Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Man kan och bör med fullt skäl skatta det hem sant lyckligt, der husmo- dern och alla husets medlemmar ega denna egenskap och der således hvar och en är tro- gen i det honom åligger att utföra.
Mycken tid och många obehag besparar sig den, som älskar ordning omkring sig; han hinner ock uträtta mycket mera än den, som genom sin oordentlighet aldrig har något på sin plats utan måste, hvarje gång han behöfver något, leta derefter på alla möjliga platser.
Oordentlighet tar tid och kan mången gång i hemmet åstad- komma mycken förtret och ofta oberäkneliga skador och förluster.
Man blir nog i det all- männa lifvet ofta i tillfälle att se, huru många menniskor hafva blifvit ruinerade just genom denna sin brist på ordningskärlek.
I mer än ett hem har lyckan jagats på dörren genom husmoderns oordentlighet och obetänksamhet.
Det må derför vara hvarje moders uppgift att gifva noga akt på sig sjelf och hos sina barn, från deras tidigaste år, inplanta sinne och håg för ordning oeh punktlighet.
Denna egenskap är nödvändig for den, som eger mycket, men
inga ofrankerade försändelser lösas.
ej heller mindre för den, som eger litet.
Må derför en hvar befiita sig, att göra allt med omsorg och noggranhet, samt taga det som sin uppgift att i allt vara ordningsälskande.
Maja En £ lifsuppgift.
12. i r-N • i K i I |_J LJ IN Annonser mottagas endast mot kontant liqvid i förskott af 2 5 öre pr 4 - spalt, petitrad (
Ingen annons införes under I krcna.
hans bild genom att i stället frammana modrens, ville det icke lyckas henne; hon fick fatt i enskilda drag — hennes ögon, hennes hår, hennes drägt, men hon kunde ej sammanställa dem till en hel gestalt, och hon måste gå efter porträttet, som stod på skrifbordet för att åter fä henne lika lefvande för sig som förut under långa nätter och dagar.
Och ändå — ändå — bakom hennes mors fina ansigtsoval med de liffulla, klara ögonen stack ett annat ansigte upp med friska, röda leende läppar och med en blick så ärlig och trobjertad, som trängde midt igenom henne och sade: » Jag tror mig ha funnit en lifsuppgift åt dig, lilla Ingrid — » ^I^Jjela dagen gick Ingrid med Eriks bref i Och det i dag, just i dag!
Hvarför icke klädningsfickan.
Hvad hon än gjorde, förut, medan hon ännu vandrat på syndasäker- antingen hon läste i sina böcker eller talade hetens och verldskärlekens väg — hvarför just med faster eller bad eller tänkte på modren i dag, då hon väl borde varit skyddad af ett och det stora försoningsverket, alltid drogos diamanthårdt pansar?
Och så kom den för- hennes tankar som af en magnetisk kraft ner stenande tanken åter öfver henne: det under- till detta lilla pappersblad, hon kände dess när- bara hade endast varit en villa, en feberfantasi, varo i hvarje minut, och hur lätt det än var, hon befann sig ännu i samma oomvända till- tyckte hon, att hon aldrig burit något så tungt stånd som i går, det var en förmäten, öfver- i sin ficka.
Oupphörligt måste hon helt meka- modig inbillniug af henne att tro sig vara Guds niskt föra handen öfver det, fast än hon mycket barn, i Herrens famn; Frälsaren var henne väl visste, att det låg qvar.
Hon hade före- ännu lika fjerran som förut, och om hon än satt sig att icke läsa om det, och det behöf- bultade sina händer blodiga på nådens dörr, des ju heller icke, ty hon förstod så väl dess skulle den i evighetens evigheter vara stängd i innehåll, både hvad som uttryckligen stod der mångdubbelt lås för henne.
och hvad som fans mellan raderna.
Men sä Hon tog sin tillflykt till Henrika, skildrade tänkte hon till sist: om jag läser om det, kan- ännu en gång utförligt allt hvad hon känt går- ske jag blir qvitt denna förtrollning, som icke dagsqvällen, och medan hon beskref det, blef det kan vara annat än en ny frestelse af djefvulen så lefvande och tydligt för henne, att hon för att draga mig ifrån mitt stora kall.
Och nästan kände det om igen.
Och sedan frågade så tog hon upp det, läste det ännu en gång, hon: » Ä r det så det skall gå till?
Har du men sedan blef det två gånger, tre gånger: en gång känt det samma?
Kan du försäkra tände derefter eld på det och kastade in det i mig, att det verkligen var den Högste, som kakelugnen.
öfverskyggade mig och tog mig till sin brud? » fcSäR % - Men hon blef icke fri från det ändå.
Hennes beräkning, att intrycket skulle förslöas genom att upprepas, hade slagit alldeles fel.
Hon hade endast förflyttat brefvet från fickan till sitt minne, der det stod inbrändt med outplån- liga bokstäfver, ord för ord.
Hon kunde det nu utantill och hon ertappade oupphörligt sig sjelf med att gå och upprepa hela meningar deraf ur minnet.
Under hela tiden hon varit i Stockholm hade hon ju knappast tänkt på Erik.
Hennes sinne hade varit så upptaget af andra, vigtigare tankar.
Hade må- hända den korta sammanvaron med Erik qvar- lemnat ett doldt frö i hennes bjerta, som nu började spira upp, då bekännelsen om hans kärlek drog som en varm fläkt deröfver?
Ty hennes hjerta hade blifvit varmt, då hon läste hans bref, det kunde hon ej dölja för sig sjelf.
Hon hade plötsligt, i ett enda ögonblick, gri- pits af en häftig längtan att få återse honom, hon tyckte sig höra hans röst, hon såg honom så tydligt för sig, tydligare än hon någonsin i sin fantasi sett en frånvarande; alla der nere på Hallerums prestgård, som hon ändå lefvat dagligen tillsammans med i så många är, voro endast otydliga dimbilder, som hon riktigt måste anstränga sig att få fram med de rätta färgerna och linierna; han deremot — hon såg hvarje drag i hans ansigte så klart, som om han stått inför henne, hon såg hans breda, solbrända händer, som fört årorna med sådan kraft, hon såg hans starkt byggda axlar, den venstra litet högre än den andra, hon såg hans korta, täta hårfjun, som var litet mörkare öfver hjessan, der solen ej kommit åt att bleka det — och hon hörde så tydligt allt hvad han sagt henne under resan, hörde hans svaga brytning, som hon förmodat vara en qvarlefva från hans i England tillbragta barndom.
Och när hon i ångest sökte tränga undan Ja, alla symptomer voro de rätta, intet enda tecken saknades.
Så hade det äfven händt Henrika, och sedan hade hon oaflåtligt stått fast vid det ingångna himmelska förbundet och i åratal dag från dag endast växt allt mera fast med alla fibrer vid brudgummen, fullkom- nats allt mer och mer i nådatillståndet.
Men hade hon aldrig återfallit i det gamla, hade aldrig verldskärleken slagit upp till ny låga inom henne, hade hon icke haft sina ögonblick af svaghet, vacklande, otillgänglighet för nåden — —?
aldrig.
Hur kunde Ingrid göra sådana frågor?
Visste hon icke, att det hon nu be- skref var synd mot den helige ande, denna gräsliga synd, som aldrig kan förlåtas, hvarken i detta lif eller det tilkommande?
Ingrid frågade icke mera, men af den död- liga blekhet, som lade sig öfver hennes ansigte, förstod Henrika, att det var några företeelser inom hennes eget själslif, som framkallat dessa spörsmål.
Hon kom genast att tänka på brefvet och genom ett skickligt manövreradt förhör kallade hon hela sanningen i dagen.
Och nu var hon genast till hands med trösten.
Ingrid hade ingen anledning att sörja.
Den naturliga menniskan inom henne var visserligen genom undret i natt kufvad men icke dödad.
Hvarken Gud eller menniskor kunde begära af henne, att den nyomvända redan skulle kunna ha hela sin umgängelse der ofvan, vara helt och hållet höjd öfver jorden, vid hvilken ju äfven den mest benådade menniska är fästad med tusen trådar, så länge hon andas.
Helgelse- verket sker icke i ett slag, utan småningom.
Och någon synd hade Ingrid ju icke begått.
Hon hade icke på länge hört talas om sin res- kamrat, som visat henne så mycken vänlighet, och var det då så underligt, att han i dag, på grund af den särskilda anledningen, blifvit före- mål för hennes tankar?
Kanske var det nägon- ting särskildt i hans bref, som gjort intryck på henne?
Erik var en präktig gosse, men det är ju så vanligt att unga män gentemot uuga flickor tala en mäugd saker, som de icke mena eller som det åtminstone vore riktigare att icke säga, och i det fallet var hennes brors- son säkerligen ej samvetsgrannare eller försig- tigare än andra ynglingar.
I alla händelser, slutade hon, då hon fann, att Ingrid i denna punkt ej var hågad att gå hennes vetgirighet till mötes, skulle tanken på Erik säkerligen ej länge distrahera benne; om hon tog bönens va- pen till hjelp, skulle hon snart drifva bort frid- störaren ur sitt hjerta, som nu måste varda ett tempel, der Herren ensam skulle herska; allt- sammans var endast en oskyldig och öfvergå- ende yttring af tacksamhet och vänskap, och dessa känslor voro tillåtna och till en viss grad aktningsvärda, om de höllos inom trånga gränser.
Framför allt skulle hon icke tvifla på, att det, som händt henne i natt, varit det stora undret, som en gång i lifvet försiggår med hvarje Guds barn.
Hon var ännu så oerfaren och okunnig i dessa ting, men hon skulle tro på sin äldre syster i Kristo — Gud vare evigt lofvad, att hon nu kunde få begagna det ordet!
—, hon skulle icke undra och spörja längre utan i tro och kärlek och tacksamhet hängifva sig ät den saliga vissheten.
Det var Jesu hand, som räckts henne, oeh det gälde nu endast att hålla den fast och genom bönens makt draga honom närmare och närmare intill sig — — Något lugnad och stärkt återgick Ingrid till sin ensamhet, och det såg verkligen ut, som om frestelsen vikit ifrån henne.
Under några dagar lefde hon nästan ständigt försänkt i bön; det blef henne slutligen en vana, ett behof, att sålunda tvinga alla sina tankar uppåt, och det gick betydligt lättare än förr.
I början kostade det henne visserligen någon ansträng- ning att glömma brefvet och att blixtsnabbt vända sig bort från de trohjertade ögonen, då de oväntadt döko upp, der hon minst väntade det, och lockade henne med den nya lifsuppgiften.
Men till sist blef äfven detta henne en vana; hon kände till och med farans annalkande pä förhand, liksom genom ett slags varsel, och då hennes hjerta började klappa ojämnare och hennes tankar visade benägenhet att slappas och vika af vägen, bad hon med förnyad kraft och tryckte de hårdt sammanknäppta händerna mot ögonen — och så var den farliga stunden öfver.
Men en morgon inträffade någonting säll- samt.
Hon hade icke tänkt på Erik på flera dagar, och hon hade i går qväll gått till sängs i mer än vanligt hög segerviss stämning, som nästan påminde om den öfversvinneliga glädjen den der natten.
Hon somnade med en inner- lig hön på sina läppar och sof lugnt till in- emot daggryningen.
Då började hon drömma.
Hon tyckte, att tvenne englar togo henne vid handen och sväfvade med henne genom änd- lösa rymder, klingande af milda, aflägsna sån- ger, och mellan genomskinliga, doftande, rosen- röda moln; öfverst var en skybädd, hvitare än de andra och på den hvilade Frälsaren i sin röda kjortel och sin - blåa mantel, sådan hon sett honom på religiösa taflor sedan sin barn- dom, men hans ansigte kunde hon icke ur- skilja.
Englarne förde henne upp till honom och lade henne i hans famn, och sedan förnam hon ingenting, endast en känsla af namnlös, stilla lycksalighet; hon låg med sitt hufvud på hans arm, och den kändes som en varm, sen- full mensklig arm med svällande ådror, som pulserade i takt med blodet i hennes tinningar.
Och nu såg hon äfven hans ansigte, som böjde sig
öfver henne med sitt ljusa, spetsiga skägg, sitt korta, silkesfina hår och sina trohjertade ögon, som blickade på henne med en glad, lockande fråga; hon såg de friska, röda, leende läpparna, och nu trycktes de mot hennes i en lång, lång kyss, som spred sig genom hennes ådror som glödande lava, men det var ändå så uuderbart herrligt, så domnande ljuft — och hon sträckte ut sina armar för att lägga dem om hans hals, och hviskade: » Erik —!
» I nästa sekund satt hon upprätt i sängen, flämtande, förvildad, stirrande omkring sig i det halfskumma rummet, och då hon kom till medvetande, skrek hon till, kastade sig tillbaka mot kuddarna och drog täcket öfver hufvudet.
Tankarna voro som fastnaglade i hennes hierna, Och den första, som gjorde sig lös, tjöt ordet: » Synd! » i hennes öra, så att hon flög upp igen, rusade fram till fönstret och drog upp gardi- nen; morgonljuset böljade in oeh förjagade alla de hånskrattande afgrundsandar, som gömt sig i skuggorna der inne.
Synd — dödssynd!
Hon stod lutad mot fönsterposten med till- Våra barn.
Att b a r n ö g o n b e h ö l v a b e v ä p n a s m e d g l a s ö g o n är ej sällsynt m e r.
S y n s v a g - het f ö r e k o m m e r allt m e r o c h uppstår, der d e n ej är ärfd, g e n o m bristande aktsamhet.
E n förståndig m o d e r s k y d - dar d i b a r n e t redan för starkt ljus o c h tvärdrag, i s y n n e r h e t efter s ö m n o c h svettafsöndring.
A f v e n ö f v e r v a k a r h o n b a r n e n s arbete o c h tillåter ej att b o k e n eller arbetet hålles för nära ö g o n e n e l - ler skötes v i d ljuset från en fri gas- låga.
M å n g a läsa m e d förkärlek i s k y m - n i n g e n eller v i d skenet från brasan, således v i d alltför otillräckligt ljus, eller fortsätta så u t h å l l a n d e m e d ett ö g o n e n ansträngande arbete, att s y n - n e r v e n o v i l k o r l i g e n måste lida deraf; faran o c h skadan häraf inses j u lätt nog; m å m a n då o c k afvärja d e s a m m a.
I barnkammaren o c h skolrummet böra r u l l g a r d i n e r n a vara m ö r k a o c h ljuset falla från v e n s t e r öfver d e arbetandes bord.
Barn m e d svaga ö g o n b ö r a ej tillåtas att sysselsätta sig m e d uthål- l a n d e läsning eller handarbete, s o m kräfver a n s t r ä n g a n d e af s y n e n.
Dere- m o t b ö r a d e r ö r a sig m y c k e t i d e t fria.
» Rinnande innanfönster ».
(M e d anled- n i n g af en » B e k y m r a d h u s m o d e r s » klagan i I d u n n: o 9.)
D e t t a ofta före- k o m m a n d e o b e h a g är så g o d t s o m o m ö j l i g t att h ä m m a genast, det går sällan på så k o r t tid s o m några v e c k o r.
Det n e d r i n n a n d e vattnet u p p k o m m e r näslan alltid af fuktighet i v ä g g a r n a, s o m v i d r u m m e t s u p p v ä r m n i n g afdun- star i gasform, för att d e r p å åter k o n - denseras till » i m m a » (vatten) p å d e kallaste delarne af v ä g g a r n e, h v i l k e t v a n l i g e n är f ö n s t r e n.
P å g r u n d häraf måste b o t e m e d l e t g å ut p å att bortskaffa fukten ur v ä g g a r - na, o c h detta sker vintertiden bäst g e - nom att m e d e l s e l d n i n g tidt o c h ofta u p p v ä r m a r u m m e n, u n d e r det m a n s a m t i d i g t sörjer för en frisk luftcirku- lation, a n t i n g e n g e n o m fönstren eller g e n o m särskildt anbragta ventiler.
G ö r m a n detta, skall m a n, u n d e r förutsätt- n i n g att ny fukt ej tillföres r u m m e t g e n o m otäta tak o c h v ä g g a r etc. snart iakttaga, att i m m a n p å fönstren allt mer m i n s k a s.
D e flesta trähus k u n n a på detta sätt uttorkas på några m å n a - der, stenhus t o r d e m ö j l i g e n taga n å g o t l ä n g r e tid.
S t e n h u s b y g d a af saltsjö- tegel blifva, s o m allmänt k ä n d t är, al- d r i g fullkomligt fuktfria; i sådana hus är det derför så m y c k e t m e r v i g t i g t att hafva g o d v e n t i l a t i o n.
A t t u n d e r s o m m a r e n ha fönstren ö p p n a så m y c k e t slutna ögon, tills hon började frysa.
Hon kröp åter ner i S Ä N G E D, och med värmen spred sig äfven en lugnande, tröstande ro öfver hennes nervöst skälfvande lemmar: hon hade sofvit och drömt, och i sömnen är man ofri, oansva- rig, försvarslös mot de onda makterna; dröm- mens hemsökelse kan Gud ej räkna oss till skuld.
Hon hemtade sig så småningom, oeh den vilda hjertklappningen blef efter hand normal, Hon tog en bok från nattduksbordet och för- sökte läsa för att slå bort tankarna på det gräsliga, som nyss vederfarits henne, men dagern var ännu ej tillräcklig för att hon skulle kunna urskilja de fina bokstäfverna.
Hon lade sig tillbaka mot kuddarna för att försöka somna om igen, men knappast hade hon tillslutit sina ögon, förr än hon åter, i fullt vaket tillstånd, känds de varma läpparne hårdt tryckas mot sina — —.
hufvudet mot nattduksbordets skarpa kant, såg rakt framför sig på täckets blomstermönster med en trött blick och mumlade slött: » Synd mot den helige ande — — hvarken i detta lifvet eller det tillkommande — — » Detta var icke dröm — det var hennes egna onda tankar, och de voro icke ofria, oansvariga!
Hon satte sig upp, men det var, som om hon ej orkat känna någon förtviflan; hon lutade hållas som m ö j l i g t, är j u alltför vanligt, att b e h ö f v a p å p e k a s, m e n v a n l i g e n är m a n d e r v i d m y c k e t rädd för att ställa till » d r a g », s o m j u är b å d e o b e h a g l i g t o c h skadligt för d e m, s o m måste vistas i rummet.
D r a g e t v e r k a i d o c k synner- ligen fördelaktigt för u t t o r k a n d e af fuktiga v ä g g a r, d ä det j u består i e n ö k a d luftcirkulation, s o m helt naturligt m e d f ö r en hastigare afdunstning.
Då m a n j u o m s o m m a r e n vistas m y c k e t u t o m h u s, b ö r m a n derför ej underlåta, att d å tillfälle ges, tillställa drag, o c h förvisso skall m a n u n d e r d e n d e r p å följande kalla årstiden finna, att detta varit fördelaktigt för en fuktig bostad.
Wn.
Aseptin.
D å aseptin är ett sundhets- m e d e l, s o m nära n o g a n v ä n d e s i hvarje hem, m e n är ganska d y r t att k ö p a p å a p o t e k eller i b o d a r n e, är det m i g ett nöje att k u n n a gifva I d u n s läsarinnor ett recept, enligt h v i l k e t m a n för 87 öre kan tillreda en hel k a n n a h e l a n d e och v ä l s m a k a n d e aseptin.
100 g r a m b o r s y r a löses i en k a n n a k o k h e t t vat- ten o c h försättes m e d 100 g r a m g l y c e - rin; d e n kallnade b l a n d n i n g e n tillsättes med 12 d r o p p a r p e p p a r m y n t o l j a o c h 7 d r o p p a r nej likolja, filtreras g e n o m d u b - bel flanell o c h buteljeras, m e n får ej u n d e r v i n t e r n förvaras p å kallt ställe.
(Forts.) Undertecknad, Iduns månad redaktör bortrest.
af medarbetaren Huskurer.
Aida s ä g e r * i » h u s k u r e r &gt; — » m o t tandvärk »: » E t t bättre m e d e l, s o m d o c k ej kan fås utan läkares påskrift ä r: S o l.
c h l o r e t.
ferric.
spirit. » Detta måste vara ett rent misstag, ty n ä m n d a d r o p p a r, jerndroppar, s o m ej h a n å g o t gifttecken (S v e n s k a f a r m a k o p é n), är a p o - tekare skyldig tillhandahålla o c h lemna, * i K:o 14 af Idun.
i tidningen ' dr under göromå / en juni skötas hr Pehr J. Wallin.
Hellberg.
Iduns byrå och expedition under måndagar, Acet.
Morph .. __ g r.
0,C&gt;4 iEtherol.
Caryophyl.
» 2 Choriformii puri » 2 Spirit c o n c e n t r.
» 8 h v a r a f några d r o p p a r p å b o m u l l lägges i d e n ihåliga t a n d e n.
D e t t a är ett o s v i k l i g t m e d e l, s o m d o c k ej fås från a p o t e k e t, utan läkares påskrift p å R e c.
I stället för A i d a s » h e m k o k t a bröst- saft », s o m j a g g a m m a l t k ä n n e r, m e n a l d r i g k u n n a t förlika m i g m e d, skulle jag vilja r e k o m m e n d e r a såsom ett alldeles säkert u p p h o s t n i n g s b e f r ä m j a n d e m e d e l följande: Honung 50 o r t.
Osaltadt s m ö r 12,5 » F i n r i f v e n ingefära __ 8 » Äggulor 4 st. D e t t a b l a n d a s utan k o k n i n g.
H ä r a f tages en liten m a t s k e d 3 eller 4 g å n - ger d a g l i g e n.
Ar hostan m y c k e t en- vis, t o r d e k a n s k e två sådana satser be- höfva tagas.
T i l l efterkur tages hellre än R o s é n s b r ö s t d r o p p a r T i n c t.
T h e b a i c a B e u z o i c a g r.
50, h v a r a f tages 25 ä 30 droppar hvar annan timme.
Niimar.
1 Gardiner.
D å trådgardiner n u m e r a äro d e s o m m e s t a n v ä n d a s, m e n till följe af sin t j o c k l e k o c h b r e d d äro svåra att handtera m e d ett litet stryk- j e r n, vill j a g gifva I d u n s läsarinnor det rådet att a l d r i g stryka utan i stäl- let m a n g l a sådana gardiner.
M a n stär- ker g a r d i n e r n a i k o k a d potatisstärkelse, tillsatt m e d n å g o t stearin, t o r k a r o c h d u g g a r d e m samt låter d e m sedan l i g g a en dag, hvarefter m a n m e d o m s o r g lägger d e m p å en m a n g e l.
D e u p p - h ä n g a s så våta s o m d e ä r o o c h äro d å lätta att drapera, s o m m a n önskar.
G a r d i n e r n a k o m m a, då d e blifva torra, att se ut s o m n y a o c h alla d e o j ä m n - heter, s o m u p p k o m m a g e n o m s t r y k n i n g, uteblifva.
De löpande Frithiof h v e m s o m det ö n s k a r.
D e g ö r a säker- l i g e n ej heller ringaste g a g n i n ä m d a syfte.
Bättre hade varit o m A i d a för- o r d a t S o l.
J p d i spirit., s o m säkert hjelper, o m t a n d v ä r k e n h ä r r ö r af pe- riostitis i tandroten eller o m t a n d e n skulle vara ihålig f ö l j a n d e: Strykning.
jista.
och utgifvare, x / 4 skalp, stärkelse u p p l ö s e s i brän- vin.
E n tesked b o r a x, 1 d: o p u l v.
g u m m i, 1 d:o silkestvål, 1 d:o h v i t t finstött vax, 1 balft qvarter k o k t vat- ten.
A l l t detta blandas väl, hälles på stärkelsen o c h arbetas i 15 m i n u t e r.
Otspädes m e d 3 q v a r t e r k o k a n d e vat- ten o c h arbetas ä n n u en stund.
T y g e t bör vara torrt, d å det starkes.
Under s t r y k n i n g e n öfverstrykes d e t m e d en hpp, fuktad i vatten, i h v i l k e t n å g o t blåelse blandats.
Strykjernet under- strykes m e d h v i t t v a x, inlag.it i en tunn linnelapp.
Rosodling för rum.
D å r o s o r äro b l a n d våra m e s t praktfulla o c h v ä l l u k t a n d e b l o m m o r, b ö r det l i g g a i hvarje b l o m - sterväns intresse att o d l a sådana.
Sät- tet att sköta dessa o c h m e d d e m k o m m a till ö n s k v ä r d t resultat är f ö l j a n d e: S t i c k l i n g a r afskäras i mars eller april m å n a d o c h nedsättas i sand blandad j o r d samt vattnas sparsamt.
Efter rottag- n i n g e n omsättas p l a n t o r n a i g o d g ö d s - lad j o r d o c h ställas i soligt fönster att växa.
I n o v e m b e r m å n a d nedsättas k r u k o r n a i en ljus o c h frostfri källare och vattnas d e r h v a r tredje v e c k a; i sommarmånaderna torsdagar och fredagar öppna endast kl. 10 — 7.
april u p p t a g a s d e åter o c h o m p l a n t e r a s i god jord.
D å r o s o r n a b ö r j a lifligt v ä x a, b l a n d a r m a n en tesked b e n m j ö l i öfre j o r d l a g r e t i krukan o c h vattnar rikligt samt tillser n o g a, att i c k e o h y r a k o m m e r p å d e späda b l a d e n eller b l o m - knopparna.
Omplantering af krukväxter.
D å m a n på vårsidan o m p l a n t e r a t ö f v e r v i n t r a d e k r u k v ä x t e r i större n y a k r u k o r, ser m a n ofta v ä x t e r n a börja försämras o c h vantrifvas.
O r s a k e n dertill är oftast, att vattnet, h v a r m e d m a n b e g j u t e r j o r - den, ej tränger till rötterna, utan af krukväggarna uppsuges.
Derför gör m a n väl i att låta n y a k r u k o r l i g g a i vatten en tid före b e g a g n a n d e t, så att vid b ö r j a n d e v a t t n i n g fuktigheten g e - nast kan k o m m a v ä x t e n till g o d o.
Grahams- eller sundhetsbröd.
1 lisp. sammalet hvetemjöl, 2 kannor mjölk, 1 skalp, s o c k e r, 1 skalp.
s m ö r.
H ä r a f utbakas halftumstjocka k n ä c k e b r ö d s k a - kor, s o m sedan torkas.
D e t t a b r ö d är m y c k e t lättsmält.
Konservering.
Ett billigt medel.
D å d e t n u är tid att l ä g g a n e d v i n t e r k l ä d e r, mattor, gar- d i n e r o.
d. till f ö r v a r i n g under s o m - maren, ö n s k a r m a n naturligtvis v e r k - ställa d e n n a b e h a n d l i n g så v ä l, att m a n ej d e r ute p å s o m m a r n ö j e t b e h ö f v e r frukta att v i d e n s k e e n d e u p p a c k n i n g finna de ofta värdefulla sakerna tagna i besittning af e n k o l o n i mal eller af andra skadedjur.
D e n o m f a t t a n d e vä- d r i n g e n är r e d a n öfverstökad o c h hus- m o d e r n står t v e k a n d e mellan förut be- g a g n a d e eller af v ä n i n n o r r e k o m m e n - d e r a d e sätt att verkställa d e n slutliga i n p u d r i n g e n; säkra m e d e l ä r o så d y r a och d e billiga leda sällan till åsyftadt resultat.
D e r f ö r b ö r ett ofelbart o c h billigt m e d e l, s o m praktiskt pröfvats så väl af m e d d e l a r i n n a n s o m af m å n g a h e n n e s bekanta o c h v ä n i n n o r, m o t - tagas m e d glädje af I d u n s l ä s a r i n n o r.
M e d l e t är helt enkelt o c h erhålles för några ö r e n på n ä r m a s t e a p o t e k: det heter naftalin.