Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Utan att ingå i en vidlyftig utveckling af de förändringar, den sistnämnda skyldigheten vid olika tider undergått inom de Svenska provinserne, må anmärkas: att redan genom riksdagsbeslutet 1660 de serskilda landskapen ålades att underhålla ett bestämdt antal manskap; att sedan, enligt beslut år 1634, åtta regementer till häst och tjugo till fot blifvit uppsatte och på kronohemmanet! i hvarje landskap indelde, ersattes manskapets afgång genom utskrifningar af krono, skatte och allmänt frälse; att dessa utskrifningar riksdag efter riksdag i mån af behof beviljades, dels efter antalet af mantalsskrifna personer, dels efter hemmantalet, merendels det sednare, men det förra i händelse af större mansspillan under krig; att då utskrifninesförrättningen skedde efter antalet af mantalsföre personer, sammankallades allmogen inom hvart härad för sig och indelades i tillfälliga och ombytliga rotar, mer eller mindre talrika, eftersom större eller mindre antal knecktar erfordrades; att då utskrifningen skedde efter gårdtalet, blefvo hemmanen indelade och roterade till utskrifning och soldaters underhåll under fredstid; att likväl i båda fallen utgjordes större antal manskap af skatte och krono än af frälset, ofta och serdeles i de äldre tiderna dubbelt, merendels lika antal af 20 frälse mot 10 krono och skatte, men vid serskilda tillfällen i olika proportion, och, då nöden fordrade, jemväl till lika antal.
Således utvisa riksdagsbesluten, att 1675 utskrefs hvar 10:de på krono och skatte, hvar 15:de på frälse, 1680 hvar 12: te på krono och skatte, hvar 18:de på frälse, men att 1627, 1629, 1657 m. fl. utskrifningen varit lika för frälse, som för krono och skatte.
År 1660 beviljades utskrifning efter mantalen lika af 8 skatte eller krono och 10 frälse o. s. v. Adelns sätesgårdar och (med få undantag under svåra krigstider) rå och rörs hemman voro från utskrifning undantagne, mot den Adeln åliggande rusttjensten.
Redan 1624 hade Dalarne, efter eget erbjudande, för att undgå de med utskrifningen för - Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 221. 7 enade olägenheter, antagit ett visst knecktehåll, så att 5 bönder utgjorde en kneckt.
Ett dylikt knecktehåll upprättades i Wester-norrland under Drottning Christinas regering.
Manskapet blef likväl icke indeladt på vissa rotar förr än 1695.
Frågan om det indelda ständiga knecktehållets upprättande inom det öfriga landet hade redan under Konung Carl Gustafs regering varit å bane, men företogs först vid riksdagen 1682, sedan förberedande arbeten med jordrefning och skattläggning hunnit verkställas, och Konungen genom reductionen erhållit medel till indelningsverkets utförande.
Roteringen var dock frivillig.
Det berodde af provinserne att dertill bifalla eller bibehålla utskrifningen.
Ett större antal af dem ingingo dock redan 1682 derpå, och med dem upprättades kneckte-kontrakter.
Riksdagsbeslutet för år 1682, dateradt den 3 Januari 1683, bör serskildt bemärkas i afseende på utskrifningen af det allmänna frälset.
I XIV:de punkten beviljar Ridderskapet och Adeln kollektivt, således äfven för Skåne, Halland och Blekinge, utskrifning till regementernes komplettering efter mantalet, hvarvid endast frikallas Adelns rätte sätesoch ladugårdar, rå och rörs, ödes- och frihets-hemman, jemte Adelns tjenstefolk och försvarskarlar, men icke donerade hemman till Adelns betjente, hvilka väl för sine personer blifva frie, men hvilkas manshjelp roteras, då utskrifningen sker efter mantalet, men sjelfva gården står i rote till rotepenningars betalande, när utskrifningen sker efter gårdtalet.
Detta innebar redan en eftergift af Adelns privilegier.
Härvid göres icke eller något förbehåll för det allmänna frälset, att mindre antal vid utskrifningen skulle deraf tagas.
Men derjemte öfverlemna Ständerna till Kongl. Maj:ts behag att ”hålla utskrifningar till regementernas fyllnad utan att sammankalla Ständerna till riksdag eller möte,” hvarvid de icke förbehålla, utan endast ”förmoda och underdånicjst bedja” att utskrifningen hålles i fredliga tider efter gårdtalet 15 frälse mot 10 skatte.
Derjemte anhålla de, att, om några provinser eller enskilde personer skulle vilja stå under det vissa knecktehållet, det måtte tillåtas.
Brefvet af den 29 Juli 1682 och Indeiningskommissariernes instruktion af den 3 och 4 Januari 1683 visa, att Konungen icke fanns benägen att lyssna till Adelns underdåniga bön om någon mildring för frälset.
Kommissarierne erhöllo föreskrift, att bevilja inträde i det ständiga knecktehållet för frälset, men under lika vilkor, som skatte och krono det sig åtagit samt att fylla bristen genom utskrifning af frälset, då antalet af de roteringsskyldige hemmanen inom en provins ej var tillräckligt.
Olägenheten af utskrifningarne förmådde efter hand Adeln att för frälset deltaga i det ständiga knecktehållet.
Hvad nu serskildt angår Hallands bidrag till försvarsverket från 1645, då det ge - 8 Stats-Utskottets Utlåtande, N’.o 221. nom förpantning öfverlemnades till Sverige intill 1718, under hvilken period de öfriga Sveriges provinser underkastades de drygaste uppoffringar af manskap, penningar och gärder, så förekommer först, att 1648 ett kontrakt afslutades med krono- och skatte-allmogen om en viss penningeskatt, i stället för utskrifningspenningar på manskapet, Konungs- och matskatten, skjuts, gästning och dagsverken m. m., utgörande i olika härader dels 20, dels 18, dels 15 daler silfvermynt af hvarje helgård.
Af Kongl. Brefvet den 24 December 1692 och flere handlingar vid riksdagarne efter 1718, då Halländska allmogen åberopade detta kontrakt till stöd för sina anspråk om befrielse från roteringspligten, inhemtas, att allmogen i detta kontrakt eljest åtagit sig att betala hvad än vidare kunde påläggas.” Genom Malmö Recess (/13:de punkten) beviljade Adeln i Skåne, Halland, Blekinge och Bohus län kungsskatt, 41 daler silfvermynt för hvarje hel frälsegård, vekudagsbönderne undantagne.
Enligt riksdagsbeslutet 1661 beviljade Adeln från dessa landskaper, att allt frälse skulle blifva lika gjordt i båtsmanshållet, och det sålunda, att inom rå och rör af 12 gårdar och utom af 8 gifves en båtsman, att af hvarje hel gård utsockne erlägga 1 daler silfvermynt i penningar, samt att, för den händelse krig skulle inträffa, komma Kongl.
Majtt till hjelp med folk och manskap likasom Ridderskapet och Adeln i det öfriga Sverige och fördenskull lika proportion med detsamma uti knecktehållet bevilja.”
För skatte och krono stadgades, att de skulle ”undergå utskrifning på lika vilkor, som öfver hela riket sker,” hvilket i riksdagsbeslutet 1668 upprepas.
Det är redan anfördt, huru detta på landtdagen i Malmö 1669 bekräftades för all framtid genom Adelns då gifna försäkran, att underkasta frälset samma manér för utskrifning, som kunde blifva antaget j det öfriga riket.
Likaledes är anfördt, att tillämpning af denna öfverenskommelse gjordes vid den nästföljande riksdagen 1672.
Härtill må läggas, att Adeln i Skåne, Halland och Blekinge jemväl deltog i utskrifning för insockne-hemman, då den af Ständerna beviljades, såsom vid riksdagen 1675.
Adeln medgaf nemligen då utskrifning af hvar femtonde man af frälse, så väl inom som utom rå och rör, mot hvar tionde af skatte och krono, utan undantag för deras försvarskariar och bönder, hvarifrån endast sätes- och ladugårdar, oskattlagde husmän i Skåne, ödes- och frihets-hemman samt af Adelns tjenare bebodde donationsgods frikallades.
Vid åtskilige riksdagar hade, redan i äldre tider, blifvit förbehållet, att, då, brist var på manskap, skulle det vara tillåtet att i stället för den knekt, som bordt ställas vid utskrifningen å någotdera af utskrifningsåren, erlägga penningar, hvilka användes till legning - Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 221. 9 ning af manskap.
Penningebeloppet för donna händelse bestämdes t. ex. i Riksdagsbeslutet 1664 till 4\ daler silfvermynt af de krono- och skatte-hemman, sorn bordt anskaffa en karl.
Redan i kontraktet 1648 bade 5 daler blifvit beräknade såsom inskrifningspenningar och ingått i den skatt krono-skalte allmogen då åtagit sig.
Dessa inskrifningspenningar bibeböllos sedan i sjelfva hemmansräntan.
Men af Kongl. Brefvet den 24 December 1692, rörande förmedling af utskrifningsspenningarne i Halland, inhemtas, att utskrifningen i denna provins 1675 blifvit satt på manskapet, i stället för hvilken utskrifning, penninge-afgift 1680 blifvit bestämd alt utgå först med 4, sedan med 3 daler af hvar och en mantalsskrifven mansperson, men 1692 nedsattes till 2 daler, med uttryckligt stadgande, att samma ulskrifnings-penningar skulle erläggas af Adelns utsockne frälse.
Icke desto mindre befinnes, att utsockne frälset under tiden efter 1675 ingalunda var frikalladt från utskrifning af manskap.
Vid riksdagen 1683 är Adeln i Halland icke undantagen från den då beslutade utskrifningen al manskap.
Af Kongl. Brefvet den 17 Februari 1686 inhemtas, att vid utskrifning i Halland 10 skatte-frälse ställdes lika med krono- och 15 frälse i en rote.
Kongl, resolutionen på Ridderskapets och Adelns besvär af den 21 Februari 1689 utvisar, att åHiga utskrifningar egt rum, öfver hvilkas stränghet
Adeln i Halland hade besvärat sig, med anhållan att ’’icke högre graveras, än frälsegods i andra provinser, der de i stället för knektehåll hafva årliga utskrifningar eller ock gifva penningar för knektehållet. ” Under Konung Carl Xll:s krig skedde utskrifningar af manskap i Halland, vid hvilka 1703 sattes 5 krono-hemmati mot JO utsockne frälse om en rote, 1708 mot 3 kronohemman 6 utsockne, samt 1711, 1712 och 1713 utsockne frälset svarade lika med kronohemman.
Häraf lärer tillräckligt ådagaläggas, att den i Halland vidtagna författningen med utskrifnings-penningars erläggande icke innebar någon för alltid gällande befrielse från utskrifnings-skyldighelen, hvilken fortfor att åligga äfven Adelns frälse i Halland på samma sätt som vid samma tillfällen då den utkräfdes af det öfriga riket, men ingalunda hade upphört för Halland, derföre att under fredstider utskrifnings-penningar fingo i stället erläggas.
Huru litet tillåtelsen alt med utskrifnings-penningar af hvar och en mantalsskrifven mansperson lösa sig ifrån utskrifning, hade kraft af en för alltid gällande stadga, ådagalägges uppenbart derigenom, att indelning af ständigt knektehåll till 4 kompanier kavalleri på krono- och skatte-hemman i Halland verkställdes 4685.
Att vid denna indelning Bih. till B.
Prof. 1850—51.
4 Sami 1 Afd. 2 Band. 23 Haft. 2 10 Slals-Utskottcts Utlåtande N:o 221. frälset icke Lief begagnadt, härledde sig icke deraf att öfverenskommelsen om utskrifningspenningarnes erläggande skulle lagt hinder derför, utan ganska naturligt deraf, att kronan icke egde räntan af frälset, hvilket derföre var tili indelning oanvändbart.
Det är nödigt att på dessa förhållanden fästa uppmärksamhet, för att rättvist kunna bedöma de anspråk, med hvilka så väl Adeln, som Allmogen i Halland efter regements-förändringen 1718 framträdde, och de beslut, hvilka det slutligen lyckades dem att framtvinga.
Utskottet har tagit kännedom af de handlingar från riksdagarne efter denna regements-förändring intill 1750, som förvaras dels i Riksarkivet, dels i Ridderskapels och Adelns och i liera allmänna verks arkiver, så vidt de angå frågan om Halländska roteringen, och får nu meddela de upplysningar, som utur Råds-protokollet, Sekrela-Utskottets och Defensions-deputationens protokoller, Amiralitets-kollegii riksdags-relationer, Riksens Ständers underdåniga skrifvelser och Konungens nådiga Rref kunnat inhemtas om förhandlingarne öfver denna fråga under ofvannämnda tiderymd.
Till de förhastade åtgärder, som vidtogos för att lätta Drottning Ulrika Eleonoras thronbestigning, torde med skäl få räknas ej mindre bekräftelsen af Adelns privilegier under den 26
Maj 1719, hvilka äfven sedermera icke ansågos i formlig ordning haf\a tillkommit och derföre snart ersattes genom Ridderskapet och Adelns privilegier af den 16 Oktober 1723, än äfven den bekräftelse å kontraktet af 1618 , hvilken Allmogen från Halland jemväl 1719 utverkade af Drottningen, hvilken bekräftelse å det blott för 10 år eller intill 1658 ”till Allmogens lisa” ingångna, och genom de med utskrifningsväsendets derefter inträffade förändringar upphäfda kontrakt, Kongl.
Majit i nådig resolution af den 27 Januari 1721 förklarade ogiltig, ”emedan den icke hade utfallit, om en behörig underrättelse, (sådan som vederbörande kollegier, i sina utlålander nu meddelat) om sammanhanget af detta urendet varit ingiften.’7
Redan 1669 hade de till kavalleri indelda hemmanen i Halland gjort ansökning att befrias från rustningen och "i stället fä utgöra båtsmän.”
Aid riksdagen 1719 hade de ånyo påmint derom.
Behofvet af manskap vid (lottän kom under öfverläggning vid riksdagen 1720.
Ständerna föreslogo då genom Sekreta Utskottet i underdånig skrifvelse den 6 Juli och Kongl. Majit förordnade, på Krigs- och Kammar-kollegiernas samt Statskontorets tillstyrkan, genom nådigt Bref den 15 September 1720, att ej mindre de till rustning af kavalleri indelde hemman, än ”de hemman som på kavalleri ej indelde varit” skulle indelas till båtsmans-rotering.
Instruktionen för de komitterade, ät hvilka uppdrogs att ”sammankalla” häraderna i Halland samt med allmogen sluta och kontrahera ”om båts - Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 221.
11 manshållet,’’ innehöllo äfven, såsom af Rikets Ständers underdåniga skrifvelse vid Riksdagen 1723 inhemtas, i öfverensstämmelse med nyss anförda Kongl.
Bref, en allmän föreskrift om båtsmans-roterings verkställande ej mindre å krono- och skatte- än frälsehemman efter gamla jordeboken på samma sätt, som i Blekinge, så att 3 hemman skulle anskallä en båtsman.
Men Kommissionen möttes med protest och motstånd icke allenast af Adeln för dess frälse och af den hittills oindelda allmogen, utan äfven af Rusthållarne, som sjelfve önskat rustningens förändring lill båtsmanshåll.
Ombud, som infunno sig i Stockholm under Kommissionens förrättning, åberopade hufvudsakligen oftanämnde kontrakt af år 1648 jemte det sednare stadgandet af 1680 om utskrifningspenningar af manskapet, under påstående att befrielse från utskrifning derigenom vore för alla tider beviljad, och anförde äfven till ursäkt för deras vägran hemmanens svaghet och bristen på folk och penningar inom orten.
De förklarade derjemte, att, så länge utsockne frälset fortfor att protestera mot båtsmansroteringen, skulle icke eller allmogen foga sig dertill, emedan roteringsbesväret endast genom utsockne frälsets deltagande kunde blifva drägligt.
Deremot hade Adeln inlagt protest hos Kommissionen, och förevandt, att af de J720 ti11- städesvarande herredagsmän ingen hört af en sådan rotering, men för öfrigt likaledes åberopat de om utskrifningspenningar afslutade öfverenskommelser.
I Konungens Nådiga Resolution af den 27 Januari 1721 erinras Halländska allmogen, att kontraktet af år 1648 endast varit gällande för 10 år: att sjelfva kontraktet innehöll en förbindelse för allmogen att betala hvad än vidare kunde påläggas: att de ock derföre endast till 1675 njutit befrielse från utskrifning, och under förra krigen, i stället för den 1680 fastställda penningeafgiften, utgjort manskap.
Hvad kavalleri-kompaniernes förändring till båtsmans-indelning angick, förklarar Kongl. Maj:t, alt den måste försiggå enligt Ständernas beslut 1720 och Kongl. Maj:ts derom utfärdade förordningar, men erbjuder, till lättnad vid roteringen, manska]) af det Halländska Infanteri-Regementet såsom stam för båtsmans-indelningen.
1 afseende på den hittills icke indelda allmogens och det utsockne frälsets protest, förklarar Kongl.
Maj:t slutligen, att ”ehuruväl hvarken utsockne frälse eller krono och skatte i Norra Halland med skäl och fog borde sig en sådan rotering undandraga, hvilken deras vederlikar i andra landsorter äro undergifne,” ville dock Kongl. Maj:t förunna dem anstånd med manskapets utgörande' till nästa Ständernas sammankomst, likväl med förnyad befallning för Kommissionen att fullända roteringsverket och insända detsamma till Kollegierna. 12 Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 221.
Roteringsverket fulländades alltså, men ulan följd.
Så väl Allmogens som Adelns protester fullföljdes vid Riksdagen 1723 af ett serskildt befullmäktigad! ombud.
Samma förmenta skal dertill, som 1721, anfördes ånyo.
De af allmogen, hvilkas hemman förut ej varit indelde, bestredo isynnerhet åtagandet af båtsmansroteringen, så länge Adeln framhärdade i sin vägran att för utsockne frälset deruti deltaga.
Likväl lyckades Rikets Ständer, efter långvariga underhandlingar, att tillvägabringa en öfverenskommelse med kronooch skatte-allmogen, på det vilkor, att hemmanen skulle indelas i 3 klasser efter olika godhet och en båtsman prasteras af 3 hemman i första, 3| i andra och d i 3:dje klassen mot befrielse från utskrifningspenningarne, 2 daler silfvermynt af hvarje mans-person (Rikets Ständers underdåniga skrifvelse Oktober 1723).
Den nya Roterings-Kommissionen upprättade härom kontrakt med krono- och skatte-allmogen den 9 Maj 1726, hvilket den 16 Januari 1739 fastställdes.
1 nyss anförda underdåniga skrifvelse anmäla Rikets Ständer tillika, att Halländska Adeln, oaktadt bevekliga föreställningar, icke kunnat förmås att ingå rotering för sitt utsockne frälse, samt bland andra ursäkter anfört ”hurusom Ridderskapet och Adeln i Skåne fölen sådan rotering ännu frie varit,” men förklarat att ”skulle Ridderskapet och Adeln, sorn frälscgods i Skåne eya, kunna bringas till ctl sådant besvärs villiga antagande, sä skola de ej vara obenägna för sitt utsockne frälse i Halland, dem i det mål att efterfölja.’’ Ständerna hemställa, att den nya Roterings-Kommissionen i Halland måtte uppdragas att afhandla med Adeln och beveka dem genom lämpliga föreställningar och anbud af lindrigare rotering, 6 frälsehemman om en båtsman.
Kommissionen, som erhöll detta uppdrag, uträttade derigenom intet.
Den Halländska Adeln förblef lika obeveklig, äfven sedan den genom Ridderskapet och Adelns privilegier af den 16 Oktober 1723 blifvit med Svenska Adeln till lika rättigheter och förbindelser införlifvad.
Dessa privilegiers innehåll i S:de, 9:de och 10:de §§ måste komma i ett serskildt öfvervägande, då de i återremisserna, med olika tolkning, blifvit åberopade.
I inledningen förklaras, att Adeln i de återvunna provinserna genom dessa privilegier sammanfogas med all den öfriga Riksens Adel, och begges deras välförvärfvade friheter och rättigheter återställas, styrkas och stadfästas.
De fri- och rättigheter, som efter dessa privilegiers utfärdande tillkomma Adeln i Halland, äro således i dem innefattade.
Också nämnes i 8 § uttryckligen och serskildt den befrielse från ali tunga, utlagor och besvär af hvad namn de vara må, undantagandes den vanliga Adels-rusttjensten å sätesgårdar och insockne eller Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 221.
13 vekudagsgodsen, som förblef Bidderskapet och Adelil i Skåne, Halland, Blekinge och Bohus Ian tillförsäkrad, innefattande frihet för tionde-afgift, utskrifningar, cnroulleringar och voteringar, kronokörslor, skjutsningar, durchtågs- och andre gärder, ingr arter ingar, kyrkoprestegårds- tings- och gustgifcarehusbyggnad, kontributioncr och alla andra krono-utlagor och besvär, hvilken frihet dock för insockne eller vekudagsgodsen så vida var inskränktare, att den icke sträckte sig lill tionde, prest-utlagor, vägrödjning, brobyggnad, kyrko- och prestegårds-byggnad i de orter så af ålder varit vanligt.
Den betydliga skiljaktighet, som egde runi emellan insockne och utsockne frälsets friheter, bevittnas bäst af det bifogade tillägget, att ”der några af deras nuvarande utsockne hemman skulle med orätta hafva mist insockne rättigheten — —■ — så tillätes Bidderskapet och Adeln en sådan dem ifrångången insocknc-rättighet återvinna.”
Af privilegiernas 27 § ådagalägges, att Adelns säterier, ladugårdar och rå- och rörs- eller vekudagshemman utgjorde det egentliga för Adeln allena privilegierade godset, sorn af ingen ofrälse man fick egas och besittas.
Till denna egentligen privilegierade jord hörde således icke det utsockne frälset, som motsvarade Adelns Landtbönder i det öfriga riket eller det allmänna frälset.
1 privilegiernas 9 § handlas också derföre serskildt om de besvär, från Indika Adelns Landtbönder och utsockne frälse skulle fortfarande njuta befrielse, och dessa utgöras af kronodagsverke!!, körslor, skjutsresor och gästning, undantagande de tillfällen, då tåg och större marscher ske genom landet, eiler proviant, ammunition och beklädningar till arméen, fästningar och magasiner skola framföras; då böra så väl frälse med utsockne frälse, sorn krono- och skattebönder både med skjutsresor, gärder och andra pålagor för betalning dertill hjelpa.
Till ytterligare fördel för utsockne frälset stadgar denna § att dock i alla inqvarteringar, gärder samt kronoskjutsningar oell hjelper, frälset endast till hälften skall deltaga mot krono och så framt icke i krigstider nöden fordrar en jemlikhet.
Det slutliga tillägget att Adelns Landtbönder och utsockne frälse icke skola med några andra gärder, hjelper och skjutsresor eller ock i andra fall betungas, än som i §:n är förbemäldt, innefattar ett förbud att besvära utsockne hemmanen med inqvarteringar, körslor, skjutsningar eller naturaprestationer vid några andra tillfällen, än de i §:n uppräknade, vid tåg, marscher eller krigsmateriel och förnödenheters framförande eller i krigstid.
Denna betydelse af orden ”t andra fall’’ bestyrkes genom det vid §:ns slut anförda undantag af det enda fall, då utsockne frälset är lagdt under hållskjuts och borde vara behjelplig! att skjutsa de resande.
Det kan då ej bctvillas, att utsockne frälset enligt Adelida privilegierna icke var 14 Stats-Utskottcts Utlåtande, N:o 221. i åtnjutande af de vigtigaste friheter, som i 8 § äro den egentliga privilegierade jorden tillförsäkrade, framför allt utskrifningar, enroulleringar och roteringar.
Detta frälse var endast, med vissa undantagsfall och dä endast hälften mot krono och skatte, befriadt från aj gärder d. ä. persedel-levereringar till förtäring och underhåll för Konungens följe i äldre tider, samt för krigsfolket på låg och i läger; bj hjelper d. ä. biträde med personlig inställelse, körslor, dagsverken eller tillskott af penningar för vissa ändamål, i hvilket fall det stundom användes i lika betydelse med kontribution och c) skjutsresor.
Ofverskådas det som är anfördt i föregående berättelse om utskrifningens beskaffenhet i Halland, så inses att hufvudsakliga skillnaden mellan insockne och utsockne frälsets friheter, utgjordes af det förras frihet för utskrifning och den derutur härledda roteringen, samt alt utsockne frälsets åliggande i detta afseende är erkändt genom dess pligt, att när utskrifning ej skedde, derifrån lösa sig med penningar, och genom
Adelns enständiga yrkande att de genom utskrifningspenningarnes erläggande hade löst sitt frälse från roteringsskyldighet.
För att bereda en rätt uppfattning af de adeliga privilegiernas 10 § torde böra erinras, att med kontribution förstås den ”ovissa” och till vissa år inskränkta bevillning, som på Riksdagarne medgafs för något visst behof och för någon viss tid, men sedan upphörde.
De liesta Riksdagsbesluten innehålla bevis derpå.
Ty vanligen upptaga de i en serskild § hvad som blifvit för krigsbehofven, flottans nödtorft och så vidare beviljadt, dels i penningar, dels i spannemål eller andra effekter under namn af kontribution eller stundom hjelp.
(Riksdagsbesluten 1636, 1689, 1719, 1720, 1723, 1727 m. fl.) Privilegiernas 10 §, som stadgar, att ingen kontribution och hjelp skall påläggas utsockne frälse hemmanen utan Adelns goda ja och samtycke, förbehåller, att ovissa bevillningar icke utan Adelns bifall kunna åläggas deras frälsebönder, och med alltid dervid fästadt förbehåll, att kontributionen endast till hälften mot krono och skatte skulle utgå af dem.
Hvad vidare i §:n föijer: ”således skall ock hållas om någon utskrifning hos allmogen till Riksens värn och försvar samtyckt och beviljad blifver,” hänförer sig till den nästföregående meningen: ”Och skola alltid i sådana hjelper blifva räknade två hela besuttne frälsehemman emot ett helt besutet kronoskatte, frälseskatte och kronohemman,” och förbehåller, att vid de tillfälliga utskrifningar, som kunde blifva beviljade till Rikets värn och försvar, samma proportion skulle iakttagas, nemligen blott halfva antalet af utskrifvet manskap utgå af utsockne frälse emot krono och skatte.