Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Den- ena, som först och naturligast (aller för tanken, är att direkte och för tillfället uppmäta produkten, allt som densamma framkommer; men den påtänktes mindre, emedan man trodde sig böra söka någon utväg att undvika bevakning och räkning i hvarje ögonblick; man ville en hjelp åt och en kontroll öfver de bevakande.
En sådan bestod uti att försäkra sig om mängden af det beredda material, hvaraf bränvinet skulle destilleras, eller mäsken.
Man antog, att en viss mängd mäsk gåfve en viss mängd sprit; och det ansågs jemnförelsevis vara lättare att försäkra sig mot underslef i fråga om mängden af mäsken, då denna behöfver en viss tid att beredas och jäsa, och då således kännedom om mäske-karens rymd ansågs förete ett säkrare biträde åt bevakaren, än kännedom om afverknings-kärlens rymd innebär.
I Hera länder antog man därföre mäske-karens rymd till beräknings-grund för afgiften; och Utskottet har sökt förskaffa sig så noga kännedom, som möjligt, om denna kontrollerings-method.
För att undvika allt för stor vidlyftighet, vill dock Utskottet inskränka sig till en kort framställning af, huru denna method följes och verkar i två af de närmast belägna och i beröring med Sverige mest varande länder, där beskatlning efter mäske-kar är antagen, nemligen Preussen och Danmark.
Hvad man däraf först ser, är, att lagstiftningen funnit sig icke kunna lita på mäske-karens mätning ensam, utan måst därmed förena en mängd andra försigtighetsmått, som göra systemet synnerligen inveckladt och konstigt och tillika för näringens idkare tryckande.
I Danmark, där bränvins-bränningen hufvudsakligen är stadsmannanäring, har skatten hvilat, intill år 1851, ej blott på karens rymd, utan äfven på materialet.
Den förseglade redskapen fick ej öpnas och bränning begynnas förr, än bränneriägaren erlagt förmälning s-skatt för den säd, det malt o. s. v., som skulle brännas, och vidare på ett s. k. ”Konsumtions-Ivontor” erlagt afgift för mäske-karsrvmden.
Alla redskapens delar och alla kärl stämplades; deras plats i bränneriet utmärktes på en grund-ritning däraf, och deras bruk uppgafs uti en ”deklaration”.
Förmalnings-sedlen lydde på ett visst mäske-kar, efter dess nummer och storlek, Särskilda Utskottets Betänkande IS:o 8.
54 och gällde blott för 96 timmar från mäskningens början.
Efter den tiden måste karets innehåll vara afverkadt eller tömdt i ”mäsk-hållaren”, där ingen fortsatt jäsning får äga rum, ej eller någon mäskning begynna före det på ”brännings-sedlen” utsatta klåck-slag.
Bränvinet måste kontrolleras minst hvarannan och häldst hvar dag, dä Kontrollören förer protokoll.
Medelst brännings-sedlen kan Kontrollören följa materialet genom alla stadier af tillverkningen; men han måste därföre också vara så bekant med handteringen, i synnerhet med mäskningen, att han inser, i hvilket stadium al jäsning mäsken befinner sig, i tilltagande, på sin höjd eller i aflagande, huru länge densamma, i sednare fallet, jasit, och om det är 2:dra, 3:dje eller 4:de dygnet.
Han måste kunna bedöma, om det är potatis- eller sädesmäsk, o. s. v. I preussiska
Bränvins-kontrollen återfinnas samma grund-drag.
Skatten hvilar där uteslutande på mäskning s-kar en.
Vid anmälning till bränneris anläggning erfordras, ungefärligen som i Danmark, mätning, stämpling, numrering och försegling af redskap och kärl, grund-ritning af bränneriet o. s. v.; och hvarje förändring anmäles och antecknas på ritningen.
Tre dagar före bränning måste, hos närmaste skatte-upbörds-kontor, fullständig anmälan ske, som gäller för en månad och upptager, huru mycket material dagligen skall användas, hvilka kittlar och kar skola brukas, hvilka tider och till hvilka ändamål t. ex. det eller det karet, eller om de verkställa klarning, när hvarje mäske-kar fylles och är afverkadt, samt när för-mäsknings-kar, sval-skepp, jäst-käril o. s. v. skall begagnas.
Hvarje afvikelse från denna plan bestraffas med böter och särskildt ansvar, i fall oärlig afsigt uptäckes.
Dessutom finnes en mängd detalj-bestämmelser, som äro högst minutiösa, men tillika tillåta Kontrollörerna icke ringa godtycke, efter som de hos bränneri-ägaren finna redbarhet eller icke.
Kontrollering skall verkställas hvar annan eller hvar tredje dag, men kan ske oftare, för att hindra underslef.
Kontrollörerne måste ega vidsträckt konst-erfarenhet och ådagalägga det genom en pröfning, för att blifva antagne, hvarföre några års tjenstgöring såsom volontär erfordras, för att blifva under-kontrollör.
Det invecklade kontroll-machineriet har gjort nödvändigt att tilldela till och med underordnade myndigheter en icke ringa magt att i enskilda fall, genom sina beslut, fylla luckor i lagen, bevilja befrielse eller göra inskränkningar.
Denna nödvändighet att medgifva underordnade myndigheter en godtycklig magt är, jemte svårigheten att förstå och tillämpa ett så konstigt sammansatt system, ett nästan oöfvervinneligt hinder för mäsk-beskattnings införande, i synnerhet i ett glest bebodt och vid dylika tillställningar ovant Iand.
Så yttrar sig den norske embetsman, som, före den nu gällande norska bränvins-lagstiftningens införande, var utsänd till Preussen att taga kännedom om dess författningar i ämnet.
På grund häraf kom den år 1847 i Norige nedsatta Kommissionen till den slutsats, Särskilda Utskottets Betänkande N:<* 8. att mäsk-beskattningen icke vore lämplig därstädes; och Utskottet anser hufvudsakligen samma hinder möta i Sverige.
Norrige, där både Regering och Storthing först åsyftade mäsk-beskattning, frångick denna tanke och antog produkt-beskaltningen, som nu redan i mer än fem år fortgått, utan klagan öfver förfeladt ändamål eller kontrollens dyrhet.
Kommissionen beräknade mäsk-beskattningens kontroll till en årlig kostnad of 64,000 Sp., men produkt-beskattningens till 32,000 Sp., eller jemnt hälften.
Huru denna sistnämnda beskattning verkställes, skall Utskottet i siit förslag till författning närmare utveckla; här torde en jemnförelse böra göras mellan de båda syslemerna.
Hvilketdera är rättvisast, torde icke vara tvist underkastadt: att för den tillverkade kannan bränvin -erlägges den skatt, som är en kanna bränvin åsatt, är väl det naturligaste och rättvisaste.
Att detta äfven är absolut fördelaktigast för det allmänna, kan ej heller betviflas, emedan det icke tvingar lill onaturliga genvägar, som väl, i anseende till skattens betydlighet, visa närings-idkaren en relatif vinst, men föranleda spillande af rå-.ämne, genom att icke därur uttaga ali den produkt, som däraf kunde erhållas.
Vidare är det bevisligt, ?tt kontrollen vid produkt-beskattning är icke dyrare än vid mäsk-beskattningen, utan tvärtom mindre dyr.
I Norrige, där, enligt uppgift från vederbörande Regerings-departement, åtal för underslef ej förekommit efter det nya beskattnings-sättets införande, tynger kontroll-kostnaden på brutto-beloppet af skatten, enligt Öfver-kontrollörcn Steenstrups yttrande, endast med 3 å 4 procent.
Vid sådant förhållande återstår endast en möjlig betänklighet, nemligen huruvida kontrollen kan vara lika verkställbar och säkert och det är denna betänklighet, som Norriges exempel har, enligt Utskottets öfvertygelse, löst.
Mäsk-beskattningen binder näringen vid en på förhand uppgjord plan, hvarifrån' det ej tillätes att alvika utan strängt ansvar; hon kan hvarken utvidgas eller inskränkas.
Om redskapen blifver olämplig eller otjänlig, om tillgångarne på råämnet blifva lättare eller svårare, om konjunkturerne för afsättningen förändras, så får planen för tillverkningen icke ändras; brännings-sedlen och kontraktet måste föfjas.
Produkt-beskattningen åter lemnar i dessa afseenden full frihet åt fabrikanten och håller sig endast till resultatet.
Mäsk-beskattningen tvingar att drifva näringen på ett sätt, som föranleder förlust.
Frågan blifver ej att ur en gifvert mängd material uttaga den största mängd bränvin, utan endast att ur den minsta volum mäsk hämta den största qvantitet alkohol; och därföre mäskas så tjockt som möjligt, hvarigenom en del bränvin går förlorad, som annars skulle vinnas.
Norska Kommissionen har beräknat denna förlust till 14 procent af det hela.
Antager man nu Sveriges bränvins-tiliverkning till 36,000,000 kannor, hvartill åtginge 2,000,000 tunnor säd (eller Norska Kommiss.
Brunvinsbrunningen.
55 1 händelse de skulle anträffa något bedrägligt förhållande, eller sådan oordning, som syntes antyda att något bedrägligt passerat eller varit tillämnadt, ega de att fordra förklaring deröfver af egaren eller af hans folk, samt att derom göra behörig anmälan, hvilken tillika måste undertecknas af bränvinsbrännaren eller förses med hans anmärkningar.
Finner öfverkontrollören att underkontrollör gjort sig skyldig till försumlighet eller bevisIigt orätt förhållande, eger han att suspendera honom och tillkalla en annan af de utnämnde kontrollörerna till tjenst i bränneriet, hvarjemte han inberättar saken till departementet, eller vederbörande fogde eller polismästare.
Uti förutnämnde protokoll införas tillika uppmätnings- och profningsförrättningarne, hvarvid tillgår på följande sätt:
Såväl den uppmätta qvantiteten som temperaturen
Och den af profvaren angifna styrkan införas i protokollet.
I händelse af, alt det uppmätta och profvade bränvinet under profningen befinnes hafva en temperatur under eller öfver 15° C. eller -12° R., göres reduktion enligt de förenämnda reduktionstabellerna, för att finna dess verkliga styrka och qvantitet, hvilket likaledes införes i protokollet.
Resol. den 10 Februari 1845 antagne bränvinsprofvaren); För hvarje bränneri anskaffas på allmän bekostnad 2:ne profvare, som under det bränneriet är i gång förvaras af kontrollören, och sedermera tillställas länsmannen i distriktet, eller politimästaren i stad, att förvaras.
Kontrollören är under den tid, rörelsen är i gång, ansvarig för instrumenterna, och om ett af dem skulle gå sönder, eger han att genom vederbörande fogde reqvirera ett nytt, hvilket ban sjelf mäste betala.
Ofvanförmälda anföranden i protokollet undertecknas hvarje gång såväl af vederbörande kontrollör, som af den person, hvilken, efter hvad förut sagdt är, mäste vara tillkallad, och som skall deltaga i uppmätnings- och profningsförrättningen, äfvensom af bränncriegaren eller en af hans folk å hans vägnar.
När öfverkontrollören öfvervarar dessa förrättningar, bör han likaledes underteckna protokollet, samt tillika undersöka om de i bränneriet af underkontrollören begagnade instrumenter likaledes äro i fullkomlig ordning, till hvilket ändamål han städse för ett sådant med sig.
Emedan afgiften beräknas efter de af kontrollören och derjemte närvarande person uti protokollet anförda qvantiteter, och det sålunda kunde stå i bränvinsbrännarens förmåga att genom förstöring af i hans händer varande protokoll göra sig fri från afgift, eller försvåra dennas beräknande, måste kontrollören vid hvarje uppmätnings- och prof Bil. till Särskilda Ut sk. Mern.
N:o 4. 5 Norska Kommiss.
Bränvinsbränningen. ningsförrättning taga en afskrift af hvad i protokollet blifvit infördt, hvilka afskrifter han har i sitt förvar till veckans slut.
Såsom förut är anmärkt, när mäskebeskattningen afhandlades, kan man antaga, att högst 50 brännerier på landet och 50 i städerna komma att vara i verksamhet, hvarjemte dé förra antagas komma att vara i gång högst 5 och de sednare 5 månader på året.
Då kontrollörerna icke behöfva vara närvarande flera dagar än afbränningsred»kapen är i drift, och under hvilka afgiften således erlägges, kommer det icke här, såsom vid mäskebeskattningen, i fråga huru många gånger under den tiden bränneriet afstannat.
Deremot anser kommissionen det lika nödvändigt vid produkt- som vid mäskehesksttningen, att hvarje bränneri måste hållas i gång, eller betala samma afgift, sorn om det oafbrutet varit i gång, under -15 dagar från dess öppnande, emedan det skulle vara förknippadt med för stora svårigheter att erhålla kontrollörer för en kortare tid eller för, enstaka dagar, när de, såsom föreslaget är, skulle njuta aflöning för hvarje dygn, de tjenstgöra.
Bestämmelsen i detta afseende är upptagen i lagen under g 27, a.
När nu, såsom ofvan är anfördt, en kontrollör anställes för hvarje bränneri, måste den årliga aflöningen komma att uppgå till 22,500 Spd.
Härtill kommer det honorarium, som bestås de personer, sorn med kontrollörerna skola deltaga i uppmätnings- och profningsförrättningarne, nemligen 56 sk. för hvarje förrättning, således 56 sk. för hvarje dag ett bränneri är i gång, liksom äfven godtgörelse för skjuts för 1 häst på resor vid omflyttning från ett bränneri till ett annat, hvilken ersättning kan antagas till omkring 5 sk. dagligen för hvarje kontrollör.
Honorariet till de omförmälde deltagarne i uppmätnings- och profningsförrättningarne samt ersättning för skjutsen kommer således årligen att belöpa sig till 5,-'<00 Spd.
Såsom ofvan är sagdt, anser kommissionen nödigt att 5 öfverkontrollörer tillsättas* på samma sätt, som vid mäskebeskattningen, med 600 Spd. årlig lön samt skjutsersättning för -1 -1/2 häst, hvilket för hvarje kontrollör kan på sin höjd uppgå till 200 Spd. om året, och således inalles 800 Spd, för hvardera, eller 4,000 Spd, för samtlige.
Summan af utgifterna för kontrollen kommer då att bestiga sig till 5J,900 Spd. eller i rund summa 52,000 Spd. årligen.
Detta kan väl i och för sig anses såsom ett betydligt belopp, men de betänkligheter, som man kunde från detta stora belopp hemta mot införande af produktbeskattningen, torde enligt kommissionens förmodan helt oeh hållet försvinna vid betraktande af de synnerligen väsendtliga fördelar, som man, såsom förut är utredt, kommer att uppnå derigenom, hvaribland blott må nämnas den betydliga förökning i inkomster, som statskassan erhåller (ifrån 150,000 eller 150,000 Spd, till 700,000 Spd.) äfvensom en besparing i nationalförmögenheten af omkring 60,000 Spd. om året.
Att kontrollväsendet kommer att medföra sina olägenheter, erkännes visserligen, men å andra sidan måste också medges, att desamma ingalunda äro så stora, att dt höra afskräcka ifrån detta beskattningssätt.
Iietänk. ang.
Bränvin sbränning en. 55 III.
För den händelse, att man ej skulle vilja bestämma sig för produktbeskattningen (mäskbeskattningen förmodligen ' ännu mindre), sä återstår väl ingenting annat, än att qvarhålla sig vid pannebeskattningen med alla dess brister, så vida man ej föredrogeatt göra bränvinsbränningen alldeles fri, hvilket kommissionen likväl ej vågar föreslå, oaktadt många röster höjt sig derföre.
Under'förutsättning, att det icke kommer att tillverkas mindre än 12 millioner potter årligen, förloras i nationalförmögenhet, under närvarande skattesats, e.tt värde af 69,000 Spd. om året, hvilken förlust vidare ökas, i samma mån som skatten höjes.
När kommissionen icke anser rådligt, att omdestillering, när beskattningen är lagd på pannan, göres fri från afgift, är det icke derföre att kommissionen just mycket fruktar, att omdestilleringspannan skall missbrukas till afverkning af mäsk, ty detta bör lika så väl kunna förekommas här, som när beskattningen är lagd på mäsken eller på produkten; men kommissionen fruktar, att lank, eller hälffärdigt bränvin, skulle omdestilleras, hvarigenom statskassan skulle gå miste om en del af den afgift, sorn vore påbuden för bränvins, nemligen färdigt och drickbart bränvins, tillverkning af rå materialier.
För att kunna hålla kontroll häröfver, måste hvarje till omdestiliation anmäld panna stå under ständig tillsyn, hvilket skulle erfordra en långt talrikare kontrollpersonal, än den man vill använda vid pannebeskattningen, och till och med med en dylik tillräcklig kontrollpersonal skulle det hafva sina stora svårigheter att afgöra om hvad som användes är lank eller färdigt bränvin, då lanken rätt ofta kan hålla till 7° Spendrup, och bedömandet häraf hufvudsakligen måste ske genom profning, enär de yttre tecknen kunna vara temligen enahanda.
Destillatorerna betala nu bränvin efter dess styrka, utan något synnerligt afseende på dess renhet, hvilket visar, att det för omdestilleringen är temligen likgiltigt, om bränvinet är rent eller ej, och denna omständighet kunde möjligen förorsaka, att bränvinsbrännarne skulle forcera äfbränningen ännu mera än nu är fallet, då det ej kan vara af någon synnerlig fördel för dem, att vid bränningen producera rent drickbart bränvin, när som reningen får ske skattefritt, eftersom omdestilleringskostnaden fullkomligen skulle betäckas genom det större värde som sålunda renadt bränvin skulle hafva, och den besparing i afgift, som erhölles genom den öfveransträngda äfbränningen skulle blifva en ren vinst.
Utom det att frigifvande af omdestilleringen skulle ge bränvinsbrännaren anledning att på förenämnda sätt undandraga det utbyte, han får, en del af skatten, eller att vinna pannerum till mäskens afbränning, genom att låta lanken gå till de skattefria omdestillationspannorna, i stället för att, till förnyad destination fylla den på mäskpannan, skulle äfven den ofvanantydda öfveransträngningen med bränvinspannan också medföra en större förlust i utbytet, än redan nu eger rum, såsom rörelsen nu bedrifves.
Bränvin sbränn ingen. linder det man sålunda vid de 2:ne sista skattepåbuden hade påräknat, att trafta den färdiga produkten med en afgift af 5 sk. per pott, har afgiften i verkligheten knappt utgjort \ till \ 1/2 sk.
Slutligen må här äfven anmärkas, att, enligt hvad det blifvit kommissionen raeddeladt, i England försök skola blifvit anställda med ett nytt slag af destiUeringsapparater, om hvilkas konstruktion kommissionen icke har någon tillförlitlig kännedom, och följaktligen ej heller kan göra någon beräkning öfver deras produktionsförmåga.
Skulle dessa apparater belinnas ändamålsenliga och här komma lill användande, skulle man dels komma i förlägenhet i afseende på deras afmätning, och dels äfventyra, att den afgift, som nu bestämmes för de apparater, som äro i bruk hos oss, icke passar för de andra, hvarigenom den erhållna produkten kunde blifva lägre beskattad än påräknadt var, när skattesatsen bestämdes.
Det får också anmärkas, att derest den i England brukliga raäskningsmothod, hvarvid skal m. m. afskiljas från mäsken, innan den undergår jäsning och destillering, här blefve införd, skulle också betydligt af afgiften kunna inbesparas, hvilket likaledes bidroge att göra statskassans inkomst af denna näring osäker.
När afgiften i början beräknades efter pannans rymd till »öfversta randen», och apparatens hatt således var skattefri, gjorde bränvinsbrännaren den sednare så stor, till och med större än pannan, att densamma, utom sin egentliga bestämmelse att mottaga spritångorna, begagnades lika med sjelfva pannan att fyllas med mäsk, som skulle åfverkas.
Då skattebeslutet 1842 hämmade detta missbruk genom bestämmande, att afgiften skulle beräknas efter apparatens rymdinnehåll »till den högsta punkt, hvartill det ifyllda fluidum kunde stiga och medelst sin egen tyngd rinna tillbaka i pannan», alltså utan afseende på om rummet hette panna eller hatt, inrättade man det i mäskvärmj,ren befintliga lankrummet, hvars egentliga bestämmelse är att tjena till rektifikation af de i detsamma samt i bäckenen kondenserade ångorna, sä stort, att det, såsom en egen destillationspanna kunde upptaga en betydlig mängd mäsk till afdestillering.
Under det att pannorna här figurerade såsom endast betecknande det rum, efter hvilket afgiften skulle beräknas, försiggick den egentliga averkningen i lankrummet, som var af giftsfritt.
För att förekomma detta missbruk, blef genom lagen af den 4 Augusti 1845 bestämdt ett maximum för lankrummets storlek, med tillägg, att ett större lankrum skulle anses såsom panna, hvilket maximum icke sattes större, än man ansåg nödvändigt, för att lankrummet skulle uppfylla sin egentliga bestämmelse.
Då man sålunda, sedan bemälde lag trädt i verkställighet, ej längre kunde begagna lankrummet till afgiftsfri afverkniog af mäsken, eller åtminstone endast en ringa del af detsamma, har man gått ännu ett steg längre, i det man nemligen nu sednast drifvit mäsken upp i det öfver lankrummet anbringade nedersta bäckenet hvarest destillationen försiggått och sålunda ett afgiftsfritt destiliationsrum är vunnet.
At bäckenen, särdeles det nedersta, har man nemligen till den ändan gifvit ett till deras ursprungliga bestämmelse, nemligen kondensering af vattenångorna, oproportionerligt rymdinnehåll, — och genom att ännu mera öka detta skulle man kanhända kunna drifva detta missbruk ännu längre än för närvarande är fallet.
Väl inser kommissionen, att detta sätt att drifva rörelsen på det sätt apparaterne nu äro inrättade, icke bringar bränvinsbrännaren någon verklig fördel, och att det således ej kan bibehålla sig i längden, men det är att befara, att genom förändringar och förbättringar utaf detsamma kunna utveckla sig vidare missbruk, som kunna stiga till en för statskassans inkomst skadlig höjd.
'■ ‘f Med afseende på skattesatsens storlek, märkes följande: med en pistorisk apparat af 200 potters pannerymd, och som drifves med ånga, kan till och med med en mindre ansträngd afverkning, erhållas dagligen 4500 potter, hvilket är den produktion, som ofvanföre är antagen såsom minimum för den tillverkning, som hädanefter skulle ske.
Val kan, såsom tillförene är anmärkt, ett större potteantal åstadkommas, men detta kan endast ske genom ett öfveransträngdt och i flera afseenden skadligt bedrifvande, och på ett sådant vill kommissionen icke grunda beräkningen, fastän följden deraf sannolikt blir, att man ej uppnår det påräknade skattebeloppet.
Stadnar man derföre vid 4500 pott-ers daglig tillverkning och vid den förut föreslagna afgiften 5 sk. per pott af produkten, mäste följaktligen apparaten beskattas med 4500 sk. om dagen.
Då det nu, efter den erfaren het man har, för pistoriska apparater med pannor af 200 potters rymd fordras ett lankrum af 50 potter, bäcken med +80 potters rymd och till samtliga rören 20 potter, så blir följaktligen apparatens skattskyldiga innehåll
Då 450 potters rymd, räknadt till det ställe, der ångan eller det erhållna destillatet går in i imkyla;en, är, enligt hvad kommissionen ämnar föreslå, den minsta tillåtliga storlek för afbränningsapparaterna, skulle den dagliga afgiften följaktligen bli 57 4/2 Spd. hvilken, beräknad efter 5 sk. per pott af produkten, kommer att svara mot ofvannämnda minimiproduktion af 4500 potter.
Den här anförda beräkningen gäller endast de mera sammansatta pistoriska apparaterno, och fastän uti enkla apparater af samma storlek icke på långt när kan tillverkas en så stor qvantitet bränvin, tror kommissionen likväl ej att man bör föreslå en lägre »kattesats för dessa (hvarmed naturligtvis ett bestämmande om en i proportion så mycket, större pannerymd mäste följa), för att icke råka in på en olika klassindelning, hvil 33 Norska Kommiss.
Bränvinsbränningen. ket man på sednare tider sökt undvika af orsaker, som det är onödigt att här upprepa, liksom för öfrigt enkla apparater redan kunna, till följe af den vid -1849 års början inträdande högre skattesatsen, anses de facto vara förbjudna, hvadan det är så mycket mindre skäl att derpå fästa vidare afseende.
Hvad nu här ofvan är sagt med afseende på produktionsförmågan, gäller endast när bränvinsbränning sker af säd eller potates på hos oss nu vanligt och allmänt sätt, nemligen utan att skal, sådor m. m. atskiljas från mäsken, på det sätt som ofvan är sagd t att det brukas i England.
Men derest man bränner af annat material, eller då sådorna m. m. afskiljas från mäsken, är samma skäl, som vid mäskbeskattningen, nödigt att bestämma olika skatt, hvilket kommer att fordra en annan och trägnare kontroll i bränneriet, än nu är fallet, ehuru likväl förmodligen icke en så talrik personal, som vid de öfriga omnämnda beskattningssätten, kunde vara behöflig.
Kommissionen anser nemligen att en kontrollör i hvarje stad skulle vara tillräcklig, liksom en sådan i landtdistrikterna i de flesta fallen kunde öfvertaga flera brännerier, hvarigenom kontrollörernas antal knappast skulle komma att öfverstiga 30.
Då kontrollörernas verksamhet följaktligen icke komme att vid detta beskattningssätt, såsom vid mäsk- och produktbeskattningen, blifva fästad vid hvarje särskildt bränneri, utan man kan antaga, att hvar och en af dem blefve i 'erksamhet under största delen af bränningstiden, tror kommissionen vara rättast, att de erhålla en fast årlig lön af 230 ä 500 Spd., samt 400 Spd. årligen i skjutsersättning, hvilken sednare emellertid icke skulle tillkomma de uti städerna tillsatte.