Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Af öfrigt nytt för den nya årgången vilja vi särskildt framhålla en serie skildringar under rubriken Lovisa Pettcrkvist på Stockholmsutställningen.
Hvilken af våra läsarinnor känner ej Lovisa Petterkvist och hennes utomordentligt roliga skildringar » I Stockholm » och » Hemma i Jockmock »?
lilla känna henne väl och längta att förnya bekantskapen.
Då vi nu med- dela, att det lyckats oss förmå henne att komma hit ned till den stora utställningen nästa år och att i Iduns spalter för dess läsarinnor skildra sina intryck från detta besök, taga vi för gifvet, att denna underrättelse öfverallt skall mottagas med den största tillfredsställelse.
Dessa skild- ringar komma att inflyta i Idun under sommarmånaderna.
Utställningen, som vi eljes noggrant skola följa, så vidt det angår inläggen af kvinnlig intelligens och kvinnligt arbete, har för öfrigt gifvit oss idén till en tldsfördrifsuppgift, för hvars riktiga lösande vi utfäst wm hufvudpris fri resa för två personer till utställningen fram och åter Jämte fritt logis och vivre under en vecka.
Lösandet af denna uppgift, hvilken såvidt vi veta, är af ett alldeles nytt slag för vårt land, kräfver intet öfvermått af skarpsinne, blott en smula tålamod, hvadan alla Iduns prenumeranter, kunna hoppas finna den riktiga lösningen, som blott kan vara en enda.
Tidsfördrifsuppgiften jämte de närmare bestämmelserna för densamma införas i första januarinumret.
I romanbiblioteket ämna vi allt fortfarande bjuda på intressanta och nnderhållande romaner af framstående in- och utländska förf.
Men därjämte hafva vi till omväxling under det nya året mellan ett par roma- ner tänkt inskjuta en hel diktsamling af ett slag eller en sammanställ- ning, som förut ej utgifvits i vårt land.
Kort före sin död fullbordade nämligen bibliotekarien fil.
d:r Richard Bergström, känd för sin fina penna och sin goda smak, en » kvinno-antologi », d. v. s. han sammanförde till ett helt en mängd af äldre och yngre skalder författade dikter, i hvilka kvinnan besjunges såsom barn, ungmö, fästmö, maka, moder och åldring.
Denna enastående diktsamling, hvilken vi förvärfvat åt Idun, och som erhåller namnet K v i n n o r n a s bok, kommer att utgifvas i en vårdad typografisk utstyrsel samt vid början af hvarje afdelning förses med fina helsidesillustrationer af Jenny Nyström.
Vi ligga äfven i underhandling om en serie rumsinteriörer för både större och mindre anspråk, afsedd att vara till hjälp vid möbleringen och inredningen af ett hem.
Med hvad vi sålunda här ofvan framhållit hafva vi endast delvis kunnat ådagalägga vår sträfvan att ständigt och i alla afseenden söka höja Idun och göra densamma värdig det hedersnamn, som Sveriges kvin- nor gifvit henne, då de kallat henne » sin egen tidning ».
Tidningen utkommer allt fortfarande hvarje vecka med ett 16- å 20-sidigt nummer och kostar för helt år e n d a s t f e m (5) k r o n o r, då äfven det rikt illustrerade 36-sidiga och i flere färger tryckta julnum- ret erhålles.
Ansvarig utgifvare för ofvarmämnda publikationer: l d u n s Modetidning har allt mer och mer tagit lofven af öfriga modetidningar på svenska har allt mer tagit underligt, lofven af ty öfriga modetidningar språket.
Detta och är ej mer heller erkännas måste, att på den sv på en gång är Skandinaviens största, elegantaste, modernaste och billigaste modetidning.
Iduns Modetidning utkommer sålunda 2 gånger i månaden med ett stort och elegant 8-sidigt nummer, innehållande omkring ett 60- tal illustrationer med beskrifningar samt hvarje gång (ej hvarannan såsom de flesta andra modetidningar) åtföljdt af en omfångsrik dubbelsidig mön- sterbilaga med en massa tillklippningsmönster jämte tillhörande förklarin- gar.
till alla prenumeranter en fin- fin kolorerad modeplansch, hvars baksida upptages af moderna hårfri- syrer.
14-dags-upplagan, — erhålles för det billiga priset af endast fem (5) kr.
Äfven denna upplaga åtföljes af mönster- bilaga och kolorerad modeplansch.
Priset för helt år är endast tre (3) kronor.
Barngarderoben, lllustreradt månadsblad för barnkläders förfärdigande och barnens sysselsättande, är den enda tidning i sitt slag i Skandinavien.
Ehuru ännu knappt två år gammal, har denna förträffliga tidning, som verkligen utgör en skatt för hvarje moder, vunnit en ganska vidsträckt spridning.
Tidningen utkommer med ett elegant 8-sidigt nummer hvarje månad, in- nehållande omkring ett hundratal illustrationer med beskrifningar samt åt- följdt af en stor dubbelsidig mönsterbilaga med en massa tillklippningsmön- ster.
I en särskild, rikt illustrerad afdelning erhåller modern en förträff- lig hjälp till barnens sysselsättande i hemmet.
Prenumerationspriset för helt år är endast tre (3) kronor.
Illustrerad tidning för Sveriges ungdom, begynner med 1897 sin femte årgång och kostar för helt år e n d a s t 3 k r.
En kärare julklapp kunna föräldrarne ej finna på åt sina söner och döttrar än ett prenumerationskvitto på Kamraten — en gåfva hvars nöje varar och förnyas hela året!
Kamraten, som under den gångna tiden för- värfvat sig en obestridd rangplats s o m den förnämsta, gladaste och hurti- gaste af våra ungdomstidningar, sysselsätter sig med allt, som kan roa och bilda den uppväxande ungdomen, gossar lika väl som flickor, under- håller och förströr på lediga stunder, för omkring i vetenskapens o. fanta- siens riken, gifver uppslag till sysselsättningar, » samlingar », idrott, lekar och slöjd.
Som följetong under 1897 meddelas en ytterst spännande och rikt illustrerad berättelse från den nordamerikanska västern; " Präriedvärgen " af Frans Treller.
Dessutom svenska originalberättelser af de bästa ungdomsförfattare, skolhistorier af Hugo Falk m. fl.
samt en mängd trefliga olika slags pristäflingar med hundratals stiliga pris.
En alldeles särskild öfverraskning kommer Kamraten att på nyåret bereda sina unga prenumeranter, i det med något af årets första nummer till dem alla kommer att följa s o m present den originella uppfinningen » Kamratens X - Y-Z-strålar ».
Hvari denna består, förblir tillsvidare vår hemlighet — annars vort det ju ingen öfverraskning!
— men så mycket kunna vi säga, att det icke är någon bok eller dylikt, utan en förströelseartikel, som helt visst kom- mer att hälsas med förtjusning och angenämt fördrifva många lediga stun- der kring aftonlampan.
Prenumerera alltså för er dotter eller er son med 3 kr.
på Kamraten för 1897 och ni bereder dem ett nöje som varar hela året!
illustrerad tidning för rese-, vandrings- och kurortsllf, utkommer med ett minst 8-sidigt nummer 2 gånger i månaden, innehål lande intressanta reseskildringar från in- och utlandet, meddelanden om fotvandringar, bergbestigningar, hotellväsen och kommunikationer m. m., som sammanhänger med turistlifvet.
Framför allt kommer tidningen att i ord och bild lämna skildringar från alla trakter af vårt vackra land, som ju har en mängd förutsättningar att blifva ett första rangens turist- land.
För nående af detta mål vill Turisten arbeta, på samma gång den vill söka varda en föreningslänk mellan alla, som intressera sig för sträf- vandena i denna riktning Turisten kostar för helt år fem (5) kr.
FRITHIOF H E L L B E R G, Stockholm.
Sådana yttranden äro vackra och vältaliga vittnesbörd om den makt kvinnan förmår utöfva i det tysta.
Ehuru ämnet för denna uppsats egentligen är inskränkt till kvin nans verksamhet inom hemmet, torde dock en afvikelse ursäktas för att med några ord få tillfälle erinra om det välsigrielsebringande offentliga inflytande, som i vidsträckta kretsar utöfvats af åtskilliga nutidens be- gåfvade kvinnor, t. ex. en Elisabeth Fry, en Florence Nightingale, en H. Beécher-Stowe, en Josephine Butler, en Frances Willard m.
Dessa äro lysande stjärnor, som verka lifvande och styrkande på hela kvinnokönet.
Ingen må härvid tänka: De kunde vara till nytta, men hvad kan väl jag göra?
Ingen är för ringa att kunna blifva til!
välsignelse.
Äf- ven den i yttre hänseende mest vanlottade kan blifva det.
Eller minnes man ej den 70-åriga kvinna, som för några år sedan dog på ett af Stock- holms fattighus?
Hennes kista var öfversållad af blommor, sköna sån- ger uppstämdes - vid hennes bår, och månget tårfylldt öga vittnade om kärlek och saknad.
Hvad hade då den gamla kvinnan gjort?
Hon hade varit en trogen Herrens tjänarinna; hon hade bevisat huldhet mot alla och särskildt ömmat för de i dryckenskap sjunkna.
Hvad hon kunde offra det offrade hon för att rädda och upphjälpa dem och för att från deras arma barn afvända den bittraste nöden.
Mången sådan liten fry- sande, hungrande varelse hade hon klädt och mättat, under det hon ofta själf både frös oeh svalt.
Litet mjölk och bröd var stundom hennes enda föda för dagen.
Denna gamla fattiga kvinnas lifsgärning var stor.
Men hvad hon kunnat uträtta, skulle det ej också kunna åstadkommas af hennes bättre lottade medsystrar, om de ville rasta sig med samma kraft som hon?
Men af den olika rustningen beror mvcket.
Lifvet öfverflödar af bevis därpå.
Kärleken kan leda och höja, men den kan ock, själf miss- ledd, förvilla och störta sitt föremål.
Så t. ex. den på sitt sätt kärleks- fulla men svaga och förblindade modern, som ej kan neka sina barn, sina älsklingar något.
Sonen får redan i skolåldern bjuda vänner och kamrater på punsch, vin, cigarrer och kortspel.
Då ynglingen stundom visar sig i ett alltför upprymdt tillstånd, skämtas blott däröfver.
Sin rikligt tilltagna handkassa får han fritt disponera till sina nöjen, och det blir aldrig fråga om, att han kan eller bör använda någon del vare sig af denna eller af sin tid till beredande af hjälp eller glädje åt mindre lyckligt lottade medmänniskor.
Så utvecklas han allt ifrån barndomen till en fullständig egoist.
Döttrarna uppfostras med samma eftergifven- het för deras lägre, själf viska böjelser, man talar ej till deras hjärtan, man väcker ej deras pliktkänsla; och de blifva sålunda oförmögna att i framtiden uppfylla » kvinnans höga och ädla kallelse ».
En annan mera själfvisk maka eller moder är helt och hållet slu- kad af nöjen och toalett samt af äflan att kunna, som det heter, » hålla sig uppe i världen ».
Alla enklare bekantskaper, de må vara bur akt- ningsvärda och bildade som helst, undvikas sorgfälligt, under det man uppbjuder alla krafter att, med hvad medel det vara må, svinga sig upp så högt som möjligt.
Räcka ej inkomsterna till för det öfverdådiga.
lef- nadssättet, så inknappas på löner och vivre för tjänare och arbetare samt på understöd åt hjälpbehöfvande anhöriga m. fl.
Barnen uppfost- ras i samma anda.
Hela hemmet är allt igenom fylklt af själfviskhet och flärd.
För sedliga lifsmål är ett sådant hem icke rustadt.
Hvilken framtid väntar de utträdande barnen?
I hvilken riktning skola de taga del i världsutvecklingsarbetet?
Om samfundsandan i sin helhet skall höjas och renas, måste kvin- nan lära att rätt uppfatta ej blott sin ställning i hemmet, utan ock de förhållanden, som prägla samhällslifvet därutomkring.
Mången moder tager väl en öm vård om sina barn, men längre sträcka sig ej hennes intresse och omsorg.
Hon inser ej, att samhället utgör en enda stor familj, oeh att vi alla äro solidariska, — att om vår nation försjunker i synd, har hon själf föga hopp om att kunna rädda sina barn undan det allmänna fördärfvet.
I följd af detta trångsinne förblir hon likgiltig för skriande samhällssynder, som draga tusenden ned uti ett obeskrifligt kropp och själ mördande elände.
I detta afseende behöfva kvinnornas blick skärpas och deras hjärtan vidgas.
Vid ett nyligen hållet diskussionsmöte för kvinnor afhandlades frå- gan: » Lider vår tid brist på idealitet? » Tankarna voro delade.
Somliga beklagade, att en sådan brist verkligen förefanns, andra förnekade den- samma.
Enligt de senares uppfattning borde idealet sänkas till en lätt upphinnelig nivå.
Man behöfde då ej längre klaga öfver bristande idealitet.
Då denna fråga är en af tidens mest brännande och därjämte be- rör vårt ämne, torde det ej vara olämpligt att här upptaga den och söka komma till någon klarhet om hvad sann idealitet är.
Mullvaden kan sticka sitt hufvud djupt ned uti jorden och säga: det finnes ingen sol.
Så kunna ock vi i förhållande till idealet, vi kunna förneka dess tillvaro.
— Men existerar för oss intet högre ideal än det, vi själfva kunna skapa och realisera, då är vårt släkte vingklippt.
Den längtan, som innerst slumrar i hvartenda människobröst, längtan efter helighet, evighet och salighet, blir då betraktad som ett irrbloss, hvilket, endast vilseleder, och lifvets lösen blir: » Låtom oss äta och dricka, ty i morgon måste vi dö. » Märkligt är att se, huru d} dika materialistiska åsikter voro ut- vecklade redan för omkring 2,000 år tillbaka.
I Vishetsbokeus 2 kap. anföras några af dessa uttalanden.
Det heter: » Af en slump äro vi födda, och efter detta skola vi vara såsom vi aldrig varit hade, ty ande- dräkten i vår näsa är en rök, och tanken är en gnista af vårt hjärtas slag.
Och när den gnistan är utsläckt, så varder kroppen till falaska, och anden försprides såsom en tunn luft.
Så kommen nu och låtom oss njuta det goda, som är, och flitigt bruka världen, medan vi unga äro.
Vi vilja fylla oss med bästa vin och salfva, låt oss icke försumma vårblomstren, låt ingen af oss vara lottlös i vår yppighet, ty detta är vår del och vår lott. » Mången tror, att denna kylande materialism och dess föregångare, det förlamande tviflet, ännu ej sträckt sig til!
kvinnorna; men detta är ett misstag.
Inom den äldre generationen förekommer det sällan, men hos de unga kvinnorna, barnen af vår tid, är det ofta tviflet, som hind- rar dem från att tränga sig fram till en sund och sann idealitet.
En af våra yngre skalder skildrar detta själstillstånd på ett gripande sätt: » Tviflet som en skogseld härjar, för dess framfart intet värjar, tviflet själf sig knappast bergar, sjunker af förtviflans trötthet i förnekelsernas graf; eller gör sitt bröst till pansar, väpnar sig med trotsets lansar, störtande mot trones skansar, att med krossad bröstsköld falla ocli med sönderbruten glaf. » Allt tvifvel har dock ej samma karaktär eller ursprung.
Därför är utvecklingen från tvifvel till tro hvarken ovanlig eller ologisk.
Det fin- nes ett tvifvel, som vi kunde kalla: » De obotfärdigas förhinder ».
Man tror ej, emedan man ej vill tro.
Instinktmässigt känner hvar och en, att tron på en helig, rättfärdig Gud, på ett lif efter detta och på en sista räkenskapsdag — att allt detta ställer höga kraf på personligheten.
Då idealet ej är oss kärt, kännas dessa kraf hårda, tunga.
Man vill varda dem kvitt och insveper sig därför i tviflets mantel, släcker hvarje gnista af tro och är snart inne i förnekelsens hopplösa mörker.
Mot lifvets pröfningar finnes då ingen tröst, och innerst i själen är man ej ens viss på sitt tvifvel — på förintelsen.
Ett fruktansvärdt kanske ljuder alltid där inne — kanske finnes dock en.
Gud, en vedergällningens dag.
Allt tvifvel är dock ej så hopplöst.
Nittonde seklets barn äro allmänhet obenägna att endast på auktoritet antaga någon sanning.
Kristendomens höga, heliga lära vinner ej genklang hos dem, då den blott mottages så att säga i andra hand.
Sanningen måste numera vinna sina segrar på den inre öfvertygelsens väg.
En sådan seger är vida mera sällsynt och dyrköpt, men den är också mycket mera värd.
Kristendo- mens kraf: » Älska Gud öfverallt och din nästa som dig själf », gör en fullständig omhvälfning i vår inre människa, där det egna jaget alltid är benäget att intaga högsätet.
En sann, djup karaktär, som ej nöjer sig med att göra något till hälften, kan ej lätt besluta sig för en sådan öfvergång.
Man känner att här gäller: allt eller intet.
Gifver man sig åt Gud, måste man vara beredd att, om så kräfves, för honom offra ära, samhällsställning, lycka, ja själfva lifvet.
Icke underligt att mången står tvekande, frågande.
I unga kvinnor, I som liden under detta tvifvel, I som uppriktigt viljen tro, men ej kunnen, söken icke sanningen endast på spekulatio- nens, utan framför allt på lydnadens väg.
Huru tvifvelssjuka I än aren, masten I dock medgifva, att Jesus af Nazaret är det oss af Gud gifna idealet, och att den kristna moralen är den högsta, vi känna.
Börjen på fullt allvar att följa detta ideal och lyda Guds bud, så långt I för- stån; lyden ej blott hvad yttre handlingar beträffar, utan af hela edert bjärta, och den dag skall helt visst randas, då tviflets dimmor skola skingras, och I skolen med Tomas kunna utbrista: » Min Herre och min Gud! » Edra ögon skola öppnas för sanningen, för idealet.
Edert lifs mångahanda skall få ett centrum, en fast punkt.
Men jag hör eder fråga: » Hvem är han, denne underbare, som kräf- ver en så odelad hängifvenhet?
» Han vittnar om sig själf och säger: » Jag är vägen, samlingen och lifvet, ingen kommer till Fadern, utan genom mig. » — Historien vittnar att, hvarest han blir känd, trodd, älskad och lydd, dar uppblomstrar samhället i både moraliskt, intellektuellt och ekonomiskt afseende.
— Geijer säger någonstädes om honom på sitt ge- niala sätt: » Jesus af Nazaret är alla filosofers förtviflan, han är för stor att passa in i något system och för stor att ignorera. » — Skalderna haf- va besjungit honom och en af dem utbrister i djup tillbedjan: 1 » Om lians väsens djupa gåta upp sin lönlighet skall låta, synglas ej förslå, ej båta Oorskarifver, tankeskärpa.
Men förklaradt blir hans namn för en själ, som hjälplös frågar, hvilken hungerns marter plågar, och med djärf förtröstan vågar till förfång för mänsklig klokskap språnget i hans öppna famn. » Har du vågat detta språng.?
Då har du fått en skatt för alla skat- ter, då har du funnit det rätta idealet och ett fäste, som ej skall svikta i lifvet eller döden.
Då vill du ock lyda hans maning: » Min son, min dotter, gå och arbeta i min vingård. » Du har då fått kraft att lyda upp- maningen och visshet om, att arbetet ej skall vara förgäEves.
I Jesu efterföljd, i hans fotspår blomstra ej blott helighet och salig- het, utan äfven sanning och skönhet, vetenskap Och konst.
När har hi- storien kunnat framvisa sådana resultat i sistnämnda afseende som dem, hvilka vunnits under den kristna civilisationen?
Om ock kristendomen ej på ett direkt sätt befordrar konsten och den vetenskapliga bildningen, så är den dock det väsentliga villkoret och underlaget därför.
Man kan till och med säga, att under medeltiden klostren stundom voro kulturens enda tillflyktsort.
IJtan kristendomens helgande, renande och förmild- rande inverkan skulle mänskligheten varit för låg, rå, obändig och själf- visk för att kunna alstra den civilisation, som under de senaste seklen blomstrat inom kristenheten.
Vetandets portar äro i m upplåtna äfven för oss kvinnor.
Äfven vi få numera ingå i dess tempel och fröjda oss i dess ljus.
Men må vi aldrig glömma, att samhällsbyggnaden, bur härlig den än ter sig i hvalf- bågar, spiror och ornament, dock aldrig kan bestå utan en fast grand, på hvilken den hvilar.
Civilisationens frakter, vetenskap, konst och in- dustri, äro de ögonen fröjdande sköna hvalfbågarna och spirorna, men gudsfruktan och de fasta rättsbegreppen utgöra den nödvändiga granden, förutan hvilken allt störtar samman.
Medföljer Idun enligt Kungl.
Generalpoststyrelsens medgifvande.
O r d till d e n s v e n s k a kvinnan af JVIathilda Fryxell.
Ur Svenska JVykterhetssällslcapets » / j u est la femme? » » Hvar hafva vi kvinnan? » Så lyda de bevin- gade ord, vi så ofta använda om någon uppseendeväckande till- dragelse, och hvilka tvifvelsutan innebära en djup sanning.
I våra dagar talas och skrifves tidt och ofta om kvinnans höga begåfning, om hennes uppgifter äfven i det offentliga lifvet, om hennes rättigheter och skyldigheter så i socialt som ekonomiskt afseende.
Man kan hoppas att dessa frågor alltfort må få stå på dagordningen till ytter- ligare gagn för båda könen; men här är ej stället för deras utredande.
Det finnes däremot en annan sida af hennes individualitet, hennes för- hållande till samhället, som mera sällan afhandlas, men som icke förty är af allra största vikt för det hela, nämligen kvinnans karaktärsbildande inflytande såsom maka, moder, syster, dotter.
Hon har såsom sådan en makt långt större än de flesta ana.
Denna makt utöfvas i det tysta, men är därför ej mindre betydelsefull, och det är på den vi här vilja fästa uppmärksamheten.
» Hvad stort sker, det sker tyst. » Kvinnans ifrågavarande makt är djupt ansvarsfull, ty den kan lika lätt brukas i låga som i höga och heliga syften; och dock är det en makt, för hvars missbruk man ej kan ställas till rätta.
Vi måste därför se till, huru vi förvalta detta oss anförtrodda pund.
Måhända finnes intet, som så ofta förspiller välsignelsen af det kvinnliga inflytandet som världssinne och småsinne.
Vi kvinnor röra oss och måste röra oss uti en hel värld af småting, hushållets praktiska och kloka vård, hemmets renlighet och prydlighet, vår egen och de vå- ras smakfulla och ändamålsenliga beklädnad, umgängeslifvets plikter, den personliga, sympatiska vården om make, barn, föräldrar, syskon och tjänare, och slutligen de många kraf, som nu för tiden ställas på oss för välgö- rande ändamål.
Ej underligt att mången kvinnas personlighet helt och hållet drunknar i denna myriad af småting, som hon ej får försumma.
I stäl- let för att hon skulle behärska dem, behärska de ej sällan henne, isynnerhet om hon är i knappa ekonomiska villkor och måste arbeta hårdt för att hålla sig och de sina uppe på det samhällstrappsteg, hvarest de betinna sig.
Alla dessa småsaker behöfva dock ej alstra småsinne.
Bestrålas och hel- gas de af ett högre ljus, så skola de ej mäkta neddraga och förytliga oss.
Vi skola då behärska dem, ej de oss, och i det plikttrogna ut- förandet af dessa våra hvardagssysslor skola vi tillväxa i ädel själfför- sakelse, ja, till och ined få vidgad blick för samhällets kraf.
Däremot finnes en massa andra småting, som äfven falla på kvin- nans lott eller som hon, rättare sagdt, påtager sig själf, det öfverdrifna sysslandet med att pryda hem och toalett, det ytliga societetslifvet, de hopade förströelserna, sinkandet af all utkommande skönliteratur, jäk- tandet efter nyheter, » les on dit », samt ett ofta ändamålslöst idkande af ett eller annat slag af skön konst.
Detta allt kan ödelägga eller så att säga söndersmula ett helt människolif.
Det alstrar oftast ett trångt, yt- ligt småsinne och gör oss oförmögna att lefva för plikten, för mänsklig- heten, för idealet.
Det inflytande denna alltför vanliga kvinnotyp utöfvar är neddra- gande, kylande, förytligande och mången gång mäktigt nog att inom sin räckvidd kväfva alla ädla tankar och känslor.
Allt berättigadt och oundvikligt mångsysslande, som nu en gång tillkommer kvinnan, och som rör sig i lifvets periferi, kan adlas, enas och behärskas, om hon har en fast punkt, ett centrum, kring hvilket allt kretsar, och till hvilket allt syftar.
En nutida författare, fransmannen Godet, säger skönt om människans personlighet i sin helhet, om vår ande, själ och kropp: » Genom den sistnämnda äro vi sammanlänkade med sinnevärlden, genom andegnistan stå vi i samband med en högre himmelsk värld, och genom vår själ, vår tanke, vår vilja stå vi som ett själfständigt väsende midt emellan dessa världar.
Vända vi vårt hjärta och vårt väsens högsta åtrå till de sinnliga tingen, då omsnärja de oss med tusen osynliga nät, draga oss nedåt och släcka andegnistan.
Vända skrifter.
vi däremot vårt bjärtas innersta begär till Gud och hans rike, då ut- vecklas hos oss ett heligt andelif, i hvars ljus vi på ett rätt sätt kunna bruka ej blott vår egen vilja och vår intelligens, utan ock den oss om- gifvande sinnevärlden. » Den kvinna, som vandrar i detta ljus, skall ej förvirras och neddragas genom alla henne omgifvande bagateller.
Hen- nes inflytande skall blifva till välsignelse, och detta inflytande, vi säga det än en gång, det är stcrrt.
Makan, modern eller- dottern äro de, som hufvudsakligast styra hemmet ocli gifva det dess prägel.
Goda hem äro samhällets grundval.
— Det är modern, som under de första barnaåren företrädesvis bildar barnens blifvande karaktär.
Pedagogerna äro eniga om, att intrycken från de första barnaåren äro i detta afseende det viktigaste.
— Det är makan, som, om hon själf fått kraft från höjden, styrker och uppmun- trar sin make under hans ofta mödosamma kall, och som hjälper honom, att ej denna världens äflan och täflan få hos honom utsläcka all tro på och sträfvan efter idealet.