Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Göromålens fördelning emellan landssekreteraren och länsnotarien med hvardera åliggande ansvarighet för de honom anvisade göromål.
Då emellertid de åtgärder, hvilka torde böra vidtagas, till handskansligömålens förminskning och förenkling i de rigtningar jag här ofvan angifvit, äro af beskaffenhet, att de lämpligen böra blifva föremål för särskilda motioner, hvilka jag äfven, i den mån tiden sådant medgifver, ämnar underställa Rikets Ständers pröfning, öfver går jag till närmare utveckling af det sista af mig föreslagna sättet att underlätta landssekreterarens göromål, genom att fördela dessa göromål emellan landssekreteraren och länsnotarien.
För detta ändamål torde del tillåtas mig först erinra om den ställning i förhållande till landssekreteraren, som uti den nu gällande nådiga Landshöfdinge-instruktionen blifvit länsnotarien anvisad.
Enligt 61 § af denna instruktion skall läns notarien efter de föreskrifter sorm landshöfdingen eger meddela, biträda landssekreteraren med de til! landskansliet hörande göromål, samt vid landssekreterarens laga förfall, då ej annorlunda derom förordnas, hans tjenst förrätta; men då landssekreteraren är föredragande i alla mål sorn handläggas å landskansliet och hvarje från Kongl. Maj:ts Befallningshafvande utgående expedition, för att vara gällande, måste vara kontrasignerad af föredragande, så är häraf klart, att, med undantag af de tillfällen, då länsnotarien, i följd af landssekreterarens laga förfall, förrättar dennes tjenst, allt öfrigt arbete hvarmed länsnotarien tillhandagår landssekreteraren är af alldeles samma natur som detr landssekreterarens enskilda biträden kunna åstadkomma, d. v. s. utan all officiel karakter, och följaktligen utan någon juridisk ansvarighet, hvilken sålunda i hvarje, äfven den minsta och mest underordnade detalj, hvilar uteslutande på landssekreteraren.
Det är i sanning icke lätt att utgrunda orsaken hvarföre hela bördan af göromålen blifvit lagd på landssekreteraren, då likväl på landskontors-sidan densamma åtminstone i någon mån blifvit fördelad emelian landskamereraren och länsbokhållare^ hvilken i öfrigt intager samma ställning i förhållande till landskamererare som länsnotarien till landssekreteraren, men derjemte uti 62 § af instruktionen fått sig anvisad en särskild detalj af göromålen, för hvilken han ensam är ansvarig, hvaribland, jemte annat, det tidsödande revisionsarbetet.
Förhållandet kunde förklaras om alla de på landskansliet förekommande målen vore af den invecklade och omfattande beskaffenhet, att det allmännas intresse öfverhufvud icke kunde anses medgifva att befattning med någon del af dessa mål uppdrages åt annan än landssekreteraren, hvilken presumeras innehafva större insigter, skicklighet och erfarenhet än länsnotarien.
Denna förklaringsgrund håller likväl icke streck, då nemligen — utom det att instruktionens stadgande derom att länsnotarien vid Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1865.
No 104.
207 landssekreterarens förfall skall förrätta hans tjenst, måste förutsätta att lagstiftaren ansedt länsnotarien vara för ett dylikt uppdrag qvalificerad — en hvar vet, att en stor del af landskansligöromålen äro af den enkla art, att till deras ombesörjande erfordras endast ordningssinne, vanligt förstånd, högst obetydlig lagkännedom och en lätt förvärfvad routine; och härmed är också den grund angifven, efter hvilkee den, efter min tanke, förr eller sednare oundgängligen nödvändiga fördelningen af göromålen emellan landssekreteraren och länsnotarien måste uppgöras.
De åligganden, hvilka jag således skulle vilja öfverflytta från landssekreteraren till länsnotarien, äro följande: 1:o. Föredragning och expedition af alla sådana utsökningsmål i hvilka gäldeoären antingen uteblifvit med förklaring (de så kallade tredskomålen) eller utan allt jäf eller invändning krafvets rigtighet erkännt, äfvensom sådana utsökningsmål uti hvi ka, efter hvad derom särskildt finnes stadgadt, Konungens Befallningshafvande eger att meddela vilkorlig utmätningsresolution.
Behandlingen af dessa utsökningsmål erfordrar icke någon synnerlig vidsträckt eller djup lagkännedom, koncepterna til! dessa mål uppsättas vanligen efter formulär af landskanslisten eller annat enskildt biträde, hvilka häri snart nog förvärfva sådan vana, att ringa eller ingen justering erfordras. 2:0.
Granskningen al inkommande exekutions-diarier.
Äfven denna detalj kräfver endast kännedom om några få författningar rörande utmätningsväsendet. 3:o.
Ombesörjandet af all förekommande vidimation, hvarvid endast noggrannhet tages i anspråk. 4:0.
Tillsynen deröfver att föreskrifna rapporter, uppgifter och andra handlingar, som på bestämda tider böra till landskansliet ingå, i rätt tid inkomma.
För detta ändamål äro vanligen särskilda tabeller upprättade, utvisande de tider, då ifrågavarande handlingar böra ingå, hvadan fullgörandet af detta uppdrag endast förutsätter ordentlighet. O 5:0.
Skyldigheten att i mål och ärenden af enklare beskaffenhet efter de enskilda föreskrifter, som landshöfdingen meddelar, föra Konungens Befallningshafvandes protokoll.
Mål och ärenden af detta slag, i hvilka protokollsförandet med all trygghet kan öfverlemnas till länsnotarien, förekomma ofta; dit höra exempelvis mål, som angå tro-, huldhets- och tjenste-edens afläggande, anmälda protester i enlighet med 4 Kap. 3 § Utsöknings-Balken, anmälanden till rättighet att utöfva handel och handtverk, erkännanden af löftesskrifter, förhör med betlande personer, o. s. v. Den lättnad, som genom ofvannämnda göromåls öfverflyttande till länsnotarien skulle beredas landssekreteraren, vore icke obetydlig och skulle följaktligen medföra den fördel, att landssekreteraren kunde uteslutande egna tid och krafter åt öfriga, mera omfattande och invecklade mål.
För den händelse någon kunde föreställa sig att genom den nu föreslagna fördelningen, länsnotariens göromål blefve öfver böfvan många och tryckande, så an - 208 Motioner hos Eidderskapet och Adeln 1865.
\ , ser jag mig kunna med full förvissning uttala den öfvertygelsen, att länsnotariens krafter för närvarande på de flesta ställen säkerligen tages i anspråk lika mycket som skulle blifva fallet, i händelse mitt förslag vinner framgång; samt alt följaktligen hela skilnaden skulle blifva den, att allt det arbete hvarmed länsnotarien för närvarande. biträder landssekreteraren, skulle genom den af mig föreslagna förändringen ifrån att vara af rent privat natur erhålla officiel karakter.
På grund af hvad jag nu haft äran andraga får jag föreslå: att Rikets Ständer måtte uti underdånig skrifvelse till Kongl. Majit anhålla dels att 61 § af Kongl. Maj:ts nådiga Instruktion för landshöfdmgarne i rikets län samt de vid läns-styrelserna anstälide tjenstemän den 10 November 1855 måtte erhålla följande förändrade lydelse, nemligen:
Länsnotarien åligger: 1:0 att föredraga och expediera alla sådana utsökningsmål i hvilka gäldenären antingen uteblifvit med förklaring, eller, utan allt jäf, krafvets rigtighet erkannt, äfvensom sådana utsökningsmål, uti hvilka, efter hvad derom särskildt finnes stadgadt, Konungens Befallningshafvande eger att meddela vilkorlig utmätningsresolution; 2.0 att granska inkommande exekutionsärenden och, om felaktigheter eller försummelse hos exekutorer dervid upptäckas, derom till landshöf dingen göra anmälan; 3:o att ombesörja all förekommande vidimation; 4:0 att vaka deröfver att rapporter, uppgifter, och andra handlingar som på bestämda tider böra till landskansliet ingå, i rätt tid inkomma samt annars förhållandet hos landshöfdingen anmäla; 5:o att i ärenden af enklare beskaffenhet enligt de närmare föreskrifter, som landshöfdingen eger att meddela, på eget ansvar föra protokollet inför Kongl. Maj ts Befallningshafvande; 6.0 att äfven i öfrigt, såvidt de sålunda bestämda åliggandena det medgifva, enligt de föreskrifter landshöfdingen eger meddela, biträda landssekreteraren med de till landskansliet hörande göromålen; 7:0 att vid landssekreterarens laga förfall, och då ej annorlunda förordnas, hans tjenst förrätta. dels ock att, för den händelse denna underdåniga hemställan vinner Kongl.
Maj:ts bifall, jemväl öfriga vederbörande §§:r i landshöfdinge-instruktionen, och tilläfventyrs endast 1, 4, 5, 42, 50 och 58 §§ måtte erhålla en derefter lämpad förändrad lydelse.
Slutligen och i sammanhang med hvad jag nu föreslagit, har jag jemväl ansedt mig böra söka utverka någon utsträckning i tiden i afseende å den tjenstledighet som Kongl. Maj:ts Befallningshafvande på grund af 38 §, 2 morn., i landshöfdinge-instruk tionen - Motioner hos Riddershapet och Adeln 1865.
209 tionen eger att bevilja landssekreteraren och landskamererare^ och hvilken tid är bestämd till högst en månad.
Neppeligen torde många tjenstemän finnas, hvilka, i följd af ansträngande arbete, så väl behöfva någon tids hvila som landssekreterare och landskamererare; också hafva de sistnämnde uti deras ofvannämnda underdåniga petition anhållit att en årlig tjenstledighet, eller semester, af minst två månader måtte landskamereraren beviljas, med skyldighet för länsbokhållarne, att emot åtnjutande af den högre lön, som dem kunde blifva tillerkänd, och utan rättighet till annan eller särskild ersättning, landskamereraretjensten under tiden bestrida.
Om jag icke nu väcker förslag om enahanda förmån för landssekreterarens räkning, så afhölles jag derifrån, icke af öfvertygelsen om det obilliga i en sådan begäran utan endast af hopplösheten att åt densamma bereda framgång.
Deremot torde landshöfdingens rätt att bevilja landssekreteraren och landskamereraren tjenstledighet, utan våda kunna något utsträckas.
Det är kändt, att Kongl. Majit hvarje år vid vårtiden blifver öfverbopad af tjenstledighetsansökningar ifrån landssekreterare och landskamererare, som under sommaren önska besöka badorter, brunnar o. s. v., för att sköta helsa och enskilda angelägenheter.
Från detta onödiga besvär kunde Kongl. Majit väl befrias.
Missbruk af en sålunda utsträckt rättighet för landshöfdingen att permittera de närmast honom stående tjenstemännen, torde icke kunna befaras, då, äfven om det kunde antagas, att en eller annan sådan tjensteman hade nog liten känsla för det anständiga, för att kunna begära tjenstledighet oftare och under längre tid, än af verkligt behof vore påkalladt, under det han med god smak -droge inkomsten af tjensten, det i allt fall torde kunna förväntas, att landshöfdingens veto skulle verka tillräckligt åter hållande.
Med anledning häraf får jag sålunda föreslå: att Rikets Ständer måtte i underdånig skrifvelse hos Kongl. Majit anhålla om sådan förändring af 38 §, 2 morn., och 39 §, 4 morn., af lands höfdinge-instruktionen, att landshöfdingen måtte förklaras berättigad, alt under högst två månader bevilja landssekreteraren och landskamereraren tjenstledighet och att förordna länsnotarie eller annan skicklig och kompetent person, att deras tjenster under ledigheten förrätta.
Om remiss till vederbörligt Utskott anhålies vördsamt.
Stockholm den 45 November 4 865.
Prot. 1865 & 1866. 11 Sami. 1 Afd. 27 210 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1865, N:o 105.
Af Herr Treffenberg, Curry, om erforderlig inskränkning uti onödigt mångskrifveri vid Landskanslierna.
Uti en annan af mig väckt motion har jag utförligare utvecklat de skäl 'hvarför jag anser lagstiftningens mellankomst oundgängligen nödvändig, till förminskande af de hopade göromålen vid landskanslierna, och jag angaf dervid de utvägar som för detta ändamåls vinnande stodo till buds, nemligen dels göromålens förminskning genom åtskilliga måls och ärendens öfverflyttande till underdomstolarne samt andra myndigheter och tjenstemän, dels göromålens förenkling medelst ett förändradt expeditionssätt och dels göromålens fördelning mellan landssekreteraren och länsnotarien; hvarjemte jag slutligen antydde att jag ämnade i den mån tiden sådant medgaf i särskilda motioner föreslå de åtgärder som borde vidtagas till landskansligöromålens förminskning och förenkling;— och är det nu en af dessa åtgärder som utgöra föremål för denna motion, hvilken afser att förenkla landskansligöromålen, medelst ett förändradt expeditionssätt i en del ärenden, som utgöra föremål för korrespondens emellan Konungens Befallningshafvande å ena, och andra myndigheter och tjenstemän å andra sidan.
Det är kändt att 5\ § af landshöfdinge-inslruktionen lemnar Kongl.
Maj:ts Befallningshafvande rättighet, att, då omständigheterna sådant medgifva, expediera sitt beslut genom å handlingarne tecknad resolution.
Denna rättighet — hvaraf man likväl, i förbigående sagdt, icke kan begagna sig i andra fall, än då ansökningen antingen icke rörer annans än sökandens rätt, eller, då annans rätt är i fråga — bör a/slås, har redan medfört en icke obetydlig lindring i föredragandens besvär och skulle om den blefve utsträckt jemväl till de beslut, sorn för närvarande i form af skrifvelser meddelas, verka än mer välgörande icke blott i nyssnämnda syftning, utan äfven i andra hänseenden, såsom, exempelvis till förekommande af misskrifnmgar, inbesparande af skrifmaterialier o. s. v. För att åskådliggöra hvilka tidsbesparande genvägar utan uppoffrande af några vigtigare intressen, utan fastheldre till sjelfva sakens och samtlige vederbörande myndigheters fromma, kunna åstadkommas genom ett i ofvannämnda rigtning förändradt expeditionssätt, må det tillåtas mig att framställa ett exempel på ett ärende behandladt å ena sidan på nu brukligt sätt, och å andra sidan efter den af mig föreslagna metoden; — dervid jag förutskickar den erinran att jag väl nogsamt vet Motioner hos Padder skåpet och Adeln 1865.
211 att denna framställning blifver fullkomligt öfverflödig för alla de tjenstemän under hvilkas ögon motionen kommer att läggas, men då motionens öde icke beror på desse tjenstemän allena, utan på flere andre i tjenstepraktiken alldeles obevandrade personer, så torde denna digression ursäktas.
Antag sålunda att
General-tullstyrelsen vill försälja en tullverket tillhörig, men för verket obehöflig tomt i Arboga.
Styrelsen expedierar då en skrifvelse (N:o \) till Konungens Befallningshafvande i Westmanland med anmodan att vidtaga erforderlig åtgärd för försäljningen.
Konungens Befallningshafvande beordrar åter i sin ordning medelst skrifvelse (N:o 2) Magistraten i Arboga att föranstalta om försäljningen, men efter någon tid besvarar Magistraten denna ordres med skrifvelse (N:o 3), hvaruti Magistraten tillkännagifver att den ansett sig icke kunna gå i författning om tomtens försäljning. enär General-tullstyrelsen icke styrkt sig hafva eganderätt till tomten.
Om detta förhållande underrättas nu General-tullstyrelsen medelst skrifvelse (N:o 4) från Konungens Befallningshafvande.
Denna underrättelse har till påföljd, att Styrelsen uti ny skrifvelse (N:o 5), med bifogande af erforderliga handlingar eller upplysningar till styrkande af Tullverkets rätt till den ifrågavarande tomten, fortfarande påyrkar åtgärd om densammas försäljning.
Härpå följer ny skrifvelse (N:o 6) i ämnet från Konungens Befallningshafvande till Magistraten o. s. v.
Det är för ändamålet obehöfligt att ytterligare fullfölja ärendets gång, som naturligtvis kan föranleda många fler än här ofvan uppgifna skrifvelser.
Det bör observeras, att i alla dessa särskilda skrifvelser måste man mer eller mindre fullständigt angifva ärendets rubrik, åberopa äldre skrifvelser i ämnet o. s. v.
Låt nu se huru det af mig föreslagna expeditionssättet skulle taga sig ut, om det nemligen blefve medgifvet att under korrespondens emellan högre och lägre myn digheter, å sjelfva den skrifvelse, som innefattar initialen i hvarje ärende, teckna beslutet om den åtgärd hvartill denna skrifvelse föranleder.
I sådant fall skulle skrifvelsen härofvan
N:o 2 utbytas mot följande rader: »Remitteras till Magistraten i Arboga, som, derest laga hinder ej möter, eger att »vidtaga den af Kongl.
Tullstyrelsen äskade försäljningsåtgärd.» Skrifvelsen
N:o 3 skulle utbytas mot dessa rader: »Återsändes till Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, med tillkännagifvande att i an»seende dertill att Tullverkets eganderätt till ifrågavarande tomt icke blifvit styrkt, »Magistraten tills vidare anser sig förhindrad att den äskade försäljningsåtgärden »vidtaga.» Skrifvelsen N:o 4 skulle utbytas mot följande rader: »Öfverlemnas till Kongl.
General-tullstyrelsen, af anledning, Magistratens i Arboga »förestående remiss antyder.» Skrifvelsen
N:o 5 skulle utbytas mot följande räder: »Ålerställes jemte härvid fogade åtkomsthandlingar till Konungens Befallningshaf - 212 Motioner hos liidderslcapet och Adeln 1865.
N:o 105. »vande i Westmanlands län till den åtgärd, som af Styrelsens ofvanstående skrifvelse »föranledes.» Skrifvelsen
N:o 6 skulle ändtligen utbytas mot dessa rader: »Öfversändes jemte ofvan åberopade åtkomsthandlingar för den åtgärd, som i an»ledning af Konungens Befallningshafvandes ofvanstående remiss och Kongl. Tullstyrelsens »förnyade begäran om ifrågavarande tomts försäljning på Magistraten beror o. s. v.» Huru enkelt och vigt och hvilken besparing i tid, skrifmaterialier o. s. v.!
Norrmännen, som icke hålla på etiketten, då genom dennas uppoffrande praktiska fördelar kunna vinnas, hafva ock längesedan skyndat att adoptera det ifrågavarande expeditionssättet.
Hos dem expedieras ärendena på detta sätt emellan höga och låga myndigheter fram och tillbaka.
Jag har för icke lång tid tillbaka sett svart på hvitt härpå.
Det gällde då en Norrman, som för betlande blifvit häktad i Westerås och om hvilken Konungens Befallningshafvande för upplysningars erhållande hade expedierat skrifvelse till Stifts-amtmannen i Christiania.
Efter någon tid återkom samma skrifvelse, men då icke blott fullskrifven med, jag tror väl ett dussin remisser af ofvannämnda behändiga slag, utan derutöfver åtföljd af ett vidhäftadt stycke papper, likaledes försedt med samma sorts remisser, utvisande att vår skrifvelse cirkulerat emellan alla möjliga civila och ecklesiastika tjenstemän, hvilka å densamma meddelat tillgängliga upplysningar om den ifrågavarande personen.
Dessutom nu, sedan, till fasa för männen af den gamla curiala skolan,.
Maj:t brulit isen genom nådigt förklarande att hinder icke möter för utbytande af embetstiteln mot de mera lätthandterliga »I och Eder,» nu torde den förväntan icke kunna anses öfverspänd, att man tager steget fullt ut, genom medgifvande af det utaf mig föreslagna expeditionssättet, hvarigenom icke en chimerisk, utan en verklig fördel kunde uppnås.
Slutligen lärer jag icke behöfva erinra derom, att det ifrågavarande expeditionssättet icke är användbart i alla ärenden, hvilka kunna blifva föremål för korrespondens, utan endast i sådana, hvilka, till följd af deras natur, påkalla, att dithörande handlingar varda i läns-arkiven förvarade.
På grund af hvad jag nu haft äran anföra, och ehuru jag är fullt öfvertygad att det ifrågavarande expeditionssättet, till stor fromma för ärendenas skyndsamma behandling, skulle kunna användas inom alla administrationens grenar, likväl och då jag med denna motion företrädesvis åsyftat att åstadkomma någon lindring, der jag vet, att för närvarande skon mest klämmer, eller för Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, får jag vördsamt föreslå: att Rikets Ständer måtte uti underdånig skrifvelse till Kongl. Majit anhålla, att Kongl. Majit antingen medelst nådigt tillägg till 5J § Landshöfdinge-instruktionen, eller genom nådigt Cirkulär i ämnet, måtte förklara dess Befallningshafvande oförhindrade att uti alla sådana ärenden, som kunna blifva föremål för korrespondens emellan Kongl.
Maj.ts Befallningshafvande, å ena, och Motioner hos Ridder skap et och Adeln 1865.
213 samtliga embetsverk, myndigheter samt embets- och tjensteman, å andra sidan, då omständigheterna det medgifva, expediera sina beslut genom resolution tecknad å handlingatne.
Curry Treffenberg. N:o 106.
Af Herr Treffenberg, Curry, om befrielse från åtskilliga Läns-slyrelserna nu åliggande göromål.
Uti en annan af mig väckt motion har jag utförligare utvecklat de skäl, hvarför jag anser lagstiftningens mellankomst oundgängligen nödvändig till förminskande af de hopade göromålen vid landskanslierna, och jag angaf dervid de utvägar, hvilka för detta ändamåls vinnande stöde till buds, nemligen dels göromålens förminskning, genom åtskillige måls och ärendens öfverflyttande till underdomstolarne samt andra myndigheter och tjenstemän, dels göromålens förenkling medelst ett förändradt expeditionssätt, och dels göromålens fördelning emellan Landssekreteraren och Länsnotarien; hvarjemte jag slutligen antydde, att jag ämnade, i den mån tiden sådant medgaf, i särskilda motioner föreslå de åtgärder, som borde vidtagas till landskansligörornålens förminskning och förenkling; och är det nu en af dessa åtgärder, som utgör föremål för denna motion, hvilken afser Landskansligörornålens förminskning derigenom, att Konungens Befallningshafvande blefve befriad från befattning med åtskilliga ärenden, hvilka icke nödvändigt påkalla dess mellankomst — och sådana ärenden äro af flerahanda slag och förekomma nästan postdagligen och i sådan mängd, att landskanslierna hafva blifvit förvandlade till ett slags publika kommissions-kontor, dit alla möjliga allmänna och kommunala myndigheter och tjenstemän adressera sig för att, alla med anspråk på största skyndsamhet, få sina ärenden uträttade.
Det tyckes dock icke vara för mycket begärdt, att Konungens Befallningshafvande finge påräkna någon förskoning i alla de fall, då ändamålet kan vinnas, utan att Konungens Befallningshafvandes åtgärd anlitas; och dessa fall äro alltid förhanden, då både myndighet, som äskar viss åtgärd och myndighet på hvilken det i sista hand ankommer att sådan åtgärd vidtaga, efteragällande 214 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1865.
No 106. förhandlingar skola vara stationerade på bestämd ort.
Hvad nu är sagdt om myndighet gäller naturligtvis äfven om embets- och tjensteman.
Men icke förty har inträffat icke en, utan flere gånger att stadsdomstol i Westmanland, som hos behörig myndighet utom länet begärt upplysningar angående inför domstolen tilltalad häktad person, icke bevärdigats med direkt svar från denna myndighet, som i stället anmodat Konungens Befallningshafvande att meddela domstolen de äskade upplysningarne, — en högst malplacerad förnämitet, som lämpligen bort besvaras med angifvelse till åtal, då genom ett sådant förfarande ransakningstiden för den häktade onödigtvis blifvit för längd.
Det nuvarande oefterrättlighetstillståndet i ofvan antydda hänseende visar sig dock bäst vid en blick på de onödiga omvägarne med flera årligen återkommande ärenden af samma beskaffenhet, hvaribland företrädesvis de, som afse inteckningsförny elser.
Ett penningeförvaltande allmänt verk till exempel här i Stockholm vill förnya en inteckning i en landtegendom.
Advokatfiskal i Svea Hofrätt är alltid i tillfälle att lemna upplysning om domhafvandernes adresser, och hvad synes då enklare än att direkt till domhafvanden öfversända härvarande Rådhus-rätts protokoll rörande originalskuldsedelns uppvisande, jemte den till beloppet lätt uträknade lösen för diariibevis och Häradsrättens blifvande protokoll öfver intecknings-förnyelsen, hvilka sedermera å sine respektive tider komma verket tillhanda, hvarigenom den affären blifvit lyckligen bragt till slut, utan att mer än tre skrifvelser, nemligen en från verket och två från domhafvanden erfordrats.
Nej, i stället får Konungens Befallningshafvande en skrifvelse (N:o 1) med anmodan att låta emot införväntade diariibevis tillställa domhafvanden verkets ansökningshandlingar rörande inteckningsförnyelsen; dessa sändas nu till domhafvanden med skrifvelse (N:o 2) från Konungens Befallningshafvande; så kommer det äskade diariibeviset från domhafvanden med skrifvelse (N:o 3) och afsändes med Konungens Befallningshafvandes skrifvelse (N:o 4) till verket; efter någon tid kommer från domhafvanden Häradsrättens protokoll med skrifvelse (N:o 5), hvari domhafvanden begär protokollets öfversändande till verket, mot åtecknad lösen; så sker, och detta föranleder Konungens Befallningshafvandes skrifvelse (N:o 6), som efterföljes af verkets skrifvelse (N:o 7) med den äskade lösen, hvilken andeligen öfversändes till domhafvanden med Konungens Befallningshafvandes skrifvelse (N:o 8), som då ändtligen afslutar den långa och onödiga skriftvexlingen i delta enkla ärende, som, på sätt här ofvan blifvit antydt, kunnat affärdas med tre skrifvelser, om man ansett sig kunna förbigå Konungens Befallningshafvande.