Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid pröfningen af frågan, huruvida hemmanen under Ädelforss borde Sökanderne till ersättning för deras skalterättsfordringär upplåtas, ansåg tillförordnade StatsSecreteraren först förekomma att tillse , hvad verkan Rikets Ständers ofvannämnde af Sökanderne åberopade yttrande dervid må medföra, att nemligen jR.
St.r exempelvis uppgifvit, attj då fråga vore örn flere till Ädelforss Guldverk anslagne hemmans indragande eller hemfallande till Staten j desamma då blcfve användbare till behof af ifrågavarande beskaffenhet j äfvensom att flere dylike fall kunde uppkomma j Betänkan cl en, N:o 273.
323 hvilka gifve tillfälle för desse fordringars godtgörande i den med Författningarne öfverensstämmande ordning.
Efter tillförordnade SlatsSccreterarens tanka kunde af detta yttrande icke någon annan mening dragas, än att R.
St.T trott det vara enligt med Författningarne, all hemmanen under Ädelforss kunde till godtgörande af Sökandernes skatterättsfordringär användas, ty någon serskild förmån eller grace genom undanlag från Författningarne, trodde tillförordnade StatsSecreteraren ej att R.
St:r velat Sökanderne bereda, hvilket då bordt på annat sätt vara uttryckt.—
Att en sådan serskild förmån för Sökanderne varit R.
Sltrs afsigt, vore så mycket mindre troligt, som R.
St:r i öfrigt, på alla ställen i deras Skrifvelse, ansett ersättningen böra i vanlig och med Författningarne öfverensstämmande ordning meddelas.
St:r afgåfvo förenämnde yttrande, kände troligen R.
Sttr icke eller förhållandet med tillkomsten och beskaffenheten af desse hemman, ännu mind re var det för R.
St:rs pröfning ulredt, om och hvad hinder af Förtättningarne kunde mot deras upplåtande till ifrågavarande ändamål förekomma.
M:t äfven redan på detta sätt förstått R.
Sttrs ifrågavarande yttrande, visade sig äfven deraf, alt K.
M:t år i8iq vid föredragningen af R.
Sltrs förberörde underd. yttrande, infordrade KammarCollegii underd.
Utlåtande om desse Hemman, utan att förnärma Kronans rätt, kunde till det af R.
St:r anvisade ändamål användas.
Tillföi ordnade StatsSecreteraren ansåg således, i följe häraf frågan om Hemmanens upplåtelse till det otn - Stats-Utskottets nämnde behofvet endast bero derpå, huruvida det vore med gällande författningar öfverenstämmande.
I detta afseende framställde sig för tillförordnade StatsSecreteraren genast den omständigheten, att då, efter rjrj §. i Regeringsformen och hvad R.
St:r förklarat, Kungsgårdar ej få lemnäs i ersättning för skatterättsfordringar, kunde, efter tillförordnade StatsSecrelerarens tanka, på samma skäl ej härtill användas Kronans öfrige lägenheterj såsom nämnde §. i Regeringsformen vidare innehåller, och hvaribland Ädelfors* egendom, såsom för Kronans penningar inköpt och lika med Kungsgårdar och dertill hörande hemman, under Kronans fullkomliga egande- och dispositionsrätt, ostridigt inbegripes, men alldeles icke Kronohemman, hvilka Kronan ej disponerar, utan innehafvas af åboerne , och om hvars förvaltning inga grunder , såsom om de förstnämnde, af R.
St:r äro, efter det vidare stadgandet i samma §. föreskrifne.
St:r i deras andra underd.
Skrifvelse, rörande Ädelforss egendom, yttrat, att med denria egendom borde, såsom om ledige Kronolägenheter stadgadt ar, förhållas, hvilket måste här innefatta detsamma, som R.
St:r tillförene dermed förstått, eller hemmanens utarrendering på 3o år, såsom den åtgärd, Konung och Ständer, med anledning af RegeringsFormen, för dispositionen af alla Kungsgårdar och Kronans lägenheter föreskrifvit; hvadan således öfver en strid emellan detta R.
Strrs beslut och det andra om hemmanens användbarhet till skatterätts-fordi ingars godtgörande sig företer.
Tillförordnade StatsSecrete - Betänka n d en, N:o 275.
325 raren trodde således för sin del, att, lika litet sora införsel i Kungsgårdar kunde beviljas för skatterättsfordringar, lika litet kunde den meddelas i Kronan förbehållne hemman under Ädelfors, såsom varande att rakna bland Kronans öfrige i 77 §. i RegeringsFormen omnämnde lägenheter.
Dernäst borde det undersökas, huruvida i öfrigt desse hemmans användande till skatterätts-fordringars botalande vore med Författningarne och hvad tid efter annan blifvit i ämnet förordnad! öfverensstämde.
F.fter äldre föreskrifter hafva enskilde varit berättigade, att uti odisponerade Kronohemman få införsel till ersättning för dylike fordringar hos Kronan, enär de uppgå Ivo sådane heraman.
I annat fall hade de den utvägen, att sälja dem till andre, som behöfdc dem, för att dermed betala dylika skatterätts-skulder till Kronan, hvarigenom således qvittning med Kronan uppkom, och på hvilket sätt foidringarne blefvogodtgjorde.
Vid sådana tillfällen hafva dessa fordringar i sednare tider vanligen gällt 10
R:dr för hvarje daler och ansetts af föga värde, emedan, sedan 1789, då Kronohemmans åboer lingö företräde till skatte-rätten å sine åboende hemman framför skatterätts-fordrarcn, svårighet mött, att kunna i hemman få desse fordringar ersatte; hvaremot före 1789 skatterätts-fordraren, med ganska få undantag, kunde erhålla så många dylika hemman, han ville, emedan åboerne då i allmänhet voro skyldige att hemmanen afträda.
Detta var ock anledningen, hvarföre flere enskilde gäldenärer i Byten hos K.
M:t år 1821 begärde att få qvitta dylike 326 S tats-Utskottets fordringar emot andre Bytesskulder af Frälseränta och Efterräkning , emedan de eljest ingen utväg hade att fa dem använde; och det ansågs af dem som en stor förmån, då K.
M:t tillät det oell bestämde värdet å en skatterättsdaler till i3 R:dr 16 sk.
Det ringa värde en skatterättsdaler haft i köp och salu, emot den förmånen i sednare tider alt få införsel i hemman derför, har naturligtvis gjort, alt man, för iakttagande af Kronans bästa, på allt sätt sökt motarbeta och förekomma införsel i dess odisponerade hemman för dylike fordringar, och 4et bär alltid blifvit afslaget af KammarCollegium och K. M:t, då frågan icke varit alldeles klar efter Författningarne och införseln således icke kunnat nekas.
Härom vittnar bland annat beslutet i K. Brefvet d. 27 Maji 181 r, hvaruti föreskrifves, att indragné LandsGevaldigerBoställen ej skulle användas till ersättning för skatterätts-fordringar, utan utarrenderas på 3o år, ehuru, enligt ett Bref af år 1795, Landtstats-boställen i allmänhet, då de bestodo af mer än ett nummer, kunde dertill användas.
Då Kronan haft sine skatterätts-fordringar att dermed betala dylike skulder, hvilket aldrig kunnat nekas, och då enskilde kunnat använda dem medelst qvittning å andra bytesfordringar, hvartill en lång tid var föga utväg, så liar ock ingen kunnat i denna del klaga, hvilket ej eller försports.
Att skatterätts-fordringar äro satte i samma predicament som andre fordringar af Frälse-ränta och Efterräkning efter K.
Brefvet den 8 December 1747? ocb aH samma föreskrift gällt för deras B e t ä nk a n d e n, N:o 2^5.
327 deras godtgörande, visar erfarenheten ända till närvarande tid, ty något annat stadgande tinnes ej, sorn IVJi binder skatterältsfordrarrn, att göra sig betald genom Kronans genfordran, derest lian ej kan uppge Kronohemman till ersättning.
Den omständigheten, att införsel derjemte gifvits i jord för desse fordringar» gjorde deruti ingen skillnad, ty för Frälsei änte-fordringar har äfven alltid gifvits införsel i Kronans behållnc räntor, och desse fordringar på sådant sätt jemväl blifvit liqviderade.
Äfven för Tullgarns-fordringarne har samma liqvidationssätt varit iakttaget och desamma i enahanda ordning blifvit ersatte.
Kär nu Kronan med sine skatterätts-foidringar kan betala sine skulder af dylik beskaffenhet, så är det väl tillbörligt, alt sådant sker häldre, än att derför bortlemna Hennes odisponerade hemman till Hennes stora förlust, då man nemi. kan vägra det med stöd af Författningarne.
Desse omtala icke införsel i annat än Kronohemman, och att dylike hemman dertill bestämdes, har bland annat naturligtvis varit det skäl, att Kronan intet derpå förlorade, emedan det varit Kronan likgiltigt, hvem som ägde hemmanet, åboen eller en skatterälts-fordrare.
Till införsel i Kronoskatte eller Frälsehemman ge deremot icke Författningarne tillåtelse.
— Om man nu vill påstå, att Kronan icke kan äga sådane hemman, utan att de genast, efter det de blifvit af Kronan förvärfvade, bordt förvandla sig till Krono, så är det likväl, i afseende på hemmanen under Ädelforss, förhållandet, att de bibehållit och åtnjutit sine 4 B. 22 39.8 LStats-U tskottets förre naturer, och att Kronan sjelf skatteköpt till Guldverket ett hemman Skirö, sorn varit Krono. Ett lika förhållande inträffade med Säteriet Sannagården i Götheborgs och Bohus Län, som, ehuru hemfallet till Kronan, bibehållit sin Frälse-natur och derföre af KammarCollegium ansågs ej kunna lemnäs i ersättning för skatterätls-fordringar.
JNu mera, sedan hvarje Svensk man får besitta all slags jord i landet, synes intet hinder för Kronan att afven åtnjuta denna förmån, åled de ifrågavarande hemmanen ar dessutom det serskilda förhållande, att ägande-rätten blifvit mot reda penningar af Kronan inköpt för ett visst behof, och de äro således icke af lika egenskap med vanlige Kronohemman, som efter Författningarne kunna användas till skatterätts-fordringars betalande.
Det är väl sant, alt Författningarne icke föibjuda införsel i Kronoskatte och Frälse-hemman, troligen derföre att Kronan ej i allmänhet ansetts kunna äga eller ägt sådane heraman; men att i denna fråga anse tillåtet, hvad som icke är förbjudet, är åtminstone stridande emot hittills följd praxis, hvarom flere beslut tala.
Också vore det väl icke skäl, att nu mera förändra denna praxis, då så många skatterätts-fordrare fått på dylike grunder afslag å sökt införsel i hemman och lägenheter, då Kronan skulle derpå göra betydliga förluster och hon ännu aldrig tagit eller får taga ersättning för sine skatterätts-fordringar i något enskildes hemman, utan desse fordringar alltid medelst qvittningar blifvit godtgjorde.
Genom afslag å ifrågavarande Ansökning behandlade man således icke de skatterätts-for - Betänkanden, N:o 975. 39g drare, som nu framställt sig, annorlunda än alle andre dylike fordrings-ägare, hvaremot, om den bifölls, följden ostridigt skulle blifva, som KammarColIegium yttrat, att Guldverkets öfrige egendom skulle, i samma ändamål, af någon annan skatterätls-fordrare erhållas, serdeles dem, som ännu kunna innehafva så kallade Tullgarns-fordringar.
Att Staten bör betala sin skulld är ostridigt; men den ena fordringsägaren bör ej få bättre betalning, än den andra; det bör ske lika till alla och i den ordning, som är föreskrifven; dermed lia alla andra fordringsägare fått åtnöjas, och ingen ändring lärer, då Bytesliqviderne äro i det närmaste slutade, nu mera kunna ske i denna stadgade ordning, äfven om den icke vore alldeles billig och rättvis.
Skulle detta slags Statens skulder, såsom med andre skulder tillgår, genast betalas, så böra alla Statens bebållne hemman dertill användas och framför allt Kungsgårdar, samt
Staten äfven för sine fordringar taga införsel i enskildes hemman, och desse ömscsidige fordringar och skulder på så sätt licjvideras, säkert till allmänt missnöje i landet.
Att i öfrigt de så kallade Tullgarns-fordringarne skulle vara bättre och böra äga företrädet framför andre skatterättsfordringar, synes icke eller kunna antagas.
De fleste innehafvare af desse fordringar hafva fått åtnöjas med samma rätt, som alle andre skatterättsfordrare, att få införsel i vanlige af deni uppgifne Kronohemman, många dermed qvittat vanlige skatterätts-skulder i byten; vid inköpet gällde de 11 R:dr g sk. dalem, nu erhålles derför i3 R:dr 16 sk., och när, hvad Sökan - 33o Stats-U tskottets dernes fordringar angår, desamma blifvit från första Köparnes arfvingar af Sökanderne inköpte 8 år efter det RegeringsFormen utkom, eller 1817, då både de och Sökanderne kände dess innehåll, synes ingen skillnad, hvarken serskildt för Sökanderne eller för sådane fordringar i allmänhet kunna göras emellan desse och andre skatterätts-fordringar, serdeles som 1772 års I\.
Bref icke ovillkorligen bestämde ersättningen derför i Kungsgård, utan äfven i uppgifne disponible Kronohemman, hvilket ännu är öppet och Sökanderne icke förmenadt.
Också hafva både KammarColleg i lim och R.
St:r ansett, att ifrågavarande fordringar böra på samma sätt, som vanlige skatterätts-fordringar, behandlas och ersättas.
Då af livad sålunda anfördt blifvit Tillförordnade StatsSecreteraren funne ostridigt, alt R.
St:r icke medgifvit de ifrågavarande hemmanens upplåtande till ersättning för Sökandernes skatterätts-fordringar annorlunda, än i den med Förfaltningarne öfverensstämmande ordning: att desse Författningar icke medgifva en sådan upplåtelse, i synnerhet som enahanda skäl, hvilket hindrat R.
St:r att bifalla införsel för förenämnde fordringar i Wisingsborgs och Rådmansö Kungsgårdar, äfven i lika afseende, hvad Ädelforss hemman angår, förekommer och att Tullgarns-fordringarne numera icke kunna anses äga bättre rätt till ersättning, än andre skatterätts-fordringar, samt ersättningen i allt fall icke må af Kronans omedelbara egendom utgifvas; så ansåg Tillförordnade StatsSecreteraren, på alla dessa grunder, lika med KammarCollegium, sig i icke, linder behörigt iakttagande af Förfaltningarne och Kronans räll, kunna i underdånighet tillstyrka, att ifrågavarande hemman må Sökanderne till ersättning för deras till största delen inköpte skattei ätts-fordringar upplåtas, hvaraf följden skulle blifva, som KainniarCol legitim ock anfört, att för en högst obetydlig Summa, omkring 84o R:dr, Sökanderne skulle få emottaga en egendom, sorn för 4® Ar sedan kostat Kronan 7,780 R:di- och nu vore värd minst tredubbelt.
Qveckleldtska slägten onekligen på ett mindre lämpligt sätt mistat skatlc-rältighelen af Rältleds qvarn, och genom 1763 års K.
Bref blifvit försäkrade 0111 ersättning derför i jord, hvilken KammarCollegium skulle utse; så, och ehuru, vid betraktandet af den långa tidrymd af 60 år, som sedan förflutet, utan att slägten, oaktadt den ganska väl kunnat ända till 1789 göra det, uppgifvit något vederlag, och fordringen, 1111 60 år gammal, kommit till större delen ur slägtens liand, den icke ville synas förmånligare än andre skatterättsfordringar, eller föranleda till ett förmånligare ersättande än deni, hvarmed förhållandet i sin grund ändå är enahanda , att fullt för fullo icke blifvit lemnadt och således brist af vederlag i jord uppkommit; ansåg likväl Tillförordnade StatsSecretcraren det vara skäligt, alt, på sätt R.
St:r jemväl hemstält, samma fordran med jord ersättes; och då otvifvelaktig! är, alt Kronohemman i Riket linnas; livilke såsom innehafde af gamle barnlöse Aboer och Enkor, vid deras afgång, såsom K.
M:t förut förklarat, kunde disponeras för allmänna hellof, ville Till - 332 Sta ts-Uts k ottfits förordnade StatsSecreteraren för sin del i underd:het föreslå, att Landshöfdingarne genom KammarCollegium finge befallning, ali. uppgifva något dylikt hcinrnan med tjenlig ränta, hvilket tills vidare icke borde få skutte-köpas, eller åbol allen till annan, skyld elier oskyld, person längre än nuvarande åboens lifstid upplåtas, för alt derefter till ersättning i vederbörlig ordning för denna
Qveckfeldtska slägtens fordran användas.
Uti denna tillförordnade StatsSecreterarens yttrade tanka instämde deras Excellencer StatsRåden Hr Grefve Cederström oell Hr Grefve Sk jöldebrand; hvaremot emot Hans Excelienee StatsRådet Hr Grefve Rosenblad, StatsRådet Hr Grefve Löfwenhjelm oell tillförordnade HofCanzléien, StatsSecreteraren von Schulzenheim förenade sig uti följande af Hans Excelienee Justitie-StatsMinistern, [Ir Grefve Gyllenborg afgifne underd. yttrande:
"Här är icke fråga om giltigheten af Sölcandernes anmälte Kronofordringar, utan derom, huruvida en del af de för Kronans räkning tid efter annan till ett visst, nu uppliördt ändamål inköpte hemman, de der efter samma inköp, ehuru icke i följd af något kändt serskildt förordnande bibehållit deras förut varande egenskap dels af Skatte dels af Frälse, må kunna, likasom andre ledige Kronohemman, användas till betalning af Kronans skuld i jord.” ”Att Kungsgårdar med deras tillhörigheter icke få det, är stadgadt redan ; men jag har ej funnit i de flere yttranden som Collegierne afgifvit, någon För - Betänkande!), N:o 275. 333 fattning åberopad , hvari stadgas, att så beskaffade hemman, sorn nu kommit i fråga, äro Kungsgårdar eiler skola såsom sådane anses. K. Brefvet den 8 December 1747 sorn föreskrilver att fordringsägare hos Kronan borde njuta deras betalning alla på en gång och samma tid anser jag bit lämpligt på de skäl: 1:0
Att berörde Bref, hvars föremål enligt rubriken varit att bereda fond till deras ersättning sorn genom Reduction och Liqvidation något lidit, icke synes angå fordringar af jord.
Jag styrkes deri af dess slutliga stadgande, att fonden för ersältningarne till enskilde borde insättas i Ränterierne och der förvaras till slutliqviden, hvilket icke lät sig göra med jord, som borde återställas till Kronan.
Jag kan ej eller fatta annan mening af Botins anmärkning j sin afhandling om Byten pag. 241 eJ.
Och om meningen varit annan, skulle intet inrymme alltsedan den tiden kunnat lemnäs enskilde i Kronohemman, för fordringar i jord, hvilket dock skett beständigt, när sådane ledige lägenheter funnits.
2:0 kan detta Bref icke angå Tullgarnsfordringur som man då ej hade något begrepp om och först tillkommo efter år 1772.
3:o rö rer samma Bref Byten, afslutade imellan 1680 och den 16 October 1723, då likväl det byte, i anledning hvaraf
Qveckfeldtska fordringen uppkommit, ej afslutades förr än 1758.” ”Vidare påstås, att efter Författningarne blott hemman af Krono-natur kunna åt enskilde till betalande af Kronofordringar upplåtas; men om berörde äldre Författningar icke upptaga andre hemman så - 334 Stats-U t s k o 11 e t s sora disponible lill berörde ändamål, ligger det i salens egen natur af det skäl, att inga andre hemman den tiden funnos, som kunde af Kronan disponeras, utom Kungsgårdar, hvilka också voro såsom omistlige från början undantagne.
Att Kronan som nu skett, inköpte Skatte- och Frälsehemman till serskilda föremål var den tiden okändt, emedan Kronan ägde i allmänhet då stor tillgång på Krono att disponera lill sina behof, utan afseende på åboers rättighet, att dervid ovilkorligen bibehållas, och om sådane inköp skedde, samt derigenom hemman af Frälse- eller Skaltenatur kommo i Kronans hand , förvandlades alltid fördom denna deras natur till purt Krono; och hvad nu angår Sökandcrnes rätt i afseende på Qvickfeldtska fordringarne, så hafva de att åberopa 1763 års K.
Mtts serskilde
Resolution att de för den då förlorade qvarnen borde inrymmas som orden lyda! i annan Kronolts imediat förbehållna Egendom3 utan att detta förordnande om vederlag inski änkes till endast Kronohemman.
Beträffande åter Tnllgarnsfordringarne, så stadgades, då de 1772 uppkommo, för inuehafvarne deraf en annan oell större rätt än de aldre Skattcrättsfordringarne agt, och i följe hvaraf de ända till år i8oq njutit den att få inrymme till och med i Kungsgårdar, hvarå flere ditintills gifne
Resolutioner vittna» itet skulle efter min tanka vara en orättvisa, om sedan Kungsgårdar efter ett af R.
St!r numera vidtaget beslut, ej mera lä härtill användas, förlusten af sådan deras fordna rätt icke ersattes genom annan för - Betänkanden, N:o 275. 335 man, oell jag tror derföre att Tullgarosfordringnr icke höra nekas till oell med förmånsrätt till betalning i jord; der sådan ersättning äger rum, framför vanliga skalterättsfordringar,” ”Återstår att tillse huruvida RegeringsFormcns 77 §. lägger hinder i vägen för nu ifrågavarande hemmans användande till den fordrade betalningen.
Sedan der blifvit med sine serskilde tittlar uppräknade flere Kronans Egendomar, som icke få Kronan afhändas utan R.
Sltrs samtycke, bland hvilka alla sådana hemman icke upptoges, står der äfven såsom inbegripne i förbudet orden öfrige Kronans Lägenheter.
Om det är riktigt, som jag ofvanföre sökt visa, att Författningarne icke innehålla i allmänhet förbud att använda så beskaffade hemman lika med andre Kronohemman till betalning af Kronans skuld i jord: om erfarenheten äfven visat, att äfven efter 1809 Kronohemman, som också äro Kronans Lägenheter, på delta sättopåtaldt af Ständer begagnats, utan att Ständerne hvarje gång som fordom under en viss tid af 1720 års Regeringsform, dertill gifvit sitt bifall, och om det måste vara i sig sjelf en stor skillnad i behandlingssätt imellan sådane Egendomar och Domainer, som af ålder tillhört Kronan samt för Dess räkning varit administrerade, å ena sidan, och å den andre sådane, hvilka i administrativ väg vid ett uppkommet serskildt behof blifvit från enskilde köpte för Kronans räkning; så kan jag icke tyda 77 §. så vidsträckt, att icke K.
M:l utan anmälan hos R.
Sl:r kan pröfva, om meranamtide hemman enligt Författningarne måga till Sö - 336 Stats-Utskottets kanderne öfverlemnas i betalning för deras fastställde fordringar; och jag tror det så mycket mera, som St:rne dels sjelfve oell innan Sökanderne uppgåfvo desse hemman, gaf anvisning pcå dem såsom användbare till detta ändamål, dels förklarat, att med desse hemman de åtgärder borde vidtagas, som äro föreskrifne för öfrige ledige Krono-lägenheter, dels slutligen 1823 gillat StatsUtskottets yttrande i anledning af gjorde motioner angtde Guldverket, hvaruti, under åberopande af R.
St:rs första yttrande, öfverlemnas till K. M:t, att vid pröfningen af målet, å R.
St:rs förut gjorde framställning fästa det nådiga afseende, hvartill förhållandet föranleder, vid hvilket allt R.
St:r ej förbehållit sig att i granskningen om egendomens användande deltaga.”
Det kan visserligen icke undfalla äfven mig, att Kronan möjligen kan på ett mera fördelaktigt sätt använda egendomen antingen genom försäljning eller arrende, och alt Sökanderne som 1782 begärde, att den förlorade qvarnen skulle inköpas för 666 R:dr 32 sk., hvarföre den då var såld, men hvarå afslag följde, skulle, om de vinna deras önskan få en vinst, som andra icke erhålla; men emedlertid är Statens skyldighet gifven att betala sin skuld, verkställigheten deraf hvad Sökanderne angår redan länge uppehållen, och för öfrigt vederbörande Embetsverks skyldighet att tillse, det Sökanderne ej få mer af dessa hemman än som svarar mot hvad de hafva att fordra.” ”På alla dessa skäl skulle jag för min del tillstyrka, att Sökanderne för deras godkända och nu Betänkandcn, N:o 275.
337 innehafvande fordringar måtte få inrymme i så stor del af de begärde Kronans tillhörige hemman, som svarar deremot, sedan likväl, på sätt Författningarne i allmänhet föreskrifva, denna motsvarighet blifvit utredd ; och emellertid kunde hemmanen för Kronans räkning på ett år utarrenderas.” Hvarförutan till Utskottet blifvit remitterade nedannämnde hos H. R. o. A. väckte motioner, nemi.: a) Af Hr BråkenhjelmP.
R.j att enär de till Ädelforss Guldverk inköpte hemman samt öfrige dertill anslagne hemman och lägenheter genom Arrenden endast försämras och vanskötas, hvarigenom afkastningen af dem i en framtid för Kronan blifver liten eller ingen, samma hemman och lägenheter måtte för Kronans räkning genast afyttras och köpeskillingen derföre ingå uti SlatsCassan; hvarjemte, beträffande de GuldVerket tillhörige Kronohemman, Hr Bråkenhjelm föreslagit, att ingen annan förändring med dem måtte vidtagas, än att Konungens Befh:de i Jönköpings
Län finge besörja om Åboledighetens fyllande, i fall Guldverket med Åborätt något sådant hemman haft sig anslaget; samt att Räntan för desse Kronohemman hädanefter omedelbarligen hemfaller till Kronan; dock att, i ofvanåberopade fall af åboledighet, först utrö-, nas borde, huruvida Aborätten från början af Kronan för Guldverkets räkning varit inköpt, eller Kronan i och för densammas erhållande fått vidkännas förlust, hvilken i sådan händelse skulle af den blifvande Åboen, genom erläggande af städja, så vidt ske kunde, ersättas. 338 Stats-TJtskottets b) Af Hr Rothlieb} C.
F.j att sedan R.
Stil- vid 1818 års