Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Dessa Justitie-ombudsmannens förslag äro af O < O jemförelsevis mindre vigt och ingripa föga i lagstiftningen i dess helhet; men efter den lifliga verksamhet inom lagstiftningens område, som utmärkt de sednare riksdagarne, torde det också vara mindre nödvändigt än under vanliga förhållanden att Justitie-ombudsmannen nu begagnar sitt initiativ i lagstiftningsväg.
Sedan riket, under en jemförelsevis kort tidrymd, erhållit ny förmynderskaps-förordning, ny konkurslag, ny strafflag och ny sjölag, så torde både allmänheten och domstolarne vara i behof af något rådrum för att vänja sig vid de nya lagarnes tillämpning, innan ytterligare lagstiftningsarbeten al större omfattning företagas.
Under en sådan period synes Justitie-ombudsmannens verksamhet i afseende på lagstiftningen lämpligen böra inskränka sig till ett noggrannt aktgifvande på domstolarnes uppfattning af de nya lagarnes bestämmelser, och vidtagande af sådana åtgärder, som, medelst förklaring af lagens grund och mening, kunna förekomma missförstånd och en fortfarande origtig tillämpning.
Det vore förmätet att af lagens bokstaf hoppas en sådan tydlighet och fullständighet att icke någon osäkerhet och ojemnhet i tillämpningen kan uppstå under den tid, som måste förflyta innan doktrinen och vanans magt göra sig gällande; men under en sådan öfvergångsperiod är det af vigt, att den lagstiftande magtens uppmärksamhet fästes å hvarje afsteg från lagarnes grundsatser, som kan finna en anledning och en ursäkt i någon otydlighet eller ofullständighet hos sjelfva lagbuden; och Rikets Ständer böra af deras Justitieombudsman kunna förvänta, att han icke allenast skall beifra de uppenbara fel, som emot lagarne af domstolarne begås, utan äfven att han skall gifva akt på domstolarnes vanliga förfarande i de fall, då ordalagen lemna utrymme för olika La (/-Utskottets Utlåtande N:a 2. 5 tolkningar, eller lagstiftaren afsett, att lagbestämmelserna skola i någon mån af domstolarnes praxis suppleras.
Justitie-ombudsmannens ställning sätter honom fullkomligt i tillfälle, att genom undersökningar vid såväl högre sorn lägre domstolar bilda sig ett omdöme i dessa afseenden, och det bör under närvarande förhållanden vara honom en oafvislig pligt, att genom de tryckta berättelserna underrätta såväl Rikets
Ständer som den juridiskt bildade allmänheten om de iakttagelser han med afseende härpå kan göra, ehvad den erfarenhet han inhemtat öfverensstämmer med hans egna åsigtcr om det rätta eller ej.
Genom en sådan verksamhet skulle Justitie-ombudemannen kunna kraftigt bidraga till den nya lagstiftningens fullkomligare utveckling, och det allmänna interesset för rättsväsendets utbildning skulle derigenom otvifvelaktig! erhålla en väckelse, som under nuvarande förhållanden är väl behöflig.
Möjligen hafva de nya lagarne ännu under en alltför kort tid tillämpats, för att den erfarenhet, Justitie-ombudsmannen i afseende på dem vunnit, redan skulle kunna lemna materialier för ett tillförlitligt yttrande om domstolarnes sätt att uppfatta dem; och Utskottet finnér deruti en giltig anledning, hvarföre Justitie-ombudsmannen i eina berättelser föga vidrört tillämpningen of de nya lagar, hvilka sedan sistförfluten riksmöte trädt i verket; men att den nuvarande Justitie-ombudsmannen delar Utskottets uppfattning af hans åliggande i nu omförmälda hänseende, derpå har Utskottet med tillfredsställelse funnit ett bevis i den omständigheten, att, sedan Lag-Utskottet vid sisthållne riksdag, i dess betänkande angående den nya strafflagen, framställt sina åsigter angående grunderna för det antagna latitudsystemets tillämpning, så har Justitie-ombudsmannen i sin sistlidne år utgifna berättelse meddelat Lag-Utskottets berörda yttrande till vederbörandes kännedom.
Slutligen anser sig Utskottet, på grund af den granskning, Utskottet, enligt hvad ofvan blifvit förmäldt, verkställt af Justitie-ombudsmannens embetsförvaltning, böra angående hans verksamhet i dess helhet uttala det omdöme, att Justitie-ombudsmannen, genom nit, oväld och dieklighet i sin embetsförvaltning, motsvarat Rikets Ständers förtroende.
Prof. 1865 & 1866. 7 Sami. 1 Afd. 1 Haft. 2 Stockholm, tryckt hos Sam.
Lag-Utskottets Utlåtande No 3. 1 X:o 3.
Ank. till Exp.-Utsk. den 15 Dec. 1865, kl. 6 e. m.
Utlåtande, i anledning af väckt motion om ansvar för utgifvare af tryckt skrift eller tidning, i afseende på annonser om försäljning af lotteri-sedlar.
Hos Högvördiga Preste-Ståndet har Doktor C.
Petrelli uti ingifvet memorial hemställt, att till 1 § af Kongl. Förordningen angående förbud mot lotteriinrättningar samt mot försäljning af lotter för in- eller utländska lotteriers räkning den 21 Mars 1844 mätte göras ett tillägg af innehåll, att utgifvare af tryckt skrift eller tidning skall, i afseende på deruti införda annonser om utbjudning eller försäljning af sådana lotter, anses såsom hade han lotterna sjelf utbjudit; och har detta memorial blifvit af Högvördiga Ståndet till Lag-Utskottet remitteradt, samt den 20 innevarande månad hit ankommit.
Doktor Petrellis ifrågavarande memorial innefattar förslag om ansvar för innehållet af tryckt skrift och sålunda afser förändring af eller tillägg till Tryckfrihetsförordningen, efter hvilken brottsligheten af tryckta skrifters innehåll skall bedömas, men Lag-Utskottet, jemlikt 29 och 33 §§ Riksdagsordningen, icke eger att taga befattning med frågor angånde rikets grundlagar, har Utskottet ansett sig böra till Högvördiga Preste-Ståndet återlemna ifrågavarande memorial, hvilket för samtliga Riks-Stånden härmed vördsamt tilikännagifves.
7 Samt. 1 Afd. 2 Haft. 1 2 Lag- Utskottets Utlåtande N:o 4, N:o 4.
Alik. till Esp.-Utsk. den 15 Dec. 1865, kl. 6 e. m, Utlåtande, i anledning af väckt förslag om utarbetande af ordningsstadga för städerna. 1 elt till Vällofliga Borgare-Ståndet ingifvet memorial har Herr L. V.
Hen sehen hemställt, att Sammansatta Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomiutskottet måtte erhålla uppdrag att utarbeta förslag till ordningsstadga för städerna, hvilket, så vidt detsamma af Rikets Ständer godkändes, borde till Kongl. Majit inlemnas med underdånig anhållan att detsamma, så fort ske kan, af Kongl. Majit pröfvas och, i de delar det vinner Kongl. Maj:ts Nådiga bifall, till allmän efterrättelse utfärdas.
Denna motion har af Väl loll iga Ståndet blifvit till Lag-Utskottet remitterad och denna dag hit ankommit; men då en stadga af det angifna innehållet måste hänföras till de lagar och författningar, hvilka röra rikets allmänna hushållning, och frågan således icke, enligt 33 och 34 §§ Riksdags-ordningen, tillhör Lag-Utskottets behandling, har Utskottet ansett sig böra lill Vällofliga Ståndet återställa ifrågavarande memorial; hvilket för samtliga Riks-Stånden härmed vördsamt tillkännagifves.
Lag-Utskottets Utlåtande N:o 3. 3 N:o 5 Ank. till Exp.-Utsk. den 15 Dec. 1865, kl. 6 e. m.
Utlåtande, i anledning af väckt motion om utarbetande, af en kommentar öfver Strafflagen. 1 ett lill Vällolliga Borgare-Ståndet ingifvet memorial har Herr L.
Henschen föreslagit, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t anhålla, att Kongl.
Maj-.t läcktes föranstalta, att „en noggrann och jemförelsevis fullständig kommentar öfver nya Strafflagen äfvensom dertill hörande lagsamling och förteckningar,, varda af en eller (lere dertill skicklige personer, på angifvet sätt, utarbetade, på allmän bekostnad tryckta och utdelade samt äfven för billigt pris tillgängliga i bokhandeln.
Detta memorial har blifvit af Vällofiiga Borgare-Ståndet till Lag-Utskottet remitteradt, och denna dag hit ankommit; men då detsamma icke innefattar förslag om någon åtgärd, som kan hänföras till stiftande, ändring, förklaring eller upphäfvande af allmän lag, och sålunda icke tillhör de ämnen, hvarmed, enligt 53 § Regeringsformen och 33 § Riksdags-ordningen, Lag-Utskottet eger att taga befattning, har Utskottet ansett sig böra berörda memorial till Vällofiiga Borgare-Stånd ?t återlemna; hvilket för samtliga Riks-Stånden härmed vördsamt tillkännagifves.
Stockholm den 23 November 1865. 4 Lag-Utskotteta Betänkande N:o 6.
Ank till Exp.-Utsk. den 15 Dec. 1865, kl. 6 e. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion om upphäfvande af lagens stadganden angående morgongåfva.
Uti en hos Hedervärda Bonde-Ståndet väckt och till Lag-Utskottet remitterad motion har Riksdagsfullmägtigen Ola Bosson Olsson från Christianstads län föreslagit, att, hvad i 9 Kap. 2—7 §§ Giftermåls-Balken är stadgadt angående morgongåfva, må ripphäfvas och ur lagtexten utgå, och till stöd för detta sitt förslag anfört, att, om äfven ifrågavarande stadganden haft skäl för sig, så länge de äldre bestämmelserna angående giftorätten voro gällande, så syntes de numera alldeles olämpliga och icke fullt rättsenliga, sedan, genom Kongl.
Förordningen den 19 Maj 1845, 2 § af 10 Kap. Giftermåls-Balken blifvit sålunda ändrad, att man och hustru hafva giftorätt till hälften hvardera i all den lösa egendom samt den fasta egendom i stad eller å stadens mark, som de ega eller cga få, så ock den fasta egendom pä landet, hvilken de i hjonelag afla tillsammans.
Motionärens förslag hvilar alltså på förutsättningen af ett inre samband emellan lagens föreskrifter om giftorätt och bestämmelserna angående morgongåfva, — men denna förutsättning torde icke öfverensstämma med lagens verkliga grund och de förhållanden, hvarpå densamma är bygd.
Stadgandena angående giftorätt afse nemligen makarnes egendomsrätt under äktenskapet; föreskrifterna angående morgongåfva äro åter tillkomna med afseende på enkans ställning efter äktenskapets upplösning genom mannens död.
Så länge äktenskapet fortvarar, äro makarne genom religionen och sjelfva äktenskapets idé förbundne att med hvarandra dela ljuft och ledt; förbindelserna äro lika och bördorna bårås gemensamt; den ena makans ekonomiska ställning är i sjelfva verket äfven den andras.
Vid sådant förhållande skulle en fördelning af inbördes rättigheter efter annan grund, än jemnlikhetens, icke stå att förena med äktenskapets väsende och de vilkor, som deruti innefattas, och, till följd af denna gemensamhet i sträfvanden och detta ömsesidiga beroende i afseende på den ekonomiska ställningen, har genom Kongl.
Förordningen den 19
Maj 1845 den grundsats blifvit fastställd, att makar skola ega lika giftorätt, eller till hälften hvardera, i deras gemensamma egendom, Denna likhet i makar - Lag-Utskottets Betänkande N:o 6. 5 nes ställning under äktenskapet har emellertid ingen motsvarighet i de förhållanden, som inträffa efter äktenskapets upplösning genom endera makans frånfälle.
Dör hustrun först, så — ehuru ömmande mannens förlust än må vara — kan man icke säga, att han derigenom i allmänhet gått miste om tillfällen till bergning, som förut stått honom till buds.
Hans ekonomiska ställning måste, med afseende på hans inskränktare behof under enklingsståndet, blifva hufvudsakligen densamma som förut, äfven om, i brist på bröstarfvingar, hustruns giftorätt i boet gått till hennes arfvingar.
Om man uteslutande ur ekonomisk synpunkt betraktar saken, så drabbas qvinnan af ett vida hårdare slag, då hon genom döden förlorar sin man.
Hennes verksamhet har under äktenskapet haft en trängre krets och uteslutande varit rigtad på den inre hushållningen; hon befinner sig derföre vid mannens oförmodade frånfälle vida mer redlös än den ogifta qvinnan, som, der hon icke eger enskild förmögenhet, oftast är i utöfning al något näringsfång.
1 synnerhet är hennes ställning behjertansvärd, om boets enda tillgång utgöres af mannens ärfda eller före äktenskapet förvärfda faslighet på landet, deri hon ej eger giftorätt, och om hon dertill ej har barn med mannen, emedan mannens slägtingar i sådan händelse taga gården och hon sjelf, som förut kanske lefvat i välstånd, mäste lemna hus och härd, oftast utan annan utväg än att för sitt uppehälle taga tjenst hos andra.
Lyckligare är hennes ställning, om hon har barn efter mannen, emedan, om dessa äro vuxna, hon kan påräkna deras understöd, och, om de äro minderåriga, hon, jemlikt 20 Kap. 2 § Ärfda-Baiken, eger att förestå deras fäderneärfda gods och sålunda förblifva i förvaltningen af boet.
Att lagen med afseende på dessa förhållanden tillagt enka, som icke eger barn efter sin aflidne man, rättighet alt antingen under lull eganderätt bekomma lösören till en tjugondedel af mannens lott i boet eller, der morgongåfva lemnäs i fast egendom, intilldess hon träder i annat gifte, bibehålla nyttjanderätten till en sjettedel af mannens behållna lott i löst och fast, kan icke anses annat än för billigt, och då, på sätt ofvan är anmärkt, i anseende till den väsendlliga olikheten emellan enklirigens och enkans sociala ställning och försörjningsförmåga, dessa stadganden icke strida emot den i afseende på giftorätten antagna principen af likhet makar emellan, samt, Utskottet veterligen, någon olägenhet aldrig följt af ifrågavarande lagbud, så har Utskottet icke ansett sig kunna understödja motionärens förslag, utan får hos Rikets Ständer vördsamt hemställa, att motionen må lemnäs utan vidare afseende.
Reservation: af Riksdagsfullmägtigen Sven Rosenberg från Christianstads län. Lag-Utskottets Betänkande No 7. N:o 7.
Ank, till Exp.-Utsk. den 15 Dec. 1865, kl. 6 e. m Betänkande, i anledning of vackt möllan om förändrad lagstiftning angående äktenskapsförord samt mannens målsmansrätt för hustrun.
Genom en hos Vällofliga Borgare-Slå lidet vackt och lili Lag-Utskottet remitterad motion liar Herr L. J.
Hierta hemställt om en sådan förändring i förra delen af 8 Kap. 1 § och i 9 Kap. 1 § Giltermåls-Ralken, att den oinskränkta målsmansrätt, som mannen nu eger öfver qvinnan, sedan de med hvarandra ingått äktenskap, mätte kunna genom äktenskapsförord så inskränkas, att egendom, som hustrun eger före äktenskapet, ställes under hennes egen förvaltning eller rättighet att derom förordna; och har Herr Hierta i sådant afseende föreslagit, att Rikets Ständer ville för sin del besluta en författning af följande innehåll:
„Med ändring af 8 Kap. 1 § Giftermåls-Balken, sådant detta lagrum lyder i Kongl.
Förordningen den 13 Juli 1818, samt 9 Kap. 1 § nämnda Balk, lörordnas, att dessa lagrum skola erhålla följande lydelse: 8 Kap. 1 §•
Hilja man och qvinna, eller, der hon under giftoman står, giftoman å hennes vägnar göra äktenskapsförord-, då skola de det skriftligen och med två vittnen upprätta, innan vigsel sker.
Förord må göras om makarnes giftorätt, så ock om inskränkning i den räll, mannen, såsom hustruns målsman, tillkommer öfver sådan egendom, deri han ej eger giftorätt.
Akten - Lag-Utshottets Betänkande N-.o 7. 7 skapsförord skall öppet ingifvas till Rätten i den ort, der makarne hafva sitt bo och hemvist, eller sälla sig neder att bo, i staden inom åttonde dagen och på landet å nästa ting sedan vigsel skett, och läte
Rätten det i protokollet införas.
Är vigsel å annan ort förrättad och kan förthy den lagföljd ej ske, som nu föreskrifven är, då skall förord inom sagde tid hos Rätten i vigningsorten (öretes. och varde det, då makarne till boningsorten kommit, sist inom en månad i stad och ä landet vid det Ting, som näst efter tre månader infaller, till rätter domstol ingifvet, med bevis af Rätten i vigningsorten att det der företedt varit.
Är ej med förord så förfaret, som nu sagdt är, vare det kraftlöst.
Hvar som begär, ege alt hos Rätten undfå del af äktenskapsförord. 9 Kap. 1 §•
Sedan man och qvinna sammanvigda äro, då är han hennes rätte målsman och eger söka och svara för henne, der ej genom äktenskapsförord blifvit annorlunda bestämdt.
Ar genom äktenskapsförord viss egendom från mannens målsmanskap undantagen, och vill ej hustrun sjelf samma egendom förvalta,, eller är hon ej dertill lämplig; förordna Rätten god man att förvaltningen öfvertaga, och läte kungörelse derom i allmänna tidningarne införas.,, Till stöd för sitt förslag har Herr Hierta åberopat en af honom vid sisthållna riksdag väckt motion i samma syftning, som emellertid icke lyckades vinna Rikets Ständers bifall, och ytterligare anfört, hurusom den af motionären föreslagna rättigheten att genom äktenskapsförord kunna särskildt (örordna om förvaltning och disposition af egendom, som hustrun eger före äktenskapet, jemväl funnes genom lag stadgad i flera andra länder och särskildt i den Fransyska civillagen vore med mycken omsorg bestämd.
Redan den omständigheten att berörda förslag icke vid sisthållna riksdag af Rikets Ständer godkändes, måste ingifva Utskottet betänkligheter mot att nu med förord framlägga detsamma till Rikets Ständers bepröfvande.
Men äfven andra skäl, som vid öfverläggningen angående detta ämne blifvit inom Utskottet anförda, hindra Utskottet att understödja motionärens förslag.
Det är visserligen sannt, att egendomsgemensamhelen icke utgör något väsendtligt vilkor för äktenskapet, och att egendomsförhållandena makar emellan kunna så bestämmas, att hvardera behåller sin förmögenhet för sig utan sammanblandning med den andres; men derutaf följer icke att hvardera maken skulle ensam åtnjuta inkomsten af sin förmögenhet och hafva sin hushållning och sina affärer för sig, och ett sådant förhållande skulle icke öfverensstämma med 8 Lag-Utskottets Betänkande No 7. våra vanor och vårt föreställningssätt.
Så länge äktenskapet fortlar, mäste ett gemensamt bo finnas, och så länge detta finnes, måste också hushållningen vara väsendtliga delar gemensam.
I de naturliga skiljaktigheterna emellan den manliga och qvinliga karakteren ligger grunden till en arbetsfördelning inom familjen, som endast till skada för familjelifvet kan upphäfvas.
Hustruns verksamhet måste omfatta den inre hushållningen, mannens åter är rigtad utåt.
Endast den sednare kau omsorgen om husets affärer lämpligen åligga; skall hustrun äfven sysselsätta sig med dessa, så dragas hennes håg och krafter från utöfvandet af de pligter, hvilka åligga henne såsom maka och moder.
På det att hustrun ostördt må kunna egna sig åt dessa, har lagen uppdragit åt mannen att vara hennes målsman, och detta lagens stadgande torde rätteligen höra anses såsom ett den gifta qvinnans privilegium, samt hvarken hör eller behöfver härledas ur något misstroende hos lagstiftaren till den gifta qvinnans förmåga att lika väl som den ogifta kunna förestå sin egendom.
Dermed förfaller också den motsägelse, som, enligt motionärens förmenande, skulle ligga deruti, att enka eller till myndiga år kommen mö, som sjelf råder öfver sitt gods, förlorar denna rättighet, då hon träder i äktenskap.
Denna förlust är endast skenbar.
Att öfvergifva denna lagens grund för dess bestämmelser om mannens och qvinnans rättsliga förhållande inom äktenskapet och i deras gemensamma affärsförhållande till tredje person, synes icke vara välbetänkt och föranledes ej heller af den förändring i den ogifta qvinnans ställning, som under sednare tider inlrädt.
Men en dylik syftning genomgår onekligen motionärens förslag, enligt hvilket målsmansrätten icke skulle hero af äktenskapets eget väsende och det af naturen angifna, förtroendefulla förhållandet makar emellan, utan skulle blifva en följd allenast af qvinnans eller hennes giftomans af lagen presumerade samtycke, som genom ett särskildt förklarande före äktenskapet kunde upphäfvas.
Särskildt torde betänkligheter möta motionärens förslag, att äfven giftoman skulle hafva rätt att genom äktenskapsförord betaga mannen hans naturliga målsmansrätt för hustrun och sålunda för ali framtid sätta makarne, i afseende på alla deras egendomsförhållanden, i en skef ställning, äfven om de sjelfva hyste det största ömsesidiga förtroende till hvarandra.
Utskottet kommer att framdeles särskildt utlåta sig öfver den äfven vid innevarande riksdag väckta frågan, huruvida och i hvad mån giftomannarätten bör bibehållas; deremot torde fråga icke eris kunna uppstå om denna rätts utsträckning; men uppenbart är, att, om motionärens förslag antoges, giftomannen skulle erhålla en rättighet, som han nu saknar och sorn lätteligen kunde af honom missbrukas till förhindrande af äktenskap, hvilka voro honom misshagliga.
Man torde till och med kunna antaga, att det särskilda slag af äktenskapsförord, som motionären föreslagit, nästan uteslutande skulle komma att begagnas af giftomannen, men endast undantagsvis, om ens någonsin anlitas af qvinnan sjelf.
Åtminstone ligger det icke i qvinnans natur, att hon redan ifrån början skulle hysa misstroende emot den man, med hvilken hon beslutat att för alltid förena sitt öde.
Lag-Utskottets Betänkande Nio 7. 9 Härmed vill Utskottet icke hafva bestridt, atl icke, på satt motionären anmärkt, i det dagliga lifvet fall förekomma, der mannens obegränsade målsmanskap ledt till olyckliga följder för det gemensamma hushållet.
Sådana händelser lära dork lyckligtvis böra räknas till undantagen, och lagen bar icke lemnat hustrun värnlös emot mannens missbruk af målsmansrätten.
Enligt Kongl. Förordningen den 27 April 1810 är slöseri ett lagligt skäl till äktenskapsskilnad, och nyligen har genom Kongl. Förordningen den 18 September 1862 blifvit stadgadt, att, om mannen genom försummelse eller vanvård af boets angelägenheter, eller boets belastande med gäld utan motsvarig nytta, kan anses missbruka sitt målsmanskap, så eger hustrun atl söka boskilnad, till följd hvaraf icke allenast mannens målsmanskap upphör, utan han äfven förlorar sin giftorätt i den egendom, som sedermera tillfaller hustrun.
En sådan förlust af målsmanskapet kan visserligen icke inträffa förr än mannen missbrukat detsamma och förlust af egendom sålunda möjligen redan tillskyndats hustrun; men lagen synes icke behöfva presumera det nästan otroliga fallet, att qvinna vill ingå äktenskap med en man, om hvilken hon på förhand vet, att han skall missbruka sin ställning såsom make.
Det synes vara tillräckligt, om bon eger ett medel alt rädda sig undan vidare förluster, sedan hon vunnit den sorgliga erfarenheten, att hon misstagit sig å mannens verkliga karakter.
Hvad beträffar det af motionären antagna fallet, „att en ung man kan ega den hederligaste karakter och många goda egenskaper, utan alt vid den period af lifvet, sorn är den naturliga för äktenskapets ingående, hans förmåga att sköta en hushållning eller taga sig fram i lifvet ännu är bepröfvad,,, så lärer en person med sådana egenskaper utan svårighet låta sin blifvande maka förmå sig, att redan vid äktenskapets början ställa sig under förmynderskap, i hvilken händelse enligt sistnämnda Kongl. Förordning boskilnad tillika får inträda.
Från ansvarighet för hans möjligen före äktenskapet åsamkade skulder kan hustrun i denna händelse genom äktenskapsförord enligt nuvarande lagstiftning befria sig.
Vidare torde emot motionärens förslag böra erinras, att, så vidt detsamma endast afser upphäfvande al målsmanskapet och icke tillika omfattar 11 Kap. Giftermåls-Balken med dess bestämmelser om makars skyldighet att ansvara för gäld, som endera gjort under äktenskapet och deraf fördel tillflutit boet, detsamma icke kan medföra åsyftad verkan.
Om äfven hustruns egendom förvaltas af henne sjelf eller god man, så måste hon ändock, så länge 2 och 3 §§ af nämnda kapitel i Giftermåls-Balken förblifva oförändrade, med densamma ansvara för mannens under äktenskapet åsamkade skulder, såvida icke det fall inträffar, som a Ises i 4 § af samma kapitel, eller att gälden tillkommit af mannens särskilda vållande och förgörelse, utan alt hustrun deraf haft nytta eller del — hvilket dock högst sällan torde emot borgenärers bestridande kunna ådagaläggas.
Har hustrun enskild egendom, deri mannen ej har giftorätt, så skulle väl enligt lagens stadgande hälften deraf kunna räddas*undan ansvaret för mannens gäld under äktenskapet; Bih. till R.
Brot. 1865 & 1866. 7 Sami. 1 Afd. 2 Haft. 2 10 Lact-Utskottets Betänkande No 7. men erfarenheten har tillräckligt visat, huru svårt en hustru har att neka mannen sin underskrift å hans förbindelser, då behofvet är stort, och dermed ikläder hon sig också fullt ansvar för gäldon.
Kan hustrun undandraga mannen ett sådant biträde, då han derom anhåller, så torde också tidpunkten för en verklig boskilnad hafva inträdt.
Hvad slutligen beträffar den af motionären anmärkta omständigheten, alt främmande länders, och bland dem särskildt
Frankrikes lagar låta målsmanskapet bero af de blifvande makarnes öfverenskommelse, så torde Utskottet endast behöfva erinra, att det inflytande