Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ager hon åter inga sådane bevis „ hvartill skall den hemliga eller uppenbarliga uppgiften för Presten af lägersmannen tjena, Lag-Utskottets Betiinkanden: 85 antingen den ar sann eller osann; och lärer det jämväl vara att förmoda det vid sistberörde händelse oftast af flere förekommande skäl oell omständigheter, qvinnan skall finna sig föranläten, att derom meddela mot värkliga förhållandet stridande underrättelse.
Den anteckning af berörde upgift, som af Presten, i nion af sättet huru den skedt, skulle antingen uti den vanliga förteckningen på födde personer, eller uti en serskild för honom endast tillgängelig bok, värkställas, blefvo altså till intet gagnelig och icke ens för det döpta Barnet, om det vid tilltagande ålder vill söka uplysning om dea som varit värkande orsaken till dess tillvarelse, men blefve deremot ej sällan ländande till oreda och de mäst vådeliga följder, genom personers belastande med beskyllningar om förseelser, till hvilka de äro oskyldige, som, fast än i hemlighet för Presten skedde, möjeligen förr eller senares skulle kunna af händelser eller brott mot tysthets-förbindelsen komma tili allmännare kännedom; och hvad isynnerhet besagde upgifter och anteckningar minst skulle kunna uträtta, blefve återhållande af osedligheten hos Mankönet, att använda de medel, som för det samma erbjuda sig till qvinnors förförande, hvarifrån ingen af detta kön lärer kunna afskräckas af fruktan att på nämde sätt varda uptäckt, då upgiften, blottad på bevis, icke kan värka till hans öfvertygande om gerningen.
Betragtar man åter följderne af ett antagande tvång för den häfdade qvinnan* att hemligen eller uppenbarligen hos Presten sig namngifva, så lära de samma blifva nästan ena - 86 Lag-Utskottets Betänkanden. handa-, som nyss äro, angående hennes uptäckt af dess lägersman, anförde.
På Landsbygden och i de mindre Städer, där Innevånarne innom Församlingarne och kringliggande ort äro mera kände, lärer svårighet upsla för qvinnan att dölja sitt hafvande tillstånd, och att under anonymité framföda samt till dop befordra sitt foster, hvarföre ock de händelser mera sällan torde inträfFa, då Presten, som döper, skall sakna kännedom om modrens namn och hemvist.
Det blifver således förnämligast i de större Städer och mast i Hufvudstaden, som tillfällen till ett sådant döljande och anonymité gifves, och månne icke Presten, sorn där anlitas att döpa ett därtill framstäldt barn, lika lätt ian bedragas genom en i hemlighet skedd sanningslös upgift af modrens namn, jämväl af henne sjelf värkstäld, enär det synes icke vara förenligt med hans tysthets-förbindelse, att till vinnande af säkerhet om förhållandet, företaga vidsträcktare forskningar i detta ändamål, hvaremot åter svårare tvångsmedel, att vid alla dessa händelser frambringa en behörig och sann uptäckt af qvinnan, skulle återföra de äfventyrliga värkningar, hvilka rönts genom det henne betages lägenhet att dölja sin skymf och förnedring, samt således förhindra de för Samhället förmonliga följder, hvilka med den tillåtna anonymiteten åsyftats och järnvä! befordrats.
Enär nu i öfrigt Utskottet anser, att icke Straff-Uagarnes stränghet, utan bildningen till egen känsla af moralité och samhallspligter, blifva de mäst värkande medel till sedernas Lag-Utskottets
Betänk an den. *7 förbättring och till förekommande af förvillelser och oordningar, finner Utskottet sig icke äga anledning tilstyrka bifall till de vidtagande åtgärder, dem Herr Prosten Palm föreslagit, och tror sig äfven böra till de skäl, dertill blifvit anförde, tillägga dem, hvilka uti Kongl.
Majus Nådiga Resolution och Förklaring den 2o:de November 1786 uppå de Allmänna Besvär och Ansökningar, som Presterskapet vid då förflutne Riksdagen andragit, äro ådagalagdé, i afseende på den af Presterskapet i enahanda ämne som det förevarande, vid berörde Riksdag gjorde framställning.
Detta, tillika med den serskildte mening, hvaruti Ledamöterne af Preste-Ståndet stadnat, och uti bifogade Protocolls - Utdrag innefattag( varder till Riksens Höglofl.
Stockholm den s8:de Januarii 1818.
Utdragf af Protocollet, hållit hos Riksens Höglofl.
Ständers Lag-Utskott vid Urtima Riksdagen i Stockholm den 28:de Januari i 1818.
Åter föredrogs det af Herr Prosten Palm till Högvördige Preste Ståndet ingifne och derifrån till Lag-Utskottet remitterade Memorial , innehållande förslag till åtskillige förändringar, uti de, genom Kongl. Maj:ts Nådiga Bref den 17 Octobér 1778, till förekommande af Barnamord meddeldte förordnanden — — — — 88 Lag-Utskottets Betatikanden.
Ifrän detta beslut voro Ledamöterne utaf Högvördige Preste-Ståndet af följande Särskilta tanka:
Utskottets öfrige
Ledamöter äro vi val fullkomligen ense derutinnan att de af Herr Prosten Pahn förestagne ändringar i Kongl. Brefvet den 17 October 1778» såsom att Barnaföderskan skulle för Presten uppgifva sitt eller Barnfadrens namn, icke möjligen kunna åstadkomma den goda verkan han åsyftat; Men vi kunna likväl icke annat än med Herr Prosten på del ömmaste behjerta de af erfarenheten bestyrkta, för kyskhet och dygd högst menliga följder, sons synas härflyta af den Anonymité, hvilken högstberörde Författning tillåter: hvadan vi af hjertat önska, att medel och utvägar måtte kunna utfinnas, som hämmade detta allt mer och mer tilltagande onda.
— Man säger väl ganska rigtigt, att det ar i den öfverhand tagande Sedeslösheten, som grunden till detta onda skall sökas.
Men månne ej denna sedeslöshet åter har tili en god del sin grund deruti, att de strafflagar, som tillförene varit stadgade mot lättfärdigheten , blifvit dels alldeles upphafne, dels i den grad mildrade, att de i det mästa förlorat allt utseende af straff och. kunna af många helt och hållet undvikas!
Torde hända, har den mindre tänkande småningom derigenom fått den öfvertygelsen att efter de ford-' na straffen blifvit så mildrade eller borttagne att, äfven åtal efter Lag af den det vederbör kan åsidosättas, sä måste sjelfva förseelsen i sig sjelf icke heller vara så synnerligen straffbar.
— Wisserligen skall aldrig den af Religionens sanna ljus rätteligen upplyste och. ädelt sinnade Lag- UtsAottets Betänk andenl 89 tänka så; Men förföraren skall alltid med begärlighet söka insmyga denna tanka i den oskyldiges hjerta, som han bestämt till sitt offer, och den mera obildade Allmänheten skall lätt nog låta inbilla sig, att han har rätt; och förgäfves höjer då .Läraren sin röst emot en last, som, ehuru uttryckligen förbuden i Guds Lag, likväl på detta sätt förlorat i Opinionen så mycket af sin stralfbaihet.
När fördenskull Herr Prosten Baird i sitt Memorial synes hufvudsakligen hafva framstälf den önskan, att ofvan högst berörde författning måtte, såsom åtminstone nu mera alldeles förfelande sitt ändamål, varda i de delar sådant fordra, upphäfven; Så, och då de af honom i annat fall föres^agne förändrihgar deraf, icke ] enligt Utskottets gemensamma tanka, kunna åstadkomma hvad som åsyftas, våge vi vända Höglofl.
Utskottets uppmärksamhet på denna hans till utseendet egentliga önskan, såsom innehållande det rätta botemedlet för det öfverklagade onda, Saken är af högsta vigt och påkallar I;agStiftarens hela omtanka.
— A ena sidan kan visserligen icke åfvan högst berörde Kongl. Maj:ts Brefs ädla och menniskjo - älskande afsigt misskännas; men å den andra torde ej heller kunna nekas, att om i anseende till directa barnamord, denna afsigt verkligen vunnits; Så hafva deremot de indirecta, om vi så måsäga, blifvit desto flere.
Het utvisa åtminstone Tabellerne, ^.tt de oäkta barnen dö borrt i sin spädåre ålder till ett ojemförligt större antal än de, sorn födas af äkta säng; och hvarifrån skulle sådant komma om icke ifrån den större vanvård, hvar - 9° Lag-Utskottets Betänkande n. med dessa oskyldiga foster af lättsinnigheten behandlas af sina lättfärdiga mödrar, hvilka dels, af sine förförare lemnade åt sitt elände, ej förmå vårda dem bättre, dels mången gång äro glade att se sig befriade från den börda de anse sig äga i dessa späda varelser.
— På de ställen der Barnhus äro inrättad© kan detta förekommas; Men då Staten icke äger medel att inrätta sådana öfver allt, blifver följden i allmänhet den nyss anförda.
Här skulle då kunna frågas:
Hvad har då Staten vunnit på dessa talrikare oäkta barnen, då de på ofvan nämnde sätt snart åter gå ur verlden !
Och hvilket ar bättre, hvilket för menniskovännen till och med mindre ömmande, att en och annan lättfärdig qvinna mer om året, än nu sker, offenteligen går miste om sin heder, eder en och annan barnamörderska mer om sitt lif, än att kanske hundrade tåls oäkta barns lif årligen täras bort af nöd, vanvård och uselhet!
Icke må man säga, att Församlingarne i sin fattigvård kunna förekomma dessa olyckor!
De göra det visserligen så långt de förmå: och mångt sådant oskyldigt lif har derigenom ock blifvit bibehållit åt samhället; Men när mängden blir för stor, så räcker ej förmågan tills
Och man må ej heller undra, om man blir ovillig att taga brödet Ifrån egna barn för att racka det åt dein, som lättfärdigheten framskaffat.
Men här är tillika ej blott fråga om förlusten af flere eller färre späda menniskolif: här måste komma i betragtande hvad den lindrande och eftergifvande Hagen samt ökade ansvarslösheten å dessa öfvertrjidelser verkat på det Allmänna tänkesättet Lag-Vtskottets Betan/tanden. 91 och sederna, öppnat fältet för sedeslöshet och laster, våldfört helgden af Äktenskapet, hindrat lagliga giftermål m. m. till samhällets och lommande slägters obotliga skada.
— Wi förnya således vår önskan att kraftiga medel måtte påtänkas, som, då de å ena sidan lemna ett skydd åt rnenskligheten och den förförda men ångerfulla felande, å den andra, alfvarligen förekomma alla orätta begrepp, sorn leda till Sedlighetens förfall.
Hvilket särskilta yttrande kommer att af Protocollet utskrifvas och jemte Utskottets Betänkande till Riksens Höglofl.
N:r 23. Lag-Utskottets Utlåtande, angående förrymd Makas rättighet att i nytt ägtens kap ingå. tios Högvördiga Präste-Ståndet har Herr Prosten David Aspelin tili ingifvit Memorial anmärkt, att
Lagen icke bestämmer huru förhållas borde enär förrymd Maka, från hvilken den öfvergifna Makan lagligen blifyit skiljd, återkommer, och orri densamma ina i nytt gifte träda, utan att vidare styrka sin rättighet dertill, än att visa det dennes förra ägtenskap blifvit upplöst.
Herr Prosten, som ansett de i sednare tider mer och mer tilltagande ägtenskapsskillnader oftast härröra af förvillelser, lättsinnighet och förförelser, samt jemväl befordrade genom lättheten att de samma vinna, har af sådan anledning föreslagit, att en förrymd Ma. 98 Lag-Utskottets
Betänk anden. ia icke utan Konungens Nådiga tillstånd, i den ordning, som annars vid ägtenskaps-skillnader är stadgad, må i annat ägtenskap ingå, och alldeles icke med den person, hvilken allmänt anses hafva stiftat den i ägtenskapet uppkomne oenighet, men tillika, om sådant icke kunde medgifvas, anhållit att den förrymde och brottslige makans rättighet till nytt ägtenskaps ingående, måtte genom Lagen blifva bestämd.
Vid öfvervägande af detta till Lag-Utskottets utlåtande remitterade Memorial, har Utskottet ansett sig finna, att Herr Prosten Aspelin sammanfört de serskildte händelser, så väl då, på grund af Lagens stadgande i 4 och 6:te §. §. af 13 Capitlet Giftermåls-Balken, Domaren, antingen för den ena Makans egenvilliga förlöpande, eller för dennes längre bortovaro utom
Riket utan att visa laga förfall, dömer till skillnad i ägtenskapet, sedan den förIupne eller bortreste Makan, oagtadt, på den öfvergifnas begäran, ågången och utfärdad stämning, sig icke derefter innom den i berörde §.
§. utstakade tid, åter inställer, som ock då ägtenskapet i följe af 1 §. i samma Capitel uplöses för begångit horsbrott; Och som uti dessa olika händelser, Lagen i nämnde §.
§. utstakar serskildte behandlingssätt och skiljagtiga förhållanden i afseende å den större eller mindre andel af dess lott och rätt i det samfäldté boet, hvilken den till horsbrott skyldige, den förlupne eller bortreste
Makan till den oskyldige eller öfvergifne förverka t, samt uti 2 §• af förenämnde Capitel förordnar, att den som ägtenskap med hor brutit, ej må förr ga i an« Lag-Utskottets Betänkandenl 93 hat gifte än den oskyldige är död eller gift,' eller dertill samtycker, äfvensom uti Kongl. Brefvet den 5:te September 1791 stadgas, att,' enär den oskyldige Makan lefver ogift, tillstånd af Konungen till nytt ägtenskap för den skyldige erfordras, hvaremot Lagen hvarken föreskrifver något förbud för förlupen eller utan laga förfall på Utrikes ort bortovarande maka,1 som återkommer, att, sedan den öfvergifne förut vunnit skillnad i ägtenskapet, träda i nytt gifte, eller serskildta formaliteter till vinnande af en sådan rättighet; Altså och då, jemlikt Kongl. Brefvet den 24 Martil 1748, "vid alla de tillfällen då till ägtenskapsskillnad dömes,’ Domaren bör tillika förvisa Parterne till Consistorium att der undfå skiljobref, hvilka nödvändigt måste innehålla de skäl och anledningar hvarå ägtenskapet blifvit upplöst, inser Utskottet det någon otydlighet icke bär förefinnas, hvad af den präst, hos hvilken en för’ horsbrott, eller för egenvilligt öfvergifvande,' frånskiljd Make, anmäler sig till lysnings er-, hållande för nytt ägtenskap, bär iagttagas.
, Hvad åter rörer Herr Prosten Aspelins gjorde förslag till det förordnande, att en för förlöpande frånskiljd Maka icke må, då den återkommer, utan Konungens Nådiga tillstånd, i flytt ägtenskap ingå, finnér Utskottet sig icke äga anledning att det samma till bifall understödja, hälst i betragtande härvid synes böra komma, att den förlupne makan redan rönt den ofta känbara påföljd af omförmälte dess förfarande att hafva förvärkat hela sin lott i det med frånskilda makan hafde samfäldta
Bo, äf - g4 Lag-Utskottets Betänkanden. vensom, enär Imagen uti 2 Cap. 11 §.
Giftermåls-Balken förbjuder dem, som med hvaran-* nan gjort hor, att ägtenskap bygga, Utskottet anser, att en så obegränsad utsträckning deraf, som I-Ierr Prosten velat åstadkomma, att ägtenskap ej skulle tillåtas med den person, hvilken allmänt ansåges hafva stiftat den i ägtenskapet uppkomne oenighet, hvaraf dess upplösning blifvit en följd, destomindre kan tillstyrkas, som bevisningen af bemälte persons berörde åtgärder oftast skulle* blifva omöjelig, och antagandet af ett sådant stadgande ostridigt skulle föranleda till oskäliga rättegångar vid hvilka mera förmenta uppsåt än värkeliga förhållanden blefvo lagde till grund för föregifvande! härom.
Ständers vidare pröfning varder detta vördsamt underätäldt.
Stockholm den 3o:de Januarii 1818.
N:r 2 4. Lag-Utskottets Utlåtande, angående föreslagen inrättning af Förliknings - Domstolar. ]£j mindre hos Högloflige Ridderskapet och Adeln af Herr L.
Bergencreutz, än äfven hos Vällofliga Borgare-Ståndet af Herr A. Lundh är, genom serskildte Memorialer, som blifvit till Dag-Utskottet remitterade, fråga väckt om antagande och inrättande af förliknings-Domsto* lar.
Den förre eller Herr Bergencreutz har ansett det blifva ett värkande medel att afböja Lag-Utskottets
B et än k an den. missförstånd och att bidraga till sämja, om, vid uppstående tvister emellan enskildte och därom uttagande stämningar till Domstolen, Parterne uti de samma ålades, att, före inställelsen derstädes, med hvarannan å viss tid och ställe sammanträda, hvardera åtföljde af tvänne gode män, hvilka borde söka att uppkomne stridigheten emellan de (vistande bilägga, hvarefter, om dervid förening träffades, den samma skulle fastställas af Domstolen, som åter, i annat fall, borde tvisten upptaga och afgöra; äfvensom ock Herr Bergencreutz vidaré föreslagit, att, sedan Dom eller Utslag uti anhängigt gjordt mål vid Domstol fallit, vad deremot icke borde få fullföljas, eller rättelse deruti sökas, innan på enahanda sätt som nyssberört är blifvit förfarit.
Den sednare eller Herr Lundh har åter anmärkt, att kostnaden för Staten till aflöning för ett större antal Embets - och Tjenstemän, i ändamål af rät.tegångs-ärendernes behandlande och afgörande, skall vara betungande, och böra undvikas genom desses förminskning, hvil-t Jtet Herr Lundh förment skulle kunna på det sätt värkställas, om behofvet af så många Domstolar undanröjdes derigenom, att Freds-Doma.
xe och Förlikningsman blefvo antagne, för att uppstådde tvister emellan enskildte parter bilägga; Och då Herr Lundh satt det utom tvifvel, att ju i hvarje Eandsort tillgäng finnes på erfarne personer, som, utan annan belöning än. tillfredsställelsen att på ädelt sätt vara sine.
Medborgare nyttige, skulle vilja åtaga sig berörde förtroende, samt han tillika ansett, det», genom FörlikningsBätter, de kostnader skola.- 9C Lag-Utskottets Betänk anderia förringas, som tvistande parter nu tillskyndas af Rättegångarnes fullföljande vid flere instantier, har han deraf trodt sig äga skäl till omförmäldte [framställning.
De i berörde ämne gjorde förslag hafva vid flere af de föregående Riksdagar blifvit anmäldte och yttranden deröfver af då varande Lag-Utskott afgifne.
Det skäl, hvilka af bemälte Utskott och i synnerhet af det vid 1809 och 1810 årens Riksdag, blifvit anförde till ådagaläggande deraf, att det förmente behofvet utaf den nya inrättning af Förliknings
Domstolar icke är värkligt, att den tillförväntade nytta deraf för Samhället icke kan ernas, utan att deremot flere olägenheter derigenom skulle blifva att befara, och att flere svårigheter förekomma för möjligheten att bringa förslaget till verkställighet, anser nu varande Uag-Utskott öfverflödigt att i hela deras vidd uprepa och framställa.
Utskottet tror det böra göra tillfyllest att i korrthet fästa Riksens Högloflige
Ständers upmärksamhet derå, att Stiftarne af vår nu gällande Lag, icke allenast lämnat stridige
Parter ett öppet tillfälle att genom vänlig förening genast i början bilägga dem emellan upstådde tvister, samt dertill jemväl
Parter ne anmanat, utan ock anbefallt
Domare i allmänhet att söka dertill bidraga: att uti gröfre brottsmål, der Domaren , i afseende å sjelfva brottet, ej är tillåtit att antaga förlikning, målsägaren likväl äger att den samma, uti hvad rörer dess rätt till andel i böter och till skadestånd, ingå: att sedermera utkomne Författningar om ägodelningar och i andra ämneji Lag-Utskottets Betänk anden"', 97 hafva enahanda syftning: att Domstolarnes Handlingar ojäfagtigt visa det ett ganska stort antal af instämde civile tvistemål, antingen före inställelsen vid
Domstolen eller sedermera , genom dess bemedling förfalla och genom förening upphöra: att, om rättegångsmålens antal i sednare tider tilltagit, anledningen dertill bör sökas och äfven finnas uti folkmängdens förökning, tillta-' gande Hemtnansklyfningar, och deraf uppkommande nya ägoskiften, mera liflighet uti begagnandet af Dandets serskildta näringsgrenar, samt deraf härrörande större penninge - rörelse och varu - production, tillika med andre dylika förhållanden: att vid en närmare forskning ef fales, att rättegångarne icke tillväxt uti enahanda proportion, som den, hvartill berörde förhållanden kunna gifva anledning : att kostnaderne för de tvistande ingalunda skulle förminskas genom öfverlämnande af det stridiga till förliknings-Domares behandling, utan tvärtom förökas vid troligen oftast inträffanda händelser,' att bemälte
Domare ej blefvo i tillfälle att bibringa förening uti det hvarom tvistas, oberäknadt den omgång och tidsutdrägt, som målens dragande först under förliknings-Domstolarne och sedermera till de vanliga fora skulle medföra, aldra mäst om Herr Bergencreutz’s förslag skulle antagas att, emellan hvarje instantie, förlikningsman skulle med målet taga befattning: samt att sluteligen, enär de districter, innom hvilka hvar och en behörigen organiserad Förliknings-Domstol borde äga sin verkningskrets, nöd-> vändigt måste blifva mera inskränkte, så vida Bihang till Riks-St, Prat. igi?
. isig, ?:de Sami, N:r 13. t4* §8’ Lag-Utskottets Betänkanden. icke de tvistande skulle besväras med langa oell kostsamma resor, det synes blifva högst tvifvelagtlgt, att kunna uti hvarje sådant district finna Ledamöter, som både dertill äga érforderlige egenskaper, förenade med Lag-Kunskap och skickelighet att i behörig ordning skrifteMgen författa de föreningar, hvilka emellan de tvistande åstadkommas och afslutas, och jemväl äro villige, att, så ofta sådant skulle behofvas, utan någon eller åtminstone mot en ringa, belöning, uppoffra tid och möda till de värf dem ålåge.
Då nu härtill än vidare får läggas att livad Herr Bergencreutz föreslagit, det, uti hy. rje instämdt tvistemål, Parterne borde, med å hvardera sidan utsedde tvänne gode män, sammanträda, i ändamål att genom dem, innan målet får till Domstolens pröfning öfverlämnäs, bereda förening örn det stridiga, skulle blifva att etablera en art af så kallade Compromiss-Rätter, dem Lagen väl nu tillåter, men till antagande hvaraf ingen lärer böra tvingas, samt i öfrigt erfarenheten vitnar det förliknings-Domstolar, der de blifvit organiserade, redan funnits icke leda till den nytta som af dem väntas, utan till det mästa lära vara upphörde, finner Utskottet anledning för sig icke vara att, emot hvad förut skjedt, tillstyrka bifall till i fråga varande förslag.
Stockholm den 30 Januarii i8iS> Lag-Utskottets Betänk anden, 99 N:r u 5. Lag-Utskottets Utlåtande, i anledning af åt erremiss, rörande tiden för Kungörelsers upläsande under Gudstjensten.
BorgareStåndet och Hedervärda BondeStändet hafva till Lagutskottet återremitterat det af Utskottet den 17 nästledne December afgifne Utlåtande öfver Herr Professoren Doctor C, P.
Hagbergs väckte motion om förändrande af tiden för Författningars och Kungörelsers upläsande i Kyrkorne Sabbatsdagen, mot hvilket yttrande, hvarigenom Utskottet tillstyrkt, att berörde upläsning må, med undantag af sådane kungöranden som hafva en bestämd religieus syftning, värkställas efter Gudstjenstens slut af Presten från Predikostolen, anmärkningar blifvit gjorde.
De skäl, som i synnerhet blifvit emot antagandet af berörcfe förslag anförde, äro, att det skulle vara vådligt att rubba en
Dag, hvilken under lång förfluten tid tjenat till efterföljd och hvarvid Allmänheten blifvit vand: att, ehuru det icke kunde förnekas, det omförmalte upläsning af Författningar vid Predikans slut förorsakade ett mindre passande afbrott uti Gudstjenstens förrättande, det dock vöre en politisk nödvändighet att bibehålla ett uråldrigt samt af Förfädrens Lagstiftare antagit bruk, och att, enär utkommande Kongl. Författningar samt de påbud, som af Konungens Befallnings, hafvande och Embetsman till Allmänhetens efterrättelse meddelas, röra alla medborgareclassör, JLag-ZJtskottets Betänk and eril det skulle vara att befara, att desse icke vederbörligen kommo till allmän kännedom, dä, vid fördröjande af de sammas afkunnande till Gudstjenstens slut, troligen de fleste af dem^ som Gudstjensten bevistat, icke skulle till åhörande deraf i kyrkan qvarstadna.
Utskottet har ansett sig finna, att berörde skäl icke äro fullkomligen grundade.
Utskottet tror, att någon större våda icke skall blifva att uti ifrågavarande ämne förändra ett längre tid vidtagit och genom Kyrko-Ordningen faststäldt bruk, än vid de förändringar, som ansats nödige och blifvit antagne uti andra lika' lång tid öflige sedvanor och förordnanden, hvaribland ina nämnas indragning af öfverilödige Helgedagar, Bönedagars förflyttning till andra dagar, än de förut vanlige, Kyrko-ritualens förändrande och ombytt tid för begynnande af Gudstjensten med flere, hvilka alla likväl icke försports hafva medfört några menlige följder.
Den, som genom afhörandet af de Författningar och Påbud, som från Predikostolen förkunnas, vill om deras innehåll inhämta kännedom; och dertill saknar annan för sig mera beqvämlig utväg, lärer icke underlåta, att, då han, på sätt Utskottet föreslagit, vid Predikans slut erhåller underrättelse, att sådane efter Gudstjenstens fulländande komma att uppläsas, uti Kyrkan, intill dess sådant är skedt, qvarblifva, då deremot den, hvilken anser berörde så beskaffade kännedom för sig likgiltig, lärer lika så litet nu kunna förmås att under läsningen uppehålla sig i kyrkan, som sedermera, om läsningen sker, efter det Gudstjensten uphörtj Lag-Utskottets Betänkandeh. 101 Och i öfrigt mäste viii gällande kraften af Författningarne och Påbuden altid blifva enahanda, om promulgation af de samma för sig går under eller efter Gudstjensten.