Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Höra sådana sjuka under den kategori, som bör an- förtros åt sinnesläkaren, eller behöfves blott en rationell höjning af de försvagade kropps- krafterna för att få bukt på det onda?
Den unga flickan, som förblir ogift, väl- jer nu kanske ett kall, som i början skaffar henne glädje, tills varans leda och missräk- ningar nedstämma hennes energi och den missnöjda med glädjelös blick, motser den långa framtiden, i hvilken den ena dagen ter sig lik den andra, en lång hämmande kedja som förlamar lifsglädje och kraft.
Skulden till de nervsjukdomar, som i så mångfaldiga former förekomma hos det kvin- liga könet, måste hufvudsakligen skrifvas på de afvikelser på känslolifvets område, åt hvilka flertalet af nutidens kvinnor, till och med de förståndigaste, omedvetet förfaller.
När själens rena guld hvarje dag, ja, hvarje tim- me på dagen omsattes i smått vexelmynt, är det ej underligt, om till och med den största skatt till sist tager slut och en kris inträ- der, som drifver själ och kropp ur sina gän- gor.
Den, som ej förstår att förståndigt föra stat, skall alltid sluta med bankrutt, ocb den, som vid hvarje obetydlig anledning hängifver sig åt de största öfverdrifter i ord och hand- ling, han eller hon ställer på sina nerver ett kraf, som dessa i längden icke kunna ut- härda.
Antalet af de kroppsliga sjukdomar, som hos kvinnan härröra sig från nervositeten, är rent af oroväckande och växer år från år.
Migrän, neuralgi, hysteri voro för våra far- och morföräldrar ett okändt ondt.
De hade att dragas med koppor och andra svåra sjuk- domar, som läkarevetenskapen nu dels mild- rat, dels helt och hållet utrotat — men nerver kände de ej till, ehuru de voro unga i Wertherperiodens dagar.
Fröna till det onda nedläggas vanligtvis redan hos det späda barnet genom öfverdrif- ven och oförståndig ömhet å föräldrarnes sida.
Den moderna sjukdomen håller sitt intåg hos skolflickan: barnet är » nervöst ».
Man kan med bestämdhet vänta sig, att hon skriker till vid åsynen af en spindel, att hon vid en åskknall håller sig för öronen, sluter ögonen för en blixt oeh vid en obetydlig skrå- Snart börjar hon här eller där känna ett kroppsligt ondt, ett grand af verklighet, hvar- af hennes lifliga fantasi skapar ett oändligt mått af plågor, tills hon ändtligen på allvar blir sjuk och oförmögen till verksamhet.
Det är de olycksaligt svaga nerverna, som åstadkomma allt detta elände.
Äfven man- nen lider häraf, men han låter mera sällan kufva sig af en sjukdom, som hemtar sin hufvudnäring från fantasien.
Uppfostran till en eller annan fackvetenskap, som tvingar till skarpt logiskt tankearbete, nödvändighe- ten att föra alla krafter obrutna i elden för att komma framåt förmår den nervöst an- lagde mannen att oupphörligt slå tillbaka sjukdomens anlopp.
Mannen är blott nervös under sina lediga stunder; under utöfningen af sitt kall vet han ej af någon svaghet, hans kall är hans läkemedel.
Därför dukar säl- lan en man under för nervositeten, åt hvilken kvinnan motståndslöst öfverlemnar sig.
Otvifvelaktigt har hvarje tidsålder sina be- stämda sjukdomsformer, som karaktärisera och tyrannisera den, och hur högt vi än nu tycka oss stå, hur mycket vi än ha lärt oeh uppfunnit, hur stora framgångar än till- kämpats inom naturvetenskapernas område — vi måste likväl böja oss under dessa.
V i kunna icke frigöra oss från den boja, hvar- med fåfänga, oförstånd ocb njutningslystnad omgifvit oss som med ett järnband, hvilket endast sann kvinlighet åter förmår lösa.
Den goda ton och de sunda seder, kvin- nan har förmåga att införa i familjen, äro: återvändandet till natur och bannlysning af all förkonstling.
Därmed försvinner den sjuk- liga öfverdriften i den moderna kvinnans själslif, en öfverdrift, som ej har något ge-
mensamt med den rena kärleken i äktenska- pet och familjelifvet.
Så svårt det än kan vara för en ung, själf- ständig kvinna att bryta mot de en gång fastställda, af ålder häfdade förhållandena in- om sällskapslifvet, är det likväl endast hon, som kan åvägabringa en förändring till det bättre i våra moderna förhållanden.
Om än sällskapslifvet utom hus förvandlat natt till dag, bör hon likväl på det område, hon her- skar öfver, hålla fast vid den fastställda na- turens ordning.
Hon bör gifva barnet, hvad det behöfver: ro, enkel kost, munter, ofarlig lek, allt med måtta och i rätt tid.
Barn- kammaren bör vara luftig och solig, och öfver- allt bör finnas det solsken, som skapas af oföränderlig modersömhet utan extas, utan öf- verdrifter, hvilka nära den barnsliga fåfän- gan, men ej gifva hjärtat värme.
Dröj ej längre: den minsta gåfva af godt hjärta gifven kan bli till välsignelse!
Ingen, som något kan offra, om än aldrig så ringa, skall tveka att vara med, när det gäller de fattiga barnens sommarfröjd.
Bidragen insändas till Redaktionen af Idun, Stockholm, i postanvisning eller post- sparmärken (ej frimärken).
V i d försändel- sen bör tydligt angifvas, att den är afsedd för » lduns skollofskoloni ».
Alla inflytande bidrag redovisas i Idun.
Modern är läkarens bästa medhjälperska, om hon blott förståndigt vill iakttaga sina barn; ja, hon är den bästa specialist, där det gäller psykiska sjukdomssymptom hos hennes kära.
Det är hon, som upptäcker de första fröna till öfverdrifven känslighet i barnahjär- tat, den första början till vrede och missmod, den första ofördragsamheten syskonen emellan.
Den öfvermodiga måste böja sig under ett klander, den missmodiga får en uppmuntrande blick, den kraftige ger hon en stor uppgift, och den svaga sluter hon till sitt hjärta.
Så- lunda bringar hon allt i den rätta jämnvik- ten, och hennes läkemedel förfelar aldrig sin verkan.
V i begynna bär nedan redovisningen öfver hittills influtna medel.
Öm hängifvenhet gentemot föräldrarne, rö- rande omsorg för de mindre syskonen, hus- moderlig omtanke för tjänstfolket — hvem kän- ner ej till dessa älskvärda drag hos våra små döttrar?
Men hvem har icke som mot- sats därtill äfven gjort sina iakttagelser af ett trotsigt, hersklystet väsen, passionerade vre- desutbrott, barnslig sentimentalitet, anlag för despotism, förgyllda af ett älskligt pladder hos små prinsessor af alla åldersklasser intill mogenhetsåldern?
I alla gryende fel, i hvarje kränkning af finkänslighet och kvinlig takt, i hvarje utbrott af passion hos döttrarna bör modern känna en förebråelse mot sig själf, en påminnelse om sin heligaste plikt — själf- behärskning.
Håller hon icke sitt eget känslo- lif i tygel, är hon det nyckfulla, uppbrusande, excentriska elementet i hus och hem, då för hon med ofreden vid den husliga härden ner- vositetens smittsamma sjukdomsfrö in i famil- jen.
Hennes döttrar skola lika säkert falla ett lätt byte för denna nutidens farsot, som hon själf gjorde det.
Där kroppens och själens harmoni stores af nervositetens anda, skall modern fåfängt sträfva att odla de skönaste blommor, det husliga lifvet bjuder oss — helsans rosor på barnens kinder.
Just nu är ögonblicket inne, när 1 boren låta edra goda tankar bli till gärning, I alla vänliga läsarinnor, som från första stunden ämnat med edert lilla strå till stacken bidraga till allas vår skollofskoloni.
N i har dag från dag skjutit upp — det brådskade j u ännu ej, menade N i; men nu bli vårdagarne allt längre och ljusare, de fly så snabbt sin kos, att innan vi veta ordet af, är stunden inne för skolornas afslutning.
O c h då bör allt vara klart.
af Idun: 100: — •; Anna B — n 10: —; A.
H., Häggatorp 10: —; G — y 1: —; Börje Wickbom, Vexiö 1: —; Lycklig maka och moder 1: —; » Anna », Ronehamn 2: —; » Elin », d:o 1: —; S.
1: —; Na.nny B.
1: 50; Vänner af landtluft 5: —; 15-åring 5: —; Apa, Falun 3: 25; M.
C S., Udde 1: 50; Hanna Pettersson, Glindran 1: 50; A.
M — a, Karlskrona 1: —; E.
3: —; Elsa och Signe 1: —; Elsa och Gun- nar 2: —; S.
20: —; En vän af Skollofsko- lonier 1: —; Bede 1: 50; Hanna Henning 3: —; S. W., Göteborg 2: —; Från en lidande sjukling i Ystad 5: —; A.
2: —; F — é 5: —; H.
1: —; A — 1: —; Enkans skärf 3: 50; Lova 1: —; Lille Conrad 10: —; E.
3: —; Onämnd 1: —; Axel och Otto 1: —; Hildur 3: —; Fru Carl Smith, Trelleborg 10: —; A.
Romare, Helsingborg 5: —; M.
Karls- hamn 5: —; Ernberg 3: —; Emmy Evert, Sand- viken 4: —; Adolf 5: —; Hla, Högfors 1: —; Familjen K., Malmö 5: —; E.
0: 50; E.
, Eke- by 5: —; Avek 5: —; H.
E., Halmstad 2: —; Några af lduns prenumeranter i Valdemarsvik 3: 60; Skatunge 1: —; » Redbar » 10: —.
Summa 2 8 0: 8 5.
(Forts.) fe- Vår.
«IT \ te var det starkt solsken, drifvorna hade för längesedan smält, och gräset låg bart, grått och gult.
Häggen och vinbärsbuskarne i trädgården började se vårliga ut med gröna, svällande knoppar, stararne byggde i sina hol- kar, och uppe i alléens almar hade skatorna nästan fullbordat sina bon.
Ini den unga guvernantens rum föll sol- ljuset ymnigt och varmt, glittrande mot skrif- ställets stålglans, ända bort till bordet, där småflickorna sutto lutade öfver böcker och kartverk, medan en ung, blond dam i mörk- blå dräkt stod framme vid fönstret och för- strödt såg ut.
Framför henne bredde sig nejden, vid och vän, med tinande mark och rykande mylla, en flock barn lekte nere på vägen, och från brygghuset kommo gårdens pigor med tvättbaljor och klappträn, rödkin- dade och bararmade i det varma solskenet.
Hon tog upp sitt ur; — gudskelof bara en kvart kvar, tills lektionerna för dagen voro slut och man kunde få rå om sig själf en timme eller ett par.
R å om sig själf — huru obeskrifligt en- samt och fattigt lät det icke!
Rå om sig själf — ja, det hade hon nog fått göra mest hela sitt lif.
Och medan hon vemodigt stödde hufvudet mot handen, lät hon minnena gifva revy.
— — Hon mindes hemmet, koministerbostället, där fadern efter att ha förnött sin bästa tid som konsistoriets skjutshäst, sist hamnat.
In- bäddadt i lummig löfskog låg det med utsikt öfver dalen, där kyrkans spira höjde sig, hög och hvitrappad, öfver husen och gårdarne rundtorn.
1 ljumma junikvällar, när syre- nerna blommade i hagen och dimman steg hvit öfver kärren, brukade pappa komma ut med långpipan i munnen och sätta sig på förstutrappan, medan barnen, som nu slutat att leka, kröpo samman vid hans knän.
Därinne gick mamma och stökade med kvälls- varden, pigan kom hem från betesmarken med mjölken skumhvit i stäfvan, från den öppna stalldörren hördes gnäggandet af en häst, öfver allting låg en stämning af stilla lycka och frid.
Men naotgångarne töfvade ej att infinna sig, pappa dog, och när nådåren voro förflutna, stod intet annat öfrigt för familjen än att upplösa sig och hvar på sitt håll söka sin utkomst; själf fick hon genom släktingars bemedling plats som guvernant hos majorens på Björkvik.
Det var nu fyra år sen dess, fyra långa år.
Hon hade kommit med hela sin unga själ törstande efter ömhet, men i denna om- gifning af kylig förnämhet och korrekt stel- het fann hennes längtan ingen genklang.
Så hade hon sårad dragit sig tillbaka, lärt sig att i hvart vänligt ord, som bestods henne, söka en antoning af likgiltig nedlåtenhet, i hvar blick, som dröjde vid henne, en glimt af förnämt förakt.
A l l a de tusentals små förödmjukelser, dem tjänarinnans ställning tvungit henne att fördraga, stodo plötsligt fram för hennes blick.
Och ingen, ingen att sluta sig till, att förtro sig åt, att lung- nande stryka öfver ens panna, när lifvets bitterhet kändes alltför tung!
Ensam, en- sam!
Det kom öfver henne er » plötslig kän- sla af tröstlös öfvergifvenhet, och när hon med handen torkade öfver ögonen, kände hon, att de stodo fulla af tårar.
Hon spratt till vid ljudet af en barnröst.
» Fröken » — det var favoriten, lilla Elin, som talade — • » nu slog klockan ».
» Fröken » vände sig om.
» Ja så, ja då är det slut för i dag.
Gå nu barn! » Hon såg, huru de rafsade samman sina böcker och gåfvo sig i väg, hastigt så att de knappt hunno niga adjö.
Ja, hvad kunde det också vara för en idé att stänga sig inne mellan fyra väggar en dag som denna.
Och lydande ögonblickets plötsliga ingifvelse fick hon hatt och kappa på och skyndade ut.
Längs stigen, som slingrade fram mellan parken och vildskogen därutanför, gick hon, vinden blåste henne i ansiktet, stark och frisk, eller susade vekt i trädkronorna öfver hennes hufvud.
Borta var nu allt, som tyngt och ängslat, naturens vårliga helsa strömmade in i alla fibrer, i alla sinnen, och när hon i bergsluttningens skrefvor fann årets första sippor, helsade hon dem med ett gladt leende, en varm glimt i ögat.
Uppe på höjden af åsen stannade hon och satte sig att hvila på en kullstjälpt trädstam.
Inunder sig skönjde hon dalen med solskens- glitter öfver järnvägsspårets stålskenor, det lyste grönt från vinterrågsfälten, en plogbill glänste till ibland vid vändningarne, och längst i fonden reste sig skogen, fjärrblå och hög.
Från träden omkring henne steg kvittret högt mot ljusblå himmel, en svartglänsande stare satt och gungade i toppen af en björk och guldskimrande i solljuset flög en ensam fjäril tätt förbi hennes hufvud.
Plötsligt vände hon sig om vid prasslet af fotsteg bakom.
Framför henne stod en res-
lig man i kort, åtsittande kavaj, som präk- tigt framhöll hans smärta, välväxta figur.
Det var den unge ingeniören från granngår- dens fabriksanläggning.
» V ä l mött, fröken A n n a », helsade han.
Hon böjde hufvudet, utan att svara.
Det hade kommit öfver henne vid hans åsyn en • plötslig förvirring, blicken fuktades och hjär- tat klappade häftigt — symptom, dem hon ej förut erfarit och ej heller nu rätt vågade göra sig reda för.
Han märkte hennes oro och betraktade henne skarpt.
— — Väntade hon någon, var det kanske ett blifvande rendez-vous han störde?
Blodet steg honom åt hufvudet vid denna tanke.
Åh nej, det var j u omöj- ligt.
Hvem skulle väl den andre kunna vara!
I alla händelser vore det ju lätt att skaffa sig visshet därom.
Så bredde han ut sin näsduk och satte sig på marken vid hen- nes fötter.
Konversationen spann dem snart in i sin lätta spindelväf, det ena ordet gaf det andra, och allt som samtalets ström gled vidare, svann hennes förvirring mer och mer.
Hon kände det i stället så outsägligt ljuft och tryggt att se honom sitta där så nära, att höra hans röst, och hennes känsliga ansikte återgaf som en spegel hvart minspel i hans.
Han täljde henne minnen ur sitt lif, berät- tade om sin ungdom, huru han från ett fat- tigt hem gått ut i världen att själf skapa sin framtid.
Och det hade j u också lyckats, åt- minstone jämförelsevis.
Men ändå — —!
» Ah, vet ni, fröken A n n a », fortsatte han, » det ges stunder, då man efter slutadt slit för dagen frågar sig, hvartill i själfva värket allt detta skall tjäna.
För hvem arbetar man?
För sig själf, för egen njutning, mat, dryck, kläder och allt det där.
Godt, men om nu ändå allt detta ej mäktar ge en full tillfreds- ställelse.
Det ligger något ängslande i denna känsla af ensamhet; nå, däraf har ni, hoppas jag, ingen erfarenhet, men jag har det, jag. » » Att vara ensam » — hennes stämma skalf med en underton af bruten gråt — » skulle jag ej veta, hvad det är! » Och hälft mot hennes vilja trängde den fram i brutna me- ningar, en bikt om allt hvad hon i tysta stunder känt och tänkt.
D e voro ju två hemlösa foglar båda, dem lifvet gjort ve och sårat till blods, hvad under då, att en mäk- tig sympati drog dem till hvarann.
Plötsligt tystnade hon i djup förvirring.
Han hade stigit upp under det hon talade, fattat hennes hand, som villigt räcktes honom, och innan hon rätt visste, huru det gick till, hade han lagt sin kärleks bekännelse för hennes fot.
Hon såg upp, hennes tårbländade blick sökte hans, och kinden glödde, medan dar- rande och blygt ett ja smög öfver hennes läppar.
Kring om dem var allt vår och ju- bel; solen, som nyss beslöjats för en stund, bröt nu åter fram ur en ullskys brustna pär- lemor, och lifvets unga vårlycka mötte deras egen i älskogsbekännelsens första, saliga timme.
Därute öfver dalen sjöng lärkan sina jublande hymner, järnvägsspårets stål glittrade i solskenet, rasslande för snälltåget, som när- made sig söder ifrån.
Och gripen af ett plöt- sligt behof att ge uttryck åt all den lycka, som svällde inom henne, lösgjorde hon sig ur älskarens omfamning och vinkade med sin hvita näsduk en helsning åt lokomotivet, där det blixtsnabbt brusade förbi med vag- narne efter sig, flämtande af ansträngning, men ändå skälfvande i styrka — en väldig symbol af frihet, glädje och kraft.
mellan 50 o c h 60 år — bär, liksom sina anhän- gare, sedan flere år alltid » delad kjol », men man kan just ej säga.
att hennes stora fötter taga sig bra ut under de tämligen korta mörkblå mame- Bref till Idun.
luckernai En hälft åtsittande öppen jacka o c h London i april.
bluslif därunder fullborda hennes toalett.
En praktisk o c h hygienisk dräkt för kvinnor — Mrs Hancock, iförd sin » Muddy weather Dress », såväl öfver- som underdräkt — det tycks verkligen hvilken j a g beskrifvit i ett föregående bref, är en vara snart sagdt en brännande fråga i vår tid.
Det liflig dam på omkring 45 år.
Man kan tryggt vill säga, en sådan dräkt är nödvändig, ej så säga, att denna dräkt på intet vis är i ögonen mycket för den kvinna,som beskedligt sitter hemma fallande.
Vet man e j, att inga kjolar, utan knä- och syr ett litet broderi, läser en » spännande ro- byxor bäras under kjolen, anar man det ej.
Det man » o c h för resten tänker blott på kläder och är säkert en dräkt, som har framtid för sig, o c h nöjen — dessas antal är åtminstone i England man kan ej annat än beundra, med hvilken ledig- jämförelsevis litet nu för tiden — ej heller så het o c h lätthet mrs Hancock rör sig i den.
mycket för den kvinna, som blott rustar i sitt hem Det är också en dräkt, som kan trotsa åtmin- och har föga intressen dessutom — annat än an- stone hvad väglag som helst.
Mrs H. resonnerar gående hur nästan » har det » — men för den bl.
a. sålunda: » Med de vanliga promenaddräk- kvinna, s o m allt mer kommer fram på världs- terna ha vi att välja mellan att gå ut, få våta, scenen, s o m ej syr så mycket broderi o c h ej lä- smutsiga kjolkanter och därigenom genomvåta föt- ser blott spännande romaner, men som både ar- ter — o c h riskera vår helsa; eller sitta inne och betar o c h läser mera, s o m styr sitt hem kanske genom • brist på motion riskera vår helsa. » Och både framgångsrikare och lättare, därför att hon sedan för alla dem, som måste gå ut, hvilken väl- förstår bättre, hur göromålen böra skötas; som er- gärning att, med tillägg af regnkappa och galoscher, känner sig ha plikter, ej blott inom familjen, men kunna obehindradt gå ut i hvad väder o c h väg- mot samhället i smått eller stort, o c h därför har lag s o m helst.
mycket att sköta äfven utom hemmet: många li- En ung dam är klädd i samma slags kostym, dande medmänniskor att hjälpa — ej med pen- men af grått promenadtyg och med åtsittande lång gar blott, men hellre med råd och dåd — många j a c k a; och en mycket vacker dräkt är det, samt kommunala åligganden o.
s. v. Det är denna, på intet vis anmärkningsvärd, hvad utseendet be- den nya tidens o c h framtidens kvinna, hon som träffar.
ofta » står på egna fötter » — som har att själf En flicka på tolf år har äfven en klädning af förvärfva sitt uppehälle — det är hon, som behöf- samma slag, med knäbyxor samt bluslif i ett med ver kunna röra sig fritt och obehindradt i hvad- vä- kjolen, således mycket lik Dräktrefotmföreningens der och väglag som helst, o c h som ej bör öda sina skoldräkt.
kroppskrafter på att bära eller släpa onödigt tun- Rational Dress Society ' s underkläder äro äfven ga o c h långa kjolar o c h spänna in sig i tvångs- i hufvudsak öfverensstämmande med nämnda före- tröjor, det är hon, som framför alla behöfver en nings.
_ reform i klädedräkten.
Och därpå arbetas också Tidningspressen uttalade sig i mycket lofpri- här på så många håll o c h inom vida kretsar.
sande ordalag.
a. säger Daily Telegraph, att » den brist på grace, som den » delade kjolens » » Rational Dress Society » är en förening, som gjort o c h gör mycket för detta mål, o c h som le- fiender tillskrifvit, den på intet vis gaf sig till- känna », och att » en manlig åskådare ej var istånd des med kraft o c h energi af vicountess Harber- att upptäcka bristen i kontinnitet i dessa skickligt ton.
En basar, kallad » the Corning Dress Bazaar, Framtidsdräktens basar », hölls för några dagar se- anordnade draperier, om hemligheten ej angafs för honom. » dan genom denna förenings försorg i » Kensington Town Hall » till förmån för en association, s o m Man kan ej annat än hoppas, att » the Rational underhåller hushållsskolor för tjänstflickor.
S o m Dress Society » skall lyckas att i vida kretsar dess förnämsta » attraction » angafs, att alla försäl- sprida intresset för en rationell klädedräkt för jande — omkring 50 damer ur den högre societe- kvinnor, o m man ock ej är öfvertygad, att » the ten — skulle vara klädda i olika modeller af » fram- Syrian » eller » the Japanese Dress » äro » framlidens tidsdräkter », d. v. s. praktiska, hygieniska och till dräkter. » det yttre tilltalande kostymer för promenad, hem- Anna Fleetwood-Derby.
lif, sällskapslif, resor m. m.
" Framtidsdräktens " basar.
Det var j u ganska lockande, och jag antar, att några af lduns läsarinnor skola vara hågade att följa mig dit!
I den stora salen äro ej mindre än 14 vackert anordnade stånd, alla innehållande olika slags varor.
Lady Harberton presiderar öfver handar- beten (fancy work) o c h säljer mönster på de olika dräkterna; lady Coffin bjuder på italienskt ler- gods m. m.
; mrs Oscar Wilde, hustru till grund- läggaren af den s. k.
» ästetiska rörelsen » (aestetic movement) inom klädedräkt, rumsdekoration m. m., har till försäljning sötsaker och små toalettar- tiklar; mrs '] Taylor ' s stånd innehåller Rational Dress Society ' s förträffliga underkläder; mrs Char- les Hancock, uppfinnarinnan af den mycket omtalade o c h mycket omskrifna » Muddy weather Dress » (dräkt för dåligt väglag), förestår blomster- ståndet och mrs Charles Mallet buffeten o. s. v. Hvad som dock först ådrager sig vår uppmärk- samhet är de officierande damerna — eller rättare deras kostymer.
De s o m utgå från » Rational Dress Society » äro dessa med s. k.
» syriska » samt » japanska » kjolar.
De förra bestå af ett slags mycket vida mameluc- ker (utförda af mjukt, graciöst tyg), s o m visser- ligen göra intryck af en kort kjol, men dock vid hastigare rörelser något visa sin delade karaktär.
Lif ven vexla i många former, dock ha nästan alla något slags bluslif med små koketta turkiska jac- kor af olika snitt.
Den » japanska » kjolen är rak, men liksom den förra, kort och .delad; många slags lif bäras äfven till denna, men dock i intet fall tätt åtsittande.
Vackra, mjuka tyger och behagliga färgsamman- sättningar tillika med ledighet vid alla rörelser utmärka dessa kostymer, men man måste er- känna, att som de flesta äro ganska korta, spela fötter o c h smalben en väl stor rol, hvilket torde motverka deras allmännare antagande, o c h ej är det heller nödvändigt för fria rörelser, att kläd- ningen har en delad kjol, eller, för innedräkt, är så ofantligt kort.
Ur artistisk synpukt kan an- märkas, att öfverkroppen, i anseende till den korta kjolen, synes allt för iång mot underkroppen.
Lady Harberton — en stor, kraftigt byggd dam, Husmoderlig almanack.
Våren kan nu anses vara herskare öfver naturen — husmodern kan alltså utan skrupler ställa med pelssakernas och den öfriga vinlergarderobens vädring, piskning och nedläggande; — hvar och en tillväga- går därmed på sitt bepröfvade sätt; dock varnas för användande af uteslutande lätt bortdunstande äm- nen, såsom kamfert, linnelappar doppade i fotogen o. d., samt att utsätta kläderna för stark sol under vädringen.
Brasornas och lampornas tid är äfven slut, de vi- ka för värme och solljus; därför rengöras eldgafflar- na, hvarefter de bestrykas med olja eller fett, lindas i papper och förvaras på torrt ställe.
Lampornas oljehus befrias från alla fotogenrester, och så framt återstoden af vekarna skall kunna begagnas till hö- sten, urkokas desamma i såpvatten.
Hela brännaren kokas i skarp sodalut, för att befrias från all smuts och sot.
Kronorna förses med sina gazeöfverdrag att skydda dem för flugor.
Sängkläder vädras och piskas, hvartill man dock väljer en riktigt varm och solig dag; men piskningen bör vara gjord, innan de hunnit bli genomvärmda, intagningen däremot bör ej ske, förr än de blifvit helt och hållet afkylda igen.
Markiser uppsättas, och i skafferier och matbodar anbringas s. k. flugfönster, d. v. s. flyttbara ramar med ståltrådsväf att inpassas i fönsteröppningen.