Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
M:ts och rikets Kammar-kollegii bref af den 28 April 1638 samt Kongl. Resolutionerne den 13 December 1644 och den 9 December 1766, de räntepersedlar, som ingingo uti den, hemmantalsräntan tillhörande, salpeterhjelpen, blifvit uti nämnda län, eller provinserna Småland och Öland, al uppbördsmän och indelningshafvare i så måtto oriktigt debiterade och uppburna, att sådant skett efter markegång, i stället för enligt kronovärdie; och sökanderne, med anledning häraf, anhållit, det E. K.
M:t 214 Expeditioiis-Utskottets Fältslag till und.
Skrifvelse, N:o 113. täcktes i nåder förständiga uppbördsman och räntetagare att upphöra med den, efter sökandernes förmenande, olagliga öfverdebitering i afseende på salpeterhjelpen, som sålunda dittills ägt rum, så att allmogen i dessa provinser måtte komma i åtnjutande af samma förmon, som hemmansinnehafvare i rikets öfriga landskap, att utgöra ifrågavarande gärd endast med det derför belöpande kronovärdie, utan persedel-förvandling; hvarefter, jemte det bemälda kollegium tillika med öfrige vederbörande blifvit i ämnet hörda, E. K.
M:ts och rikets Stats-kontor, uppå nådig befallning, låtit fögderivis upprätta serskilda utredningar, som utvisade att den minskning, hvilken, efter medelmarkegång af de sednasle 10 åren, skulle genom den ifrågaställda förändringen uppkomma uti beloppet af ej mindre de kronan behållna räntor, än äfven hvarje af de för serskilda behof anvisade indelda anslag, komme att uppgå, i de 3:ne länen, till 31,779 r:dr 17 sk.; så har, jemte tillkännagifvande häraf, E. K.
M:t behagat, uti dess i förevarande fråga till Rikets Ständers Stats-utskott aflålna proposition i nåder meddela, hurusom E. K.
M:t väl ansett med rättvisa och billighet öfverensstämmande, att den sökta förändringen i salpeterhjelpens utgörande inom de Småländska länen varder beviljad, så att denna ränta derstädes på lika sätt, som i allmänhet inom öfriga delar af riket eger rum, må med penningar efter kronovärdie Iiqvideras, men att vid fråga om dylik förändring förekomme, det en beydlig del af nämnda ränta ingår uti Innings- och andra anslag, samt att således förändringen icke rättvisligen kunde äga rum, utan att de, som innehafva dessa anslag, undfinge ersättning för derigenom uppkommande minskning uti anvisade och påräknade inkomster, hvadan E. K.
M:t nådigt föreslagit, att för tillvägabringandet, ifrån och med innevarande år, af förutnämnda förändring uti sättet för salpeterhjelpens beräknande i de 3:ne Småländska länen, Rikets Ständer måtte anvisa erforderligt anslag för att dermed godtgöra den minskning uti indelda löner och anslag till serskilda inrättningar och fonder, som derigenom uppkomme.
Hvad aler beträffade beloppet af detta anslag, så, enär de uppgjorda beräkningarne icke lemnade så fullständiga upplysningar, att, på grund deraf, kunde definitivt bestämmas, hvad hvar och en bör undfå, samt de, hvilkas rätt derunder beror, jemväl borde lemnäs ti 11 Tälle att, för bevakande deraf, sig yttra, innan ersättningssumman fastställes, men emedlertid af berörda uträkningar kunde bedömas, att den genom ifrågaställda förändring uppkommande minskning uti sådana räntor, som utgå till löntagare eller serskilda inrättningar, och hvarför ersättning borde meddelas, beräknad efter medium af sednaste 10 år, utgör 10 å 11,000 r:dr årligen, har E. K.
M.t funnit skäligt nadigst föreslå, att för omförmälda ändamål måtte för närvarande anvisas ett förs lags-anslag af elfvatusen riksdaler årligen, Expeditions-Utskottets Förslag till und.
Skrifvelse, N:o 113. 215 som E. K.
M:t ansett lämpligast kunna utgå af Riksgäls-kontorets medel intill nästa riksdag, för att, efter det beloppet, på grund af skeende speciella utredningar och ersättningsanspråkens behöriga pröfning, kunnat tillförlitligen bestämmas, då på riksstalen uppföras.
Rikets Ständer, som tagit detta ärende uti öfvervägande, hafva af handlingarne icke kunnat hemta någon säker ledning för utrönande af det belopp, hvartill det nu äskade anslaget skulle kunna komma att uppgå; hvadan och som, för vinnande af tillförlitlig kännedom härom samt för att kunna i hvarje serskildt fall ingå i pröfning, huruvida ersättning borde ifrågakomma, i händelse den sökta nedsättningen af salpeterhjelpen i de småländska länen skulle beviljas, erfordras specificerade uppgifter rörande de personer och inrättningar, af hvilka anspråk i dylikt hänseende skulle kunna väckas, Rikets Ständer i saknad af en sådan utredning, icke heller varit i tillfälle att bedöma lill hvilken utsträckning och under hvilka vilkor den ifrågaställa ersättningen bör äga rum, om densamma bör tillgodokomma endast nuvarande innehafvare af de indelningar, hvilka genom nedsättningen komma att minskas, eller utgå för all framtid, o. s. v. Med afseende på allt detta hafva Rikets Ständer funnit sig för närvarande förhindrade att bevilja det utaf E. K.
M:t för ofvanberörda ändamål äskade anslag.
Hvilket Rikets Ständer få, såsom svar, härigenom hos E. K.
Slockholm den 29 Juli 1851.
I 216 Expeditions-UtskoHets Förslag till und.
Skrifvelse, N:o 114.
Preste-Ständet den 25 — — Borgare-Ståndet den 25 — — Bonde-Ståndet den 29 — — Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, angående rätt för part all återfå lill öfverrätt ingifna handlingar.
(Lag-Utsk. Bet., N:o 30.) S. A. K.
Då till Rikets Ständers pröfning förekommit, huruvida icke parter må berättigas att, vid domars och utslags utgifvande återfå protokoll och handlingar, som de till öfverrätt eller Konungens högsta domstol ingifvit, hafva Rikets Ständer dervid inhemtat, att den i detta ämne nu gällande lagstiftning, innefattad i 30 Kap.
Rättegångs-balken och åtskilliga serskilda författningar, i sjelfva verket ej föranleder till någon annan inskränkning i parts rätt att återfå till Hofrätten ingifna handlingar, än så vidt missnöje emot Hofrätts dom eller utslag blifvit anmäldt och tillstånd till fullföljd deraf utaf Hofrätten gifvet, i hvilket fall det åligger Hofrätten att originalhandlingarne till Kongl. Maj:t insända; att, hvad angår till K.
M:t inlemnade handlingar, all bestämd föreskrift i förevarande hänseende saknas; att i de mål, som genom besvär dragas under K.
M:ts pröfning, qvarstadna handlingarne i Hofrätten, derifrån de infordras genom Justitiaerevisionen, derest underdåniga besvär blifvit anförda, då de komma att förvaras först i nämnda verks archiv och sist i riksarkivet; att Hofrätterne vanligen icke neka parter, då de sådant äska, att emot qvitto få återtaga de af dem ingifna protokoll och beslut, åtminstone sedan de mål, till hvilka samma handlingar höra, blifvit afgjorda och besluten vunnit laga kraft; samt att deremot andra företedda handlingar - Expeditions-Utskottets Förslag till und.
217 gar i allmänhet ej återfås utan emot afskrift, som jemväl fordras för rätt att återbekomma handlingar i mål, hvilka fullföljts hos Kongl. Maj:t.
Vid bedömande af förevarande fråga hafva Rikets Ständer måst fästa afseende å beskaffenheten af ingifna handlingar, enär i betraktande borde tagas, dels att de enskilda handlingar, såsom kontrakter m. m., hvilka part företett, kunna inverka på vederpartens rätt, dels ock att den part, som fullföljer talan, kan vara nödsakad att, för rätt dertill förete antingen borgen för ådömda böter, för den kostnad och skada vederparten kan komma att tillerkännas, eller för ådömd ersättning, eller bevis att han i vederbörlig ordning nedsatt omtvistade belopp m. m.
Att sistberörda slags handlingar aldrig ma återtagas, så vida parten icke blifvit befriad från eller betalt de böter eller ersättningar, eller annat, hvarom fråga är, synes vara ostridigt, enär, derest part ägde alt i Hofrätt återfå handlingar af förstnämnde slag, utan afseende derå att llofrättens beslut öfverklagas, högsta domstolen kunde sättas ur tillfälle att meddela den pröfning, som vederparten medelst ett måls underdåniga fullföljd åsyftar.
Rättigheten att återfå handlingar af om lorm alda fall måste följaktligen, såsom hittills, bero på pröfning, desto heldre som det en och annan gång skall visat sig att dylika handlingar gifvit anledning till broltmålsundersökningar, hvilka klefve omöjliga, så framt parten tillerkändes en ovilkorlig återtagningsrätt.
Deremot bör hinder ej möta för part att i Hofrätt, oansedt talan fullföljes emot Hofrättens beslut, samt i Justitise-revisionen, sedan der bevakadt mål är afgjordt, återtaga i målet ingifna protokoll och beslut jemte andra offentliga myndigheters handlingar, helst han kan deraf vara i behof för, bland annat, utförande af sin talan i högsta domstolen, samt den andra parten icke genom ett sådant återtagande sättes ur tillfälle att, vid påkallande, högsta domstolens pröfning vinna.
På grund häraf, och som ett stadgande i denna syftning, till fullständigande af föreskrifterna i ämnet, skulle häfva ett antaget bruk och undanrödja de kostnader och besvär, som part nu måste vidkännas, då han vill återtaga till öfverrätt ingifna handlingar, hafva, i öfverensstämmelse jemväl med de vid flera föregående riksmöten yttrade åsigler, Rikets Ständer pröfvat skäligt, för sin del, besluta en författning, så lydande:
Sedan till Hofrätt inkommet eller i Kgl. M:ts Justitiee-revision bevakadt mål blifvit afgjordt, vare part berättigad att, då han hos vederbörande tjensteman sig anmäler, emot qvitto återtaga de af honom ingifna protokoll och beslut i målet jemte andra handlingar af sådan beskaffenhet, att desamma finnas hos offentlig embetsBih. lill IL St.
Prof. 1850 & 185!, 10 Sami. 1 Afd. 28 218 E.rp editions- Ut sk o lie, la Förslag till lind.
Skrifvelse, N:o 115. myndighet att i hufvudskrift tillgå: ankommande på vederbörandes pröfning huruvida andre handlingar, än nu omförmälda, må parten återställas, samt huruvida sådant må ske emot bevittnad afskrift eller derförutan.
Preste-Ständet, den 25 — — Ilorgare-Ståndet den 25 — — Bonde-Ståndet den 29 — — Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, angående ändringar och tillägg uti Kongl, stadgan om skiftes-verket i riket den 4 Maj 1827 och Kongl. Kungörelsen den 9 Juni 1832.
Besv:s- och Ekon.-Utsk:ns Bel:de N:o 15). S. A. K.
Sedan, vid innevarande riksdag, blifvit framställda åtskilliga förslag, åsyftande ändringar och tillägg i Kongl. Maj:ts nådiga stadga om skiftesverket i riket den 4 Maj 1827 och Kongl, kungörelsen den 9 Juni 1832, har, under pröfnin gen häraf, i afseende på nedannämnde stadganden, hos Rikets Ständer förekommit och blifvit beslutadt som foijer: 2 Kap. 3 §.
Under den åsigt, att det uti denna § lemnade anstånd af till och med fyra månader sedan tjenlig årstid infallit, hvarfÖrinuan skiftesförrältare icke är Exjjcdilions-Uiskottels Förslag till and.
219 ovilkorligen skyldig att förrättningen företaga, är alltför långt, och då det, i Rikets Ständers tanka, icke är med skiftes-ärendenas obehindrade gång förenligt, att landtmätare åtager sig dylik förrättning, som han icke anser sig hinna företaga inom två månader, sedan tjenlig årstid infallit, samt enär, i fråga om tiden för andra landtmäteri-förrättningars företagande, det synes böra förblifva vid nu gällande stadgande att sökanden må derom med landtmätaren Öfverenskomma, hafva Rikets Ständer ansett att den för skiftesförrättnings företagande stadgade tid af lyra månader, sedan förrättningsmannen förordnandet erhållit, bör till två månader förkortas. 3 Kap. 4 §.
Enär det vigligaste af de åligganden, som tillhöra gode män, måste vara att iakttaga och pröfva sådana vid laga skiften och andra landtmäteri-förrättningar förekommande förhållanden, hvilka säkrast inses och bedömas af den sorn om beskaffenheten af de egor hvilka utgöra föremål för förrättningen, har noggrann kännedom, bör ock afseende i främsta rummet fästas derå, att till gode män må kunna erhållas personer, för hvilka de egor, sorn äro i fråga, förut äro bekanta, så vidt nemligen sådana personer finnas att tillgå bland de i orten utsedde gode män; och då i allmänhet kan förutsättas, att den gode man, som bor närmast förrättningsstället, har om samma ställes egor mera noggrann kännedom, än den, som är boende längre derifrån, samt den besparing i förrätlnings-kostnaden, som genom närboende god mans tillkallande kan beredas, ej heller bör förbises, hafva Rikets Ständer, för de fall att skifteslag äro belägna intill häradseller läne-gräns, funnit den omständighet att god man är boende utom gränsen af det tingslag eller det län, der hans biträde kan behöfva anlitas, icke utgöra hinder för hans tillkallande, hvadan Rikets Ständer ansett att orden ”inom häradet eller tingslaget” böra ur denna § utgå. 10 §.
Jemlikt denna §, gälla emot landtmätare och gode män vid landtmäteri-förrättningar samma jäf, som uti 13 kap. 1 § Rättegångs-balken stadgas angående domare; och synes, med afseende å beskaffenheten af den befattning, landtmätare och gode män vid landtmäteri-förrättningar utöfva, denna öfverensstämmelse emellan stadgandena härutinnan ock böra fortfarande bibehållas.
I följd häraf och då, rörande sistnämnda lagrum, Rikets Ständer, på sätt hos E. K.
M:t serskildt i underdånighet blifvit anmäldt, af anförda skäl, för sin del, redan beslutat det tillägg, att om endera parten, sedan rättegång anhängig är, söker sak 220 Expcditions-Utskottets Förslag till und.
Skrifvelse, N;o 115. med domaren eiler tillfogar honom något med ord elier gerning, i uppsal att honom dermed jäfaktig göra, det ej skall för jäf räknas, hafva Rikets
Ständer af enahanda orsaker samt enär någon skillnad icke bör äga rum om förberörda jäfsanledning afser landtmätare eller god man, ansett att ifrågavarande § af skiftesstadgan bör erhålla ett tillägg i berörde syftning. 12 Kap. 2 §.
Rikets Ständer hafva fästat uppmärksamhet deruppå att, ehuru utbyte af inrösnings- och afrösningsjord är uti denna §, under deri upptagna vilkor medgifvet, någon föreskrift, huru i dylika fall egor af dessa olika slag höra mot hvarandra uppskattas, likväl icke finnes meddelad.
Enär ändock ett stadgande uti sådant afseende synes erforderligt, och, då utbyte af inrösnings- och afrösningsjord skall ske, serskild jemförelse lämpligen kan, på sätt hittills i dylika fall vanligen ägt rum, emellan de ifrågaställa egostycken verkställas, utan att dervid afseende fästas å den förut verkställda egograderingen, hafva Rikets
Ständer funnit nödigt att till sednare momentet af förevarande §, sådan den lyder i Kongl, kungörelsen den 9 Juni 1832, fogas ett tillägg i omförmälde hänseende.
Med förmälan härom få Rikets Ständer i underdånighet anhålla, det E. K.
M:t täcktes i nåder låta utfärda en författning, hvarigenom stadgas: l:o att 3:dje punkten i 3:dje §:n af 2 kap. skiftes-stadgan, sådan nämnda § lyder i Kongl, kungörelsen den 9 Juni 1832, skall erhålla följande lydelse: ”Företages ej förrättningen inom två månader derefter, då må K.
M:ts befallningshafvande, om en eller flera delägare sådant begära, utse annan landtmätare att det begärda skiftet, så fort möjligen ske kan, verkställa; lemne ock K.
M:ts befallningshafvande underrättelse derom till den landtmätare, som första förordnandet erhållit.” 2:o att första punkten i 4 § af 3 kap. nämnda stadga skall lyda sålunda: ”till de gode män, sorn vid förrättningen skola biträda, utförde landtmätaren, inom den i 1 § sagde tid, kallelse-bref; och böra helst de kallas, som närmast förrättningsstället boende äro.” 3:o alt 10 § i sistnämnda kap. erhåller ett tillägg af följande lydelse: ”Söker delägare, sedan landtmäteri-förrältning börjad är, sak med landtmätare eller god man, eller tillfogar delegare, landtmätare eller god man något med ord eller gerning, i uppsåt att honom dermed jäfvig göra; det skall ej för jäf räknas.” Expedilions-UIskottets Förslag till und.
Skrifvelse, N:o 116. 221 4:o att till 2 §. i 12 Kap., sådan nämnde §. lyder i Kongl. Kungörelsen den 1) Juni 1832, skall läggas följande stadgande: ”Börande, då sådant utbyte sker, de ägor, sorn utbytas skola, med hvarandra lill godhet oell värde jemföras, samt uppskattas utan afseende å det gradtal, som, vid den förut verkställda gradering af skifteslagets mark, blifvit dem åsatt”.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 26 Juli 1851.
Preste-Ståndet den 26 — — Borgare-Ståndet den 26 — — Bonde-Ståndet den 29 — — Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, angående ersättning lill en pensionskasse-inrättning för beväringsmanskap ock afskedade båtsmän i IFes ter-Norr lands län. (Stats-Utsk:ts Uti:de N:o 212). S. A. K.
Sedan en pensions-kassa för blesseradt beväringsmanskap och afskedade båtsmän inom Wester-norrlands län, medelst bidrag af länets invånare, blifvit bildad, samt denna inrättnings fond, vid pensioneringens början år 1813 utgörande 14,879 r:dr 12 sk. b:co, sedermera så tillvuxit att den var tillräcklig att dels lemna pension åt dertill berättigade afskedade båtsmän, dels understödja enkor och barn efter dylika pensionärer, så har, enligt hos Rikets Ständer derom förekommen anmälan, Landträntmästaren i berörda län, E. G.
Harlin, genom oredlig förvalt - 222 Expeditions-Utskottets Förslag till und.
Skrifvelse, N:o 116. liing, åsamkat sig en balans lill nämnda kassa af 0,308 r:dr 19 sk. 10 rsl. b:co, hvaraf följden blef alt, ehuru kassan ur såväl Harlins som dess controllanters konkurser till någon del fatt ersättning för denna betydliga förlust, pensionärernas antal likväl, i molin af afgång, måst minskas, och att åtskilliga pensioner icke kunnat på nära tio år utdelas.
I betraktande häraf, och enär den förlust, som på omförmälda sätt drabbat ifrågavarande kassa, hvilken, jemlikt E. K.
M:ts för densamma utfärdade nådiga reglemente, skall stå under E. K. M:ts Befallningshafvandes öfverinseende och förvaltning, tillkommit i följd af en statens tjenstemans förvållande, hafva Rikets Ständer, med afseende jemväl å det med kassan åsyftade välgörande ändamålet, funnit billigheten fordra att staten godtgör den sålunda uppkomna förlusten samt dymedelst sätter meranämnda välgörenhets-inrättning i tillfälle att uppfylla de densamma åliggande förbindelser; hvadan ock Rikets Ständer velat medgifva att, sedan beloppet af den förlust, som merberörda pensions-kassa lidit till hufvudstol i följd af Landträntmästaren E. G. Harlins iråkade balans, blifvit utredt, denna förlust ma af Riksgälds-kontoret cassan ersättas; hvaremot den eller de utdelningar i vederbörandes konkursmassor, som derefter kunna pensionskassan tillfalla, i stället skola till statsverket ingå.
Skrifvelse, N:o 117.
223 N:o 117.
Presle-Ståndet den 26 — — Aterremitteradt af Borgare-Ständet den 29 — — Godkändt af Bonde-Ståndet den 5 Aug. — Ihkets Ständers underdåniga skrifvelse, angående regleringen af utgifterna under Riks-statens Forsta Hujvudtitel.
(Stats-Utsk:s Uti., N:o 82, Meni.
]N:o 147 oell Först.
Slats Utsk:s Mein. N:o 257.) S. A. K. Sedan Rikets sednast församlade Ständer beslutat, alt den till H. K. H.
Kronprinsens hofhållning bestämda anslagssumma skulle från och med början af det år, då H. K.
H:s förmälning egde rum, förhöjas från 25,000 till 100,000 r:dr, till hvilket sistnämnde belopp E. K. M., uti Dess vid innevarande Riksdag aflåtne nådiga proposition om Stats-verkets tillstånd och behof, ansett berörde anslag böra å riksstaten beräknas, har detsamma nu med 100,000 r:dr blifvit å riksstaten uppfördt.
Uti bögstberörde nådiga proposition bär E. K. M:t i anledning af H. K. H. Kronprinsens och H. K. H.
Kronprinsessans förmälning, behagat föreslå Rikets Ständer, alt, i enlighet med hvad förut i lika läll iakttagits, såsom handpennin gar för H. K. H.
Kronprinsessan anvisa 18,000 r:dr; och hafva Rikets Ständer bifallit hvad E. K.
M:t sålunda i nåder föreslagit.
Dä åtskillige utgifter för inre lys- och renhållningen samt sotning m. m. uti Prins (Justafs palats för närvarande utgå af sjunde hufvud-titelns anslag till kronans hus och byggnader i Stockholm, men öfriga utgifter för samma palats blifvit anvisade å första lmfvudtiteln, har E. K. M:t i nåder föreslagit, att ifrågavarande serskilda kostnader, hvilka i medeltal för de sista fem åren utgjort 018 r:dr årligen, måtte till sistnämnde hufvudtitel öfverflyttas och sammanslås 224 Expeditions-Utskottets Förslag till tind.
Skrifvelse, N:o 117. med ofvanberörde anslag för Kongl. Slottet, samt alitsa detta anslag förhöjas med ett, för anslagssummans jemnande till 613 r:dr bestämdt belopp; och då, genom Kongl.
Brefvet den 18 Juli 1829 blifvit förldaradt, alt Prinsessan Sophia Albertinas testamentarisk^ disposition af den 17 Mars 1783, angående ifrågavarande palats, komme att lända till efterrättelse, genom hvilket testamente är vordet förordnat, det palatset alltid skulle tillfalla den äldste Sveriges Arffurste, som näst efter Kronprinsen egde rätt till kronan, och, om någon Prins eller Prinsessa icke funnes tillfalla Kongl. Majrt oell kronan, till dess riket hugnades med någon arffurste eller Kongl. Prinsessa samt, vid sådant förhållande, merberörde palats endast under vissa vilkor kan för någon tid blifva kronan tillhörigt, hafva Rikets Ständer, då öfrige för detta palats erforderliga utgifter bestridas af Första Ilufvudtiteln, funnit skäligt bifalla, hvad E. K. M:t i ofvannämnde hänseende täckts föreslå.
Utom det kontanta penninge-anslaget, 16,000 r:dr, utginge, enligt äldre stadganden, till
Drottningholms kungsgård, dels 28 t:r kronotionde spanmäl, hvarför lösen de sista tio åren i medeltal utgjort 231 r:dr 11 sk. 2 rst, dels ock af åtskillige hemman å Svartsjölandet 65 öke- och 170 dränge-dagsverken, för hvilka lösen efter enahanda beräkning uppgått till 194 r:dr 43 sk. 4 rst eller tillsammans 426 r:dr 6 sk. 6 rst; och har E. K.
M:t behagat föreslå alt, emot det dessa serskilda inkomster, hvilka hittills icke varit å Riksstaten beräknade, indroges till statsverket och inginge bland ordinarie räntan och tionden, det kontanta stats-anslaget malte förhöjas i rundt tal med 400 r:dr, hvilket, enär detsamma leder lill förenkling i räkenskaperne, Rikets Ständer bifallit.
Af samma anledning hafva Rikets Ständer äfven bifallit E. K.
M:ts nådiga förslag att, i öfverensstämmelse ined hvad rörande vissa inkomster till
Drottningholms kungsgård blifvit anfordt, de till Gripsholms slott anvisade indelta räntor, med kronovärdie af 33 r:dr 16 sk. och beräknade efter forslags-markegång till 231 r:dr, måtte utbytas emot förhöjning i kontanta anslaget af 230 r:dr samt att de till Strömsholms slott anslagne 67 tunnor oindeld spanmål, likaledes indragas emot tillökning uti det kontanta anslaget, hvilken tillökning, enär samma spanmåls värde i medeltal för tio år utgjort 525 r:dr 12 sk. 1 rst, beräknats för anslagets jemnande till 530 r:dr.
I öfrige, under denna Hufvudlitel förekommande utgiftssummor hafva Rikets
Ständer icke funnit skäl vidtaga någon förändring; och hafva alltså Första Hufvudlitelns anslag blifvit fastställda att, intilldess nästa statsreglering vidtager, utgå som följer : Kongl. Expeditions-Utskoltets Förslag till und.
Skrifvelse, N:o 117. 225 Kongl. Ilof- och Slotts-staterna 1: o Kongl.
Hufsta!s-anslagen Kongl. Maj:ts Hofhållning Hans Kongl. Höghet Kronprinsens dito H.
Höghet Kronprinsessans handpenningar ....
För J)D.
Högheter Arlfurstarne H. Maj:t Enke-Drottningens Hofhållning Möblers underhållande å Kongl. Slotten Kongl. Hof-stallets utfodring
Polis- lys- och renhållning vid Kongl. Slottet samt Prins Gustafs Palats Rosersbergs slott
Ved och kol för de Kongl. Hofven ” Sä[ 2:o Kongl. Slotten Reparationer å Stockholms Slott m. fl. för Kongl. Hofven upp låtne byggnader Brandväsendet och yttre lysbållningen å Kongl. Slottet Drottningholms och Svartsjö Slott Gripsholms Slott Ulriksdals Slott '.
Haga Lustslott och Park Strömsholms Slott S:r Summa B:ko R:dr Rikets Ständer framhärda ete.
Banko t R:dr sk. rst. 420,000 __ 100,000 — — 18,000 — — 20,000 — 80,000 — — 8,000 — 30,000 — 11,230 2,000 — 25,210 — 714,440 32,000 5,800 10,400 1,700 5,500 3.000 2.000 00,400 780,840 Bih. lill B.
Prot. 1850 & 1851, 10 Sami. 1 A/d. 20 226 Expedition*- Utskot.tets Förslag till und.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 29 Juli 1851.
Preste-Ståndet den 29 — — Aterremitteradt al Borgare-Ståndet den 2 Aug. — Godkändt al’ Bonde-Ståndet den 5 — — Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, angående regleringen af utgifterna under Riks-slatens andra hufvudlilel.
N:o 83, Mein.
N:o 148 och 217 samt Först.
Stats Utskrs Mein. 257). S. A. K.
I afseende å de under Riks-statens andra hufvudtilel uppförde anslag fa Rikets Ständer följande beslut i underdånighet anmäla, nemligen: l:o.
I enlighet med hvad Rikets Ständer, i anledning af de i dels E. K.