Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Artikeln skall vidare spännas på handskspännaren för stygaens pröf- 1894 vande, sk kommer stämplandet med fabrikens namn, en sista granskning af varan för eventuel utgallring af felaktiga par o c h så till sist inpack- ningen.
I betraktande af de många procedurer hand- skarne ha att undergå, torde man sålunda kunna säga, alt de ha att passera genom närmare 200 händer från det ögonblick skinnet levereras till fabriken o c h till dess handskarne köpas af sina blifvande bärare.
Ett bidrag till modefrågan.
elt säkert intresserar det » Iduns » läsarinnor att taga del af nedanstående utdrag ur en promemoria o m klädedräkten, som prästestån- det utfärdade år 1 7 1 0: — — Fördenskul när man hafver noga betrach- tat l: o hvad uti hvart o c h it stånd b ö r anses för otjänligt öfverflöd, o c h 2:0 huru alla måga kunna vänja sig vid måttelighet och sparsamhet, så haf- ver man befunnit thessa reglor böra til en god ordnings fundament fastställas o c h i granna acht tagas: At barnen, huru förmögne föräldrar the hafva, hållas ifrån sina första åhr til alwarsamhet och ärbarhet i kläder och åthäfvor, men icke till flärd och yppighet, hvilken Sveriges vilkor icke tillåta, icke heller den Svänska Nationen väl anstår.
At pärlor, och juveler, som många qvinspersoner bruka, hvilka wäl kunna wara dem föruthan, eme- dan hvarken deras stånd eller vilkor genom sådan prydna hedras, måste vändas til pänningar, o c h the samma til annan deras nödtorft " brukas.
At all ståt o c h prål uti kläder bör allestädes minskas, men uti Guds hus aldeles borta wara, och hiärtans ödmiukhet och botfärdighet visas med siälfva kläderna o c h åthhäfvorna.
Uti ett af Haqvin Spegel undertecknadt cirku- lär heter det: — — Präste- o c h Professors hustrur o c h dött- rar måste ingalunda bruka 1:0 brokota o c h fär- gade kläder, eller på fåfänglige sätt giorde, som månge nu bära.
2:0 Otiänlig hufvudbonad af kru- sade myssor, ehvad namn the hafva, antingen de äro gjorde efter Fransk eller Ängelsk påfund, icke heller gå bara i nacken, o c h med pudert hår, uthan skyla öch pryda hufvudet höfweligen.
3:o Dyrbara o c h brokote band.
4:o Örehängen eller öreringar och kåstbara band.
5:0 Styfve uthspände kiortlar.
6:o Brokote o c h sammanstyckade för- kläden.
7:o Broiderade eller med galonner be- prydda skor.
8:0 Margehanda knytning, som intet skyler, hvad s o m dem borde öfverhölja.
9:0 Stora escarpes med mångfaldig bräm uppå eller fulda volante, antingen af en eller åthskillig färg.
10:o Vida o c h långa, men på många sätt ihopknippade och hopfäste manteans, hvaraf likasom et stort bylte ligger på ryggen.
l l: o Kiortlar, som bestå af många krusade och kringhängande stycken, sä at de synas nästan dubbla wara.
12:0 Armkrås eller de remsor, som i många rynckor hopsatte, hänga mehr til hinder, än til prydna.
13:o Hvar- ken slätt eller faconerat flor, hvit eller svart til at kasta öfver hufvudet o c h ansichtet uti kyr kiorna.
— — U r notisboken.
K r o n p r i n s e s s a n l ä m n a r å t e r Sverige.
Kronprinsens familj drabbas åter af sorgen att behöfva upplösas.
Kronprinses- san har nämligen ännu ej blifvit så stark, att hon kan uthärda en vinter i sitt nya fädernes- land.
Hennes hälsotillstånd har under de s e - naste veckorna varit mindre tillfredsställande och krafterna mera nedsatta än förut.
P å lä- karnes bestämda tillrädan k o m m e r hon därför att någon a f de sista dagarne i denna månad afresa till utlandet for att tillbringa vintern söder o m Alperna.
• Till tsessans » silfverbröllop väntas konung Oscar till Köpenhamn.
Familjefesten kommer dessutom att bevistas af ryska kejsarfamiljen samt Greklands konung, hvarjämte det anses sannolikt att kejsar Wilhelm skall personligen framföra sina lyckönskningar.
(DUN 1804 Hvilken är den första?
Den första kvinn- motsåg alltså denna premiére med ganska mycken liga elev å apotek inom Sverige är dotter till spänning.
Och om man ej har alltför stora an- apotekare Fr. Leth i Hörby fröken Martha Elisa- språk på originalitet o c h uppfinningsförmåga, utan beth Leth, som den 20 sistlidne december af me- nöjer sig med smekande melodier och vackra kö- dicinalstyrelsen antogs till elev å Hörby apotek, rer samt en färgrik instrumentering, som här dock hvadan alltså åtskilliga tidningars meddelanden stundom blir något för öfverväldigande, så torde om, att kvinnliga elever, en från Malmö o c h en förväntningarna på operan som helhet betraktad från Säter, redan förut såsom apotekselever skulle ej blifvit svikna.
Reminiscenser från andra be- antagits äro, enligt uppgift från medicinalstyrel- kanta operor förekomma.
De mest märkbara tor- sen, felaktiga.
- de vara don andra akten inledande tärnkören, som lifligt erinrar om spinnkören i » Flygande hol.
ländaren », samt bröllopsmarschen i tredje akten, Undervisning i konstväfnad.
Handarbe- hvilken har ett nästan allför lifligt tycke af mar- tets vänners skola för konstväfnad härstädes öpp- nas åter den 15 dennes under ny ledning af frö- I schen i » Tannhäuser ».
Operan är emellertid allt- ken A.
M. Hamilton, hvars erkännansvärda verk- igenom melodiös, och några af melodierna äga en samhet under de senare åren som föreståndarinna nordisk färg och karaktär.
Instrumenteringen är för en dylik skola i London fdun förr varit i till- skickligt gjord, men som sagdt stundom något för fälle omnämna.
Vi hänvisa ang. närmare upp- bullrande.
lysningar till annonsen i detta nummer.
Brister föreiinnas nog.
Den mest anmärknings- värda torde vara bristen på tillräcklig karaktäri- sering af de olika hufvudpersonerna.
Särskildt Porslin sm ålande damer.
Utställning af borde officeren Edzard bättre hafva tillgodosetls arbeten i porslinsmåleri bar här i dagarne varit i detta afseende.
Titelrolen lämnar härutinrfan anordnad i målarskolan Biblioteksgatan o. Denna också åtskilligt öfrigt att önska.
målarskola förestås af fröknarna Emma Nordberg Intrycket af operan, hvilket efter tredje aktens och Augusta Peterson och har under loppet af slut — operans tredje och fjärde akter hafva här omkring tio år utöfvat sin verksamhet i hufvud- visligen sammanslagits och förkortats till en — staden.
Damer ur societeten ha med förkärlek gaf sig luft i upprepade inropningar, skulle nog begagnat sig af tillfället att få inhämta denna be- hafva blifvit ännu bättre, om särskildt titelrollens hagliga konst, hvilken lämnar det bästa tillfälle innehafvarinna varit sin uppgift vuxen.
Med allt att genom eget arbete skaffa värdefulla prydnads- erkännande åt det säkerligen samvetsgranna stu- föremål i hemmen.
Med målarskolan är dessut- dium, fru Brag nedlagt på sin uppgift, kan dock om förenad undervisning i såväl glödritning som ej fördöljas, att hon ej är denna uppgift fullt läderplastik och glasmålning, hvarpå allt vackra vuxen.
Stämman räcker ej alltid till, och spelet prof finnas utställda.
är intetsägande.
Representanteu för Thalea måste Till det mesta utgöres emellertid utställningen i hela sitt uppträdande betona, att denna kvinna af porslinspjäser af diverse slag, hvilka alla må- står ett godt stycke framom sin tid; häraf för- lats af elever i målarskolan.
Att de af Stockholms märkes dock föga i fru Brags framställning.
damer, hvilka deltagit i dessa arbeten, vunnit en Edzards alltför litet tillgodosedda parti har i hr ofta ganska framstående färdighet samt att öfver Ödmann en god representant.
Hr O. tycktes dock ej hufvud taget den undervisning s o m lämnats präg- vara riktigt väl disponerad vid premieren.
Det nä- las af så väl insiktsfull ledning som samvetsgrann- stan tacksammaste partiet i operan föreföll att vara het, därom bär hela utställningen vittne.
Själfva Almuths, Thaleas syster.
Det innehades af frkn Hall- utställningsföremålen erbjuda äfven i och för sig gren, hvars välklingande, ehuru ännu ej fullt utveck- mycket af intresse.
Där finnas tallrikar och kop- lade stämma gjorde sig godt gällande.
En viss osä- par i de mest skiftande former, brickor o c h va- kerhet i spelet är ännu lätt förklarlig.
Att den ser, prydnadsföremål af de mest olika slag, och unga sångerskan i alla ' afseenden är stadd i fram- själtva målningarna visa • — utom den rent tek- åtgående, torde vara uppenbart.
Bland de öfriga niska konstfärdigheten — äfven en fantasi och uppträdande förtjänar särskildt hr Lundqcist som en smak, sorn tydligen odlats genom intresseradt den lärde Simeon att framhållas; äfvenså hrr Sö- arbete och under förståndig handledning.
derman och Sellergren som fältväbeln Lubbo o c h prästen.
Hr Bratbost var däremot ej riktigt till- fl!
fredsställande i jesuitens roll.
Fröken Hulting Ett lif vid bokhandelsdisken.
80 år fyllde sjöng första tärnans lilla parti oklanderligt.
Ope- i tisdags fröken Johanna Söderberg, hufvudsta- ran gick i sin helhet mycket bra under hr Hen dens äldsta bokhandlare, innehafvare af den be- nebergs säkra ledning, och orkestern skötte sig kanta firman C. Kihlbergs lånbibliotek och anti- förtjänstfullt.
Iscensättningen är likaledes värd kvariska bokhandel vid Södermalmstorg.
I sin erkännande.
Publiken, bland hvilken märktes ko- lilla boklåda i basaren vid nämnda torg har den nungen, kronprinsen samt prinsarne Karl och Eu- hedervärda gamla sedan 1850, ständigt utan bi- gen, sparade hufvuddelen af sitt bifall till efter träde, aktad och ärad af alla, med sakkännedom slutet af operan, då detsamma blef synnerligen och nit skött sin icke ringa affär.
På senare åren lifligt.
något klen till hörseln stod hon dock på sin fö- delsedag frisk, liflig och kry i sin affär.
Fröken K.
Dramatiska teatern skulle på onsdagen i denna Söderberg är bördig från Gamla Karleby i Finland.
vecka upptaga Shakespeares » Trettondagsafton * Hvad ni vill » med fru Hartman som Maria.
Vi Charlotte Tucker (A.
E.)
f. Från Lon- få således ej tillfälle omnämna denna intressanta föreställning förrän i nästa nummer.
don ingår hit underrättelsen o m, att den genom sina religiösa böcker kända författarinnan Char- lotte Tucker aflidit den 2 sistlidne december å missionsstationen Amritsur i provinsen Punjab, Indien.
Charlotte Tucker föddes i Indien 1821 och var dotter till Henry St. George Tucker, en högre en- gelsk ämbetsman i Indien.
I skolåldern flyttade hon till England och började 1854 sin literära verksamhet.
De författareinitialer, under hvilka hon dolde, sin identitet, voro A.
(A Lady Of Ent,land).
Ar 1875 bosatte sig Charlotte Tucker för sina återstående dagar i Indien, där hon under de 13 senasle åren, utom sin litterära sysselsättning, verkat s o m zenanamissionär i förbindelse med engelska kyrkans zenanamission.
Största spridningen ha naturligtvis A.
L. O. E:s böcker uppnått i England, men äfven i andra land ha hennes arbeten blifvit mycket omtyckta.
Mer än ett 50 tal af dem äro sedan 1861 öfversatta till vårt språk.
operan uppförde i tisdags för första gån- gen operan » Hexan » af den danske kompositören August Enna.
Nyheten hade länge varit bebådad och dessutom föregåtts af reklamer om ope- rans storartade framgång ej blott i Danmark, utan ock på andra större teatrar i utlandet.
Man Södra teatern har upptagit Victorien Sardous re- dan mer än treltioåriga komedi » Nos intimes », som förut under skilda namn med framgång gått öfver olika svenska hufvudstads- o c h landsorts- scener och ännu — att döma af bifallet vid pre- mieren i måndags — tycks besitta frisk kraft att underhålla.
» Goda vänner », som det i den sena- ste öfversättningsversionen nu heter, fick äfven ett förtjänstfullt utförande på flertalet händer.
Hr R. Wagners Caussade verkade varmt och hjärt- ligt, men skulle ej ha lidit af litet mera lätt bon- homie.
Hans hustru Ceciles roll är däremot, noga sett, en uppgift för en tragédienne, och fru Chri- sliernsons aktningsvärda talang som salongscome- dienne förslog därför ej alltid fullt i de passione- rade scenerna, ehuru hennes eleganta framträ- dande dock ej förfelade att göra god verkan.
Yp- perligt på sin plats var däremot » vännernas » skara: hr och fru Vigneux, hr Hirsch och fröken Caspér, Marécat med son, hr G. Bergström och fröken Widell, samt Abdallah, hr Änder.
Hr Ols- sons Thalosan borde lyfta på hufvudet, hvilket nog också skulle friska upp spelet.
Hr E. Wag- ner som Maurice hade goda ansatser och en ståt- lig apparition; en lättare ton öfver den unge fjä- rilens kärlekslek skulle dock ej heller här skada.
Fru Olsson gaf Benjamine täckt och vinnande.
Bifallet var, som sagdt, mycket lifligt, och några goda hus bör det nyuppstufvade programmet sä- kerligen kunna påräkna.
Skiss för Idun af Wilma IÄndhé.
» q f l en hörde ni aldrig något genom andra sjö- e / T män? » » Adrig, vi bara väntade o c h väntade! » Gumman tycktes krympa ihop vid dessa ord, liksom tryckte denna ovisshetens b ö r d a henne ned till jorden.
» Och hur bar er dotter det? » » Ah, det tog nästan lif o c h vett ifrån henne.
Yngsta barnet föddes fem månader efter mannens afresa — det var den fjärde i ordningen — men han är så kry och käck så. » » Och hvad lifnärde ni er m e d?
» » Ja, det var nu frågan.
Första året var det svåraste — men nu efteråt begriper jag inte, hur vi redde oss — barnen va j u små allesammans, och dotter min inte stort bättre än en af dem.
Herren hjälpte — o c h så var jag yngre på den tiden. » » Var det då madam Olson började sälja ägg? » » Ja, det gjorde jag! » Det låg något i tonfallet, som visade det hon kände ej så ringa stolthet öfver sitt anspråkslösa yrke eller det resultat det gifvit.
» Jag hade inte så många kunder i början, men nu har jag fler än jag kan sköta — för se god vara har jag — det är då en sanning. » » Ja det är det, » sade doktorinnan bekräftande, medan hon tänkte, att det var sista gången hon prutat på äggen — blefve de än så dyra.
» Och så säljer jag böns och kycklingar på torget. » » Det är sant, vi ha j u köpt flere gånger, o c h feta äro de alltid. » » Skulle tro det. » Doktorinnan kom med ens ihåg, huru många gånger hon sett den lilla krokryggiga gumman sitta bland mänglerskorna på salutorget i som- marhetta, höstslask och vinterkyla.
» Jag hade så dålig plats de första åren, med blåsten midt i ansiktet och så att kunderna inte såg mig riktigt, » fortsatte den gamla.
» Men allt sen Jansonskan dog, blef det bättre. » » Kunde det hjälpa? » » Tror jag det — jag bara vände på mig och tog hennes plats. » Det fina humoristiska löjet kom åter fram vid denna illustration till alt » den enes död är den andres bröd. » » Kanske har ni lagt ihop pengar rent af? » Det var en underlig b ick doktorinnan fick, som trängde rakt in i det väl konserverade hjärtat.
» Lagt ihop pengar — med fyra barn att föda och kläda?
Ja, sex ä vi j u, med mig förstås.
Jag behöfver inte stort, men lefva skall en ändå. » » Gör er dotter ingenting alls? » » Hon ser om huset och lagar maten — för det hinner jag inte.
Jag skall j u hämta både ägg och höns på ångbåten o c h så gå omkring med dom.
Onsdag och lördag räknar jag inte, för då sitter jag på torget hela dagen — o c h kvällarne är jag på ett kafé. » » På ett kafé? » Doktorinnan blef alldeles slagen o c h visste inte, hvad hon skulle tro.
» Hvad gör madam Olson där? » » Lite af hvarje — skurar o c h diskar — i går kväll manglade jag.
Ibland drar det långt ut pä natten, men di betalar bra — och så får jag för det mesta en slank mat hem till barnen. » Det gamla ansiktet lystes upp af ett leende.
» Ni håller af barnen, tror jag. » » Mina barnbarn?
Doktorin- nan vet väl själf — och så hålla de af mig, ska jag säga.
Mormor är allt det käraste för dem i hela världen, o c h när jag kommer hem, ä di ikring mig allesamman. » Det hade kommit tårar i de gamla matta ögo- nen, och doktorinnan vände sig bort för att dölja sin rörelse.
Det var ej längre någon skillnad mellan dem, — de voro endast två kvinnor, hvilkas tankar möttes i hvad som var dem kärast på jorden.
» De gå i folkskolan allesammans, » återtog ma- dam Olson.
» Äldsta gossen är fjorton år, o c h jag bad så vackert hos skolrådet, att han skulle få sluta med läsningen — för se det var fråga om en plats — men det gick inte.
Blir han bara fri till arbete, så reder det sig bättre o c h bättre.
Se hyran — det är alltid värsta bekymret.
Vi har ett rum o c h kök — och betalar sexton kronor i månaden.
Att ta ut det med några öre på hvart tjog ägg går inte så lätt. » » Snälla madam Olson, en kopp kaffe till, o c h 1 s
IDUN 16 kan hon inte äta upp skorporna, så stoppa dem på sig — åt barnen. » » Doktorinnan ä då så god så, och så skönt som det är att hvila ut lite och få tala vid en män- niska, som förstår en.
Det är inte många, s o m fråga efter en stackare eller bry sig o m, hur en har det. » » Jag hör så gärna på. » » Vi ha en inneliggare, som betalar fyra kronor, så det är bara tolf kvar, men veden är så dyr — det är kalla dragiga rum — och dotter min be- höfver värme.
Hon har nån sorts åkomma, s o m jag inte vet hvad det är — något svindelaktigt — som hon fått af sorg, tänker jag. » &gt;Har ni inte frågat någon läkare? » » Jq, men det är nu flere år sedan.
Han or- dinera något dyrt, s o m inte hjälpte.
— Några medikamenter för sorg lär det väl inte finnas, hur skickliga di än ä.
— Men nu ska jag gå.
Rådman Ulms ha inte fått sina ägg ännu, och det är lång väg dit. » Doktorinnan såg ut genom köksfönstret och fann till sin glädje, att ovädret lagt sig.
» Madam har vackra vädret nu, » sade hon, » men hur är det?
Ha kläderna hunnit torka något? » » Ja då. » Kängorna, ur hvilka vattnet sipprade, motsade hennes ord.
» Men hon är j u alldeles våt om fötterna. » » Det är jag van vid. » &gt;Men det är farligt — hon kan förkyla sig. » » Då hade j a g nog gjort det för länge sedan, » svarade den gamla fryntligt.
» Del ser ut, som om ingenting biter på mig. » » Lina du — det står ett par känger till vänster inne i min garderob — gå efter dem. » » Det är väl inte meningen åt m i g?
» frågade gumman förbryllad, då de nyhalfsulade kängorna sattes framför henne.
» Di ä ' j u alldeles för goda. » Ja, fö * r goda voro de verkligen, det såg gifvarin nan själf med en känsla af ånger öfver sin god- hjärtenhet; men det kunde nu ej hjälpas, o c h när nu madamen stod där, torr o c h hel o m fötterna, skinande af belåtenhet, var hon själf lika glad.
» Den äldsta gossen var j u fjorton år, eller hur, » frågade hon, » men hur gamla äro då de andra barnen? » Redigeras af Sophie Bidrag mottagas med Lmge.
Jag finnes på hafvet, jag finnes på land, Hit kom jag en gäst från främmande strand, Men aldrig ett hjärtligt välkommen jag får, Och glädjen är allmän, då åter jag går; T y hvarthän jag kommer, så sprider jag sorg Såväl uti koja som konungaborg.
Och fastän jag motas på land och på haf, Jag smyger mig fram och reder mång ' „ g, a f - Och börja nu plocka ut gåtorna små, Du minst tre och fyrtio nog lyckas få.
Hvad väl ingen gärna uppå skuldran bär.
Fest, där unga tärnan mött sin hjär- tans kär.
Halfö högst i norden, sköljd af ishafa- våg.
Vilddjur, som i skogen jägarn kanske såg.
Hvad ibland på posten du nog väntat har, Och hvad som insegel på det fastsatt var.
Fyra namn på kvinnor, fyra ock på män.
Kung i » Fritiofs saga » nog du min- nes se ' n.
Flod där hjälten Tilly erhöll banesår.
Flod som i Italien du väl söka får.
Hvad som alltid äges utaf hvarje kurjg, Men, som jag hört sägas, Btundom kän- nes tung.
T » L å t se.
Jag glömmer allting.
Anton, han är elfva han, Celia nio och Gusten sju eller så vid pass.
Välsignadt snälla barn ä di allesammans, som det är en glädje att vara mormor åt. » » När madam kommer igen nästa fredag, skall jag ha något i ordning åt dem. » » Gud välsigne doktorinnan, och tack af hjärtat. » » Jag får också tacka. » Hvarför?
— Det kunde madam Olson aldrig begripa.
När doktorinnan kom in till sig, var brasan ut- brunnen o c h alla föremål i rummet aftecknade sig otydligt — däribland den ofärdiga sjömansdräk- ten, som låg k v r på sybordet.
Hon hade allde- les glömt den.
Den skulle ej bli färdig i tid — o c h det gjorde detsamma.
Sven hade så öfvernog af kläder, att det nästan äcklade henne att tänka på det.
Då var det roligare att s y åt dem, s o m inga hade — åt madam Olsons barnbarn t. ex. — det skulle hon också göra.
Hon satte sig vid fönstret o c h betraktade ljus- reflexerna från de i blåsten flämtande gaslågorna, hvilka kastade ett darrande rörligt sken in öfver vissa partier af väggar, tak och golf, lämnande andra i mörker.
Glasrutorna voro våta efter regnet o c h blanka droppar silade sig utför, en och en, eller samlades till en smal flod, i hviken ljuset bröt sig.
Trädgrenarna gnedos o c h sletos mot hvarandra af vinden, som ännu kom stötvis med en ängslig, klagande låt, medan molnmassorna sopades undan och en o c h annan stjärna trädde fram.
Hennes hjärta var beklämdt och en känsla af skuld tryckte henne till jorden, utan att hon för- mådde säga sig hvaruti den bestod.
Som h o n nu satt, i halfmörkret, tänkte hon allvarligare tankar än under hela sitt föregå- ende lif.
Den glädje hon haft af sitt vackra hem var för- svunnen eller undanskjuten — ty bära sig åt hur hon än ville, såg hon ett kallt, dragigt rum och kök, där sex personer hade sitt tillhåll — utom inneliggare^i.
Det var j u ingen mening i att hon bodde ensam i sin stora dyrbart inredda våning?
Det kom öfver henne ett plötsligt begär att rifva bort mattor, gardiner, bekvämlighet, lyx, — allt u 1 Namn uppå ett husdjur, kändt af litet hvar, Hvad som i dess föda ofta blandadt var, Göromål på landet både höst och vår, Hvad då är nödvändigt, säkert du för- står.
Huru syns dig stjärnan uppå himlens päll?
Och hur kändes luften uti vinterkväll?
Utan det ej ångan förer dig framåt.
Hvari mången sitter under klagolåt.
Uppå hvarje ångbåt hördt komandoord.
Hvad så mången önskar bli på denna jord.
Gammalmodigt åkdon som väl nu knappt finns.
Fråga dock din mormor, hon det kan- ske minns.
Hvad väl hvarje ungmö eget önskar få.
Huru anbefalles en soldat att gå?
Hvartill barnen längta under skolans tvång.
Utrop som du nyttjat säkert mången gång.
Hvaruppå du stundom öfver vattnet går.
Hvarförutan säkert du ej lärdom får Plats där hälsa vunnits af så mången kränk.
Hvad j kassören kommit på i mången bank.
Djur, hvars flit exempel är för något hvar.
Fredagen den 29 april 1898.
N:r 1?
(540) Prenumerationspris pr å r: Idun ensam _ kr.
» Baragarderoben ... » Redaktör och utgifvare: Byrå: Klara södra kyrkog.
5 6 3 3 FRITHIOF Redaktionssekr.
Hanna Vi, » s e n a tiders b a r n », lefva kommunikationernas, bländande vi taga ägna af alla tanke de Huru springa däråt.
med gärna, till exempel, vi till d e n lilla eleganta telefonapparaten, icke — minst vi, mina — damer för att u t b y t a n å g r a hjärte- ord m e d e n v ä n eller v ä n i n n a i en långt — eller aflägsen måhända elektricitetens blixtutbytta lugnt vetenskapen v i d a r e reflektera icke i V i t y c k a att välsignelser u t a n att de tidehvarf, i snabb- tankarnes stadsdel, i en stad, öfver j ä m n m o d, utan och i allt är b r a och att det vidare och begagna oss uppfinningarna saken.
Hammarström.
s o m v ä n d e r k o l s v a r t n a t t till l j u s a n d a g, o c h framåtskridandet en oss, ljusets, i HELLBERG.
skänka nerligen, utan tråd stone icke i detta b l i r d e t i n g e n t e l e f o n f ö r b i n d e l s e af — århundrade och kanske åtmin icke en bit inpå nästa heller!
Idun Hanna p r y d e r därför i d a g sin första Hammarström, i vårt sida m e d h v i l k e n är d e n f ö r s t a kvinna, som spunnen (isolerad) koppartråd.
land ägnat sig åt b i l d e n af fröken o c h hitintills d e n e n d a fabrikationen Det är ju en af öfver- ganska sär- egen sysselsättning för en kvin- na, o c h att taga fatt i n å g o t s å d a n t o c h fullt o c h k l a r t i n s e dess praktiska därtill användning, fordras både kraft o c h energi.
bedja vi att hufvud, Till bilden få f o g a hur när vi en u p p f å n g a r det g l a d a sva- en v i s i t h o s f ö r e m å l e t o c h an- örat ret af d e n k ä r a Men ligen, ägna vacker ändamål vårdag aflade höllo o m en interview.
rösten.
Mottagandet h u r m å n g a finnas e g e n t - som hvars liten biografi, v ä r m e s icke hjärtat, för en belägen v i d rikets gränser, o c h en tanke åt värdaste.
var Införd älsk- den nätta smått, ting vitlnade o m en viss konst- denna mänskligheten hugnande upp- närlig finning?
ombads Det världsbekanta Edison är Jag namnet kändt, m e n jag att framförde porträtt stannar ofta n o g kunskapsbe- i gäret.
Hammarström V i ägna icke ens n å g o n v i d a r e u p p m ä r k s a m h e t åt d e n hvarje o c h fint k v i n n l i g s m a k, » Mitt därvid där lilla alla d e m, h v i l k a, i s t o r t s o m åtstadkommit våningeu, det i Idun » — taga plats.