Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottet för närvarande ansett sig förhindradt att till motionärens framställningar i ett eller annat hänseende tillstyrka bifall.
Siats- Utskottets Utlåtande N:o 150.
I N:o 150.
AuK. till Exp.-Utsk. den 8 Sept. 1863, kl. 1 e. m.
Utlåtande, i anledning af erhållna dterremisser å Betänkandet N:o 89, i fråga om anskaffande af medel lill jernvägsbyggnader. (R. A.)
Vid föredragningen ni ofvanberörda Betänkande har detsamma i sin helhet blifvit af Ridderskapet och Adeln samt Bonde-Ständel till Utskottet återremitteradt, hvarförutan Preste- och Borgare-Stånden, som godkänt hvad Utskottet i Usta, 2:dra och 0:te punkterna föreslagit, lill Utskottet återremitterat öfriga delar af Betänkandet, dervid dock Presle-Ståndet, vid återremissen af de uti 5:dje punkten under litt. a), b), c) och d) förekommande beräkningar, beslutat alt, sedan från sammanräknade beloppet af de anslags- och lånesummor, sorn vid denna riksdag varda beviljade, dels för utförande af Statens jernvägsbyggnader, dels för understödjande af enskilda jernvägsanläggningar, afdragits befintliga och härtill påräkneliga tillgångar, återstoden bör genom lån anskaffas.
Af de rörande detta ärende inom Riks-Ståuden förda diskussions-protokoll har Utskottet inhemlat, alt, förutom de anmärkningar, som blifvit framställda mot särskilda delar af Utskottets förslag, och hvilka tilläfventyrs i mer eller mindre mån föranledt besluten om återremiss, dessa beslut haft en gemensam grund i den omständigheten, att de af Utskottet uppställda beräkningar öfver den summa, som borde upplånas, måste undergå ganska väsendlliga förändringar till följd af de beslut, Rikets Ständer redan faltadt eller komme att fatta dels i fråga om beloppet af de medel, sora för jernvägarne borde anvisas, dels beträffande bankovinstens användande.
Vid den lid Utskottet afgaf sitt ifrågavarande Betänkande hade nemligen Rikets Ständer ännu icke afgjort berörda frågor, i följd hvaraf Utskottet då icke heller kunde Bilt. till B.
4 Sami 1 Åfd. 3 Band. 8 Haft. 1 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 150. ega någon annan utgångspunkt för sina beräkningar, än de förslag, som innefattades i Utskottets samtidigt afgifna Utlåtanden N:ris 8 7 och 88.
Sedan Itikets
Ständer numera slutligen afgjorl alla de uti berörda Utlåtanden behandlade ärenden, som kunna inverka på bestämmandet af den summa, som bör upplånas, samt Rikets Ständer derjemte, beträffande Bankens vinstmedel, fattat det beslut att Fem Millioner Riksdaler deraf skola under innevarande och nästföljande åren 1864 och 1865, nied en tredjedel hvarldera året, lill Riksgälds-kontoret aflemnas, hafva de förutsättningar, hvarpå Utskottets förra beräkningar voro grundade, blifvit i så väsendtlig mån förändrade, alt Utskottet funnit sig böra, såväl i afseende på sjelfva beräkningarne, som beträffande åtskilliga andra i Betänkandet gjorda framställningar, ändra och jemka sina förslag.
Uti första punkten bade Utskottet besvarat dels Friherre Raabs, C. A., uti motion N:o 134 framställda yrkande, alt af t ull medlen måtte anvisas erforderliga belopp för bestridande af den årliga räntan å och amorteringen af de i samma motion omförmälda obligationer, samt ali, ifall upplåningen till en början icke skulle motsvara behofvet, särskildt anslag af tullmedlen eller annan Statsverkets tillgång måtte dertill användas, dels Riksdagsfullmägtigen A. A. Anderssons uti motion N:o 139 väckta förslag, att hälften af bränvinsbränningsmedlen måtte anslås lill jernvägsbyggnaderna och för sådant ändamål få af Riksgälds-kontoret disponeras; och bade Utskottet på anförda skäl hemställt, att dessa yrkanden och förslag icke må af Rikets Ständer bifallas.
Då denna hemställan blifvit af Preste- och Borgare-Stånden bifallen, saint något bestämdt yrkande om ändring deruti icke blifvit inom de öfriga två Riks-Slånden framsläldt, l:o. torde Ridderskapet och Adeln samt Bonde-Ståndet, lika med Preste- och Borgare-Stånden, besluta, att de uti ofvanbérörda hänseende framställda yrkanden och förslag icke af Rikets Ständer bifallas.
För bestämmande dels af det belopp, som må aTses att under innevarande och hvartdera af de derpå följande tre åren lill utförande af jernvägsanläggningar utgå, dels af de tillgångar, som härtill må vara att påräkna, får Utskottet först meddela uppgift på de summor, hvilka af Rikets nu församlade Ständer blifvit anvisade, dels såsom anslag till fortsättning af Statens jernvägsbyggnader, dels såsom lån för enskilda jernvägsanläggningar, hvarefter Utskottet, såvida sådant, innan beslut i åtskil - Stats- Utskottets Utlåtande N:o 150. 3 liga vigtiga, ännu oafgjorda anslagsfrågor varda fattade, för närvarande kan ske, skall framlägga en beräkning öfver de tillgångar, som kunna påräknas till förräntning och amortering af den summa, som för jernvägsbyggnaderna behöfver upplånas.
På sätt Utskottet uti sitt den 25 sistlidne Augusti afgifna Utlåtande N:o 145 anmält, uppgå de för fortsättning af Statens jernvägsbyggnader vid innevarande riksdag beviljade anslag, oberäknad! den till nordvestra stambanan anvisade, behållna räntevinslcn å slatslånefonden, till ett sammanräknadt belopp af R;dr 27,896,000, hvaraf under innevarande år skulle komma att utgå R:dr 4,565,000: samt återstoden med J:del, eller 7,777,000 R:dr, under hvartdera af åren 1864, 1865 och 1866, eller för alla 5 åren med.
. „ 25,551,000‘:
R:dr 27,896,000:
Härförulan hafva Rikets
Ständer för nedannämnda enskilda jernvägsförelag anvisat följande lånesummmor, nemligen: för Eslöf—Ystad-banan R:dr 2,450,000: „
Eslöf—Landskrona—Helsingborg-banan 55 2,500,000: ,, Christianstad—Hessleholm-banan . . 5) 720,000: ,, Wexiö—Alfvestad-banan 454,000: „
Köping—Ultersberg-banan ....
500,000:
Herrljunga—Wenersborg-banan 55 1,870,000: samt för Wenersborg—Uddevalla-banan . 51 1,570,000:
R;d r 9,644,000: eller tillhopa Runt 57,540,000.
Uti sin den 25 sistlidne November aflåtna nådiga Proposition (N:o 48) har Kongl. Maj;t, bland annat, föreslagit, att till bestridande af kostnaderna för jernvägsbyggnaderna i första rummet borde användas det i Riksgälds-kontoret befintliga öfverskott å jernvägsmedlen, hvilket öfverskott då beräknades till 1,515,000 R:dr, men som, enligt Utskottet lemnad uppgift, genom sedermera upplupna räntor, nu uppgår till 1,551,270 R:dr 5 öre.
Utskottet, som anser, att hela ifrågavarande behållning bör för jeaivägsbygg naderna anvisas med det belopp, densamma rätteligen utgör vid den tid medlen varda utbetalda, får alltså hemställa, 2:o. att den i Riksgälds-kontoret innestående behållningen af jernvägsbyggnadsmedlen måtte af Rikets
Ständer anvisas alt utgå i afräkning å det belopp, som för Statens jernvägsbyggnader under innevarande år skall från nämnda kontor utbetalas.
4 Stats- Utskottets Utlåtande N:o 150.
Ehuru, på salt Utskottet ofvan erinrat, fyrfaldiga vigtiga anslagsfrågor ännu icke blifvit af Rikets Ständer afgjorda, liar Utskottet, för all lemna en så noggrann framställning om Statens financiela ställning, sorn för närvarande torde kunna meddelas, saint derigenom komma i tillfälle att bedöma huru stor summa, som för bristens fyllande kan behöfva upplånas, låtit uppgöra och här vidfoga en förslagsberäkning öfver såväl den ordinarie, som den extra statsregleringen, sådan densamma visar sig, ifall de af Utskottet tillstyrkta, men af Rikets Ständer ännu icke pröfvade anslag och lån varda beviljade samt de af Kongl.
Majit äskade statsbidrag, i afseende å hvilka Utskottet ännu icke afgifvit yttrande, varda af Rikets Ständer anvisade.
Enligt denna beräkning skulle de till Stats-kontoret ingående inkomster utgöras af Ordinarie, upptagna i enlighet med Stats-Utskotlets Utlåtande N:o 45 till R:dr 8,312,350: samt Extra ordinarie, beräknade i enlighet med hvad Kongl. Majit i den nådiga Propositionen angående Statsverkets tillstånd och behof föreslagit, till „ 25,200,000:
Summa Rimt Ridr 33,512,350:
De på Stats-kontoret anvisade utgifterna hafva åter beräknats sålunda: a) af Rikets Ständer redan beviljade anslag
Ridr 29,953,000: —• b) beroende på votering i förstärkt Stats-Utskott „ 32,500: — c) af Stals-Utskottet eller dess afdelningar tillstyrkta anslag, i afseende å hvilka Rikets Ständer ännu icke fattat beslut eller, om så skett, dessa beslut ännu icke blifvit Utskottet meddelade ,, 1,254,700: —• d) af Kongl. Majit föreslagna, men ännu icke af Stats-Utskoltet behandlade anslagsfrågor 4,672: 74. 51,244,872:74.
De lill Statsverket ingående inkomsterna skulle alltså lemna ett årligt öfverskott för extra statsregleringens bestridande af . . R.dr 2,267,477: 26.
Summa Runt 53,512,350.
— För extra statsregleringen äro tillgdngarne beräknade till ett sammanlagdt be lopp af 21,542,626 Ridr 21 öre.
De å Riksgälds—kontoret anvisade extra ordinarie utgifterna hafva deremot upptagits sålunda: Stats-Utsicottets Utlåtande N:o 150. 5 a) af Rikets Ständer redan beviljade anslag och lån R:dr 11,122,457: (55. b) beroende på omröstning i förstärkt Stats-Utskotl ,, 147,000: — c) af Stats-Utskotlet eller dess afdelningar tillstyrkta anslag, i afseende å hvilka Rikets Ständer ännu icke fattat beslut eller, om så skett, dessa ännu icke blifvit Utskottet meddelade ,, 4,49 7,900: 50. d) af Kongl. Maj.t föreslagna anslag, angående hvilka Utlåtanden ännu icke afgifvits „ 370,573: 71.
S:gr R;dr 16,137,9 11: 86.
Enligt denna beräkning skulle alltså uppstå ett öfverskott af . . R:dr 5,404,714: 55.
Summa R:dr 21,542,626: 21.
Vid bestämmandet af den summa, som för jeruvägsbyggnaderna skall upplånas, torde dock icke böra förbises den omständigheten, att, enligt hvad erfarenheten visat, en stor del af de extra anslag, som af Rikets Ständer, dels under sislförflutna riksdagar, dels under den nu pågående, blifvit på Riksgälds-konloret anvisade, äro af den beskaffenhet, alt desamma omöjligen kunnat eller kunna till liela sitt belopp uttagas under den slatsregleringsperiod, hvarunder de blifvit beräknade att utgå.
Sålunda inneslodo i Riksgälds-kontoret ännu vid sistiidne Juni månads början följande summor utål de vid föregående riksdagar på Kontoret anvisade anslag, nemligen: beviljade under 1840—1841 års riksdag R:dr 85,612: 95. 1847—1848 „ „ 5,350: — 1850—1851 „ „ 9,9 75: — 1853—1854 „ „ 98,591: 86. 1856—1858 „ 415,487: 85. 1859—1860 „ „ 2,236,858: 90. förutom outtagna beloppet utaf de till folkundervisningen anslagna medel 665,422: 77. Summa R:dr 5,515,099: 33.
Vidare torde böra erinras, att öfverskotten å Statsverkets inkomster för år 1861, enligt nyligen uppgjord liqvid, i verkligheten uppgått till 152,427
R:dr 5 öre utöfver det belopp, hvartill desamma uti den af Fullmägtige i Riksgälds-kontoret afgifna kalkyl, som legat till grund för de nu uppgjorda beräkningarne, blifvit upptagna, äfvensom ait den' taxerade och debiterade, allmänna bevillningen för åren 1864 — 1866 i samma kalkyl upptagits lill endast 7,500,000 R:dr eller 2,500,000 R:dr 6 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 150. om året, ehuru densamma med temlig visshet torde kunna antagas komma att icke obetydligt öfverstiga detta belopp, enär bevillningssammandraget för sistlidet år utvisar en bevillningssumma af något mera än 2,680,000 R:dr.
Då härtill kommer, att den del af inkomsten å Statens stambanor, som under instundande statsregleringsperiod kan påräknas varda till l\iksgälds—kontoret levererad, säkerligen kommer alt uppgå till ett ganska betydligt belopp utöfver hvad som deraf anvisats för de under innevarande riksdag beslutade stambane-anläggningar, så torde ett belopp af Sju millioner Riksdaler med full säkerhet kunna af Riksgälds-konlorets medel afses alt användas dels till minskning af den lånesumma, som för jernvägsbyggnaderna måste anskaffas, dels till lånesummans förräntning och amortering under instundande stats— regleringsperiod.
Enligt hvad ofvan blifvit visadt, uppgå de till jernvägsanläggningar vid innevarande riksdag beviljade anslag och lån till ett sammanräknadt belopp af R:dr 57,540,000:
— Med bifall lill Utskottets hemställan i 25;te punkten af Utlåtandet N:o 87, hafva Rikets Ständer redan beslutat, alt, af nu i Riksgälds-kontoret inneslående samt ytterligare uppkommande behållning på jernvägstrafiken, till fortsättande af Statens jernvägsbyggnader må anslås R:dr 700,000: — Och har Utskottet härofvan i 2:dra punkten hemställt, att för enahanda ändamål må anvisas den i Riksgäldskontoret befintliga behållning å de äldre jernvägsbyggnads medlen, utgörande , ,, 1,551,270: 3.
Om nu vidare utaf ofvanomförmälda 7,000,000 R:dr skulle för jernvägsbyggnaderna beräknas . ... ^ . ,, 5,488,729: 97.
Så uppginge bristen, som genom lån måste anskaffas, till.
„ 52,000,000; — Il:dr 57,540,000: —- Då ifrån ofvan beräknade .
R:dr 7,000,000: a fd ra gas dessa 5,488,729: 9 7. skulle deraf återstå R:dr 3,511,2 70: 5.
Denna summa blefve fullt tillräcklig alt bestrida den annuitet, som under nästkommande statsregleringsperiod erfordras til! ränta och amortering för ett lån å 32,000,000 R:dr.
Man kan nemligen antaga, att af de medel, sorn skola upplånas, behöfva användas under år 1864 högst R:dr 10,000,000: —•
„ „ 1865 „ 11,000,000: — „ „ 1866 . . . „ 11,000,000: — Stats-UtsTiottets Utlåtande N:o 150.
Om nu ock mera af lånet under livartdera året skulle indragas, än sorn erfordrades för att göra dessa utbetalningar, så skulle dock räntevinsten af det överskjutande beloppet, för tiden intilldess medlen behöfde för jernvägsbyggnaderna användas, blifva fullt tillräcklig alt belacka annuiteten för ett motsvarande belopp.
Den summa, som utöfver nämnde ränlevinst under åren 10G4—1860 erfordrades lill den årliga förräntningcn och amorteringen af ett lån å 32,000 ll:dr, skulle således, ifall annuiteten beräknades, likasom för 1860 års lån, till 5’ procent, kunna antagas för år 1064 lill 5| procent å 10,000,000 R:dr R:mt 550,000: „ „ 1865 „ „ å 21,000,000 „ „ 1,155,000: „ „ 1866 „ . „ å 52,000,000 „ „ 1,760,000: Summa R:dr Runt 5,465,000:
Fall lånesumman således skulle bestämmas till 52,000,000 Il:dr, anser Utskottet full tillgång finnas lill bestridande såväl af den erforderliga annuiteten, som af alla vid innevarande riksdag redan beviljade statsbidrag jemte dem, hvilka utaf Utskottet i a!- gifna Utlåtanden blifvit tillstyrkta, äfvensom af dem, hvilka af Kongl. Maj:t blifvit äskade, men öfver hvilka Utskottet ännu icke afgifvit yttrande.
Ehuruväl Utskottet, på sätt bär nedan närmare omförmäles, för sin del (inner lämpligast att åt Fullmägtige i Riksgälds-konloret helt och hållet öfverlemnas all bestämma hvarifrån och huruledes lånemedlen skola anskaffas, bar dock Utskottet trott sig böra i korthet erinra derom alt såväl under föregående riksdagar som under den nu pågående både inom och utom representationen yttrats en allmän önskan, att de lån, som för Svenska Statens räkning erfordras, mätte, derest vilkoren blefve antagliga, upptagas i England.
Icke blott den omständigheten, att engelska penningemarknaden är den ojemförligen största inom Europa samt alt penningeränlan i nämnde land i allmänhet torde vara lägre, än i de flesta andra, ulan äfven den, att en icke obetydlig del af de penningar, som för jcruvägarne upplånas, mäste användas till inköp af engelsk jernvägsmateriel, samt ali Sveriges förnämsta export går till England, i följd hvaraf tillgängen på vexlar i Engelsk valuta är ganska betydlig, synas utgöra giltiga skäl för Sverige alt för sina lånetransaktioner söka den Engelska marknaden, hvilken hittills icke varit öppen för Svenska statspapper.
Fullmägtige i Riksgälds—kontoret hafva ock såväl 1850 som 1060 försökt alt i England erhålla de då erforderliga lånesummorna.
Att sådant icke vid någotdera tillfället lyckades, torde uti icke ringa mån varit beroende deraf, att de lån, sorn då skulle afslutas, af Engelska bankirer ansågos jemförelsevis alltför obetydliga för att vinna den allmännare spridning, som för lånens framgång på Engelska penningemarknaden kunde vara betryggande.
Då likväl nu ifrågakommer alt anskaffa en lånesumma af icke mindre än 52,000,000 Riksdaler Riksmynt, som, derest lånet i England afslutades mot högst 4 procents ränta och lämplig kapitalrabatt, torde motsvara mera än 2 millioner Pund 8 Stats-UtsTcottets Utlåtande N:o 150.
Sterling, torde lånesumman, i afseende på sin storlek, kunna göra anspråk på att blifva föremål för uppmärksamhet äfven på den engelska penningemarknaden.
På grund af hvad sålunda blifvit anfördi, får Utskottet vördsamt föreslå 5:o. alt Rikets Ständer måtte åt
Fullmägtige i Riksgälds-kontoret uppdraga att genom upplåning anskaffa en summa af högst Tretiotvå millioner (52,000,000) Riksdaler Riksmynt, för alt användas till utbetalning dels af de under innevarande riksdag beviljade anslag å tillhopa 27,896,000 R:dr för fortsättning af Statens jernvägsbyggnader under åren 1865, 1864, 1865 och 1860, dels af de utaf Rikets nu församlade
Sländer för utförande af enskilda järnvägsanläggningar anvisade lån å tillsammans 9,644,000 R:dr; börande, derest denna lånesumma med tillägg af de i Riksgälds-kontoret innestående öfverskott å jernvägslånemedlen samt del af Rikets
Sländer jemväl anvisade belopp af trafikinkomsten utaf Statens jernvägar icke blifver tillräcklig alt bestrida de utbetalningar, för hvilka medlen sålunda äro afsedda, bristen af Riksgälds-konlorels egna tillgångar tillskjutas.
Beträffande sältet och vilkoren för lånesummans anskaffande hade Utskottet uti det återremitterade betänkandet fäslat uppmärksamheten derpå att, ehuru önskligt vore, om någon del af densamma kunde inom riket upplånas, Utskottet likväl, vid det förhållande att hufvudsakligt afseende borde fästas dervid, att lånemedlen erhölles mot de vilkor, som på det hela vore för Staten förmånligast, icke trott sig kunna tillstyrka, alt en sådan upplåning skulle till större eller mindre del ovilkorligen ske inom landet.
Utskottet erinrade härvid att, så länge Sveriges behof af rörelsemedel utaf mångahanda skål, och deribland äfven i följd af den i alla riglniugar stigande induslrien, fortfarande vore så betydligt, som på sednare åren varit fallet, samt så länge räntefoten här bibehåller sig högre, än i flera andra Europeiska länder, kunde man, på sätt i Kongl. Maj:ts nådiga Proposition jemväl vore anmärkt, ”icke förutsätta, att statsobligationerna skola qvarstadna inom landet, blott derför att statslånet ”här afslulades.”
Men ehuru Utskottet hyste denna åsigt, syntes det dock antagligt att, om obligationerna utställdes äfven i Svenskt mynt, dessa kunde betinga sig iika vidsträckt marknad och lika hög kurs, som, derest endast utländsk myntsort i dem funnes Stats-UtsJcottets Utlåtande N:o 150. funnes utsatt.
Om nemligen, på sätt hittills iakttagits, obligationerna vore skrifna såväl på Svenska som på något annat, allmänt kändt Europeiskt språk samt i öfrigt så inrättades, att de åskådliggjorde, huru mycket en obligation t. ex. å 100 R:dr Svenskt Silfverspecie vore värd i Mark Hamburger Banko eller Preussiska Thaler, efter beräkning af den vigt finsilfver, som i hvartdera af dessa myntslag ingår, så skulle en så beskaffad obligation, enligt Utskottets förmenande, ifall den innebölle en försäkran derom, alt den, efter en sådan beräkning, på utländsk ort hos vissa uppgifne bankirer vid förfallotiden inlöstes, och att årliga räntan på enahanda sätt godtgjordes, blifva i utlandet lika gångbar, som om obligationen vore ställd endast i någon af de ofvan uppgifna myntsorterna.
Men fördelen af obligationens utställande i Svenskt myntslag vore dock obestridlig, enär densamma blefve begärligare för Svenske kapitalister, då innehafvaren af en dylik obligation — ifall, såsom antagligt vore, åtminstone någon del af obligationerna här qvarstadnade — kunde, i händelse af behof föryttra densamma på den utländska penningemarknaden.
Man ucdveke ock härigenom att utgifva 2 olika slag af Svenska obligationer, nemligen Svenska, så kallade inhemska, möjligen löpande med en kurs, och Svenska utländska, löpande med en annan.
Ehuru Utskottet uttryckligen förklarat sig icke vilja föreslå, att obligationerna för det lån, som nu erfordras, ovilkorligen borde, på det sätt Utskottet sålunda antydt, utfärdas både i Svenskt och utlänkskt mynt samt, efter visst på förhand bestämdt förhållande mellan det Svenska och utländska myntet, göras betalbara både i Sverige och å utländsk ort, har dock Utskottet ansett sig böra i korthet till besvarande upptaga den anmärkning mot förslaget, som inom Ridderskapet och Adeln blifvit gjord, att detsamma skulle vara ”mindre praktiskt”, enär skyldigheten för låntagaren alt infria den förfallna obligationen i den af de begge myntsorterna, som obligations-innehafvaren helst önskade, skulle för Svenska Staten såsom låntagare kunna medföra betydliga svårigheter och ökade uppoffringar, i anseende till de förändringar i förhållandet emellan de särskilda myntsorterna, som kunde inträffa under den långa amorteringstiden.
Utskottet torde härvid endast behöfva fästa uppmärksamheten derpå, att utländska obligations-innehafvare naturligtvis hellre skola önska alt i sitt hemland få, i der gällande myntslag, emottaga den årliga räntan äfvensom betalning för förfallna obligationer, än alt nödgas på eget äfventyr hitsända räntekuponer och obligationer, för att här utbytas mot Svenskt mynt, hvilket derefter genom ombud skulle i annat mynt till utlandet remitteras.
Det faller sig dessutom helt naturligt att, om man vill undvika olägenheten deraf att Riksgälds-kontoret skulle nödgas tillhandahålla valutan för en och samma obligation både här och å utrikes ort, så kan sådant lätteligen ske derigenom, att rättigheten till valutans utbekommande i Svenskt mynt göres beroende deraf, alt obligations-innehafvaren på förhand betingat sig en sådan Bih. till B.
Brot. 1862 & 1863. 4 Sami. 1 Afd. 3 Band. 8 Haft. 2 10 Stats-UtsJcottets Utlåtande N:o 150. rättighet.
Då i öfrigt en dylik rättighet alt hår erhålla betalning för obligationer, tillhörande 1860 års utländska statslån, är i dessa obligationer niedgifven, derest obligations-innehafvaren sednast en månad före förfallodagen derom hos Riksgäldskontoret gör anmälan, men Svenska obligations-iimehafvare deraf icke kunna hafva något gagn, enär obligationen icke innehåller, att valutan får lyftas i Svenskt Riksmynt, utan i klingande Tlialer, har Utskottet ansett af vigt, att uppmärksamheten fästes derpå, att obligationerna, tillhörande ett blifvande statslån, erhålla en sådan ordalydelse och uppställning, att desamma kunna blifva föremål för äfven den Svenska allmänhetens köplust, hvilket, med undantag af 1860 års premie-obligationer, icke torde vara förhållandet med de hittills utgifna utländska stats-obligationerna, hvilka, såvidt Utskottet kunnat erfara, icke ens utbjudits till försäljning inom Sverige.
Utskottet fortfarande är af den åsigt, att Rikets Ständer, i likhet med hvad under de två sednaste riksdagarne egt rum, utan meddelande af några inskränkande föreskrifter, böra uppdraga åt Fullmägtige i Riksgälds-kontoret alt vid låns upptagande förfara på sätt Fullmägtige finna ändamålsenligast för beredande af de för Svenska Staten, såsom låntagare, mest förmånliga vilkor, torde Utskottet icke vidare behöfva inlåta sig i besvarande af de flera förslag, som i afseende på lämpligaste sättet för lånemedlens anskaffande blifvit inom Riks-Stånden framställda.
Utskottet, som af sådan orsak fortfarande finner sig förhindradt tillstyrka bifall till de af Friherre Raab, C. A., och Riksdagsfullmägtigen Per Persson uti särskilda motioner gjorda framställningar om ovilkorligt utgifvande af endast Svenska obligationer, har funnit sig böra hufvudsakligen vidblifva det förslag till föreskrifter i afseende på lånemedlens anskaffande, som innefattas i 4:de punkten af det återremitterade betänkandet.
Dock har Utskottet trott sig böra dels i momenten A) och H) göra ett par mindre tillägg, dels gifva momentet D) en sådan förändrad lydelse, alt icke till amorteringsfonden må behöfva öfverföras större belopp hvarje år, än som verkligen erfordras för lånets förräntning och amortering, samt att icke, såsom hittills, på förhand må bestämmas någon viss årlig araorteringsprocent, utan åt Fullmägtige må vara öfverlemnadl att, efter sig företeende omständigheter, vid lånekontraktets uppgörande bestämma det belopp, hvarmed lånet årligen må amorteras, dels i momentet E) införa ett tillägg derom, alt den räntevinst, som kan uppkomma derigenom, att indragna lånemedel icke behöfva genast användas, bör ingå till amorteringsfonden, samt dels i momentet F) utesluta föreskriften rörande sättet, huru inhemskt lån bör amorteras.