Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Men då jag anser den för landets materiella utveckling i hög grad gagneliga depositions-rörelsen icke kunna med fördel drifvas, om icke insättningar och ålerultagningar få göras i för insättarne närbelägna bank-inrättningar, och då jag tror att del i flera afseenden skulle vara för Riks-Banken skadligt, med den styrelse och organisation, som denna bank nu eger, om bredvid densamma skulle i hufvudstaden uppkomma någon, vid mindre stränga former bunden , enskild bank-inrättning, kan jag ej undgå förorda,- att Rikets Ständers Bank må få öka sina äldre rörelse-grenar med cn /tillständig t och vät ordnad dep os itions-rörelse.
Angående den detalj-föreskrift i Utskottets förslag om upp- och afskrifnings-rörelsens ordnande, att ränta icke skulle fä beräknas på medel, som mindre än en månad varit i Banken inneslående, nödgas jag anmärka, att ett sådant stadgande, efter min tanke, skulle göra nära nog omöjlig hela den nya rörelse som Utskottet, genom sitt förslag, velat i Banken införa. 3:o.
Innan jag slutligen framställer de anmärkningar som jag har att göra i afseende till åtskilliga fel och brister, som, enligt min åsigt, vidlåda Utskottets förslag, angående Filial-bankernes organisation, önskar jag förutskicka den förklaring, att jag fullkomligt gillar Utskottets förfarande, alt under nuvarande förhållanden hvarken utdöma Privat-banker eller Filial-banker, utan hellre vilja, under försök att förbättra begge systemerna, fortfarande bibehålla dem bredvid hvarandra.
Jag erkänner visserligen för min del, att Riks-Banken eger förmåga att, genom låne- eller kreditiy-försträckningar till väl organiserade F ilial-banker, suppleera Privat-bankerne; men med fullständig nöjaktighet kan detta icke ske utan en högst betydlig ny sedel-ulgifning ifrån Riks-Banken, sorn, om den skulle vidtagas, både måste utföras med yttersta försigtighet och under en gynnande tidpunkt, och ovilkorligen fordrar starka garantier alt den blir definitif, så att godtyckliga sedel-utgifningar, utan fullt motsvarande metallisk valuta, sedermera icke af någondera af de båda statsmakterna må kunna anordnas eller tillåtas.
Och om än jag sålunda vill medgifva, att Filial-bankerne med afseende å tillräckligheten af de rörelsemedel, sorn ät dem genom Riks-Bankens mellankomst möjligen kunna anvisas, skulle förmå suppleera Privat-bankerne, fruktar jag dock, att, efter sistnämnda, af Riks-Banken oberoende, bankers tillintetgörande, den absoluta makt, sorn sedan skulle blifva rådande öfver hela vårt bank-väsende, med den organisation som maktinnehafvarne, Rikets Ständer och deras delegationer, Banko-Utskott och Banko-styrelse nu ega, lätt skulle kunna missbrukas derhän, att, under tillfälligt inträffande opinions-kastningar, all enskild bank-rörelse i vårt land antingen helt och hållet förqväfdes, eller stelnade i samma hårda formalism, hvarmed den gamla Riks-Banken sjelf nu är behäftad.
Och denna fruktan, stt Privat-bankerne skulle komma att suppleeras, icke af andra banker med fri och sjelfständig verksamhet, utan af trångt begränsade och godtyckligt handterade dylika inrättningar, det finner jag redan till någon del bekräftadt af Utskottets förevarande förslag angående de för Privat-bankernes suppleerande tillämnade Filial-bankernes organisation.
Ty då Utskottet föreslår, att de försträckningar, som dessa Filial-banker från RiksBanken skulle erhålla, borde lemnäs med två tredjedelar såsom lån och med en tredjedel såsom kreditiv, är detta visserligen en förbättring jemförelsevis med det stadgande uti förra Banko-reglemenlel, att blott en femtedel skulle såsom kreditiv erhållas, hvars m Banko-Utskottets Betänkande, N:o Si. tillämpning säkerligen hade haft till påföljd, att Filial-bankerne småningom hufvudsakligen hade kommit att bedrifva en diskont-rörelse eller utlåning på namn emot borgen, alldeles likartadt med den, som inom Riks-Bankéns Diskont-verk nu med ringa förmån för allmänna rörelsen skötes.
Men om man vill skapa fullt ändamålsenliga hank-inrättningar är den föreskriften ännu för mycket bindande, alt tvä tredjedelar af RiksBankens försträckning ovilkorligen skola uttagas såsom stående lån, och blott en tredjedel erhållas såsom kreditiv.
De rörelsegrenar, som väl inrättade banker hufvudsakligen böra bedrifva, äro diskontering och utgifning af vexlar samt kreditiv- och depositionsrörelse.
Men för att kunna i större skala drifva sådan nyttig bank-rörelse, behöfva bankerne obestridligen antingen rättigheten att sjelfve utgifva sedlar, eller ock en vidsträckt assignations-rätt på ett kreditiv hos en annan sedelutgifvande bank.
Och jag tror derföre, att Utskottets förslag hade haft en nyttigare syftning, om dess innehåll varit sådant, att af Riks-bankens försträckning skulle högst två tredjedelar få uttagas såsom lån, men hela beloppet kunna få begagnas såsom kreditiv.
Genom en dylik föreskrift, som, enligt min tanke, hade gifvil en helt annan karakter åt det föreslagna Filialbank s-sys temet, hade ock den dubbla fördelen vunnits, både att de knappa fonder, som till Privat-bankernes suppleerande blifvit sammanskrapade, hade kunnat visa sig mera tillräckliga för sitt ändamål, och att de nya bankerne genom alt anvisas att lita hufvudsakligen på sig sjelfva och på det understöd af allmänhetens förtroende, som de kunna tillvinna sig, skulle blifvit försatta i en mera sjelfständig ställning, än om de måste vara tvungne att göra sig till förvaltare af Riks-bankens medel.
Den förmån af en mycket låg ränta å Riks-bankens låne-försträckning, som Utskottet velat bereda Filialbankerne, skulle deremot verka såsom ett premium lill namn-diskonteringens bedrifvande inom de nya bankerne, och skulle dessutom skyldra såsom en så stor eftergift å Riksbankens sida att den snart åter skulle förloras, när den väl gjort sin troligen åsyftade verkan, att uppmuntra till Filial-bankernes uppkomst; så mycket heldre vill jag derföre bestrida nyttan af den föreslagna eftergiften, som jag äfven mäste anse skadligt det tvång, som man, såsom vilkor för ränte-nedsattningen, velat pålägga Filial-bankerne, att icke få taga högsta lagliga ränta, ens för någon del af sina utlåningar, i hvad form än desamma ullemnas. — Då bankerne hinna vexa till i omfång och verksamhet, samt förvärfva sig allmänhetens förtroende, blir det i deras eget intresse, att icke bestämma räntan på sina utlåningar för hög — men enda utvägen alt inleda en mängd smärre kapilaler till användning inom bankerne, än den dock af bankernes egen utlånings-ränta betingade möjligheten för dem, att kunna lemna betydlig ränta å de gjorda insatserne, åtminstone intilldess allmänheten hunnit vänja sig vid den för densamma förut ovana rörelsen.
Och då den föreslagna inskränkningen derjemte ur många andra synpunkter inverkar skadligt på bankernes frihet, vore det önskligt att den icke måtte genomföras. —•
Den orimligheten har ock råkat inkomma i Utskottets förslag, att redan inrättade Filial-banker icke skulle få åtnjuta samma förmåner, sorn lemnäs till framdeles uppkommande dylika hanker, hvilket skulle hafva till naturlig påföljd, alt de förra tillintetgjordes af de sednare, om de kommc att finnas och utöfva sin verksamhet i hvarandras grannskap.
Ändtligen måste jag ock anmärka det besynnerliga deri, att, då ett af de mest giltiga ändamålen, hvarför man önskar, att med Filial-banker suppleera Privatbankerne, utan tvifvel är det, att skaffa landet fördelen af ett enda slags sedelmynt, så finnes dock intet stadgande, som föreskrifver, hvarken om någon slags likformighet för de särskilda Filial-bankernes assignationer, eller om dessa assignationer, då flere millioner derutaf innan kort kunna komma ut i allmänna rörelsen, skola anses såsom fullgiltiga betalningsmedel, som både i krono-uppbörden och öfriga lagliga liqvider böra emottagas; — hvarförutan ju icke stor vinst genom förändringen skulle beredas.» Banko-Utskottets Betänkande, N:o 34. 95 Uti 2:a punkten af denna reservation har Herr Friherre Tersmeden, fF. F., instämt. af Herr Professor Agardh: »Utskottet har, såsom hufvudmotiv för afslag å min motion, anfört att, genom öfverflyttningen af Bankens fastighets-Iånefond på Hypotheksföreningarne, de mindre jordägarne, hvilka ej hafva belånings-rätt i föreningarne, äfven skulle gå miste om den låne-rätt, de nu ega i Banken.
Af den vidlogade tablåen visar det sig, att antalet låntagare, hvilka genom den af mig föreslagna öfverflyttningen skulle gå miste om sin belånings-rätt, eller de som hafva lån emellan 200 och 500B:dr, visserligen uppgår till 2,577 stycken, men att hela deras belånings-sunnna endast uppgår lill 661,3(54 B:dr.
De öfrige låntagarne uppgå deremot till ett antal af 4,396 stycken med en belånings-summa af 4,725,239 B:dr.
Om man nu äfven ville undantaga 1 million B:dr för dessa smärre läntagare, så kan dock, enligt mitt förmenande, med de återstående 4,650,000 B:dr, använda på sätt jag föreslagit, något väsendtligare både till jordbrukarens och landets förkofran uträttas, än hvad som 1111 är fallet.
Jag medger likväl å andra sidan gerna', att frågan både är för ny och för omfattande för att å den något allvarligare afseende första gången skulle kunna fästas.
Utskottets, endast med en rösts öfvervigt, afslag på de motioner, hvilka blott åsyfta inskränktare kreditiv-rätt för Hypotheks-föreningarne, har jag ej kunnat biträda.
Det synes mig både orättvist och oklokt att vägra föreningar, hvilka hafva jordbrukarens, idkarens af landets hufvudnäring, understödjande lill sitt hufvudsakliga syftemål, kreditiv i Banken.
Orättvist, då man mot 3 procent beviljar ett kreditiv af 600,000 B:dr åt Jern-kontoret, ett dylikt af 1,800,000 B:dr till manufakturernas och fabrikernas understöd ; oklokt, då ett kreditiv på Banken endast kän sätta dessa föreningar i tillfälle att sätta ett större antal af sina obligationer i omlopp inom landet, än som nu är fallet.
1 hufvudsaklig öfverensstämmelse med hvad Kansli- och Finans-afdelningen föreslagit, anser jag nuvarande och blifvande hypolheks-föreningar böra mot 4 procent ränta erhålla ett kreditiv af 1.000,000
B:dr, att dem emellan fördelas i mån af den lånerörelse de genom utlemnade amorterings-lån mot inteckning i landtfastigheter bedrifva.
Såsom tillgång för detta kreditiv, anser jag beloppet på de till nästa riksdag inflytande vinstmedel böra anvisas.
1 denna reservation, så vidt den angar Utskottets afstyrkande af föreslagen kreditiv-rätt åt Hypotheks-föreningarne, hafva instämt: Herr Friherre Tersmeden, JF. F., Herr af Geijerstam, Carl, Herr Domprosten Ahlstrand och Herr Borgmästaren Ekenman.
Fid 28 punkten: af Herr Grosshandlaren (Fallenberg: »Emot Utskottets tillstyrkan att uti 28 punkten bibehålla det gamla maximum af 6,000 B:dr uti fastighels-lånelonden, får jag mig reservera.
Jag hade ansett, då hela denna fond endast uppgår till 6,500,000
R:dr, ifrågavarande maximum böra nedsättas lill 2,000 B:dr, på det att desto flere faslighetsinnehafvare skulle kunna komma i åtnjutande af den fördel, hvilken enligt ordalydelsen lilli)judes »hvar och en i Sverige bosatt medborgare,» som kan åstadkomma så beskaffad säkerhet, som reglementet bestämmer.
Ett ytterligare skäl för en slik nedsättning förefinnes deruti, att Hypotheks-föreningarne jordegare emellan i allmänhet bestämt 2,000 B:dr till minimum för delaktighet i sådan förening, hvarigenom en mängd fastighels-egare icke kunna vinna tillträde uti dessa föreningar, hvadan man, för alt tillförse den mindre jord-egaren någon fördel, bort nedsätta Riks-bankens maximum 96 Banko-Utskottets Betänkande, N:o 34. af 6,000 R:dr, hvilket endast är tillgängligt för innehafvarne af till 12,000 R:dr taxerad fastighet på landet.» Häruti har Riksdags-fullmäkligen Ola Svensson instämt.
Vid 32 punkten: af Herr Grosshandlaren Kock: »Med Höglofl.
Ranko-Ulskottet är jag af skiljaktig tanke i tillstyrkandet alt Skiftes- och Odlings-lån, artikel 6 afdelningen 2 §.
180 i nu gällande Banko-reglemente, skola till
Riksgälds-kontoret öfverdytlas med öfverlåtelse af cirkulations-summan 80,000 R:dr.
Af förändringen inser jag icke något gagn, då Banken ändock hedrifver hvarjehanda annan, med dess verksamhet, oförenlig lånerörelse, och beloppets frånskiljande utan vederlag innefattar en anlicipation på blifvande banko-vinst, hvaröfver det torde tillhöra endast nästkommande Rikets Ständer att förfoga.
Ej heller lärer genom öfverllyttningen föranledd minskning i göromål lätta Bankens aflöningsstat, medan åtminstone icke osannolikt är, att motsvarande anspråk uppstå der arbetet ökas.» Häruti har Herr Kontrakts-prosten Malmstedt och Herr Kommerse-rådet fVijk instämt.
Vid 34- punkten: af Herr Björnstjerna, O. M.: »Utskottet har föreslagit, att utgifvandet af skiftesooh odlings-lån från Banken måtte upphöra, samt att denna låne-rörelse jemte den dertill anslagna fond af 80,000 R:dr ma till Riksgälds-kontoret öfverflyttas.
En motsvarande summa skulle i stället af blifvande vinstmedel reserveras, på det
Bankens fonder måtte oförminskade bibehållas.
f 34 punkten anser Utskottet likväl, att de sålunda inflytande medlen hvarken böra användas eller ens såsom tillgång beräknas.
Då jag ej kunnat inse fördelen af att större eller mindre del af Bankens fonder blifva på sådant sätt liggande, anser jag, så framt ersättning skall lemnäs för ifrågavarande till Riksgälds-kontoret öfverflyttade summa, att densamma äfven måtte såsom tillgång beräknas.» Herr Biskop Genberg och Herr Kontrakts-prosten Malmstedt hafva med Herr Björnstjerna sig förenat.
Vid 43 punkten: af Herr Fabrikör Almgren.
Vid 44 punkten: af Herr Grosshandlaren Kock: »På den, Fahlu Bergslag och Sparbankerne i Riket, uti 184 och nästföljande §§. medgifna kreditiv-eller låne-rättighet i Banken, för en summa af tillhopa 300,000 R:dr, har blifvit föreslagen nedsättning med en tredjedel, eller till 200,000 R:dr.
Begagnar
Bergslagen denna rättighet lill hela dess belopp, 3.000 skeppund råkoppar, som, oberoende af hvad sednare åren egt rum, väl kan hända, återstår för Sparbankerne intet, ehuru 50,000 R:dr äro utlofvade för Stockholms, 20.000 R:dr för Götheborgs och 10,000 R:dr för en hvar af öfrige Sparbanker; och efter beslut att nedsätta den gemensamma kreditiv-summan, varder för dem föga att bygg» Banko-Utskottets Betänkande, N:o 34. 97 bygga på det hittills beräknade mindre anlitandet af belåning på koppar.
Sparbankerne, utgrenade i alla delar af landet,'äro dock så gagneliga och välgörande inrättningar, att de på allt sätt böra omhuldas, i stället för att, som ofvan, inskränka eller borttaga för dem en säker hjelpkälla att möta tillfälliga större uppsägningar; hvadan jag hemställer antingen att iorrberörde stadganden må blifva oförändrade, eller, om nedsättning i beloppet anses behöflig, att Fahlu Bergslag må helt och hållet eller till någon del afföras från nämnde kreditiv- eller låne-rättighet, hvilken Bergslagen ännu mindre lärer taga i anspråk efter Bikets
Ständers nyligen visade stora frikostighet genom ytterligare beviljad förmedling af koppar-räntan.»
Med Herr Kock hafva Herr Friherre Tersmeden, W. F., Herr von Printzencreutz, B. W., Herr Biskop Genberg, Herr Kongl. Hof-predikanten Hasselroth, Herr Professor sigurdh och Herr Kontrakts-prosten Malmstedt sig förenat.
Vid 45 punkten: (se ofvan vid 5 punkten.) af Herr Doktor Thomander: »Emot beslutet om upp- och afskrifnings-räknings öppnande i Biks-banken och dess låne-kontor får jag mig reservera.
Denna gagneliga rörelses bedrifvande tillkommer enskilda Banker, som ej utgifva egna sedlar.
Biksbanken skall antingen erbjuda föga antagliga vilkor eller också drifva rörelsen med förlust; intetdera är nödigt för enskild Bank.
Allraminst bör Riks-banken uppträda nu med detta slags verksamhet, i skadlig tällan med de Filial-banker, hvilkas bildande man föreslagit.
För öfrigt åberopar jag Professor Agardhs reservation i denna punkt.» af Herr Grosshandlaren Kock: »Det för tillstyrkta upp- och afskrifnings-räkningen i Rikets Ständers Bank och dess Låne-kontor föreslagna minimum vid insättning, 100 R:dr, anser jag för lågt, enär den, hvars vilkor och handtering lämpa sig för sådan penninge-rörelse, måste, efter mitt förmenande, sällan, om någonsin, ställa i fråga att nedsätta ett så ringa belopp.
Mig synes alltså att 500 R:dr eller minst 300
R:dr bordt fastställas som minimum för insättning, desto heldre som ingen folii-afgift är föreslagen, och hvarigenom kan uppkomma det missbruk att penninge-verken, i stället för att i låne-väg vara en afsedd förmedlingslänk mellan enskilde, endast blifva förvaringsrum för deras kontanta medel.
Också fruktar jag att afsigten med denna Bank-rörelse varder omintetgjord genom bestämmelsen att ränta icke skall insättare beräknas förr än medlen innestått en månad.»
Uti Herr Kocks reservation har Herr Kontrakts-prosten Malmstedt instämt.
Vid 59 punkten: af Herr Grosshandlaren Wallenberg: »Emot Utskottets tillstyrkan att Bankens
Diskont-fonder fortfarande skola fördelas efter person/ighets-principen, i stället för efter utlåning s-sätten, får jag mig reservera, under åberopande af min inom Utskottet i detta ämne väckta motion, så lydande:
Uti Rikets Ständers, Bank och dess Låne-kontor i orterna äro de så kallade
Diskont-fonderna klassificerade med hänsyn lill låntagarnes personella förhållanden, hvarigenom de till utlåning genom
Diskontverket anslagna medel blifvit först och främst fördelade uti 2:ne särskilda fonder:
Handels-diskont-fonden och Allmänna Diskonten.
Vidare finnas, utan hänsyn till låntagarnes personlighet, 2:ne för hvem som helst tillgänglige, under samma styrelse ställda fonder:
Kredtliv-fonden och Fonden för belåBih. lill B.
Prot. 1853 & i854. 6 Sami. t Afd. 12 Häft. 13 98 Banko-Ulskoltets Betänkande, N:o 34. ning af publika papper.
Då emedlertid Rikets Ständers Bank idkar sin lånerörelse på 4 ställen, så måste också på hvardera af dessa ställen finnas någon del af hvardera af de fyra särskilda lånefonderna.
Undanlag härifrån eger endast rum för Wisby Låne-kontor, som icke belånar publika papper.
Det till utlåning afsedda kapital är således fördeladt uti 4 hufvudfonder och 15 underafdelningar.
Olägenheterna af ett sådant fördelningssält äro (lerfaldiga.
Först och främst kan inom samma Låne-kontor uppkomma brist uti en af fonderna, ulan att de öfriga fonderna blifvit lill fullo anlitade, och då, i stället för att anlita de medel, som linnas under direktionens vård, måste skrifvelse afgå lill annan ort för att erfara om ej det kan finnas något af samma fonder disponibelt.
Men skulle deremot ett öfverskott linnas å någon fond, så skall detsamma, enligt 87 §.
Banko-reglementet, utan dröjsmål »efter hvarje utlåningsdag» till Banken insändas, lör att måhända redan påföljande ullåningsdagen genom försäljning af assignationer åter lill Låne-konloret indragas.
Det har blifvit visadl hvilka omgångar, som uppkomma för att fylla bristen uti en fond på ett ställe, under förutsättning att tillgång finnes å samma fond på andra ställen; men skulle deremot en och samma fond uti så väl Banken, som Låne-kontoren, befinnas vara uttömd, men deremot god tillgång inom öfriga fonder vara för handen, då erfordras ett särskildt beslut af Fullmäktige för alt för viss tid öfverflytta någon del af en fond lill en annan.
Genom gällande föreskrifter har blifvit en naturlig följd, alt en betydlig del af kreditiv-fonden hela året om legat obegagnad, men fastläst.
Delta har afdelningen sökt afhjelpa genom alt föreslå, för framtiden, att Diskont-direktionen skulle ega bevilja i mera kreditiver än kreditiv-fondens hela belopp.
Men derigenom har man redan frånlrädt principen, att till hvarje särskildt ändamål afse en viss summa.
Vidare har blifvit föreslaget, att kreditiv skulle beviljas af hvad som ej i diskontväg uti Hå udel sdiskon t-fon(len kunde användas.
Bägge dessa förslag äro tillkomna i den välmenande afsigt, att Rikets Ständers Bank skulle kunna bättre motsvara kreditiv-rörelsens behof, som otvifvelaktig! har det mest välgörande inflytande på penninge- och affärs-verksamheten i allmänhet.
Men att på förhand erkänna möjligheten af att en fond kan komma alt öfverskridas, är lika olämpligt, som att meddela kreditiver af medel, afsedda till diskontering, då det, för att vara bankmässigt, tvertom borde vara tillätet att diskontera korta papper med den del af kreditiv-fonden, som i allmänhet lemnäs obegagnad.
I stället för att anse hvarje lånefond såsom ett helt, hvars delar man spridt till Låne-kontoren på sätt redan blifvit visadt, anser jag lämpligare att betrakta
Diskonten i Riksbanken och hvarje låne-kontor såsom ett helt för sig.
Skälen härför äro först och främst, att en Bank hvarken kan eller bör ordna sin verksamhet efter låntagarnes personella förhållanden, utan helt enkelt efter de olika lånesätten.
Det har under nu pågående
Diskont-revision visat sig, att allmänna fonden varit ganska mycket anlitad af de handlande klasserna, änskönt en särskild s. k. handels-fond finnes, som i allmänhet haft god tillgång på medel.
Vidare att den förenade fonden skulle, likaväl som hittills alla de särskilda fonderna tillsammantagna, komma alt motsvara alla behof och anspråk, samt derutöfver, utan att förnärma någon af Bankens grundprinciper, medgifva en utvidgning af kreditiv-rörelsen.
Slutligen att nuvarande omgångar med särskilda beslut och remisser emellan Biks-banken och Lånekontoren i och för de olika fondernas sättande i jemnvigt blefve betydligen förminskade, i fall de icke alldeles upphörde.
För alt häfva all farhåga för minskning af låne-lillfälle för dem, som nu och fortfarande anlita den nuvarande allmänna diskonten, vill jag på ett ställe sammanföra Banko-Utskottets Betänkande, N:o 34.
99 de obegagnade andelarne af nuvarande låne-förlager, enligt uppgiften af den 31 December 1853.
Handels-Diskonten R:dr 153,776:
Allmänna Diskonten 414,375:
Hvartill torde kunna läggas 25 procent af kreditiv-fonden „ 475,000:
Summa R:dr 1 ,043,151:
Då således af hvad jag ville kalla hela Diskont-fonden mer än En million lemnats obegagnad, under hittills varande förhållanden, och sedan Utskottet beslutat i Banken och Låne-kontoren emottaga penningar på upp- och afskrifnings-räkning mot ränta, hvilka medel tillkomma
Diskonl-direktionerne att göra fruktbärande, hvarigenom kan antagas uppkomma en ny tillgång af en eller annan million, så torde all anledning till förrberörde farhåga få anses undanröjd.
För alt åskådliggöra de nu angifna åsigter, sammanfattas de uti följande förslag, hvilket, i händelse det tillvinner sig Utskottets bifall, torde å lämpligt ställe i Bankoreglementet intagas: §• i Bankens
Diskont-fond bestämmes till 13,500,000 R:dr, sålunda fördelad:
Diskont-verket i Stockholm R:dr 7,950,000: — —- Lånekontoret i Götheborg „ 3,550,000:
Lånekontoret i Malmö „ 1,750,000: — — Lånekontoret i Wisby „ 250,000: §. 3.
Kassa-krediliv kunna beviljas uti Riks-banken och Låne-kontoren, till ett sammanräknadt belopp, ej öfverstigande en tredjedel af hvad som blifvit anslaget för hvardera lånestället. §■ 2.
Utlåningssätten genom Diskont-verket och Låne-kontoren äro följande: a.
Kassa-kreditiv-rörelse. b.
Yexel-diskontering. c. Lån å publika papper. d. Lån mot revers och hypothek utan omsättning. e.
Lån mot revers och borgen med omsättningsrätt. §• 4.
Hvad som icke användes i Kassa-kreditiv-rörelsen eller antagligen behöfver innehållas för dess behof, må vid hvarje Diskont-direktionens session utlånas enligt de öfriga fyra låne-sätten, med iakttagande att de olika låne-sätten sins emellan ega det företräde, som ordningen här ofvan angifver.» 100 Banko-LJtskottets Betänkande, N:o 34.
Vid 7i punkten: af Herr Konsul Palander: »Emot
Utskottets beslut i nedanstående punkter får jag reservera mig, nemligen: l:o.
Emot bestämmelsen i 71 punkten Mom. 2, att det belopp af 2,100,000 R:dr, hvilket blifvit indraget från åtskilliga låne-grenar, endast skulle fä användas till Filial-banker, hvilka inrättas till ersättande af upphörda Privat-banker, enär jag anser att denna summa borde få disponeras till Filial-banker, hvarhelst de kunna blifva etablerade, för att lifva oell understödja handel och rörelse. 2:o. §. 211.
Bankens reglemente af 1851 medgifver ej försträckning till någon Filial-bank till högre belopp än Banko R:dr 500,000, hvilken föreskrift i Utskottets nu föreslagna reglemente i 71 punkten 3 Mom. litt. b är borttaget.