Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Sedan Rikets Ständers år 1860 församlade Revisorer fästat uppmärksamhet derå, att för Stats-kontorel under de sednare åren svårighet mött alt fullgöra de della verk åliggande utbetalningar, samt, med anledning deraf och då orsaken härtill ansetts lill en del härröra derifrån, att cirkulationen af de till Statsverket hörande penningar i allmänhet vore allt för trög och långsam, bland annat ifrågaställa om icke i afseende på Statsverkets i landsorten egande inkomster den ordning kunde införas, att desamma, genom begagnande af Postremissvexlar, kunde i huru stora summor som helst försändas med posterna och följaktligen skyndsammare än nu är fallet till Kongl. Räntekammaren inflyta; så, och efter det Stals-kontoret uti afgifvet utlåtande, på anförda skäl, afslyrkt delta förslag, har detsamma blifvit af 1861 års
Revisorer förnyadt med inskränkning lill sådana vexlar, som äro ulgifna af enskilda banker eller filialbanker, i hvilket afseende Revisorerne tillstyrkt, det Rikets Ständer måtte hos E. K. Maj:t anhålla, all de genom Kongl. Förordningen den 9 September 1857 meddelade föreskrifter, angående vederbörande embetsmyndigheters skyldighet att vid penningeförsändningar begagna anvisningar af Rikets Ständers Bank och dess Lånekontor, måtte erhålla sådan utsträckning, att del må vara allmänna verk och inrättningar samt myndigheter, hvilka ega fribrefsrätt, tillåtet alt, der sådant utan särskild kostnad eller olägenhet kan ske, vid penningeförsändningar begagna s. k. postremissvexlar, utgifna af enskilda banker eller fialbanker samt ställde att, vid uppvisandet å den ort, dit vexeln skall afgå, betalas till den person eller myndighet, lill hvilken vexeln är afsedd att öfversändas: dock under vilkor, att i fråga om penningeförsändningar emellan sådana orter, som afses uti ofvanberörda Kongl Förordning, Rikets Ständers Banks och dess Lånekontors anvisningar böra begagnas; 30 Expeditions-Utskottets Förslug till underd.
S/criJvelse, N:o 61.
Och har Stats-kontoret, uti sitt den 31 December 1861 häröfver afgifna utlåtande, utan att anse sig böra ingå i bedömande, huruvida nämnde banker erbjöde all den säkerhet, som i afseende å deras poslremissvexlars begagnande vore erforderlig, allenast framhållit den omständigheten, att, på sätt af Revisorerne äfven medgifvits och uti de för omförmälda banker utfärdade oklrojbref jemväl antagits, bankerna kunde drabbas af sådana förluster, alt de mäste ställas under utredning och bankbolagen upplösas; att, om en slik händelse inträffade och vexlar dessförinnan blifvit utställda, hvilka ännu icke hunnit infrias, det vore uppenbart, att äfven om icke vid bankens slutliga utredning brist skulle uppstå, — något som likväl ej läge utom möjlighetens gräns, — Statsverket måste i afbidan å bankens utredning, under en längre tid förblifva i saknad af medel, som för dess utgifters bestridande vore påräknade, hvarigenom Stats-kontoret kunde råka i en icke ringa förlägenhet, hvilken naturligtvis blelve större i samma mån som vexelbeloppen vore mer betydande och tilläfventyrs flera andra banker, som hade dylika vexlar utelöpande, samtidigt nödgades inställa sina betalningar; samt att Statsverkets blottställande för de förvecklingar, som under dylika förhållanden måste uppkomma, enligt Slats-kontorets tanke, utgjorde en tillräcklig anledning, hvarföre omförmälda vexlar icke borde vid statsmedels leverering begagnas; hvadan, och då det i Kongl. Kungörelsen den 14 Januari 1824 och de af Kongl. Maj:l sedermera utfärdade öppna Bref på oktroj för enskilda banker intagna uttryckliga stadgande, att Staten ej under någon förevändning må vara inblandad i dessa bankers företag, syntes Statskontoret böra såsom välgrundadt bibehållas, Stats-kontoret ansåge det väckta förslaget icke heller i dess mera inskränkta form böra bifallas.
Vid pröfningen af denna fråga hafva Rikets Ständer, lika med Revisorerne, ansett, att en betydlig fördel skulle vinnas, derest, vid penningeremisser för leverering af statsmedel, finge, i enlighet med det sednare af förenämnda förslag, begagnas postremissvexlar. utfärdade af enskilda banker eller filial-banker.
En sådan åtgärd skulle ulan tvifvel blifva för den allmänna rörelsen af synnerligt gagn, hufvudsakligen i det afseendet att vid tiden för den allmänna kronouppbörden i landsorten penningarne icke derifrån droges, ulan komme alt der qvarstanna, äfvensom att härigenom kunde förekommas de förluster, hvilka äfvenlyras genom betydliga penningesummors befordrande med posten; och då Rikets Ständer likaledes, i öfverensstämmelse med den af Revisorerne yttrade åsigt, ansett det för Staten vara förenadt med ringa våda att ikläda sig den risk, som ansetts åtfölja poslremissvexlars användande för öfversändande af statsmedel, helst, såsom Revisorerne jemväl erinrat, både enskilda bankerne och filial-bankerne, såväl pä grund af delegarnes solidariska ansvarighet, som i följd af det sätt, på hvilket dessa banker förvaltas och kontrolleras, ega alf den säkerhet, som i berörda hänseende kan anses erforderlig, saint för öfrigt Revisorernes förslag alser postremissvexlars begagnande endast vid de tillfällen, då sådant utan särskild kostnad eller olägenhet kan ske, hafva Rikets Ständer funnit sig böra, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med nämnda förslag, hos E. K.
Majit i underdånighet anhålla, alt de genom Kongl. Förordningen den 9 September 1857 meddelade föreskrifter angående vederbörande embetsmyndigheters skyldighet att vid penningelörsändningar begagna anvisningar af Rikets Ständers bank och dess lånekontor, mätte erhålla sådan utsträckning, att det må vara allmänna verk och inrättningar samt myndigheter, som ega fribrefsrätt, tdlåtet att, der sådant utan särskild kostnad eller olägenhet kan ske, vid penningeförsändningar begagna postremissvexlar, utgifna af bankinrättningar, som Kongl. Majit oktrojera!, äfvensom af deras direktioner behörigen bemyndigade kontor, samt ställde att, vid uppvisandet å den ort, dit vexel» skall afgå, betalas lill den person eller myndighet, till hvilken vexeln är afsedd att ölversändas; dock uuder vilkor, att i fråga om Expeditions-0tskottets Förslug till underd.
Skrifvelse, N:o 61. 31 penningeförsändningar emellan sådana orter, som afses uti ofvanberörda Kongl.
Förordning, Rikets Ständers Banks och dess lånekontors anvisningar böra begagnas.
Förvaltningen af Sjö-Ärendena jemte Flottans Stationer i Carlskrona och Stockholm samt Depot i Göteborg.
Yid den år 1858, i öfverensstämmelse med Rikets Ständers beslut, verkställda inventering af materialförråden vid Carlskrona station, bade af en på grund deraf upprättad värdeberäkning å befunna öfverskott och brister visat sig, alt de förra uppgått till 505,190 R:dr 13 öre och de sednare lill 314,664 R:dr 92 öre, hvarigenom ett öfverskjutande värde af 190,525 R:dr 21 öre
Rint på öfverskolten uppkommit.
Då häraf ådagalades vigten . af den skedda inventeringen, hafva 1860 års Revisorer hemställt, att så beskaffad inventering dädanefter måtte hvart sjette år eller oftare verkställas af material förrådet i Carlskrona, der det största förrådet funnes. Härvid bar befälhafvande
Amiralen i Carlskrona erinrat om det i 269 § uti nådiga Reglementet för Styrelsen och ekonomien för Flottans Stationer intagna stadgande, ”att till förekommande af de utgifter och förluster af dagsverken, som vore en följd af hufvuduppbördernas inventering, förvaltarne borde, så länge ske kunde, vid sina befattningar bibehållas, utan att genom byten och transporter förflyttas".
Genom berörda stadgande afsåges tydligen inskränkning af de för Staten kostsamma invenleringame, hvilka icke eller borde ifrågakomma i annat fall än då misstanka om försnillning förefunnes.
Skulle likväl dylika inventeringar komma att anbefallas, borde, enligt befälhafvande Amiralens förmenande, andra dyrbara förråd, såsom artilleri- och ammunitionsförrådet, skeppsinventarieförrådet samt beklädnadsförrådet och proviantmagasinen jemväl inventeras.
I afseende härå har Förvaltningen af Sjöärendena uti underdånigt utlåtande föreslagit, att dylika inventeringar af stationernas förråd, med hänseende till de stora kostnader, som dermed vöre förenade, icke borde ske oftare än hvart 9:de eller 10:de år, helst det afsedda ändamålet, eller Kronans säkerhet, ändock derigenom vunnes; hvaremot
Förvaltningen ansäge någon allmän inventering af fartygens inventarie-förråd öfverflödig, då inventering för hvarje särskildt fartyg egde ruin vid dess ut- och afrustning.
Majit, sedan ofvanomförmälda inventering af Flottans materialförråd i Carlskrona föranledt särskild behandling i anroärkningsväg, under den 24 Januari 1860 anbefallt
Justitiekansleren att med sin embetsuppmärksamhet följa delta anmärkningsmåls behandling och att, om dervid befunnes, att de i författningar föreskrifna kontroller öfver maleriälförvaltarens uppbörd och redovisningen derför blifvit i större eller mindre mån åsidosatta, emot den eller dem, som deruti brustit, låta utföra den talan, som af omständigheterna kan påkallas; och få Rikets Ständer, som lika med 1861 års Revisorer, instämma i hvad Förvaltningen af Sjöärendena härutinnan yttrat, i underdånighet anhålla, att E. K. Maj:t täcktes meddela vederbörande sådan föreskrift i afseende å inventeringen af stationernas förråder, med undantag af skeppsinvenlarieförråden, att icke mer än 10 år må förflyta emellan hvarje förråds inventering. 32 Expeditions- Utskottets Förslag lill anderd.
S/cri/ve/se, N:o Of.
Efter hvad räkenskaperna för spanmåls- och proviant-uppbörden vid Flottans proviantmagasin i Carlskrona utvisade, hade afskrifningsprocenlen för provianllevereringar från Kronans dervarande förrådsmagasin utgått efter 2 § af Kongl. Maj:ts den 11 Augusti 1812 utfärdade nådiga Reglemente för uppbördsmän och redogörare vid alla Kronans magasiner, ehuru, enligt Revisorernes åsigt, berörda procent bort beräknas i öfverensstämmelse med 4 § i nämnda Reglemente.
— Denna Revisorernes uppfattning grundade sig på ordalydelsen i Reglementet, enligt hvilken den i 2 § medgifna högre afskrifningsprocent endast skulle utgå "vid magasin och sjukhus, der intägt och utgift ske månadtligen och efter behofvel”, sålunda i mindre poster i mån af förbrukningen och såsom "direkt utleverering till trupp”, hvaremot den i 4 § omförmälda afskrifningsprocent skulle iakttagas "vid reserv- eller stående proviant- och fourage-magasiner", då levereringar derifrån ske i större partier; Revisorerne funno jemväl för denna sin åsigt en ytterligare bekräftelse af det uti sista momentet af 3 §, rörande afskrifning under sjöexpeditioner med örlogsfartyg, förekommande stadgande all, "när något större parti” af ombord varande proviant "på en gång aflevererades", såsom vid provianlering af annat fartyg eller eljest under varande expedition, medgåfves å de varor, uppbördsmän sålunda levererade "allenast hälften" af den förut i samma § stadgade afskrifning; och syntes det Revisorerne, att den nedsättning i afskrifuingsprocentens belopp, hvilken sålunda föranleddes endast af partiets storlek vid aflevereringar från flytande fartyg, ännu mer borde gälla för partilevereringar från stående reservmagasin.
— Enär sålunda genom ofvananmärkta förfarande, som skall hafva fortgått under en längre tid, Statsverket tillskyndats en betydlig förlust, men det ofullständiga och föråldrade Reglementet måhända föranledt detta missförstånd, hade
Revisorerne framställt angelägenheten af en omarbetning ej mindre al berörda Reglemente, än äfven af öfriga dithörande icke tidsenliga stadganden.
1 anledning häraf har Förvaltningen af Sjöärendena, uti afgifvet underdånigt utlåtande, jemte förmälan att tvist om rätta tillämpningen af Reglementet uti anmärkta omständigheten blifvit anhängiggjord och för det dåvarande vore beroende af E. K.
Maj:ts pröfning, förklarat ovissheten om rätta tydningen af Reglementet i omförmälda hänseende antyda behöfligheten af dess omarbetning åtminstone i vissa delar; hvarjemte Förvaltningen erinrat, att, då Reglementet rörde ej allenast Flottans uppbördsmän, utan sådane i allmänhet, jemväl Öfrige myndigheter, som egde att tillämpa reglementet, måtte, rörande den ifrågasatta omarbetningen, komma i tillfälle alt sig i underdånighet yttra.
De mot tillämpningen af berörda Reglemente gång efter annan förekommande anmärkningar ådagalägga nogsamt behofvet af ett förtydligande utaf åtskilliga dess bestämmelser; med anledning hvaraf, och då Reglementet i öfrigt finnes vara föråldradt och i många delar ofullständigt, Rikets Ständer, som helt och hållet dela den af Revisorerne uttalade åsigt, funnit sig böra hos E. K. Maj:t i underdånighet anhålla om utfärdande af ett nytt, fullständigt och tidsenligt Afskrifnings-reglemente.
1 afseende å den i Stockholms stations hufvudbok intagna redogörelse jemväl för Göteborgs depot, hafva Revisorerne anmärkt, att vid depoten icke upprättats någon särskild hufvudräkning eller för år på vissa titlar afslutad räkenskap, utan att de granskade räkenskaperna för nämnda depot innefattat allenast kassajournaler för 4:de qvartalet Expeditions- U/sko Ite/s Förstag till underd.
Skrifvelse, N:o 61. 33 qvartalet år 1858 och för l:sta, 2:dra och 3:dje qvartalen 1859 med deröfver vid Stockholms station upprättade tvä summariska sammandrag.
— Dä således någon fullständig redovisning för utgifterna under revisionsåret icke funnits, i följd hvaraf Revisorerne ej eller kunnat inhemta, huru anslaget för året blifvit användt, samt dessutom granskningen i väsendtlig mån försvårats deraf, alt de i nämnda kassajournaler upptagna folier icke ens hänvisade till motsvarande folier i verifikationsböckerne, vore rättelse härutinnan af behofvet påkallad; och ansåge
Revisorerne densamma lätteligen kunna verkställas, utan hinder deraf, att 4:de qvartalets redogörelse för Göteborgs depot först efter räkenskapsårets slut inkomme till den station, der medlen skulle redovisas, helst samma förhållande eger rum med alla de special-räkningar, som till General-tullstyrelsen efter årets utgång inkomme, men, det oaktadt, i årets räkenskap intoges.
Uti sitt häröfver afgifna underdåniga utlåtande har Befälhafvaren för Flottans station i Stockholm upplyst, atl redovisningen för Göteborgs depot vore upprättad i enlighet med föreskrifterna i Kongl. Maj:ls den 10 Oktober 1854 för tjenstgöringen vid depoten fastställda reglemente, i hvars 5 §, bland annat, stadgades:
"att inom en månad efter hvarje qvartals slut skulle till Stationsbefälhafvaren öfversändas redogörelse för det nästförutgångna qvartalets utbetalningar, upprättad efter det formulär, som gällde i afseende på fartygsbefälhafvares redovisning för medel till sjöexpedition, hvilken redogörelse af stationens Revisor granskas och sedan ingår uti stationens kassaräkning; börande all kontant inkomst och utgift vid depoten betraktas såsom förskottsvis gjord för Stockholms stations räkning."
Häraf följde, att någon sådan särskild hufvudräkning eller för år på särskilda titlar afslutad räkenskap, som Revisorernes anmärkning åsyftade, icke kunde finnas hvarken vid depoten eller vid stationen för depotens räkning.
Orsaken dertill, att endast l:sta, 2:dra och 3:dje qvarlalens redogörelse för depoten inginge i löpande årets räkenskaper för stationen, berodde på den utaf Förvaltningen af Sjöärendena den 30 November 1852 meddelade föreskrift, alt räkenskaperne skulle med kalenderår afslutas.
Då 4:de qvarlalets redogörelse för depoten ej kunde afgifvas och stationen tillhandakomma samt kunna granskas och slutligen behandlas förrän måhända 2 till 3 månader inpå eli följande år, vore naturligt, att med nu gällande stadganden, nämnda qvartalsredogörelse icke kunde ingå i samma års räkenskap för stationen; hvilket dessutom skulle vara ett fel, enär räkenskapen derigenom komme att utvisa ett resultat, olika med det förhållande, som vid redogörelseårets slut egde rum; och förfores på enahanda sätt i afseende å åtskilliga af stationens special-räkningar.
Sjelfva sättet för redogörelsens intagande i stationens kassaräkning grundade sig på 17:de punkten uti den stationen år 1850 meddelade underrättelse rörande tillämpningen af de för Förvaltningen af Sjöärendena och Flottans stationer föreslagna formulärer till hufvudbok och kassaräkning m. m., så lydande:
"öfver flera efter hvarandra liggande verifikationer, hvilka tillhöra samma intägt eller utgift, kan ett omslag eller sammandrag upprättas, som hänvisar till hvar och en af verifikationerna, i hvilket fall endast totalbeloppet i kassaräkningen upptages med hänvisning till sammandraget.”
Derföre vore ock en naturlig följd häraf, att de till depotens kassajournaler hörande verifikationer, hvilka förenades med verifikalionerne lill stationens kassaräkning i den ordning nämnde journaler deri inginge, finge andra folienummer, än de, hvarunder de voro i journalerne upptagne.
I betraktande af hvad sålunda förekommit, hafva Rikets Ständer funnit sig böra hos E. K. Maj:t i underdånighet anhålla om meddelande af nådig föreskrift om utfärdande af sådana stadganden, hvarigenom rättelse uti de af Revisorerne anmärkta omständigheter må vinnas.
Prat. 1862 & 1863. 10 Sami. 1 AJd. 3 Höft. 5 34 Expeditions- (J tuko Hets Förslag till anderd.
Enär, vid verkställd granskning af säkerhetsliandlingarne lör lån ur allmänna inom. hufvudsta den befintliga kassor, förekommit, att ej mindre
Direktionsledamöter än äfven Redogörare häftade för skuld till kassor, hvilkas förvaltning eller redovisning dem ålåge, hafva 1860 års Revisorer, som ansett ett dylikt förfarande med god ordning oförenligt och lätt ledande till förvecklingar, föreslagit utfärdandet af ett så ledande stadgande:
"alt ledamot i direktion eller der anställd tjensteman icke må kunna erhålla lån af de under direktionens förvaltning ställda medel.”
Med anledning häraf och då den af Revisorerne uttalade åsigt tvifvelsutan vore rigtig, har E. K. Maj:ts och Rikets Kammar-rätt uti afgilvet underdånigt utlåtande gjort hemställan om utfärdande af ett sådant stadgande, att, i enlighet med hvad för vissa kassor redan funnes föreskrifvet, ledamot af någon inom hufvudstaden befintlig myndighet, som förvaltar kassa, hvars räkenskap skall ingifvas till Kammar-rätten för att i Ofverrevisions-deparlementet granskas, eller af Konsistorium inom något af stiften, äfvensom tjensteman, hvilken hos sådan myndighet eller hos något stifts konsistorium är vid kassaförvaltningen anställd, icke. må erhålla lån af de medel, som på nämnda sätt skola redovisas.
Med afseende härå få Rikets Ständer hos E. K.
Maj:t i underdånighet anhålla om utfärdande af stadgande i enlighet med Rikets Ständers år 1860 församlade Revisorers ofvan omförmälda förslag.
Utö Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 18 Mars 1865.
Presle-Ståndet den 20 —- — Borgare-Ståndet den 26 — — Bonde-Ståndet den 21 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, angående utbyte af till länsmansboställe anslagna hemmansdelarne i mantal Repperda Ännagården N:o 9, m. fl. mot hemmanet, | mantal N:o 5 Hultsjö Bergagården i Jönköpings lån.
(Stats-Utskottets Utlåtande N:o 56.) S. A. K.
Sedan uti nådigt Bref af den 7 April 1832, hvarigenom frälsehemmanet £ manlal Repperda Ännagården N:o 9 och | manlal af kronoskatte ruslhållshemmanet Repperda Expeditions-Clshottels Förslag till underd.
Skrifvelse, N:o 62. 35 Källagården N:o 3 om 1 mantal, i Alsheda socken, samt J mantal af kronoskatte ruslhållshemmanet Ufvanäs Westergården om 1 mantal, i Okna socken, af Östra härad och Jönköpings län, blifvit till boställshemman åt Länsmannen i tredje distriktet af Westra härad anslagne, dock utan att af honom få bebos, Kongl. Maj:l tillika anbefallt Dess Befallningshafvande i nämnda län, att, så snart ske kunde, söka bereda utbyte af dessa bostäilsdelar emot annat inom distriktet beläget hemman, som till boställe åt Länsmannen lämpligen kunde anvisas, och derom dä i underdånighet göra anmälan; så har, enligt hvad en af E. K.
Majit den 24 Oktober sistlidet år till Rikets Ständer aflålen nådig Proposition innehåller, E. K. Majit och Rikets Kammar-kollegium uti underdånig skrifvelse den 27 December 1860 anmält, att E. K.
Maj:ls Befallningshafvande hos Kollegium tillkännagifvit, det Bergsrådet J. L.
Aschan i utbyte mot nämnda länsmansbohemman erbjudit kronoskatte kavalleri-augmentshemmanet % mantal N:o 3 Hullsjö Bergagården i Hultsjö socken af Westra härad.
Då likväl de dervid insände värderings- och skattläggningshandlingar befunnits felaktiga, samt uppskof i bytesfrågan äfven blifvit föranledt deraf, alt Bergsrådet Aschan å byteshemmanet ännu icke erhållit lagfart, hade, sedan detta hinder blifvit undanröjdt och laga skifte emellertid öfvergått Repperda by, dervid de båda länsmansboställsdelarne fått sina egor i ett sammanhang utbrutna, nya värderingar och skattläggningar af vederbörande skattläggningsmän i orten, enligt Kollegii föreskrift, blifvit under åren 1856 och 1857 förrättade å såväl boställsdelarne i Repperda och Ufvanäs som å Hultsjö Bergagården, hvarvid tillstädesvarande indelningshafvaren förklarat sig önska ifrågavarande byte, äfvensom förrättningsmännen, uti särskildt yttrande, innefattande jemväl förslag till bytets verkställande, detsamma förordat i anseende till vederlagshemmanets fördelaktiga belägenhet och dess, enligt deras åsigt, byteshemmanen fullt motsvarande godhet och förmåner, uti hvilken åsigt E. K. Maj:ls Befallningshafvande jemväl instämt: och har, med öfverlemnande af samtlige handlingarne i målet lill E. K.
Maj:ts nådiga pröfning, Kammarkollegium, för egen del, i underdånighet tillstyrkt, att, då af den hos Kollegium upprättade jemförelse mellan ifrågavarande hemman syntes, att byleshemmanen vore ej allenast till arealen större, utan äfven till mantal och räntor förmånligare än vederlagshemmanel, hvilket ytterligare bestyrktes deraf, alt i 1855 års taxeringslängder de förre upptagits till ett sammanlagdt värde af 1,698 R:dr, men det sednare endast till 969 R:dr, eller 729 R:dr, allt Banko, mindre, E. K. Maj:l måtte i nåder förklara frågan om detta byle böra förfalla, hvarjemte Kollegium i underdånighet hemställt, om icke ifrågavarande boställe borde för Statsverkets räkning utarrenderas och innehafvaren af länsmanstjensten i stället erhålla vanlig hyresersättning och lönefyllnad.
Efter det E. K. Maj:ls Befallningshafvande i Jönköpings län under den 20 Februari 1861 fått sig anbefaldt att, i anledning af Kammar-kollegii berörda utlåtande, infordra Länsmannens i tredje distriktet af Westra härad underdåniga förklaring och dermed, jemte det vidare yttrande i ämnet, hvartill omständigheterna kunde föranleda, till E. K. Maj:t inkomma, hade E. K. Maj:ts Befallningshafvande uti memorial den 18 påföljde
Maj i underdånighet öfverletnnat dels Länsmannen A. D. Ströms förklaring, det han vore nöjd alt, på sätt och med de vilkor Kammar-kollegium föreslagit, till Statsverket afträda ifrågavarande bostäilsdelar, dels ock förrättningsmännens utlåtande, hvaraf inhemtats att, vid jemförelse emellan bytes- och vederlags-hemmanens beskaffenhet, funnits, alt åkerjorden å byteshemmanen vore af mindre bördig natur, än å vederlagshemmanet; att ängen å detta sednare hemman gåfve omkring 400 Lffl. mera hö; samt att der vore mer än tillräcklig skog, hvadan förrättningsmännen, som ansågo det erbjudna vederlagshemmanet, hvilket ej heller droge högre skatt än byteshemmanen, fullt motsvara dessa i godhet och förmåner, tillstyrkt bytets beviljande; hvarjemte E. 36 Expeditions-Utskottets Förslag till underd.
Skri/velse, N:o 62. K. Maj:ts Befallningshafvande för egen del yttrat: att E. K. Maj.ts Befallningshafvande ansåge skallläggningsmännens berörda åsigt böra tillerkännas vitsord och icke kunna vederläggas genom de af Kammar-kollegium anförda taxeringsvärden, hvilka, sådana de för närvarande funnes åsätta, utgjorde en i högsta grad osäker grund för bedömande af värdet emellan hemman inom olika taxeringsdistrikt; att länsmansboslällena, åtminstone inom Jönköpings län, icke vöre af den betydenhet, att deras skötsel kunde förorsaka något mehn för Länsmännens tjensteåligganden ; att det visserligen kunde vara fördelaktigt för nuvarande Länsmannen Ström, hvilken egde eget hemman inom sitt tjenstgöringsdistrikt, att, mot erhållande af hyresersättning och lönefyllnad, lill Statsverket afträda sina hoslällsdelar, men att det för efterträdaren i tjensten skulle blifva ganska svårt, att mot den ringa hyresersällningen af 150