Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Under den första tiden hade han gått dit ofta, drifven af intresse, nyfikenhet, kanske också endast af gammal vana och emedan hans steg, utan att han tänkte på det, gingo dit.
Men han kände sig icke längre hemmastadd.
De gamla kunderna hälsade, sprakade några ord, men det var icke detsamma som förr.
Då de slogo sig ned i de stora stolarna och kastade sina hufvuden tillbaka, började de samtala med den nye ägaren och hans biträden.
Lorentz kände sig tillbakasatt.
Man igno- rerade honom.
Han var icke längre » gubben Lorentz », barberaren; han var rätt och slätt en kund, han som de andra; ingenting mera.
Och det föreföll honom, som o m Dahl, hans förra biträde, såg snedt på honom o c h som om han misstänkte, att han endast gick och spionerade, utöfvande kontroll öfver affären UD der dess nye ägare.
Sommaren blef dödande långsam.
Lorentz visste icke, hur han skulle få dagarne att gå.
De togo aldrig slut, tänjde ut sig i det oänd- liga liksom ljuset, som aldrig ville slockna på allvar.
Han försökte fara ut i omgifningarna, men fann det ännu ledsammare där än inne på gatorna.
Gräset föreföll honom så besyn- nerligt; det var så tätt, så grönt, och han var rädd för ormar.
Och då han knappast kände namnen på träden och på de vanligaste blom- morna, var naturen som en sluten bok eller som en bok på ett för honom, främmande språk.
Ä t h u m o r n o c h d e t glada, v e d e r k v i c k a n d e s k ä m - tet h a r s ä l l s k a p e t för öfrigt h e l t n y l i g e n gifvit tri- b u t i sin första soaré, s o m, a n o r d n a d af s ä l l s k a p e t s k a s s a d i r e k t ö r, h r G.
H ö g s t e d t, a f h ö l l s å stora b ö r s - salen e n a£ d e sista d a g a r n e i m a r s.
P r o g r a m m e t u p p t o g prolog, författad o c h u p p l ä s t af s t y r e l s e l e d a m o t e n hr C.
S a h l b o m, m u s i k, solo- s å n g af e n u n g tenor, h r H a g m a n; vidare d a n s af m e d l e m m a r, tillhörande folkdansens vänner, samt, s å s o m piéce de résistance, e n » s t o r a r t a d buffatragedi- opera,- » betitlad » S v e k p å s v e k eller H ä m n d e n eller E n dag på slottet K o b o r g », b v i l k e t s ä r d e l e s m u n t - r a n d e o p u s, författadt och i s c e n s a t t af e n u n g d a m, f r ö k e n I n e z L i n d b e r g, g j o r d e s t o r och b e r ä t t i g a d lycka, l i k s o m o c k p r o g r a m m e t s öfriga n u m m e r.
Till våra l ä s a r i n n o r s n ö j e m e d d e l a v i i vårt dags- n u m m e r e n fotografi af » o p e r a n s » sceneri s a m t af de medverkande.
Till v ä n s t e r h a f v a vi först d e n u n g a författarinnan, därefter k o m m a s t y c k e t s hjältar o c h h j ä l t i n n o r, r e p r e s e n t e r a d e af h r J.
Ö s t b e r g, frö- k e n S.
H j o r t h, h r r W.
Ä b e r g och E.
A n t o n s s o n, f n r E.
S j ö g r e n s a m t l ä n g s t till h ö g e r d i r i g e n t e n af d e t hela, h r B.
A m i n o f f.
M a n finner alltså, att b l a n d m e d l e m m a r n e exi- stera g o d a f ö r u t s ä t t n i n g a r för såväl allvarliga s o m m u n t r a värf, o c h p å d e n g r u n d k a n s ä k e r t a n t a g a s, att d e t u n g a s ä l l s k a p e t går e n lifskraftig u t v e c k l i n g till m ö t e.
TJÄNSTEMANNASÄLLSKAPET: RÖKRUMMET.
I DUN t r o t t.
åtminstone in- te ännu.
inte än- nu.
men o m några år.
alldeles säkert om några år.
o m två år.
han gaf sitt ord där- på.
, Hans för detta bi- träde stirrade på ho- nom, som om han inte trott sina öron.
Där- efter brast han i skratt och förklarade, att det var det roligaste skämt, han någonsin hört.
Men Lorentz såg icke alls skämtsam ut; det var hans fullkom- liga allvar.
Hvarpå Dahl blef förargad och förklarade, att affären var hans.
Han hade endast att betala det bestämda afträdet.
Lorentz steg upp, betalade och gick.
I tamburen hörde han Dahl skratta och prata med flickorna, som W.
Fahlstcdt foto.
skrattade också de.
» B U F F A T R A G E D I O P E R A » PA TJANSTEM ANNAS A L L S K A P E T.
H v e m hade de roligt åt?
Naturligtvis åt honom 1 Den första september flyttade gubben Lo- Men alla andra rundt omkring honom hade rentz från sitt lilla rum, där han bott i trettio- synbarligen m y c k e t roligt.
fem år, gående öfver från den ena hyresgästen Och han började förstå, att skogen, ängen, till den andra, liksom en möbel, som hörde vattnet var ett studium, som kräfde tid.
Han till våningen och hvilken ingen fick rubba var för gammal.
Han skulle ha börjat förr.
från sin plats.
Han trifdes icke längre i sta- Man skall vänja sig v i d naturen, medan man den mellan broarne, där han riskerade att ännu är ung, liksom man från ungdomen skall möta sina gamla kunder.
Dahl hade natur- öfva sig med att fördrifva hvilostunderna mel- ligtvis talat o m alltsammans.
Man skrattade lan arbetet.
åt honom, dumhufvudet, som icke förstod att Men han hade aldrig haft några hvilostun- njuta • sitt otium cum dignitate — detta för- der, han I dömda ord, som smickrat honom ofantligt, då Och han tänkte tillbaka på » sommarnöjet » han hört det från den gamle kassörens mun, uppe på sitt lilla rum, då han på morgonen men som från första dagen passat honom så halfklädd lutade sig ut genom fönstret och såg illa, liksom en rock, gjord för en annan person.
hamnen med dess fartyg, afskurna af de bägge Och han flyttade långt upp till öfre Norrmalm, husraderna, och andades lungorna fulla med där han icke kände någon människa och där sommar — grändernas sommar visserligen, ingen kände honom.
men den enda, som han lärt sig förstå.
För katten, hvad han då njöt!
Lorentz hade blifvit gammal på ett hälft år.
Han var blek och han magrade.
En dag besökte han sin gamle vän och kollega, den andre barberaren.
Vännen, som just slutat raka en kund, gick af och an på golfvet, gnolande på en melodi, iklädd sin tunna linnerock.
Han var vid ypperligt lynne.
Då han fick se honom, slog han honom på axeln och skrattade: » Nej, se Lorentz!
Lyckliga ost där!
Kom- mer han inte för att se på, hur en annan får knoga och arbeta, medan han själf lefver som friherre. » Och han tillade, knappast döljande sin afund: » Jo, j o!
Tror j a g d e t.
med en sådan affär. » Då Lorentz gick, hade han fattat sitt beslut.
Dagen därpå gick han in i sin gamla affär och bjöd Dahl på middag.
Han hade något att tala m e d honom o m mellan fyra ögon.
Efter middagen drucko de kaffe och punsch.
Lorentz skrufvade sig oroligt fram och till- baka i soffan.
Han skämdes öfver det för- slag, han ämnade framställa.
Men slutligen kom det fram stötvis, med små pauser, som då man firar upp en ketting utan gångspel.
Han hade gjort orätt, som lämnat affären ifrån sig.
handlat o b e t ä n k s a m t.
i öfver- ilning.
han var inte så gammal, som han 1899. påklädd på sin säng, som stod obäddad sedan morgonen, och somnade in, tungt som ett djur.
Men en morgon, då hans biträde kom till affären, var dörren reglad inifrån.
Han bul- tade upprepade gånger, men förgäfves: ingen svarade.
Misstänkande, att icke allt stod rätt till, sprang ynglingen till polisvaktkontoret och fick ett par konstaplar att följa sig.
Man sprängde upp dörren.
Inne i butiken, utsträckt midt på golfvet med en stol, som han dragit med sig i fallet, öfver bröstet, låg ägaren till affären, » gubben Lorentz, barberaren », död.
Ett djupt snitt af en rakknif hade nästan skurit af hela strupen.
Blodet var redan stelnadt.
Kroppen var kall.
Han hade synbarligen varit död i nere timmar.
Och böjande sig ned öfver den döde, med kännarmin undersökande såret, sade en af konstaplarne med ett uttryck af beundran i sin grofva röst: » Tusan till barberare!
Han har kunnat sin sak.
Den har inte darrat på handen, den, inte! » LILIAN ELDÉE.
I medlet af oktober öppnades på Västmanna- gatan en n y rakstuga.
Det var till hela sin inredning en första klassens affär, mycket snygg, mycket ordentlig, hvars innehafvare var en redan gammal man m e d grått hår och nästan hvita polisonger.
Gubben Lorentz hade återgått till sitt kära yrke, men han var det oaktadt icke nöjd.
Han trifdes icke med sin omgifning: denna butik, som luktade oljefärg och där han kände sig främmande, ljus.
och rymlig som den var, dessa kunder, idel obekant folk, som var ho- n o m fullständigt likgiltigt.
Och han fann sig alldeles bortkommen i denna afiägsna stadsdel med sina breda gator, sina stora, moderna hus och nya ansikten.
Allt var ogästvänligt, kallt, frånstötande, ovant.
Dessutom gick affären illa, och han började missköta densamma.
Hela eftermiddagarne satt han, tyst och grubblande, i ett hörn på närmaste schweizeri, öppnade endast sin mun för att säga till om ett nytt glas.
Han hade börjat dricka.
Sent på kvällen gick han tillbaka till affä- ren, obekymrad om, huruvida biträdet, en yngling på sjutton år, hållit öppet till den bestämda tiden eller icke.
Han läste upp dörren, gick in i sitt lilla rum innanför buti- ken och satte sig, utan att tända lampan, att grubbla i mörkret.
Ofta kastade han sig fullt T ILIÅN D U N C A N - E L D É E, eller m i s s D u n c a n — s o m h e n n e s k o n s t n ä r s n a m n l y d e r — är en u n g, f ö r t j u s a n d e e n g e l s k s å n g e r s k a, s o m s e d a n n å g o n tid g ä s t a r v å r h u f v i i d s t a d, af h v i l k e n a n l e d n i n g vi i d a g e n s n u m m e r af i d u n p r e s e n t e r a h e n n e s b i l d för våra läsarinnor.
H e n n e s första u p p t r ä d a n d e h ä r s t ä d e s ä g d e r u m r e d a n i s l u t e t af s i s t l i d n e februari u n d e r g a n s k a u n i k a och för d e n u n g a s å n g e r s k a n s m i c k r a n d e omständigheter.
K a m m a r h e r r e Buren, vår o p e r a s chef, hade n ä m l i g e n i n b j u d i t h. m:t k o n u n g e n, k r o n p r i n s e n, prins Carl m e d gemål, prins E u g e n och d e s s u t o m ett s t o r t antal m e d l e m m a r u r d i p l o m a t i s k a k å r e n till e n p r i v a t - m a t i n é i k. t e a t e r n s stora foyer, o c h inför d e n n a l y s a n d e s a m l i n g s j ö n g m i s s E l d é e och r ö n t e det v a r m a s t e e r k ä n n a n d e, såväl för sin v a c k r a r ö s t s o m för sitt ej m i n d r e m u s i k a l i s k a föredrag.
D e t h a r ordats m y c k e t o m h e n n e s h ä r k o m s t — r y k t e t påstår till o c h m e d, att det rinner s k o t s k t k o n u n g a b l o d i h e n n e s ådror; d ä r m e d m å n u för- h å l l a sig h u r s o m h ä l s t — säkert är, att s k ö n h e - t e n s fé lagt sina b ä s t a gåfvor i h e n n e s vagga, t y h e n n e s apparition är s t r å l a n d e s o m en sagodrott- nings.
Häromdagen uppträdde miss Eldée i Gounods opera » R o m e o och Julia », — h e n n e s första u p p - t r ä d a n d e p å » d e bräder, s o m föreställa världen » — o c h e h u r u h o n, naturligt n o g, därvid ej k u n d e pre- stera en i allo f u l l k o m l i g f r a m s t ä l l n i n g af d e n n a k ä r l e k s r o m a n t i k e n s m e s t h ä n f ö r a n d e k v i n n o t y p, vi- sade h o n sig likväl s o m en b å d e l y r i s k t och d r a m a - tiskt b e g å f v a d artist.
F ö r m o d l i g e n k o m m e r h o n i n o m k o r t att u p p t r ä d a i ä n n u e n roll och blir då i tillfälle att gifva publi- k e n ytterligare prof på sin s p i r a n d e talang.
H URU ÅR EN PIGA HADE D E T FÖR 60 SEDAN.
» RÅNGUMMANS » SKILD- RING.
U P P T E C K N A D F Ö R I D U N A F FAN- NY CHRYSANDER.
V I T A L T E n y s s o m lönen.
K a n frun gissa, h u r u m y c k e t j a g h a d e sista åren j a g t j ä n t e?
20 riks- daler i pengar, frun, s a m t s e x alnar l i n g a r n s - o c h 6 alnar blångarnslärft, t v å m a r k e r ull, ett p a r näfver- å ett p a r l ä d e r k ä n g o r s a m t ett par k y r k s k o r, å h e m - väfdt ylletyg till k l ä d n i n g å förkläde.
Till m a r k n a d s - gåfva fick j a g alltid en k ö p s t a h a l s d u k af bonn ' å till j u l k l a p p gaf m o r m e j å d r ä n g e n h v a r sitt p a r t u m - vantar.
M e n i n n a n en k u n d e få en så ' n där he- derlig å stor lön — tolf eller s e x t o n riksdaler i p e n g a r v a r v a n l i g t a n n a r s — s k u l l e en k u n n a b r ä n n a å m ä l t a, b r y g g a, b a k a å slakta s a m t ta ' reda p å en kreatursränta ordentligt.
A t t en s k u l l e k u n n a s p i n n a å v ä f v a föll åf s e j själft.
P^anns de ' en j ä n t a så uslig, att h o n inte k u n d e k a r d a eller s p i n n a eller v ä f v a till e n k j o l åt s e j, fick h o n i n g e n t j ä n s t å blef för i n g e n t i n g hållen.
Jaså, f r u n vill höra, h u r u vi h a d e m e d arbetet p å s o m m a r n.
Ja, då var de ' att o c k s å gå o p p i otta å ut å slå slag o m slag m e d kar ' arne u n d e r h ö a n d e n eller ta ' o p p efter h v a r sin kar ', när s ä d e n skars.
N o g v a r d e i b l a n d, så e n tyckte, att en k u n d e t a p p a a n d a n, m e n m a n fick väl h e m t a n igen å bara gå på s e n — de v a r i n g e n s o m y n k a en — å m å n g a g å n g e r k a n de ' vara b r a me ", e n k o m m e r inte ihåg te y n k a sej själf d å heller si.
På f ö r s o m m a r e n fick en gå h e l a g u d s l å n g a da ' n u t e på d e heta trä ' sgärdena å b u l t a k o k å skotta renar å o m de ' inte var så tungt, så v a r de ' ett odrägligt trist å e n f o r m i g t arbete N u v e t e n piga i n t e alls hva ' h v a r k e n det ena eller a n d r a arbetet vill säga, n u g ö r s j u allt sånt där m e d m a s k i n e r.
Linet h a d e v i ett orimligt b e s v ä r m e d, m i n n s jag.
S e n m a n tagit u p p d e t p å h ö s t e n, s k u l l e d e t rötas å t o r k a s å s k ä k t a s å b r å k a s å h ä k l a s, i n n a n en k u n d e b ö r j a s p i n n a å£ de.
M e n se ' n vi k o m m i t så långt, d å v a r d e t roligt — d å sutto v i k v i n n f o l k v i d våra s p i n n r o c k a r kring s p i s e l n, där l å n g v e d s - b r a s a n b r a n n så klar.
Ja, k ä r a, h a d e vi sträfsamt, så h a d e v i roligt också 1 V i h a d e slåtteröl å skörde- kalas å m i c k e l m e s s d a n s e r å j u l d a n s e r å lekstugor.
Ähi h v a ' vi s j ö n g o å h v a ' vi l e k t e å d a n s a d e v i d v å r a h e m s t ö p t a t a l g l j u s å m e d h e m b r y g d t öl, s o m b j ö d s o m k r i n g ö f v e r lag — v a r d e t riktigt fint, b j ö d s d e t p å s i r a p s b r ä n n v i n m e d tilltugg.
De ' var inte » baler » p å d e n t i d e n inte, m e d » herrar å f r ö k n a r » å p u n s e r å v i n å k o n f e k t å sån ' t där, s o m j a g hör j u n g f r u r n a tala o m.
» A blomsterlasset på s o m m a r n se ' n! » S k r a t t a n d e slog sig g u m m a n h ä r v i d m e d h ä n d e r n a p å k n ä n a.
» Jaså, f r u n vill h ö r a talas o m de ' m e '!
Ja, ett ar- b e t e p å l a n d e t o m s o m m a r n, s o m h v a r k e n är lätt eller roligt eller fint å — s k a m te s ä j a n d e s — att köra u t g ö d s e l n på åkrarne.
H u r u de göra n u för tiden, v e t j a g inte, d e t är j u så m å n g a g a m l a b r u k, s o m n u ä bortlagda — m e n i m i n u n g d o m s l u t a d e s d e n s y s s l a n m e d en riktig g l ä d j e f e s t.
D å sista lasset var utkördt, gick först alla k a r l a r n e ner till å n å b a d a d e — f r u n ska ' veta, att d e t var hela b y l a g e t, s o m h j ä l p t e s åt m e d d e t arbetet i t u r o c h o r d n i n g h o s h v a r a n n — o c h k v i n n f o l k e n tvätta å s n y g g a sej i b r y g g h u s e t.
Se ' n k l ä d d e m a n ut sej allehopa i så g a m m a l d a g s och tokiga k l ä d e r, s o m m a n k u n d e få fatt på.
E t t p a r l å n g s t e g a r k l ä d d e s m e d löf o c h b l o m m o r, ä f v e n h ä s t a r n e satte m a n b l o m m o r, m e r - e n d e l s stora p i o n e r o c h löfrusker, på.
Så satte m a n man sig på v a g n a r n e par o m par m e d l ö f r u s k o r eller b l o m k v a s t a r i h ä n d e r n a, å b r e d v i d k ö r s v e n, s o m m e r e n d e l s v a r v ä r s t u t k l ä d d, satt s p e l m a n n e n å spelte fiol eller n y c k e l h a r p a, å så bar d e t af i fullt traf g e n o m b y n å ut på gärdena, förbi de n ä r m s t a byarne.
A d e ' v a r ett h u r r a n d e å ett s k r i k a n d e H U L T M A N S X E L D M E D A L.
och ett v i f t a n d e m e d l ö f k v i s t a r n e och h a n d k l ä d e n — o c h ett s p e l a n d e, så d e ' kan i n t e f r u n tro.
A b a r n u n g a r sprang, så de k u n n a t t a p p a fötterna, för att ö p p n a g r i n d a r åt blomsterlasse ' och f ö r att riktigt få b e g a p a s p e k t a k l e t, o c h ifrån f ö n s t e r o c h gårds- p l a n e r s t o d folk å vifta m o t oss.
g å n g bittert ångra sin eftergifvenhet.
Detta äfven o m h e n n e s f ö r b r y t e l s e m o t h v a d vi a n s e s o m pas- s a n d e alltid till m o t i v är lika r e n och h e l a för- l o p p e t s t ä n d i g t lika o s k y l d i g t s o m d e n s c e n förf.
framställt.
Därför torde hvarje ädelsinnad m a n s k o n a sin k ä r a s t e för att aflägga d y l i k a visserligen pikanta, m e n f ö r h e n n e alltför farliga b e v i s p å hän- gifvenhet och förtroende.
N ä r vi se ' n k o m m o h e m fick vi riktigt storkalas m e d k ö t t s o p p a o c h s k i n k a å b r u n a b ö n o r å stek å r i s g r y n s k a k a s a m t d e t b ä s t a öl, s o m f a n n s i källa- ren.
Å h, j a g m i n n s alltihop, s o m o m d e t varit i går, å ändå frun, är det j ä m n t 6 0 år, s e d a n j a g s o m flicka åkte på sista b l o m s t e r l a s s e t å d a n s a d e på sista mickelsmessdansen.
V i gifte o s s p å h ö s t e n s t r a x efter flyttningen, L a r s o c h jag.
D e t var väl så ut- sitt, att j a g skulle h a h o n o m, kan j a g tro, a n n a r s ville n o g Per, sonen, å h u s b o n d f o l k e t m e ', att j a g s k u l l e s t a n n a s o m u n g m o r i huset, m e n f a s t Per var en b r a å h y g g l i g g o s s e p å allt sätt å.
e n r i k b o n d s o n till, k u n d e j a g aldrig få n å g e b e h a g till e n.
A kan f r u n tro, att h u s b o n d själf fria en d a g för ' n. '
H ö r d u, flicka, ' sa h a n.
' Säj inte n e j f ö r ett t ä c k e t i l l b u d!
D u ser j u, att g o s s e n satt s e j i s i n n e t på, att inte v ä n d a sin h å g till nå ' n a n n a n ä n dej — å h v a r k e n j a g eller m o r h a r n å g o t e m o t att få dej kvar i h u s e t s o m s o n h u s t r u, fast d u i n t e k a n föra n å g r a e g o d e l a r eller n å g o t b o h a g m e d dig till g å r d s CASTOR.
(Y F V E R S E X T I O Å R äro f ö r g å n g n a s e d a n C.
A l m - ^ quist, p å sin tid prisad s å s o m en af vårt l a n d s snillrikaste författare, lät t r y c k a sina » fria fantasier » af H u g o L ö v e n s t j e r n a, s t u n d o m k a l l a d e » T ö r n r o s e n s b o k » s t u n d o m » E n irrande h i n d ».
Ni h a r n o g åt- m i n s t o n e h ö r t o m t a l a s d e s s a skildringar, h v i l k a m e d så m y c k e t i n t r e s s e lästes och b e u n d r a d e s.
Men k a n s k e ni ej h a r eder b e k a n t m i n ringa p e r s o n, s o m af b e m ä l d e författare p r e s e n t e r a d e s f ö r a l l m ä n h e t e n i e n n o v e l l m e d titeln » G å r a n », h v i l k e n v ä c k t e o e r h ö r d t u p p s e e n d e, ja, f o r m l i g s k a n d a l, förbittran- de m i t t lif.
Jag h a d e j u icke b e g å t t Dågot b r o t t; m e n m i n a idéer h a d e det felet att v a r a f r a m o m sin tid — h ä r u p p e i m i d n a t t s o l e n s l a n d, h v a r e s t d å ännu ingen Ellen K e y predikat » själfhäfdelsens » e v a n g e l i u m, I b s e n ä n n u icke p r o k l a m e r a t d e n fri- g j o r d a individualitetens rätt att v a r a » sig selv n o k ».
— m e n d u h a r de ' s o m ä ' lika bra, o m inte bättre, ' t y c k t e h a n — ' ett redbart s i n n e å ett par d u k t i g a a r m a r — å tur h a r d u m e ' k r ä k e n, så vi k a n ta ' u t l y s n i n g till sönda ' n, n u, h a r j a g tänkt, ' s a h a n.
M e n j a g v a r trofast m o t J a n s o n, j a g — p å s ö n d a ' n lyste d e t f ö r oss b å d a i stället och, s o m s a g d t, strax efter flyttningen gifte v i oss.
Fast dom var l i k s o m lite m o d s t u l n a h u s b o n d f o l k e t, isynnerhet Per, förstås, höll d o m ett h e d e r l i g t b r ö l l o p åt o s s: G u l l k r o n a bar jag, å i F a r i n g e k y r k a v i g d e s vi — p r o s t e n W a l l i n d e r själf v i g d e oss. » L ä n g e h a r j a g varit g l ö m d; d e n fria k ä r l e k e n har visserligen i t y s t h e t o m h u l d a t s o c h n å g o n g å n g v å g a t sig f r a m i d e t offentliga; m e n m i n a idéer d ä r o m h a f v a d o c k hittills s t ä m p l a t s s å s o m o m o r a - liska o c h oförenliga m e d s e d e l a g e n s b u d s a m t helg- d e n af d e f ö r b i n d e l s e r m e l l a n k ö n e n, s o m utgöra det kristliga s a m h ä l l e t s g r u n d v a l.
N u h a r j a g d o c k, i m i n s e n a å l d e r d o m, m e d d e n gladaste öfverrask- n i n g sett att » Y s a b e l » i en skiss, b e n ä m n d » V ä n - t a n s t i d e r », g j o r t sig till tolk f ö r ett friare u m g ä n g e m e l l a n f ö r l o f v a d e, u n d e r v ä n t a n p å m ö j l i g h e t e n alt låta d e n k y r k l i g a v ä l s i g n e l s e n h e l g a d e r a s f ö r b u n d, naturligtvis i n o m d e t tillbörligas g r ä n s, bara s m å f ö r s t u l n a visiter h o s d e n v ä n t a n d e älskaren, brin- n a n d e af ifver att afslita k a p p a n, d ä r v i d h a n s » lilla sötaste flicka » serverar d e n l å g a n d e älskaren m e d n å g r a h o s A v é n s i n k ö p t a godbitar j ä m t e » e n liten b u t e l j v i n », delicioso.
H ä r m e d s t e g m a d a m J a n s o n u p p och, k n y t a n d e sin h a l s d u k, s o m glidit n e d, u t b r a s t h o n: » K ä r a frun, ursäkta m e j, s o m h i n d r a t så l ä n g e m e d m i t t p r a t!
M e n n u v e t frun i alla fall, h u r u ett k v i n n - folk, å särskildt e n piga, h a d e d e t för 6 0 — 7 0 år se ' n.
Å tack n u så m y c k e ' för m e j, för g o d t kaffe å h a n d e l å allt.
Adjö, adjö! » H v a d b e t y d e r det att ä l s k a r e n s r u m är » fult och k a l t », b a r a d e t inte är kallt, så att » d e v ä n t a n d e » frysa u n d e r sitt k u t t r a n d e!
Och h v i l k e n lycklig ingifvelse af D o n n a Y s a b e l • — o!
h v a d j a g är t a c k s a m m o t h e n n e!
— att för- lägga f ä s t m a n n e n s v i n d s k a m m a r e till S m å l a n d s g a - tan, i n v i d S v e a s a l e n, m e d sina p r ä s t i n n o r i sinnlig- h e t e n s altartjänst, t r i u m f e r a n d e i deras u p p l y f t a n d e prestationer!
S E D A N J A G g e n o m l ä s t Y s a b e l s skiss V ä n t a n s t i d e r i v å r kära I d u n för d e n 8:de sistl. m a r s, var m i n första e n d a o c h sista u p p f a t t n i n g däraf — ett d j u p t ogillande.
Jag f a n n d e t till och m e d l e d s a m t, att d e n v e r k l i g e n fått plats i I d u n s spalter, t y d e n s k u l l e j u n u läsas, icke allenast af m i n a e g n a u n g a döttrar, u t a n äfven af a n d r a r e n h j ä r t a d e, o s k u l d s - fulla u n g a flickor o c h k a n s k e s n e d v r i d a deras öfver- t y g e l s e r o m rätt o c h o r ä t t!
Ä r det v e r k l i g e n Y s a - b e l s u p p r i k t i g a m e n i n g, att en u n g flicka h a n d l a r rätt uti att, sin m o d e r o v e t a n d e o c h tvärt e m o t h e n n e s vilja, g å till h e m l i g a s a m m a n k o m s t e r m e d sin t r o l o f v a d e p å h a n s u n g k a r l s r u m?
T r o r n i ens, att en m a n af h e d e r och f r a m f ö r allt en m a n, s o m är rädd o m sin f ä s t m ö s g o d a r y k t e och a n s e e n d e, s k u l l e v i l j a d e t t a?
J a g tror det b e s t ä m d t icke.
H v a d v o r e det f ö r s l a g s k ä r l e k, o m e j d e n tro- l o f v a d e s k u l l e v a r a fullt tillfredsställd m e d att u n d e r f ö r l o f n i n g s t i d e n — den m å n u räcka l ä n g r e eller k o r t a r e tid — få se o c h vara t i l l s a m m a n s m e d sin ä l s k a d e i h e n n e s f ö r ä l d r a h e m, p å p r o m e n a d e r eller i sällskap m e d a n d r a?
Skulle v i tillråda våra b a r n, d e t käraste vi äga p å j o r d e n, att v a n d r a v i d b r a n t e n af e n a f g r u n d, b l o t t därför att de själfva k a n s k e s k u l l e a n s e sig k u n n a h å l l a b a l a n s e n o c h ej störta n e d?
Ä r d e t då ej k l o k a r e att u p p r e p a f ö r d e m d e t g a m l a b u d e t: K a s t a d i g ej i faror, t y d u förgås d ä r u t i!
EN MODER.