Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
39 allenast morn. 1 och 2, utan, i allmänna ordalag, de föregående momenten, för att omfatta ailä de mineralier, som utgöra föremål för inmutning. §§ 2 och 3.
De i § 2 förekommande orden: ”men förut okänd eller obegagnad,” äfvensom de kort derefter påföljande orden: ”i berg eller jordlager,” samt hela § 3 ville jag utesluta, emedan, enligt min tanke, hvarken förr känd eller begagnad, men sedermera öfvergifven fyndighet, eller sjö- och myrmalms-trakter borde få inmutas, utan med den inskränkning, som i § 2 sägs.
Hvad nemligen angår ödelagda grufvor, så tror jag det medföra enkelhet och reda i lagstiftningen, samt säkerhet för jordegande-rätten, om de sättas i likhet med omutadt fält, ehvad de varit försedde med utmål eller icke.
Sker undantag för ödelagda grufvor med visst utmål, så måste man väl, för att ej göra dessa till res nulJius, antaga egande-rättens öfvergång på Staten; men att sålunda gifva Staten nya, och, om ej ytterligare inmutning mellankommer, evärdeliga besittningar midt inne uti enskildes ego-områden, tror jag blifva lika onyttigt för Staten, som besvärligt för den enskilde, hvilken icke har någon möjlighet att blifva grannskapet qvitt.
Frågan har gemenskap med flere följande stadganden, såsom med § 8, sista punkten, samt §§ 26 och 38, och bör således i ett sam manhang dermed bedömas.
Hvarför åter byggnad, eller annan anläggning, i grannskapet afsjöeller kärr skulle vara mindre skyddad, än sådan invid ett be;rg eller torrt jordlager, kan jag ej inse. § Stadgande af ovilkorlig skyldighet för sökanden, att hos Bergmästaren göra sin anmälan skriftligen, och att dervid uppgifva ”å hvilket hemmans egor eller annan grund fyndigheten befinnes,” anser jag i viss mån motverka författningens ändamål.
Grufve-letarne äro nemligen ofta icke skrifkunnige personer; och hvad sednare frågan angår, så torde det väl göra tillfyllest, att, på sätt denna § jemväl innehåller, sökanden ålägges lemna så nogrann beskrifning på ställets belägenhet, att någon osäkerhet derom ej må uppstå, helst i fall något uti uppgiftens fullständighet möjligen skulle brista, sådant skäligen må få räknas till de omständigheter, hvarom Bergmästaren, enligt § 6 eger infordra upplysning, der så nödigt pröfvas.
Proportion, N:o 92.
Man synes böra, så vidt möjligt är, undvika sådane bestämmelser, som blottställa rätte uppfinnaren för att, utan eget förvållande, blifva utträngd af den, hvilken icke har någon del i upptäckten. §5.
Om den vid §§ 2 och 3 af mig yttrade åsigt godkännes, skulle i början af § 5 orden: ”af sådan förut okänd eller obegagnad fyndighet, ”sorn i berg eller jordlager anträffas” komma att utgå. § 6.
I öfverensstämmelse med ofvan yttrade mening, och då hvad i denna § kan syfta på äldre grufvor, som ej äro nedlagde, synes vara öfverflödigt, har jag trott slutet af första momentet, från och med orden:
"men ej må i andra fall” etc., äfvensom hela det påföljande momentet, hvilket börjas med orden: ”angår deremot sökandens begäran en äldre gruf”va med visst utmål”, böra uteslutas. §7.
Med uteslutande af denna §, ville jag i stället, angående fullföljd af besvärstalan m. m., föreslå ett allmännare stadgande, att inflyta mot författningens slut. §8.
Den i momentet 2 förekommande period: ”Om mutsedeln lyder å ”någon ny-upptäckt fyndighet, men i annat fall det namn, hvarmed gruf”van förut varit betecknad”, anser jag böra uteslutas, helst inträffa kan, att en äldre grufva fått sitt namn af annan fyndighet än den nu ifrågavarande, ehuru äfven denna varit i fordna tider känd och bearbetad, så att den icke kan kallas ny-upptäckt.
För öfrigt och i händelse den vid §§ 2 och 3 af mig yttrade åsigt, angående nedlagde grufvors jemförlighet, hvad ny inmutning angår, med icke inmutadt fält, godkändes, skulle sista punkten i § 8 från och med orden: ”meddelas mutsedel å sådan öfvergifven eller sönad grufva” etc., komma att utgå, hvartill destomera skäl synes vara för hand, som stadgandet åsyftar ett förblifvande vid förra utmålet, men den fordna grufverörelsen kan hafva afsett helt annat mineral, än hvad nu kommer att utgöra - Kongl. Muj:ts Nåd.
Proposition, Nx> 92.
41 göra föremål för eflersökning, och, i allt fall, en sednare tids erfarenhet kan påkalla förändrade grunder för ulmålets bestämmande. § 12.
Enär, enligt min tanke, hvarje inmutning af sådant som ej utgör föremål lör denna författning, t. ex. en åker, skog, dytägt, torfmosse eller dylikt, måste vara ogild, anser jag första momentet, om det ej kan få utgå, endast böra åberopa § 2; och då ogiltigheten af en för äldre grufegare förnärmande mutsedel ej lärer behöfva stadgas, isynnerhet som, enligt § 8 mom. 1, mutsedel alltid skulle utfärdas under förbehåll ”af den rätt jordegare tillkommer och annan inmutare hafva kan,” har jag trott 2 morn. i § 12, hvilket börjar med orden: ”är mutsedel meddelad för inmutning ”ånyo” eLc. böra uteslutas. § 13-
I enlighet med hvad här ofvan blifvit yttradt, ville jag för min del utesluta orden; ”å någon fyndighet, för hvilken visst utmål ej finnes ”gällande.” § 14- Jag anser afgift och ersättning, i brist af åsämjande, kunna, med mindre omgång och kostnad för parterna, bestämmas af domaren, än på sätt hiir föreslås, hvadan denna §, likasom åberopandet deraf på andra ställen i förslaget, af mig uteslutes. § 15.
I afseende på orden: ”utan visst utmål” åberopas hvad här ofvan är af mig yttradt. § 19- På grund af det förut anförda hemställer jag, att början af denna § må erhålla följande lydelse: ”Jordegaren är berättigad att till hälften "med inmutaren” etc.
Bil. till Kongl. JUaj.ts Nåd.
Prop. 1854, N:o 92. 1 Sami. 1 Afd. 26 Bäft. 6 42 Kongl. Maj:ts~Nåd.
Proposition, iV;o § 20.
Sista perioden: ”mot skyldighet att för marken gifva sednare innehafvare af jorden ersättning,” ville jag utesluta, såsom öfverflödig, i fall dermed afses den ersättning, hvilken tillkommer jordegare i allmänhet, och såsom eljest förmodligen innebärande den mening, att åboen eller boställshafvaren samt hans arfvingar skulle, när denne begagnat sig af jordegande-rätten, komma att för all framtid häfta i särskild personlig ersättnings-skyldighet till efterträdande innehafvare af grundegendomen, hvilket, efter min tanke, vore olämpligt och ej ens väl förenligt med billighet, emedan grufarbetet kan medföra förlust i stället för vinning, och efterträdande jordinnehafvaren icke blir bunden vid förlusten, samt i öfrigt någon ersätlnings-skyldighet ej drabbar den åbo eller boställs-hafvare, som, till fördel för inmutaren, låter bli att af jordegande-rätten sig begagna. § 24.
För att häråt gifva ökad tydlighet och fullständighet, tror jag följande måga tilläggas:
Gör åter den angränsande jordegaren eller utmålsinnehafvaren, på sin bekostnad, fyndigheten åtkomlig från egen grund, tage han sedan alltsammans, och vare, utan hinder af hvad nu sagdt är, en hvar obetaget att inmuta förut omutadt fält. § 25.
På det ej alltför långt sträckta efterräkningar må kunna uppstå, samt grufegaren blottställas genom svårigheten att efter längre tids förlopp visa, det jordegaren varit underrättad, torde det i slutet af förevarande § medgifna anspråk böra inskränkas lill tiden, såsom för exempel genom tillägg af orden: under sista året (eller annan kort period) före den dag då jordegaren till deltagande sig anmäler. § 26.
Åberopande min vid §§ 2 och 3 yttrade åsigt, biträder jag den uti de remitterade förslagen följda, för jordegaren fördelaktiga och icke någons rätt förnärmande grundsats, att, då grulva blifvit alldeles nedlagd, så att, för arbetets återupptagande, ny inmutning fordras, jordegaren är oförhindrad att, vid skeende ny inmutning, göra sin jordegande rätt lagligen gällande, hvilket synes mig hafva för sig destomera skäl, som jord - Kongl. Maj:ts Nåd.
43 egaren, efter äldre författningar, ej sällan varit urståndsatt att inom fatalietiden bedöma fyndighetens beskaffenhet.
I enlighet härmed skulle § 26 uteslutas, hvilket föranleder till ändring af § 38 mom. 2. § 28.
Huruvida orden: ”sorn icke redan vid inmutningen hafva ett af ålder gällande eller särskildt tilldeladt utmål” böra bibehållas, eller icke, beror af det föregående. § 33.
För min del ville jag hafva uttryckt, alt ehuru jag biträder den i nu afgifna förslaget följda grundsats, att, på djupet, utmål hör räknas efter lodlinien, och tror samma grundsats, efter det i förslaget antagna system, vida lättare än hiltils kunna ega tillämpning, enär utmålet ej skulle bestämmas förr, än den angifna fyndigheten redan blifvit så blottad, att dess läge eller sträckning kan 'urskiljas (§ 28), jag emellertid icke tilltror mig att med säkerhet bedöma, huruvida, från ekonomisk synpunkt, den här uppställda regeln fordrar något undantag, till enlighet med hvad Bergslagernes Deputerade samt Bruks-societeten och Jern-konlorets Fullmäktige förordat.
Likasom jag också i allmänhet ville göra en likartad reservation, med hänseende till andra i förslaget förekommande rent ekonomiska ämnen, dem jag ansett mig höra vidröra endast för deras sammanhang med författningens juridiska bestämmelser. § 35.
Den i andra momentet förekommande mellanmening: ”dock endast till dess annan grufegare med arbete från sitt utmål möter,” lärer blifva öfverflödig, om i slutet af § 24 göres det af mig föreslagna tillägg, hvilket i öfrigt innefattar en behöflig utsträckning jemväl till jordegare, emedan också denne, om han möter med arbete från egen grund, änskönt lian icke sökt imnulning, bör ega uteslutande rätt till hela framlida afkastningen, samt följaktligen den främmandes rätt upphöra.
I §§ 37, 39, 40, 41 och 42.
Enär lagstiftningen på goda skäl, och enligt Rikets Ständers flera gånger förnyade framställningar, under sednare tider fortgått i den riktning, 44 Kongl. Maj:ts Nåd.
Proposition, N:o 92. att till allmänna domstolarne öfverflytta administrativa myndigheters, och deribland Bergmästares och Bergs-kollegii, domsrätt, samt giltig anledning icke synes mig vara förhand, att nu åter göra Bergmästare och Bergs-kollegium till domare i rena rättsfrågor, finnér jag mig böra i underdånighet hemställa: a) om icke uti slutet af §37 i stället för orden: ”beslut derom meddela; och ege han jemväl etc. kan uppstå” endast må tilläggas orden:
Utlåtande derom meddela; b) att § 39, hvars andra moment synes mig ej vara af behof på kalladt, kunde erhålla följande lydelse:
Fordrar jordegaren lösen för utmål, och är fråga derom icke genom förening uppgjord, framställe han sitt påstående hos Bergmästaren, sednast vid utmåls-förrättningen; och vare Bergmästaren skyldig att, med gode männen, marken besigtiga och, efter hvad annan mark af enahanda beskaffenhet och godhet i orten högst gäller, uppskatta, samt yttrande i ämnet lill protokollet afgifva; och c) alt, med uteslutande af §§ 40, 41 och 42, mot slutet af författningen följande stadganden intagas: § . . .
Den som ej åtnöjes med Bergmästare-embetets åtgärder och beslut i frågor om mutsedels utfärdande, samt utmåls och hvilostånds meddelande, med hvad i öfrigt efter denna Stadga lill embetels handläggning hörer, må deröfver klaga hos Bergs-kollegium, i den ordning som för besvär öfver Bergmästare-embetets åtgärder och beslut i allmänhet stadgadt är; och eger Bergs-kollegium jemväl att, utan föranledande af sådan klagan, meddela den rättelse, som med afseende på näringens och allmänna säkerhetens kraf finnes vara af behof påkallad. § . . .
Utan hinder af beslut, meddeladt i den ordning nästföregående § anvisar, må rättstvister parter emellan, angående tillämpning af denna Stadga, äfvensom åtal för öfverträdelse af densamma, pröfvas af allmän domstol. §§ 38 och 44.
Med stöd af hvad här ofvan vid § 26 blifvit åberopadt och anfördt, samt då jag i enlighet med de remitterade förslagen antager, att grufva som sonås med detsamma upphörer alt vara förre innehafvarens tillhörighet, ville jag för min del hemställa: a) att, i stället för 2 momentet af § 38, börjande med orden: ”Sedan jordegaren bekommit” etc., följande stadgas:
Ali den mark, som enligt denna författning till inmutaren afslås, skall, om grufvan öfvergifves eller sönas, hemfalla till grundegaren, sedan i förra fallet de uti §... stadgade.... månader, men, hvad sönad grufva beträffar, Kongl.
AlajUs Nåd.
4 . träffar, två år, räknade från det grufvan kom i ödesmål, förflutit, man att emellertid någon hos Bergmästaren till grufarbetets fortsättande sig anmält; dock med skyldighet för grundegaren att iakttaga hvad om bevarande af grufvas hand, pelare och vissa tillhörigheter i § föreskrifves; b) att på tjenliga ställen i sammanhang med bestämmelserna huru grufva sonas, må införas stadganden derom, dels att den som inom nyss sagda tid till grufarbetets fortsättning sig först anmäla, får öfvertaga grufvan, med samma rättigheter och förbindelser i hänseende till utmål och grufvedrift, hvilka förre egaren innehaft, dels och att, i fråga om grufvas sönande, klander emot den, som grufvan under arbete innehar, icke gäller, der det grundas på försummelse, som egt rum för längre tid tillbaka än två år före klandrets instämmande; och c) att 2 mom, § 44, börjande med orden: ”Inmutas ånyo etc.” finge utgå.
Hvad benämningarne böter och vitén vidkommer, så förmodas endast den förra böra begagnas, då ansvars-påföljden är bestämd genom sjelfva stadgan och icke heror af domstols eller annan myndighets föreläggande.
Och skulle detta Högste domstolens underdåniga utlåtande, genom Note ur Protokollet, jemte handlingarne till Civil-departementet öfverlemna».
Bil. till Kongl. Majus Nåd.
Prop. 1804, N:o 9t. 1 Sami. 1 Afd. 2<S Baft. 7 STOCKHOLM, TRYCKT HOS N. MARCUS, 1854.
Maj;lt Nåd.
Proposition, Ni 93. i Jti 95.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 23 Aug. 18S1, kl. 11 f. m.
Maj:ts Nådiga Proposition till Pikets Stander; angående afsöndringo af jord från Ultuna Kungsladugård och Kronoparken Asen, till utvidgning af Upsala Central-hospitals område; Gifven Stockholms Slott den 11 Augusti 1854.
Jemte förmälan, hurusom, efter hvad erfarenheten ådagalagt, sysselsättning med trädgårdsskötsel och andra arbeten i fria luften i väsendtlig mån bidrager till vansinnige personers återställande till förnuft och helsa, har Kongl. Maj:ts Seraphimer-Ordens Gille, enär de jordrymder af dels 7 tunne- 6'A kappland från kronoparken Åsen, dels 6 tunneland 28'A kappland från Ultuna kungsladugårds egor, hvilka med Rikets Ständers samtycke blifvit, jemlikt Kongl. Maj:ts Nåd.
Bref d. 5 Sept. 1840, åt Upsala Central—hospital upplåtna, numera, efter det antalet af patienter derstädes betydligen ökats, icke lemnade tillräckligt utrymme för de vansinniges sysselsättande på omförmälda sätt, helst berörde jordrymder varit afsedde att användas jemväl för anläggande af en begrafningsplats samt för inrättande framdeles, då hospitalets tillgångar sådant medgåfve, af en särskild kuranstalt för vansinnige personer af den bildade klassen, hos Kongl. Maj:t underdånigst anhållit, det Kongl. Majit täcktes till Rikets Ständer göra nådig framställning derom, att den mark som för berörde ändamål ytterligare erfordras, och hvilken, upptagen under N:rne 23 och 26 å en, genom Seraphimer-Gillets försorg, öfver hospitalets jord jemte angränsande egor upprättad karta, utgör: af kronoparken Åsen, gränsbackar 1 tunneland 18,3 kappland samt af Ultuna äng 3 » 3 » eller tillsammans 4 tunneland 21,3 kappland mätte för ifrågavarande ändamål till hospitalet upplåtas, samt att, i händelse någon årlig afgift derför anses böra från hospitalet till Statsverket betalas, beloppet deraf kunde varda bestämdt, i enlighet med de uti Kongl. Förordningen den 19 Dec. 1827 stadgade grunder.
Ofver hvad af Seraphimer-Gillet sålunda blifvit i underdånighet hemstäldt, har Kongl. Majit inhemtat Styrelsens för Ultuna Landtbruksinstitut, Öfver-Jägmästarens och Kongl. Majits
Befallningshafvandes i Upsala län samt Chefens för Skogs-institutet underdåniga yttranden, äfvensom Kongl.
Majits och Rikets Karn Bih. lill R.
Prot. 1833 & 1834. 1 Sami. 1 Åfd. 27 Haft. 1 2 Kongl. Maj:ls Nåd.
Proposition, JYs 95. mar-kollegii underdåniga utlåtande; och då den ifrågaställa jordupplåtelsen uppgifvits vara behöflig för att åt de sinnessvage bereda ökadt tillfälle till trädgårdsskötsel och andra arbeten i fria luften, saint vederbörande icke baft något att deremot erinra, helst hvad beträffar den del af marken, som tillhör kronoparken Åsen, densamma icke ingått i parkens indelning till trakthuggning, utan tillhör reservskogen, vill Kongl. Majit härmed föreslå, det Rikets Ständer, för deras del, måtte medgifva, att ofvanberörde jordrymd af tillhopa 4 tunneland 21 Vi kappland från Åsens kronopark och Ultuna kungsladugårds egor finge, utan afgäld, åt Upsala Centra 1—hospital upplåtas, under vilkor att den å kronoparken® andel växande skog, genom Skogsbetjeningens försorg, vid passande årstid fälles och till Skogsplanterings-kassans förmån behörigen redovisas.
De denna fråga rörande handlingar skola tillhandahållas det Rikets Ständers Utskott, till hvars handläggning ärendet varder öfverlemnadt; och Kongl.
Utdrag af Protokollet öfver Finans-ärenden, hållet inför II. M. Konungen i Ståts-Rådet, å Stockholms Slott den 11 Augusti 1854.
Hans Excellens, Justitia3-Statsministern, Herr Grefve Sparre, Stats-Råden: Herr Friherre Palmstjerna, Fåhreeus, Wallensteen, Gripenstedt, Grefve Mörner, Reuterdahl och Grefve Gyldenstolpe.
Chefen för Finans-Departementet, Stats-Rådet Herr Friherre Palmstjerna uppläste till justering ett, i öfverensstämmelse med förut fattadt beslut, uppsatt förslag till Kongl. Majits Nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående afsöndring af jord från Ultuna kungsladugård och kronoparken Åsen, till utvidgning af Upsala Central—hospitals område.
Majit behagade, enligt Stats-Rådets tillstyrkande, i Nåder gilla berörda förslag, sådant det finnes detta protokoll bilagdt, och Kongl.
Proposition, M 94. 3 befallde att Nådig Proposition skulle, i öfverensstämmelse dermed, till Rikets Ständer under denna das; afuå.
O O Ex protocollo L. L.
M 94.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 25 Aug. 1854, kl. 11 f. m.
Maj:ts Nådiga Proposition lill Rikets Stander, angående ändring i 39, 40 med flera §§ i Reg ering s-Formen och 4, 6 med flera §§ i Riksdag s-Ordning en, i afseende på sattet för Riksstyrelsens förande i vissa fall; Gifven Stockholms Slolt den 11 Augusti 1854.
Vid antagandet af Regerings-Formen den 6 Juni 1809, då det icke fanns någon annan medlem af Konungahuset på manslinien, än den regerande Konungen, blef i denna Grundlag stadgadt, att vid de tillfällen då Konungen af resa utrikes, eller af sjukdom vore hindrad sjelf vårda Regerings-ärendena, skulle Riksstyrelsen under tiden utöfvas af Stats-Rådet, som jemväl borde föra Regeringen, intill dess Rikets Ständer derom vidare förordnat, i fall vid Konungs frånfälle, hans efterträdare vore omyndig, samt derest Konungahuset skulle på manliga sidan utslockna.
Sedan föreningen emellan Sverige och Norrige år 1814 försiggått, blef i Riks-akten den 6 Augusti 1815, med anledning af stadgandena i Svenska Regerings-Formen, samt de dermed sammanstämmande eller dit hänvisande föreskrifterna i Norriges Grundlag, bestämdt, bland annat, huru Stats-Rådet borde vara sammansatt vid de tillfällen då gemensam
Styrelse lör de förenade Rikena i nämnde fall erfordrades.
— Emellertid hade, sedan Sverige erhållit Thronföljarc, hvars ålder öfversteg den, som är i 41 § Regerings-Formen för Konungs myndigblifvande fastställd, Rikets Ständer vid 1812 års Riksdag, äfvensom sedermera vid 1818 års Riksdag, öfverlemnat och uppdragit åt nämnde Thronföljare personligen, att vid tillfälle af Konungens sjukdom förestå Riksstyrelsen; varande lika beslut fattade af Norriges Storthing, i hvad samma Rike angick.
Efter Kongl. Maj:ts Thronbestigning, upphörde likväl all verkan af dessa särskilda beslut; hvaraf ock följde, att då Kongl. Maj:t sommaren 1852 var för sin helsås vårdande nödsakad företaga en resa utom sina Riken, äfvensom då Kongl. Maj:t sednare 4 Kongl. Majus Nåd.
Proposition, JVJ 94. under samma år svårt insjuknade, den i Riks-akten föreskrifna Riksstyrelse af Stats-Rådet, under benämning af Sveriges och Norriges Interims-Regering, måste träda i verkställighet.
Ett annat förhållande, än som vid Grundlagens stiftande ägt rum, har dock nu lyckligen inträdt, då inom Konungahuset en längre tid funnits Prinsar, som hunnit ofvanuämnde ålder, och den glädjande förhoppning kan hysas, att detta förhållande, med den Högstes nåd, älven för framtiden skall till de begge Rikenas väl fortfara.
Med Grundlagens anda synes dä vara mest öfverensstämmande, att vid ofvanupptagne fall Thronföljaren, derest han uppnått sagde ålder, eller eljest annan till denna ålder hunnen Prins af Konungahuset emottager Rikenas styrelse i Konungens ställe.
Först om sådan Prins ej funnes, borde Riksstyrelsen öfverlemnas åt en af flere personer sammansatt Regering, men dervid synes det åter kunna leda till flera olägenheter om den komme att bestå al så stort antal medlemmar som hittills, eller tjugu.
Maj:t har derföre varit betänkt på att i Sveriges Grundlagar och i Riks-akten föreslå förändring i öfverensstämmelse härmed.
Då likväl fråga om ändring i Riks-akten behandlas olika i de begge Rikena, så att i Sverige, enligt 3 § i 1815 års Riksdags-beslut, en sådan kan vid samma Riksdag då den väckes till afgörande förekomma, hvaremot i Norrige, der Riks-akten är Grundlag, sådan fråga väckt å ett lagtima Storthing, först å nästa lagtima Storthing afgöres, har Kongl. Maj:t, som nu till Norriges lagtima Storthing om förändring i Riksakten framställer
Nådig proposition, sådan den finnes härjemte bifogad, nu skolat meddela detta förslag lill Rikets Ständers kännedom, med tillkännagifvande att Kongl. Maj:t vill till Rikets Ständer vid nästa Riksdag afgifva enahanda proposition för behandling efter i lag stadgad ordning.
Under förutsättning att detta förslag till förändring i Riks-akten varder af begge Rikenas National-representationer antaget, hvaraf blifver en följd att Sveriges Grundlagar i de delar, som röra detta ämne, måste undergå omändring, föreslår Kongl.
Majit derföre nu, att Rikets Ständer mätte, för sådant lall, godkänna, att nedannämnde §§ i Regerings-Eormen och Riksdags-Ordningen måtte erhålla följande förändrade lydelse, nemligen: Regerings-Formen. § 39.
Vill Konungen utom Sverige och Norrige resa, meddele Han Stats-Rådet in pleno denna sin föresats och inhämte dess tankar deröfver, på sätt 9 § omtalar.
Konungen derefter sådan resa och den verkställer, befatte sig ej med Rikets Styrelse, eller utöfve den Konungsliga makten; så länge Han utom sina Riken vistas, utan föres Riksstyrelsen under hans frånvaro af Thronföljaren om Kongl. Maj:ls Nåd.
Proposition, M 94. 5 han uppnått den alder, som i 41 § sägs.
Ilan styre med all Konungslig malit och myndighet, enligt denna Regeringsform; dock må han ej Adligt stånd och värdighet förläna, eller till Grefligt och Friherrligt stånd upphöja, eller Riddarevärdighet utdela; äfvensom alla lediga förtroende sysslor endast tills vidare kunna förvaltas af dem, sorn Thronföljaren dertill förordnar. tiar ej Thronföljare denna ålder uppnått, eller är han hindrad att Riksstyrelsen öfvertaga, förordne honungen i Stats-Rådet till Regent annan, till Thronföljden berättigad Prins, den der nämnde ålder hunnit.
Är icke sådant förordnande af Konungen gifvet, eller är den förordnade llegenten hindrad att Styrelsen utöfva, tillträde den till Thronföljden närmast berättigade Prins, som fyllt aderton dr, Styrelsen såsom Regent, samt om han är derifrån hindrad, den närmast efter honom till Thronföljden berättigade Prins, hvilken nämnde ålder uppnått, och sä vidare efter ar/följden.
Arfprins styre med den rätt, som här ofvan blifvit för Thronföljare stadgad.
Finnes ej Prins, som, efter hvad nu är bestämdt, kan Riksstyrelsen emottaga, tillträdes den af en Interims-Regering, sä sammansatt, som i Riks-akten, till bestämmande af de genom föreningen emellan Sverige och Norrige uppkomna konstitutionela förhållanden, är stadgadt■ Denna Regering före Styrelsen med samma makt som Regent.
Regent, som af Konungen är förordnad, afträde Styrelsen till Thronföljaren, sä snart denne fyllt aderton år, eller det hinder upphört, som vållat att han ej förut kunnat
Styrelsen emottaga.
Regent, som icke är af Konungen förordnad, afträde Styrelsen, då den af någon till Thronföljden närmare berättigad Prins såsom Regent kan öfvertagas. lnterims-Regering afträde Styrelsen, dä den af någon till Thronföljden berättigad Prins såsom Regent kan öfvertagas.