Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Försummas arbetets påbörjande inom den tid, nu sagd är, bafve inmutaren sin inmutnings-rätt förlorat, om annan sig dertill anmält innan arbetet börjadt varder. § 17- Under försöks-arbetet eller så länge ej ' visst utmål för grufanläggningen blifvit anvisadt och marken inlöst, som i 5 Kap. sägs, håfve inmutaren icke lof att, utan tillstånd af jordens innehafvare, å den inmutade 28 Kongl. Maj:ts Nåd.
Proposition, N:o 92. platsen uppföra andra bostäder, än för sig sjelf och eget husfolk.
Sker annorledes, må innehafvare!! af jorden anlita närmaste Kronobetjent, för att få byggnaden på inmutarens bekostnad åter borttagen. § 18.
Vill inmutaren, efter det grufarbetet blifvit börjadt, men före utmålsläggningen, sin grufanläggning öfvergifva och nedlägga, gifve det så väl egaren som innehafvare!! af jorden bevisligen tillkänna, och vare sedan ej skyldig att för längre tid än det då löpande året, betala afgift för den mark, han begagnat; godtgöredock den skada derå, sorn för framtiden kan hafva uppkommit efter thy i 13 § sagdt är.
Öfvergifves grutaniäggniugen utan sådant tillkännagifvande, då må jordegaren eller den hans rätt innehar, när han vill, efLer det arbetet blifvit nedlagdt, åter sätta sig i besittning af den till grufanläggningen begagnade marken och utsöka den för dess försämring honom tillkommande skadeersättning; hvaremedlertid inmutaren, till dess denna ersättning blifvit erlagd, fortfarande skall ansvara för fulla beloppet af den årliga afgift, som för markens begagnande varit bestämd.
4 Kap. Om jordegare-andelen i grufvor. § 19.
Egaren till den jord eller grund, hvarå en förut obegagnad fyndighet blifvit anträffad, eller en tillförene inmutad, men före utmåls-läggningen öfvergifven, grufva blifvit till bearbetning åter upptagen, är berättigad att till hälften med inmutaren i grufarbetet och den deraf fallande vinsten deltaga; men vid inmutning af grufve- eller slaggvarp är jordegareandelen till j:del inskränkt och de öfriga |:delar tillhöra inmutaren. § 20.
Då inmutning sker å Krono-allmänning eller annan jord, som står under Kronans omedelbara förvaltning och vård, skall jordegare-andelen hädanefter tillkomma inmutaren, och denne endast vara pligtig att gifva rsättning för den mark, so m till grufanläggningen begagnas; öfver fullgö - Kongl. Maj:is Nåd.
29 görandet hvaraf, så ock att säkerhet, der sådan erfordras, för ersättningen varder ställd, Konungens Befallningshafvande ege hålla hand.
Å kronojord, som under ständig besittningsrätt innehafves eller är till boställe anslagen, eller blifvit till brukning på viss tid för Kronans räkning upplåten, skall deremot krono-åboen, boställs-innehafvaren eller den, som eljest nyttjande-rätten har, såsom jordegare anses och njuta dess rätt lill godo; egande han ock, om han sin rätt till jordegare-andelen begagnar, alt samma andel sedermera såsom sin enskilda tillhörighet behålla, mot skyldighet att för marken gifva sednare innehafvare af jorden ersättning. § 21.
Jordegaren må, under försöks-arbetet, när han vill, hos inmutaren anmäla sig till begagnande af sin jordegare-andel, antingen till fullo eller till någon viss del, och njute, från den tid sådan anmälan bevisligen skett, delaktighet i gi uf-anläggningen, dock med förbindelse, att vidkännas motsvarande andel i alla kostnader, som för grufvedriften derefter erfordras, äfvensom att i enahanda förhållande ersätta värdet af de för arbetet nödiga och nyttiga byggnader eller redskaper och förråder, som dessförinnan af inmutaren blifvit anskaffade; men i kostnad, som inmutaren förut haft för skärpning eiler annat arbete till fyndighetens undersökning och blottande, vare jordegaren ej skyldig att taga del, hvaremot ock grufvans afkastning under samma tid inmutaren odeladt tillhör.
Uppstår tvist om beloppet af den ersättning jordegaren till inmutaren gifva bör, gånge med bestämmandet deraf enligt 14 §, och jordegaren njute icke destomindre under tiden sin andel i gruf-anläggniugen till godo, der han säkerhet för ersättningen ställer. § 22.
Försummar jordegaren att, sednast vid utmåls-läggningen, anmäla sig till begagnande af sin jordegare-andel, håfve, med det undantag, som i 25 § sägs, förlorat all rätt ej mindre lill det mineral, som då är under bearbetning, än till hvarje annan fyndighet, som sedermera inom utmålet kan anträffas, der ej annorlunda mellan honom och grufegaren öfverenskommet är. § 23.
Äro inom ett utmål flere jordegare med laga skilnad sig emellan, njuten de jordegare-andelen, hvar inom sitt område, så framt fyndigheten 30 Kongl. Maj:ts Nåd.
Proposition, N:o 09. är derstädes från dagen åtkomlig; och håfve i thy fall den ene ej rätt till andel i det arbete, som sker å den andras grund, ehvad denne vill deruti deltaga eller icke, utan vare endast berättigad, att af den eller dem, som arbetet der drifva, bekomma ersättning för sin andel i de byggnader och annat, som dervid användes, hvilken ersättning, i händelse af tvist, skall bestämmas på sätt i 14 § sagdt är.
Kommer åter, under eftersättande af en fyndighet, som på djupet ligger, arbete medelst fält-ort från den ena jordegarens område in på den andras, njute den, å hvars grund anbrott från dagen icke skett, rätt till deltagande endast för i-del och öfriga ij-delar tillhöra den eller dem, som orten förut drifvit, derest ej den nye jordegaren gör, på sin bekostnad, fyndigheten från egen grund åtkomlig. § 24.
Eftersätter grufegare, med den rätt honom enligt 35 § tillkommer, en på djupet liggande fyndighet medelst fält-ort, utom sitt utmåls gräns, hafva angränsande jordegare eller ulmåls-innehafvare rätt alt likaledes för half jordegare-andel, eller J-del, uti arbetet inom sitt område deltaga med den eller dem, som orten förut drifvit; och vare lag samma för hvarje jordegare eller utmåls-innehafvare, på hvars område slikt arbete under dess fortsättning inkomma kan. § 25.
I de fall, som i 23 och 24 §§ sagde äro, skall den, på hvars område ett gruf-arbete först efter utmåls-läggningen inkommer, hafva öppet att anmäla sig till begagnande af sin jordegare-andel, sednast inom sex månader, sedan arbetet på hans grund inkommit, och han derom blifvit underrättad af grufegaren, hvilken det åligger att sådan underrättelse meddela, vid påföljd att till den, som jordegare-andelen tillkommer, hafva förverkat allt hvad inom dennes område han dessförinnan sig tillgodogjort. § 26.
Inmutas ånyo en öfvergifven eller sönad grufva, med visst utmål, håfve jordegaren ej rätt^lill någon andel deri, ehvad han i dess förra bearbetande] deltagit eller icke, utan vare grufvan den nye inmutarens ensamma tillhörighet; dock att, der någon årlig afgift eller annan rättighet varit jordegaren särskildt förbehållen, han eger densamma tillgodonjuta från den tid grufdriften ånyo kommit till stånd.
Kongl« Majtts Nåd.
Proposition, N:o 9S. 31
Har deremot den åter upptagna grufvan så lång tid legat öde, att något visst af ålder gällande, eller särskildt anvisadt, utmål för densamma icke kan ådagaläggas, då skall den i allo såsom ny grufva anses och jordegaren hafva rätt till jordegare-andel deri. § 27.
Om jordegare-andelefi vid stoll-*arbeta stadgas i 6 kap. 5 Kap. Om utmål för grufvor. § 28.
För alla inmutade lägenheter, som icke redan vid inmutningen hafva ett af ålder gällande eller särskildt tilldeladt utmål, skall, sedan grufarbetet så långt fortskridit, att den angifna mineral-anledningen hunnit undersökas och blifva känd, ett visst utmål anvisas, innefattande det utrymme på marken, hvarinom grufegaren sedermera, utan annan inskränkning, än som för stoll-arbeten i 6 kap. sägs, har rätt att med andras uteslutande arbetet bedrifva, så väl ofvan som under jord; och åligge det förthy grufegaren, att, till erhållande af sådant utmål, skriftligen anmäla sig hos Bergmästai’en sednast inom ett år sedan arbetet blifvit påbörjadt, när inmutning skett af sjö- eller myrmalm, eller af varp, men eljest så snart den angifna fyndigheten medelst jordrymning eller skärpning blifvit gjord åtkomlig och så blottad, att den till art, läge eller sträckning och mäktighet bedömas kan.
Dock må i intet fall utmåls-läggningen ega rum förr, än arbetet i sex månader fortgått, der det ej medgifves af den, som rätt till jordegare-andelen har. § 29.
Sedan grufegarens anmälan om utmål, deruti han jemväl skall till namn och hemvist uppgifva den eller de jordegare, inom hvilkas område han önskar att sitt utmål erhålla, till Bergmästaren inkommit, vare denne skyldig att, så fort ske kan och tjenlig årstid är för handen, utmåls-läggningen på stället företaga.
Är Bergmästaren af förfall härifrån hindrad, gore derom anmälan hos Bergs-kollegium, som då eger att i hans ställe annan Bergs-ljensteman förordna. 32 Kongl. Maj:ts Nåd.
Proposition, N:o 92, § 30.
Utmåls-förrättning skall, på grufegarens bekostnad, af förrättningsmannen verkställas, med biträde af två gode män bland dem, som för egoskiften i orten valde äro, eller, om utmålet skall å stadsgrund läggas, af två i staden bosatte män, de der nödig sakkunskap ega; och varde tiden och stället för förrättningen minst en månad, förut kungjord i kyrkan till den eller de församlingar, inom hvilkas område det sökta utmålet är beläget, med kallelse till en hvar, som anser sin rätt af förrättningen beroende, att dervid sig infinna och sin rätt bevaka.
Har någon jordegare ej sitt hemvist inom den församling, der kungörelse sker, då skall han lika lång tid förut särskildt kallas; egande förrättningsmannen att vända sig till kronobetjeningen i orten, eller, der så nödigt är, till Konungens Befallningshafvande i länet, för att genom dess försorg få kungörelsen i kyrkan uppläst och särskilda kallelser vederbörande tillställde emot bevis, som före den utsatta tiden böra till förrättningsmannen vara aflemnade.
Då förrättningen skall ske å någon Kronan tillhörig jord, åligge det förrättningsmannen att alltid derom göra anmälan hos Konungens Befallningshafvande, som eger ej mindre sjelf förordna krono-ombud för bevakande af Kronans eller efterkommande jordinnehafvares rätt, än äfven föranstalta att andra allmänna ombud, der sådant kan finnas erforderligt, i stadgad ordning blifva utsedde att förrättningen öfvervara. § 31.
Uteblifver sökanden från förrättningen, varder den inställd; och ankomme dess företagande sedermera på ny anmälan.
Men ej må annan parts eller allmänt ombuds uteblifvande hindra förrättningens fortgång, der den blifvit så kungjord, som i 30 § sagdt är. § 32.
Göres, vid förrättningen, jäf emot förrättningsmannen eller någon af de biträdande gode männen, eller förekommer annan invändning mot förrättningens företagande och fortgång, meddele förrättningsmannen deröfver beslut.
Gillas jäfvet eller invändningen, upphör förrättningen, der ej frågan rörer jäf emot god man, i hvilket fall annan god man skall i den jäfvades ställe tillkallas.
Har jäf eller annan invändning blifvit ogillad, då skall förrättningen, ehvad missnöje emot beslutet anmäles, eller icke, ändå fortgå, Kongl. Maj:ts Nåd.
33 fortgå, med öppen rätt för den missnöjde, att sin talan i sammanhang med hufvudsaken fullfölja. § 33.
Utmål, som hädanefter anvisas, skola alltid på djupet räknas, lodrätt efter gränsorna i dagen, och på marken sålunda utläggas, att i mån af grufegarens behof honom tilldelas ett utrymme, för metaller och malmer, som i berg eller jordlager blifvit anträffade, äfvensom för Svafvelkis och Blyerts, af högst 100 famnar i längd och bredd; för Alunskiffer och Stenkol, af högst 200 famnar i längd och bredd, och för sådane stenarter som i 1 §, 3. morn., omförmälas, af högst 50 famnar i längd och bredd; kunnande dock, der i anseende till sådant hinder, som i 2 § sagdt är, belägenheten så fordrar eller grufegaren eljest det begär och fritt fält förefinnes, utmål till den bestämda vidden jemväl utläggas i annan sträckning, efter thy som lämpligt pröfvas, blott kroklinier och spetsiga vinklar i möjligaste måtto undvikas, samt längden af utmålet, så vidt ske kan, ej öfverstiger dubbla bredden.
För sjö- och myrmalmer må, utan afseende å det område, som vid inmutningen blifvit uppgifvet och i mutsedeln intaget, utmålets vidd i hvarje särskildt fall lämpas efter omständigheterna och inmutarens behof; dock så, att det ej omfattar mera än en hel sjö- eller kärrtrakt af ringare omfång, och i fråga om större sjöar eller kärrtrakter ej öfverstiger en vidd, motsvarande i sjö en half qvadratmil, och i kärr eller myrar 300 famnar i längd och bredd.
För grufve- och slaggvarp, som till sofring blifvit inmutade, skall likaledes, oberoende af mutsedelns innehåll, utmålet i hvarje särskildt fall bestämmas efter som varpets belägenhet föranleder, och inmutarens behof af utrymme för sofringsarbetet erfordrar. § 34.
Finnes ej fritt och oinmutadt fält för så stort utmål, som grufegaren önskar och i 33 § medgifves, åtnöje han sig med det utrymme sorn är att tillgå.
Lag samma vare ock, om gruf-egaren under mer än ett år försummat att söka utmål, sedan anmälan derom enligt 28 § bordt göras, och annan fyndighet under tiden blifvit i hans grannskap inmutad; egande Bergmästaren i thy fall, att i afseende på utmål för begge gruf-egarne dem emellan jemka, som skäligt pröfvas.
Bil. till Kongl. Majits Nåd.
Prop. 1854, N:o 99. 1 Sami. 1 Åfd. 96 Hafi. 5 34 Kongl. Maj:tt Nåd.
Till fritt fält räknas dock äfven det utmål, som förut tillhört en grufva, den der ödeligger, då inmutning af annan fyndighet i dess grannskap sker. § 35.
Ofvan jord skall gruf-egaren vara skyldig, att med sitt arbete hålla sig inom det utmål han erhållit, och der sjelf bereda sig utrymme för byggnader och varp-upplag med det mera, som vid grufvedriften tarfvas; dock må han derutöfver få sig anvisad nödig väg och plats för sådant verk, som drifves för vatten.
Anträffar gruf-egaren på djupet en förut okänd fyndighet, och vill den med fält-ort eftersätta, då må det med de vilkor, som i 24 och 25 §§ sagde äro, ske, äfven utom utmålets gräns, dock endast till dess annan grufegare med arbete från sitt utmål möter; och skall i dessa fall såsom okänd fyndighet anses, i oinmutadt fält, hvarje fyndighet som enligt 1 § är föremål för inmutning, och, i inmutadt fält, all annan än den som der förut är under arbete. § 36.
Utmål skall på marken utstakas och med ordentliga rösen eller skiljomärken förses, samt särskild ritning eller karta deröfver upprättas och bifogas förrättnings-protokollet, hvilket derjemte bör upptaga fullständig beskrifning såväl öfver utmålet med dess belägenhet och sträckning, som öfver sjelfva grufvans art, och huru fyndigheten med dess gångar eller lager, ofvan eller under jord, sig företer, Öfver utmål i sjöar erfordras dock ej särskild ritning eller karta, likasom ej heller annan utstakning deraf, än att, då utmålet ej omfattar en hel sjö, gränspunkterna i sjön på lämpligt sätt utmärkas. § 37.
Anmäler sig jordegaren vid utmåls-förrättningen till begagnande af sin jordegare-andel, eller har sådan anmälan förut skett, varde ock det i protokollet antecknadt, med de vilkor jordegaren sig förbehållit, eller öfverenskomna blifvit.
Kunna ej, då anmälan vid förrättningen sker, parterne åsämjas om beloppet af den ersättning, hvartill jordegaren, enligt 21 §, är förbunden för sådane kostnader, som förut blifvit på gruf-anlägg ningen använde, då skall förrättningsmannen, efter af honom och gode männen verkställd besigtning och värdering, beslut derom meddela; och Kongl. Maj:ts Nåd.
35 ege han jemväl till pröfning upptaga annan tvist rörande jordegare-andelen, som vid förrättningen kan uppstå. § 38.
För all den mark, som vid utmåls-läggningen grufegaren till begagnande anvisas och tilldelas, skall han gifva ersättning, och vara derjemte skyldig att ensam hålla den stängsel deromkring, som nödig är; dock må vid grufvor, som under jord bearbetas, grufegaren sjelf bestämma, huru stort utrymme af det tilldeldta utmålet han ofvan jord tor sitt arbete tarfvar, och ersättningen derefter lämpas.
Har jordegaren, för större eller mindre andel, i gruf-företaget ingått, åtnjute han ej heller större ersättning för utmålet, än i förhållande till öfriga andelar.
Sedan jordegaren bekommit den lösen för marken nu sagd är, må han väl, i händelse grufvan öfvergifves, åter sätta sig i besittning af samma mark, och utan ersättning den såsom sin egendom begagna, så länge grufvan ödeligger, men vare ej berättigad att af den, som till grufvans inmutande ånyo sig anmäler, fordra ny lösen för större del af det en gång anslagna utmålet, än som icke förut blifvit till grufvan inlöst. § 39.
Åsämjas ej parterne om beloppet, varde det af förrättningsmannen och gode männen bestämdt, efter uppskattning af marken, tili det värde annan mark af enahanda beskaffenhet och godhet i orten högst gäller; skolande lösesumman, med ränta derå, från den dag beloppet blifvit genom öfverenskommelse eller lagakraftegande beslut faststäldt, inom tre månader derefter af grufegaren utgifvas till jordegaren eller den, som i hans ställe rätt dertill har.
Å Kronans jord, som blifvit till nyttjande upplåten, är innehafvaren alltid berättigad att, emot redovisnings-skyldighet till sednare innehafvare, uppbära den för utmål bestämda lösesumman; men då fråga är om annan jord, sora under nyttjande-rätt innehafves, må jordegaren sjelf uppbära lösesumman, mot förbindelse, att hålla innehafvaren skadeslös för hvad han i sin nyttjande-rätt genom utmålet mister.
Är deremot jorden för fordran intecknad, då skall lösesumman tillhandahållas intecknings-hafvarne, der de sådant fordra; och vare förthy jordegaren ej berättigad att medlen lyfta, med mindre han visar sig dertill hafva fått intecknings-hafvarnes lof, eller säkerhet ställer.
Propoittion, N:o 92. § 40.
För all annan skada, som jordens egare eller innehafvare af utmålet tillskyndas, skall grufegaren likaledes gifva full ersättning, och beloppet deraf vid utmålsläggningen, der sådant äskas, bestämmas, dock utan hinder för den, som rätt till skade-ersättning har, att, efter stämning till domstolen, särskildt utföra den talan, hvartill han under grufarhetets fortgång kan finna sig befogad. § 41.
Har emot utmåls-förrättningen förekommit invändning på den grund, att den inmutade fyndigheten förmenas ej vara föremål för inmutning, enligt 1 §, och vill någon klaga öfver förrättnings-mannens härom meddeldta beslut, eller öfver storleken af det utmål, som vid förrättningen blifvit anvisadt, göre det hos Bergs-kollegium i den ordning, som för besvär öfver Bergmästare-Embetels åtgärd och beslut i allmänhet stadgad är.
I andra frågor, som till utmåls-förrättningen höra, fullföljes klagan deröfver hos domstolen i orten, genom besvär, hvilka vid talans förlust skola till rätten eller dess ordförande ingifvas inom 30 dagar efter förrättningens afslutande, den dagen oräknad; och åligger det förrättningsmannen att, vid förrättningens slut, meddela parterne och i protokollet intaga fullständig underrättelse om hvad de för talans fullföljd hafva att iakttaga.
Före afresan från förrättnings-stället skall förrättningsmannen ock, vid enahanda ansvar, som för domare finnes bestämdt, mot stadgad lösen utgifva ett exemplar af förrättnings-protokollet, så väl till gruf-egaren, hvilken tillika är skyldig att lösa ett exemplar af den öfver utmålet upprättade kartan eller ritningen, som äfven till den eller dem bland öfriga parter, hvilka af protokollet begära del. £42.
När besvär öfver utmåls-förrättning till domstolen inkommit, skall rättens ordförande, så fort ske kan, utsätta dag för sakens företagande antingen på stället, der så nödigt är, eller å rättens vanliga samlingsplats; läte ock dagen, minst 14 dagar förut, kungöras, som i 30 § sagdt är.
Uteblifver klaganden å den kungjorda dagen, håfve sin talan förlorat.
Är annan part eller allmänt ombud frånvarande, må saken ändå företagas; och förfares dermed i öfrigt eller allmänna rältegångs-ordningen, dock att, då tvist är om beloppet af ersättning eller lösen, som gifvas eller tagas bör, rätten skall, förrän dom i saken meddelas, låta beloppet bestämmas af sådan Kongl. Maj:ts Nåd.
Proposition, N:o 92. 37 särskild Nämnd, som i 14 § omförmäles, hvartill kostnaden drabbar parterne, efter thy om annan rättegångskostnad stadgadt är. §43.
Inom sex månader efter hvarje års slut, skall Bergmästaren till Bergs-kollegium insända ett renskrifvet exemplar af protokollet öfver alla under året inom bans Bergmästare-döme hållna utmåls-förrättningar, med dertill börande utmåls-kartor eller ritningar; öfver fullgörande hvaraf Bergskollegium eger hålla noggrann hand.
Har utmåls-förrättningen blifvit af annan än Bergmästaren verkställd, då skall förrättningsmannen, inom tre månader derefter, till Bergmästaren aflemna såväl Protokollet i hufvudskrift med alla dertill hörande handlingar, som ock det renskrifna exemplar deraf, hvilket till Bergskollegium insändas bör, och varde han, på Bergmästarens anmälan om inträffad försummelse härutinnan, af Bergs-kollegium tillhållen att sin skyldighet fullgöra. § 44.
Utan afseende å hvad nu stadgadt blifvit om de utmål, som hädanefter läggas, skola för alla äldre grufvor, jemte Bergslagernes så kallade odalgrufvefält, tillgodonjutas de utmål, som för dem varit förut gällande och grufegarne af ålder innehaft, eller efter förra författningar fått sig särskildt anvisade.
Vill någon delegare i odalfält särskildt grufarbete, efter inmutning der anställa, och finner Bergmästaren, sedan öfrige delegare blifvit hörde, att sådant ske kan utan hinder eller förfång för de öfriga grufvornas framtida bearbetande, då må ett mindre derefter lämpadt utmål för honom utläggas.
Men ej må sådant grufarbete eller utmål tillstädjas annan än den, som i odalfältet delegare är.
Inmutas ånyo en öfvergifven eller sönad grufva med visst utmål, njute den nye inmutaren, så vidt fältet ej under tiden såsom fritt fält blifvit af annan inmutadt, det förra utmålet till godo, utan skyldighet att till jordegaren gifva ersättning för mera, än den del af marken, hvilken icke tillförene blifvit till grufvan inlöst, som i 38 § sägs.
Har deremot en öfvergifven grufva så lång tid legat öde, att något visst för densamma gällande utmål ej kan visas, eller har, till följd af laga skifte, utmålet under den tid grufvan varit öfvergifven, och jordegaren haft rätt att den dertill anslagna marken såsom sin egendom begagna, gått i utbyte mot annan jord och fallit på annan delegares lott, då skall nytt utmål för gruf - 38 Kongl. Maj:tt Nåd.
Proposition, N:o 92. van sökas, och jordegaren vara till ersättning derför berättigad, efter thy förut är sagdt. § 45.
Förmenar grufegare, som innehar ett mindre utmål än i 33 § tillåtet är, ehvad utmålet före eller efter denna författnings utfärdande blifvit honom tilldeladt, att han för sin grufvedrift är i behof af större utmål, då må han derom göra ansökning hos Bergs-kollegium, som, i fall laga hinder ej möter, och behofvet sådant påkallar, eger förordna om nytt utmåls utläggande i den ordning detta kapitel stadgar.
Yilja flere innehafvare af särskilda utmål, som gränsa intill hvarandra, dem, för lättnad i arbetet och gemensam grufvedrift, till ett enda sammanlägga, ege ock Bergs-kollegium, på gjord ansökning, att derom, i fall hinder ej möter, omedelbarligen förordna, efter thy som lämpligt pröfvas, utan afseende derå, att det sammanlagda utmålet innefattar större vidd än eljest tillåtet är.”
Med Justitiae-Rådet Gunther instämde jemväl Högste
Domstolens fleste ledamöter, Justitiae-Råden Backman, Nordenstolpe, Grefve Snoilsky, Qviding och Gyllenhammar. Justitiae-Rådet Alexandersson åter utlät sig skriftligen sålunda: ”1 afseende på vissa delar af det nu afgifna utlåtandet samt derpå grundade författningsförslag, och hufvudsakligen hvad angår frågorna om föremålen för inmutning samt om ny inmutning al nedlagda grufvor, och om forum för hithörande tvister, är jag från pluralitelen skiljaktig, på sätt som inhemtas af följande erinringar, nemligen vid: § 1- I betraktande af vigten såväl för den egentliga bruksrörelsen, som för glasbruk, porslinsbruk och flera andra industriela anläggningar, att hafva tillgång på kalksten, qvartz, ställsten och fältspat, finner jag icke skäl att, i strid med de remitterade förslagen, från inmutning utesluta dessa stenarter, utan tror i denna § böra tilläggas ett nytt 4:de moment, så lydande: kalksten, qvartz, ställsten och fältspat, såvida fyndigheten ej förut af jordegaren begagnas eller lemnar råämne för folk-näring i orten; och anser jag stadgandet om varp, såsom ett 5:te moment, böra åberopa icke Kongl.