Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Här för- varas, uppskäres och upplägges all den kalla maten för smörgåsbord och » sexor », och aptitretande bro- kigt breda sig på luftiga fack och hyllor för våra blickar de Hundratals växlande delikatesser, som gifva vårt nationela kära smörgåsbord en sådan retelse, omväxling och färg.
Med nästan öm an- dakt lyfter herr G-riffé från ett isblock en väldig bleckburk med den friskaste, grofkorniga silfvergrå kaviar.
korera rundt om.
Tvänne väldiga huggkubbar af ek med mordiskt glänsande bilor och en marmordisk midt på golfvet.
P å en sida en stapel korgar med olika korfsorter, på en annan ett led kött-tinor af hittills oanade dimensioner.
Och där i hörnet en väldig, nära manshög marmormortel, i hvilken fär- serna förarbetas.
Finns då ingen ände på denna labyrint, där vi nu förts fram och åter i tvänne timmar och ändock icke ana nå- got slut?
Vore blott benen lika villiga som vårt intresse.
Lilla fru Tora stöder hårdt på min arm.
Men med ens rycker hon till, hennes ögon få en lifligare glans, och hennes näsa insuper begär- ligt en fin aromatisk ånga.
Ack, hennes kvinnliga instinkt bedrar henne ej: på långt håll vädrade hon det sanktuarium, där vi strax efter befinna oss — Vi tåga så genom det ena rymliga vistrummet efter det andra, alla lika glänsande hemtrefliga i sitt elektriska ljusflöde, inredda hvart och ett efter sin olika uppgift och med en temperatur, som oupphörligt växlar, på det omsorgsfullaste reglerad efter ändamålet.
Och öfverallt en oafbruten verk- samhet och id af talrik kvinnlig och manlig be- tjäning.
Se här är fåglarnes rike.
Midt på golfvet en stab fågelplockerskor i en böljande sky af dun.
Rundt kring väggarna ligga, uppstaplade fack öfver täck, hjärpar, orrar, tjäder, ripor oeh kycklingar, medan de kalla luftströmmarne från iskaren där- under sila in mellan de yfviga fjädrarne.
Förnöjd smeker hr Griffé en fet, nyploekad kapun öfver det hvita skinnot, som sitter sä spändt och mjällt som någonsin den smidiga gant de Suedeen på fru Toras lilla hand.
genskapen.
Treiäldt säll, du afundsvärde lager- mästare, som uppvaktad af dina två adjutanter, la- gerclrängarne, härskar öfver detta stolta rike, och som på fem minuter — allt efter ditt sinnes stäm- ning oeh behof — kan tillryggalägga vägen från den arktiska svalkan kring dina champagnekolon- ner till de mildt tempererade zoner, där Lafite och Margaux höja sina vördnadsvärda slottstinnar!
kaffeköket.
Här råder, som ju rättvist är, en kvinnlig här- skarinna, och matt sjunker jag ned på en stol, me- dan den lilla frun med nyvaknadt intresse låter föra sig omkring och invigas i allt, från det minsta till det största.
Det var » det mest storartade af hela inrättningen », som jag här gick förlustig, för- säkrade hon mig sedan: do båda väldiga filtrerkok- apparaterna från Wien, kaffekokningens stad par préférence, af glänsande koppar, som signalera med änghvisslor som riktiga lokomotiv, när den ljufva mokkan är färdig, och som här omsätta 12 kilo » Den bar just nyss kommit med Express, » säger kaffe om dagen i de bruna nervstärkande drop- han, » och är first classe.
Men så kostar den också parna; de behändiga varmskåpen, som hålla te- och ehokoladkopparne vid den rätta, betydelsefulla tem- 27 kronor kilon. » Och han lägger för oss till smakprof på en kokett peraturen; dc inventiösa elektriska hissarne, isskå- liten kaviarskäl af kristall och silfver, som han häm- pen för den kallskurna te-maten, kaffekvarnarne, den förtjusande servisen — allt, allt hade funnit tat från den långa raden på hyllan där bredvid.
Men vi fortsätta vår vandring och komma här- fru Toras utomordentliga gillande!
näst in i » grönsaksrummet ».
En frisk doft af Till gengäld firade mina manliga intressen en kryddor och grönska slår oss till mötes, och oförgätligt njutningsrik stund, då vi något senare skulle vi döma af den vackra trädgårdsutställning, förirrade oss in i vinkällarens labyrinter.
Hade icke som här presteras, kunde vi lätt tro oss grundligt lagermästaren, herr Andersson, likt en modern The- » lurade april » med afseende på årstiden.
Färsk seus skyndat till vår hjälp, hade vi nog ännu van- sparris i kompakta buntar, dito blomkål, spenat, kat omkring i dessa vindlande gångar, där dock gurkor, rosenröd potatis — det riktigt vattnas i oöfverskådliga rader af de förnämaste » märken -- munnen vid alla dessa primeurer. '
erbjuda ett sällskap, väl ägnadt att förljufva fån- Och här ha vi fiskarnes sal, ett sannskyldigt akvarium!
Rymliga bassänger med friskt cirkule- rande vatten uppbevara hafvets invånare, ännu vid lif och sprattlande nytra i lycklig okunnighet om det autodaféens öde, som så nära hotar dem.
På ett annat håll hvilar den redan slaktade fisken på sina isbäddar, väldiga metallglänsande laxar, gösar och gräddhvita sjötungor.
Höga berg af ännu obrutna ostron vänta sin tur i en afdelning, där tvänne ostronbryterskor med skicklig hand utöfva sin konst.
I » glaccrummet » snurra glacemaskinerna rundt under ett par drängars kraftiga näfvar.
» Köttboden » ensam ger interiören af en hel, stor- stadsmässig slaktarbutik.
Här stå vågarne, på hvilka allt köttet väges, omedelbart som det levereras, för att sedan hängas upp längs väggarna, där blod- röda kreaturshalfvor och små blekfota spädgrisar de- Vi kasta i förbifarten en indiskret blick in i be- tjäningens rymliga och trefliga matsal, där de till öfver ett hälft hundratal uppgående vaktmästarns i olika lag intaga sina mål, och bakom hvilken be- kväma toalettrum för desammas räkning finnas in- redda.
Vi beundra en amerikansk knifskurnings- maskin, som hos hvarje husmoder måste insnurra den billigaste öfvertygelse om transatlantiskt upp- finnargeni; vi afprofva en hiss för matvaror, som på en gång kan kila upp med 700 kilo, alltså ett ganska ordentligt » skrofmål »; och så öfverantvar- das vi åt en snäll fröken, som för spiran i den s. k.: - konservkammaren ».
Här breda » kolonierna » ut sina skatter, här dof- tar frukten, här blinka konservdosorna, här trona sylter, gurkor och pickles, här stapla sig ägg, bröd, ljus, tändstickor upp till takhöga monument öfver sin egen förträfflighet och oundgänglighet.
Och förbi maskinrum, snickarbodar och tombu- teljkällare föras vi, nu nästan viljelösa, genom nya gängar och trappor för att pröfva våra domnande nerver gent emot en sista, öfvevväldigande sen- sation.
Hvilken hittills odrömd värdighet besitter väl den kvinna, som nu välkomnar oss midt i en omgif- ning af skyhöga drifvor?
Drifvorl Det är ju en Carl J o h a n s o n s Möblering och Dekorering Sängar och Sängkläder, Möbeltyger, M ö b l e r i n g s - A f f ä r, våningar stilriktigt elegant.
126 i dast » linnerummets » drottning, som räknar ut sin dagliga tvätt.
.Kära läsarinna, du livilkons välförsedda linne- skåp hittills utgjort din högsta stolthet, må du in- till din sista stund förskonas från smäleken att, som nu lilla fru Tora, ställas ansikte mot ansikte med en modern storstadsrestaurants duktygsförråd.
Sedan vi lyckligt k i s s a t oss fram " lellan de stap- lar af neddragna servetor och dukar, som förbru- kats under det sista dygnet — 1,500 serveter, för att nu bara nämna en artikel, » dragas ned » pr dag — och hvilka just väntade karlarne från tvättin- rättningen, började en generalmönstring i linneskå- pen, från hvilken jag endast erinrar mig fabelak- tiga siffertal, som surrade kring mina öron, i för- bindelse med allehanda textila termer, såsom: silf- verskynken, kökshanddukar, glashanddukar, hand- serveter, bredserveter, köksförkläden, kyparförklä- den o. s. v. i oändlighet.
Hufvudyr, tillintetgjord, tumlar jag tillbaka öf- ver tröskeln, och fru Tora följer mig, stum som en fisk, * * D U N 1895 Och mörka flickor med sorglös min, och fula häxor med listigt grin i brokig klunga kring elden sjunga en sång om sol och tokayervin.
När Janko, född på bulgarisk slätt, med stråken smeker fiolen lätt, de andra tystna och endast lyssna med hand kring staf eller amulett.
Den mörka skogens melankoli, den vind, som tumlar på heden och blodets susning ge färg och tjusning åt Jankos yrande melodi.
fri, Ett eko svarar; i vindens spår dess trollska tonfall till lägret når.
Och ögon brinna hos man och kvinna, ty längtans fågel på spaning går.
* Ah!
Så stå vi då ändtligen åter häruppe — på » Guds gröna jord », höll jag på att säga — men egentligen var det i den mattbelagda, eleganta vesti- bulen utanför Operakällarens matsal.
Vi draga djupt efter andan, våra blickar mötas och vi förnimma en lätt skälfning i knävecken.
Fast Janko stråken ej längre rör, » Vet ni, hvad vi nu först af allt behöfva? » frå- ej melodien i fjärran dör: gar jag till sist, när jag hämtat mig tillräckligt där klippor stupa för att finna ord.
i dälder djupa, » Nej, » säger fru Tora matt.
» Följ mig.~&gt; hon klingar ut lik en mäktig kör.
J a g lägger hennes arm.
under min.
Vid ett af de väldiga spegelglasfönstren inne i den slottslika dräkt matsalen finna vi genast plats; klockan är ännu Och hemlös skara i sliten förnimmer sången, som brusar käckt endast tu — just lagom tid för en liten lunch.
Där utanför breder sig den sköna Mälardrott- och hälsning sänder ningens skönaste panorama, strömmen sjuder och från sagoländer, skummar, solstänket dansar och gnistrar, måsarne dit foten sträfvat, men aldrig räckt.
— alltjämt lika omättliga — kretsa ännu öfver sitt dagslångt dukade bord.
Hur skulle man kunna undgå att komma i stäm- Så har det sjungit i tusen är ....
ning!
Och skulle don ytterligare kunna krönas af Zigenafn lyssnar och går och går något i världen, så må det väl vara af den Mel åla med trolldomstecken terrasse, som inom kort doftar på vårt silfverfat och i mantelvecken, med sin smältande kronärtskocksbotten och fint syrliga sauee bearnaise till och med aflockar fru men fjärran målet han aldrig når.
Toras läckergom en liten belåten smackning.
En half Ayala från vår vän lagcrmästaren » i djupa källarhvalfvet » låter i rätta ögonblicket sin kork festligt smälla.
Och, gripna af samma tan- ke, höja vi på en gång våra glas, och med en spröd ton klinga de tillsammans: Hygieniska råd för skolflickor.
Läkarne » Operakällarens skål!
&gt; vid några af hufvudstadens högre flickskolor, näm- » Underjordens skål! » ligen vid Normalskolan för flickor E. Sederholm, vid Atheneum M. Sondén och vid Södermalms Det glaset tömma vi i botten.
högre läroanstalt för flickor F. W. Warfvinge, h a för vinnande af möjligast bästa resultat i afseende å barnens andliga och lekamliga uppfostran före- nat sig om ett gemensamt principuttalande rö- rande de grundläggande hufvudpunkterna för det inbördes samarbetet mellan skolan och hemmet.
Enligt hrr läkares mening bör noga tillses, att barnen gå tidigt till sängs — kl. 8, senast kl. 10, allt efter deras ålder —; att de ej försumma mor- höstkväll skymmer, i skogens snår gonmålet — omväxlande gröt, välling, mjölk eller chokolad (kokt med mjölk) — äfvensom att de en hemlös skara sitt läger slår, till den andra frukosten och middagen få lämplig och närande föda i tillräcklig mängd; att de badas och eld, som blänker, eller tvättas (med tvål) öfver hela kroppen en reflexer stänker gång i hvarje vecka; att de vistas ute en stund efter middagsmålet och först därefter börja läx- i svart och knollrigt zigenarhår.
läsningen, hvilken må slutas något före sängdags; att de vid läsning, skrifning och räkning sitta så raka som möjligt och h a tillgång till god och till- Ur vagnens bylten mot lågans sken räcklig belysning, samt att de ej hålla ögonen för sig dristigt sträcka små späda ben: nära boken eller papperet; att de under fritiderna sysselsätta sig med lekar och lämpliga idrotts- det bruna skinnet öfningar samt icke för mycket med nöjesläsning, i blotta linnet och att de få använda rymliga och tillräckligt sig tumlar snart öfver mossklädd sten.
varma kläder, som ingenstädes öfva tryck.
1 U P Zigenare.
Det vore önskligt, att de * sa regler vunne det beaktande, som de så väl förtjäna.
Huru enkla och själfklara de i sig själfva än tyckas vara, är det dock en dagligen upprepad erfarenhet att de ytterst ofta icke eller ock blott ofullständigt följas.
* Redaktrisen af Iduns vegetarianska normalmatsedlar, under sitt märke L.
D. väl känd för våra läsarinnor, alias fru Leontine Deut- gen, h a r i dagarne å Djursholm invid Stockholm öppnat ett » diethem ».
Fru D. är äfven i vida kretsar bekant genom anordnandet af flere » vege- tariska middagar », till hvilka allmänheten haft tillträde och där hon dokumenterat sig såsom ovanligt skicklig i tillredandet af vegetabiliska födoämnen, hvilka i många fall under hennes konstförfarna händer bli sannskyldiga läckerheter.
Fru Deutgen har, efter att själf h a genomgått en mycket svår sjukdom och endast genom strängt iakttagande af vissa dietiska regler blifvit åter- ställd, sedan li år tillbaka varit och är verksam för utbredande af kännedom om och tillämpande af den vegetariska dietkuren.
Denna kurs väl- görande verkningar i synnerhet i en del sjukdoms- fall, såsom exempelvis magkatarr och därmed van- ligen förenad nervositet och sömnlöshet, äro n u - mera ock af flere läkare erkända.
Hemmet är inrymdt i en för ändamålet uppförd villa, kallad Stenhäll, praktiskt inredd med en komfortabel bostadsvåning och för de eventuella patienterna väl afpassade sofrum, samt dessutom på taket en lanternin, afsedd för » solbad » och hvarifrån m a n har en förtjusande utsikt öfver nej- den, till långt ut på Värtan.
I kuren ingå dess- utom, där så finnes behöfligt, vattenbehandling och massage; medikament förekomma däremot icke annat än i något specielt, af hemmets läkare, d:r Kjerner, föreskrifvet fall.
Tills vidare kan fru Deutgen endast emottaga åtta patienter, men tillfälle till en utvidgning af hemmet saknas icke, och möjligen skall en sådan snart nog visa sig af nöden.
Idun i utlandet.
Två af norra Englands förnämsta tidningar, Newcastlo Daily Chronlcle och Newcastle WecMi / Chronicle innehålla för den 30 mars ytterst smickrande omnämnanden af Idun, närmast med anledning af den biografi af Elin Ameen, som beledsagade Gerda Grass ' porträtt i vårt nummer af den 15 mars.
En teaterafton af sällsynt intresse bereddes den fulltaliga och utvalda publik, som i tisdags öfvervar uppförandet å k. operan af Ibsens mäktiga sagospel » Per Gynt » med biträde af Au- gust Lindberg och sällskap.
Det omfångsdigra diktverket hade rätt väsentligt måst sammandra- gas och förkortas för att något så n ä r gå in i scenens ram, men detta oaktadt kom dess rika skönhet ypperligt till sin rätt, tack vare det stäm- ningsfulla, vårdade utförandet, den smakfulla iscensättningen och Griegs beledsagande, färg- mättade musik, som på ett charmant sätt exekve- rades af hofkapellet.
August Lindbergs Per Gynt var alltigenom en prestation, som gör den gedigne konstnären he- der; förträffligt betonades de skiftande stämnin- garna af vekt drömmen, pojkaktig uppsluppenhet, lättsinnig ytlighet och skrytsam egoism hos denne halfheternas sagoprins, liksom sedermera åt den bittra skepticismen h o s den vinddrifne mannen, som slutligen finner försoning och luttring i den trogna, offervilliga kärlekens famn.
Med mycken förtjänst sekunderades h a n af flere bland de öfriga rollinnehafvarne.
Så gaf Sigrid Procht åt mor Åse den rätta färgen redan i första tablåns drastiska straffpredikarscen, och den gri- pande dödsscenen i tredje akten fick ett högst erkännansvärdt utförande.
Hildur Stmenows Sol- vejg intog genom vinnande innerlighet; i de sista scenerna remplacerade för sångens skull i denna roll fröken Lindegren, hvilken äfven berömvärdt löste sin uppgift.
Fru Lindberg som Dovre- gubbens dotter förtjänar desslikes ett obetingadt lofordande.
För öfrigt utfördes de många olikartade rollerna nästan utan undantag godt, och de lifliga folk- scenerna, trollupptågen i Dovrefjället, den orien- taliska baletten vid profetens hof gingo med fart och lust, vittnande om insiktsfull och samvets- grann regie.
In i ganska små detaljer nådde denna omvårdnad om iscensättningen och bidrog o
till det helas äkta stämning, en stämning som till och med sträckte sig ända till intensiva lukt- förnimmelser, då den » fullt naturliga », lefvande lilla gethjorden framfördes utanför Solvejgs säter- hydda.
Erkännansvärdt korta mellanakter till trots, drog föreställningen ut till kl. 11,30, men publikens intresse hölls uppe till det sista, och lifligt bifall blef en välförtjänt belöning för det sätt, hvarpå den mer än vanligt fordringsfulla uppgiften löstes.
Södra teatern har under den gångna påskhelgen för utsålda hus uppfört ett nytt » svenskt original », ett skådespel i icke mindre än fem akter och diverse tablåer, öfverfyllda af äfventyr och roman- tik och drypande af blod.
» Rose Lacombe » spe- lar under franska revolutionens skräckperiod 1794 och lämnar intet öfrigt att önska i afseende på omväxlande scenerier och rafflande effekter.
Utan tvifvel hade det varit bäst på sin plats på Folk- teatern och inför en publik, som i öfrigt söker sin andliga läskning inom kolportageromanens genre.
Äf ?en på Söder rönte det nu den lifligaste resonnansen från den allra högsta » hyllan ».
Bland sina förtjänster kan det nya stycket olvifvelaktigt räkna egenskapen att på det lifligaste sysselsätta teaterns hela personal intill sista man, pä många händer till och med i dubbla roller.
Att framhäfva någon särskild, där alla så ärligt bemöda sig, vore nästan en orättvisa, den vi också ämna undvika.
— För innehafvare af en rörlig fantasi torde det färska programmet erbjuda åtskilligt att taga vara på.
ligtvis en dundrande applåd som den pratsamma mjölksurran.
Hr Hedlund var en präktig ridknekt och fru Sternmll och hr Nyblom hvardera bra på sin plats som de inlriganta kammartjänarne.
— Följde så hr Personnes af lifligt bifall åtföljda förträffliga framsägande af den af honom själf från franskan öfversatta monologen » När Petter- qvist skulle debutera » samt till sist Heibergs upp- sluppna vådevill » De oskiljaktige », hvilken genom fru Hartmanns oefterhärmliga återgifvande af den 13-åriga Carolinas roll aldrig förfelar att väcka högtider af skratt.
Men äfven matinégifverskan skördar här lifligt och välförtjänt bifall som den hurtige sjökadetten Paul.
Programmet utfylldes med ett par af fru Maria Gerhaar varmt och känsligt föredragna sånger af Arlberg och Körling.
Påskhelgens konserter och matinéer inleddes som vanligt med fader Haydns härliga och alltid lika populära oratorium » Skapelsen », gifvet äfven nu i Östermalms kyrka med biträde af k. hofkapellet samt flere framstående artister.
Jämte denna konsert torde bland påskens mu- siktillställningar i främsta rummet böra nämnas symfonikoiiserten å k. operan påskdagen.
Pro- grammet upptog som nyhet Smetanas symfoniska dikt » Moldau », hvilken visade sig vara en ton- målning af synnerligen anslående och intressant art, den där ock, ypperligt utförd som den blef, väckte publikens lifliga bifall.
Att detta i ej min- dre grad kom de båda symfonierna af Beei hoven (b-dur) och Haydn (g-dur) till del är naturligt.
Finalen i den sistnämnda måste till och med om- tagas.
Programmet utfylldes med Wagners för- spel till » Mästersångarne » och M. Bruchs hebrei-ka melodier » Kol Nidrej », i hvilket sistnämnda stycke violoncellstämman, om man undantager någon liten brist i inlonationens renhet, förtjänstfullt ut- fördes af medlemmen af k. hofkapellet G. Bach.
Hofkapellet förtjänar ock för hela denna konsert det amplaste erkännande, och detsamma kunde nog räkna sig till godo en del af de ovationer, som hela aftonen ägnades dess utmärkta ledare vid detta tillfälle, förste hofkapellmästaren C. Nord- quist.
— En musiktillställning under påskhelgen, som man vant sig vänta mycket utaf, är hr Axel Rund- bergs matiné, särskildt på grund af de biträdande förmågorna och de många nyheter, programmet plägar upptaga.
Förväntningarna blefvo ej heller i år besvikna.
Biträdd af k. operans mest fram- stående kvinnliga och manliga sångkrafter, gafhr R. påskdagen i Berns ' salong en matiné, hvars program upptog ej mindre än inemot ett dussin här förut ej utförda nummer, bland dem många värdefulla.
Största bifallet väckte hr Vallenius med sina finska, ungerska och danska folkvisor, fröken Labia med ett par sydländska visor, fröken Kragballe med Arditis » Parlavals » samt hr Ödmann med sitt utmärkta föredrag af trenne anslående romanser af Svcdbom.
Ett par särdeles tilltalande nummer utgjordes af tvänne terzetter, förträffligt föredragna af fröknarna Kragballe, Frödin och Almati, hvilka båda senare äfven sjöngo hvarsitt par solonummer.
Värdefullt biträde lämnades vidare af fröken Sparrman och hr Söderman.
Matinén inleddes af hr Rundberg själf, hvilken ock sedermera ackompagnerade alla programmets nummer.
Publiken fyllde salongen nästan til!
sista plats och belönade de uppträdande med rik- ligt bifall.
— Oupplösliga band.
, msider h a d e j a g u p p n å t t kajen och blic- k a d e m i g s p a n a n d e omkring.
F a s t ä n det börjat s m å d u g g a, tänkte j a g icke p å att v ä r n a mig m e d ett paraply.
J a g fann n ä s t a n b e h a g i regnet, s o m svalkade mitt u p p h e t t a d e ansikte.
F ö r d e t rörliga lifvet, lastandet, transpor- t e r a n d e t af resgods, koffertar och kistor h a d e jag icke en blick.
J a g vet endast, att j a g s å godt sig göra lät höll m i g u r vägen, m e d a n jag s o m en vaktpost v a n d r a d e fram och till- baka, u t a n att släppa landgången u r sikte.
Min väntan sträckte sig emellertid u t till det oändliga, m e n ä n d å såg j a g icke en skymt af en viss högväxt, bredaxlad gestalt, och j a g h a d e j u s t börjat fundera p å möjligheten, att h a n färdats e n a n n a n v ä g ä n d e n s o m v a r uppgifven eller uppskjutit sin resa, hvilket för m i g ungefärligen k u n d e vara af s a m m a betydelse, d å j a g gjorde e n u p p t ä c k t, s o m kom mig a t t utstöta ett glädjeskri.
Väl om- b o n a d och insvept i en plaid stod mina tan- k a r s föremål, längst bort p å å n g a r e n s akter- däck, lutad öfver relingen.
Hela d e n tid j a g vankat fram o c h tillbaka h a d e h a n således varit o m b o r d.
Utan vidare b e t ä n k a n d e b a n a d e j a g mig v ä g fram mellan otaliga m ö t a n d e hinder.
S n a r t stod j a g tätt b a k o m J o h n Wollert och för att ådraga mig h a n s u p p m ä r k s a m h e t h a d e j a g icke någon a n n a n r å d än att lägga min hand u n d e r h a n s arm.
Han spratt till, h a n höll mig på en a r m s - längd ifrån sig, d ä r p å kysste h a n mitt regn- d r y p a n d e ansikte, och s o m h a n måtte ha tyckt, att detta v a r en ganska behaglig sysselsätt- ning, gjorde h a n d e t gång på gång, och j a g lutade hufvudet m o t h a n s fuktiga plaid, me- dan j a g fann, att j a g aldrig förr hvilat så lugnt o c h tryggt.
Med j u b l a n d e glädje s å g j a g h ä r u n d e r u p p En lika gouterad matiné var den, som annandag till det r e d b a r a, vänliga ansiktet och in i el- påsk gafs å Dramatiska teatern af fru Eva Hamrin.
diga ögon, o c h j a g glömde all oro o c h, lin- Programmet upptog som nyhet ett tyskt 1-akts- lustspel » I köket », en riktig bagatell, men som drigast sagdt, d e t något förhastade i att s å genom det på alla händer förträffliga utförandet h ä r h a gifvit mig åstad.
J a g glömde min erhöll ett visst värde.
Särskildt förtjänar fröken o h ö r s a m h e t m o t tant o c h mitt egenmäktiga Ahlander de amplaste loford för sitt dråpliga åter- beteende, j a g glömde alla större eller m i n d r e gifvande " af den gamla kokerskan.
Hr Hamrin gaf med säker komik en god framställning af obehag, j a g glömde allt för min n y a, under- kusken och matinégifverskan själf vann bifall som b a r a lycka.
den täcka husan.
Fru Harimann knep sig natur- » Men hvad skall det h ä r egentligen betyda, Extra fin Marsala Ella? » sade h a n, sedan d e första o s a m m a n - h ä n g a n d e orden h a d e tystnat.
» Hur skall j a g förklara din n ä r v a r o?
» » D u h a r j u en gång sagt, John, » hviskade jag, » att d u inte k a n lefva utan mig o c h.
och j a g h a r n u kommit till dig därför a t t j a g önskar d u m å t t e få en lång l i f s t i d.
» » Amen! » H a n s å g riktigt högtidlig u t.
» Till- s a m m a n s m e d dig h a r j a g inte något h ä r e m o t, » tillade h a n m e d ett af sina plötsliga leenden, » såvida d u vill lofva att uppföra dig riktigt vänligt o c h s n ä l l t?
» J a g vet icke hvad j a g lofvade, o c h icke heller k o m m e r j a g s å noga ihåg de löften, han i sin t u r afgaf, j a g vet endast, att om vi lofvat något, så h a vi hållit det s a m t blif- vit lyckliga makar.