Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det var förunderligt, hur allt var grönt och sommarfikt; det låg en högsommaraftons vällustmättade stämning öfver naturen; myg- gorna sjöngo, och Järlasjöns blanka vatten, som skymtade mellan stammarne från deras bivuak, drömde blickstilt mellan strändernas späda grönska.
Middagen var slut, och pappa Rebolledo sof, sof en genomfornöjd, mätt sömn på rygg, med händren knäppta öfver magen.
Klara hade försvunnit mellan dungarne inåt skogen, sida om sida med Fritz Ritter, broderns förtrolige vän, som förts in att dela det lilla lagets fest- glädje.
Och bredvid Ruth, nedanför stenen der hon slagit sig ned, satt Karl Vrede be- qvämt tillbakalutad i mossan, medan hans bruna ögon ideligen sökte den unga flickans.
De hade talat om allt och intet, talat i en låg förtrolig ton, som likt af sig sjelf infann 3 i g under intrycket från middagens välbehag, pappa Rebolledos sömn och den vackra afto- nens högtidlighet.
Om fleuristateliern, om Klara, väninnan-systern, om den sköna vå- ren och talltrastens sång.
Ty de gledo in på det svärmiska; ungdomen är svärmisk ännu, vare Gudi lof!
Nu hade de tystnat; orden hade med ens trutit dem båda; de hade känt, eller rättare anat, att de hunnit en gräns, der det gällde att antingen intet mera säga eller ock säga något särdeles mer.
Och under hans långa tystnad, under hvilken Ruth kände, hur han betraktade henne, vågade hon ej lyfta sina ögon, dem hon höll sänkta mot knät; nervöst lekte hennes fingrar med ett stackars miss- handladt strå, och en varm rodnad, kysk och ofrivillig, steg upp och färgade hennes ansigte i blod.
Till sist sprang Karl upp från sin plats; » Ruth », sade han, » följ med mig oeh gå ett slag; jag kan ej längre tala vid er här! » Det låg nästan något befallande i hans röst; det var första gången föröfrigt han så med ens kallade henne helt slätt vid hennes namn.
Den unga flickan blef förskräckt.
I julbrådskan.
Då vi i dag lägga upp en ny afdelning för råd och rön inom våra smala spalter, sker detta i den förmodan, att våra läsarinnor gerna se, det de många bestyren och omsorgerna för den stundande festen, den gladaste af alla inom svenska hem, erhåller sitt eget lilla kapitel, och i den bestämda förhoppning, att de sjelfva skola skynda att lemna materiel till af- delningen.
Derför, ärade läsarin- nor, en hvar af eder, som till an- dras tjenst kan meddela något råd angående julbestyren, någon anvis- ning till julklappaarbeten, till gra- nens smyckande, till hvad helst som står i samband med högtiden — vare hjertligt välkommen med sina bidrag!
Vi hoppas, att ingen, som kan ha något att säga, vore det ock i hennes egen mening än så obetydligt, undandrager sig att vara behjelplig att göra » I jul- Och plötsligt rann som af sig sjelft Klaras ord henne i minne: » Ruth, du börjar bli.far- lig; » hon såg dem nu i ett nytt förståendets ljus, och hennes bröst blef beklämdt som af en öfverraskande, oväntad fara.
» Låt mig gå till pappa Rebolledo », ber hon mellan snyftningarne.
Karl såg på henne med frågande min.
» Nej! » sade hon, nästan ropade, i en så lustigt förskrämd ton, att den unge mannen lockades i skratt.
Ingen visste det, ingen visste det!
Det var detta, som gaf deras unga kärlek helgd.
Icke än, icke nu; en gång i framtiden naturligtvis, när hon blifvet litet äldre, och han slagit sig igenom och gjort sig ett stort namn, som han naturligtvis skulle göra.
Men till dess, hvarken Klara eller pappa Rebolledo, den kära Klara och den käre pappa Rebolledo — • de skulle dock oskärat denna subtila känsla.
Ty intet är subtilare än en flickas kärlek till en yngling.
Hvardagsbestyren kommo igen, arbetet och de långa dagarne vid fleuristbordet och staffliet, som skiljde dem åt.
De sågos ej mera, mycket sällan åtminstone, och då ett flyktigt ögonblick i tredje persons närvaro — Klaras närvaro —; de fingo uppbjuda hela sin ungdomliga sjelfbe- herrskning att icke röja allt för mycket.
De smickrade sig med, att de lyckades förträffligt.
Men Klara hade öppna ögon och en vaken instinkt; hon såg de mest förstulna blickar, drog slutsatser från den svagaste rodnad, från pointeringen af ett ord.
Anade mycket, sade intet.
» Barn », sade han och tog leden; hälft med våld lade under sin, och han kände, fastän hon motsträfvigt följde henne om hand- han hennes arm hur den skälfde, honom.
I tystnad gingo de ned emot stranden.
I Nacka kapell begynte klockorna ringa afton- sång.
Tvärs öfver viken sågo de värdshusets hvita fasad skymta mellan lindarnes grenverk; ett sorl af glada söndagsgästers röster nynnade på afstånd som en frisk visa.
Med ens stannade han och släppte hennes arm.
» Ruth, du älskar konsten, det sköna, färgen, lifvet — liksom jag!
Kan du inte också älska mig? » Hon bedöfvades — var hon mer än ett barn?
— af hans djerfva utbrott.
Hon sänkte huf- vudet och blef hvit om läpparne; alla hennes tankar stannade, alla hennes känslor förstel- nades; som lamslagen stod hon att viljelöst låta blixten krossa sig, medan några långa se- kunder gingo.
Men han kunde icke bära det.
Han fick henne om halsen och hennes panna ned till sin mun att öfverhöljas af heta, ungdomligt våldsamma kyssar.
Och han märkte först sent, att bestörta tårar föllo från hennes ögon och brände hans hand, och att hela hennes kropp skakades af häftig snyftning.
» Ruth, mitt älskade barn, är du ledsen, är du ond? » Men hon endast grät.
» Du håller således alls intet af mig, inte det ringaste; säg, svara mig? » Ack nej — hon endast grät.
Och gripen af ett ångerfullt medlidande, ett beskyddande, manligt medlidande, strök han henne öfver hennes gula hår, lätt, med en hand som darrade af helig bäfvan.
Plötsligt, som i en ofrivillig rörelse, lutar hon sitt blossande lilla hufvud ned mot hans axel.
Han spritter till af en glädje, ett jubel, hvilket träffar likt ett åskslag.
brådskan » till en rikhaltig och omvexlande afdelning.
Glöm ej de fattiga i din julbrådska, utan lät dig angeläget vara, att äfven för dem få en liten julgåfva i ordning.
Det behöfver ej vara några kostsamma ting; en gammal drägt, som repareras upp en smula, strumpor, en halsduk, ett litet paket kaffe är genast något.
De fattiga barnen böra ock få något i Och så gick sommaren, och det blef höst.
(Forts.) Hur lätt är icke en liten docka stäld i ordning, och hur inner- ligt kan du ej fröjda ett barnahjerta dermed.
» Hur hinna bli färdig! » frågar sig hälft i förtviflan mången husmor, när julen allt mer och mer nalkas, och de många arbetena kräfva ofantlig tid.
Den snälla mamma skall brodera en kudde åt pappa, sticka strumpor åt unga Karl, virka en isgarnsschal åt sin sy- ster och sy en ny skolklädning åt Fanny.
Ett litet praktiskt råd vill jag gifva: syssla e f t e r k l o c k a n endast t. ex. en timme åt gången med hvarje arbete och vexla så om med sömmen, stick- ningen, brodyren och virknålen.
Detta förfarande är vida mer underhållande oeh dessutom helsosammare än det oaf- brutna hängandet öfver e t t arbete, hvarigenom ofta både ögon och nerver bli starkt medtagna.
Men det var just detta, som var så förföriskt herrligt: att beständigt genom de långa dagarnes mödor och genom de korta nätternas drömmar bära med sig den stora hemligheten som en af- undsjukt öfvervakad skatt i sitt hjerta.
Att låta tankarne flyga — det är Ruth, som tän- ker — från det mekaniska arbetet i » gummans » sommarupphettade verkstadsrum, der ljuset silar trögt fram genom de fördragna persiennerna, flyga ut till den glada artistkolonien vid Järla- sjön och stanna, ideligen stanna, hos en viss brunögd ung herre, som hvisslar Boccaccio- marsch till sin ängslappsstudie.
Låta dem gå — det är Karl Vrede som tänker —, bort från färger och pensel, fogelvägen till » liten », hvars runda kind så lefvande står i syne för hans konstnärsöga, runda kind med ljusa rodnad, hvilken han vet hvem den gäller.
Julgranen som ljuskrona.
Jag väljer mig en gran, som ej är särdeles stor, men vid och jemnrund, skär af stam- men strax nedom understa grenarne och kläder stället med en rosett af guldpapper.
Binder derpå ett starkt snöre öm stammen, lägger detta öfver kroken i taket och leder det vidare till en annan krok vid, exempelvis, en dörrpost, så att jag, när jag vill, kan hissa granen upp eller ned.
Härpå vidtager granens smyckande och fast- sättande af vaxljusen.
Dessa senare förses med manschetter af kulört pap- per, hvilka förhindra det smältande vaxet att droppa ned.
Den på detta vis anbragta granen är ej i vägen, hvilket den annars lätt blir i mindre rum, och tar sig särdeles prydlig ut.
Hur roligt att låta juldansen gå under julgranskronan; man ser riktigt med vemod på den tomma platsen, när dock till slut barrens fällning tvingar en att aflägsna den samma.
Vackra prydnader för julgranen kan man lätt nog sjelf förfärdiga sig med en smula uppfinningsrikhet och hän- dighet.
Man tar t. ex. grankottar, jemna och vackra, och hvilkas fjäll ännu ej slagit ut, torkar dem väl i varmrum, dock icke i spiseln, bestry- ker dem derpå med gummi och strör guldbronspulver el.
diamantpulver (fin- nas att köpa i färghandeln) deri.
När de torkat fäster man i basen en trådögla för att med den kunna upphänga den på granen, der de böra placeras så, att ljusskenet faller starkt på dem. — Med bomull kan man, om man så vill, fram- ställa konstgjord snö på grenarne.
Strör man så glaspulfver der öfver, gnistrar den i ljusskenet som verklig snö.
Ganska nätt är, att omkring gra- nens fot anordna en liten täppa, prydd med vacker mossa, ett par små lek- sakslam ' o. d. Mose.
Pommes de terre soufflées.
Man ska- lar en stor mjölig potatis jemt och omsorgsfullt och skär sönder den i skifvor, ungefär så tjocka som ett krono- stycke.
Dessa sköljas i vatten, torkas på en duk och kokas, till dess de bli ordentligt gula, i icke allt för hett smör eller fett.
Då tagas de åter upp och &gt;å ett såll, medan smöret or-
- Annonser mottagas endast genom S. Gumeelius annonsbyrå och hos redaktionen.
Vi vilja särskildt fästa uppmärksamheten på Iduns mplighet for plats- sökande och platsutbjudande annonsörer, äfvensom för alla öfriga slags o S A N D G R E N, R e g e r i n g s g a t a n 6, L a g e r a f d e b ä s t a U R t dentligt hettas upp; så läggas skifvorna på, nytt deri oeh pösa då hastigt upp oeh antaga formen af kapslar.
Nu läggas de åter upp på sållet, saltas och serveras genast, innan de hinna mjukna.
Fru von K.
Billigt och godt matbröd.
A f 1 kanna god tjernmjölk, som blifvit litet värmd, och rågsikt göres en stadig deg, som arbetas väl till sammans med ' / * B pressjäst, hvilken, upplöst i kallt vat- ten, först inrörts i en gröt, bildad af en tekopp ljum mjölk och hvetemjöl.
Först sedan pressjästen är väl uppjäst, hvilket sker fortast, om den ställes i närheten af en varm spisel, användes den och arbetas väl uti ofvan nämda deg, som, då den är blank och fin, ställes på ett varmt ställe att jäsa till sin dubbla storlek.
Sedan iläggas efter smak vanliga brödkryddor, som förut blifvit krossade.
Å n y o arbetas degen, till den blir smidig, och låter man den sedan hvila ' / » timme.
(Skulle den vara för lös, ilägger man mera hvetemjöl, tills den blir lagom.)
Man gör nu en liten bädd med rent linne öfver, bakar ut degen på ett bakbord med hvete- mjöl till bullar eller kakor, som sättas till jäsning.
Jag brukar göra 7 1 8 bullar.
Då bullarne äro jästa, stjelpas de på plåtar, öfverstrykas med litet ljumt vatten, naggas glest med en gaffel och införas i en väl uppvärmd stekugn.
Då de äro gräddade, öfver- strykas de ånyo med litet vatten eller dricka samt läggas på en mjuk bädd - &lt; och öfverhöljas väl.
Gammal potatis vill, som bekant, gerna svartna vid kokningen.
För att förhindra detta behöfver man blott slå några få droppar ättika i det för kok- ningen afsedda vattnet.
J. W. stor, fet strömming gnides väl och nedlägges hvarftals i en burk.
Ättika, hälften sprit och hälften vatten, på- liälles, så den står öfver strömmingen, hvilken får qvarligga deri ett dygn och upphälles sedan på en fisksil att afrinna.
Sedan tages 1 " ffi salt, ' J2 &amp; socker, 2 lod stark- och 2 lod krydd- peppar, Vlz lod nejlikor och några la- gerbärsblad.
Kryddorna stötas och blandas väl till samman.
Den gamla ättikan borthähes och strömmingarne nedläggas åter hvarftals i burken med kryddor mellan hvarje hvarf.
Press pålägges — dertill kan man använda en större sten — passande till burken, som öfverbindes väl och är färdig om 3 Ii 4 veckor.
En burk på 2 kannor är lagom till en val strömming.
Linnés vörlplåster.
(Det bästa medel för öppna kylsår.)
Plåstet beredes af den starkaste ölvört man kan erhålla.
Denna inkokas så länge, att den blir som tjockaste sirap och, kallnad, som fogellim; man skall mycket väl kunna vända koppen upp och ned, utan att det rinner ur.
Plåstret förvaras i den öppna koppen på ett mörkt, damfritt ställe.
Det blir med tiden allt stadi- gare, men är derför lika brukbart.
Plåstret är ett ypperligt täckmedel för alla sår, äfven liggsår och bensår, och bör hellre användas än gröt och andra plåster, enär det sjelf, så att säga, är den finaste gröt och läker hastigt och säkert.
D å det skall påläggas, tager man helt enkelt upp litet ur koppen med en bit handskskinn, breder ut det med fingret och lägger så lappen öfver såret.
Den får sitta, tills den sjelf faller bort, då den, om så behöfves, ersattes med en ny.
Olga von Knocken.
Om diskning och sopning.
Vill du, kära unga fru, länge hålla din bleck- kärlsattiralj i godt skick, så se noga till, att den alltid vid diskningen blir noga aftorkad och derpå under några minuter ställes på den varma, dock ej för heta spiselhällen, på det ej i den minsta vrå någon fuktighet skall kunna bibehålla sig och ge upphof till den frätande rosten.
Vattenmått och bleck- kannor måste alltid upphängas, så, att hvarje droppe vatten kan rinna af.
Hårborstar, sopborstar m. fl.
få icke ställas utan böra hängas så, att bor- sten ej beröra någon fast yta.
Äfven andra borstar af hvarje slag få ej ligga på borsten, då den derigenom nötes, krökes och förlorar sin spänstighet.
Vid kylig temperatur får man noga se till, att vid diskning eller aftvätt- ning vattnet ej är för varmt.
Det kalla godset springer då lätt sönder när det kommer i beröring med det heta vattnet.
Jag har gjort särdeles oangenäma erfarenheter i den vägen trots upprepade varningar till mitt tjenstfolk och anser mig derför ej heller för ofta kunna upprepa dem.
Fru A. Husgerådet.
Söndrigt porslin kittas, då brottytorna ännu äro friska och rena, med följande kitt: en tesked ägghvita vispas hårdt, hvarefter man irör litet osläckt kalk, så att det blir som ett löst gelé.
Med en tunn knif eller fjäder strykes kittet skyndsamt på bitarne, hvilka tryckas väl samman.
Får kärlet sedan stå att torka ett par dagar, håller det säkert.
Bitarne böra vid kittningen vara full- komligt torra.
Olya von Knocken.
Inläg-gnlng-ar.
Gotlands kryddströmming.
Ett recept på synnerligen god sådan är: En val Ett enkelt frostmedel.
Målen krita blandas väl med linolja, så att man får en ordentlig salfva.
Denna bredes på rent hellinne och lägges så på den frostskadade lemmen.
Förbättring skall snart inträda.
Olga von Knocken ' Klädedrägten.
Skodonen putsas ju i allmänhet med blanksvärta.
Det kan derför vara ekonomiskt fördelaktigt att tillverka denna sjelf.
Se här ett recept: ett S bensvärta, ett qvarter bränvin, ett qvar- ter vatten, en jungfru bomolja, 8 lod vitriololja och för 25 öre lavendelolja slås på en butelj och blandas väl.
På- strykes sedan med fjäder och borstar, då den ger god glans.
Ett godt fläckvatten.
1 ffi pottaska, 1 S klorkalk och 12 liter vatten få stå sammanslagna några dagar, om- röras derpå grundligt, tappas på flaskor och korkas.
Fettfläckar borttagas ur böcker på följande sätt.
Fläcken indränkes med benzol och betäekes med boluspulfver, hvilket väl tilltryckes med banden.
Ef- ter en minut bortskakas pulfvret.
Ä r fläcken då ej fullkomligt borta, upp- repar man behandlingen, hvarefter pap- peret åter är rent och hvitt.
&amp; Annonser.
Försök en salva af oxid på 10 delar benxoeister.
1 del %ink- Hjelper ej detta torde vara rådligast, att ni vänder er 1 ill en specialist i hudsjukdomar.
Sådan finnes ju i TTpsala.
c PLATSSÖKANDE.
L ä r a r i n n a, Anspråken äro ej stora.
C f q De Alfhild.
Sådana piller göra ej annat un bästa rekommendationer kunna före- godt, och ni bör dej för fortfarande taga deraf.
Huru mycket ni bor ta, beror naturligtvis på, tes.
Närmare upplysningar kunna er- huru de äro sammansatta.
I alla händelser hållas genom Iduns Redaktion, dit torde två » askar » (— 100 st.
vara det minsta svar, märkta » H.
», ock torde för hvarje gäng.
Hårets aflallande och mjellbildningen stå nog i samband med er ställas.
[519] bleksot, och i detta fall blir det derför det vigtigaste att behandla denna.
Tvätfa hufvudet två gånger i veckan med ljumt såpvatten.
En rask, oförtruten och tilltagsen Det samma gäller ock om orsaken till edra tjenstemannadotter med sinne o. fallen- pormaskor.
Fortfar att klämma ut dera.
het för prakt, hushållsbestyr, uti hvilka De försvinna långsamt men säkert genom föl- jande behandling.
Gnid flere gånger dagligen hon äfven eger någon vana, önskar i in vanlig grönsåpa och fortfar med dessa sådana värf anställn.
hos något herr- ingnidniogar så länge, tills huden blir röd skap i stad eller på landet.
Den sök.
och fjällande.
Då göres uppehåll under några dagar, hvarefter börjas på nytt, och sä vidare idkar något musik o. sång, hvaruti hon i flere serier, tills målet är vunnet.
Blir ret- är villig undervisa nybörjare, om så ningen för stark, pudras flitigt med potatis- åstundas.
På lön fästes mindre afse- mjöl.
Linda hvarje qväll in edra händer i tunna linnelappar bestrukna med ett tjockt ende, men desto mer på tillfälle till lager lanolin, oeh fäst dessa med väl lagda utveckling uti de pligter, som tillhöra gasbindor.
Förbandet ligger på öfver natten.
en husmoder, äfvensom på ett humant Fortsätl länge.
Fr r &lt; D.
Pormaskarna klämmas ut.
Hvarje qväll gnides in grundligt en salva af l e k t r i s eller s ä l l s k a p.
2 delar fäldt svafvel på 15 delar vaselin.
På En lärarinna — 22 år — önskar morgonen tvättas med tvål och varmt vatten.
med första plats att undervisa i van- Så fortfares flere veckors tid.
Klipp af hårspetsarne en gäng i veckan.
Tvätta hufvu- liga skolämnen (icke främmande språk) det en gång dagligen med Hebras säpsprit; Den sökande, hvilken torka derefter noga och smörj sedan in salioyl- samt musik.
otja (2 %).
— Lider ni af bleksot, är det vig- eger vana både som lärarinna och tigt, att denna behandlas äfven med afseende lektris, har god helsa och gladt lynne på de båda åkommor, angående hvilka ni be- samt har utgått från ett mycket godt gärt råd.
o t r bemötande.
Kefl.
härå behagade sända svar märkt » F.
» till S. GumEelii annonsbyrå, Stockholm, hvarefter nö- diga referenser skola meddelas.
ägor.
N:r 121. a).
Är det någon af » Iduns » läsa- rinnor, som godhetsfullt ville upplysa mig om, (G.
26589x2) • [578] hur glödritninq lillpår?
Hvad användes för materiel och hvarifrån fås mönster?
Fin- nes det något sätt att gifva vanligt brunt lä- der en jemn, något mörkare anstrykning?
DIVERSE Mina försök med gul kop il fernissa, sedan jag förut öfverstrukit lädret med ägghvita, göra färgen ej jemn, utan fläckig, c).
Fins något Doktor A.
Afzelius pålitligt medel att uttaga flottfläckar ur svart helylle?
Med gråpapper och hett jern samt Lilla Vattugatan 24, 9-10 oeh 2-3. med ammoniak är försökt utan lyckligt re- sultat, d).
Hur skötes bäst Thuja vid drif- Företrädesvis mag- och hudsjukdo- ning inne, så att den ej skall vissna, och mar.
Verkställer elektrolytisk behand- att, sedan den pä våren skjutit de vackraste skott, dessa ej åter torka?
Bedes om re- ling af abnormt växande hår, skägg, cept på någon billig och bra » hvardagsglace »?
vårtor o. d.
[505] C D CD U S CD Linnea.
Frågas, ora någon erfaren hus- moder på landet kan lemna upplysning om, huru man skall gå till väga, för att borttaga byk- (lut) fläckar ur en damastduk.
N:r 123.
Hvad är orsaken till att mina blomkrukor mögla utanpå och hvad är att göra deremot, frågar Sina.
N:r I 24.
Hvarmed bör man tvätta en gam- mal fläckig, söndersprättad svart klädning, för att den skall bli ren?
Hvilket sätt är det bäsla ' för för- varandet af björnbärssylt?
Kan någon upplysa mig om hvad som borttager dålig lukt ur lavoirer?
Huru kan man tvätta rödt bom- ullstyg, utan att skada färgen?
3 " Fru S o ö a Eklund förfärdigar • reformerade u n d e r k l ä d e r 2 6 Biblioteksgatan 26 Svar.
N: f 1 9.
Lilla Signe får sin solbränna bort, om hon tvättar ansigtet med benxin på så sätt, att hon blandar en desertsked benzin i tvättvattnet.
Nonia.
Dorippe.
Hvardagar ' / z3 — ' JA.
[297] Olga von Knocken.
r Innehållsförteckning: hänvisas till svaren till Barnslig toka Pessimismen och qvinnorna; af P.
— 1 n:r 2 och till Elsa i n:r 7.
» De ha ej dött, de slumra blott »; dikt af H — — d.
Gnid in på tandköttet följande Harriot Wolff.
— Ett ord till husmödrarne; droppar: 1 del nejlikolja, 2 delar Pyretrum- af Pose tinktur och 4 delar Bångs nervdroppar.
Är Nath.
— En svärmor, skiss af Wilrna Lindhé (slutet).
— Konsten att vara sjuk; af tanden skadad, ger det dock, som alla tand- En sjuk.
— I julklappstiden; ett äpropos af droppar, blott öfvergående lindring i värken, Dolly Roon.
— Qvinnan och skolan.
— Fredrika och bästa medlet är dä, att läta tandläkare Bremerförbundets samqväm; af C.
— Teater sköta tanden.
och musik.
för Idun al Johan Nordling.
Förbättring häri torde ej inträda Berättelse I julbrådskan.
förr, än ni i öfrigt blir friskare.
Det är — Husgerådet.
— Inläggningar, — Huskurer.
ej för sent.
Rummets temperatur betyder ej — Klädedrägten.
— Läkare- så mycket, om ni genast efter afriihingen råd.
lägger er och stannar i sängen, tills god kropps- C D värme inträdt.
Då så många läkare sagt er det samma, torde ni också kunna lita på, att så är, så mycket mer som en af dem ju är specialist.
Vårt råd är derför, att ni fort- sätter ännn en tid.
Vänd er till en kirurg.
Vida Skall komma vid tillfälle.
lilla sagan var vacker, men Tyra.
Se svaren till Dortchen och A.
Iduns begränsade utrymme tillåter ej dess A.
i n:r 46!
då sagan ligger utom vår plan.
Tag under en längre tid hvarje qvit.ll införande, Poemet väl långt.
Välkommen åter med något hand- och fot-bad, 40° varma, en half timme.
lämpligare!
Till hvarje bad tillsättes en tesked soda.
Efter Caroline J. Bengtson.
Ni glömde uppgifva badet torkas fötter och händer väl, hvarefter adressen i Eder reqvisition af Skand.
Mode- anlägges förband med Hebras diachylonsalva, tidning.
Var god uppgif den, och tidningen som far ligga öfver natten.
— Ingnid i näs- omedelbart öfversändas.
vecket flere gånger dagligen borvaselin (10 % skall).
[281] J.
H a m m a r s Lampkök.
r o o o ^ » CO o Stor värmeförmåga.
Pris: enkla med veke 4 — 6 kr., extra so- lida 7 — 8 kr., med 2 vekar 12 kr.
[292] J.
Fredagen den 24 januari 1890.
N:r 4 (110) B Drottninggatan yrå: 48, en tr. A n n o n s pr is: 2 5 ö r e pr petitrad (
Tidningen kostar endast 1 k r.
f ö r k v a r t a l e t, med Iduns- Mode- och Mönstertidning 1 kr.
6 5 ö r e; postarvodet inberäknadt.
Redaktör FRITHIOF och Träffas å byrän kl. 10 — 11.
Louise et är nu öfver tre decennier, sedan en ung svensk kvin- na, hvilken leds- nat vid att år ut och år in plugga a-b-c i småttingar, såg sig om efter ett annat fält för sina kunskaper och sin intelligens.
I den landsortsstad, Örebro, där hon och hennes högt bildade moder höllo skola, egde en slägting ett bok- tryckeri, och här ingick nu den unga flickan så- som lärling samt blef efter genomgången kurs välbestäld konstförvandt.
Å r 1858 blef hon satt i tillfälle att i en af våra mindre städer köpa ett litet tryckeri och beslöt att därifrån utgifva — en tidning *.
Själf ville hon visserligen blott sys- selsätta sig med det rent typografiska och antog, att i staden skulle kunna erhållas manliga krafter för tidningens redige- rande.
Sådana funnos nog ock, men man an- såg, att det nya bladet ej behöfde annat än an- nonser och legala under- rättelser.
Men detta en- samt ingick ej i den unga tryckeriegarinnans pla- ner, och då ingen annan ville, började hon själf * H o n är den första kvinna, som i Sverige uttagit till- ståndsbevis för utgifvandet af tidning utgifvare: HELLBERG.
Utgrifning-stid: hvarje helgfri fredag.
Prenumeration sker I landsorten: å postanstalterna.
I Stockholm: hos redaktionen, i b o k - lådorna s a m t Sk tidningskontoren.
Flodin.