Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Maj:ts KrigsArtiklar i thy fall om Vakters förolämpande i allmänhet stadga; att Kongl Maj:t, uti Nådigt Bref den (2 Februari 1808, förklarat, det berörde Reglemente oell Instruction borde lända till efterrättelse vid alla Krono-fängelser i Riket, dock med tillägg af sådane sladganden, som vederbörande Landshöfdingar och Commendanter kunna finna nödige och nyttige vid de under deras inseende varande fängelser, samt ej stridande emot de förordnanden, berörde Instructioner och Reglementen innehöllo; att genom Kongl.
Reglementet för arbets-inrättningen i Carlskrona den 27 Febr. 1804 är vordet stadgadt, icke allenast, att Commendanten har att, efter sig företeende omständigheter, förordna, angående uppsiglen och vården öfver det till Inrättningen hörande arbets-manskap samt meddela i della hänseende nöliga Instrnctioner, hvilka böra noga efterlefva.? vid det i KrigsArtiklarne utstakade ansvar, utan ock att för alla mindre förseelser, som af allmän arbetskarl kunna begås, Commendanten, Compagnie-Chefen eller Lag- $aml Allm. Lesv.- och Lion.-Ut skot lens Utlåtande} JV:o 66. 7 den, som öfver arbetet har tillsyn, eger utöfva den i Krigs-Arliklarne och serskildta Reglementen vederbörande
Befäl tillagda rättighet alt sådane fel extrajudicialiter afstraffa, deremot gröfre brott skola ankomma på KrigsDomstols pröfning och afgörande; oell att uti Krigs-Arliklarne bestämmes, uti 12 §. af 6 Gap., att, om någon med våldsam hand eller gerning öfverfaller Post-vakt eller Patrull, skall lian, derest brottet skett i fredstid, straffas med högsta kropps-plikt, men, örn det inträffat i fält, mista lifvet och att hot och smädeord emot dem ligga i tveböte, emot hvad Allmän Lag i dylika mål eljest stadgar, och, uti 1^ §. samma Capitel, att, om fängslad person förgår sig medelst förolämpande eller bugg och slag emot den, som vakt och vård 0111 honom häfver, skall arrestanten straffas med tjugo par spö eller fjorton dagars fängelse vid vatten och bröd, allt som personen är till, och alt delta straff bör, sedan Utslaget derom vunnit laga kraft, genast i verkställighet gå, utan afseende å beskaffenheten af det broll, hvarföre han blifvit häktad, eiler att samma brott då ännu icke kan vara pröfvadt och afdö-rndt.
Enahanda åsigter, som de, hvilka molionärerne \ nu ifrågavarande hänseende framställ, hafva således redan gjort sig gällande och till en del äfven vunnit tillämpning.
Men då, lill följd af föreskriften uti Kongl. Förklaringen den a'3 Mars 1807 derom, att alla de serskildte stadganden, hvilka, under åberopande af äldre protectorialer, blifvit lid efter annan till skydd för Konungens embetsman och publike betjente i gemen meddelade, samt utsätta svårare straff, än som med Lagens allmänna grunder i 8 och 9 §§. af 18 Capitlel Missgernings-Balken instämde, skulle till all kraft och verkan förfalla, såvida de ej voro serskildt undantagne, ofvan åberopade ansvars-bestämmelser uti Fångvårds-Reglementet och Instructionen för Smedjegården måste anses upphäfne, samt desse ansvars-beslämir. elser, tillika med de i öfrigt anförda, endast angå och tjena till skydd för en del utaf den personal inom Riket, som med fångars vård och bevakning har befattning, och hvars alla medlemmar synas ega grundade anspråk att vid utöfningen af deras ansvarsfulla och svåra tjenste-åligganden omfattas med samma hägn, hemställa Utskotten, det Rikets
Ständer måtte för deras del besluta antagande af ett stadgande af denna lydelse:
Öfverfaller fånge eller häktad person i allmänt fängelse eller Arbets-inrätlning eller under forsling Vaktmästare, Vakt - 8 f--aS~ samt Allm.
Besv>- och Ekon.-Vtsiotteris Utlåtande, No 66. karl, Fång-Gevaldiger eller annan person, som öfver fången tillsatt är, och dräper honom eller tillfogar honom blånad eller blodvite, miste lifvet; drager fången i vredesmode knif eller annat vapen emot bevakningen, straffes, ändock ej skada sker, med tjngu par spö eller fjorton dagars fängelse vid valten och bröd, och varde i senare fallet straffet, sedan Utslaget derom vunnit laga kraft, genast satt i verkställighet, utan afseende derå, att det brott, hvarföre fången kan vara käktad, tilläfventyrs icke ännu blifvit pröfvadt eller afgjordt.
Utskotten föreslå, att det måtte förklaras, alt den i ii §. af 17 Capitlet Rättegångs-Balken Vakter och dem, som Rättens eller Konungens Befallningshafvandes bud och ärende gå, tillagde rättighet alt sjelfve edeligen vittna om det, sorn dem i thy fall händer, må utsträckas äfven till dem, hvilka äro till Fångvaktare eller Fångförare or dentligen antagne.
Angående sedermera Friherre Cederströms framställning, att för ringare oordningar, begångne inom fästningar eller correclions-inrättningar, Commendant må ega alt, i samråd med visse utsedde personer, döma till extrajudiciel bestraffning af prygel, få Utskotten tillkännagifva: att, sedan Rikets Ständer, uti underdånig skri fvelse till Kongl.
Maj:t den 14 De c. 1747» jemte hemställan, att alle fångar, hvilka merendels voro friske och före, borde -tillhållas alt, i den mon hvars och ens kön, stånd, ålder, krafter och kunskap medgåfve, förrätta något visst arbete för betalning, som dem till deras föda borde tillställas, dock så, att de deraf ej finge mera om händer, än hvad till nödtorftig spisning tarfvades, på det öfverskottel skulle sedan, då de sluppo utur fängelset, komma dem tillgodo, tillika föreslagit, att vid alla de tillfällen, då fångarne skulle vara med arbete sysselsatte, det kunde, såsom orden lyda, 'deranäs den vakthafvande frihet alt hålla "fångarne i en skälig aga, och med hvarjehanda tuktan förmå dem till "arbete, dock att de ej tillfoga dem lamhet eller lyte,’’ så har Kongl. Maj:t, uti Nådigt Bref lill Öfver-Slåthållaren och samtlige Landshöfdingai ne den 18 Mars 1748, anbefallt iagttagande och verkställighet af hvad Rikets Ständer uti den underdåniga Skrifvelsen hemställt och föreslagit; att förut åberopade
Reglemente för fångarne å Smedjegården innehåller uti 3 §., att örn någon belrädes utfara i eder eller svordom uti fängelse-rummet, bör en Lag- samt Allm. Besp.- och Ehon.-Utskottens Utlåtande, JY:o 66. en sådan första gången af Vaktmästaren alfvarligen åtvarnas alt derföre taga sig till vara; men att, örn han ej låter sig deraf rätta, skall Iran pirk* ta efter allman Lag, eller, i brist af böter, näpsas med tjenlig husaga, efr ler Öfver-Slåthållarens eller Landshöfdingen bepröfvande; uti 6 §., att det på det allvarligaste förbjndes (ängarne att sins emellan lefva i kif oell osämja, någon skada hvarannan tillfoga, med oqvädinsord bemöta eller förevita begångna missgerningar, såsom ock att öfva hvarjehanda dobbel och spel, eller med starka drycker sig öfverlasta- äfvensom alt fångar ne förmanas att afstå med allt ohöfviskt och otukligt tal, samt alla andra oanständiga, otuktiga later och åthäfvor, och att den fånge, som bryter häremot, eller djerfves med hugg och slag annan fånge öfverfalla, eller på något sätt råda och hjelpa lill slikt slagsmål, skall straffas efter allmän Lag; men att deremot, om fånge skulle vara ostyrig emot de andra fångarne och söka att dem öfverfalla, utan att dock någon verklig våldsamhet blifvit af honom ut öfvad, han skall genom något tjenbgt fängsel derifrån afhållas; och uti -g att på det en skyndsam verkställighet ej må saknas å hvad i förenämnde målto är förordnadt, samt den brottslige på färsk gerning anses med det straff, han förtjent, Öfver-Slåthållaren och Öfver-Ståthållare-Embetets
Ca rush samt Landshöfdingen eger att mindre brott, som med böter, högst tili Femtio 'Daler Silfvermynt, kunna försonas, upptaga och afgöra; men att då gröfre brott, stöld eller vakters öfverfallaude skett, målet skall förvisas lill vederbörlig
Domstol; att. genom Kongl. Brefvet den ig Aug. 1824 blifvit förordnadt, attde förbrytelser af fånge, hvilka finnas omnämnde i Reglementet för Smedjegårdshäktet, skola, då fånge af varning icke låtit sig rätta, i stället för ansvar efter Lig, beläggas med ■extrajudiciel bestraffning, som dock alltid bör, i närvaro af två ojäfvige vittnen, å den felaktige verkställas, och icke får i stränghet öfverskrida, hvad Lagen såsom husaga medgifver; att rättigheten att bestämma påföljden för förbrytelse af mindre svår beskaffenhet, begångna af fångar, blifvit genom nyssåberopade Kongl. Bref samt Kongl.
Brefvet den 8 Juli 1761 åt Commendanter å Fästningar samt Konungens Befallningshafvande uppdragen; och att i §. uti 2 Artikeln af den för Styrelsen öfver Fängelser och Arbets-inrättningar i Riket den 7 Mars i835 stadgar, i fråga om bestraffningssätlel vid corrections-inrättningarne och Malmö correctionella arbetsfängelse, aft ordningsmål i allmänhet och sådane af correctionist eiler fånge begångne förbrytelser, som äro föremål för Polis-myndigheters beBih. till R.
Prot. 1840 och 1841. 7 Sami. 2 Afcl. 18 Häjtct. 2 i o
Lag- Samt Allm. Besv.- och Ehon.-Utslottens Utlåtande, N:o 66. handling, eger Styrelsen upptaga och afgöra, samt dervid låta använda correctionella bestraffningar, hvarunder, i svårare fall, jemväl begripes prygel för manspersoner.
Genom desse nyss anförde stadganden är en bestraffnings-rält öfver fångar och correctionister redan åt Cornrnendanter och dem, som halva uppsigt öfver fängelser och arbets-inrätlningar, medgifven, hvilken, enligt Utskottens tanka, väl kunde tarfva att något närmare bestämmas, men ej att, på sätt motionären synes åsyfta, än vidare utsträckas.
Utskotten tillstyrka derföre, alt motionärens ifrågavarande förslag ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
I afseende härefter å den af samma motionär väckte fråga, att ingen correctiouist elier fästningsfånge må för inom fängelse-området begånget brott af hvad beskaffenhet som helst dragas för annan Domstol , utan att nämnde brott inom fästningen eller corrections-inrättningen afdömas af behörigen dertill förordnade personer, lå Utskotten, jemte hänvisande dertill, att, enligt de här ofvan åberopade Reglementen och föreskrifter, rättigheten alt undersöka, angående oordningar och mindre förseelser, begångna inom fästningar, för närvarande tillkommer det å stället varande befäl, serskildt tillägga, att io §. i Reglementet för Smedjegården bestämmer uti usta momentet, att de efter samma Reglemente ådömde kroppsstraff alltid böra verkställas inom Smedjegården till skräck och varning för de andra fångarne.
Hvad utaf motionärens förslag, som lämpligen är verkställbar^ utan att möjligen utsätta fångarne för en alltför godtycklig och hård behandling, är således redan till efterrättelse påbjudet; och Utskotten hemställa, på sådan grund, att motionen äfven i denna del må förfalla.
Ytterligare har merbemälde motionär påyrkat, att allt samspråkande emellan fångarne borde vid äfventyr af prygel strängeligen förbjudas och att verkliga brottslingar, så vidt sig göra lät, skiljdes från blotta lösdrifvare och försvarslöse; men då de af Kongl. Maj:t den 7 Mars 1835 för embets- och tjenstemanna-personalen vid allmänna arbets- och correctionsinrällniogen å Långholmen samt vid allmänna arbets- och correctionsinrättningen för qvinnor i Norrköping utfärdade Reglementen innefatta uttrycklig föreskrift derom, att fångarne skola tillhållas fullgöra, hvad dem Lag- samt Allm.
Be sv.- oell Ekon-Utskottens Utlåtande, N:o 66.
II blifvit aribefaldt, under iagltagande af stillhet och tystnad, och alt inga andra samtal må emellan dem ega rum, än sådane, som äro nödige för arbetenas gång, samt 7 momentet uti Kongl.
Brefvet den 27 Nov. 1798, kungjordt genom Krigs- och Kammar-Collegiernes samt Slats-Contoirels Circulaire den 18 Jan. 1799, redan förmår, att de, sorn äro fängslade för mindre brott, icke böra insaltas i samma fängelserum med gröfre missdådare, och de, hvilka endast för lösdrifvande blifva häktade, följaktligen i serskilda arreslrum bevakas, synes någon Rikets Ständers åtgärd icke i anledning af motionen erfordras.
Af en annan moLionär, Herr Härd af Segerstad, är föreslaget, att för bandhafvande af disciplinen inom corrections-inrältningarne lägre befäl borde tagas bland correctionisterne sjelfve, samt Öfver- och Underbefäl från Armeen.
Den förstnämnde åtgärden har, ehuru visserligen icke i och för sig sjelf den bästa eller mest ändamålsenliga, i anseende till det samband, fångarne sig emellan ega, redan måst användas och för det manskap, som lill bevakning vid corrections-iniättningarne hittills varit commenderadt, har denna tjenstgöring ej sällan visat sig föga gagnande.
Något vidsträcktare användande af desse medel anse Utskotten sig derföre ej kunna tillstyrka, utan hemställa, att motionen i denna del må lemnäs ulan afseende.
Vidare har ej mindre Herr Hård af Segerstad, än Herr Grefve Taube väckt förslag om stiftande af serskilde Lagar för bandhafvande af ordning och tukt inom fängelserne, samt den sistnämnde serskildt framställt behofvet af en Lag, som bestämde de nödige egenskaperne hos embets- och tjenstemän vid fängelserne, och ansett, att lill desse befattningar
Prester företrädesvis borde begagnas.
Genom de af Utskotten förut i detta Betänkande åberopade Reglementen och serskilda stadgar tro Utskotten sig väl hafva ådagalagt, alten sådan brist på föreskrifter, som motionärerne synas hafva föreställt sig, icke förefinnas, men då desse äro spridde i en mängd Författningar och en del af de stadganden, sorn röra fångvården, måste igensökas uti Kongl. Bref och Förordningar, som ej en gång äro genom trycket allmängjorde; då detta oundvikligen måste hos dem, som hafva fångvården sig anförtrodd, verka osäkerhet och villrådighet om hvad, som må vara verkligt 12 Ung- sam Allm. Be-sv.- och Ekon.-LJtskottens Utlåtande, N'o 66. gällande
Lag; då jemväl flere af de gvarstående Lagbestämrrielserne äro lör närvarande tid olämplige, oell då ändtligen en genomgripande förändring i della hänseende måste blifva af nöden, derest de förslag, sorn de sammansatta Stals-, Lag- och Ekonomi-Utskotten framställt uti Belänkandena N:ris 8g och 162, varda godkände, få Utskotten, sorn liafL tillfälle taga kännedom om ett af Styrelsen öfver Fäugeiserne och Arbets-in rättningarne i Riket nlarbetadt, och den 20 Juli sistlidet år till Kongl. Maj:t ingifvet underdånigt förslag till Förordning, angående fångars bevakning, ordnings upprätthållande inom fäugeiserne och fåqgfprslingen, hvilket visserligen i många hänseenden synes innehålla ändamålsensliga stadganden, men dock torde erfordra att i åtskillige delar förändras, serdeles om ett förändradt fängelse-system härstädes varder antaget, till Rikets Ständer vördsamt hemställa, att Rikets Ständer bos Kongl Maj.-t i underdånighet anhålla, ett en allmän Författning måtte varda utarbetad, hvarigenom alla serskildte förhållanden med fångars förvarande, forslan de och öfriga vård noga bestämmas, äfvensom disciplinens handbafvande inom allmänna fängelserne; och att derest, till följd härutaf, några förändringar i en eller annan del af nu gällande Civil-Lag erfordras, eller tillägg dertill blifva af nöden, Kongl Majit då täcktes låta för nästkommande Ständer derom framlägga förslag; men att de föreskrifter i öfrigt, som Kongl. Majit, till följd af Rikets Ständers underdåniga anhållan, kan finna för godt att, i afseende på fångvården, besluta, må, ju förr desto heldre, varda lill efterrättelse kungjorde.
Beträffande dernäst frågan om prestmans antagande till uppsyningsman vid corrections-inrättningarne, så förmena Utskotten, att den presterliga befattningen icke serdeles egnar sig till en så beskaffad sysslas bestridande, emedan, om det än måste medgifvas, alt utan nitisk medverkan af religiös undervisning, någon moralisk förbättring icke hos de häktade kan förväntas, det presterliga kallet likväl redan innebär alltför vigtiga pligter, att de kunna underordnas eller åsidosättas för sådane bestyr, som äro från den ifrågavarande befattningen oskil jäklige; hvarföre Utskotten hemställa r att motionen i denna del måtte ogillas.
Vid - Lag- sami Allm. JBesv.- och Ekon.-UlsJcottens Utlåtande, JY:o 66. 13- Vidkommande härefter det i Herr Härds af Segerstad motion väckte förslag, att correetionister borde användas till Kronans nödige arbeten-, samt få behålla bela sin dagspenning; så föreställa sig Utskotten, att den Författning, hvilken, på sätt i det föregående blifvit omnämndt oeb tillstyrkt, . af Kongl.
Majit torde komma att i Nåder utfärdas, äfven kommer att innefatta bestämmelser i dessa hänseenden.
Utskotten anse sig likväl böra erinra, att i de penitentiaire-fängelser, hvilka uti de Nord-Amerikanske förenade Staterne blifvit på senare lider anlagde, och hvilka för deras ändamålsenliga organisation och förvaltning så högt lofordas, man, i motsats med hvad vanligtvis i andra länder egt runi, vidtagit den grundsats, att bela fångens arbetsförtjenst, utan afseende på större eller mindre trägenhet, tillfaller inrättningen, hvaremot fången vid lösgifvandet blott erhåller så stort understöd, att han kan, utan att vara blottställd för nöd, begifva sig till det districts sorn blifvit anvisadt till bans blifvande vistelseort.
Afsigten med ett sådant stadgande är förmodligen den, att
Slaten på det sättet hålles skadeslös för de uppoffringar, som till samhällets betryggande måste göras och h vartill sålunda brottet sjelf! nödgas att bidraga.
Men om det än kan synas bård! att alldeles beröfva fången ett medel lill ärlig utkomst, då han omsider ställes på fri fot, hvarigenom äfven en mägtig äggelse uppslår till täflan i flit och arbetsamhet under strafftiden, äro Utskotten likväl öfvertygade derom, att ali fråga bör förfalla om användandet af sådane öfverskott i arbetsförljensler eller belöningar för visad flit, medan den häktade ännu sitter innesluten i straff-inrättningen.
Detta öfverensstämmer äfven med hvad Kongl. Majits ofvan åberopade Nådiga Bref af den 18 Mars 1748 innehåller, och då nämnde Kongl. Bref tillika stadgar, att öfverskottet af fånges arbetsförtjenst bör honom tillgodokomma, när lian slipper ur fängelset, anse
Utskotten motionen i denna del ej förtjena afseende.
Slutligen få Utskotten, i anledning af Herr Grefve Taubes framställning om lösgifne fångars behandling, hänvisa till hvad Utskotten i denna fråga yttrat uti Betänkandet N:o 56, angående ändring af Författningarne emot lösdrifveriet, m. m.
Hvarjemte Utskotten anse sig böra upplysa, att för närvarande är stadgadt, genom Kongl. Circulairet den i5 Mars 1821, att från fästning lösgifne peisoner skola, under vägen till hemvisten, erhålla 8 sk.
Banco om dagen till sitt underhåll, hvilka beräknas derefter, Bih. till 11.
St. Prof. 1840 och 1841. 1 Sami. 2 Afd. 18 Häftet.
S l4 Lag- samt Allm.
Besa.- och Elon-Utsi: otte na Utlåtande, A7: o 66. att. personen skall fortsätta vägen till fots två mil dagligen, och alt, lill följd af Kongl. Maj:ts Nådiga befallning till Fång-Slyrelsen den 28 Maj :183c), enahanda underhåll bestås correctionister, då de, med anledning af föreskriften i 17 §. uti Kongl. Förordningen den 29 Juni 1833, förpassas till hemorten eller annan ort, för alt, inom viss förelagd tid, tjenst sig betinga eller annat lagligt näringsfång sig bereda.
Slockholm den 2 April 184 r • STOCKHOLM, Kongl.
Ordens Boktryckeriet, 1841.
Besa.- och Elon.-Utskottens Betänkande, N:o 67. i'
N:o 0?.
Ant. till Exp.-Utsk. den 23 April 1841, kl- 9 f, m.
Betänkande, i anledning af väckte motioner om åtgärder till Strömmings-fiskets i Bottniska viken upp hjelpande samt, i sammanhang dermed, om ändring och förklaring af Fiskeri-stadgan den 14 November 1760.
I detta ämne hafva motioner blifvit väckta bos Wällojl. Borgare-Ståndei: af Herrar Westman och Norin; samt hos det Hedervärda Bonde-Ståndet: af Anders Jansson från Westerås Län.
Herr Westman har, efter framställning af den stora vigt, strömmingsfisket eger, icke allenast för Rikets norra städer, hvilkas Borgerskap till en fjerdedel bestå af fiskare, utan äfven för hela fäderneslandet, sedan det vigtiga och lönande sillfisket upphörde, uppgifvit, alt denna näring skulle befinna sig i ett tynande läge, hvartill orsaken förmentes hufvudsakligen vara, att 1766 års Fiskeri-stadga , hvilken vore för strömmingsfisket gynnande, kommit i strid med andra mägtigare intressen, och blifvit af dem i sin verksamhet utträngd.
Bland de vigtigaste och menligast inverkande orsakerne till denna närings aftagande och slutliga uphörande, ansåg motionären i öfrigt vara: aj för högt uppdrifna arrenden å så kallade Kronofisken; såsona bevis hvarpå motionären anfört ett norr om Hernösand beläget, som, då det åt Staten för omkring i[0 år sedan gaf 3o R:dr B:co årligt arrende, nu lemnade 54§ tunnor saltad strömming att betalas efter markegång; bj att jord-egarne på de flesta ställen utefter kusten sökt och erhållit Härads-Rättens vites^- förbud emot all slags fiskedrägt vid deras stränder; och cj att ångfartygen genom det buller, de i vattnet förorsaka, bortskrämma strömmingen, som vore den för buller och oro i vattnet mest ömtåliga fisksort.
Till återuphjelpande af strömmings-fisket och denna närings uppmuntrande, föreslog motionären således: i.-o att Staten nu, som förr, måtte afstå åt städernes fiskerskap på 25 å 5o år, och emot en efter tidens kraf lämpad Bih. till R.
Prot. 1840 och 1841, 7 Sami. 2 Afd. 19 Häpet.
, 1 i -Lag- samt Allm.
Hes v,- och Ekon.-TJ tskottens Betänkande, N:o 67. grundränta sina så kallade Kronofiske», hvilka, efter derom anställande undersökningar, lämpligast och rättvisast kunde delas de närmast intill belägne städerne emellan, i förhållande till deras fiskerskap och i synnerhet emellan dem, som för sin donerade jord icke ega några thy åtföljande fiskelägenheter; 2:0 att en förbättrad
Fiskeri-stadga måtte utfärdas och noggrann undersökning ske om de missbruk, som emot denna näring sig inrotat, och så menligt inverka på dess bedrifvande; samt 3:o att, då seglande fartyg, hvilka ej förorsaka så niveket buller och oro 1 vattnet, som ångfartj-g, icke finge närmare än på visst afstånd nalkas de stränder, der strömmingsfiske idkas och redskap finnes utlagd, enahanda förbud måtte för ångfartygen utfärdas, äfvensom desamma icke tillåtas passera de intill städerne belägna skärgårdar, der strömmingsfiske idkas, utan efter träffande öfverenskommelse andra lossnings- och lastningsställen för dem utses.
Af Herr Norin , som hufvudsakligen förenat sig i den af föregående motionär gjorda framställning, har egentliga hindret för strömmingsfiskets tillväxt i de norra
Länen ansetts ligga mindre i sjelfva den nu gällande Lagstiftningen, än i Lagskipningens uppfattning deraf, hvarigenom jordegande-rätfen kunnat tillskansa sig ett större inflytande på fiskrättigheten, än Lagens mening vore.
De stadganden, som förekomma i 6:te och 8:de §§. af 2 Capitlet uti Fiskeri-stadgan den i4 November 1766, hade nemligen, vid tillämpningen, i senare tider uppfattats utan behörigt iakttagande af det sammanhang, de sins emelian ega; och obestämdheten i förra §. af landgrnndsrättens vidd samt af hvad med hafs-stränder inom- och utomskärs rätteligen bör förstås, hade äfven lemnat rum för en tolkning, hvarigenom den för näringen skyddande verkan af senare § blifvit tillintetgjord.
Sålunda vore, medelst tid efter annan tillkomne vitesförbud, snart sagdt hela kusten, åtminstone af norra delen utaf Gefleborgs
Län, uteslutande fridlyst åt sfrand-egaren, och den egentliga fiskaren antingen från fisket alldeles uetstängd eller ock underkastad strand-egarens prejeri, hvilket, andra exempel att förtiga, drifvits derhän, att Hudiksvalls sLads fiskerskap för rättigheten alt idka strömmingsfiske vid en hafsstrand, kallad Hornslandet, hvars begagnande dertill, enligt ofvannämnde 8 §., ovedersägligen borde vara fritt, och för hvilket jord-egaren skattar till Kronan 2*
R:dr, nödgas betala ett årligt arrende af 60 tunnor saltad och packad strömming, utgörande i penningevärde sällan under, men gemenligen öfver 800 R:dr B:co.
Till afhjelj )ande af sådana lagstridiga intrång i fisknäringen, hemställde motionären, att en undersökning på Statens bekostnad i de norra Lag- samt Allm. Besv.- och Elson.-Ut sk o Hens Betänkande, N:o 67.