Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid kvinno- konferensen i Washington förliden vAr, inleddes hvarje dags förhand- lingar med bön af kvinliga taiare p8 ett satt, som syntes gifva &amp; t hela mötet med dess praktiska förhandlingar en stamning af religiös fest- gladjo, som uteslöt hvarje skymt af den smiaktiga ofördragsamhet, olika bekannare emellan, hvilken i den gamla varlden s i ofta splittrar det kristliga lifvet.
De biida söndagarne före och efter mötet vor0 alla Washingtons kyrkor och bönsalar öfverfylda af allvarliga Bhörare, samlade för att lyssna till kvinliga förkunnare af ordet.
Bland dem befann sig afven miss Willard, och iimnet för hennes prediktin var lefvernets renhet.
E j lbngt förut hade miss Willard af den metodistförsamling hon tillhör valts att shom dess ombud deltaga i metodistkonferensen i New- York, b e n blef, db hon, jilmte fyra andra valda kvinliga.församlings- ornbud infann sig vid möt.eslol; alen - vagrad tilltrade.
Detta emedan de vor0 kvinnor.
Denna handelse, som inom pressen htiftigt debatterades, torde gif- vit anledningen till att miss Willard samlade och omarbetade cii serie af sina artiklar i en religiös tidning och utgaf dem i bokform under titeln " Kvinnan p&amp; predikstolen. "
Boken vittnar om de ledande moti- ven for det evangeliska arbetet inom miss Willards förbund och skall derför har i korthet omniimnas.
Den börjar med en kyrkohistorisk 8fver- blick.
B8rf: n omtala; bl.
a. huru John Wesleg anhAllit, att biskopen af Lon- don matte sända metodistförsamlingnrna i Amerika en biskop.
Den hög- myndige herrn svarade föraktligt, att församlingarne voro för sm&amp; och lan- det lag för 1Angt bort.
Wealey kande sig d&amp; nödgad ritt sjalf inviga en bi- skop, hvilken i sin ordning invigde en annan, som blef de amerikanska metodisternas förste biskop.
" Historien upprepar sig ", tillagger miss Wil- lard.
" Vi st8 annu en g h g vid skiljevhgen: skola de modiga och ratt- tänkande mannen inom v&amp;rt presterskap taga steget ut och erbjuda kvinnorna prestvigning, eller skola kvinnorna sjalfva taga sin sak om hand?
- - Ingen makt i vadden, kyrklig eller okyrklig, kan nu- mera i Amerika ' förbjuda kvinnornas presterliga verksamhet, och helt visst handlade kyrkorna ovist, om de underlate att med sig inkorpa- rerri och organisera de valdiga hjiilpkrnfter, som har erbjudas dem.
Innerligt hoppas och bedja ocks&amp; de arbetande kvinnorna, att deras kyrkor, som fostrat dem till Gud och nart hos dem kraften att g8 hans arenden bland manniskorna, icke tniitte förvisa sina!
mildbjartade och trosvarma döttrar f r h vingardsarbetet. "
Icke heller a r kvinnornas religiosa verksamhet niigot nytt eller opröfvadt.
F8rf: n erinrar om apostlatidens diakonissor, om huru ka- tolska kyrkan förstod vardet af kvinnans bjtilp, huru - sasom Nacaulay anmarker, Luther olyckligtvis lemnade den obegagnad, men huru, i trots haraf, alt flera kvinnor under seklernas lopp fuonit sig kallade att inom olika protestantiska församlingar förkunna de eviga sann in garn^.
F ö r h erinrar bl.
a. om mrs Wesley, hvilken förklarades vare " en skickelig predikerska " Mngt innan hennes son bildade den första metodistför- samlingen; om Elizabeth Fry, den första fangpredikanten m. fl.
" Numera ", fortsatter hon, " giirller frilgan icke huruvida kvinnan far undervisa i religion, utan huru hon kan bast rustas för att g8ra sin undervisning fruktbarande. "
Mer an hiilften af s6ndagssbolans 1L- rare i Amerika och England &amp; ro kvinnor, och kvinnor leda bönerniiten, kvinnor skôta missionstjhst och bibelskolor.
Nan berfilnar att i Ame- rika -- utom kvtikerskorna, som alltid haft predikoratt - fiir narva- rande verka.
omkring 500 kvinnor sAsom prester, dels fast aiisttllda dels med ambulatorisk tjanstgöring.
Sammanraknade finnas i Amerika och England tusentals kvinliga barare af det glada budskapet.
" Skola dessa kvinnor pved2ka i kraJt af sina resp. kyqakors myndighet eller i trots af den? "
Det iir deu IiufvudfrAga, boken fram- sthller och 80m miss Willard vill förrn8 sina 18sare att hvar för sig besvara.
.Sedan ofvaostiende skrefs har biskop Samuel Fallows vid " the Reformed Episcopal Church " i Chicago i Illinois hillit en predikan, hvari förekommo bland annat följaiide msrkliga yttranden: " Tiden ar inne att anvanda kvinnor vid arbetet för evangelii f0rkunnande.
P i piskmorgonen gafs först &amp; t kvinnan uppdraget att bringa manniskorna det glada budskapet.
- De korintiska kvinnorna kunna ej ett ögonblick jämföras med v h dagars förfinade, bildade kvinnor; den förmaning, som stäldes till de förra, liar ingen tilliirnp- ning p8 de senare.
- Det, har tagit ling tid för mig att komma till denna slutsats, det miste jag bekanna.
Allt för lange haha männi- skorna missuppfattat kvinnans värde och uppgift.
Den närvarande peri- oden af kyrkans utveckling &amp; r mycket vigtig, in&amp; vi prester taga oss till vara p i det att vi ej mitte befinnas strida mot Gud. "
Detta frisinnade uttalande af en kyrkans man framkallade mAn- get uppriktigt amen och msnga varma handtryckningar, i enlighet med bruket hos metodisterna.
Frances E. Willard lofordar det som stor- slaget.
En ny utgsngspunkt &amp; r gifven sager hon, och de kristna fol- ken komma att afvakta sakens utveckling med spandt intresse.
Om symboliken i " Frun från hafvet ".
Anmärkning af Robimon.
Erättfattligheten af historien eller sjalfva hufviidhandlingen i detta, Henrik Ibsens nyaste skhdespel &amp; r sh öfverra- skande fullständig, att har hvarje slags försök till hjiilprerta för läsares, skhdespelares och hskhdares iippfattning vore öf " verloppsverk.
in fia^ Ellida kan och far välja mellan E ' riman och Wan- gel, mellan känslorna från samvaron fordom med den kvau- ske sjömannen der ute vid fyren och känslorna fr2n sam \ - a- ron sedan med doktorn i hans och hennes gemensa.mma hem - är hon ofri och oansvarig.
Hennes lif ligger kvar i s a p s eller det outvecklade medvet.andets lindor.
Hennes stiimuin- ger, föreställningar och impulser äro lika beroende af mer el- ler mindre tillfälliga dragningar och frhstötningar utifrin, samt af andras vilja, som en hypnotiserad människas, Intryc- ket särskildt af Frimans oböjliga vilja eller sega, smidiga, starka grepp om hela hennes inbillningskraft har rentaf på- tagliga motsvarigheter till hypnotiska inflytanden.
Allt detta finner läsaren eller åskådaren snart.
Men han finner liktidigt det samma rara förhiillandet med intrycket af Wangels undfallande, osjiilfriska, liiinsjus- fulla, till alla offer villiga hangif~~enliet.
Så ofta Ellida r a s i t skild från Wangel en stund, vaxer oron att f ' &amp; komma i hans närhet igen sa, att den t. ex. söker sig utbrott i slika abriipta yttranden, som när hon ber en af omgifningen söka upp och föra hit Wangel " strax.
För nu kan jag inte se honom. "
Och detta hander innan hon atersett Friman.
Och dylikt upp- repas sedan hon sett honom.
Det &amp; r icke hypnotism; fast likheten dermed afsigtligt &amp; r antydd i alla uppträdena.
Olikheten är ju ganska bestimdt den, att det ej ar Friman blott, utan alla i hennes omgifniiig (först och sist dock Wangel) som bestämma hennes impulser.
När hon - i öfrigt s&amp; a.lldeles omotiveradt - gifver drii hjärtnupne Arnholm fullgoda skii1 för sitt afsla,g pk ett fiieri
för nu redan tio iir tillbaka *; nar hon slår om i sin stamning mot styfbarnen och sätter äfven sin, af misstag bekomna blombukett bland blommorna hvarmed de fira sin ratta ha- dangiingna mors födelsedag, och i öfrigt vid hvarje liknande tillfälle, vid allt som hon sjalf tyckes företaga sig -: så är 7 ~ e ~ n e åtgörande s egentligen icke ndgon karvldli9zg utan ännu ett uttryck af barnsligt, lyckligtvis i de flesta fall godsint, harm- löst vankelmod.
Det ar deremot aldrig något, som hon med klarnad och medveten sjiilfbestämning utför.
Af % så är,.ligger genast öppet och tydligt och utan 11å- gra märken af motsägelser inför en hvar, som gjort äfven den flygtigaste bekantskap med skådespelet.
Nar åter Ellida kan och får - alldeles ohämmad af an- dra människor och.
af yttre hänsyn - sjalf viilja mellan Fri- man och Tvangel, " i frihet och linder ansvar "; då visar det sig med ens vara slut på allt detta, som så mycket liknat hypnotism.
Då är sagan, barndomen, obestämdheten, morgon- dimman bortstruken.
.Då ar det full dag.
Då påverkas El- lida ej mer genom ens den ringaste återstod af vaiilielmod, utan allenast ge.iiom sin liansla af frihet och ansvar, sin kiin- sla af att vara i verIc7ighete9z - ej blott i inbillningen - kvinna, således personligen myndig vid sitt hjärtas val: och för ' för- sta g&amp;ngeil nmed magt i stämmann (som det inttryckligen he- ter) t i l l k ä n n a g i f ~ e hon ~ detta sitt val.
Allt det der förstår ju en hvar - mer eller mindre in- nerligt, men i alla händelser så,, att misstag om meningen ej gärna äro möjliga.
Om några ultraprosaiska personer tillägga, att meningen i hela skådespelet hvilar på den omständighe- ten, att Ellida nu väljer Wangel och att hon icke i stället viiljer Friman, så må det sedan vara dessa lcommentatorers enskilda sak.
Utan dem finge teatrarne aldrig fulla hus.
Med behörig hänsyn för konstens pekuniära vidmagthållande må man derför aldrig gå alltför noga till rätta med detta slags teaterbesökare och bokköpare.
Men de å, sin sida må ej heller hafva rätt att förmena oss öfriga den friheten: att in- skränka vår uppfattning till det, som diktaren själf medde- labgenom sin dikt således noga afhålla oss från hvarje slags tillägg.
Och skalden har denna gång i sina hufvudpersoner icke illustrerat nigonting annat an sjalfva den gamla evin- nerliga gr~~ndlagen för kultur, uppfostran och sammanlefnad,
den hvarje tankande människa kant sedan urmilmes tid, niiill,- ligen lagen om den oskiljaktiga samhörigheten af tcång och a~zs~.ars7Ösl~ef, frihet och atwar.
Men I~e~apför - månne - liar Henrik Ibsen just nu valt detta ytterligt enkla och urgamla motiv, i stället för niigon- ting mera nytt och pikant?
Ja, jag har icke haft tillfälle att " interview " a och ut- fråga diktaren derom.
Och jag ar riidd för, att jag p&amp; den viigen ej skulle fått veta särdeles mycket.
Men jag vågar har en gissning.
Ibsen har möjligen funnit, att just nu gör sig allmän- neligt en viss tankens trötthet gallande i viirlden - en trutt- het efter ifriga strider.
Och antagligen har h m tyokt sig märka, at.t tröttheten haft i spgren wigra principiella f&amp; blandningar af det till själfva sin innersta natur rent ofor- enliga.
J a g tgnker mig t. ex., att han inom vissa kretsar trott sig börja upptäcka ett visserligen blott halfvaket men gan- ska envist Sisyfusarbete på det omöjliga: att söka foga till ett t ' uåtzg och ansvar.
J a g tänker mig vidare, att han inom andra kretsar sport en till alla delar lika vettlös och ursin- nig Tantalnssträfvan: försöken att ena.
fiiltet och a9rsvarslöa ?~et.
Om nu s&amp; verkligen skulle vara - så långt kan jag ju tryggt rakna på., att läsaren af denna tidskrift är ense med, då bör det ej anses öfverrasliande: i fall en skaltl.
d g -- hvilken inom båda kretsarne gjort sig kind soin priiicipeiir härold, just nu lyfte trumpeten till sin mun, endast och alle- nast för att påminna världen om de rena, starka, geliomtriin- gande ljiiden i all vår odlings grundackord: tvång och ansvarslöshet; frihet och ansvar.
Kvinnans kallelse och uppfostran af Nils Ziertzberg, f. d. norskt statsrid.
Denna bok, h a r s författare fran pedagogens mera ansprakslösa kall, uppstigit till en plats som ledamot af sitt lands regering, har Iios oss utgifvits i en af förf.
sjalf ombesörjd oob, som i en not upp- gifves, för vira förhillanden stirskildt bearbetad upplaga.
Derjiimte itföljes boken af ett flertal omdömen frhn saval den svenska som den norska pressen, hvillzet allt, oafsedt ainnets vigt och betydelse, med rätta pikallar vir uppmarksamhet.
har, som det vill synas, med verkligt varmt intresse stu- derat den mingtydiga frigan om kvinnans bestämmelse och uppfostran, och erkanner ritt " det ges milianda intet nutids-spörsmAl, der ut- gingspunkternti, meningarna, önskningarna, ancpriken &amp; ro s i skilj- aktigs som har?
I kortfattade, öfversigtliga sammandrag, med talrika citat, lemnas här redogörelser för olika isigter af de förf.
p i detta omrade som varit epokgörande eller skolbildande, siisom Bebel, Comte, Stuart Mill, Speucer, Schopenhauer m. fl.
samt de inflyt.anden som kunna spiras frin socialism, posjtivism och öfrign " maktiga andliga strömningar i virt Arhundrade ".
Afven finna vi statistiska fakta och tabellariska uppgifter, specielt fran de nordiska landerna, hvilka böra vara af varde för dem som icke hafva tillfalle att f r h flera olika bill samla sidana uppgifter om äktenskapsilder, skolundervisning, yrken och, förvarf för kvinnan.
Men sedan fö ' rf.
sagt oss dels hur det nu star till, dels hur han anser att det ieke skall vara, ar det dock ej s i alldeles Iatt att fil en klar öfversigt af hvad han verkligen vill.
Med öppen blick för det förflutnas misstag och det närvarandes ofullkorn-, iigheter, och iclre heller daf för de högljudda kraf p&amp; förandring som frin alla hall lita sig förnimmas, men sjalf stiende p&amp; afgjordt krist- lig, biblisk och bekännelsetrogen grund, förefaller det stundom som om förf.
offrat &amp; t den nya tideris gyllne kalf, kompromissen, eller med andra ord, vill göra det alltid fruktlösa försöket att lita nytt vin p i gamla flaskor.
Den fysiskt svagare kvinnan bör, enligt förf, f&amp; allt skydd, all hjalp, som samh&amp;llet kan gifva henne, - blott icke ratt att i detta samhalle föra sin egen talan; hennes anlag, begifning och hela natur är väsendtligt olika mannens, - men dock rna han ensam bestamma hvilka rattigheter och skyldigheter henne bör tillerkannas eller affordras.
Kvinnans verksamhet och inflytande, heter det, kan blott inom hemmets värld komma till sin fulla ratt, - men inom denna samma vlrld skall hon fortfarande st8 maktlös och derför oan- svarig.
Det a r ju ett gammalt ord, att ekonomiskt vanmäktig är kvin- nan sedligt ofri!
I nllmiinhet tycks förf.
icke ratt inse eller vilja erkänna att den h8rdhandt.a verkligheten, kampen för tillvaron, i vira.dagar af kvinnan fordrar icke blott vaxets mjuka bildbarhet, utan ock stalfjtiderns span- stiga kraft.
Uvinnofrigan &amp; r icke, som s i ofta pástis och hvarom antydningar icke saknas i föreliggande arbete, en öfverklassens sak, om ock " den tjiinande systern " hos oss ofta 8nnu tillhör de stum- mas lager.
har dock d i n g a varmhjartade ord, g8r mbnga frbn bans standpunkt vidtgilende inrymmanden, likasorn ock en allvarlig nit- alskan framkallat hans varningsrop mot emancipationens irrfiirder utan roder och kompass.
Men dessa rop ljuda stundom fr %n oratt strand och kunna dA blifva vilseledande.
Betecknande nog anför förf.
den gamla sagan om " Manden som slsulde stelle hjemmeR, p&amp; svenskt lands- mal: " Gubben å gunznia, sa, gjole ar.betsb,yteD, och tillggger: " Huru det gick för hustrun som slrulle styra utomhus, derom har sagan varit ridderlig nog att ingenting beratta; jag t&amp;nker, att hon niippeligen gjorde sin sak mycket biittre Hn mannen, som skulle styra och stiilla inomhus. "
Men ridderligheten &amp; r en kulturblomma, som sallan torde trifvas i allmogelynnets karfva jordman.
Om vi allts8 skilja oss fr8n förf: s hsigter och icke kunna in- stamma i de slutledningar till hvilka ban kommer, a r dock on sidan bok som hans valkommen, ty den reder ut fragan, bringar klarhet och mognad i begreppen och visar sanningen af de Grundtvigs ord som f6rf.
citerar: nDen Mand bar aldrig levet som klog p&amp; det er blevet han först ej havde kloer. "
P;.
Fr&amp; % Riksdage %.
Vid innevarande tirs riksmiite hafvu som vanligt ett stort antal motioner blifvit viickta, och hiii.
nedan meddelas en förteckning pk sadana, som mera direkt, beröra kvinnornas intressen.
Vid en geiiomgiieiide granskning af samtliga förslag, finner man, att de allra flesta afveii indi- rekt giilla dessa intressen, och mer eller mindre afse kvin- nornas ekonomiska, sociala eller moraliska förhallanden och lifsvilkor.
Skattefrågor i alla former, banklagstiftning, kyrko- lag, tull- och lrommunalstadga, ändring i giftermå.1~- och iirf- dabalk om giftoriitt och förmynderskap, fideikommisssätt, nykterhetsfrågor m. fl.
iirenden sträcka ju sina verkiiiiigar äfven till de orepresenterades djupa led.
Bland motioner om och för kvinnor m&amp; dock siirskildt nämnas: om anslag till imdervisning i kvinlig slöjd i flick- skolorna (2 motioner); om pensionering af kras« och larar- innor i småskolan och bitriiden i folkskolan (i bada kamr.
); om förhöjning af folkskollararen och lärarinnors aflöning; om upphafvande af den reglementerade prostitutionen; om anslag till utbildande af sjuksköterskor; om uyph&amp;fvau.de af s. k. ntagelottn, att vid skifte af arffallen landsfastighet, bror har riitt att systers lott till sig lösa m. fl.
Om kvinnans inväl- jande i kyrkoråd och skolr&amp;d Iiafva tre siiiskilda, motioner
blifvit viickta, hvarförutom till riksdagen afgifvits en kongl.
proposition i samma syfte.
Det är således all anledning att hoppas att denna af behofvet påkamllade och tidsenliga reform nii blifver genomförd.
Som bekant liar denna fråga redan länge stått på dagordningen och framkallat uttalanden från offentliga myndigheter samt meningsbyten inom pressen och vid enskilda och offentliga ciiskussionsmöton.
FrAgans vidare behandling af vederbörligt utskott, samt dess slutliga lösning inom kamrame, skall ' tvifvelsutan af såväl vänner som motstandare följas med intresse.
- E n annano kongl.
proposition, om skydd för arbetare mot yrkesfara, torde iifven komma att väcka uppmarksam.het och deltagande, helst som dermed förbindes frågan om an.st&amp;llande af sakkunnige in- inspektörer.
Det vore önskvardt att för kvinnors och barns fabriksarbete, särskild kvinlig inspektion blefve införd, s&amp; som exempelvis i Frankrike redan eger rum.
Fredrika-Bremer-Förbundets meddelanden: H.
Drottningen har till Fredrika-Bremer-Förbundets yrkes- och studiestipendiefond öfverlemnat en gAfva af 300 kr.
Undervisning.
Forts. Utbildning för lt6rarinne-kallet i allmanhet vinnes vid högskolorna, Högre l~rarinneseminarium samt folk- och sm&amp;skolelärarinneseminari- erna.
Lararinnor för dofstumma, blinda och idioter?
f8 vanligen ge- nonig8 sarskild 18rokurs vid de olika anstalterna.
Tecknings- .och slöjdliirarinnor kunna vinna utbildning, dels vid Tekniska skolan i Stockholm, dels vid enskilda larokurser.
Gymnastiklärarinnor hafva att genomg8 Gymnastiska Centralinstitutet, (se Dagnys förra hiifte.)
a) För aflaggande af JilosoJie kandidate~amen vid n8gon af hag- skolorna beriiknas vanligen en tid af 2 A 3 ar, samt för filosofie licesatiat- exanaelas atlaggande 3 h 4 Ar.
För den som vill promoveras till filosoJie doktor fordras dessutom att skrifva en afhandling och offentligt försvara densamma.
Sthal filosofie kandidat som filosofie licentiat eller filosofie doktor, som vill vinna anstallning vid statens ltlroverk, mAste tlfven genomg8 eu profhskurs vid de statens allrntlnna läroverk, der en shdan profiirskurs &amp; r anordnad (f. n. i Stockholm, Upsala och Lund).
Denna kurs fordrar 2 terminer och ar dels teoretisk (pedagogik och metodik) dels praktisk (undervisning i tre olika Imnen g&amp; tre olika stadier af skolan).
Annu h m kvinna ej sanima ratt som man att vinna anstallning vid statens allmanna l&amp;roverk, utan hon miste begiira Kongl.
Maj: ts sarskiläta medgifvande dertill, och kan hon d&amp; blifva anstald som extra lärare.
D I konkurrensen f. n. ar stor vid statens Iaroverk f6r gossar, har hon der ej stor utsigt att kunna erhalla anstallning, men vid folk- skolelärarinneseminarierne samt vid högre flickskolor torde utsigten till p1at.s vara nhgot större, ehuru hon iifven der har en stark kon- kurrens,frAn lärarnes sida.
Om den nu p&amp; dagordningen stilende fri- gan om " samskolor " vinner önskad frarngilng, skall v261 dermed följa kvinnans likstallande med mannen i afseende qb ratt till liirareplatser vid dessa skolor, och kommer det da helt visst att.
Errlfvas tillgsng p&amp; kvinliga lararekrafter.
b) För intriide vid Hdgre la~ * arinneseoninariun~ fordras att hafva fyllt eller under kalenderhet fylla 17 hr, haha god helsa, samt att hafva inhemtat ett lrunskapsm&amp;tt, ungefärligen motsvarande det, som i allmanhet meddelas i ett httaklassigt högre läroverk for flickor.
Genom det stora tilloppet af inträdess6ksnde hafva desse att be- reda sig p % en ganska stark konkurrens.
Kursen vid seminarium &amp; r treirig.
Utgiende seminarister f&amp; i allmanhet anst.allniiig som lararinnor vid enslti1da~flicl; skolor eller i fatiiilj.
c) F ' o~k; sko~eZiira~inne-sernina~ie~ finnas i Stockholm, Skars, Fa- lun, Kalmar och Umeai.
Intr&amp;dessökande skall vid början (if det lcalenderilr, d % intrade sökes, hafva uppnatt en Mder, icke understigande sexton och icke öfver- stigande tjugusex Ar.
Iotrfidesfordringarne vid (lessa seminarier hsfva p&amp; de senare &amp; ren mycket skarpts i följd af det stora tilloppet af intriidessökande.
Kursen ar fyraarig, dock kan elev efter tvhirig kurs utgfl, som svnbskolelarari~rna.
For bildande af lararinnor vid sm %skolan hafva landstingen i de flesta lan anordnat seminarier.
Larokursen beraknas vid ' flertalet af dessa till 8 manader.
Dessutom finnas af enskilda upprattade s d - skolelararinne-seminarier i Stockholm, GOteborg och Malm8.
Undervisningen är fri i alla offentliga seminarier, som &amp; ro afsedda för bildande af lämrinnor vid folk- och srniskolor.
a Förbundets hyrå äro under Januari m&amp;nad anmalda: Arbetsgvvare: för erhhllande af fiirarinna 1 1, lektioner l ii, kontors- och skrifbitrliden 4, bitraden i hem 3, summa 34.
Arbetssökalzde: lararinnor 23, lektionsgifvare 15, kontors- och skrifbiträden 6, varciinna och bitrilden i hem 6, summa 50.
N:r 27 (342) P r e n u m e r a t i o n s p r i s pr å r: Idun e n s a m kr.
5: Iduns M o d e t i d n i n g jämte k o - lorerade p l a n s c h e r ... • i: I d u n s Modet, utan k o l.
pl — • 3: Fredagen den 6 juli 1894.
Byrå: Klara v.
R e d a k t ö r och u t g i f v a r e: FRITHIOF R e d a k t i o n s s e k r.
: J. Julia f å utställningen i Göte- borg 1881 fäste hvarje konstälskare sin upp- märksamhet vid ett litet hufvud af en mörklagd, ung kvinna, porträtt af en parisienne, hvilket må- lats af fröken J u l i a Beck.
Det var visserligen icke den första tafla man sett af hennes hand, men det var kanske den, som först af alla hennes arbeten visade full själfständighet, personlig konstuppfattning och en lika lätt som sä- ker behandling.
Målnin- gen betraktades med stort intresse och förskaffade målarinnan allmänt er- kännande.
Sedan ha vi sett mån- ga taflor af samma hand, såväl figur som landskap, men det lilla hufvudet från år 1881 var det för- sta egentligen fullständiga beviset på J u l i a Becks stora begåfning och bety- dande förmåga att göra den gällande.
Under se- nare år h a vi endast med långa mellantider erfarit nägot om denna konst- närinnas verksamhet och sällan sett något af hen- nes arbeten.
Men ögnar man igenom redogörelser- na för konstlifvet i Frank- rike, finner man r ä t t ofta hennes namn och de af henne utställda taflor för- delaktigt omtalade.
Hon HELLBERG.
Nordting.
Muns Tryckeri Aktiebolag 7: de år g. Aiiiious| » ris: 35 ö r e pr n o n p a r e i l l e r a d.
För » P l a t s s ö k a n d e » o. » Lediga plats«r » 25 ö r e för h v a r j e pånörjadt tiotal stafv.
Lösnummerspris 15 öre (lösu:r e n d a s t för k o m p l e t t e r i n g a r) U t l ä n d s k a a n n o n s.
Utgifnlngatld: hvarje holgfri fredag.
har nämligen på allvar tyckes det, slagit sig ned i F r a n k r i k e och införlif- vat sig med fransk konst samt gör sig endast då och då påmind hos oss genom a t t här utställa något af sina nya arbeten.
D e t är skada, a t t vi icke ha oftare tillfälle a t t se hennes taflor, isynner- h e t i sammanhang med hvarandra, ty J u l i a Beck är i sin konst en origi- nel personlighet, hvars framställningar förtjäna att göras bekanta i sin helhet och ej endast i spridda delar.
Hon är född i Stock- holm, där fadern, F r e - drik Beck, invandrad tysk, var den skicklige konst- bokbindaren, hvars akta- de verksamhet.
nu fort- sättes af hans son.
Efter slutad undervisning i en vanlig fruntimmersskola, fick J u l i a Beck inträde i Stockholms dåvarande slöjdskola och arbetade där flitigt i tre år, efter hvilkas slut hon upptogs till elev vid Konstakade- mien, hvarest hon stude- rade åren 1873 — 1877.