Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottets majoritet gått öppet tillväga samt utarbetat och för riksstånden framlagt projektet till en verkligt liberal tulltariff, i stället för det nu framgifna gäckande och förstörande öfvergångsförslaget, hvilket hvarken är liberalt eller prohibitiv!, utan en misslyckad produkt af begge systemerne.
På hvilka grunder ett verkligt liberalt tullsystem skall uppföras, är numera ingen hemlighet.
Den enkla satsen, att den, som skall konkurrera med andra och sälja för godt pris, äfven måste sättas i stånd att tillverka för godt pris, innehåller hela systemet.
Och erhålla Sveriges industriidkare, likasom Englands, alla lifsmedel, alla rudimaterier och beredningsämnen tullfritt, så att lefnads-, arbets- och tillverkningskostnaderne blifva låga, så behöfva ej heller de några omåttliga skyddstullar för sitt bestånd.
Ett sådant system, billigt mot för - Bevillnings-lllskottets Betänkande, JV? S.
103 brukaren och rättvist mot tillverkaren, innehåller också garantier mot de täta förändringar i tull-lagarne, som utgjort svenska industriens värsta fiende; ty ingen frestas att begära ändring i algifter, som äro måttliga och hafva det upplysta tänkesättets sanktion.
Utskottets majoritet har dessutom alldeles uraktlåtit att taga tvenne vigtiga omständigheter i betraktande, åt hvilka jag tror att vid införandet af ett förändradt tullsystem ett det mest noggranna afseende bör egnas.
Den ena är reciprociteten i handelsförhållanden med främmande makter, den andra, våra tullförhållanden med brödrariket Norrige.
Sveriges hufvudsakligaste exportartiklar äro jern och trädvaror.
Den förra artikeln är i Tyskland och Frankrike belagd med en hög prohibitiv tull, och våra trädvaror erlägga i England, oaktadt den helt nyligen verkställda nedsättningen, differentialtullar åtskilliga hundrade procent högre än afgifterne å de Canadensiska.
För Tyska yllevaror, för Frankrikes sidenvaror och för Englands bomulls- och ylleväfnader, jern och stålmanufakturer, uppstå, genom tullsystemets ändring, här betydliga fördelar.
Yore det då ej rättast att dröja med dessa fördelars beviljande, tills motsvarande förmåner äfven blifvit i nämnde länder Sveriges hufvudprodukter tillagde?
Det nu förhandenvarande exemplet med raffinadsocker ådagalägger, hvilken förlägenhet och hvilka obehagligt invecklade förhållanden uppkomma för Sverige och äfven för Norrige, genom den ömsesidiga rättigheten att sjöledes mot half tull in föra hvarandras fabrikaler.
Anläggas spinnerier och klädes- eller bomullsfabriker m. m. i Norrige, så ökas ännu mera dessa förvecklingar, och hvarje tullsats å dylika artiklar i svenska tulltaxan blifva ett gäckeri, då blott hälften derutaf behöfver erläggas, när ät fabrikatet kan gifvas namn utaf norrskt.
Någon definitiv reform af Sveriges tullsystem, uti en liberal syftning, synes mig derföre också ej kunna åstadkommas förr än i sammanhang med en verklig tullförening med Norrige, hvars skyndsamma tillvägabringande påkallas utaf båda ländernas sannskyldiga bästa.
Efter denna generella motivering af min öfvertygelse, hvarföre någon hufvudsaklig ändring i tullsystemet icke nu bör företagas, och aldraminst på det sätt Utskottets majoritet föreslagit, öfvergår jag till framställning af några anmärkningar emot specialiteterna i taxeförslaget, hvarvid jag dock, för att icke blifva för vidlyftig, nödgas med tystnad förbigå de flesta.
Utskottets majoritet har tillstyrkt borttagandet af de transatlantiska tull-lindringarne.
Jag beklagar lifligt om riksstånden skulle bifalla detta tillstyrkande.
Borttagandet af berörde tull-lindringar skulle verka i hög grad menligt för vår jern- och trädvaru-utförsel, för den större handeln, för skeppsrederierne och alla dermed samband egande yrken och näringar, utan att jag förmår inse, att den stora 104 Bevillnings utskottets Betänkande, M 5. massan af konsumenter utaf socker, kafle, tobak m. m., derutaf skulle hemta ringaste fördel; tvertom synes mig erfarenheten och de gängse priserne här å dessa artiklar hafva under de sednare åren ådagalagt, att jemväl konsumenterne uti sin mån haft fördel af ifrågavarande tull-lindringar.
Uti Utskottets utlåtande anföres väl utur Kongl. Koinmerse-kollegii berättelse för 1849, alt utaf de svenska fartyg, som nämnde år besökt Brasilien, Buenos Ayres och Havanna, endast cirka femtedelen (till lästetalet) återgått direkte till Sverige, och att hela återstoden varit använd i fraktfart emellan främmande länder, hvaraf den slutföljden vill insinueras, alt tulllindringen skulle vara öfverflödig för alt upprätthålla Sveriges transatlantiska sjöfart.
Men det anförda sifferexemplet bevisar alldeles icke hvad Utskottet dermed vill göra sannolikt.
Ty vissheten alt, derest förmånliga frakter på de transatlantiska platserne ej stå att erhålla, i värsta fallet kunna intaga återlast på Sverige, är just det sorn gifvit våra skeppsrederier mod och företagsamhet, att med sina fartyg våga dessa aflägsna och kostsamma färder.
Den höga siffran af fraktsökande svenska fartyg på dessa platser ådagalägger emellertid, hvilken stark konkurrens, som Englands fartyg der möta uti vår handelsflotta, och jag finner således visst icke underligt, alt engelska kabinettet »pä diplomatisk vagn velat aflägsna denna konkurrens genom yrkandet på lull -1 i nd ringarnes borttagande; likasom det ifrån en annan synpunkt visserligen ock skulle vara för Englands ej mindre än för Hollands intressen högst fördelaktigt, om Sverige indirekt öfver London och Rotterdam hemtade sitt behof utaf råsocker, kafle, tobak, risgryn, arrak, romm m. fl. transatlantiska produkter, i stället för direkt från produktionsorterne.
Men då de på den diplomatiska vägen gjorda framställningarne ej blifvit meddelade Utskottet, och utaf Kommersekollegii äfven derom afgifna utlåtande icke heller kunnat inhemtas, hvarken att ett afslag å desamma skulle vara åtföljdt utaf några olägenheter för svenska handeln och sjöfarten, och ej heller att några fördelar blifvit erbjudna såsom vederlag för tull-lindringarnes upphäfvande; så anser jag mig pligtig, att afstyrka bifall tiil Utskottets förslag, och sådant' desto heldre, sorn med all sannolikhet bör kunna förmodas, att, derest icke tull—lindringarne borttagas, till följd af det Ökade behofvet af jern, trädvaror och fartyg, hvilket den hastigt tillvexande befolkningen och civilisationen på Amerikas vestra kust, i Australien och på Stilla oceanens öar nödvändigt måste inedföra, äfven Sveriges jern- och trädvaru-export till dessa länder snart skall betydligt öka sig och likaså svenska handelsflottans delaktighet i den riktande fraktfarten på nämnde aflägsna farvatten.
Den nedsättning af tullen å bomullsgarn ifrån S till 4 sk. per skålpund, som Utskottet föreslagit, måste jag äfven afstyrka.
De bekanta våldsamma fluktuationerna - Bevillnings-Utskollets Belänkande, M 3.
105 lionerna i råämnets pris, uppgående ända lill 80 procent och deröfver, hafva för spinneri-industrien medfört en svår konjunktur, så mycket kännbarare, som (lere af Sveriges spinnerier äro nyligen anlagda.
En sådan konjunktur är ej lämplig för minskning af del skydd, denna industri för närvarande åtnjuter, och aldraminst för nedsättning af införsels—afgiften å de finare garnnummerue, dem åtskilliga spinnerier nu också här begynt tillverka, och å hvilka tillverkningskostnaden är långt högre än å de gröfre.
Då Utskottets majoritet nödvändigt ansåg sig böra tillstyrka nedsättning, så hade det derföre varit välbetänkt, om här, såsom i andra länder, skillnad blifvit gjord emellan finare och gröfre nummer, och 8 sk. lull blifvit bibehållen åtminstone å allt bomullsgarn öfver JVs 20 efter Engelsk beräkning.
Likaledes måste jag anmäla min skiljaktiga mening i afseende på införselstullen å bomullsstrumpor, hvilken, vid förra riksdagen nedsatt från 2 R:dr 10 sk. 8 rst till i R:dr 16 sk., Utskottets majoritet nu ytterligare föreslagit att nedsättas med 16 sk. eller till 1 R:dr per skålpund.
För att icke gä allt för brådstörtadt till väga, synes mig att nedsällningen kunnat stanna vid 1 R:dr 8 sk. per skålpund.
Då jag i det föregående afslyrkt all hufvudsaklig ändring af tullsystemet, såsom ytterst vådlig under så vidtutseende förhållanden, som de närvarande, så ligger väl häruti äfven ett afslyrkande i allmänhet af borttagandet i närvarande tidpunkt utaf de återstående in- och utförsels-förbuden.
Men serskildt tror jag mig dessutom böra fästa uppmärksamheten på vådorna af införsels-förbudens afskaffande å färdiggjorda kläder, kläden och bomullsväfnader, samt de enkla sidenväfnader, för hvilka förbudsskyddet ännu bibehålies, äfvensom af upphäfvandet af förbudet mot utförsel af tackjern.
Tillåtelse till införsel af färdiggjorda kläder skulle säkert föranleda etablerandet icke blott af stora försäljningsmagasiner för denna artikel, ulan äfven af verkstäder, hvarest beställningar efter laget mått kunde göras och sedermera effektueras med nästa ångbålslagenhet.
Tillverkningen af kläden och heiyllelyger har i Norrköping under de sista 10 åren stigit så betydligt, att då den år 1840 uppgick till 474,486 alnar, den år 1880 deremot derstädes utgjorde 1,082,280 alnar, och folkmängden har under denna kraftiga utveckling af fabrikationen äfven vunnit en förvånande tillväxt.
År 1822 utgjorde
Norrköpings befolkning blott 9,180 personer, år 1840 hade den stigit till 12,992, och sistlidne år uppgick den ända till 17,000.
D enna utveckling och alla de lofvande utsigter för framtiden den innebär, skulle säkerligen blifva tillintetgjord, om under så ogvnsainma och hotande, förhållanden, som de närvarande, förbuden mot införsel af kläden och färdiggjorda kläder blefvo upphäfna.
En sådan förstöring skulle äfven tillåtelsen till införsel af bomullsväfnader säkerligen medföra för den idoga befolkningen i Elfsborgs län, likaBih. lill R.
Prot. 1830 tfc 1831.
S Sami., 1 Afd., 3 Hafi. 14 10G 11 eviltnings-Ut skottets Betänkande, S. sorn den vackra, på sednare tider mycket framskridna sidenfabrikationen, hvilken dock nu endast är skyddad i afseende å sådana alster, som egentligen förbrukas af samhällets mindre bemedlade klasser, skulle genom en lössläppt tällan med utlänningen, gå sin undergång lill mötes.
A tackjern har Utskottet föreslagit en utförselstull af 3 R:dr 16 sk. per skeppund, och denna afgift är visserligen så hög att den utgör ett förbud uttryckt i siffror.
Men hven) kan väl dåra sig med inbillningen alt denna höga tullsats länge skall bestå.
Tackjerns-tillverkarne skola tvifvelsutan yrka, alt deras produkt ej må beläggas med högre tull än stångjerns-lillverkarnes.
Utskottets majoritet har genom sitt förslag brutit freden emellan dessa två intressen, och dem emellan organiserat eli krig, som kanske ej långt till skulle leda till nedläggning af en stor mängd stångjernsverk.
Slutligen anser jag mig äfven deremot böra anmäla min reservation, att Utskottet icke sjelf utfört förtuliningssystemet efter vigt med tillämpning på viner och alla öfriga våtvaror, ulan blott föreslagit en underdånig hemställan till Kongl. Maj:t om vidtagandet af denna nyttiga reform; samt att Utskottet, vid tillstyrkandet af införselsförbudens borttagande å väfnader och färdiggjorda kläder, ej fästat de vilkoren, att denna införsel endast till några få betydligare stapelstäder må ega rum, och att i sammanhang dermed äfven en skärpning af flera andra nödiga kontroller bör vidtagas. » 10:o af Herr P. Murén: »Redan år 1823 förklarade då varande Rikets Ständer uti underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t att de, vid en närmare granskning af Svenska handelns ställning, funnit densamma inskränkt och besvärad af en mängd förbud, tillkomna i förmodan om dess gynsamma ledning, »under en annan och om handelns sanna väsende mindre, upplyst tid», men alt erfarenheten ådagalagt, att så beskaffade grundsatser icke uträttat hvad de bordt; att de för Svenska fabrikernes upphjelpande vidtagna anstalter, oaktadt alla mer och mer skärpta straffbestämmelser, icke kunnat bereda ändamålet alt freda fabrikerna från en skadlig inverkan af lurendrejeri och tullförsnillning, men deremot ländt statens inkomster till afsaknad; och när dessa förhål landen bevisade, att lurendrejerierna, dc stränga straffen till trots, forlforo; att de, genom modets och vanans välde måhända skulle ökas till uppenbar skada för staten och under gr öfvande af de ädlare begreppen om laglydnad och sedlighet inom samhället, så hade Rikets Ständer ansett sig böra uppsöka en annan grund lill handelns underlättande och i sådant hänseende antagit: »att en allmän frihet borde förunnas alt, emot afpassad tull införa alta utländska varor.n Bevillnings-UlskoUcls Betänkande, JM 5. 107 Utaf Rikets Ständer var således handelsfriheten erkänd och antagen för nära 30 år sedan oell den Idef det 1840 äfven af regeringen.
Majit, som 1839 låtit nedsätta en kommitté, »för tulltaxans öfverseende och granskning», öfverlernnade lill 1840 års
Ständer nämnde kommittés betänkande, hvaruti som hufvudgrund antagits en oinskränkt handelsfrihet, med det förklarande, att Kongl. Maj:!, i öfverensstämmelse med de af kommitterade uppgifne hufvudgrunder för tulltaxe-regleringen, för dess del ansåge binder ej böra vidare möta, för det sedan år 1823 allt mer och mer fränträdda så kallade förbuds-systemets definitiva upphörande.
Uti nådig proposition till Rikets Ständer 1847 förklarade Kongl. Majit sig anse tiden vara inne för en »mera fullständig tillämpning af de till handelns lättnad syftande grundsatser, hvilka redan en längre följd af år varit af lagstiftaren godkända» och då varande Bevillnings—utskott utarbetade, i nära Öfverensstämmelse med den nådiga propositionen ett tulltaxeförslag, utan något förhud emot varors in- eller utförsel.
Häraf synes således, att landets regering och dess representation eller begge statsmakterne redan från längre, ehuru tyvärr! skiljda tider tillbaka, antagit och proklamerat oinskränkt handelsfrihet och då nuvarande Bevillnings-utskott äfven vid — blifvit samma princip eller hufvudgrund, sä tillåter jag mig visst icke betvifla, alt Rikets Höglotligc Ständer, för sin del, äfven nu skola erkänna nyttan och nödvändigheten utaf borttagandet af de hitintills gällande, för industri och moralitet skadligt inverkande förbuden och således i detta fall godkänna Utskottets förslag; men då Utskottet dels bibehållit flera i nuvarande tulltaxa åsätta, öfver måttan höga, tullbestämmelser, och dels i utbyte mot förhud eiler vid förändring af förtullningssätt från värde till vigt, föreslagit alltför boga lullsatser, så nödgas jag deremot nedlägga min vördsamma reservation.
All erfarenhet vitsordar, att för högt åsatte tullbestämmelser, långt ifrån att inbringa staten en påräknad inkomst och skydda den inhemska produktionen, i sina verkningar medföra raka motsatsen.
Derom kan hvar och en förvissa sig, som vill egna ringaste uppmärksamhet åt vår tull—lagstiftningshistoria frän längre eller kortare tid.
Derutaf finnér man lätt, hurusom förtullning och produktion inom landet samtidigt stigit, så fort något förbud emot införsel borttagits eller en för hög tullsats blifvit modererad.
Ett bland de sednaste exemplen i detta fall företer sig med den obetydliga artikeln bomullsstrumpor.
Derå har tullen länge och intill 1848 års slut varit bestämd till 2 R:dr 10 sk. 8 rst banko per skålpund, men blef från och med år 1849 nedsatt till 1 R:dr 16 sk. eller nära hälften af den gamla tullsatsen. 108 Bevillnings-Utskottels Betänkande, M S.
Är 1848 inföitullades 201 skålpund ä 2 R:dr 10 sk. 8 rst, som, med tillägg af 10 procent till handels- och sjöfartsfonden, gaf en statsinkomst af 491 R:dr 16 sk. banko.
År 1849 införtullades 9,354 skålpund å 1 R:dr 16 sk., som, med tillägg af 10 procent till handels- och sjöfartsfonden, inbragte 12,639 R:dr 10 sk., således, redan första året efter den betydliga tullnedsättningen, en med 12,147
R:dr 42 sk. banko ökad, eller fullt 25-dubblad statsinkomst.
Den inhemska strumpfabrikation, hvars målsmän i den lägre tullsatsen förutsågo endast undergång och förderf, gäckade dessa förutsägelser; ty år 1849 eller samtidigt med tullnedsättningen minskades visserligen fabrikernas antal med tvänne; men deremot ökades strumpstolarnes antal med 19, arbetarnes med 49 och tillverkningsvärdet med 12,140 R:dr.
Emellertid logo tulltjenstemännen ännu /år 1849 i beslag l,249l/3 skålpund bomullsstrumpor eller ungefär 6 gånger mera än hvad som 1848 införtullades och hvaraf visar sig att äfven den vid sista riksdagen beslutade tullsatsen måste än vidare betydligen modereras.
Utaf konfiskations-förteckningarne finner man ock, hurusom just de artiklar, hvilka äro åsatte antingen förbud eller höga tullsatser förnämligast utgöra föremål för den demoraliserande lurendrejeri- och tullförsnillnings— industrien, såsom bomulls- och ylleväfnader af alla slag, finare jernsmiden och bleck— slagare-arbeten m. m., och slutligen torde tullförsnillningen å smör i Norrbotten, jemte, i anledning deraf, inträffade händelsen med inbrottsslölder af produktionsbevisen utgöra ett tillräckligt varnande exempel på inflytelsen af höga luilsatser.
Dessa och likartade omständigheter, alltid och allestädes iakttagna följder af prohibitiva förfoganden, synas mig kräfva rättelse i flera af Utskottet föreslagna tullbestämmelser, hvaribland jag företrädesvis bör uppehålla mig vid följande. llleckslagare-arbeten åsattes vid 1845 års riksdag 50 procent förhöjda afgifter, hvilka vid sisla riksdagen bibehöllos.
Man köper nu sådana utländska arbeten här i staden lid pris, ofta icke öfversligande blotta tullsatsen.
Hvad staten och den inhemska tillverkningen vunnit genom denna tull-lagstiftning, bevisas bäst af nämnde förhållande.
Jag föreslår, att 1841 års tullsatser, ehuru redan nog höga, måtte åter upptagas, nemligen för olackerade bleckslagare-arbeten 8 sk. och för de lackerade 10 sk. skålpundet.
Garn, linne-, äfvensom tråd af samma ämne, derå föreslagna tullsatserna öfverstiga 50 procent af de serskilda varuslagens medelvärden; och dessa varuslag äro likväl endast halffabrikater, hehöfliga för både husslöjden, linneväfnads-fabrikationen och flera bandtverkerier.
I öfverensstämmelse med Kongl. Majrls vid sisllidne riks - Bevillnings-Utskollels Betänkande, M 3, 109 dag afgifne taxeförslag, anser jag (ullen höra bestämmas ä linnegarn, ofärgadt till 8 sk. och färgadt till 12 sk. samt å linnetråd, alla slag, tili 16 sk. skålpundet.
Gevär, delar deraf.
Den härå af Utskottet föreslagna bestämmelse af dubbelt den tull, som i allmänhet är stadgad för ämnet, arbetadt, hvaraf gevärsdelarne bestå, har alla kriterier af hvad den ock verkligen är — eu händelse — ett hugskott.
Man ville skydda den inhemska handteringen genom att motverka en presumerad, i stort dock otrolig försnillningsmethod, men man betog den inhemska handteringeo utvägen alt för drägligt pris förskaffa sig utifrån sadane gevärsdelar, hvilkas tillverkning inom landet ännu icke vunnit erforderlig utveckling, på samma gång som man genom det alldeles abnorma stadgandet sönderslet systemet af lika tull å till ämne och arbetskostnad likartade produkter.
Jag hemställer, att, såsom tullafdelningens förslag ock innehöll, delar af gevär må åsättas lika tull med ämnet, arbetadt, hvaraf de bestå.
Hudar, oberedda: torra oeh andra slag, har Utskottet, utom en, i sammanhang med tull-lindringarnes upphörande, föreslagen jemkning i tullen å de förra, bibehållit vid nu gällande höga tullsatser 2 sk. å torra hudar och 1 sk. å andra slag.
Dessa, före år 1816 endast till hälften af nu varande belopp stadgade, tull— afgifter föregifvas afse skydd åt inhemska boskapsskötseln, oaktadt det är allmänt bekant, att priset å svenska hudarne fallit samtidigt med både tullfördubblingen och en fortfarande stegring af hudprisct å verldsmarknaden.
Det är sättet, hvarpå boskapsskötseln här bcdrifves vid sidan af bränvinsbränningen, som nedsatt svenska hudarnes duglighet; och om det vore möjligt alt med konstlade medel uppjaga den förderfvade varans handelsvärde, så läge dock deri ett groft bedrägeri emot konsumenten.
Med de höga tullafgifterne vill man inkomst.
Att man vinner detta mål är onekligt, ty införseln har stigit betydligt; men man synes förgäta hvem det är, som måste betala denna höga statsintrad.
Är det företrädesvis den förmögnare?
Utgår beskattningen efter allmänt giitiga grunder?
Höga tullafgifter å äfven för de fattigaste samhällsklasserna oum bärliga nödvändighetsartiklar, i detta ords fulla betydelse, kunna icke försvaras.
Ser man vidare på inhemska näringarnes behof, så är det uppenbart, att garfverierna i första hand tryckas af den höga tullen å råvaran; och att den mängd näringar, hvilka till förbrukning bearbeta lädret samt de ännu flera, hvilka i lädret hafva ett vigtigt ämne till machinerier m. nr., alia lida af den höga beskattningen.
Det är ock märkligt, att nästau alla andra Europeiska länder, äfven der prohibitiva grundsatser i tull-lagstiftningen eljest hyllas och jordbruksintresset är långt mäktigare än här, hafva fritagit oberedda hudar från all tull.
Ehuru en sådan lagstiftning äfven här vore nyttig och önsklig, har jag nu stannat vid det anspråkslösa yrkandet af de 110 Bevillnings-Vlskoltels Belänkande, Jls 5. tullsa (ser Kongl. Maj:ts förslag vid sista riksdagen upptog: för torra hudar 1 sk. 8 rst. och för andra slag 10 rst. skålpundet.
Den under hufvudrubriken jern förekommande artikeln manufaktursmide, ej specificeradt, har, lika med bleckslagare-arbeten, i tillämpningen ådagalagt följderna af öfverdrifna tullsatser; och ehuru Utskottet erkänt bebofvet af rättelse deri, innefattar förslaget likväl icke på långt när hvad derutinnan bör åtgöras.
Lika med Kongl. Majlis och Bevillnings-utskottets förslag vid sistlidne riksdag, anser jag tullen å manufaktursmide böra bestämmas å del opolerade till 12 sk. och å det polerade till 18 sk. skålpundet.
För segelduks-fabrikationen är nu genom undantagslag medgifven en betydlig nedsättning i den å råvaran lin stadgade, 25 procent af värdet öfverstigande, införseltullen.
Idka litet som nyttan och nödvändigheten af denna nedsättning kan förnekas, lika litet torde man kunna försvara en högre beskattning å det lin, som skall bearbetas för andra ändamål, såsom beklädnads-persedlar, fiskredskap m. m; och jag föreslår derföre, alt undantaget måtte blifva regel, och lin för hvad ändamål som helst, medgifvas den lägre tullsatsen, eller åtminstone att tullen må i allmänhet nedsättas för ohäckladt lin till 16 sk. och för det häcklade till 40 sk. lispundet.
Å salpeter upptager Utskottets förslag en tull af 2 R:dr lispundet, eller 60 procent af verkliga varu-värdet i utlandet.
Vådan af en sådan tullsats är ögonskenlig; och då Kongl.
Majit vid sistlidne riksdag föreslog 36 sk. samt Bevillningsutskottet 1 B:drs lull, hvilken sistnämnda tullsats äfven nu varande tullafdelningen vidblef, hemställer jag att tullen icke må blifva högre än 1 R:dr lispundet.
Min åsigt att tullen å ull må återföras lill hvad den före år 1842 utgjorde, eller 2 sk. skålpundet, utan åtskillnad för gröfre och finare slag, är öfverensstämmande med Kongl. Maj:ts förslag vid sistlidne riksdag.
Klädestillverkningen och ylleväfnadsindustrien i allmänhet kunna aldrig säkrare främjas, än genom lindrade råvarupriser, och Svenska ullkulturen har under sista decennium faktiskt ådagalagt, att experimentet af ull-tullens förhöjning icke i någon mån uppfyllt de dervid fästade förhoppningar.
England och Tyskland hafva, under fullkomlig tullfrihet för ullen, en högt uppdrifven ullkultur.
De af Utskottet å väfnader föreslagna tullsatser äro, serdeles hvad angår helsiden-väfnader, andra slag, samt bomulls- och y//eväfnader, allt för höga och kunna icke annat än, likasom hitintills förbuden, gifva införseln en oloflig riktniug.
Under åberopande af min motion föreslår jag, att tullen å helsidenväfnader, andra slag, må bestämmas till 5 R:dr skålpundet; och å bomullsväfnader: Bevillnings-Ulskollets Betänkande, JM S. lil korderoj, jean, manchester etc. till högst 24 sk. skålpundet andra ej specificerade: färgade och ofärgade lill ....
28 » » tryckta eller pressade 36 » » sbawlar, shawletter 40 » allt skålpundet.
Slutligen har Utskottet för sparrar föreslagit en förhöjning i nu varande utförseltullen från 3 sk. till icke mindre än 8 sk. stycket.
Skogarnes bättre vård förmenar man sig kunna på denna väg främja.
Man glömmer dock, att denna förmyndare-åtgiird, likasom de flera förut i ekonomiska lagstiftningen försökta, sannolikast kommer att verka motsatsen af hvad man åsyftat.