Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det synes mig vara icke blott önskligt, utan särdeles maktpåliggande, att Akademiska Styrelsen sättes i tillfälle att vid sådana ej 56 Slats-Ulskoltels Utlåtande Jfå 148.
(Fortsättn.) sällan inträffande företeelser fästa vid Universitetet och genom en adjunkls-Iön uppmuntra dylika oegennyttiga vetenskapliga sträfvanden; och för den, som af inre drift känner sig manad att bryta sig väg genom någon af det menskliga vetandets ännu ouppröjda trakter, skal! det finnas en sporre och en mäktigt pådrifvande kraft uti den trygga förhoppning, att han icke af del allmänna blir bortglömd eller alldeles öfvergifven, om han lyckas uppnå sitt föresätta mål.
Användes det ifrågaställa anslaget med behörig urskiljning, och jag betviflur ingalunda, att detta skall blifva händelsen, så kan jag icke anse det annorlunda än som en stor vinning för samhället hvarje gång det anlitas.
På dessa och flere af motionären anförda skäl tillstyrker jag bifall till dea väckta motionen.»
Häruti instämde Proslarne Schram och Holmberg samt Professor Carlson; Vid 29 punkten: af Biskop Annerstedt samt Prostarne Tellbom, Melander och Wåhlander, hvilka åberopade Utgifts-afdelningens förslag till beslut, sä hdande: »Då det måste anses vara af synnerlig vigt för både Kyrkan och Staten att ega ett grundligt bildadt Presterskap, och genom de stegrade fordringarna i detta hänseende ett missförhållande uppkommit mellan antalet af dem, hvilka egna sig åt det presterliga kallet, och det stora antal prester, som församlingarnes tjenst kräfver, är det utan tvifvel angeläget, att Rikets Ständer, hvilka redan, genom beviljandet af motsvarande stipendii-anslag för Theologie Studiosi, erkänt behofvet af dylikt understöd, öka beloppet deraf, för alt salunda bereda ett lättadt tillfälle ffrr medellösa studerande att egna sig åt religions-lärarekallet; dock anser sig
Utskottet icke kunna till fulla beloppen tillstyrka beviljandet af de anslag, som nu blifvit äskade, utan får, med tillika fästadt afseende å det olika antalet af sådana studerande i Upsala och Lund, föreslå, att omförmälta stipendii-anslag må förhöjas, det för Upsala Universitet med 4,500 R:dr, till 6.000 R:dr, och det för Universi tetet i Lund med 2,250 R:dr, till 3,750 R:dr R:mt;» af Herr Henschen, som ansåg, att ifrågakomne anslag bort beviljas och för delas mellan samtlige Fakulteterne; Vid 32 punkten: angående de föreslagna fyra löne-graderne för Adjunkter och Kolleger: af Herr Rönblad och Anders Eriksson från Elfsborgs län, hvilka ansågo att, i enlig - Stats-Ulslcollcls Utlåtande J\1 148.
(Fortsättn.) 87 i enlighet med hvad Utgifts-afdelningen föreslagit, löne-graderne borde bestämmas till 3 med löner å 1,000, 1,300 och 2,000 R:dr. angående lärare-antalet vid Upsala Högre Elementar-läroverk: af Herr Bildt, som anmärkte den inkonseqvens, som Utskottet genom beslutet begått i afseende å de grundsatser, Utskottet sjelf utstakat för bestämmandet af lärarnes antal.
Häruti instämde Grefve Hamilton, M., och Herr Gripensvärd, ./. O. af Herr Henschen, hvilken anmärkte, att Upsala läroverk genom beslutet fått ett mindre antal lärare, an det nu har och, enligt den af Utskottet uttryckta grundsats, borde få, samt derjemte förklarade, att han ej förr sett 12 verk med 210 tjenstemän organiseras på två timmar, hvilket, efter reservantens åsigt, gått nog hastigt. angående läroverket i Wexiö: af Prosten Melander: »Då Utskottet för bestämmandet af lärarnes antal vid de äldre Högre
Elementar-läroverken antager den beräkningsgrund, att 200 lärjungar erfordra 16 lärare, äfvensom att en tillökning af 30 å 40 lärjungar utöfver det uppgifna normal-antalet framkallar behofvet af ännu en lärare ; så tyckes det vara en gifven följd af detta antagande, att, då vid Wexiö läroverk finnas 279 lärjungar, äfven 18 lärare borde af Utgifts-afdelningen hafva blifvit föreslagna.
Auledningen, hvarför så icke skett, torde emellertid böra sökas deruti, att afdel ningen saknat kännedom om verkliga förhållandet, enär det uti motiveringen heter, att »Westerås med 237 och Wexiö med något större lärjunge-antal skulle erhålla 17 lärare».
Då nu i Utskottets plenum verkliga antalet 279 uppgafs, så borde väl ock, såsom en nödvändig följd af den utaf Utskottet gillade beräkningsgrunden, Wexiö läroverk hafva erhållit 18 lärare; och det är för att hos de respektive
Stånden vinna nödig rättelse häruti, som jag härmed får vördsamt reser vera mig mot Utskottets beslut.» af Herr Gripensvärd, J. 0. angående läroverket i Fahlun: af Professor Carlson: »Det af Utskottet uppförda lärare-antalet för det nya läroverket i Fahlun är, efter min tanke, allt för ringa och för bestridandet af undervisningen vid ett Högre Elementar-läroverk alldeles otillräckligt.
Vill Staten upprätta ett större antal högre läroverk, hvilka ega till uppgift att fullända sina Bih. till R.
Prot. 1886 & 1857. 4 Sami. 1 Afd. 3 Band. 5 Häft. 8 Stats-Utskollets Utlåtande M 148.
(Fortsättn.) lärjungars bildning, så att de kunna erhålla inträde vid Universitetet, så måste den ock förse dessa läroverk med ett efter behofvet afpassadl antal lärare: eljest vinnes icke ändamålet.
Utskottet anför väl ett mindre lärjunge-antal såsom skäl för sitt beslut, men om äfven ett undantag, med afseende härå, må göras för det nya läroverket i Norrland, eller Umeå, kan det dock ingalunda gälla i afseende på läroverket i Fahlun, hvilket, beläget i en folkrik landsort, redan har 150 lärjungar och efter all sannolikhet, när de högre klasserna tillkommit, skall få 180 till 190.
Att med ett så stort antal lärjungar undervisningen icke kan tillbörligen bestridas af det föreslagna antalet lärare, visar sig genast, vid en jemförelse mellan antalet undervisningstimmar och utsträckningen af den undervisning, det antagna antalet lärare kan lemna, och är i sjelfva verket äfven af Utskottet genom andra tillstyrkanden erkändt.» Häruti instämde Herr Bildt och Biskop Annerstedt af Prosten Tellbom: «Jag anser att vid läroverket i Fahlun, med afseende på lärjungarnes antal och på ortens folklikhet böra anställas en Rektor, tre Lektorer och åtta Adjunkter, eller samma antal lärare, som Utskottet föreslagit för läroverken i Carlskrona och i Malmö.
Lärjungarnes antal är i Fahlun något större än i Carlskrona och något mindre än i Malmö.»
Uti denna reservation instämde Herr Falhem. angående läroverket i Wenersborg: af Anders Eriksson från Elfsborgs län, hvilken yrkade, att antalet lärare skulle ökas med 2.
Herr Henschen anmälte sig icke hafva deltagit i den votering, som uti denna fråga hos Utskottet egt rum. angående läroverket i Piteå: af Matts Pehrsson från Stockholms län: »Emot Stats-Utskoltels ifrågavarande utlåtande, i hvad det rörer Utskottets tillstyrkande, att det högre elementar-läroverk för Norrbottens län, som af Kongl. Majit blifvit föreslaget, skall förläggas i Piteå, får jag anmäla min reservation, till grund för hvilken jag åberopar nedannämnde skäl:
Som bekant är, uppstod fråga om inrättande af ett fullständigt läroverk för Horrlotten genom innevånarnes derom redan år 1846 afgifna underdåniga petition.
Anspråket derpå har ock sedermera af både Regering och Ständer befunnits billigt och frågans bringande till slut har berott på den allmänna läroverks-regleringen och ifrågasättande af läget för läroverket. Slals-Ulsholtels Utlåtande M 148.
SD De underdåniga utlåtanden, som vederbörande, hvilka blifvit i frågan hörde, vid ofvannämnde tid afgåfvo, synas väl tillstyrka läroverkets förläggande i Piteå, hufvudsakligen på de skäl, att Piteå vore länets residensstad; att der redan funnes en skola med flere lärare, än i någon af länets öfriga stader; samt slutligen, att man till Piteå kunde påräkna lärjungar från den i Westerbottens län belägna staden Skellefteå.
Med ogillande af nämnde skäl, har Utskottets afdelning föreslagit ifrågavarande läroverks förläggande till Luleå, men innan frågan förekom i Utskottets plenum, hade någon, som särdeles intresserat sig för Piteå stads intresse, författat, låtit trycka och till hvar och en af Utskottets ledamöter utdela en slags promemoria, hvarigenom man söker dels vederlägga de skäl, som åberopats till grund för den föreslagna flyttningen, dels ock framhålla Piteå såsom rätta stället för det ifrågavarande läroverket.
Det lyckades ock, att genom denna, sannolikt af Piteå stads, i och för denna fråga hit till staden utskickade, Borgmästare författade samt af Stiftets Biskop och Doktor Nordlander undertecknade promemoria få afdelningens förslag undanröjdt och med stor pluralitet i Utskottet beslutadt, att läroverket skall förläggas i Piteå.
Ett gammalt ordspråk säger, att man, såvidt möjligt är, »hör söka ställa kyrkan midt i byn» och jag har ansett detta ordspråk har böra tillämpas samt Rikets Ständers ovilkorliga åliggande vara att tillse, det innevånarne i Norrbottens län mätte i denna för dem högst vigtiga fråga vederfaras den rättvisa, som de af en upplyst riksförsamling skäligen böra kunna påräkna.
Ulan att nu ingå uti någon speciel granskning af hvad den ofvannämnda promemorian innehåller, vill jag här endast, till vederläggning af densamma, fästa uppmärksamheten på nedannämnda omständigheter.
Maj:t har, på sätt jag här ofvan anfört, föreslagit och Rikets Ständer äfven insett behofvet af ett högre elementar-läroverks inrättande för Norrbottens län i Piteå eller Luleå.
Detta län, till arealen, ehuru icke till folkmängden, det största i hela riket, sträcker sig från södra gränsen af Piteå socken i norr 82 mil, med en bredd i medeltal af 40 mil.
Inom länet finnas 3:ne städer, Piteå, Luleå och Haparanda, af hvilka den förstnämnda är belägen 2'/2 mil från södra lans gränsen, Luleå ungefär 10 mil derifrån och Haparanda på ungefär 26 mils afstånd eller vid Torneå-elf.
Då nu ett högre eiementar-läroverk skall anläggas för detta län, utan afseende på något annat läns intresse, uti någon af dessa städer, anser jag sunda förnuftet böra säga en hvar, att Luleå är lämpligare för det ifrågavarande läroverket, än Piteå, äfven om distansen emellan Umeå och Luleå icke är alldeles lika, som emellan Hernösand och Umeå.
Försvararne af Piteå stads intresse hafva uppgifvit, att distriktet för Piteå skola omfattar en folkmängd af 60,000 innevånare; men om från denna folkmängd afdrages folkmängden inom Skellefteå samt Norsjö och Jörn, hvilka församlingar tillhöra Westerbottens län, och innehålla 19,742 personer, reduceras hela den 60 Stals-Ulskollels Uttalande Jls 148.
(Fortsättn.') af promemorie-författaren omtalade folkmängden inom nämnde s. k. distrikt till ungefär 40,000; hvaremot om man, såsom rätteligen ske bör, antager hela Norrbottens län såsom ett skol-distrikt, samt således tillägger innevånarne i OfverCalix, Neder-Calix, Öfver-Torneå och Neder-Torneå socknar, Haparanda stad och Torneå Lappmarker till sistnämnde 40,000, skall lämpligheten af elementar-läroverkels förläggande i Luleå vara alldeles i ögonen fallande.
Man säger väl, att Piteå skola, som anlades för mer än 200 år sedan, fick sin station derstädes af den anledning, att nämnde stad, såsom belägen midt emellan Umeå och LIaparanda, fanns dertill tjenligast.
Detta argument må slå för promemorie-författarens egen räkning, men kan icke för någon annan, åtminstone icke för den, som känner till de nordliga provinsernas historia och den egentligen på sednare liderna der förekommande tillvexten i folkmängd, vara öfvertygande.
Om vi således sätta oss tillbaka 200 år och betrakta nämnde provinsers dåvarande utseende, skola vi finna, alt Norrbottens och Westerbottens län, sträckande sig ända ifrån Ångermanland till långt på andra sidan af Torneå-elf, i anseende till den glesa befolkningen då utgjorde ett enda län, samt att Haparanda, som först under loppet af de sista decennierna blifvit anlagd, icke då utgjorde någon bebygd eller af folk bebodd ort, åtminstone ingalunda känd under namn af stad.
Nu deremot finna vi folkmängden norr om Luleå i beständigt tilltagande, bruks- och sågverks-anläggliingar samt inrättande af skeppsvarf årligen tillvexa samt handel och sjöfart så tilltagit, att såväl i Råneå, som i Öfver- och Neder-Calix finnas på hvardera stället 5 ä 6 bofasta handlande, af hvilka en del till och med äro skeppsägare och drifva utländsk handel.
Hvad beträffar den uppgiften, att församlingarne norrom
Råneå begagna för sina söner läroverket i Haparanda, kan väl densamma i så måtto vara rigtig, att de, som bo närmast Haparanda stad låta i nämnde stads skola bibringa sina barn de första grunderna; men den der befintliga skolan, som har en lärare-personal af 4, utaf hvilka en är anställd för Finska språket, är på långt när icke motsvarande ett elementar-läroverk, och kan således icke något inverka på den fråga, som nu är föremål för Rikets Ständers pröfning, ty klart är väl, att icke föräldrar eller målsmän sända sina barn, om de äro försigkomna i studier, till en sådan skola.
En uppenbar osanning innefattar promemorian, i thy, att deri säges, att skolhuset i Piteå, i händelse af skolans utvidgning, icke erfordrar någon tillbyggnad.
Promemorie-författaren har ock på sätt och vis erkänt den osanna uppgiften, då den längre ned i promemorian anmäler, att Piteå stads borgerskap inköpt f. d.
Landshöfdinge-residens-tomterna med derå befintliga åbyggnader, för att lemna tillräckligt utrymme för skolan.
Utom det jag härvid får anmärka, all, om jag icke är alldeles orätt underrättad, ofvannämnde residens-tomter äro af enskild person inköpte, vill jag upplysa, att skolbyggnaderna så väl i Piteå som i Luleå äro för Slals-Ulskottels Ullålande Jtä 148.
(Fortsättn.) 61 det ifrågavarande ändamålet otillräckliga samt behöfva således tillbyggas på hvilket af ställena läroverket än må anläggas.
Jag anser mig icke eller böra lemna oanmärkt, dels att folkmängden i Piteå efter år 1853 förminskats, enär Landshöfding samt vid Landskansliet och Landskontoret anställde embels- och tjenstemän sedermera flyttat till Luleå, der den till följd deraf tillvuxit, dels ock att det synes mig vara lämpligare att, såsom i de flesta andra län skett, förlägga elementar-läroverket på det ställe, der Landshöfdingen har sitt hemvist och således kan till någon del hafva uppsigt öfver ordningen i skolan.
Till följd af hvad jag nu haft äran anföra, hade jag ansett tydligt och klart ådagalagdt, att elementar-läroverket bordt förläggas i Luleå och anser derföre, att Rikets Ständer, om icke sådant för närvarande kan beviljas, böra besluta, att, med afslag å Utskottets tillstyrkande af nämnde läroverks förläggande till Piteå, ingå till Kongl.
Maj:t med underdånig anhållan, det måtte innan nästa riksdag Kongl. Majit infordra säker utredning, hvarest det för Norrbottens län nödigt ansedda läroverket lämpligast bör förläggas.» angående läroverket i Norrköping: af LIerr Björnstjerna, J. M., Prosten Tellbom samt Herrar Henschen och Nordvall. af Prosten Wåhlander: »Emot det beslut, hvaruti Stats-Utskottets pluralitet stadnat, rörande afstyrkandet af Herr Kontrakts-prosten Rundgrens, af mig biträdda, motion, om Norrköpings skolas uppförande bland Högre Elementar-läroverk, får jag anmäla min vördsamma reservation.
Utskottet har såsom allmän grundsats antagit, att de skolor, der lärjungarnes antal stiger till 200 eller derutöfver, böra utgöra fullständiga elementar-läroverk.
Undantag från denna grundsats har gjorts för skolorna i Strengnäs, Hernösand och Wishj, hvilka räkna ett mindre lärjunge-antal, än det ofvan angifna, men som uppkommit genom förening af Gymnasium och skola, äfvensom för skolorna i Ostersund med 134 lärjungar, Fahlun med 150, Umeå med 102, Carlskrona med 124, och Malmö med 184.
Granskar man nu detta förslag till högre elementar-läroverk och skälen derför, så har man svårt att inse orsaken, hvarföre Norrköpings skola blifvit från denna klass utesluten.
I sistnämnda skola uppgick nemligen vid innevarande höst-termins början lärjungarnes antal till 193.
Dessutom funnos vid nämnde tid 81 ynglingar, hvilka njöto undervisning i den enskilda läro-anstalt, som för fem år sedan i Norrköping inrättades, hufvudsakligen för att fylla ett derstädes länge öfverklagadt behof af ett högre läroverk, derifrån lärjungar kunde dimitteras till Akademien.
Då nu be - 62 Stats-Utskottets Utlåtande JM 148.
(Fortsättn.) malde läro—anstalt erhållit en sådan dimissionsrätt och sålunda är af en slags offentlig natur, så befinnes för närvarande antalet på dem, som erhålla allmän undervisning i Norrköping, uppgå till icke mindre än 274.
Detta stora lärjunge-antal, hvaraf säkerligen två tredjedelar äro stadens barn, tyckes hafva bordt berättiga Norrköping, att, vid nu pågående reglering af Rikets skolväsende, erhålla ett högre elementar-läroverk.
Härvid skall måhända någon göra den invändning, att lärjungarne i omförmälda privat-anstalt icke få tagas med i beräkningen, då man uppgör grunderna för Rikets offentliga läroverk.
Men om man också, ehuru detta förhållande tydligen hänvisar på behofvet af en utvidgad undervisnings-anstalt, vill afse dessa lärjungar; så är lärjurigarnes antal vid den der befintliga Statens skola, eller 193, redan så stort, att man utan fara för misstag kan påstå, att det uppgår till 200 och derutöfver, innan den föreslagna regleringen blifver satt i verket.
När man dertill besinnar, att Linköpings stift, som är det tredje i ordningen i afseende på folkmängden icke erhållit mer än ett fullständigt elementar-läroverk, då de flesta andra fått dels två, dels tre sådana; så kan man icke annat än förvåna sig deröfver, att den väckta motionen om
Norrköpings skolas uppförande bland högre elementar-läroverk blifvit afstyrkt.
Denna förvåning stegras ännu mer, om man anställer en jemförelse mellan Norrköping och Malmö, åt hvilken stad förmånen af ett högre elementar-läroverk blifvit förunnad.
Folkmängden i Malmö är omkring 16,000 personer, då den i Norrköping bestiger sig till omkring 18,000; lärjunge-antalet i Malmö uppgår för närvarande till 184, då det i Norrköping, oberäknadt de 81, sorn njuta undervisning i den omförmälda privata läro-anstallen utgör, 193; afståndet från Malmö till Lund är endast 1 '/> mil, då Norrköping är beläget fulla 4 mil från Linköping.
Utskottet framlägger visserligen skäl för sitt afstyrkande af motionen om ett högre läroverk i Norrköping och för sitt tillstyrkande af motionen om ett dylikt i Malmö, men dessa skäl äro i högsta grad haltande och sins emellan stridiga.
Utskottet afstyrker förläggandet af ett högre elementar-läroverk i Norrköping på deri grund, att »en betydlig läro-anstalt i samma stad blifvit nyligen genom Rikets Ständers frikostighet upprättad och att staden är belägen på endast fyra mils afstånd från Linköpings högre elementar-läroverk».
Men en dylik läro-anstalt är genom en lika stor Rikets Ständers frikostighet upprättad i Malmö och denna stad ligger på ännu kortare afstånd från Lunds högre elementar-läroverk.
Likväl har detta förhållande icke utgjort något hinder för Utskottet att tillstyrka en högre eleinentar-skolas förläggande i Malmö.
Såsom skäl för denna tillstyrkan anföras dels det förhållandet, att i Malmö förut funnits en högre lärdoms-skola, dels ock »den omständigheten, att, då Lunds läroverk redan har 300 lärjungar, tillräckligt utrymme inom detsamma svårligen lärer finnas, i händelse ett förut befintligt fullständigt elementarläroverk inom den starkt befolkade och i odling, som välstånd, raskt framåtskridande orten skulle reduceras till ett lägre.»
Men nu befinnes det, att lärjungarnes antal Slals-Utskollels Utlåtande M 14!].
(Fortsättn.) 63 i Linköping är större, än det i Lund, samt att Östergöthland föga eftergifver Skåne i befolkning och välstånd.
Månne man icke då haft lika mycket skäl att befara, det tillräckligt utrymme inom Linköpings läroverk svårligen skulle finnas, i händelse icke ytterligare ett högre elementar-läroverk förlädes i denna »starkt befolkade och i odling, som välstånd, raskt framåtskridande orl»? . ..
Hvad slutligen det åberopade skälet, att Malmö förut utgjort ett högre läroverk, beträffar, så synes detta förhållande snarare talu till förmån för Norrköping, än Malmö.
Ty, om
Norrköpings skola förut varit ett högre läroverk, med dimissionsrätt till Universitet; så är det utom allt tvifvel, att dess lärjunge-antal längesedan öfverstigit 200, hvarigenom, enligt den antagna grundsatsen, denna skola skulle hafva blifvit såsom ett fullständigt elementar-läroverk med 16 lärare uppförd.
Då sålunda antalet af de ynglingar, som söka allmän undervisning i Norrköping, sedan flera år tillbaka uppgått till närmare 300 och då derjemte alla de skäl, som tala för Malmö skolas utvidgande till högre elementar-läroverk, äro öfvervägande för Norrköping; så synes det mig oförklarligt, hur Stats-Utskottets pluralitet kunnat fatta ett beslut, som det nu öfverklagade.
Mig förekommer det såsom en uppenbar orättvisa mot ett samhälle, som dock är Rikets tredje stad och dess första fabriksstad, som oupphörligen framgått och framgår i industriel verksamhet och utveckling, och som alltid utmärkt sig för kärlek och trohet mot Konung och fosterland.
Jag ' har sålunda ingen annan utväg, än att hänskjuta saken till Rikets Ständers bepröfvande, i den förhoppning, att hos dem erhålla det enda jag begär — billighet och rättvisa.
Jag hemställer sålunda vördsamt, att Rikets Ständer, i likhet med hvad Stats-Utskottet föreslagit för läroverket i Malmö, måtte uppföra Norrköpings skola bland högre elementar-läroverk, med en lärare-personal af 1 rektor, 3 lektorer och 8 adjuukter.» angående aflöningen för rektorerne vid de lägre läroverken: af Professor Carlson: »Då kollegerna efter 13 år erhålla 2,300 R:dr R:mt i lön, står dermed icke väl tillsammans, att rektorerne i två-klassiga skolor kunna få endast 2,000.
Kollegan kan sålunda komma att blifva bättre lönad än sin förman.
I betraktande häraf anser jag en rektor i så beskaffad skola böra tilläggas rättighet att, då han i 13 år varit ordinarie lärare, åtnjuta 2,300 R:dr R:mt.» Häruti instämde Prosten Schram. angående vilkoret om prebende-pastoratens indragning: < af Friherre Leijonhufvud: »För min del kan jag ej biträda den del af Utskottets beslut, hvarigenom det bestämmer såsom vilkor för beviljandet af de före - 64 Stats-Utskollets Utlåtande JYl 148.
(Fortsättn.) slagna Iöne-förbältringarne, att alla prebende-pastorater skola indragas vid nuvarande innehafvares afgång, med undantag endast af dem, som äro anslagne lill läraren i tbeologien.
Jag delar visserligen deras åsigt, som önska att prebendepastoraterne skola upphöra alt utgöra en aflöning för lektorerne vid läroverken, och att dessa församlingar måtte komma i åtnjutande af samma fördel, som andra församlingar, alt hafva sin rätte själasörjare bosatt bland sig, hvilket ock torde vara ett oeftergifligt vilkor, för att han skall kunna som sig bör handhafva sitt anförtrodda vigtiga kall; men denna min litliga önskan kan ej förmå mig att biträda ett beslut, som synes mig vara förhastadt, eller åtminstone föreslaget i orätt ordning.
Prebendenas anslående till lön åt skollärare är nemligen endast den ena sidan af saken; men denna har ock en annan, som måste tagas med i betraktande vid förändringens vidtagande, nemligen lektorernas anställning såsom konsistorii— ledamöter.
Den sammansättning af konsistorierna, som för närvarande är den gällande, fordrar, att ett antal prester alltid tinnes att tillgå i stifts-staden; ty örn också äfven lekmän ej böra uteslutas från säte i konsistorierna, torde det dock vil ligt medgifvas, alt flertalet af konsislorialer bör fortfarande vara prester, och att det härtill erforderliga antalet i de flesta fall blir större, än att det kan värdigt fyllas genom stadens presterskap och de få theologiska lärarno vid läroverket.
Genom borttagandet af prebendena skulle således i löne-anslaget för desse sålunda erforderlige prestman uppstå en ganska betydlig brist, till hvars fyllande Utskottet ej anvisat någon tillgång.
Det synes äfven, som om dessa konsistorii-ledamöter svårligen skulle finna något lämpligare fält, än ungdomens undervisning, för användandet af den tid och de krafter, som deras befallning såsom konsistorii-ledamöter lemnar dem öfrige.
Om jag således, i likhet med majoriteten i Utskottet, ogillar, att lärare i icke theologiska ämnen aflönas med kyrkans inkomster, så kan jag deremot ej ogilla, att prester, på den tid sorn deras göromål såsom sådana lemnar öfrig, sysselsätta sig med lärare-befattningar.