Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är sålede 54 Konstitutions-Ulskottcls Memorial N-.o il. icke underligt, om en man med bildning, kunskaper och verldserfarenhet, ej underkastar sig en dylik försakelse, utan alt åtminstone ega sina lefnadsbehof fullt tillfredsställda.
Dertill kommer att
Archangel är ett särdeles dyrt ställe, hvilken dyrhet ytterligare förökas genom nödvändigheten för Handlande och Konsuler att, i anseende till floden Dvinas ringa djup, hafva sina kontor i den aflägsna förstaden Solambol. — Konsuln Fleischer, såsom särdeles erfaren uti allt hvad som rörer Norrska handeln på Ryssland, hvilken här ej är obetydlig, förordades lifligt af flere Norrska embetsmyndigheter, och detta så mycket mer, som det under nuvarande förhållanden vore af särdeles vigt, icke blott för Finnmarkens handel, men äfven för Norriges politiska ställning (och således äfven i indirekt afseende för Sverige) att på ifrågavarande plats ega en pålitlig och verksam tjensteman.
— Om i Archangel del Norrska handels-intresset öfverväger del Svenska, så gifvas andra platser, der eli motsatt förhållande inträffar, hvarföre del icke torde vara lämpligt att, under dylika omständigheter, för mycket fästa sig vid löneförmånerna på det ena eller andra stället.
— Man kan icke med fullt skäl säga alt Fleischen iöuepåökning skedde retroaktivt, ty han nämndes lill Konsul den 1 September 1854.
Redan i Maj 1855, sedan han hunnit komma i tillräcklig erfarenhet af dyrheten på stället, skref han och anhöll om förhöjning på sin lön, oaktadt, i anseende till ställets aflägsenhet, upplysningars inhemlande, embetsmyndigheters hörande m. m. beslutet derom icke fattades förr än den 12 Januari 1856.
Han erhöll då löneförhöjningen beräknad från den 1 Januari 1855.
Om denna förhöjning icke beviljats, hade den naturliga följden blifvit, antingen alt Fleischer lemna! sin plats, som då utan tvifvel öfvergått i händerna på en mindre skicklig och lämplig person, eller att endast Norrige fått betala påökningen.
Men Norrige skulle då säkerligen icke underlåtit ali framkomma med enahanda anspråk i afseende på de Konsuls-platser, der Svenska intresset vore öfvervägande.
Obehagliga förvecklingar hade kunnat uppslå, som möjligen skulle medfört förslag att helt och hållet från hvarannan skilja Svenska och Norrska Konsularväsendet samt kanske äfven Diplomatien, hvarigenom de redan svaga föreningsbanden ännu ytterligare hade blifvit lossade.
— Konklusionen blir således, alt, vid beslutets fattande, i förevarande fall sjelfva sakens vigt och beskaffenhet endast bordt tagas i betraktande, och detta utan någon sidoblick på andra förhållanden, som dermed icke ega gemenskap.
Vid slutligt öfvervägande af alla anmärkta punkter, finner man alt Utskottet, i hänseende till de Föredragande, fällt ett lemligen strängt omdöme, nemligen alt de brustit i oväld, nit, skicklighet och drift, ty innan Utskottet funnit att ett sådant förhållande egt rum, kan, enligt § 107 Regerings-Formen, ingenting för Rikets Ständer tillkännngifvas.
Härvid bör derjemte noga bemärkas, att i grundlagen står ”oväld, nit, skicklighet och drift”, icke eller.
Den olycklige
Föredragande måste således hafva felat i alla dessa fyra hänseenden och icke blott i ett enda deribland, för att kunna blifva ett mål för Utskottets anmärkning.
Men om man nu eger en regering, hvars förnämsta organer sakna så ytterst vigtiga egenskaper, bör man sannerligen vara förundrad öfver det lugn och det välstånd, hvari Sverige, della oaktadt, dock händelsevis befinner sig.
Hvad åter de anmärkningar beträffar, som blifvit framställda emot Stats-Rådets ledamöter samfäldt, flere eller färre, skall Utskottet, enligt ofvan citerade §, hafva funnit, Ronstilutions-Utskottets Memorial N:o il. 55 att desse Herrar icke iakttagit ”rikets sannskyldiga nylla”, innan det för Rikets Ständer får göra något tillkännagivande.
— Nu öfverlemnas åt hvar och en att allvarligen taga i betraktande, huruvida hela rikets sannskjldiga nytta verkligen kunnat sällas på spel genom beslut af så underordnad vigt, sorn t. ex. att upplåta några tunnland statens skogsmark lill exercis-fäll eller att tilldela en Postmästare några hundra Riksdaler i ersättning för minskad sportel-inkomst.
Utskottet har slutligen ansett sig böra besvara tre i Stånden inlemnade och till detsamma remitterade anmärkningar, ehuru dessa anmärkningar af Utskottet blifvit underkände.
Då grundlagen i delta afseende gått till väga med så mycken försigtighet och grannlagenhet, att sjelfva ordalagen vid dylika anmärkningars inlemnande äro 1'öreskrifna, torde meningen ej hafva varit den, att anmärkningarne i alla händelser, ehvad de af Utskottet gillas eller ogillas, dock skola offentliggöras.
Det tyckes derjemte svårt att inse, hvarföre Utskottet skall egna mer uppmärksamhet åt den anmärkning, som i ett
Riks-stånd inkastas af en enda person, än åt den, som under läsningen af SlatsRäds-protokollen yrkas t. ex. af 10 ledamöter inom Utskottet, ty sådana underkända anmärkningar besvaras aldrig.
— Äfven grundlags-ändringsförslag behandlas på enahanda sätt, ty då dessa ogillas af Utskottet, erhålla Ständerna om dem ingen officiel underrättelse.
Angående anmärkningen Litt.
A. har Utskottet dessutom ingått i en allt för vidlyftig och möjligen otjenlig redogörelse, som knappast torde varit afsedd med de handlingar, Utskottet hade lått sig tilldelade, och hvilkas kännedom väl egentligen varit beräknad såsom en ledning för Utskottets omdöme vid behandlingen af frågan.
Huruvida ett sådant förfarande till fullo öfverensstämmer med 2 § 4 mom.
TryckfrihetsFörordningen lemnäs derhän.” Fiel Usta Anmärknings-punklen: Emot Utskottets beslut hafva Herr Friherre Leuhusen, Carl flerman, Herr Friherre von Saltsa, Anton Philip Carl, Herr Tersmeden, Nils och Herr Biskop Fahlerants anmält reservation.
Herr Prosten Lagergren, med hvilken Herr Kongl. Ilofpredikanlen fVensjöe sig förenat, har anfört: ”Då IVägan om den af Utskottet här anmärkta ofullständigheten i Slats-Rådsprotokollen, äfven i fall denna sistnämnda af mig erkändes så stor, som den af Utskottet blifvit framställd, aldrig skulle förneka sin karakter att utgöra en underordnad fråga om det mer eller mindre ändamålsenliga sättet ali upprätta berörda Protokoll och sålunda, med afseende på möjligen deri befintliga ofullkomligheter, närmast drabba Protokollsloranden, så har jag icke kunnat för min del stadna i det slut, hvartill Utskottet härutinnan kommit.
Saken reducerar sig, efter min förmening, hur man ock vill vända 56 Konstitutions-Utsko Itets Memorial N:o •//. den, till en formfråga, låt afven vara ej utan sin betydelsefulla vigt, burn Stals-Rådsprotokollen bäst skola förås.
Icke kan det sägas och icke har det i sjelfva betänkandet en gång blifvit sagdt, det Stats-Rådet i sina rådslag och tillstyrkanden med afseende på tjensters tillsättande försummat
Rikets sannskyldiga nytta eller tillstyrkt utnämnandet af sådan person, som skulle rät t visa t en" dylik förebråelse.
När man närmare granskar hithörande handlingar, märker man städse, del sökandernes meriter äro framlagde dels i sjelfva Stats-Råds-protokollet, dels genom protokollet bilagde och deruti åberopade sammandrag af sökandernes merit-förteckningar, Irån hvilket allmänna förhållande mahanda Finans-Departementets förhandlingar bilda det enda mindre gynnsamma undantag, särdeles med afseende på tillsättningen af sysslor vid Postverket och Jägeri-staten.
Ingen anledning finnes heller till den förmodan, det vid målens beredning eller föredragning Stats-Rådels öfverläggningar skulle saknat den karakter af allvar och omsorg, sådana ärenden kräfva.
Tvertoiu trodde man sig inom Utskottet känna motsatsen.
Om således äfven önskligt varit, det någongång en större utförlighet i protokollet, hvad motiveringen för oltanämnda tjensle-tillsältningar beträffar, egt rum än nu är förhållandet, så synes denna ofullständighet i protokolls-föringen ej bilda eli af de läll, då Konstitutions-CJtskotlet, likmätigt sin pligt, bos Rikets Ständer böra anmäla Konungens Rådgifvare till den åtgärd, Regerings-Formens 107 § antyder
Äfven forde ej böra lemnäs ur sigte, till hvilken vidlyftighet, utan motsvarande nytta, dessa Protokoll snart nog skulle vexa, derest
Utskottets åsigt här i all sin utsträckning blefve gällande.
Man känner alt genomgåendet och granskandet af dessa handlingar redan i sin närvarande förm ej upptager sä ringa tid.” Herr Billström, med hvilken Herr Brinck, Herr Wahlström, Riksdags-fullmäklige Johan Persson frän Upsala län, Lars Magnus Knutsson från Östergöthlands län och Paul Frits Mengel från Upsala län sig förenat, har anfört: ’’Om Konstitutions-Utskottet onekligen egt välgrundade skäl till den gjorda anmärkningen emot åtskilliga Ledamöter af Konungens Stats-Råd för det de, vid frågor om bortgifvande af sådana sysslor, hvartill förslag blifvit upprättade, i allmänhet uraktlåtit att afgifva yttrande om de sökandes skicklighet och förtjenster, har Utskottet, enligt mitt förmenande, haft icke mindre giltig anledning alt jemväl fästa uppmärksamhet vid och hos Rikets Ständer anmäla förfaringssättet inom Konungens Stats-Råd vid tillfällen då utnämningar skett till andra embeten och tjenster eller så kallade Förtroende-sysslor.
Såvidt de granskade Stats-Råds-prolokollen gifva vid handen, hafva tillsättningar af sistnämnde sysslor alltid omedelbarligen egt rum, utun någon föredragning af vederbörande
Departements-chef och utan att ens anmälan lill protokollet förut blifvit gjord, angående yppade ledigheter i dessa sysslor.
Det enda yttrande af Stats-Rådets ledamöter, som någon gång och högst sällan vid dylika fall i protokollen förefinnes, inskränker sig till en föga motiverad mening, afvikande från den som genom utnämningen redan gjort sig gällande.
Genom en sä beskaffad ordning lärer Grundlagens föreskrifter, rörande regerings-ärendenas behandling ingalunda kunna anses fullgjorda.
Regerings-formen stadgar i 7 §, att alla regerings-ärenden, med undantag af ministeriela och kommando-mål, skola inför Konungen i Stats-Rådet föredragas; i 9 §, att StatsRådets tillslädesvarande ledamöter böra, under ansvarighet för rådslagen, ovilkorligen till protokollet sina meningar yttra och förklara, samt i 28 §, att hvarje
Departementschef skall föredraga och expediera alla ärenden, rörande befordringar, förordnanden, tjenstledighet och afsked till och ifrån embeten och tjenster vid de verk och stater, som under Departementet höra.
Häraf torde vara alldeles uppenbart, att vederbörande - Konstilutions-Vtskoltets Memorial JS-.o 11. 57 rande Deparlemenls-Chefer likasom Slats-Rådels öfrige ledamöter, hvilka öfvervarit utnämningen till förtroende-svsslor, utan alt föredragning skett oell ulan all råd och upplysningar dervid blifvit algi Ine, icke iakttagit hvad dem i besagde deras kall ovilkorligen ålegat.
Förgäfves må man invända, att Stals-Rådels ledamöter, i frågor 0111 borlgilvandet af slika sysslor, endast ega rätt att emot Konungens utnämningar göra underdåniga påminnelser.
Det strider påtagligen emot begreppet om ansvarige rådgifvare, alt anlaga det desse ej skulle vara håde berättigade och pliglige alt före beslutens fallande yttra sina meningar.
Skola rådslagen i verkligheten medföra något gagn och på besluten utöfva något inflytande — och detta lår väl förnufliglvis anses vara deras syftemål, — så måste rådslagen föregå besluten, icke framkomma efteråt i form af betydelselösa påminnelser eller reservationer.
Visserligen tillkommer
Konungen ensam alt falla beslut, oberoende af de gilea rådslagen, ty jemlikt 4 § Regerings-Formen eger Konungen att allena styra riket på det sätt nämnde grundlag ' föreskri Iver; men sagde § bjuder tillika, all underrättelse och råd skola inhenilas af Slals-Rådet; och del är på sådan grund jag ansett att anmälan af Konslitutions-Utskollet bordt göras angående SlalsRådets förfarande vid tillsättningar af förtroende-sysslor.’’
Fid 2:dra Anm Urliniugs-punklen: Herrar Friherre Leuhusen, Tersmeden och Bogeman, Johan Ludvig, samt Herr Kongl.
Hof-predikanten fVensfoe och Herr tVedberg hafva reserverat sig: dervid Herr Bogeman förklarat, att han, dä frågan om denna anmärknings-punkt i Utskotlet afgjordes, icke funnit sig hafva erhållit tillräckliga upplysningar för att med säkerhet kunna bedöma, huruvida Rikets sannskyldiga nytta må hafva blifvit åsidosatt genom de tillåtelser för utländningar att i Riket förvärfva och besitta fast egendom, hvilka meddelats under den tidrymd, som nu slutade granskning af Stats-Råds-Protokollen omfattat; — Herr (Vensjöe åberopat det hufvudsakliga af hvad Herr Friherre
Paijkull i sin reservation rörande denna anmärknings-punkt yttrat; — samt Herr (Vedberg förmält, det han ej funnit tillräckliga skäl andragna, för att kunna med sin röst biträda Utskottets beslut 1 denna fråga.
Vid 3:dje Anmurknings-punklen.
Herrar Friherrar Leuhusen och von Saltza hafva reserverat sig.
Herr Prosten Lagergren, med hvilken Herrar Kongl.
Hof-predikanten (Vensjöe och Professoren Selander instämt, har yttrat: ”1 den anmärkning mot Konungens Rådgifvare, som denna punkt omfattar, har jag icke kunnat deltaga, af följande skäl: l:o.
Är här ingen jordafsöndring skedd, i hvilken händelse naturligtvis Rikets Ständers medgifvande ovilkorligen skulle erfordrats.
Endast ett upplåtande tillsvidare för ett af vederbörande auktoriteler erkändt och vitsordadl behol har af Stats-Rådet blifvit tillstyrkt.
Marken kan sålunda, om detta behof försvunne eller pä annat sätt blefve lillfredsstäldt, efter Kongl. Maj:ts anordning, utan alla omständigheter, åter komma till sitt primitiva ändamål. 2:o.
Utskottet har sjelf i sitt betänkande ur Rikets Ständers skrifvelse af den 20
December 1833 citerat vilkoret för kronoskogars upplåtande eller ”att en så vidBih. till B.
3 Sami. 7 Haft. 8 58 Kansli tulions-Utskottets Memorial N:o 'Ii. sträckt upplåtelse af krono-skogarne icke borde ske, att Slaten möjligen skulle kunna sakna tillgång å det för Flottorna och andra allmänna behof nödiga virke.”
Att detta vilkor icke blifvit af Stats-Rådet förbisedt, ådagalägges genom de i målet hörde embetsmyndigheters intyg, det afrödjandet endast ko onne ali ske från reserv-skogen och icke kunde anses rubba den för krono-parken fastställda Irakthuggnings-phin.
Vilkoret är ju sålunda upplyldt, enär nämnde intyg och den pröfning, Kongl. Maj:t ärendet underkastat, af Ständerna alltid ät Regeringsmakten uppdragen, fulleligen visar, det icke genom denna åtgärd nödigt virke korinne alt saknas hvarken för Flottorna eller andra allmänna behof, då den för dylika ändamål afsedda traklhuggnings-planen på intet sätt förnärmades. 3:o.
Af Stats-Råds-Protokollet synes tydligt, och Utskottet medgifver det äfven sjelf, att hela detta ärende blifvit af Chefen för Landlförsvars-Deparlementel gemensamt med Chefen för Finans-Departementet beredt, likasom att utdrag af Protokollet öfver Landtlörsvars-ärenden skulle lill Finans-Departementet afgå i och för expediering af Kongl. Maj:ts Nådiga beslut i ämnet.
Ingen afvikelse från Regerings-lbrmens 6:le § och deri antydda fördelning af Deparlements-ärendena synes sålunda egt rum.
Begge
Departemenls-chelerne hade beredt eli för båda gemensamt mål, och, så vidt icke
Utskottet ville emot all vana oell rimlighet se samma sak på samma gäng af 2:ne olika Departements-chefer inför Kongl.
Majit föredragen, så måste ske såsom nu skett.
Visserligen går det an att säga, det Chefen för Finans-ärenden bordt i första handen föredraga målet och ett utdrag af Protokollet öfver Finans-ärenden till Landtlörsvars-Departeinentet i och för expediering afgå.
Men då målet, med afseende på det militära behofvet och dess tillfredsställande onekligen rörde Landtförsvars-Deparlementet närmast, skulle, om föiedragnings-sätlet blifvit detta, efter all sannolikhet Utskottet funnit nämnda sätt leda till lika mycken afvikelse från Regerings-lbrtnens 6:te §, som det nu anmärkta, och sålunda egentligt intet löredrngnings-sätt af Utskottet gillas, hvilken obestridliga följd ock visar sjelfva anmärkningens grundlöshet.”
Vid -i:de /Inmurlatinos-punkten: Herrar Grefve Lagerbjelke, Friherrarne Leuhusen och von Saltza samt Biskop Fahlcrantz hafva förklarat sin icke instämma uti Utskottets beslut.
Herrar Professoren Lindgren, Kongl, Hof-predikanlen 'Vensjöe och Professoren Selander kafva förenat sig med Herr Carleson uti hvad lian i sin reservation rörande denna anmärknings-punkt anfort.
Herr Prosten Söderberg liar instämt uti Herr Friherre Paijkulls yttrande angående denna punkt.
Vid 5: le An m ii rkn inp .v -pun k ten:
Herrar Biskopar Butsch och Fahlcrantz hafva anmält reservation.
Herr Professuren Lindgren, med hvilken Herr Carleson och Herr Professoren Selander instämt, har yttrat: ”Till stöd för den anmärkning, Höglofliga ConstitutionsUtskottets
Majoritet beslutat mot åtskilliga af Konungens Rådgifvare, med anledning af deras tillstyrkande till Nådigt bifall å en Köpings-Hults-Bolagets underdåniga ansökan att i förtid få lyfta en del af det af nämnda Bolag i Kongl.
Stats-Conloiret, lill säkerhet lör det åtagna jernvägs-arbetets utförande, enligt
Nådig föreskrift, deponerade penningebelopp, stort 200,000 R:dr Banko, hnr Utskottet åberopat dels de af Herr Konslitutiovs-Ulskottets Memorial N:o 11. 59 Friherre Palmstjerna till Slats-Råds-Protokollet andragna motskäl, hvilka i detta Betänkande linnas upptagna, och dels den "afvikelse från de vilkor, under hvilka Rikets Ständer lemnat bifall till Bolagets gjorda ansökan om arbetstidens förlängning”, hvilken, efter Utskottets uppfattning, skulle anges ligga i det Nådiga beslutet.
Mig synes anmärkningen i allo obefogad, på de grunder, jag nu går att reservationsvis inför Rikets Ständer framlägga.
Hvad nu först angår de af Herr Friherre Palmstjerna andragna och af Utskottet godkända motskälen mot Nådigt bifall till det af Herr Föredraganden, dåvarande StatsRådel Fåhraeus och de med honom instämmande Stafs-Råds-ledamöterna tillstyrkta återlemnande åt Bolaget af en fjerdedel af del deponerade penningebeloppet, så förekomma mig dessa skäl vara så föga bindande, eller ock så obestyrkta och helt och hållet subjektiva, alt jag icke anser någon anmärknings-anledning med fog hafva bordt kunna på dem grundas.
”Arbetet”, heter det första af dessa skäl, ”hade ej fortskridit så långt, sorn Bolaget åtagit sig.” Ja! det är sanni.
Men också tillstyrktes ju ej alt medgifva lyftande af mera än fjerdedelen af det deponerade beloppet.
Väl invänder Friherre Palmstjerna häremot, att den af Föredraganden meddelade ”uppgiften att en fjerdedel ”af arbetet redan skulle vara verkställd, vore ingalunda stvrkl, ej heller i Herr Stats”Rådets tanke riklig”; men han förglömmer härvid, att han sjelf lemnar denna sin supposition lika obestyrkt, som den uppgift, hvilken han vill bestrida, och som innefattas i dessa Föredragandens ord, att ”de delar af jernvägsarbete!, hvilka vore utförda, kunde ”antagas motsvara ungefär fjerdedelen af hela det privilegierade förelaget.”
Det skäl, som vidare andrages, alt, om Bolagets uppgift att ”omkring hälften af den för hela ”järnvägsbyggnaden beräknade kostnaden redan skulle hafva åtgått” vore sannfärdig, så vittnade ett sådant förhållande ”om så ringa omtanka och så myckel behof al ytterligare tillskott, att det understöd, som nu begärdes, måste vara af foga (!) inverkan "på företagets framgång och till ingen (!!!) på dess fullbordande,” detta skäl, säger jag, är af tå uteslutande subjectiv art, att det högeligen förundrar mig, att det ens kunnat inför Konungen framdragas, helst det onekligen innebär ett för Bolaget synnerligen sårande tillmäle, hvilket, för att förtjena afseende, åtminstone hade bordt fordra en utförlig, på sakförhållanden grundad, bevisning.
Det slutligen af Herr Friherre Palmstjerna åberopade skälet, all ett bifall lill någon del af Bolagets ansökan ”skulle ”innefatta en ändring af Kongl. Majlis en gång fastställda vilkor” innehåller visserligen en alldeles obestridlig sanning, men lärer för hvarje opartisk granskare vara lika litet bindande och lika litet bevisande, som om Herr Stats-Rådet bade sagt, att ett ytterligare skäl för afslag å den gjorda underdåniga ansökningen läge slutligen äfven deruti, alt den någon gång blifvit till Kongl. Majit inlemnad.
Till dessa af Herr Friherre Palmstjerna framställda skäl, hvilka Utskottet gjort till sina, tillägger Utskottet slutligen äfven detta, utur egen falabur, ”att hvarje utsträckning af de
Bolaget tillförsäkrade förmåner synes innebära en afvikelse från de vilkor, ”under hvilka Rikets Ständer lill Kongl.
Majits ofvanomförmälda proposition lemnat ”bifall.”
Låtom oss nu tillse huru med denna vid första påseendet vida svårare anmärkningsanledning sig verkligen förhåller.
Vid 1854 års riksdag medgåfvo Rikets Ständer den i en Kongl. Majits
Nådiga proposition föreslagna förlängningen af tiden för det ifrågavarande jernvägsarbelels fullbordande, utan alla nya vilkor, förbehållandes blott, alt denna förlängning skulle bifallas, efter sorn orden i Ständernas underdåniga skrifvelse lyda, ”utan rubbning af de ”förmåner, sorn genom oclrojen blifvit
Bolaget tillförsäkrade.” Delta Rikets Ständers beslut lärer väl svårligen kunna anses innebära någon den aflägsnaste hänsyn till den af Kongl. Majit vid oclrojens utfärdande till statens säkerhet lör arbetets utlörande 60 Konstitutions-Utskottets Memorial JS.-o ii.
Bolaget ålagda depositionsskvldighelen, hvilken väl omöjligen kunde anses vara en Bolaget tillförsäkrad förmån; utan visar ordalydelsen i Ständernas skrifvelse otvetydigt, att de citerade orden alsågo endast sådana bestämmelser i octrojen, som voro för Bolaget fördelaktige; ty hade
Ständerna velat binda sitt bifall till arbetstidens förlängning vid ett strängt vidhållande af de af Kongl. Maj:t för den deponerade garanterings-suinman fastställda lyltningsvilkoren, så hade det ock i skrifvelsen bordt beta t. ex. så:
"utan rubbning af de vilkor (detta ordet bade lika väl kunnat innefatta förmåner som ansvarsförbindelser) som genom octrojen blifvit för Bolaget fastställde.”
Men — antagom dock, alt Ständerna i sin skrifvelse äfven bade afsell den af Kongl.
Maj:t Bolaget ålagda depositions-summan (hvilken förutsättning endast på det sättet kan logiskt försvaras, att man vid omtalande af de förmåner, som icke finge rubbas, ansågs hafva tänkt icke på den ålagda deposilionsskjldigheten, hvilken aldrig kunde kallas för en förmån, ulan endast på den i octrojen medgifva rättigheten, att under vissa vilkor densamma återfå, en rättighet, hvilken endast högst oegentligt lärer kunna såsom en förmån rubriceras), så måste, efter den betydelse, de använde orden, enligt allmänt gängse språkbruk, ega, den i dessa ordalag affattade Ständers-skrifvelsen, icke kunna anses innebära något annat, än alt ingen inskränkning i de förut nog stränga lyltningsvilkoren skulle ifrågakomma.
Detta bar också icke genom den anmärkte Begerings-ålgärden skett, men väl motsatsen, eller alt en utvidgning af Ivftningsförmänen blifvit medgifven.
Således bar, äfven under den osannolika, för att icke säga orimliga, förutsättningen, att deposilionssummans lyftning varit af Sländerne afsedd bland de förmåner, som icke finge rubbas, någon Ständernas föreskrift icke genom det ifrågavarande Begerings-beslutet blifvit öfverträdd, enär förmåner, som utvidgas, och detta blof här förhållandet, icke kunna sägas rubbas, men endast de som inskränkas.
Jag lemnar nu alldeles derhän, huruvida Rikets Ständer, (förutsatt, att lyflningsrätten af den Bolaget ålagda depositions-summan verkeligen af Ständerna afsetts bland de omtalade tillförsäkrade förmånerna) verkligen halt för afsigt, att bemyndiga Regeringen alt ytterligare utsträcka Bolagets lyftningsförmåner (jag är snarare böjd alt betvifla detta) men bade meningen varit, alt förekomma en sådan utsträckning, så bade också andra ordasätt, än de nu begagnade, bordt i den underdåniga skrifvelsen användas.
Åtminstone borde de Stats-Rådets ledamöter, som beslutet tillstyrkt, aldrig hafva kunnat af Constilulions-Utskottet beskyllas, all genom sitt afgifne rådslag hafva ajvikit frän något Ständernas beslut, utan hade snarare bordt anses deruti hafva ett vigtig! stöd för sitt nu ölverklagade tillgörande.