Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Om uti en commun arbetsklassen årligen okar sig med 5o personer, så måste der, eller i dess grannskap, uppstå tillfälle till arbete, hvartill 35,ono dagsverken beböfvas mer» än. det föregående året, så att då på 10. år populationen ökat sig med 5oo personer i denna commun, så mäste äfven arbetstillfället hafva ökat sig med ett behof af i5o,ooo. dagsverken. Banco-Utskottets Utlåtande, N:o 148. 3 mera än som förut behöfdes för alt underhålla arbetsclassen.
Om uti Sverige arbetsclassen årligen ökat sig med aS.ooo personer, så måste ett behof öppnas eller skapas hvarje år af y5o,ooo dagsverken mera än det föregående året, och ora i Sverige populationen på 20 år, t. ex. från 1820 till 1840, ökat sig med 000,000 personer, så måste under denna tid nya arbeten hafva blifvit tillgängliga, som fordra, år 1840, i5o millioner dagsverken om året mera än år 1820.
Sker icke allt detta, så måste den hvart år tillökta personalen borttaga arbetstillfället för den förutvarande personalen, hvarigenom uppkommer en fördelning af det arbete och af den tillgång lill underhåll, som förut fanns, på de arbetare, som sedan tillkommit.
Denna fördelning kan ske mer och mindre ojemnt.
Sker den jemnt, så uppstår ett långsamt, men mindre märkbart, utarmande.
Sker den ojemnt, så uppstår en starkare och synbar tillökning i falligclassen.
Man har vanligen räknat endast det senare fenomenet, eller fattigclassens tilltagande, såsom ett fenomen af pauperismen, men med fattigclassens tilltagande förenas alltid en fortgående förberedelse dertill inom den ännu icke fattiga arbetsclassen, som väl icke alltid märkes, men som icke derför är mindre verklig.
Jemte en oupphörligen sig ökande fattigclass, finnes nemligen alltid en dass, som genom det på allt flera händer fördelta arbetstillfället måste uttänja allt mer och mer sin lefnadskostnad, hvilken i sig sjelf är obeskrifligen elastisk och sorn söker ännu täfla inora sig om det gemensamma arbetet, lill dess nedsättningen i lefnadskostnaden för den ene efter den andre nått sin gräns, då de ingå inom fattigclassen.
Det är just denna förberedelse till fattigclassens förökning, hvilken oupphörligt föregår inom arbetsclassen, som egentligen utgör pauprismen.
Pauprismen föijer således helt och hållet mathematiska lagar, och hade man noggranna tabeller på arbetstillfällets tillökning — hvilket åtminstone approximativt icke vore omöjligt — liksom man har tabeller för populationens tillökning, så vore man i stånd att följa pauprismens gång och rörelse, minskning eller tillökning, hvilken man nu endast känner genom de fattiges faetiska tillökning; således för sent.
Orsaken na, hvarföre pauperismen är en nödvändig följeslagare af civilisationen, är att civilisationen, isynnerhet den moderna, har åstadkommit en större agtning för menniskolif, en ordentlig och allmän helsovård, stora anstalter mot farsoters utbredande, hvaraf en af de mest förstörande, kopporna, är i det närmasle utrotad.
Krig blifva småningom sällsyntare, eller föras de med mera mensklighet än förr.
Friheten att gifta sig är Större och åtkomsten lill ett näringsfång är lättare.
Sålunda har civilisa - 4 Banco-Utskottets Utlåtande, iF.'0 148. tionen bidragit att till en förvånande grad öka populalionen, och om den ej i samma grad ökat arbetstillfället, så är klart, att civilisationen måste vara en orsak lill pauperismen.
Nekas kan väl icke, att äfven arbetstillfället ökat sig genom civilisationen.
Ett af civilisationens förnämsta sträfvanden är nemligen att öka productionen, och en ökad production förutsätter nödvändigt äfven ökadt arbetstillfälle.
Deraf koni, att hos äldre industriella nationer, t. ex. i Holland, Venedig och äfven för icke så länge sedan i sjelfva England, ingen pauperism uppstod, men detta egde endast så länge rum, som hufvudsakligen menniskokraft användes vid productionen.
Men förhållandet är nu mera väsendtligen förändradt.
Industriens problem är nu att åstadkomma den största möjliga product med det minsta möjliga arbete, hvaraf uppstått subslitutionen af döda naturkrafter i stället för lefvande, och machiner i stället för mennisko-arbete.
Deraf följer, alt mennisko-arbetet alldeles icke, såsom förr, ökas i samma proportion som productionen, hvaraf åter vidare följer, att om både population och production öfverlemnas åt deras egen utveckling, populationen måste öka sig starkare än arbetstillfället.
Ett lands välstånd betecknas alltid genom dess stigande production.
Således låter det icke allenast ganska väl tänka sig, ulan tvertom det är äfven af andra skäl nästan nödvändigt, att med ett stigande välstånd alltid förenas en fortskjndad pauperism, på det sätt, att de fördela sig vid de två extremerna af samhället.
Sanningen kännes alltid dunkelt af det sunda och allmänna menniskoförståndet.
Man har ofta förklarat, att pauperismen härledde sig af öfverbefolkning, och practiskt bevisat denna öfvertygelse derigenom, att man sökt förekomma pauperism genom utvandringar och colonisationer.
Man bar liksom af instinct känt, att området, på hvilket en menniskomassa vistades och verkade, småningom blef för trångt.
Sålunda har, liksom man i forntiden afböjde pauperismen genom colonisationer och folkvandringar, man äfven i våra dagar funnit deruti det kraftigaste botemedlet.
I Sverige, der man ej kan och ej vill utvandra, har man i stället tänkt på att inskränka folkökningen och alt således minska giftermålen.
Det ligger o<- tvifvelagtigt mycken sanning i denna förklaring af pauperismen, då man härleder den från öfverbefolkning.
Men detta begrepp om öfverbefolkning, Såsom orsak lill pauperism, är icke blott oklart, det är tillika endast halft.
Orsaken ligger nemligen ej i ett enda factum, utan i en relation emellan två; ej i folkets mängd, utan i folkets mängd i förhållande till en annan sak, nemligen till arbetstillfället.
Samma effect åstadkommes, om man Banco-Utskottets Utlåtande, N'.o 148. 5 ökar arbetstillfället, eller om man minskar folkmassan.
Nu liar man endast tänkt på att minska folkmassan, ehuru man kunde lika så väl hafva tänkt på att öka arbetstillfället.
Ty att minska folkökningen är omöjligt utan att låta civilisationen gå tillbaka, således måste arbetstillfällets förökning vara det enda medlet, som återstår för pauperismens motarbetande.
Detta är också numera allmänt insedt af de flesta, jag vågar ej säga af alla civiliserade Stater i Europa.
Liksom å ena sidan all den oro, som nu visar sig inom alla Europeiska Stater, mer eller mindre sammanhänger med missförhållandet mellan arbetstillfället och populationen, utgör å denj andra sidan arbetstillfällets ökande den moderna Statskonstens egentliga och vigtigaste problem.
Dit syfta alla nya författningar och alla reformer.
För detta ändamål slutas alla politiska förbund, och knappast kan något krig uppkomma nu i Europa, utan såsom föranledt af detta Staternas nya och vigtiga ändamål.
Utan att fördjupa mig i någon undersökning af de vilkor, hvarpå sådana ekonomiska författningar bero, som skulle åstadkomma en tillökning i arbetstillfälle i bredd med populationens tillökning — en undersökning, som skulle föra mig alltför långt — vill jag inskränka mig för närvarande till ett enda:
Statens åliggande att befordra och bekosta allmänna arbeten, hvarigenom allt det överskjutande antal af arbetare, som ej kunna linna sysselsättning genom den långsamma utvidgningen af den enskilta industrien i Sverige, måtte kunna finna arbete och underhåll.
Jag betraktar detta endast utur den synpunkt, hvartill jag ledes genom den här framställda åsigten af lagarne för pauperismen.
Vigten af allmänna arbeten, af nya communicationer, af vägars upptagande och förbättring, af hamn-anläggningar, af nya stora odlingar, som öfverstiga enskildas förmåga, af sjöars sänkning, af myrors utlorkning m. m., är tillräckligen förut af andra framställd, och af alla erkänd, och skall ej här af mig upprepas, emedan, ehuru stora dessa ändamål än äro, värdet af sådana företag är i det afseende ännu vida större, alt det bidrager att närma qvantiteten af arbetstillfället till jemnvigt med den fortgående populationen, och att på det sättet motverka den nya tidens kräfta, pauperismen.
Jag får med hufvudsakligt afseende härpå vördsamt föreslå användandet af \:del af Bankens framdeles årligen blifvande ränte-vinst till allmänna arbeten.
Om ‘:del af Banco-vinsten årligen på det sättet användes till allmänna arbeten, att, så vidt möjligt är, de enskilda capitalen dermed tillika förbundos, och leddes till samma ändamål, i hvilket fall Banken här, 6 Banco-Utskottcns Utlåtande, Är.o 148. liksom i andra länder, ofta såsom actie-egare kunde ingå i företaget, så skulle, när dertill räknas, hvad dessutom i Statsmedel är föreslaget, för allmänna arbeten, denna summa verka ganska fördelagtigt på anskaffandet af arbetsförtjenst åt personer, sorn nu vandra från provins lill provins och förgäfves söka arbete.
Om således 200,000 R:dr af Stats-medlen enligt Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition samt i af Banco-vinsten, utgörande för närvarande omkring 190,000 Kalr, eller i rund summa 200,000 R:dr, tillsammans 400,000 R:dr, af Rikets Ständer dertill anslogos med vilkor, alt enskilda eapitäler skulle dermed sammanbindas, olika efter företagets olika beskaffenhet, och detta kunde beräknas lill en lika stor summa, så uppstod genom sådane företag ett nytt och förut icke existerande behof af 2,000,000 dagsverken årligen, utom det arbetstillfälle, som efter hvarje företags fullbordan skulle derefter uppstå i everdeliga tider.
Jag bar i början af delta anförande erinrat derom, att Nord-Amerika är det enda Europeiskt civiliserade land, hvarest ingen paurism linnes.
Meli det är just i detta land, som icke blott de enskilda capitalen blifvit genom credit-inrällningar med starkare impuls ledde till nya företag, utan äfven Staten användt större capitaler, än i något annat land ännu dertill blifvit använde, till allmänna arbeten.
Det må tillåtas mig att anföra ett enda exempel.
Fristaten New-York, som icke har mer än 2, millioner invånare, d. ä. ej mer än 2 af Sveriges population, har från 1817 till år 1835, således på 18 år på allmän bekostnad gräft canaler, som utgöra en sträcka af öfver 80 Svenska mil, och hvilka kostat en summa, motsvarande 33 millioner R:dr Svenskt Banco, d. v. s. nära 2 millioner ora året, utom hvad denna Stat användt på jernvägar och andra allmänna arbeten.
Dessa ofantliga summor hafva icke anskaffats genom skatter, utan genom Statslån, som långsamt och småningom amorteras.
Och under det alla Europeiska Stater skaffat sig sina Statslån icke endast till producliva ändamål, utan till oeh med till ändamål, som verkat förstörande på folkets välstånd och som nu efteråt trycka såsom en skatte-börda, så hafva de Nord-Amerikanska icke skaffat sig sina större Statslån för annat än productiva ändamål, hvilka mångfaldigt återbetala ränta och amortissement, samt lemna ett stort öfverskott i behållning.
Genom ett sådant liushållsningssätt har Fristaten New-York, som år 1820 hade endast 1,320,000 invånare, 10 år derefter ökat sin population med CO procent under det Sverige emellan 1825 och 1835, äfvenledes under 10 år, ej ökade sin population med mer än högst 10 procent.
Banco-Utskottens Utlåtandej N\o 148.
Det iir på sådant sätt och med en sådan hushållning, sorn Stater stiga till välstånd, sjelfbelåtenhet och lycka.”
Sedan denna motion, jemte samtlige de dels till Stats- och BancoUlskotten, dels lill Banco-Utskottet allena remitterade motioner, angående användandet af Bankens ränte-vinst blifvit för behandling i ett sammanhang af Stals- och Banco-TJlskolten gemensamt till Högloft.
Ståts-Utskottet öfverleinnad; men Stals-Utskottet vid slutet af sisth år samma motion, såsom icke tillhörande dess befattning, till Banco-Utskottet återställt, har Utskotlet, som ansett sig endast tillhöra att meddela Utlåtande öfver frågan, huruvida någre medel kunna och höra till det af motionären föreslagne ändamål af Bankens blifvande ränte-vinst disponeras, motionen i nämnde hänseende tili pröfning företagit.
Enär icke allenast den af Rikets sednast församlade Ständer, genom bifall till Banco-Utskottets hemställanden uti Bet.
N:o 6 (pag. 29 och 32) samt Utlåtande N:o 16 (pag. 27 och 30) såsom säkraste stödet för förtroendet till Bankens kraft och förmåga att kunna upprätthålla myntvärdets stadga, antagna grundsats, hvilken Utskottet uti Utlåtande N:o 109, pag. 13, redan förklarat sig icke kunna frånträda, jemväl blifvit af Rikets nu församlade Ständer godkänd, att nemligen endast Bankens, enligt upprättadt Bokslut, salderade vinst irna af Rikets Ständer disponeras, men att Rikets Ständer icke höra ingå uti sådane dispositioner, som afse antid per ad beräkning af kommande årens intrader, utan jemväl enligt Förstärkta Baneo-Utskottets Mein. N:o 135, Rikets Ständer ansett af den nu, enligt 1839 års Bokslut, influtne Banco-vinsten, En Million böra till Bankens förstärkande reserveras, kan Utskottet icke ens för det nu ifrågavarande ändamålet tillstyrka rubbandet af omförmälda för realisationens bestånd vigtiga grundsats genom disposition å framdeles inflytande Bancovinst,, utan får af sådan anledning för dess del afstyrka bifall lill ifrågavarande motion.
Stockholm den 15 Februari 1841. 8 Banco-Utskottels Memorial, N:o 149, N:o 149.
Ank. till Exp. Utsk. den 16 Febr. 1841, kl. 1 e. m.
Memorial, med underrättelse om Riks-Stundens fattade beslut, i anledning af Utskottets Betänkande N:o 97 och Utlåtande N:o 130.
Utlåtanden, deruti Utskottet afstyrkt bifall till Kongl. Majits Nådiga Proposition, angående rättighet för Directionen af Armeens PenSions-Cassa till ett räntebärande crediliv i Rikets Ständers Rank, äro, enligt Utskottet tillhanda komne Protocolls-utdrag, under den 18 och 22 December nasti, år, samt den 16 och 20 sistförflutne Januari, af Borgare- och Bonde-Stånden bifallne, hvaremot Ridderskapet och Adeln, med ogillande af omförmälde utlåtanden, beslutat, att
Directionen öfver Armeens Pensions-Cassa erhåller ett å Banken ställdt creditiv stort 300,000 R:dr Banco, att utgå efter de föreskrifter, som för Cassa-creditiv i allmänhet äro gällande samt Preste-Ståndet, med afslag å samma Utlåtanden för sin del beslutat, att, med bifall till Kongl.
Majrts Nådiga Proposition, Directionen öfver Armeens Pensions-Cassa må', mot lägsta möjliga ränta, erhålla ett å Banken stäldt creditiv, stort 300,000 Ridr Banco, att utgå efter de föreskrifter, som för Cassa-creditiv i allmänhet äro gällande.
Och enär 2:ne Riks-Stånd, eller Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet, bifallit Kongl. Majits ifrågavarande Nådiga Proposition, samt 2:ne Riks-Stånd, eller Borgare- och Bonde-Stånden, atslagit samma Nådiga Proposition, samt 2;ne Stånd sålunda stannat emot 2:ne, anser Utskottet, till följd af 75 § Riksdags-Ordningen, denna fråga vara förfallen.
Reservation af Herr Friherre Stjernstedt: ”På grund af 73 och 75 §§ Riksdagsordningen, anser jag Banco-Utskottet bordt i denna fråga inkomma till Stånden med förslag till voterings-propositioner.
Ett behandlingssätt, sådant sorn det Utskottet nu gillat, kunde, vidare tillämpadt, leda till det resultat, att Bankens låne-rörelse blefve oreglerad, eller åtminstone att
Bankens betydliga behållningar blefvo emot Ständernas afsigt outlånta eller oanvända.
Att man tillförene annorlunda förfarit, kan inhemtas af Banco-Utskottets
Ut - Banco-Utskoltets Memorial, N\0 149.
9 Utlåtanden från sistlidne Riksdag, och jag hänvisar exempelvis till Memorialet N:o 37, 2:dra Bandet, der 5:te voteringen lyder sorn följer:
Den, som anser, att Cassa-creditiv i Rikets Ständers Bank må kunna beviljas ej mindre åt Associationer, sorn möjligen sig hilda till belåning af Svensk spanmål, samt sådane Prival-Banker, som i större scala sig med spanmåls-belåning befatta, och åt Hypolheks-Föreningar, än äfven åt andra Bolag och enskilde personer, röstar Ja; den, det ej anser, röstar Nej; vinner Nej, anses Rikets Ständer hafva beslutit, att Cassa-creditiv ej kunna beviljas åt andra, än Associationer och Privat-Banker, som med belåning af spanmål sig befatta, samt åt Hypotheks-Föreningar.
Man invänder häremot, alt principen blifvit vid sistlidne Riksdag genom Stånds-pluralitet erkänd, och att det endast var om en tillämpning af denna princip, som votering i Förstärkt Utskott egde rum; men jag hemställer, om icke samma förhållande äfven nu inträffat: principen af Cassa-creditivs beviljande från Banken är äfven nu godkänd, och det är om denna princip skall tillämpas lill Arméens Pensions-Cassa, hvarom, enligt min tanke, borde voteras.
Vid sistlidne Riksdag hade Stånden, enligt hvad ofvananförde volerings-proposition visar, afgjort, alt Cassa-creditiv skulle beviljas åt Associationer, som bilda sig till belåning af Svensk spanmål; åt Privat-Banker, som i större scala befatta sig med spanmåls-belåning; och åt lifpotheks-Föreningar; men 2:ne Stånd bade afslagil creditiv-rält för andra Bolag och enskilde personer; och likväl röstades då om desse senares creditiv-rätt i Förstärkt Utskott; men nu, då samma inrättningar, som vid sistlidne Riksdag erhöllo crediti v-rätt, blifvit vid denna rättighet bibehållne, skulle man af Grundlagen vara förhindrad alt votera om samma princips ytterligare tillämpning, dag kan ej fatta denna slutkonst; och frågar derjemte, om i den händelse, alt, vid den slutliga regleringen af Bankens låne-rörelse, 2 Stånd skulle stadna emot 2, rörande några af de vigligare ullåningsgrenarne, såsom vid frågan om förökning af fonden för Faslighets-belåningen, månne icke då utvägen af votering i Förstärkt Utskott lillgripes? eller ämnar man i sådant lall låta Bankens behållningar ligga ofruktbara?”
St, Prot, 1840 och 1841> 6 Sami, 1 Afd, 42 Haft, 2 10 Banco-Utskottets Utlåtandej N\o 150.
Ank. till Exp. Utsk. den 16 Febr. 1841, kl. 1 e. m Utlåtande, i anledning af väckt fråga om förstärkning af fonden för belåning af fast Egendom i Rikets Ständers Bank.
Uti en inom Utskottet väckt motion, har Herr Prosten Lyth yrkat, att, enär ingen gren af Bankens låne-rörelse vore i så stort behof af förstärkning, som Fastighels-lånefonden, isynnerhet sedan Rikets Ständer vid innevarande Riksdag beslutat belånings-rätlens förhöjning från en tredjedel till hälften af fastigheternes taxeringsvärde, det bestämda Circulationscapitalet för utlåning på fast egendom, 5,000,000 R:dr, måtte erhålla en tillökning af minst 500,000 R:dr, allt Banco.
Innan Utskottet ingått i bedömande af nyttan och nödvändigheten af den föreslagna förstärkningen utaf fonden för fastighets-belåningen, har Utskottet ansett sig böra tillse, huruvida, med bibehållande af det fördelagtiga förhållande emellan Bankens metalliska Cassa och Sedelstock, sorn vid 1839 års utgång egde rum, nödiga tillgångar inom Banken må förefinnas för ifrågavarande låne-grens utvidgning med det föreslagna beloppet.
Utskottet har, i sådant afseende, vid förslagsvis uppgjord beräkning öfver beloppet af den sedel-indragning ifrån 1839 års slut till nästa lagtima Riksdag, hvartill nu gällande Banco-Reglemente och af Rikets Höglofl.
Ständer redan fatLade beslut, föranleda, inhemtat och får nu inför Rikets Ständer framlägga följande resultat.
Minskningen i Bankens Sedelstock under berörde tidrymd har antagits komma att ega rum: a) genom inflytande Capital-aJbetalningar : å Riksgälds-Contorets Obligationer, 2 proc. årligen af primitiva capitalet, 4,400,000 R:dr . 440,000: — — å Lånen till Städer och Corporationer, hvilka, i den mon de inflyta, kunna till andra ändamål disponeras, ungefärligen 20,000: å Fastighets-lånen, mot återbetalning i Silfver, hvilka lån från Banken icke vidare utgifvas, ungefärligen . . . 110,000: Banco-UtsJiOtlens Utlåtande, N.-o 150. b) genom indragen årlig Vinsta hvars belopp hufvudsakligen beror af de beslut, Rikets Ständer komma att fatta angående Bankens lånerörelse, men med någorlunda visshet dock torde kunna beräknas till omkring 750,000 R:dr årligen, eller för 5 år lill 3,750,000: — c) Medel, som äro att förvänta från Riksgälds-Conloret i afräkning å dess inom linien förde skuld för utredningen af Götha Canal och Malmö f. d. Disconter 20,000: — Ökningen i Sedelstocken under samma tid har beräknats på följande sätt: a) Tillökning i Manufactur-Discontens Creditiv, enligt Rikets Ständers vid denna Riksdag fattade beslut 500,000: — b) Utbetalning till Riksgälds-Contoret af 462,243 R:dr årligen i 4 år, utaf Bankens nu egande Vinstmedel, på grund af Förstärkta Banco-Ulskoltets vid denna Riksdag tagna beslut 1,848,972: — c) genom inlösen af Bankens räntebärande Skuldförbindelser, efter afdrag af derå upptagne lån d) Förhöjning i Handels-och Närings-Discontens Förstärknings-fonder till 3,000,000 R:dr e) Tillökning i Handels- och Närings-Disconternes Reservfond, jemlikt Rikets Ständers, med anledning af Utskottets Betänkande N:o 101, fattade beslut . . . j) Den af Rikets Ständer, på grund af Utskottets Utlåtanden N:ris 84 & 119, redan beslutade förhöjning af faslighetslåne-fonden till 5,000,000 R:dr . . . 10,000: — 290,000: — 59,239: — 436,450: — 11 _4,340,000: “3,144,661: 12 Banco-Ulshottets Utlåtandej N\o 150, Häraf synes alltså, att, af elen vid 1839 års slut befinteliga Sedelstock, Banken, under tiden intill nästa Riksdag, skulle komma att indraga ett belopp af . . . 1,195,339: — *
Sedan Utskottet sålunda förvissat sig, att tillgångar förefinnas för fastighets-lånefondens förökning, öfvergår Utskottet till besvarande af Herr Prosten Ljths i sådant afseende väckta motion, Då det svårligen lärer kunna bestridas, att Bankens fastighets-belåning utöfvat ett ganska välgörande inflytande på landels modernäring, jordbruket, genom de fördelagliga vilkor, denna belåning erbjuder, bar Utskottet, endast ur denna synpunkt, trott sig ega skäl att, genom tillstyrkande af en större fond för faslighets-belåningen, öka möjligheterne för jordbrukets förkofran.
Men då Utskottet derjemte tagit i betraktande, att, i följd af det utaf Rikets Ständer, med anledning af Utskottets U låtanden N:ris 83 och 118, fattade beslut, belåningsrätten af fast egendom på landet och Stadsjord blifvit förhöjd från en tredjedel lill hälften al taxeringsvärdet, har Utskottet, som tillika inhemtat, att det, vid sista Riksdag, för fastighets-belåningen bestämda Circulations-Capital, ehuru belåningsgrunden utgjort endast en tredjedel af taxeringsvärdet, icke varit mer än tillräcklig för sitt ändamål, funnit en förökad fond för fastighets-belåningen vara af behofvet påkallad; och då Utskottet tior, att den af Herr Prosten Lyth föreslagne summa i det närmaste motsvarar detta behof, har Utskottet skolat hos Rikets Ständer tillstyrka, att Circulations-Capitalet uti lånerörelsen mot inteckning i fast egendom, hvilket, genom Rikets Ständers, med anledning af Ulskottets Utlåtanden N:ris 84 och 119, fattade beslut, blifvit bestämdt lill 5 Millioner R:dr, måtte erhålla en tillökning af 500,000 R:dr.
I händelse af Rikets Ständers bifall till denna hemställan, får Utskottet derjemte föreslå, att berörde 500,0(X) R:dr må, i enlighet med den grund, sorn förut blifvit följd, på sådant sätt fördelas, att 84 af 100:de hållas tillhanda för inteckningar i egendom å landet och 16 af 100:de för inteckningar uti hus och jord i Släderne utom Stockholm.
På enahanda skäl, som i Utskottets, under N:o 84 afgifne, Utlåtande redan anförde Blifvit, har Utskotlet icke eller nu kuunat tillstyrka någon förhöjning af maximi-lånebeloppet i lånerörelsen på fast Banco-Utskoltets Utlåtande j IV:o 150, 13 egendom, utan ansell detsamma, äfven efler den ifrågaställde tillökningen i Circulations-capilalet för nämnde lånerörelse, böra vid 6000 R:dr bibehållas.
Stockholm den i5 Februari 1841 •
Af Herr Friherre Stjernstedt: ’’Då jag icke bilrädt den tillstyrkan; som uti Banco-Ulskoltets ifrågavarande Utlåtande finnes upptagen, får jag emot samma Utlåtande mig reservera.” Af Herr Manners kantz: ”Emot det af Höglofl.
Banco-Utskottet nu afgifna tillstyrkande af Faslighels-iånefondens förökning med 5oo,ooo R:dr, måste jag mig på det kraftigaste reservera.