Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Sedermera ansågs likväl skogsparkens utarrendering till egaren af Tofta hemman för Lustslotten förmånligare, och efter det Kongl. Majit uti nådigt bref af den 26 November 1829 dertill lernnat tillstånd, samt af nuvarande chefen för Skogs-institutet hof-jägmästaren af Ström en uppskattning af skogen blifvit verkställd, utvisande, att, vid dess afverkriing efter trakthuggningsmethod med hundraårig omloppstid, denna skog, innehållande i vidd, sedan Stenkulla hemmans afgärda del afgått, 244 tunnland 27 kappland, borde i årligt arrende, med skälig förmån för arrendatorn, kunna- lemna för de första 10 åren 291 /2 famnar, hälften gran och hälften tallved, under derpå löljande 10 år 56 famnar samt under ytterligare lika lång tid 421/, famnar om året; så blef kontrakt pä dessa vilkor för egaren af Tofta hemman utfärdadt om arrende på 30 års tid, från midfastan 1830 till samma tid 1860, af Adelsö kronopark med derå varande skogvaktareboställe.
Sedan Kongl. Majit genom nådigt bref af den 29 November 1839, under åberopande af det nådiga beslutet den 26 Juni 1817, afslagit en af vice amiralen af Klint ytterligare gjord underdånig anhållan att få till skatte lösa Adelsö kronopark, har framlidne vice amiralen af Klints enka, Kerstin af Klint, född Akrell, förnyat denna sin allidne mans ansökning, samt dervid erbjudit en förhöjd skatte Bih. till R.
Prat. 1850 & 1831, 4 Sami., 1 Afd., 2 Band., 3 Haft. 2 10 Slals-Utskoltets Utlåtande, M 129. köpeskilling, hvars ränta skulle uppgå till värdet af den arrendeved, som i medeltal bör till Drottningholms slott årligen utgöras, enligt nu gällande arrendekontrakt, som då komme att till kraft och verkan upphöra, hvilken lösesumma, beräknad efter 56 famnar tall- och granved å 5 R:dr famnen eller 180 R:dr, alltså skulle efter 5 procent utgöra i kapital 5,600 R:dr Banko.
Uti häröfver infordradt underdånigt utlåtande har Kammar-kollegium yttrat, det kollegium ansåge, att, ehuru Tofta hemmans egare icke i rättsväg kunde göra anspråk på annat eller mera i egor, än som under skatteköpet varit inbegripet, det likväl vore billigt, att nämnde hemmans egare, som redan en längre tid skattat, för ifrågavarande skog, må genom skatteköp förvärfva sig eganderätten dertill, helst föreskriften i Kollegii cirkulär-bref den 14 April 1824, att kronoparker, som icke för kronans räkning bibehållas, böra på öppen auktion till den mestbjudande efter skedd skattläggning försäljas, ej skäligen bör tillämpas på en redan under visst hemman skattlagd skog, hvilken ingen annan än egaren af detta hemman bör få tillösa sig, om först och främst parken kan för kronan umbäras och för det andra antagliga köpevilkor erbjudas.
Den förra frågan hade af Ståthållare-embetet vid Drottningholms och Svartsjö slott redan, i underdånigt utlåtande den 9 Mars 1858, blifvit pä det sätt besvarad, att, då Adelsö kronopark är belägen så aflägse från Drottningholms lustslott, att den, enligt hvad jemväl af lång erfarenhet vore ådagalagdt, icke kunde med någon fördel för slottets behof begagnas, eller ens behörigen vårdas, ansåge Ståthållare-embetet densamma utan olägenhet kunna slottet afhändas; och ansåg
Kammar-kollegium sig destoheldre böra biträda detta utlåtande, hvilket Ståthållare-embetet då åberopat och förnyat, som det vidtagna dispositionssättet medelst utarrendering, ett sätt att förvalta skog, som, enligt hvad chefen för Skogsinstitutet äfven vitsordat, bör till de mest olämpliga, bäst bevisade, huru svårt det måste vara för slotts—styrelsen att sköta och draga inkomst af ifrågavarande park.
Hvad äter anginge köpevilkoren, så förekomme härvid, att enkefru af Klint, efter en förhöjd beräkning af skogens afkomst, ökat den af hennes man i lifstiden erbjudna löseskilling till 5,600 R:tlr Banko; och ehuru Ståthållare-embetet, med stöd af den utaf hofjägmästaren af Ström verkställda uppskattning af skogen, hemställt, om icke en högre beräkning af densammas värde och årliga afverkning, än den sökanden antagit, borde få blifva grund för löseskillingens bestämmande, för den händelse kronoparken finge utom auktion försäljas samt lösesumman sålunda höjas till 4,200 R:dr Banko, ansåg likväl Kammar-kollegium sig böra i afseende härå anföra, att emot den af hof-jägmästaren af Ström verkställda uppskattning af skogen, redan vid en år 1850 hållen häradssyn, förekommit icke ovigtiga betänkligheter; att be - Slals-Ulskollels Utlåtande, M 129.
11 malde hof-jägnaästäre i dess senast afgifna underdåniga yttrande också icke ovilkorligen åberopat eller försvarat denna uppskattning; samt att sökanden alltså syntes ega något skäl att i sitt underdånigst afgifna anbud bålla sig vid den gjorda beräkningen af arrendets medelbelopp, 36 famnar, såsom grund för köpeskillingens bestämmande; hvartill vidare komme, att det af sökanden antagna pris, 5 R:dr Banko famnen, ej är för kronan oförmånligt, enär de 10 sista årens medium af markegångspriset på en famn tallved i Stockholms län utgör blott 4 R:dr 35 sk. 2% rst.
Banko och hälften af arrendeafgiften utgår i granved, som har ett vida lägre värde; på grund hvaraf allt
Kammar-kollegium ansett sökandens gjorda anbud af 3,600 R:dr Banko antagligt.
Och har Kongl. Maj:t derefter i nådigt bref af den 7 December 1850, under åberopande af de nådiga besluten i samma ämne af den 26 Juni 1817 och den 29 November 1839, för klarat sistberörde underdåniga ansökning icke helier kunna bifallas.
Hvad sålunda förekommit har Utskottet i öfvervägande tagit; men som vid Tofta hemmans försäljning till skatte år 1810, både före och vid skalteköpsauklionen, blifvit till spekulanters efterrättelse behörigen kungjordl, att skogen icke komme att under skatteköpet inbegripas, ehuru hemmanets ränta förblef oförändrad, hvilket förhållande tvifvelsutan inverkat på beloppet af den erbjudne skatteköpeskillingen, kan den omständighet, att denna skog för längre tid tillbaka tillhört hemmanet, icke berättiga nuvarande egaren, som före skatteköpet icke egt hvarken åbo- eller besittningsrätt å Tofta hemman, att framför någon annan få tillösa sig ifrågavarande kronopark; utan torde, i händelse densammas upplåtande under eganderätt till enskild disposition skulle anses vara med statens fördel mera öfverensstämmande, sådant då, sedan viss ränta i ved blifvit skogen åsatt, lämpligast ske genom densammas utbjudande i stadgad ordning på offentlig auktion, såsom säkraste sättet alt utröna parkens verkliga värde.
På grund häraf och då underdåniga ansökningar af Tofta hemmansegare att få till skatte lösa Adelsö kronopark redan 3:ne gånger, sednast den 7 sistlidne December, blifvit af Kongl. Majit afslagne, har Utskottet ansett sig icke kunna tillstyrka bifall till ifrågavarande motion, utan hemställer, att densamma icke må till någon Rikets Ständers åtgärd för anleda.
Reservation af prostarne Schram och Berlin, hvilka åberopade inkomst-afdelningens förslag till betänkande, så lydande: »Hvad sålunda förekommit och handlingarue i 12 Stals-UlskoUets Utlåtande, JYi 129. öfrigt innehålla har Utskottet tagit i behörigt öfvervägande; och ehuru Utskottet äfven för sin del anser det förhållande, att ifrågavarande' skogspark före Tofta hemmans försäljning till skatte varit en hemmanets tillhörighet, icke utgöra någon rättsgrund för nuvarande egarens anspråk på skogens återförenande med hemmanet, då skogen vid skatteköpet blifvit uttryckligen undantagen, har Utskottet likväl, i betraktande af i öfrigt förekommande omständigheter, ansett all billighet ligga deri, att hemmanets egare, som icke åtnjutit något afdrag i hemmanets skatt för detsammas sålunda minskade område, må genom skatteköp få förvärfva sig eganderätten till den frånskiljda skogen, äfvensom Utskottet funnit det nu gjorda erbjudande af skogens inlösande medföra den fördel jemväl för Kongl. Maj:t och kronan, att derå hör fästas synnerligt afseende.
I anseende till skogens aflägse belägenhet från kungsgårdarne, är tillsynen deröfver förenad med serdeles stora svårigheter, hvilket ock haft till följd, alt densamma, enligt hvad upplyst blifvit, vid utarrenderandet befanns mycket uthuggen och i ett på det högsta vanvårdadt skick.
Det sätt, hvarpå man sökt afhjelpa detta missförhållande, nemligen me delst ularrendering, torde likväl vara det minst lämpliga, alldenstund det måste ligga uti en arrendators intresse alt under arrendetiden af skogen söka hemta den största möjliga inkomst.
Antages deremot en emot skogens värde svarande köpeskilling, beredes både det allmänna och den enskilda större fördel, enär derigenom kungsgårdarne för framliden blifva tillförsäkrade en oförminskad inkomst och den enskilde genom den fria dispositionsrätten af egendomen sättes i tillfälle att på ett ändamålsenligare sätt vårda densamma, för vinnande af inkomst deraf jemväl för framtiden; hvaremot arrendekontraktets fortfarande skulle hafva den följd, att skogen vid arrendetidens slut vore helt och hållet medtagen.
- Af dessa skäl och då räntan å den nu erbjudna köpeskillingen af nära 4,000 R:dr banko motsvarar den utgående högsta arrendeafgiften samt således öfverstiger den uti senast ingifna underdåniga ansökningen erbjudna af 3,600 R:dr, hvilken Kammar-kollegium ansett vara antaglig, har Utskottet funnit sig ega all anledning tillstyrka, det Rikets Ständer måtte, för siu del, medgifva, att, såvida Kongl. Majit dertill lemnar bifall, den s. k. Adelsö kronopark må af Tofta hemmans egare få till skatte lösas emot en löseskilling af minst 4,000 R:dr banko, hvilken bör till Riksgälds-kontoret inlevereras, emot skyldighet för kontoret att, såsom ersättning för den förlorade arrendeveden, till Drottningholms slottskassa utbetala fem procents årlig ränta å den erlagda löseskillingen ifrån den tid, densamma till Riksgälds-kontoret influtit, intilldess denna ersättning Slals-Utshotlels Utlåtande, JV§ 150.
13 kan på annat sätt varda reglerad.
Och torde, i händelse detta tillstvrkande af Rikets Ständer bifalles, underdånig skrifvelse i j 7 O ämnet böra till Kongl. Maj:t aflåtas.» JfS 130.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 30 April ISSI. kl. 10 f. m.
Utlåtande, i anledning af väckta motioner om bifrielse får kronomagasinsforvaltaren i Warberg, Anders Ohrvall, från honom ålagd ersättningsskyldighet till statsverket.
(I. A.) Till Stats-Utskottels behandling hafva blifvit remitterade 2:ne motioner, väckta den ena uti Presteståndet af doktor Josef Wallin och den andra uti Bondeståndet af Riksdagsfullmäktige!!
Bengt Gudmundsson från Hallands län, uti hvilka motioner hemställes, att kronomagasinsförvaltaren i Warberg Anders Öhrvall måtte befrias från skyldighet att, enligt Kongl. Maj:ts och Rikets Kammarrätts den 18 Oktober 1849 af Kongl. Majit fastställda utslag af den 24 Oktober 1848, med 930 R:dr 26 sk. 7 rist ersätta statsverket den förlust, som uppkommit derigenom, att en från Warbergs kronomagasin till Götheborg i Juni månad 1843 sjöledes afsänd råglust af 275 tunnor 20 kappar vid framkomsten till Götheborg befunnits så oduglig, att den såsom oanvändbar för kronans behof kasserades och å auktion försåldes, hvarefter annan råg för kronans räkning anskaffades; till stöd för hvilken framställning motionärerne anfört: att spanmålen, enligt hvad styrkt blifvit, vid inlastningen i Warberg befunnits ulan annan anmärkning, än att densamma, såsom inbergad under den regniga väderleken år 1844, var besvärad af någon lukt; att densammas oanvändbarhet för kronans behof förorsakades deraf, att den vid transporten legat utan skyffling flera dagar under den varmaste årstiden sammanpackad i fartygets bolten; att den för statsverket uppkomna förlust icke kunde Öhrvall annorlunda tillräknas, än att han å kronomagasinet efter ett regnigt år emottugit sådan säd, som möjligen var underkastad försämring, för hvilket förfarande han egt stöd uti Kongl, brefvet den 23 Januari 1777 och Kongl, resolutionen den 19 Juli 1780, enligt hvilka räntegifvare icke kunna lörpligtas leverera annan säd, än som på deras hemman växer, samt alt afrad och kronotionde-spanmål icke efter dess vigt, ulan efter tunnemått, uti god och rensad säd bör utgöras af sådan vext, som jorden å hvarje ställe af sig kastar, samt 14 Slals-Utskollcls Ullålande, M 130. slutligen att, ehuru Kongl. Maj:t, uppå af öhrvall gjord underdånig nådeansökning, medgifvit den lindring i afseende å ersättningsbeloppets liqviderande, att, så vida borgen ställdes för summan, ärligen finge afbetalas ISO R:dr banko, tills statsverkets hela fordran blifvit godtgjord, Öhrvall likväl, vid 77 års ålder, med en åldrig hustru och upptagna barnbarn, befunne sig i så torftiga vilkor, att förlusten af hans till förutnämnda belopp uppgående årslön skulle beröfva honom all utsigt till bergning; på grund hvaraf allt det syntes motionärerne så väl billigt som rättsenligt, ali Öhrvall från den honom ådömda ersättningen befriades.
Af tillgängliga handlingar har Utskottet inhemtat, att ifrågavarande rågparti, som den 16 Juni 1845 från Warbergs kronomagasin inlastades å fartyg, för att afgå till Götheborg, enligt Magistratens i Warberg förordnande besigtigades af 2:ne personer, hvilka intygat, att rågen varit försvarlig samt, ehuru besvärad af lukt till följd af det regniga inbergningsvädret hösten 1844, likväl icke stabbrunnen eller af sjelftagen värme sammanhängande; att rågen vid framkomsten till Götheborg ytterligare undergått besigtning den 30 Juni 1845 af dertill förordnade personer, hvilka funnit rågen vara behäftad med sur och unken lukt samt besvärad af så kallad lyxa och bränne jemte ovanligt mycket damm, äfvensom alt den undergått förskämning i fartyget till den grad, att den svårligen kunde blifva användbar för kronans behof; samt att viglen på våglistan från Warberg, utgörande för hvarje fast tunna 12 L& 14 V> utvisade, det rågen från början varit ovanligt klen och ingalunda magasinsgild; att, sedan Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Götheborgs och Bohus län hos Kongl.
Statskontoret gjort anmälan om berörde förhållande samt Kongl. Statskontorets Advokatfiskals-embete uti memorial af den 21 Augusti 1845 emot magasinsförvaltaren Öhrvall anmärkt, att han i sin uppbörd emottagit och för statsverkets räkning utlemnat råg af så dålig beskaffenhet, som den ifrågavarande, hade Öhrvall, uti häröfver afgifven förklaring, bland annat, anfört, att han efter erhållen del af Kongl.
Statskontorets cirkulärbref af den 18
December 1842 icke uti magasinet emottagit någon räntespanmål, utan att dervid närvarande kronobetjent förklarat den vara räntegild och af författningsenlig beskaffenhet, till bevis hvarom Öhrvall bilögat förklaringen 2:ne af kronobetjente verificerade förteckningar, som i lika lydande exemplar äfven skulle hafva åtföljt magasinsredogörelsen till Statskontoret; att, i anseende till den ifrågavarande spanmålens oanvändbarhet för kronans behof, densamma blifvit, enligt Kongl.
Statskontorets föreskrift, genom Kongl.
Maj:ts Befallningshafvandes i Götheborgs och Bohus län försorg på offentlig auktion den 30 September 1845 försåld till ett pris af 7 R:dr 25 sk. banko tunnan, hvarefter annan råg för kronans räkning anskaffats efter ett pris af 10 B:dr 3 sk. tunnan; att enligt den Stals-Utskoltets Utlåtande, JYs 130.
15 i allmänna magasinskonloret upprättade liqvid öfver den förlust, statsverket å nämnde rågparti fått vidkännas, det belopp, som af Öhrvall borde ersättas, uppgått lill 930 R:dr 26 sk. 7 rst. banko; att, sedan handlingar i målet blifvit från Kongl. Statskontoret till Kongl. Kammarrättens behandling öfverlemnade, och Kongl. Kammarrättens Advokatfiskals-embete å Öhrvall yrkat ej mindre ansvar enligt 1 Kap. 42 § Rättegångs-balken för tjensteförsummelse, än ock att ersätta statsverket den genom spanmålens »användbarhet för kronans räkning inträffade förlust, har Kongl.
Kammarrätten, efter det vittnesförhör blifvit så väl i Götheborg som Warberg anställde, genom utslag den 24 Oktober 4848 sig utlåtit, att som 2:ne vittnen intygat, att, vid den besigtning, som den 16 Juni 4 845 blifvit i Warberg förrättad å ifrågavarande spanmål, densamma, hvilken då väl icke varit stabbrunnen eller sammanhängande af sjelftagen värme, dock befunnits unken och behäftad med lukt, samt 2:ne vittnen, hvilka besigtigat rågen vid ankomsten till Götheborg, intygat, att densamma, vid upphemtningen ur fartyget befunnits utsvälld, behäftad med sur och unken lukt samt undergått bränning i fartyget till den grad, att största delen deraf måst med jernskyfflar lossas från dess sammanbrända stabbe; att rågens sammanbränning under transporten synbarligen förorsakats deraf, att den samma en längre tid varit vanskött, samt att spanmålen dessutom varit besvärad af så kallad lyxa och bränne jemte ovanligt mycket damm; alltså och emedan hvad sålunda blifvit utredt, icke vederlädes af de vittnesintyg, som blifvit ingifne derom, att spanmålen under magasineringen i Warberg skall genom magasinsluekornes öppnande blifvit vädrad och åtskilige gånger omskyfflad, samt magasinsförvaltaren Öhrvall icke gittat åstadkomma någon bevisning derom, att spanmålen vid utlevereringen från Warbergs kronomagasin varit torr, strid och god, funne Kammarrätten, med tillämpning af 4 Kap. 42 § Rättegångs-balken, skäligt ålägga magasinsförvaltaren Öhrvall hvilken från sin uppbörd utlevererat spannemål, som icke varit magasinsgild, att den kronan genom hans förvållande åbragte förlust, efter den af allmänna magasinskonloret uppgjorda, till riktighet obestridd lemnade uträkning, med 930 R:dr 26 sk. 7 rst. ersätta; men något ansvar derutöfver ansåg Kongl.
Kammarrätten i detta mål icke böra Öhrvall ådömmas.
Sedan detta af Öhrvall i underdånighet öfverklagade utslag blifvit af Kongl. Maj:t den 18 Oktober 1849 i nåder fastställd!, samt Öhrvall i underdånighet anhållit att af gunst och nåd antingen helt och hållet befrias från ersättande af det honom ådömda beloppet, eller ock, om nådigt bifall dertill icke kunde lemnäs, förunnas den förmån, att å ersättningssumman få göra årlig afbetalning med den lön af 450 R:dr, som han å stat innehade, så har Kongl. Maj:t, som väl ej fun - 16 Stals-Utskottets Utlåtande, J\' 130. nit skäl att till större eller mindre del bevilja eftergift af det magasinsförvallaren Ohrvall till ersättande ådörnda belopp, likväl, med afseende å förekomne bevekande omständigheter, i nåder förunnat honom den lindring i betalningen deraf, att, derest han (ör hela ersättningsbeloppet 930 R:dr 26 sk. 7 rst. ställde sådan borgen, som af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i länet pröfvades antaglig, han då egde att denna summa successive godtgöra medelst erläggande ifrån och med år 1850 af 150
R:dr banko årligen, intilldess hela ersättningssumman blifvit till fullo gulden.
Vid öfvervägande af detta med hvad handlingarne i öfrigt innehålla, har Utskottet icke kunnat undgå att finna, det åtskilige förhållanden i afseende å detta mål förekomma, hvilka, ehuru de icke kunnat i domstolsväg medföra Öhrvalls befrielse från ersättningsskyldighet, likväl såsom billighetsgrunder synas förtjente af synnerlig uppmärksamhet.
Enligt hvad kändt är, var, till följd af den år 1844 inträffade regniga väderlek, den nämnde år skördade säd i allmänhet slö och mindre väl inbergad; hvadan ock, uppå underdåniga framställningar derom, att tillämpningen af föreskrifterne angående beskaffenheten af räntegild spannemål skulle tillintetgöra möjligheten för de skattskyldige att spannemålen in natura leverera, Kongl.
Maj:t, uti nådige bref af den 29 November 1844 samt den 14 och 28 Januari 1845, förklarade, att, vid leverering in natura af 1844 års spannemål uti Upsala, Nyköpings, Westmanlands och Stockholms län, densamma (inge anses såsom levereringstid, såvida den befunnes rensad och efter äringens beskaffenhet strid.
Den af Öhrvall till Kongl. Statskontoret insända redogörelse för den år 1845 till Warbergs kronomagasin inlevererade spanmål finnes vara försedd med vederbörande Kronofogdes intygande om densammas riintegilda beskaffenhet; och ehuru spanmålen, såsom mindre väl inbergad, varit mera än vanligt underkastad försämring, da den vid transport sjöledes under den varmaste årstiden legat 14 dagar sammanpackad i fartygets botten utan luftvexling och utan att kunna omskyfllas, synes den likväl vid inlastningen icke hafva varit oanvändbar för Kronans behof, enär försäljningspriset för den under transporten förskämda säden kunnat vid den om hösten anställda auktionen uppgå till 7 R:dr 25 sk. tunnan.
Med afseende å dessa förhållanden och då genom utkräfvandet hos Öhrvall af statsverkets ifrågavarande fordran denne ålderstigne tjensteman, hvilken med familj befinner sig i torftiga vilkor, skulle betagas ali utsigt till framtida bergning, har Utskottet ansett sig böra hemställa, att Rikets Ständer ville för sin del medgifva, att Kronomagasins för - Slats-Utskollels Utlåtande, JVs 131. 17 förvaltaren öhrvall mä från den honom ådömda ifrågavarande ersättningsskyldighet befrias; och torde, i händelse detta Utskottets tillstyrkande af Rikets Ständer gillas, underdånig skrifvelse i ämnet böra till Kongl. Majit aflåtas.
Reservation: af Grefve Mörner, C. G.: »Utskottet har medgifvit, att någon juridisk rätt till den ifrågasatta afskrifningen icke för Öhrvall finnes, men Utskottet har ansett åtskilliga billighetsskäl tala för bifall till densamma.
Vid bedömandet af dessa sistnämnda har jag ansett mig böra söka upplysning huru Öhrvall fullgjort sina åligganden såsom Magasinsförvaltare, och dervid inhemtat: att, enligt Kongl, brefvet den 5 Augusti 1855, Öhrvall blifvit ålagdt att betala en anmärkningspost för är 1831 uppgående till 782 R:dr 11 sk.; att han, på grund af anmärkningar vid 1830 och 1831 års räkenskap, är vorden, genom Kongl.
Kammarrättens utslag den 16
December 1836, dömd att gälda 121 R:dr 4 sk. 9 rst.; att Magasinsdepartementet, genom resolution den 25 Maj 1842, förpligtat honom att för anmärkt felaktighet vid 1838 års räkenskap utgifva 5 R:dr 38 sk. 3 rst.; samt att Öhrvall fått sig genom Kongl, brefvet den 12 Juni 1848 ålagdt ersätta Kronan tillskyndad förlust utaf 289 R:dr 8 sk. 1 rst, Då det således icke nu är första gången, som anmärkning emot Öhrvall förekommit, och jag dessutom uti Kongl.
Statskontoret inhemtat, att Öhrvall utaf det honom sednast ådömda ersättningsbelopp redan under den 7 Februari detta år inbetalt 150 R:dr banko till Hallands läns ränteri, har jag icke kunnat finna omständigheterne vara till den grad ömmande för Öhrvall, att han borde berättigas att återfå hvad han sålunda redan guldit, helst den af Stats-utskottet nu tillstyrkta eftergift dessutom, enligt min tanka, kan gifva anledning till flera likartade anspråk från andra håll och således bilda ett farligt prejudikat.» M 131.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 30 April 1851, kl. 10 f. m.
Utlåtandei anledning af väckta motioner om löneförhöjning Högvördiga Presteslåndet har till Stats-utskottet remitterat 2:ne motioner, väckta, den ena af biskop Hallström samt den andra af prosten Melander.
Brot. 1830 & 1851. 4 Sami., 1 Afd., 2 Band.. 5 Haft. 3 18 Siats-Utskottets Ullålande, M 131.
Uti den förra af dessa motioner,! i hvilken biskoparne Holmström, Heurlin och Bergman instämt, har blifvit anfördt, att sedan Rikets sednast församlade Ständer, i underdånig skrifvelse den 20 Oktober 1848, förmält att de ansett, att det borde såsom rättsenlig grundsats antagas, alt till befordran inom kyrkan ali förhöjd tjenstårsberäkning matte, ju förr desto heldre, upphöra, samt i öfverensstämmelse dermed hemställt, att ersättning för den mistade förhöjda tjenstårsberäkningen borde, i den mån behofvet påkallade, beredas i ökade löneförmåner genom statsanslag, vore det en pligt att bidraga dertill, att detta Rikets Ständers af Kongl.
Majit sedermera under den 26 Oktober nästlidet år godkända beslut, ju förr desto heldre till verkställighet befordrades; hvadan motionären, bland annat, derom Utskottet i sammanhang med yttrande om reglering af anslagen under 8:de hufvudtiteln sig utlåtit, föreslagit att fångpredikanterne vid länshäktena och rikets straffanstalter måtte under förbehåll af den förhöjda presterliga tjenstårsberäkningens upphörande erhålla sådan lönetillökning att deras hela sammanslagna lön uppgår till 600 R:dr Banko.
Uti den sednare af ifrågavarande motioner har prosten Melander, med hvilken doklorerne Säve, Sandberg och Abr.