Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jesus sade till honom: Gack, din tro hafver gjort dig helbregda.
Och straxt fick han sin syn, och följde Jesum i vägen.
Och då de kommo in mot Jerusalem, till Bethphage och Bethanien, vid Oljoberget, utsände han två af sina Lärjungar;
Och han sade till dem: Går i byn, som för eder är; och straxt I kommen derin, varden I finnande en fåla bunden, der ännu ingen menniska på sutit hafver; löser honom, och hafver honom hit.
Och om någor säger till eder: Hvi gören I detta?
säger: Herren behöfver honom; och då skall han straxt sända honom hit.
Så gingo de bort, och funno fålan bunden för dörrene, vid vägamotet, och löste honom.
Och somlige, som der stodo, sade till dem: Hvad gören I, att I lösen fålan?
Då sade de till dem, såsom Jesus hade budit dem; så läto de betämma dem.
Och de hade fålan till Jesum, och kastade sin kläder på honom; och han satte sig deruppå.
Och månge bredde sin kläder på vägen; och somlige skåro qvistar af trän, och strödde på vägen.
Och de der föregingo, och der efterföljde, ropade, och sade: Hosianna!
välsignad vare den, som kommer i Herrans Namn.
Välsignad vare vårs faders Davids rike, som kommer i Herrans Namn; Hosianna i höjdene!
Och Herren gick in i Jerusalem, och i templet, och besåg all ting.
Och när det led åt aftonen, gick han ut till Bethanien, med de tolf.
Och dagen derefter, då de gingo ut ifrå Bethanien, hungrade honom.
Och han fick se ett fikonaträ der långt ifrå, som löf hade; dit kom han, om han tilläfventyrs måtte finna der något uppå; och då han kom dit, fann han der intet annat än löf; ty det var icke då tid till fikon.
Och Jesus svarade, och sade till det: Äte aldrig någor härefter frukt af dig till evig tid.
Och hans Lärjungar hörde det.
Och de kommo till Jerusalem.
Och Jesus gick in i templet, och begynte utdrifva dem som sålde och köpte i templet; och förstörte de vexlares bord, och deras stolar som dufvor sålde;
Och stadde icke till, att någor bar något genom templet.
Och han lärde, och sade till dem: Är icke skrifvet: Mitt hus skall kallas ett bönehus allom folkom?
Men I hafven gjort det till en röfvarekulo.
Och de Skriftlärde och öfverste Presterne fingo det höra; och begynte söka efter, huru de kunde förgöra honom, men de fruktade för honom; ty allt folket förundrade sig på hans lärdom.
Och då aftonen kom, gick han utu staden.
Och om morgonen gingo de der framom, och sågo fikonaträt förtorkadt vara intill roten.
Då kom Petrus det ihåg, och sade till honom: Rabbi, si, det fikonaträt, som du bannade, är förtorkadt.
Jesus svarade, och sade till dem: Hafver trona till Gud.
Sannerliga säger jag eder: Hvilken som helst sade till detta berg: Häf dig upp, och kasta dig i hafvet; och han tviflade intet i sitt hjerta, utan trodde så ske skola som han sade; honom skall ske allt det han säger.
Derföre säger jag eder: Allt det I bedjen i edra böner, tror att I fån det, så skall det ske eder.
Och när I stån och bedjen, så förlåter, om I något hafven emot någon; på det edar Fader, som i himmelen är, skall ock förlåta eder edra brister.
Men om I icke förlåten, så skall icke heller edar Fader, som är i himmelen, förlåta det I bryten.
Och som de kommo åter till Jerusalem, och han gick i templet, kommo till honom de öfverste Presterna, och de Skriftlärde, och de äldste;
Och de sade till honom: Af hvad magt gör du detta?
Och hvilken hafver gifvit dig denna magten, att du detta göra skall?
Jesus svarade, och sade till dem: Jag vill ock något spörja eder; svarer mig, så vill jag säga eder, af hvad magt jag detta gör.
Johannis döpelse, var den af himmelen, eller af menniskor?
Svarer mig.
Och de tänkte vid sig, och sade: Säge vi, af himmelen; då säger han: Hvi trodden I honom icke då?
Men säge vi, att den var af menniskom, rädes vi för folket; ty alle höllo Johannes för en sann Prophet.
Och så svarade de, sägande till Jesum: Vi vete det icke.
Svarade Jesus, och sade till dem: Icke heller säger jag eder, af hvad magt jag detta gör.
Och han begynte tala dem till i liknelser: En man plantade en vingård, och gärde deromkring en gård, och grof en press, och byggde ett torn, och lejde honom ut vingårdsmännom; och for så ut i fremmande land.
Och då rätta tiden var, sände han sin tjenare till vingårdsmännerna, att han skulle anamma, af vingårdsmännerna, utaf vingårdsens frukt;
Men de togo honom, och slogo honom, och läto honom gå ifrå sig tomhändtan.
Åter sände han till dem en annan tjenare; den kastade de hufvudet sönder med sten, och läto honom gå ifrå sig försmäddan.
Åter sände han en annan, den dråpo de; och många andra, somliga hudflängde de, och somliga dråpo de.
Så hade han ännu en enda son, den han kär hade; honom sände han ock till dem på det sista, sägandes: De hafva ju en försyn för min son.
Men vingårdsmännerna sade emellan sig: Denne är arfvingen; kommer, låter oss dräpa honom, så varder arfvedelen vår.
Då togo de honom, och dråpo honom, och kastaden utu vingården.
Hvad skall nu vingårdsherren göra?
Han skall komma, och förgöra vingårdsmännerna, och få vingården androm.
Hafven I ock icke läsit denna Skriften?
Den stenen, som byggningsmännerne bortkastade, är vorden en hörnsten;
Af Herranom är detta gjordt, och är underligit för vår ögon.
Och de sökte efter att gripa honom; men de räddes för folket; ty de förstodo att han sade denna liknelsen om dem.
Så gåfvo de honom öfver, och gingo sin väg.
Och sände de till honom några af de Phariseer, och de Herodianer, att de skulle gripa honom i orden.
Då de kommo, sade de till honom; Mästar, vi vete, att du äst sannfärdig, och sköter om ingen; ty du ser icke efter menniskors person, utan lärer Guds väg rätt.
Är det ock rätt, att man gifver Kejsarenom skatt, eller icke?
Skole vi gifvan, eller icke gifvan?
Men han förstod deras skrymtan, och sade till dem: Hvi fresten I mig?
Tager hit penningen, att jag må se honom.
Och de båro honom fram.
Då sade han till dem: Hvars beläte och öfverskrift är detta?
Sade de till honom: Kejsarens.
Då svarade Jesus, och sade till dem: Så gifver Kejsarenom hvad Kejsarenom tillhörer, och Gudi det Gudi tillhörer.
Och de förundrade sig på honom.
Så kommo de Sadduceer till honom, hvilke säga att ingen uppståndelse är, och sporde honom, sägande:
Mästar, Mose hafver skrifvit oss: Om någors mans broder dör, och låter hustru efter sig, och låter ingen barn efter sig, då skall hans broder taga hans hustru, och uppväcka sinom broder säd.
Det voro sju bröder; och den förste tog sig hustru, och han blef död, och lefde ingen säd efter sig;
Och den andre tog henne, och blef död; den icke heller lefde säd efter sig; och den tredje sammalunda; Så att sju togo henne, och lefde dock ingen säd.
Sist af allom dödde ock hustrun.
Hvilkensderas hustru skall hon nu vara i uppståndelsen, då de skola uppstå?
Ty sju hade haft henne till hustru.
Svarade Jesus, och sade till dem: I faren ville, derföre att I icke veten Skriftena, ej heller Guds kraft.
Ty då de uppståndne äro ifrå de döda, tager man sig icke hustru, och icke gifs heller hustru manne; utan de äro såsom Änglar, som i himmelen äro.
Men om de döda, att de skola uppstå, hafven I icke läsit i Mose bok, huruledes Gud talade med honom i buskanom, sägandes: Jag är Abrahams Gud, och Isaacs Gud, och Jacobs Gud?
Han är icke de dödas Gud, utan deras Gud, som lefva.
Så faren I nu mycket ville.
Då gick en fram af de Skriftlärda, den derpå hört hade, huru de tillhopa disputerat hade, och hade sett att han hade väl svarat dem, och sporde honom till: Hvilket är det yppersta af all budorden?
Jesus svarade honom: Det yppersta af all budorden är detta: Hör, Israel; Herren vår Gud är allena Herre;
Och du skall älska din Herra Gud, af allt ditt hjerta, och af allo dine själ, och af all din håg, och af allo dine magt.
Detta är det yppersta budet.
Och det andra är desso likt: Älska din nästa som dig sjelf.
Intet annat bud är större än dessa.
Och den Skriftlärde sade till honom: Mästar, du hafver allt rätt sagt, att Gud är en, och ingen annar är förutan honom;
Och att älska honom af allt hjerta, och af allt förstånd, och af allo själ, och af allo magt, och älska sin nästa som sig sjelf, det är mer än bränneoffer, och all offer.
Då Jesus såg, att han visliga svarat hade, sade han till honom: Du äst icke långt ifrå Guds rike.
Och sedan torde ingen fråga honom.
Och svarade Jesus, och sade, lärandes i templet: Huru säga de Skriftlärde, att Christus är Davids Son?
Ty David, genom den Helga Anda, säger: Herren sade till min Herra: Sätt dig på min högra hand, tilldess jag hafver satt dina ovänner dig till en fotapall.
Så kallar nu David honom Herra; hvadan är han då hans Son?
Och en stor del af folket hörde honom gerna.
Och han lärde dem, och sade till dem: Vakter eder för de Skriftlärda; de gå gerna i sid kläder, och låta gerna helsa sig på torgen;
Och sitta gerna främst i Synagogorna, och främst vid bordet i gästabåden; Hvilke uppäta enkors hus, förebärande långa böner; desse skola få dess svårare fördömelse.
Och satte sig Jesus tvärtemot offerkistona, och såg uppå huruledes folket lade penningar i kistona; och månge rike lade mycket in.
Och en fattig enka kom, och lade in två skärfvar, det var en penning.
Då kallade han sina Lärjungar till sig, och sade till dem: Sannerliga säger jag eder, denna fattiga enkan lade mer in i kistona, än alle de andre som der inlade.
Ty de hafva alle inlagt af det dem öfverlopp; men hon inlade, utaf sin fattigdom, allt det hon hade, alla sina näring.
Och då han gick ut af templet, sade till honom en af hans Lärjungar: Mästar, se hurudana stenar, och hurudana byggning är detta.
Jesus svarade, och sade till honom: Ser du denna stora byggningen?
En sten varder icke qvarliggandes på den andra, den icke afbruten varder.
Och då han satt på Oljoberget, tvärtemot templet, frågade honom Petrus, och Jacobus, och Johannes, och Andreas, afsides:
Säg oss, när detta skall ske?
Och hvad tecken är dertill, när detta skall allt fullbordas?
Svarade Jesus, och begynte säga: Ser till, att ingen bedrager eder.
Ty månge varda kommande i mitt Namn, sägande: Jag är Christus; och de skola bedraga många.
Men när I fån höra örlig, och örligs rykte, varer icke bedröfvade; ty det måste så ske; men det är icke straxt änden.
Det ena folket skall uppsätta sig emot det andra, och det ena riket emot det andra; och jordbäfning skall varda mångastäds; och hunger och förskräckelser skola varda.
Detta är begynnelsen till vedermödon.
Men tager I eder vara; ty de skola öfverantvarda eder in på Rådhusen och Synagogorna; och I skolen varda hudflängde, och framdragne för Förstar och Konungar, för mina skull, till ett vittnesbörd öfver dem.
Och Evangelium måste först predikadt varda för all folk.
När de nu draga eder fram, och öfverantvarda eder, så hafver ingen omsorg, hvad I skolen säga; och tänker der intet på framföreåt; utan, hvad eder ingifvet varder i samma stunden, det taler; ty det ären icke I, som talen, utan den Helge Ande.
Och den ene brodren skall öfverantvarda den andra i döden, och fadren sonen; och barnen skola sig uppsätta mot föräldrarna, och hjelpa till att döda dem.
Och I skolen varda förhatade af allom, för mitt Namns skull; men den som härdar intill ändan, han varder salig.
Men då I fån se förödelsens styggelse, deraf sagdt är genom Propheten Daniel, ståndandes der det icke skall; (den det läs, han förstå det) de som då äro i Judeen, de fly upp på bergen.
Men den der är på taket, han gånge icke neder i huset, och gånge icke in, till att taga något utu sitt hus.
Och den som är på åkren, han vände icke tillbaka, till att taga sin kläder.
Ve dem, som hafvande äro, eller dia gifva, i de dagar.
Men beder, att edor flykt icke sker om vinteren;
Ty i de dagar varder sådana bedröfvelse, att slik hafver icke varit, ifrå kreaturens begynnelse, dem Gud skapat hafver, intill nu; och ej heller varder.
Och hvar Herren icke hade förkortat de dagar, vorde intet kött saligt; men för de utkorades skull, som han utkorat hafver, förkortade han dagarna.
När då någor ville säga till eder: Si, här är Christus; eller si, han är der; tror det intet;
Ty falske Christi och falske Propheter skola upphäfva sig, och skola göra tecken och under, så att de ock skola förföra de utkorada, om möjeligit vore.
Men tager I eder vara; si, jag hafver sagt eder all ting framföreåt.
Men i de dagar, efter den bedröfvelsen, skall solen förmörkas, och månen skall icke gifva sitt sken;
Och himmelens stjernor skola nederfalla, och himmelens krafter skola bäfva.
Och då skola de få se menniskones Son komma i skyn, med stor magt och härlighet.
Och då skall han sända sina Änglar, till att församla sina utkorada, ifrå fyra väder; ifrå jordenes ända intill himmelens ända.
Lärer af fikonaträt en liknelse: När nu dess qvist är klen, och begynner bära löf, så veten I, att sommaren är när;
Sammalunda ock, när I sen detta ske, så veter att det är när för dörrene.
Sannerliga säger jag eder, att detta slägtet skall icke förgås, förr än allt detta skedt är.
Men om den dagen, och den stunden, vet ingen; icke Änglarna, som i himmelen äro, ej heller Sonen; utan Fadren allena.
Ser till, vaker och beder; ty I veten icke, när tiden är.
Såsom en man, den der drog bort i främmande land, och lät blifva sitt hus, och gaf sina tjenare magt, och hvarjom och enom sina sysslo, och böd dörravaktaren, att han skulle vaka.
Vaker fördenskull; ty I veten icke, när husbonden kommer, antingen om aftonen, eller midnattstid, eller i hönsgälden, eller om morgonen;
Att, då han kommer hasteliga, han icke skall finna eder sofvande.
Men hvad jag säger eder, det säger jag allom: Vaker.
Och två dagar derefter instundade Påska och Sötbrödsdagarna; och de öfverste Presterna och de Skriftlärde sökte efter, huru de kunde svikliga få fatt på honom, och döda honom.
Men de sade: Icke om högtidsdagen, att ett upplopp icke sker ibland folket.
Och då han var i Bethanien, i den spitelska Simons hus, vid han satt till bords, kom en qvinna, som hade ett glas med oförfalskadt och kosteligit nardus smörjelse; hon bröt glaset sönder, och utgöt det på hans hufvud.
Så voro der någre, som icke togo det väl vid sig, och sade: Hvarefter förspilles denna smörjelsen?
Ty det måtte väl varit såldt mer än för trehundrade penningar, och gifvet fattigom; och läto illa på henne.
Då sade Jesus: Låter henne med frid; hvi gören I henne illa tillfrids?
Hon hafver gjort en god gerning på mig;
Ty I hafven alltid fattiga när eder; och när som helst I viljen, kunnen I göra dem till godo; men mig hafven I icke alltid.
Det hon kunde, det gjorde hon; hon är förekommen att smörja min lekamen till begrafning.
Sannerliga säger jag eder: Hvar detta Evangelium predikadt varder uti hela verldene, skall ock detta, som hon gjorde, sagdt varda, henne till åminnelse.
Och Judas Ischarioth, en af de tolf, gick bort till de öfversta Presterna, på det han skulle förråda honom dem i händer.
När de det hörde, vordo de glade, och lofvade honom, att de ville gifva honom penningar; och han sökte, huru han lämpeligast kunde förråda honom.
På första Sötbrödsdagen, då man offrade Påskalambet, sade hans Lärjungar till honom: Hvar vill du, att vi skole gå och reda till, att du äter Påskalambet?
Och han sände två af sina Lärjungar, och sade till dem: Går in i staden, och der möter eder en man, bärandes ena kruko vatten; följer honom efter;
Och hvar han ingår, säger till husbondan: Mästaren låter säga dig: Hvar är gästahuset, der jag med minom Lärjungom kan äta Påskalambet?
Och han skall visa eder en stor sal, beredd och tillpyntad; der reder till för oss.
Och hans Lärjungar gingo ut, och kommo in i staden, och funno som han dem sagt hade, och tillredde Påskalambet.
Då nu aftonen vardt, kom han med de tolf.
Och vid de såto till bords, och åto, sade Jesus: Sannerliga säger jag eder, en af eder, som äter med mig, skall förråda mig.
Men de begynte vara illa tillfrids, och sade till honom, hvar i sin stad: Är det jag?
och den andre: Är det jag?
Han svarade och sade till dem: En af de tolf, den som tager i fatet med mig.
Ja, menniskones Son varder så gångandes, som skrifvet är om honom; men ve de mennisko, genom hvilken menniskones Son varder förrådder; de mennisko vore bättre, att hon icke vore född.
Och vid de åto, tog Jesus brödet; tackade, och bröt det, och gaf dem, och sade: Tager, äter, detta är min lekamen;
Och tog kalken, och tackade, och gaf dem; och de drucko deraf alle.
Och sade han till dem: Detta är min blod, dess nya Testamentsens, hvilken för många utgjuten varder.
Sannerliga säger jag eder: Härefter skall jag icke dricka af vinträs frukt, intill den dagen att jag dricker det nytt i Guds rike.
Och då de hade sagt lofsången, gingo de ut på Oljoberget.
Och Jesus sade till dem: I skolen alle i denna nattene förargas på mig; ty det är skrifvet: Jag skall slå herdan, och fåren varda förskingrad.
Men då jag är uppstånden, vill jag gå fram för eder uti Galileen.
Då sade Petrus till honom: Om än alle förargades, skall jag icke förargas.
Jesus sade till honom: Sannerliga säger jag dig, i dag, i denna natt, förr än hanen hafver två resor galit, skall du tre resor försaka mig.
Då sade han ändå ytterligare: Ja, skulle jag än dö med dig, jag skall icke försaka dig.
Sammalunda sade de ock alle.
Och de kommo på den platsen, som kallades Gethsemane.
Och han sade till sina Lärjungar: Sitter här, så länge jag går afsides, till att bedja.
Och så tog han med sig Petrum, och Jacobum, och Johannem, och begynte till att förskräckas och ängslas;
Och sade till dem: Min själ är bedröfvad allt intill döden; blifver här, och vaker.
Och han gick litet fram bätter, och föll ned på jordena, och bad att, om möjeligit vore, skulle den stunden undgå honom;
Och sade: Abba, Fader; all ting äro dig möjelig; unddrag mig denna kalken; dock icke hvad jag vill, utan hvad du vill.
Och han kom, och fann dem sofvande, och sade till Petrum: Simon, sofver du?
Förmådde du icke vaka ena stund?
Vaker, och beder, att I icke kommen uti frestelse; anden är viljog, men köttet är svagt.
Och så gick han åter bort, och bad; och talade samma orden.
Och då han kom igen, fann han dem åter sofvande; ty deras ögon voro tung; och de visste icke hvad de honom svarade.
Och han kom tredje gången, och sade till dem: Ja, sofver nu, och hviler eder; det är nog, stunden är kommen: Si, menniskones Son varder öfverantvardad uti syndares händer.
Står upp, låt oss gå: Si, den mig förråder, är hardt när.
Och straxt, med samma orden, steg Judas fram, den der en var af de tolf; och med honom ett stort tal folk, med svärd och stafrar, ifrå de öfversta Presterna, och de Skriftlärda, och de äldsta.
Så hade den, som förrådde honom, gifvit dem ett tecken, sägandes: Hvilken jag kysser, den äret; tager fatt på honom, och förer honom varliga.
Och som han kom, trädde han hasteliga fram till honom, och sade till honom: Rabbi, Rabbi; och kysste honom.
Då båro de händer på honom, och grepo honom.
Men en, af de der när stodo, drog ut sitt svärd, och slog öfversta Prestens tjenare, och högg honom ett öra af.
Och Jesus svarade, och sade till dem: Såsom till en röfvare ären I utgångne, med svärd och stafrar, till att gripa mig.
Jag hafver hvar dag varit när eder i templet, och lärt, och I togen intet fatt på mig; men detta sker, på det att Skrifterna skola fullbordas.
Och Lärjungarna gåfvo honom då alle öfver, och flydde.
Men en unger man följde honom, klädd på blotta kroppen uti ett linkläde; och unge män grepo honom.
Men han lät fara linklädet, och kom undan ifrå dem naken.
Så ledde de Jesum till den öfversta Presten, och med honom församlades alle öfverste Presterna, och de äldste, och Skriftlärde.
Och Petrus följde långt efter honom, tilldess han kom uti den öfversta Prestens palats; och satte sig ibland tjenarena, och värmde sig vid ljuset.
Men de öfverste Presterna, och hela Rådet, sökte efter vittne emot Jesum, att de måtte låta döda honom; och kunde dock ingen finna;
Ty månge hade burit falskt vittnesbörd emot honom; dock gjorde deras vittnesbörd icke fyllest.
Då stodo någre upp, och båro falskt vittnesbörd emot honom, och sade:
Vi hörde honom säga: Jag vill nederslå detta templet, som är med händer uppbygdt, och i tre dagar sätta ett annat upp igen, utan händer uppbygdt.
Och deras vittnesbörd gjorde ändå icke fyllest.
Då stod den öfverste Presten upp ibland dem, och frågade Jesum, sägandes: Svarar du intet?
Hvad vittna desse emot dig?
Men han tigde, och svarade platt intet.
Åter sporde den öfverste Presten, och sade till honom: Äst du Christus, dens välsignades Son?
Jesus sade: Jag är så; och I skolen få se menniskones Son sitta på kraftenes högra hand, och komma i himmelens sky.
Då ref den öfverste Presten sin kläder sönder, och sade: Hvad behöfve vi numera vittne?
I hörden hädelsen.
Då fördömde de honom alle, att han var saker till döds.
Och somlige begynte till att spotta på honom, och förtäcka hans ansigte, och slå honom med näfvarna, sägande till honom: Spå till.
Och tjenarena kindpustade honom.
Och Petrus var nedre i palatset; då kom en öfversta Prestens tjensteqvinna;
Och då hon fick se Petrum värma sig, såg hon på honom, och sade: Du vast ock med Jesu Nazareno.
Då nekade han, och sade: Jag känner honom intet, ej heller vet jag hvad du säger.
Och så gick han ut i gården, och hanen gol.
Och qvinnan såg honom åter, och begynte säga till de der när stodo: Denne är utaf dem.
Då nekade han åter.
Och litet derefter talade de åter till Petrum, som när stodo: Sannerliga äst du utaf dem; ty du äst ock en Galileisk man, och ditt mål lyder derefter.
Då begynte han till att förbanna sig, och svärja: Jag känner icke denna mannen, der I om talen.
Och åter gol hanen.
Då begynte Petrus draga till minnes det ordet, som Jesus hade sagt till honom: Förr än hanen hafver galit två resor, skall du försaka mig tre resor.
Och han begynte till att gråta.
Och straxt om morgonen höllo de öfverste Presterna råd, med de äldsta och Skriftlärda, och med hela Rådet; och bundo Jesum, och ledde honom bort, och antvardade honom Pilato.
Och Pilatus frågade honom: Äst du den Judarnas Konung?
Då svarade han, och sade till honom: Du säger det.
Och öfverste Presterna anklagade honom om mång ting.
Då frågade åter Pilatus honom, och sade: Svarar du intet?
Si, huru mång stycke de vittna på dig.
Men Jesus svarade sedan platt intet; så att Pilatus förundrade sig.
Så plägade han i Påskahögtidene gifva dem en fånga lös, hvilken de helst begärade.
Så var der en, benämnd Barabbas, som gripen var med somliga, de der ett upplopp gjort hade, och hade uti upploppet bedrifvit ett dråp.
Då ropade folket, och begynte bedja, att han skulle göra dem som hans plägsed alltid var.
Svarade Pilatus, sägandes: Viljen I, att jag skall eder lösgifva Judarnas Konung?
Ty han visste, att de öfverste Presterna hade utaf afund öfverantvardat honom.
Men öfverste Presterna eggade folket, att han heldre skulle gifva dem Barabbam lös.
Pilatus svarade åter, och sade till dem: Hvad viljen I då att jag skall göra honom, den I kallen Judarnas Konung?
Då ropade de åter: Korsfäst honom.
Pilatus sade till dem: Hvad hafver han då illa gjort?
Då ropade de ännu fastare: Korsfäst honom.
Så ville då Pilatus göra folkena fyllest, och gaf dem Barabbam lös; och öfverantvardade dem Jesum, att han skulle hudflängas och korsfästas.
Då hade krigsknektarna honom in uti Rådhuset, och kallade tillhopa hela skaran;
Och klädde honom uti ett purpurkläde, och vredo tillhopa ena krono af törne, och satte på honom; Och begynte till att helsa honom: Hel, Judarnas Konung; Och slogo hans hufvud med en rö, och spottade på honom; föllo på knä, och tillbådo honom.
Och när de hade så begabbat honom, afklädde de honom purpurklädet, och klädde honom uti sin egen kläder; och ledde honom ut till att korsfästan.
Då tvingade de en man, som der framgick, benämnd Simon af Cyrene, Alexandri och Rufi fader, den af markene inkom, att han måste bära hans kors.
Och de ledde honom på det rummet Golgatha; det är, om man det uttyder, hufvudskallaplatsen.
Och de gåfvo honom bemyrrhadt vin dricka; men han tog det intet till sig.
Och när de hade korsfäst honom, bytte de hans kläder, kastande lott på dem, hvad hvar få skulle.
Och det var vid tredje timman; och de korsfäste honom.
Och det man skyllde honom före, var skrifvet öfver hans hufvud, nämliga: Judarnas Konung.
Och de korsfäste med honom två röfvare, en på hans högra, och den andra på hans venstra sido.
Och så blef Skriften fullbordad, som säger: Ibland ogerningsmän vardt han räknad.
Och de, som gingo der framom, hädde honom, och riste sin hufvud, och sade: Tvi dig!
Skönliga slår du omkull templet, och i tre dagar uppbygger det.
Fria dig sjelfvan, och stig neder af korset.