.
— Dubbelnummer, — Pris 2 0 ö r e.
DUN " 1893 ned tidigt nog i år o c h att detta är orsaken till hennes mindre goda hälsotillstånd.