Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
I öfrigt finner Utskottet ej skäl att afvika från hvad i förra Betänkandet gifves vid handen, eller'att pipor, tobaks- af lera, böra hänföras under den generella rubriken piphufvuden, och vågbalancer under det ämne, hvaraf det består. 5:o Hos Ridclerskapet och sédcln: att tull-controllerna måtte skärpas och så ordnas, att de komma det åsyftade näringsskyddet, icke lurendre jaren och tullförsnillaren, till godo; att rättigheten att, på de i Författningar ne medgifne tider och ställen, anställa visitation efter olofligen införda varor må tillerkännas hvarje välfrejdatl Svensk medborgare, att, i närvaro af a:ne tillkallade, likaledes välfrejdade ojäfviga, vittnen, utöfva, sedan han å vederbörlig ort och emot erhållet qvitto deponerat den plikt, hvartill han gör sig förfallen, i händelse något confiscabelt gods ej anträffas, och hvilken plikt då tillfaller den, hos hvilken visitationen egt rum; samt att bevisligen falsk angifning af varor till förtullning, vare sig till art, qvantitet eller värde, skall medföra äfventyr af varans confiscation och plikt af dess halfva värde, hvilken plikt jemte försäljningssumman af den förbrutna varan bör till |:delar tillfalla den, som den falska angifningen upptäckte och Bevillnings-Utskoltets UtlåtandeN'.o 30. 5 angaf; samt alt nederlagsrätt ej må ega rum för utländska fabriks- och handlverkeri-varor; —hos Borgare-Ståndet: att hvem som helst må ega att om bord å fartyg anställa visitation och göra beslag å der befintligt confiscabelt gods emot en deposition af 100 R:dr, hvilka ej återhekommas, i händelse sådant gods ej anträffas, och beslagaren åtnjuta hela värdet af det i beslag tagna godset jemte plikten; — att ingen import må tillåtas i öppna båtar eller fartyg under 25 å 30 läster; att några mindre fartyg på Tullverkets bekostnad underhållas för kryssning vid kusterna; samt att, om utländska manufactur- och slöjdevaror blifva till införsel tillåtne, den vissa städer genom Kongl. Förordningen den 28 November 1835 förunnade nederlags-rätt, antingen alldeles icke eller åtminstone ej under de 5 första åren må kunna å sådane slags varor tillämpas, äfvensom att en viss minimi-qvanlitet bör för de till införsel tillåtna varorna bestämmas; —och hos Bonde-St&indet: att, i händelse Rikets Ständer skulle, emot förmodan, fortfarande gynna prohibitiv-systemet, de måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla,
att Kongl. Maj:t täcktes genom utfärdande
Författning strängeligen förbjuda nyttjandet af sådane varor, som voro till införsel i Riket förbudne, samt att, då slike varor anhållas, desamma böra till tillverknings-orten åter utföras; i hvilket sistnämnde afseende serskild motion blifvit af Henric Hansson från Elfsborgs Län väckt, innefattande det yrkande: ”att alla efter nu gällande Tulltaxa till införsel förbudna varor, ”sorn blifva under beslag tagne och förbrutne dömde, måtte försäljas, under ”ovillkorligt förpligtande för köparen, att dem utur landet föra.”
Som, enligt hvad i Betänkandet N:o 21 blifvit omförmäldt, Utskottet kommer att, i anledning af de rörande Tull-controllerna väckta motioner, till granskning företaga samtlige derom gällande Författningar och deröfver serskildt Utlåtande meddela, anser Utskottet nu ifrågavarande framställningar iämpligen böra, i sammanhang med nämnde motioner, behandlas, och något vidare yttrande i anledning deraf följagtligen icke nu erforderligt. 6:o Hos Borgare-Ständet: a) att qvantitets-bestämmelsen för varors förtullning bör rätta sig efter det sätt, som för handel med desamma är gällande, och b) att, till förebyggande af underslef, rubriken ”andra slag”, der den behöfver bibehållas, må åsättas samma tull, som den högsta inom samina varu-arlikel.
Dessa yrkanden har Utskottet, vid pröfningen af detalj-, bestämmelserna i Taxan, öfvervägat och, så vidt de funnits 6 Bevillnings-Utskotlets Utlåtande, N:o 30. förenliga med de öfrige omständigheter, som, för ernående af säkerhet och rättvisa vid tullbestämmelsernas fixerande, mäste iagllagas, desamma efterkommit.
Och hafva derjemte af serskilde Ledamöter inom Riks-Stånden blifvit i allmänhet åberopadt innehållet af de vid Utskottets Betänkande fogade reservationer.
Speciella anmärkningar.
Emot Utskottets afstyrkande af Herr Cederschiölds motion, om afskaffande af all tull och ersättning för den derigenom uppkommande minskning i Statens inkomster, har erinran blifvit gjord endast inom Ridder skapet och Jdeln af motionären sjelf, som ansett Utskottet hafva misstagit sig om hans mening, i afseende på sättet att skaffa Slaten ersättning förden derigenom försvinnande Slats-inkomsten.
Motionären hade nemligen afsett, att Taxerings-Cowiiteerna skulle bestämma denna bevillning efter deras öfvertygelse em hvars och ens lefnadssätt och deraf följande ungefärliga förbrukning af utländska varor.
Deremot har Utskottets Utlåtande i denna del blifvit hos Bonde-Ståndet formligen godkändt.
Som den tydning, Herr Cederschiöld sålunda meddelat, angående det af honom föreslagna säLt, för inbringande åt Staten af ett belopp, motsvarande det, som genom tulhafgif terna hittills kunnat påräknas, icke, så vidt Utskottet kunnat fatta, förringar verkan af de skäl, hvarpå Utskottet stödt sitt p> afstyrkande af bifall lill motionen, enär den beskattning, som i stället för tull-afgifterna föreslagits, äfven med den modification, som nu blifvit gjord, fortfarande bibehåller egenskapen af direct och arbiträr, finner Utskottet sig icke ega anledning att frångå sitt förra yttrande, utan hemställer, att dt öfriga Riks-Stånden må, i likhet med Hedervärda BondeStåndet, den väckta motionen afslå. \ 2.
Jemte det flera ledamöter inom de serskilda Riks-Stånden talat för bifall till Utskottets beslut derom alt tillstyrka Rikets Ständer att, såsom hufvudgrund för Tull-Taxe-förslaget, antaga en oinskränkt handelsfrihet, så att förbud mot någon vavaS in- eller utförsel hädanefter icke må ega Bevillnings-Utskoltets Utlåtande, N'.o 30. 7 rum, hafva åtskillige talare deremot framställt anmärkningar och yrkat förbudsskyddets bibehållande på de grunder, nemligen, inom Ridderskapet och Adelli: a) att förbud skulle innefatta ett säkrare skydd för de inhemska näringarne, än tull; b~) att Statens och det allmännas väl kräfde, att förbudsskyddet qvarstode; c) att, då i allmänhet en oinskränkt näringsfrihet utgjorde vilkoret för den oinskränkta handelsfriheten, denna senare icke förr borde få tillämpning, än banden på den inhemska näringsfriheten blifvit lossade och all skillnad emellan landt- och stadsmanna-näringar försvunnit; c/) att under nuvarande förhållanden med den Europeiska öfverproductionen och deraf föranledda , tätt på hvarandra följande handelscriser, införsels-förbud är det enda skyddsmedel, som kan hägna och upprätthålla inhemska manufactur-industrien; e) att förbuden ej böra upphäfvas, med mindre motsvarande förmoner vinnas för våra export-artiklar samt i förening med strängare bevaknings-anstalter; f') att förbudsskyddets bibehållande vore nödvändigt, i anseende till de utländska tillverkningavnes af dels ständiga dels tillfälliga orsaker beroende vanvärde; g-) att företrädesvis sådane varor borde med införsels-förbud beläggas, som äro föremål för binäringar och husflit; samt Jd) att visserligen hinder ej syntes möta för borttagandet af alla förbud mot varors införsel, men att denna restriction dock vore nödig med hänsigt lill utförseln af tackjern; — inom PresteStåndet: ad) att förbud från äldre tider ansetts vara nödvändiga såsom skydd mot utländsk öfverlägsenhet i flere näringsgrenar; b) att, ehuru principen om förbudens borttagande syntes, theoretiskt betragtad, rigtig och conseqvent, fara likväl vore, att, åtminstone för närvarande, dess practiska tillämpning skulle åstadkomma stor och skadlig rubbning i våra commerciella och industriella förhållanden; c) att Sveriges handel och industri ännu icke äro i det flor, att de kunna mäta sig med andra trafikerande nationer; d") att realisationen ännu icke vunnit den stadga, alt den kunde emotstå följderna af elt fritt handelssystem, — capitalen voro mindre rörliga och räntefoten högre, än i andra länder,
och conjuncturen i öfrigt för det närvarande otjenlig, hvadan Sveriges näringar skulle qväfvas genom tillförsel af andra länders öfverproduction ; e) att öfvergången till det friare systemet syntes alltför brådstörtad; /) att verldsmarknaden för närvarande öfverflödar af slöjdalster, reciprocitet hos andra nationer ej blifvit beredd och husslöjderna skulle komma att gå under; g-) att, under närvarande critiska tillstånd i commercielt hänseende, det vore vådligt att lossa på alla band, utan borde förbudens afskaffande ske med mycken varsamhet och efter pröfning för hvarje serskild artikel, men ej efter en generel, abstract och 8 Bevillnings-Utskottets Utlåtandej N:o 30. allmänt gällande grundsats; h) att tiden för införandet af ett friare handelssystem ej vore inne förr, än en allmän fred nationerna emellan inträffade; i) att genom förbudets borttagande skulle man komma att skatta till den utländska fabrikanten och förstöra våra egna näringar; k) att, om än förbudsskyddet icke allt framgent borde i Tull-Taxan upptagas, det dock torde, för några få artiklar, böra bibehållas intill nästa Riksdag, då ställningen inom andra länder kunde hafva förändrats; samt /) att utförsels-förbud borde för tackjern och malm fortfarande ega rum, enär fara eljest vore, att Sveriges stångjernstillverkning undergräfdes och ginge förlorad; — inom Borgare-Stånclet: att, om förbuden afskalfades, utlänningen derigenom skulle tillerkännas fördelar, som den Svenske medborgaren ej egde; att förbudens bibehållande vore bättre, än att afskaffa dem på sådane vilkor, som de föreslagna af vissa års uppskof och inskränkning tili vissa städer af införsels-rättigheten; hvarjemte yrkats, dels att alla i 1830 års Tull-Taxa förekommande förbud, dels endast de i 1835 års Taxa befintlige och dels att väl några, men icke alla, i sistnämnde taxa varande förbudsbestämmelser borde bibehållas; —samt inom Bonde-Ståndet: att, innan reciprocitet med andra länder blifvit utverkad för våra natur- och manufactur-producter, tiden för förbudens borttagande icke kunde anses vara inne; — att icke blott fabrikernas, fabriksarbetarnes och jordbrukar nes, utan äfven hela landets gemensamma intressen fordrade införsels-för budens bibehållande, serdeles emot en del väfnader och bränvin; samt att det vore opolitiskt, att, sedan man en längre tid hugnat fabrikerna med förbudsskyddet, penningeförsträckningar m. m., nu på en gång borttaga detta skydd.
Vid öfvervägande af hvad sålunda blifvit i samtlige RiksStånden anfördt och påmindt, har Utskottet funnit sig derå böra fästa det afseende, att, sedan Utskottet, med afvikande från dess förra uti denna punkt gjorda hemställan om alla i nuvarande Tull-Taxa befintliga förbuds borttagande, i stället stadgat, att, vid pröfningen af de mot detaljbestämmelserna i det af Utskottet till Riks-Stånden, jemte förra Betänkandet, öfverlemnade Tull-Taxe-förslag gjorda anmärkningar, Utskottet skulle vara oförhindradt att, der så nödigt funnes, tillämpa förbudsskyddet; så har, på sätt här nedan förmäles, en del af de hittills till in- eller utförsel förbudne artiklarne blifvit vid närvarande förbudsskydd bibehållne.
BevilInings-Utskottcts Utlåtandej N\o 30. 9 3.
Utskottets till Rikets Ständer gjorda hemställan att hos Kongl. Majrt i underdånighet anhålla, del hittills till in- eller utförsel förbudne varor icke måtte förr, än från ocdi med den 1 Januari 1844, få, mot de i Utskottets Taxe-förslag åsatte afgifter, till import eiler export medgifvas, har blifvit bestridt, hos Riddersköpet och Adeln, hvarest yrkats, dels att importations-rätlen borde genast och utan inskränkning till tiden vidtaga; dels att, om något uppskof för rättigheten att in- eller utföra hittills förbudna varor skulle ega rum, tiden af 4 år vore i alla hänseenden för lång, enär det icke är otroligt, alt ny Riksdag derförinnan inträffar, då man åter kunde finna ytterligare uppskof nödigt, och så allt framgent; — hvarjemte detta öfvergångssätl förmenats vara olämpligt, och såsom sådant heldre böra antagas en hög tull med successiv minskning; — inom PresteStåndet, hvarest blifvit hemstäldt, dels att, om den sålunda föreslagna tidsbestämmelsen skulle anses otjenlig, Rikets Ständer måtte uppdraga åt Kongl. Majrt att härutinnan handla efter omständigheterna och underkasta densamma ny pröfning af Rikets härnäst sammanträdande Ständer; — dels ock, med bestridande häraf, att anståndstiden icke måtte räcka längre än till 184.3 års början, på det Rikets Ständer vid deras nästa sammanträde mä ega 2:ne års erfarenhet af systemets verkningar; — inom Borgare Ståndet, der åtskilliga talare, med ogillande af Utskottets förslag, yrkat, dels alt Taxan borde så uppgöras, att den genast kunde, utan inskränkning, sättas i verket; — dels alt, om förbuden icke anses kunna genast upphöra, dermed åtminstone icke längre bör anstå, än högst lill den 1 Januari 1842, — samt dels att, i händelse
Utskottets eget förslag slutligen skulle komma att antagas, det dock borde tillika bestämdt afgöras, alt verkställigheten skall vidtaga å den föreslagna tiden eller 1844 års början, ehvad ny Riksdag derförinnan inträffar eller icke; samt inom BondeStåndet, der hemställan blifvit gjord, att stadgandet om förbudens upphörande borde gå i verkställighet den 1 Januari 1842.
Ehuru, efter det Utskottet sålunda förklarat sig oförhindradt att föreslå bibehållandet af förbuds-bestäminelser i den blifvande Tull-taxan, och Utskottet följaglligen varit i tillfälle begagna denna rättighet vid sådana artiklar, åt hvilka det ansetts vådligt för det allmänna bästa att medgifva in- eller utförsels-frihet, det icke förefinnes lika giltiga skäl för den ifrågavarande restrictionen nu, som då Utskottets förra Be Bih, till R.
St, Prot, 1840, 5 Sami, 1 Afd, 21 Haft, 2 10 Bevillnings-Utskottets Utlåtande, N\o 30. tänkande afgafs, qvarstå dessa skäl likväl i viss mon; hvadan Utskottet tillstyrker den modificalion i omförmäldte dess förut ailåtne förslag, att, sedan en del af de i gällande Taxa med förbud beiagde artiklar af Utskottet ansetts böra till indier utförsel tillåtas, en slik tillåtelse icke må vidtaga förr, än från och med den i Januari 18^3, på det att derigenom åtminstone ett års tid må förflyta emellan det Taxan i öfrigt träder i verkställighet och dessa förbud i sjelfva verket upphöra. - 4.
Vid Utskottets förslag, att rättigheten att till Riket införa varor, som, .-enligt nu gällande Tull-Taxa, äro förbudne, men, enligt samma förslag, borde ifrån och med år 1844 blifva till införsel tillåtne, må tills vidare rnedgifvas endast städerna Stockholm, Götheborg och Malmö; hvarom allmän kungörelse, deri alia sådane varor uppräknas, borde utfärdas, hafva talrika anmärkningar blifvit gjorde, nemligen; mora.
Ridder skåpet och Adeln, att manga olägenheter af ett slikt stadgande skulle uppstå, men alt, om detsamma till principen af .majoriteten godkändes, åtminstone dels en viss tid borde bestämmas, efter hvilken det skulle upphöra att gälla, dels rättigheten utsträckas till alla de städer, sorn äro föremål för utländsk trafik och föl jagt! igen allraminst jemväl lill städerna Helsingborg, Ystad, Carlshamn, Calmar, Wisby .och Gefle; ■— inom P reste-Ståndet, att alla stapelstäder borde ega lika rättighet att importera varor af alla slag, enär eljest de tre föreslagna, skulle ensamme, på de öft iges bekostnad, få skörda fördelarne af det fria systemet, hvilket syntes destomera kränkande och obilligt, sorn de öfrige städerna derigenom icke blott förlorade sin rätt till tolagen, utan äfven måste hålla varorna dyrare, än de tre andra städerna; och alt detta stadgande skulle komma alt vecka alldeles lika med ett indirect förbud; inom Borgare-Ståndet, att den Ifrågavarande inskränkningen vore stridande både emot a Capitlet i § Handels-Balken och met 6o § Regerings-Formen och i alla hänseenden förkastlig, samt att, i händelse någon så beskaffad inskränkning skulle af majoriteten anses böra ega rum, den dock under intet villkor borde gälla endast för de ofvannämnde 3:oe städerna, utan utsträckas till flere, eller minst till Calmar, Norrköping och Gefle; -— samt inom Bonde-Ståndet, att de öfrige stapelstäderna ge. nom ett slikt stadgande orättvisligen tillskyndades förluster.
Sedan Utskottet, på sätt ofvan är omförwäldf, frångått Bevilinings-Ufskottets Utlåtande, JV:o 30. il dess beslut att tillstyrka Rikets Ständer, det något förbud mot varors in- eller utförsel hädanefter icke må ega rum, samt i stället å vissa artiklar tillämpat förbudsskyddet; så, då denna åtgärd blifvit vidtagen endast i de fall, då Utskottet ansett den inhemska tillverkningen kunna, utan en så beskaffad inskränkning, som den ifrågavarande, uthärda utländsk medtäflan, serdeles som, på sätt nyss är nämnd t, Utskottet tillstyrkt, att tillåtelsen icke bör vidtaga förr än från och med år i843, har Utskottet, med erkännande derjemte af giltigheten utaf de i Riks-Stånden gjorde framställningar, angående rättsvidrigheten deraf att åt vissa stapelstäder medgifva en rättighet, hvars tillgodonjulande förmenas de öfrige, ansett sig böra i Vj så måtto frånträda dess förra hemställan, att varor, som hit tills varit förbudne, men hädanefter blifva till införsel tillåtne, skulle få importeras endast lill städerna Stoekholm, Götheborg och Malmö, — att Utskottet föreslår, att, oaktadt en del för närvarande förbudne artiklar blifva till införsel tillåtne, de motioner, som, enligt hvad Utskottets förra Betänkande gifver \id banden, afse inskränkning i rättigheten alt till alla stapelstäder införa sådane varor, måtte lemnäs utan afseende, och hvarje stapelstad i Riket förklaras, ej mera nu än tillförne, kunna betagas dess lika och enahanda rätt att importera alla till införsel lofgifna varor. 5.
I afseende på Utskottets framställning, att för seglande fartyg '3a svåra läster och för Ångfartyg 6o hästkrafter må antagas såsom minimum för de farkosters storlek, hvari hittills förbudne varor må till förenämnde Irenne hamnar kunna införas, är vordet påmindt, hos Ridderskapet och Adeln, att en dylik restriclion innefattade någonting vida värre än förbud och 1835 års Taxa snarare böra oförändrad bibehållas, i synnerhet som den i Sealations-O! dninjren den 21 Juli i8a5 meddelade föreskrift, att med fartyg under femton lästers drägt ej fick idkas annan utrikes handel, än alt utföra egna producter samt återbemta sådana tillåtna varor, som voro producerade i den ort, der Svenska lasten lossats, måste, sedan erfarenheten genast visat alla olägenheterna deraf, redan året derpå genom Kongl. Kungörelsen den i3 December 1826, såsom ©lämplig upphäfvas; •— hos Rorgäre-Ständel, att inskiänkningen dest.omindre kunde godkännas, sorn 12 Bevillnings-Utskottets Utlåtande, N\o 30, dels det syntes oförklarligt, huru det kunde vara svårare att visitera ett litet än ett större fartyg, eller huru man kunde förmenas att med ett fartyg, nog stort att vara berätligadt att trafikera på utrikes ort, bemtaga vissa slags varor, — dels eLt äldre stadgande af närbeslägtad beskaffenhet långt för detta blifvit såsom olämpligt afskaffadt och i allt fall en äldre tractat med Danmark lade hinder i vägen för dess tillämpning, och slutligen att, i fall någon så beskaffad inskränkning, som den nu ifrågakomne, af Rikets Ständer beslutas, antalet af hästkrafter för ångfartyg ej må bestämmas högre än lästetalet för de seglande, nemligen till 3o för begge slagen fartyg; samt hos Bonde-Ståmlet, att det syntes lika litet begripligt, hvartill detta försigtighetsmått, som det ofvan omnämnda, angående inskränkningen till vissa städer, skulle gagna.
Likaledes har Utskottet funnit hvad i detta afseende blifvit anfördt böra föranleda dertill, att, med frånträdande af hvad Utskottet sålunda tillförne hemställt, de härom väckle motioner må lemnäs utan afseende, och att någon restriction, i afseende å fartygens storlek, följagtligen icke bör ega rum. 6.
Vid Utskottets åtgärd alt afstyrka de af Herrar Dalman och JVinge samt Sven Heurlin, äfvensom af Herr Christierson väckte motioner om upphörande af den de Kongl.
Personerne och Utländska Beskickningarne hittills medgifna frihet från tull-umgälders erläggande, hafva anmärkningar jemväl blifvit gjorde, äfvensom vid Utskottets i sammanhang dermed afgifne tillstyrkande, att rättigheten icke måtte i annan ordning få tillgodonjutas, än alt den belöpande tullen väl behörigen erlades, men för hvarje år, uppå anmälan, sedermera restiluerades.
— Sålunda har hos PresteStändet en Ledamot ansett nu gällande stadgande i berörde afseende böra bibehållas, emedan Utskottets förslag, om det antoges, skulle innebära ett misstroende mot de Kongl. Personerna, som det vore Rikets Ständer ovärdigt att genom en lagbestämmelse antyda; — inom Borgare-Slåndet, å ena sidan, yrkats ovilkorligt bifall till motionerna, och å den andra, att, med godkännande af den ifrågavarande tullfriheten, Utskottet bordt föreslå bättre controller mot möjligt underslef dervid, än som kunde vinnas genom varornas förtullning och en sedermera skeende restitution af lullbeloppet; hvarjemte erinrats, att, oaktadt Utskottet, i sammanhang härmed, förklarat, att partiella undantag ej böra ega rum, flera sådane likväl förefinnas, samt att Utskottet origtigt antagit, att Kongl.
Majit eger rätt att nedsätta det af Bevillnings-Utskottets Ullålande, N.-o 30. 13 Ständerna bestämda tullbelopp för någon vara, hvilket deremot förmenats ovilkorligen böra, tilldess det vid en ny Riksdag varder af dem ändradt, oförändradt utgå; och inom Bonde-Ståndet blifvit anmärkt, att Utskottet ej fästat behörigt afseende å yrkandet om tullfrihetens upphörande, samt att hvad i stället såsom ett slags correctiv blifvit föreslaget, vore att anse så som halfgjordt arbete, hvilket icke verkade till något resultat, samt att i öfrigt ingen vore bättre, än Hofven och Corps Diplomatique, i tillfälle att erlägga tull, derifrån något undantag icke vidare borde ega rum.
Som, enligt Utskottets åsigt, dessa anmärkningar icke innefatta vederläggning af de skäl, Utskottet andragit för dess beslut att tillstyrka den ifrågastälide tullfrihetens tillgodonjuta nde hädanefter såsom hittills, samt andra och sä krare controller mot möjliga missbruk, än dem, Utskottet föreslagit, icke blifvit uppgifne, har Utskottet, som, för dess del, lika litet kunnat inse otillräckligheten af desamma, som utfinna några bättre och ändamålsenligare, af hvad sålunda är vordet anförd t icke funnit sig ega anledning att frångå dess förra tillstyrkanden i ämnet, utan hemställer, att Rikets Ständer behagade lemna bifall till hvad Utskottet, rörande de ifrågavarande motionerna, yttrat och föreslagit.
T. Vid det af Utskottet upprättade förslag till Tull-Taxa har blifvit anmärkt och yrkadt: vid Aijat, inom Bonde-Ståndet: att de tullbestämmelser, 1835 års Tull-Taxa derå upptager, måtte bibehållas.
Alabaster, arbetad, inom B onde-Ståndet: att, då man borde söka uppmuntra den inhemska konsllliten, men sådant icke vunnes genom lag tull å fullt bearbetade varor, den af Utskottet här föreslagna nedsättning ej kunde godkännas.
Apelsiner, inom Borgare-Ståndet: att så väl dessa, som Citroner, Pomeransér och Granat-äple/ij icke borde specifikt upptagas, utan hänföras under frugter. 14 Bevillnings-Utskottets Utlåtande, N',o 30.
Apotheks-varor , inom Borgare-Ståndet, att denna artikel ej bör vara tullfri, utan åsättas behörig införsels-afgift, i afseende å hvars belopp yrkats, dels bibehållandet af nu gällande bestämmelser, dels alt de enkla böra beläggas med 5 och de sammanfatta med 10 procents tull.
Derjemte har blifvit hemstäldt, att följande under iYpotheks-varor inbegripne artiklar borde, t likhet med hvad i gällande Taxa eger rum, serskildt specificeras med nedannämnde värden och införsels-afgifter, nemligen:
Berberis-rötter . 24 sk. värde, 4 sk.
Calmus i i * . , 12 sk. —- 2 sk.
Cantharider . . . 3 R:dr „ „ 8 sk. Cassia Fistula . . . .. 30 sk. 2 sk.
Galangarot . ... 10 sk. — 1 sk.- Gentianin . . . . . 8 sk. ,, „ 8 Magnesia . . ... 36 sk. 2 sk.
Senetsblad . , . r ► 40 sk. 4 sk.
Aska, inom Ridderskapet och Adeln: att det å den raffinerade föreslagna tullbelopp vore för högt, i förhållande till det å den rå.