Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då det sålunda visade sig, att kostnaden för cellfängelset i Wenersborg i verkligheten uppgått till mera än 88 procent utöfver det af Kongl. Maj:t fastställda förslaget, och att utgifterna för byggnaden i Carlskrona, om icke i samma mån, ändock betydligt öfverstigit det beräknade beloppet, så erbjöd väl detta förhållande en särdeles anledning för Herr
Föredraganden att låta undersöka tillkomsten och beskaffenheten af kostnadsförslagen och att såmedelst åtminstone tillvägabringa en större noggrannhet vid. upprättande af dylika förslag för framtiden; men ännu större uppmärksamhet påkallade den omständighet, att styrelsen ansett sig kunna låta byggnaderna fortgå, äfven efter det de af Kongl. Maj:t anslagna summor blifvit använde, och att utbetalningarna egt rum från ränterierna vida utöfver kostnadslörslagen och jemväl utöfver de tillgångar, som af Ständerna för ändamålet voro anvisade, så att ersättningen måst utgå af medel, som först sedermera af Rikets Ständer blifvit beviljade.
Det är icke anordningen af denna ersättning, som utgör föremål för anmärkning mot Föredraganden, utan det fullkomliga förbiseendet af hans pligt, att låta beifra de underordnade myndigheternas förfarande, hvilket till sin grund varit och till sina följder kunnat blifva af den för statsförvaltningen äfventyrligaste beskaffenhet. f) Det af Utskottet anmärkte förhållande, att den af Rikets Ständer vid sisla riksdagen anslagna tillökningen i aflöning ät ett ökadt antal matroser blifvit använd till förhöjning i under-officerares aflöning, är så mycket mera anmärkningsvärdt, sorn åtgärden derjemte innefattar en fullkomlig förändring i den organisation, för hvars genomförande det förhöjda anslaget beviljades. g) Förvaltningens af Sjöärendena reglering har den 1 Mars 1853 skett på ett sätt, sorn föga öfverensslämmer med Ständernas beslut.
Denna reglering, som äfven trädt i verket, medför den följd, att af lots- och båkmedlen ett belopp af 1,591 r:dr 32 sk. utöfver hvad, som förut för Konstitutions-UtskotteU Memorial, N:o 6. 91 Förvaltningen utgått, hädanefter tages i anspråk.
Af sagde belopp äro 600 R:dr anslagne till arfvode åt Lols-direktören, som förut åtnjutit ett dylikt arfvode, anvisadt å 5:te Hufvudtitelns besparingar; och har öfriga beloppet ingått i regleringen af lönerna åt Förvaltningens tjenstemän.
Om och i hvad mån lotsmedlen böra bidraga till aflöningar inom Förvaltningen, må vara en fråga för sig.
Här förekommer deremot, att denna disposition af lotsmedlen saknar all grund i något medgifvande af eller någon framställning till Rikets Ständer.
I afseende på lots- och båkmedlen yttrade Ständerna vid sista riksdagen, i den underdåniga skrifvelsen, rörande regleringen af utgifterna under 5:te Hufvudtiteln, att de förutsatte, att hela beloppet af nämnde inkomst skulle fortfarande för lotserioch fyrings-staterna användas, hvaremot uppenbarligen strider, att medel, tillhörande merberörde inkomst-titel, anvisats, såsom nu skett, till arfvode, som förut ansetts såsom en tillfällig utgift, och till löner till tjenstemän inom Sjöförvaltningen.
En förändrad reglering af de åt detta kollegium anvisade lönerne var ock så litet af Ständerna emotsedd, att de i ofvanberörde underdåniga skrifvelse uttryckligen förklarade, att någon ändring i de under titeln uppförde summor, hvilka, i likhet med anslaget till Sjöförvaltningens aflöning, ej utgjort föremål för föregående yttranden i skrifvelsen, icke ifrågakomma, hvadan samma summor blifvit beräknade till enahanda belopp, som förut.
Äfven vid denna reglering, som skett utan Ständernas medverkan, hafva sålunda Ständernas föreskrifter, i afseende på medlens användande, blifvit förbisedde. h) I särskild underdånig skrifvelse, aflåten vid sistlidne riksdag, hafva Rikets Ständer fästat Kongl. Maj:ts nådiga uppmärksamhet på nödvändigheten deraf, att förvaltningen af Militice-boställs-kassan blefve på det sätt ordnad, att sådana från densamma hittills utgående kostnader, som för kassans egentliga ändamål voro främmande, måtte för framtiden undvikas.
Anledningen till denna underdåniga framställning hemtades derifrån, att kassan befunnits belastad med årliga pensioner till betydligt belopp, hvilka pensioner uppkommit deraf, att tid efter annan Krigs-kollegii embets- och tjenstemän erhållit aflöningar, som anordnats af kåssan, och hvilka sedermera såsom pensioner fått Sibehållas.
Denna Ständernas skrifvelse har icke till någon åtgärd föranledt, ehuru det blifvit upplyst, att aflöningar fortfarande af kassan utgå; och vill det synas, som om Ständernas hemställan påkallat åtminstone någon sådan åtgärd å Konungens rådgifvares sida, att kassan, i mån af afgång bland nuvarande löntagare, kunnat från dylika afgifter för framtiden befrias, och att för sådant af Ständerna otvetydigt afsedt ändamål, Krigs-kollegium bordt erhålla befall - 92 Konititutions-Utskotteti Memorial, N:o 6. ning, att icke, utan särskild nådig föreskrift, gå i författning om återbesättande af de tjenster, som kunde blifva lediga genom afgång bland dem, som nu af kassan erhålla aflöning.
At Sun dhets-kollegii tjenstemän har, genom Kongl.
Maj:ts beslut den 21 April 1852, blifvit tilldelad ersättning för ökade göromål, i anledning af kolerans utbrott år 1850, hvilken ersättning anvisats af de för karantäns-anstalterna afsedde medel.
Då tjenstemän icke kunna ega någon rätt att fordra godtgörelse derföre, att de göromål, som tillhöra deras tjenstebefattningar, tillfälligtvis ökas, kan en särskild godtgörelse i dylika fall lätteligen föranleda en oriktig föreställning om tjenstemännens pligt och statens rätt.
Om likväl en dylik gratifikation någon gång skulle kunna ega skäl för sig, saknar styrelsen icke medel af besparingarne inom vederbörande hufvudtitel att dertill använda, utan att, såsom här skett, genom disposition af karantäns-medlen öka kostnaden för dessa anstalter, derföre utgifterna icke af Ständerne äro begränsade, enär medlen tagas från den under Kongl.
Majlis disposition ställda Handels- och Sjöfarts-fonden samt af det mindre kreditivet.
För begge dessa kassor torde arfvoden till tjenstemännen inom Sundhets-kollegium, hvilka innehafva af Ständerne reglerade löner, vara nog främmande utgifter; hvadan jag anser anmärkning hafva bordt göras emot de Konungens rådgifvare, hvilka denna åtgärd i underdånighet tillstyrkt. k) Den behandling, Rikets Ständers beslut om tullbevUlningen vid sista riksdag erhållit, visar nogsamt, på sätt Utskottet anmärkt, att nuvarande Herr Föredraganden för Finans-ärenden icke finner sig tillkomma, att upprätthålla den föregående styrelsens löften om ett friare varu-ulbyte med andra nationer, samt att efterkomma de förbindelser, sorn Regeringen sålunda sig åtagit.
Frågans behandling vid denna riksdag ådagalägger så väl å ena sidan den största brist på kännedom om nationens behof och af dess dermed öfverensstämmande önskningar, som ock, å den andra, att representationen alldeles ogillat det sätt att till en aflägsen framtid uppskjuta reformerne i tullagstiftningen, som afsågs i den Kongl.
Propositionen rörande en med delta ämne sammanhängande Grundlagsförändring, hvilken proposition af Rikets Ständer enhälligt är vorden förkastad.
Om, i följd af detta, så väl som Sländernes Öfriga beslut i denna fråga, den- förhoppning sig företer, att styrelsen skall nödgas omfatta ett annat system, så vore det dock lika litet för sakens skull, som med afseende å den nödvändiga värdigheten hos personerne, önskvärdt, att de, som i så hög grad visat sig det prohibitiva systemet tillgifne, skulle blifva de, som genomföra förändringen, hvilken tvifvelsutan skall betydligt lida, om dea Koniittuttcmt- VUkotteU Memorial, N:o t. skall erhålla sin framgång genom dem, som icke med full öfvertygelse erkänna riktigheten deraf. I)
Uti underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t den 28 Juni 1848 hade Rikets då församlade
Ständer uttryckt den åsigt, att de i riket befintliga privat-banker icke lemnade nödiga garantier för rättigheten till idkande af en så vidsträckt penningerörelse, som af dem bedrefs, och derföre i underdånighet anhållit om utarbetande af förslag till åtgärder, hvarigenom penningerörelsen i landet på säkrare och mera bestående grunder skulle kunna ordnas, så att, vid de redan stadgade oktroj-tidernas slut, Privat-bankerne utan olägenhet för det allmänna kunde upphöra.
I öfverensstämmelse härmed beslutade Rikets Ständer vid 1850—51 årens riksdag, att till låne-biträde åt sådane filial-banker, som af enskilda bolag bildades, vare sig till ersättande af uppbörd
Privat-bank eller för att eljest underlätta allmänna rörelsen, anvisa utaf Riks-banken en viss summa, hvilken, i fall flere filial-banker samtidigt skulle uppstå, borde dem emellan, efter Banko-fullmäktiges bepröfvande, fördelas; ojch, skulle sättet för dessa nya bankers verksamhet medelst utlåning, vexel-di$kontering, öppnande af upp- och afskrifnings-räkning samt beviljande af kreditiv, närmare bestämmas genom reglgmenterna, som borde till Kongl. Maj:ts nådiga pröfning ocb fastställelse öfverlemnas.
Bland åtta särskilda ansökningar om fastställelse af ingifna förslag till reglementen för Filial-banker j bildade i olika, orter, blefvo, genom Kongl, Majlis Resolutioner under den 27 Mars 1852, endast tvänne af Kongl. Maj:t bifallne, hvaremot de öfrige sex afslogos, De skäl, sorn lågo till grund för de nådiga afslagen, voro hemtade dels från anmärkt^ brister och förmenta felaktigheter uti de inkomna reglemeRts-förslagen, och dels från den förutsättning, alt inom de orter, dgr inrättandet af dessa, filialbanker ifrågakommit, rqdan skulle finnas erforderlig tillgång på rörelsemedel genom förut varande låne-anstalter, bland hvilka Privat-banker äfven räknades; hvarjemte, i afseende på tvänne af dg, föreiomne, ansökningarne anmärktes, att teckningen ej vore så betydlig å någotderg. ställgt, att tillräcklig fond syntes kunna sammanbringa?,.
Att innehållet af och bristerna uti de fprkastade förslagen till reglementgn igke utgjort hos de, Statsrådets ledamöter, som besluten tillstyrkt, det egeptliga, skälet föp afsJaget, vill synas uppenbart deraf, att de tvänne reglements-föjrslag, spm ypnnit nådig fastställelse, äfvenväl funnits beliäftafle med fel och brisfer, hvilka dock genom vidtagna rättelser och tillägg blefvo undanröjde; utan måste hufvudsakliga motivet för afstyrkandet hafva legat uti det förmenta förhållande, att ifrågavarande orterna redan eg^g, utyäg^ %. be&ätpjanjie, af en lifligare rörelse inom desamma. 94 Konstitution- Ut,»kottets Memorial, N:o 6.
Ett slikt antagande kan likväl icke anses hafva varit stödt på någon närmare undersökning, och att ett misstag blifvit af Konungens rådgifvare begånget, torde jemväl få anses ådagalagdt derigenom, att några månader derefter filial-banker blifvit inrättade i tre af de orter, inom hvilka bolag bildats, som af oraförmälda anledning förut rönt afslag.
Menemot en så omfattande pröfning, enligt hvilken antalet af filial-banker och orterna för deras inrättande skulle helt och hållet göras beroende af Regeringsmaktens beslut, torde med skäl kunna erinras, att densamma befinnes utsträckt vida öfver den lagliga befogenhets-gränsen.
Rättigheten att bilda filial-banker var icke betingad af någon på Kongl. Maj:t beroende pröfning af frågan, om och hvar sådane banker fingo inrättas, utan endast af ett nådigt gillande af formen för bankrörelsens bedrifvande.
Rikets Ständer hade velat medgifva inrättandet af dylika banker öfver allt, der bolag med nödig säkerhet kunnat för ändamålet bildas.
Och om det antages, att filial-banker endast äro en utsträckning och lokalisering af Riksbankens verksamhet, så beror deras etablerande af den beslutande-rätt Rikets Ständer i fråga om Riksbanken ega.
Denna rätt är ej inskränkt genom 6 § i lagen för Rikets Sländers Bank den 1 Mars 1880, eller Kongl. Kungörelsen den 14 Januari 1824.
Följaktligen borde endast beskaffenheten af de inkomna förslagen till reglemenlerna kunnat åberopas såsom skäl för afslag.
De binder, som härutinnan mötte, hade lätt kunnat undanrödjas genom vederbörandes hörande och vidtagne rättelser, såsom tillgått med de tvänne reglementen, hvilka lyckades att vinna Kongl. Maj:ts nådiga sanktion; -och genom ett sådant förfarande hade alla de sökande vederfarits enahanda rätt. 5:o Såsom förfoganden, hvilkas tillstyrkande af Konungens rådgifvare saknar tydliga rättsgrunder eller ock icke Öfverensstämmer med en riktig tillämpning af gällande lagar och föreskrifter, hafva följande företrädesvis synts böra anmärkas: a) Det i Utskottets memorial närmare framställda beslutet om utbyte af prebende till Biskopsstolen i Kalmar; b) Det likaledes anmärkta medgifvande åt Landshöfdingen i Götheborg att använda öfverskottet af inkomsten utaf de från Elfsborgs kungs-ladugård afsöndrade lägenheter till godtgörande af Landshöfdingens ackords-ränta; c) Det jemväl anmärkta anvisandet åt t. f. Landshöfdingen i Malmö af lön3 motsvarande Landshöfdinge-lönen, utan att afdrag skett för den lön, som åtföljde den tillförordnades innehafvande tjenst, till den del densamma honom sjelf tillgodokom; Konstitutioni-Utskotteti Memorial, N:o 6. 95 d) En af Utskottet närmare framställd disposition af Landshöfdingelönen i Linköping-, é) Rådgifvarnes underlåtenhet att yttra sig rörande åtskilliga tjenste-tillsättningar af den beskaffenhet, att deras yttrande deröfver ovilkorligen af Grundlagen påkallas, hvarom närmare framställning förekommer i Utskottets memorial; ' f) Lands-kamereraren i Örebro vägrad rätt att få sin särskilda mening vid förslags upprättande bifogad förslaget och såmedelst underställd Kongl. Majlis nådiga pröfning; g) Statsrådets tillgörande att tillstyrka återställande af försuten tid för utbekommande af fordran hos staten; och h)
Efter det kolera-sjukdomen utbrutit här i Stockholm, äfvensom på Gottland, hade till Kongl. Maj’t inkommit en hos Öfver-ståthållareembetet hållen undersökning om sjukdomens uppkomst, samt en af doktor Andrée genom Konungens Befallningshafvande i Wisby insänd berättelse om de på'Gottland förekomne sjukomsfall.
I anledning af dsssa handlingar, de der syntes antyda, att kolerasmitta blifvit i Sverige införd med fartyg, som, från Liibeck ankomne, undsluppit karantäns-behandling, ehuru koleran vid deras afgång derifrån skulle hafva varit gängse, anbefalldes vederbörande att undersöka, huruvida Kongl.
Kommerse-kollegium åsidosatt något sitt åliggande, i afseende på karantänen och, samtidigt med utfärdandet af denna nådiga befallning, blef Svenske och Norske konsuln i Lubeckj Nolting, frän Konsuls-bestä/lningen entledigad.
Grunden till detta beslut bar otvifvelaktigt varit förutsättning, att kolera-smittan funnits i Lubeck, utan att konsulen Nolting derom afgifvit rapport.
Den omständighet, att kolerans utbrott i Lubeck år 1853 hvarken å den ifrågavarande tiden var och ej eller sedermera någonsin blef såsom en verklighet bestyrkt, blottar det misstag, som sålunda måste anses hafva föranledt Konungens rådgifvares förhållande i detta ärende, hvarjemte den omständighet, alt Nolting ansågs beträdd med en förseelse, utan att han öfver tillvitelsen derom blifvit hörd, utgör en särskild anledning till anmärkning mot Konungens rådgifvare, enär vår samhällsförfattning icke medgifver, alt någon förklaras saker till någon förseelse, utan att tillfälle till förklaring varit honom lemnadt.
Grundlagen tillerkänner visserligen Konungen rätt att skilja en förtroende-embetsman från embetet; men den ålägger ock Statsrådet, alt deremot göra erinringar, då de dertill ega skäl; och då anledningen till afsättningen var en förment förseelse, funnos så mycket mindre skäl att icke bereda Nolting rättigheten att varda hörd, som hans skiljande från embetet; icke innefattade någon preventiv åtgärd emot den redan utbrutna sjukdomen.
I sådant afseende hade, vida lämpligare, herrar ÉotäiUuUMVtrtfkoiicii Memorial, $:o 6. r&dgifvarte bordt utverka befallning till Kommerse-kollegium att förklara Lubeck smittadt af kolera, derom likväl icke något beslut utgått. 6:0
Såsom utvisande, att åtskillige af Konungens rådgifvare icke med nit och drift befordrat hvad, sorn till deras föredragning hört, äfvensom att de samtlige lemnaf utan uppmärksamhet hvad dem i detta afseende gemensamt ålegatj torde särdeles förtjena att anmärkas: a) Den af Utskottet framställda behandling af frågan om Kreditlägstifthingén. b) Den likaledes af Utskottet utvecklade frågan om rådgifvarnes underlåtenhet att reglera handelsf örhållandena med brödrariketj samt att tillvägabringa enhet i tull-bestämmelserna. c) Hans Excellens Justitiae-statsministerns af Utskottet anmärkta och närmare utredda underlåtenhet att behandla Lag-reformen; samt vidare följande frågor: d) Rikets Ständers underdåniga skrifvelse af den 1 Mars 1851, innefattande tillkännagifvande, att Rikets Ständer funnit sig förhindrade antaga Kongl. Maj:ts vid 1847 och 1848 årens riksdag till Ständerne aflemnade förslag till nj riksdags-ordningj samt i sammanhang dermed till ny regerings-formj äfvensom Borgare-Ståndets särskilda underdåniga skrifvelse af den 8 sistnämnde månad, deruti Borgare-Ståndet anmält sin mening i denna fråga, afvikande från Med-ståndens, hafva, efter föredragning, blifvit lagda till handlingarne, utan att föranleda någon åtgärd.
Derigenom upphörde således Konungens rådgifvares verksamhet för denna fråga, som i sig innefattar vilkoret för alla andra reformer i samfunds-ordningen; och hvilken fråga ”aldrig skulle kunna falla."
Den kommer, i hvad på Konungens rådgifvare beror, att stadna inom området af ofruktbara försök.
Maj:t förklarade år 1848, att den stridighet i åsigter, rörande hufvudgrunderna för ombildningen af representationen, som länge varit rådande, äfven då vid behandlingen af frågan visat sig fortfara, på ett sätt, sora aflägsnade hoppet att den genom
Ständernas åtgörande skulle till ett efterlängtatlt slut befordras, samt att detta förhållande föranledde dertill, att Kongl. Maj:t, för att söka förekomma söndring inom landet och tillvägabringa den endrägt, som ensamt kunde emot yttre fiender och inre oro gifva staten styrka till lugn utveckling och förkofran, ansett sig af Konungslig pligt uppmanad, att framlägga förslag till representationens ombildning.
Deri öfvertygelse om omöjligheten, alt utan Konungens medverkan komma till målet, hvilken sålunda framträdde, kunde icke af någon omständighet förändras; och de enskilda försök, som, efter vanligheten, jemväl under förra riksdagen gjordes, för att tillvägabringa en förändring, Konititutioni-Utskottete Memorial, N;o 6. dring, visade bäst genom frågans behandling, så väl i Konstitutions-Utskottet, som hos Ständerna, och ändtligen i förstärkta Utskottet, att en större kraft erfordrades för frågans lösning, än den, som tillhörde någon fraktion af de olika meningarne inom Stånden.
Icke desto mindre har ej eller vid denna riksdag något förslag till representationens ombildning blifvit af regeringen framlagdt; och det torde således med skäl kunna antagas, att Konungens nuvarande rådgifvare afse att lemna denna fråga åt det öde, som inom vår splittrade och söndrade representation väntar hvarje förslag, som icke underslödjes af de kraftigaste bemödanden å regeringens sida.
Om det måste medgifvas, att det hittills visat sig hurusom, på ena sidan, regeringen icke inom den nuvarande representationen kan finna något verkligt stöd för sina åsigter, och å den andra, ej eller Ständerna sjelfva handla i någon viss rigtning, och att sålunda regeringen, i flere hänseenden till sin verksamhet inskränkt, föga skall kunna uträtta något för landet nyttigt, hvilket än mindre af Ständerna kan åstadkommas, så måste representationens nuvarande organisation med rätta bära skulden för de olägenheter, som utgjort och utgöra föremål för önskade, men uteblifna förbättringar; och då representationens ombildning ytterst beror af regeringens tillgörande, lärer rådgifvarnes fullkomliga overksamhet i detta hänseende ådagalägga, att de förbisett nationens och statens vigtigaste angelägenhet, och såmedelst ingalunda till folkets sannskyldiga nytta begagnat den makt, som varit dem anförtrodd. é) Under den 9 Juli 1852 blef Herr Chefen för Ecklesiastik-departementet bemyndigad att, med biträde af något mindre antal sak-kunnige män samt af en ledamot i Statskontoret, uppgöra de för läroverkens reglering nödiga förslag till skol-lag och skolstat; hvarvid afseende skulle fästas dels på redan för handen varande ordning och förut gjorda bestämmelser, dels på Rikets Ständers vid särskilda tillfällen yttrade önskningar och fattade beslut, och dels ändtligen på inkomna, ännu ej afgjorda, underdåniga ansökningar och framställningar.
Vid förslaget till stater skulle hänseende tagas så väl till de tillgångar, som vid läroverken finnas, som till de anslag, hvilka tid efter annan af Rikets Ständer blifvit gjorda.
De biträden från undervisningsverken, som erfordrades, skulle af Departementschefen få utses.
I dessa vigtiga angelägenheter, som så länge väntat och så högt påkallat en slutlig behandling, har allt sedermera icke något förslag framträdt. f) Utsedde kommitterade afgåfvo den 29 December 1846 nytt förslag till kyrkolag och särskilda lagarj rörande kjrrkoväsendet samt kyrkoBilt. till R.
Vret. 1853—18S4. 3 Sami. 4 Haft. 13 98 \Konxtitution$-lltskottets Memorial, N:o 6. stadgar.
Dom-kapitlen i riket hafva med utlåtanden, i anledning af sistnämnde förslag, inkommit, men vissa församlingar hade ännu ieke blifvit, på sätt kommitterade hemställt, hörde öfver förslag om tillsättande af kyrkoherdar och kapellaner, i afseende på hvilka tillsättningar särskilde rättigheter samma församlingar tillkommo.
Jemte det yttranden från sagde församlingar i ofvanberörde afseende skulle infordras, beslöt Sveriges och Noriges Interims-regering, det borde, till lättnad vid öfversigten och behandlingen af detta omfattande och vigtiga ärende, upprättas en jemförelse emellan nu gällande stadganden och dem, som blifvit föreslagne, derjemte upptagande de anmärkningar, som vid de förstnämnde blifvit framställde; och uppdrogs detta arbete åt Herr Kontraktprosten A. J.
Cnattingius, emot det arfvode, som framdeles komme att bestämmas.
Den vigtiga reformen i kyrkolagen, påkallad jemväl af de åtal, som den nu gällande lagen påfordrat för tillgöranden, hvilka synas vara utom området af statens straffrätt, kan icke nog fortskyndas; och det vill förekomma, som om förslagets framläggande inför Ständerna blifvit fördröjdt derigenom, att Herr Föredraganden icke kunnat omedelbart följa det arbete, derföre han ansetts behöfva biträde, då detta icke verkställts inom Departementet, på sätt ofelbart vederbordt. 7:o Att vid behandlingen af flere bland de frågor, som nu särskildt blifvit utredda, antingen hvar för sig eller med hänvisning till hvad Utskottet gemensamt derom yttrat, flere af Grundlagens stadganden blifvit af Konungens rådgifvare förbisedde eller åsidosattetorde icke behöfva vidare, än som skett, utredas och ådagaläggas. 8:0 Slutligen torde behandlingen af frågan om grundräntornas förenkling samt om verkställighet aj Konungens och Ständernas beslut^ rörande räntornas utgörande hafva bordt utgöra föremål för en närmare utredning af Utskottet, som väl uttalat sitt omdöme derom, genom förordnande af åtal inför Riksrätt mot dem af Konungens rådgifvare, hvilka tillstyrkt uppskof med verkställigheten af sagde beslut, men icke inför Ständerna framlagt anledningen till detta åtal.
Då det förekommer otvifvelaktig!, att Sländernes rätt, att äfven med afseende å denna rådgifvareåtgärd göra den anmälan, 107 § Regerings-formen afser, är alldeles oberoende af den pröfning, rådgifvarnes förfarande kan hos Riksrätten erhålla, och hvilken endast afser öfverträdelser af vissa Grundlagens stadganden, hade en sådan utredning af denna anmärkningsvärda fråga icke bordt saknas; men som en dylik till ^ina liufvudsakligaste momenter dels innefattas i Utskottets skrifvelse till Juslitie-ooibudsmannen, hvilken skrifvelse genom pressen blifvit offentliggjord,,och dels innehålles i det Siats-Utskottets be - H'mstiiutiont-Utskottets Memorial, N:o 0, 99 tänkande, som, beträffande räntornas förenkling, redan blifvit hos Ständerne föredraget; torde vidlyftigheten af denna reservation icke med ea vidare framställning i detta ämne böra ökas.