Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Men Gud hafver ansett min förtryckelse och arbete, och straffade dig i går.
Laban svarade, och sade till Jacob: Döttrarna äro mina döttrar, och barnen äro mina barn, och hjordarna äro mine hjordar, och allt det du ser är mitt: Hvad kan jag i dag göra minom döttrom, eller deras barnom, som de födt hafva?
Så kom nu och låt oss göra ett förbund, jag och du; som skall vara ett vittnesbörd emellan mig och dig.
Då tog Jacob en sten, och reste honom upp till en vård.
Och sade till sina bröder: Hemter upp stenar; och de togo stenar, och gjorde ena rösjo, och åto uppå samma rösjo.
Och Laban kallade henne Jegar Sahaduta; men Jacob kallade henne Gilead.
Då sade Laban: Denna stenrösjan vare i dag vittnesbörd emellan mig och dig; deraf kallar man henne Gilead:
Och vare en vård; ty han sade: Herren se härtill emellan mig och dig, då vi komme ifrå hvarannan.
Hvar du besvärar mina döttrar, eller tager andra hustrur deröfver: Här är ingen menniska med oss; men si, Gud är vittne emellan mig och dig.
Och Laban sade ytterligare till Jacob: Si, detta är stenrösjan, och detta är vården, som jag upprest hafver emellan mig och dig.
Samma rösjan vare vittne, och vården vare desslikes vittne, om jag far här öfver till dig, eller du far öfver denna rösjan och vården till mig, till att göra skada.
Abrahams Gud och Nahors Gud, och deras fäders Gud, vare domare emellan oss.
Och Jacob svor honom, vid Isaacs sins faders fruktan.
Och Jacob offrade offer på bergena, och böd sina bröder att de skulle äta bröd.
Och då de hade ätit, blefvo de på bergena öfver nattena.
Men om morgonen stod Laban bittida upp, kysste sin barn och döttrar; välsignade dem, och for sina färde, och kom hem till sitt igen.
Men Jacob for sin väg, och Guds Änglar mötte honom.
Och då han såg dem, sade han: Detta äro Guds härar; och kallade det rummet Mahanaim.
Men Jacob sände båd fram för sig till sin broder Esau in uti Seirs land, i Edoms ängd.
Och befallte dem, och sade: Så säger minom herra Esau: Din tjenare Jacob låter säga dig, jag hafver varit ute när Laban, och hafver allt härtill varit ibland främmande;
Och hafver fä och åsnor, får, tjenare och tjenarinnor; och hafver utsändt, och låtit dig minom herra det bebåda, på det jag måtte finna nåd för din ögon.
Boden kommo igen till Jacob, och sade: Vi kommom till din broder Esau, och han reser emot dig med fyrahundrade män.
Då fruktade Jacob storliga, och var förfärad: Och skifte folket, som var när honom, och får, och fä, och camelar, i två skarar.
Och sade: Om Esau kommer på den ena skaran, och står honom, så må den andre undkomma.
Ytterligare sade Jacob: Gud, mins faders Abrahams Gud, mins faders Isaacs, Herre, du som till mig sagt hafver: Far åter in i ditt land till dina fränder, jag vill göra dig godt;
Jag är för ringa till all den barmhertighet och all den trohet, som du med dinom tjenare gjort hafver; förty jag hade icke mer än denna stafven, då jag gick öfver denna Jordanen, och nu är jag till två skarar vorden.
Hjelp mig utu mins broders hand, utu Esaus hand; ty jag fruktar för honom; att han icke kommer, och står mig både mödrar och barn.
Du hafver sagt: Jag vill göra dig godt, och göra din säd som sanden i hafvet, den så mycken är, att han ej kan räknas.
Och han blef der den nattena, och tog af thy han för handena hade, skänker till sin broder Esau.
Tuhundrade getter, tjugu bockar, tuhundrade får, tjugu vädrar;
Och tretio däggande camelar med deras föl, fyratio kor, och tio oxar; tjugu åsninnor, med tio föl; Och fick dem under sina tjenares händer, ju hvar hjorden för sig, och sade till dem: Går fram för mig, och låter vara rum emellan den ena hjorden efter den andra.
Och böd den första, och sade: När min broder Esau möter dig, och frågar dig: Hvem hörer du till, och hvart vill du, och hvem hörer det till, som du drifver för dig?
Skall du säga: Det hörer dinom tjenare Jacob till; han sände sinom herra Esau skänker, och kommer härefter.
Så böd han ock den andra, och den tredje, och allom dem som gingo efter hjorden, och sade: Som jag hafver sagt eder, så säger till Esau, när I finnen honom.
Och säger ju det med: Si, Jacob din tjenare är efter oss.
Förty han tänkte, jag vill blidka honom med den skänken, som går för mig; sedan vill jag se honom; kan hända att han undfår mig väl.
Så gingo skänkningarna fram före honom; men han blef den nattena i lägret.
Och stod upp om nattena, och tog sina två hustrur, och de två tjensteqvinnorna, och sin ellofva barn, och for till vadet Jabbok:
Tog dem och förde dem öfver älfvena, så att det han hade, kom öfver.
Och han blef på den sidone allena.
Då brottades en man med honom till dess morgonrodnen uppgick.
Och då han såg, att han icke kunde öfvervinna honom, rörde han hans höftes sena, och straxt förtvinade hans höftes sena.
Och han sade: Låt mig gå, ty morgonrodnen går upp; men han svarade: Jag släpper dig icke, med mindre du välsignar mig.
Han sade: Huru heter du?
Han svarade: Jacob.
Han sade: Du skall icke mer heta Jacob, utan Israel.
Förty du hafver med Gud och menniskor kämpat, och hafver fått öfverhandena.
Och Jacob frågade honom, och sade: Huru heter du?
Men han sade: Hvi frågar du, huru jag heter?
Och han välsignade honom der sammastädes.
Och Jacob kallade det rummet Pnuel; ty jag hafver sett Gud under ansigtet, och min själ är frälst vorden.
Och som han kom fram om Pnuel, gick honom solen upp, och han haltade i sine höft.
Fördenskull äta Israels barn inga höftsene ännu i dag, derföre, att Jacobs höftsena rörd vardt.
Jacob hof upp sin ögon, och såg sin broder Esau komma med fyrahundrade män.
Och skifte sin barn till Lea, och till Rachel, och till båda tjensteqvinnorna.
Och skickade tjensteqvinnorna med deras barn främst; och Lea med hennes barn dernäst; och Rachel med Joseph efterst.
Och han gick fram för dem, och bugade sig sju resor ned på jordena, till dess han kom fram till sin broder.
Men Esau lopp emot honom, och tog honom i famn, och fick honom om halsen, och kysste honom; och de greto.
Och hof upp sin ögon, och såg qvinnorna med barnen, och sade: Ho äro desse med dig?
Han svarade: Det äro barnen, som Gud dinom tjenare beskärt hafver.
Och tjensteqvinnorna gingo fram med deras barn, och bugade sig för honom.
Lea gick ock fram med sin barn, och bugade sig för honom.
Sedan gick Joseph och Rachel fram, och bugade sig ock för honom.
Och han sade: Hvad vill du med allan den skaran, som jag hafver mött?
Han svarade: Att jag måtte finna nåd för minom herra.
Esau sade: Jag hafver nog, min broder; behåll det du hafver.
Jacob svarade: Ack nej!
hafver jag funnit nåd för dig, så tag min skänk af mine hand; förty jag såg ditt ansigte, lika som jag hade sett Guds ansigte; och tag det täckeliga af mig.
Tag den välsignelsen, som jag hafver fört till dig; ty Gud hafver mig det beskärt, och jag hafver all ting nog.
Så nödgade han honom, till dess han anammade det.
Och han sade: Låt oss fara framåt, och resa, jag vill fara med dig.
Men han sade till honom: Min herre, du vetst att jag hafver späd barn när mig, dertill får och fä, som än äro unge; när de en dag för hastigt drifne vordo, dödde mig hela hjorden.
Min herre fare fram före åt för sin tjenare: Jag vill sakta följa, efter som boskapen och barnen gå kunna, till dess jag kommer till min herra i Seir.
Esau sade: Så vill jag dock låta blifva när dig något af folket, som med mig är.
Han svarade: Hvad görs det behof?
Låt mig man finna nåd för minom herra.
Så for Esau den dagen tillbaka sin väg åt Seir.
Och Jacob for till Succoth, och byggde sig ett hus, och gjorde hyddor till sin boskap.
Deraf heter det rummet Succoth.
Derefter kom Jacob till Salem, till den staden Sichem, som ligger i Canaans lande, sedan han var kommen utaf Mesopotamien, och gjorde sitt lägre för stadenom.
Och köpte ett stycke åker af Hemors Sichems faders barnom, för hundrade penningar.
Der slog han upp sin tjäll, och uppreste der ett altare, och åkallade dens starka Israels Guds namn.
Men Dina Leas dotter, den hon Jacob födt hade, gick ut till att bese dess landsens döttrar.
Då Sichem, Hemors Heveens son, som var dess landsens herre, såg henne, tog han henne, och belägrade henne, och förkränkte henne.
Och hon låg honom hårdt på hjertat, och han hade pigona kära, och talade ljufliga med henne.
Och Sichem sade till sin fader Hemor: Tag mig den pigona till hustru.
Och Jacob förnam, att hans dotter Dina var skämd, och hans söner voro med boskapenom ute på markene: Och Jacob tigde till dess de kommo.
Då gick Hemor Sichems fader ut till Jacob, till att tala med honom.
I det kommo Jacobs söner af markene; och då de det hörde, förtröt det männerna, och vordo ganska vrede, att han hade gjort en dårskap i Israel, och belägrat Jacobs dotter; ty det var icke rätt gjordt.
Då talade Hemor med dem, och sade: Mins sons Sichems hjerta trängtar efter edra dotter; käre, gifver honom henne till hustru.
Befrynder eder med oss; gifver oss edra döttrar, och tager I våra döttrar.
Och bor när oss: Landet skall stå eder öppet; bygger och bruker, och bor derinne.
Och Sichem sade till hennes fader och bröder: Låter mig finna nåd när eder, hvad I mig sägen, det vill jag gifva.
Begärer man troliga af mig morgongåfvor och skänker, jag vill gifva, som I begären; gifver mig allenast pigona till hustru.
Då svarade Jacobs söner Sichem, och hans fader Hemor, och talade bedrägeliga, derföre, att deras syster Dina var skämd:
Och sade till dem: Vi kunne det icke göra, att vi skole gifva våra syster enom oomskornom manne; ty det vore oss en skam.
Dock likväl vilje vi vara eder till viljes, om I varden oss like, och allt mankön ibland eder varder omskoret.
Då vilje vi gifva eder våra döttrar, och taga oss edra döttrar, och bo när eder, och vara ett folk.
Men hvar I icke viljen lyda oss, och omskära eder, så vilje vi taga våra dotter, och fara vår väg.
Det talet behagade Hemer och hans son väl.
Och den unge mannen fördröjde intet att göra så; förty han hade lust till Jacobs dotter, och han var härlig hållen öfver alla i hans faders huse.
Så gingo Hemor och hans son Sichem i stadsporten, och talade med borgarena i stadenom, och sade:
Desse män äro fridsamme när oss, och vilja bygga och bo i landena.
Så är nu landet vidt begripet; vi vilje taga oss deras döttrar, och gifva dem våra döttrar.
Men då vilja de vara oss till viljes, så att de bo när oss, och varda ett folk med oss, om vi omskäre allt det som mankön är ibland oss, såsom de omskorne äro.
Deras boskap och ägodelar, och allt det de hafva, blifver vårt, om vi eljest blifvom dem till viljes, så att de bo när oss.
Och de lydde Hemor och Sichem hans sone, alle de som genom hans stadsport ut och in gingo, och omskoro allt det som mankön var, det som i deras stad ut och in gick.
Och på tredje dagenom, då det värkte dem, togo de två Jacobs söner, Simeon och Levi, Dinas bröder, hvardera sitt svärd, och gingo dristeliga in i staden, och slogo ihjäl allt det som var mankön.
Och slogo också ihjäl Hemor och hans son Sichem med svärds ägg, och togo sina syster Dina utaf Sichems huse, och gingo sin väg.
Då kommo Jacobs söner öfver de slagna, och skinnade staden, derföre, att de skämt hade deras syster.
Och togo deras får, fä, åsnar, och hvad i stadenom och på markene var:
Och alla deras håfvor; all barn och qvinnor togo de till fångar, och skinnade allt det i husen var.
Och Jacob sade till Simeon och Levi: I hafven åstadkommit, att jag blifver illa känder för alla dessa lands inbyggare, de Cananeer och Phereseer: Och jag är en ringa hop; när de nu församla sig öfver mig, så slå de mig ihjäl, så varder jag om intet gjord med mino huse.
Men de svarade: Skulle de då handla med våra syster, såsom med ene sköko?
Och Gud sade till Jacob: Gör dig redo, och far till BethEl, och bo der, och bygg der ett altare Gudi som dig syntes, då du flydde för dinom broder Esau.
Då sade Jacob till sitt hus, och till alla de som med honom voro: Lägger ifrån eder de främmande gudar, som äro ibland eder, och renser eder, och förvandler edor kläder:
Och görom oss redo att fara till BethEl, att jag må göra der ett altare Gudi, den mig hört hafver i min bedröfvelses tid, och hafver varit med mig på vägenom, som jag rest hafver.
Då fingo de honom alla de främmande gudar, som voro under deras händer, och deras örnaringar; och han grof dem under ena ek, som stod vid Sichem.
Och for ut: Och en Gudsfruktan kom öfver de städer, som lågo der omkring, att de icke foro efter Jacobs söner.
Så kom Jacob till Lus i Canaans land, som kallas BethEl, med allt det folk, som med honom var:
Och byggde der ett altare, och kallade det rummet ElBethEl, efter det Gud vardt honom der uppenbarad, då han flydde för sinom broder.
Då dödde Debora Rebeckas amma, och vardt begrafven nedanför BethEl, under ena ek, hvilken vardt kallad gråtoek.
Och Gud syntes åter Jacob, sedan han var kommen utaf Mesopotamien, och välsignade honom:
Och sade till honom: Du heter Jacob; men du skall icke mer heta Jacob, utan Israel skall du heta: Och så kallade man honom Israel.
Och Gud sade till honom: Jag är den allsmägtige Gud; var fruktsam, och föröka dig: Folk och folks skarar skola komma utaf dig, och Konungar skola komma utaf dina länder.
Och det landet, som jag Abraham och Isaac gifvit hafver, skall jag gifva dig, och skall det gifva dine säd efter dig.
Och så for Gud upp ifrå honom, ifrå det rummet, der han med honom talat hade.
Men Jacob reste upp en stenvård på det rummet, der han med honom talat hade: Och gjöt drickoffer deruppå, och begjöt honom med oljo.
Och Jacob kallade det rummet, der Gud hade talat med honom, BethEl.
Och han for ifrå BethEl: Och som ännu ett litet stycke vägs var till Ephrath, då födde Rachel, och födslan var henne svår.
Men då det vardt henne så svårt i födslone, sade Jordgumman till henne: Frukta dig icke; förty denna sonen skall du ock hafva.
Men då själen utgick, att hon dö måste, kallade hon honom BenOni; men hans fader kallade honom BenJamin.
Så dödde Rachel, och vardt begrafven vid vägen till Ephrath, som nu heter BethLehem.
Och Jacob reste upp en vård öfver hennes graf: Der sammastädes är Rachels grafvård än i dag.
Och Israel for ut, och slog upp ett tjäll på hinsidon vid det tornet Eder.
Och det begaf sig, då Israel bodde der i landet, gick Ruben bort och lade sig när Bilha, sins faders frillo: Och det kom för Israel.
Men Jacob hade tolf söner.
Leas söner voro desse: Ruben, Jacobs förstfödde son, Simeon, Levi, Juda, Isaschar och Sebulon.
Rachels söner voro: Joseph och BenJamin.
Bilhas Rachels tjensteqvinnos söner: Dan och Naphthali.
Silpas Leas tjensteqvinnos söner: Gad och Asser.
Desse äro Jacobs söner, som honom födde voro i Mesopotamien.
Och Jacob kom till sin fader Isaac till Mamre i hufvudstaden, som heter Hebron, der Abraham och Isaac hade varit främlingar uti.
Och Isaac vardt hundrade och åttatio år gammal.
Och vardt sjuk, och dödde, och vardt samlad till sitt folk, gammal och mätt af lefvande: Och hans söner Esau och Jacob begrofvo honom.
Detta är Esaus slägte, som kallas Edom.
Esau tog hustrur af Canaans döttrar: Ada Elons Hetheens dotter, och Aholibama Anas dotter, Zibeons Heveens dotters.
Och Basmath Ismaels dotter, Nebajoths syster.
Och Ada födde Esau Eliphas.
Men Basmath födde Reguel.
Aholibama födde Jeus, Jaelam och Korah.
Desse äro Esaus barn, som honom födde voro i Canaans lande.
Och Esau tog sina hustrur, söner och döttrar, och alla sins huses själar; sina håfvor, och allan boskapen med alla ägodelar, som han förvärfvat hade i Canaans lande: Och for uti ett land, ifrå sin broder Jacob.
Förty deras ägodelar voro så stora, att de kunde icke bo med hvarannan: Och landet, der de uti främlingar voro, kunde icke fördraga dem, för deras stora ägodelars skull.
Så bodde då Esau på Seirs berg: Och denne Esau är Edom.
Detta är Esaus slägte, af hvilkom de Edomeer komne äro på Seirs berg.
Och så heta Esaus barn: Eliphas Ada son, Esaus hustrus; Reguel Basmaths son, Esaus hustrus.
Men Eliphas söner voro desse: Theman, Omar, Zepho, Gatham och Kenas.
Och Thimna var Eliphas Esau sons frilla; hon födde Amalek.
Desse äro de barn af Ada, Esaus hustru.
Men Reguels barn äro desse: Nahath, Serah, Samma, Missa.
Desse äro de barn af Basmath, Esaus hustru.
Men de barn af Aholibama, Esaus hustru, Anas dotter, Zibeons dotters, äro desse, dem hon födde Esau: Jeus, Jaelam och Korah.
Desse äro de Förstar ibland Esaus barn: Eliphas barn, den första Esaus sons, voro desse: den Försten Theman, den Försten Omar, den Försten Zepho, den Försten Kenas,
Den Försten Korah, den Försten Gatham, den Försten Amalek.
Desse äro de Förstar af Eliphas i Edoms lande; och äro barn af Ada.
Och desse äro Reguels barn, Esau sons: Den Försten Nahath, den Försten Serah, den Försten Samma, den Försten Missa.
Desse äro de Förstar af Reguel uti de Edomeers lande; och äro barn af Basmath, Esaus hustru.
Desse äro barn af Aholibama, Esaus hustru: Den Försten Jeus, den Försten Jaelam, den Försten Korah.
Desse äro de Förstar af Aholibama Anas dotter, Esaus hustru.
Desse äro Esaus barn, och deras Förstar; han är Edom.
Men de barn af Seir den Horeen, som i landena bodde, äro desse: Lotan, Sobal, Zibeon, Ana,
Dison, Ezer och Disan.
Desse äro de Förstar ibland de Horeer, alle Seirs barn i Edoms lande.
Men Lotans barn voro desse: Hori och Hemam; och Lotans syster het Thimna.
Sobals barn voro desse: Alvan, Manahat, Ebal, Sepho och Onam.
Zibeons barn voro: Aja och Ana: Denne är den Ana, som i öknene påfann mular, då han vaktade sins faders Zibeons åsnar.
Men Anas barn voro: Dison och Aholibama, det är Anas dotter.
Disons barn voro: Hemdan, Esban, Jithran och Cheran.
Ezers barn voro: Bilhan, Saavan och Akan.
Disans barn voro: Uz och Aran.
Desse äro de Förstar ibland de Horeer: Den Försten Lotan, den Försten Sobal, den Försten Zibeon, den Försten Ana.
Den Försten Dison, den Försten Ezer, den Försten Disan.
Desse äro de Förstar ibland de Horeer, de som regerade i Seirs lande.
Men de Konungar, som i Edoms lande regerade, förra än Israels barn Konungar hade, äro desse:
Bela var Konung i Edom, Beors son; och hans stad het Dinhaba.
Och då Bela blef död, vardt Jobab Konung i hans stad, Seras son af Bozra.
Då Jobab blef död, vardt Husam utaf de Themaneers lande Konung i hans stad.
Då Husam blef död, vardt Konung i hans stad Hadad Bedads son, den som slog de Midianiter på de Moabiters mark; och hans stad het Avith.
Då Hadad blef död, vardt Samla af Masreka Konung i hans stad.
Då Samla blef död, vardt Konung i hans stad Saul af Rehoboth vid älfvena.
Då Saul blef död, vardt Baalhanan Achbors son Konung i hans stad.
Då Baalhanan Achbors son blef död, vardt Hadar Konung i hans stad: Och hans stad het Pagu; och hans hustru het Mehetabeel, Matreds dotter, och Mesahabs dotter.
Alltså heta de Förstar af Esau i deras slägter, rummom och namnom: Den Försten Thimna, den Försten Alva, den Försten Jetheth,
Den Försten Aholibama, den Försten Ela, den Försten Pinon, Den Försten Kenas, den Försten Theman, den Försten Mibzar, Den Försten Magdiel, den Försten Iram.
Desse äro de Förstar i Edom, såsom de bott hafva uti deras arfvelande.
Och Esau är fadren till de Edomeer.
Men Jacob bodde i de landena, der hans fader var en främling uti, nemliga i Canaans lande.
Och detta är Jacobs slägt: Joseph var sjutton år gammal, då han vardt en herde öfver hjorden med sina bröder; och pilten var när Bilhas och Silpas sins faders hustrurs barnom; och han sade för deras fader, hvilket ondt rykte öfver dem var.
Men Israel hade Joseph kärare än alla de andra sin barn, efter han hade födt honom i ålderdomen: Och gjorde honom en brokot kjortel.
Då nu hans bröder sågo, att deras fader hade honom kärare än alla hans bröder, vordo de honom hätske, och kunde icke tala honom ett vänligit ord till.
Derutöfver hade Joseph ena reso en dröm, och sade sina bröder deraf.
Då blefvo de honom ännu hätskare.
Ty han sade till dem: Käre, hörer hvad mig hafver drömt.
Mig tyckte vi bundom kärfvar på markene, och min kärfve reste sig upp och stod; och edre kärfvar der omkring bugade sig för min kärfva.
Då sade hans bröder till honom: Skulle du varda vår Konung, och råda öfver oss?
Och vordo honom ändå hätskare för hans dröm och hans tals skull.
Och han hade ännu en annan dröm, den förtäljde han sina bröder, och sade: Si, jag hafver ännu haft en dröm: Mig tyckte, att solen och månen och ellofva stjernor bugade sig för mig.
Och då det hans fader och hans bröder sagdt vardt, straffade honom hans fader, och sade till honom: Hvad är det för en dröm, som dig hafver drömt?
Skall jag och din moder och dine bröder komma, och falla ned på jordena för dig?
Och hans bröder afundades vid honom.
Men hans fader behöll dessa ord.
Då nu hans bröder gingo bort till att beta deras faders boskap i Sichem;
Sade Israel till Joseph: Vakta icke dine bröder boskapen i Sichem?
Kom, jag vill sända dig till dem.
Han sade: Här är jag.
Och han sade: Gack bort och se till, om det står väl till med dina bröder och boskapenom; och säg mig igen, huru det hafver sig.
Och han sände honom utaf den dalenom Hebron, att han skulle gå till Sichem.
Då fann honom en man, der han for vill på markene.
Han frågade honom, och sade: Hvem söker du?
Han svarade: Jag söker mina bröder: Käre, säg mig, hvarest de vakta hjorden.
Mannen sade: De äro hädan farne; ty jag hörde, att de sade: Låt oss gå till Dothan.
Då drog Joseph efter sina bröder, och fann dem i Dothan.
Som de nu långt ifrå fingo se honom, förra än han kom när intill dem, rådslogo de till att döda honom;
Och sade inbördes: Si, drömmaren kommer här.
Så kommer nu, och låter oss slå honom ihjäl och kasta honom i ena grop; och säga, att ett ondt djur hafver ätit upp honom: Så får man se, hvad hans drömmar äro.
När Ruben hörde det, ville han frälsa honom af deras händer, och sade: Låter oss icke slå ena själ.
Och ytterligare sade Ruben till dem: Låter oss icke utgjuta blod: Utan låt oss kasta honom i den gropena, som är i öknene, och icke komma händer vid honom.
Men han ville hafva frälst honom utu deras hand, att han måtte hafva haft honom till sin fader igen.
Då nu Joseph kom till sina bröder, afklädde de honom hans kjortel, med den brokota kjortelen, som han hade uppå sig.
Och togo honom, och kastaden i ena grop; men gropen var tom, och intet vatten deruti.
Och de satte sig ned till att äta.
I det hofvo de sin ögon upp, och sågo en hop Ismaeliter komma ifrå Gilead med deras camelar; de förde kryddor, balsam och mirrham, och foro ned uti Egypten.
Då sade Juda till sina bröder: Hvad hjelper det oss, att vi dräpe vår broder, och fördölje hans blod?
Kommer, och låter oss sälja honom de Ismaeliter, att våra händer icke förtaga sig på honom; ty han är vår broder, vårt kött och blod.
Och de lydde honom.
Och då de Midianitiske köpmännerne foro der fram, drogo de honom upp af gropene, och sålde honom de Ismaeliter för tjugu silfverpenningar: De förde honom in i Egypten.
Då nu Ruben kom åter till gropena, och fann icke Joseph derinne, ref han sin kläder;
Och kom åter till sina bröder, och sade: Pilten är icke der; hvart skall jag?
Då togo de Josephs kjortel, och slagtade en bock, och indoppade kjortelen i blodet;
Och sände den brokota kjortelen bort, och läto bära honom till deras fader, och sade: Denna hafvom vi funnit: Se, om det är dins sons kjortel eller ej.
Men han kände honom, och sade: Det är mins sons kjortel.
Ett ondt djur hafver ätit upp honom; ett vilddjur hafver rifvit Joseph.
Och Jacob ref sin kläder, och svepte en säck om sina länder, och sörjde sin son långan tid.
Och alle hans söner och döttrar gingo till, att de skulle hugsvala honom; men han ville icke låta hugsvala sig, och sade: Jag varder med sorg nederfarande i grafvena till min son.
Och hans fader gret honom.
Men de Midianiter sålde honom in i Egypten Potiphar, Pharaos hofmästare.
Det begaf sig på samma tiden, att Juda for neder ifrå sina bröder, och gaf sig till en man i Adullam, som het Hira.
Och Juda såg der en Cananeisk mans dotter, han het Sua; och tog henne.
Och då han belåg henne, vardt hon hafvande, och födde en son, den kallade hon Er.
Och hon vardt åter hafvande, och födde en son, den kallade hon Onan.
Åter födde hon en son, honom kallade hon Sela.
Och han var i Chesib, när hon den födde.
Och Juda gaf sinom första sone Er ena hustru, som het Thamar.
Men Er Juda förstfödde son var arg för Herranom; derföre dödade Herren honom.
Då sade Juda till sin son Onan: Lägg dig när dins broders hustru, och tag henne till ägta, att du uppväcker dinom broder säd.