Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid följande, eller 1850—51 årens, riksdag biel' frågan åter föremål för Rikets Ständers pröfning, dervid, bland annat upplystes, att ifrågavarande boställe icke innehades af Chefen för Dal- egegementet, utan att alkomsten deraf, enligt 1833 års lönereglering, inginge lill Regementets löningslbnd, lör hvars räkning bostället vore utarrenderadt; och då allmogen i Näsgårds fögderi, utom ofvannämnde kontanta afgift, vore skyldig att, i händelse berörde medel ej för afsedda ändamålet vore tillräckliga, fylla det bristande, samt alt dessutom lill nämnde kungsgård utgöra åtskilliga tjenstbaiheter, och en föregåeade fullständig utredning under sådana förhållandenden erfordrades, för bestämmande af den ersättning, som banle tillkomma Regementets löningslbnd, i händelse allmogen från berörda skattskyldighet befriades, ansågs frågan icke heller då böra till någon Rikets Sländers åtgärd löranleda. ”DO O t O
Dä emellertid nu, genom ofvan omförmälda vid innevarande riksdag besluiade förändring i gällande Bevillnings-IÖrorduing, Näsgårds och Wesler-Bergslags fögderier blifvit beröfvade den lindring i bevillningen, hvilken de hittills, i anseende lill förrberörda onus, åtnjutit, synes billighet och rättvisa påkalla, att de jemväl varda från samma onus befriade; man, enär frågan för öfrigt befinner sig i alldeles enahanda outredda skick, sorn då den vid 1851)—1851 årens riksdag sednast var föremål lör Rikets Ständers behandling' samt
Dal-regementets löningslbnd fortfarande synes ega giltiga anspråk på ersättning för mistningen af nämnde förmån, hvilken ersättning icke ulan derför erforderlig utredning kan bestämmas, få Rikets Ständer hos E. K.
Majit täcktes låta fullständigt ulreda frågan samt sedermera lill Rikets näst härefter sammanträdande Ständer deruti aflåta uädig Proposition.
Expeditions-Ulskntlets
Skrifvelse IS:o 191. 65 \ N:o 191.
Uppläst och god k d rid t hos Ridd. och Adeln den 8S Okt. 1860.
Presle-Slåndel den 86 — — Borgare-Ståndet den 26 — — Bonde-Ståndet den 26 — •— Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående ifrågasatt upphörande af de sä kallade frisocknarnes tjenstbarheter till
(Stals-Ulsk:s Utlåtande N:o 202.^ S. A. K. Sedan Rikets Ständer vid 1828—29 och 1830 årens riksdag, i anledning af då väckt fråga om upphörande af de till
Dylta svafvelbruk i Örebro län utgående tjenstbarheter af Axbergs, Kihls och Hofsta socknar, uti underdånig skrifvelse den 22 December 1829, anhållit, att Kongl. Maj:t måtte i nåder förordna undersökning i ämnet af dertill skicklige personer, hvilka derefter borde afgifva förslag såväl till skälig ersältning åt innehafvarne af Dylta svafvelbruk för hvad de kunde förlora, i händelse de tjenslbarheter och den hembuds-skyldighet af skogseffekter, sorn jemlikt Kongl.
Resolutionen den 5 September 1815 åligga förenämnde så kallade frisocknar, komme att upphöra, som ock till dessa socknars roterande eller ro te fri hetsa fgi ft deraf; så hade, enligt hvad Rikets Ständer ulaf E. K. Maj:ls nådiga Skrifvelse i ämnet af den 27 Oktober sistlidna år inhemtat, Kongl.
Majit genom Nådigt Bref den 29 April 1830 förordnat en Koinmittée för att, sedan värdet af de frisocknarne åliggande skyldigheter både i tjenstbarheter och hembud af skog blifvit på det nogaste utrönt, uppgöra förslag till en sådan afhandling, hvarigenom ej mindre Kronan blelve försäkrad om sitt Bih. till R.
Prot. 1859 $■ 1860. 10 Sami. 1 Afd. 2 Band.
Supp/. 9 GG
Exp ed i dons- U/s kott e ts Färsing till under d. Skrifvelse N:o i9l. behof af svafvel, än ock de vilkor i afseende ä bruksegarens ersällning bestämdes, hvilka borde eea runi, i händelse af ifrågavarande ijeastbarhelers upphörande.
Efter det nämnde Kommitterade den 2 Oktober 1830 i underdånighet afgifvit förslag till reglering af förhållandena emellan Kronan och svafvelbruket samt Kongl, Majt deröfver infordrat Krigs-, Kammar- och Bergs-kollegiernas underdåniga utlåtande, börjades å Kronans vägnar emot brukets egare en rättegång, åsyIlande att erhålla upphälvande af Orebro Häradsrätts dem meddelade fasta å bruket och deras åläggande att detsamma till Kronans fria disposition afträda, hvilken rättegång likväl, genom Kongl.
Dom den 7 Juni 1841 slutade med ogillande af Kronans slämningspåstående.
Kollegierna, som emellertid erhållit Kongl. Majöls föreskrift att under tvistens fortgång uppskjuta handläggningen af Irägan rörande Ijenslbarhelernas upphörande, älgå Ivo, sedan rät Is liågan blifvit afgjord, den 11 November 1843 underdånigt utlåtande i ämnet, hvaruti Kollegierna dels hemställde huruvida icke ny rättegång borde mot bruksegaren anställas, för uppgifven underlåtenhet i fullgörandet af bruksprivilegiernas föreskrifter, dels framställde åtskilliga anmärkningar emot Kommillerades beräkningar och förslag.
Vid underdånig föredragning häraf den 18 December 1843, fann Kongl. Majit väl icke skäl att då förordna om utförande af talan emot bruksegarne, angående privilegiernas förlust, men förklarade sig framdeles, derest bruksegarne, angående privilegiernas förlust, men' förklarade sig framdeles, derest bruksegarne icke vore benägna till sådant aftal att rättigheter och skyldigheter komme till hvarandra i jemnt förhållande, vilja efter sig företeende omständigheter taga i nådigt öfvervägande om och hvad åtgärd i denna syftning borde vidtagas, hvarjemte Kongl. Majöt, i fråga om tjenstbar,- helenius upphörande, fann nödigt alf, i anledning af Kollegiernas anmärkningar, åt andra Kommitterade uppdraga en ytterligare, mera fullständig undersökning och utredning af ämnet, hvilka Kommitterade borde, sedan undersökningen blifvit fulländad, sä vidt ske kunde, i samråd med bruksegarne, men såframt sammanjemkning af Kommitterades åsigler och bruksegarens anspråk ej kunde lillvägabringas, sådant oaktadt, till Kongl.
Majit inkomma med förslag lill reglering i fråga om Ijenslbarhelernas framtida upphörande.
De för verkställighet af den sålunda beslutade undersökning och utredning utsedde Kommitterade hade den 9 Mars 1848 afgifvit sitt underdåniga betänkande, hvaruti först meddelades upplysningar om Dylta svafvelbruk» uppkomst och utvecklingen af de förhållanden, som grundlagt dess nuvarande ställning, hvarefter, i liåga om de förmåner, som blifvit
Dylta bruk af Staten förunnade, meddelades, att dessa bestode, utom i frihet från krigstjenst för högst 5 bruksdrängar under konskriptions-åren, dels i anslagna krono-allmänningar, dels i tjenstbarheler af frisucknarne.
Af de tvänne bruket anslasne allmänningar hade den ena, den så kallade Östra Allmänningen, frän äldre lider varit dermed förenad, men handlingar om dess upplåtelse lunnes icke att tillgå.
Alt den redan under den lid bruket för Kronans räkning bedrefs, varit dit anslagen och att detta varit anledningen, hvarför någon rekognitions-afgilt deraf icke ifrågakomma, antogo Kommitterade såsom säkert, likasom att denna allmänning, ehuru icke särskildt omnämnd, under samma vilkor af skattefrihet jemte kronobruket upplåtits åt dess disponenter, Borgmästaren Hans Barkhausen och hans mag, Presidenten Friherre Casten Feil.
Med den andra eiler Hålahults allmänning åter vore förhållandet sådant, att Friherre Feif först väckt fråga om och genomdrifvit dess förklarande för kronoallmänning samt på sin bekostnad låtit den från enskildas egor utbryta och afrösa, hvarefter först Kongl. Bergs-kollegium genom Resolution den 8 December 1709 lagt denna allmänning under svafvelbruket och Expedilions-Ulshotlets Förslag till underd.
Skrifvelse IS:o 494.
G7 Kongl. Maj:t medelst privilegier af den 30 September 17K2 sådant bekräftat, med förklarande att, då svafvelbrnket vore eli af de ädlare verken, skulle allmänningen vara fri från rekognilions erläggande.
De från frisocknarne utgående tjenstbarheter hade af ålder bestått af 2:ne slag, nemligen dels af dagsverken vid grufbi vtningen oell dels af lelverering af skogsprodukter.
För dagsverksskyldigheten ålnjötes befrielse från utskrifning enligt Kongl.
Resolutionerna al' år 1G26 för Axbergs och Hofsta socknar samt af är 1652 för Kihls församling; och ansåges friheten från krigstjenst motsvara dagsverksskyldigheten, hvarföre dagsverkena äfven utgjordes utan betalning.
Alt förse svafvelbrnket med ved och kol samt dem till bruket forsla, hade ursprungligen äfven varit ett liisockne hemmanens åliggande, men denna skyldighet motsvarades icke af någon särskild dem beviljad förmån, ulan skulle de för ved och kol, som till bruket levererades, erhålla betalning.
Della hade sedermera blifvit förvandladt till 2:ne särskilda skyldigheter, den ena huggning och forsling af ved från brukets allmänningar, till 7 stafrum för hvarje helt mantal, för hvilken prestation betalningen likväl icke rättat sig efter tidens förändrade varuvärden, ulan ännu utgjorde blott 8 sk.
B ko för hvarje stafrum, och den andra, eller hembudsskyldigheten af ved och kol, som frisocknarnes hemmansegare ville aflåta och hvarföre de voro berättigade alt af Dylta bruksegare erhålla betalning efter gångbait pris i orten.
Beträffande beskaltningsförhållandena vid Dylta hade Kommitterade upplyst, alt bruket, såsom varande dels ett kronobruk, dels ett så kalladt ädlare verk, åt njöte rekognilions- och skattefrihet för de dertill upplåtne krono allmänningar.
För brukets tillverkningar erlades väl linndén till Kronan, men icke in natura eller efter markegång, utan efter gammal kronovärdering.
Dylta bruk en högre beskattning än andra lika beskaffade verk, beslående deruti, ali, utom den bevillning, sorn i allmänhet vore föreskrilven, af detta bruk en särskild bevillning för tillverkade effekter skulle utgöras.
För jemnande af alla dessa förhållanden till likhet med hvad som eger rum för andra dylika verk skulle således, enligt Kommitterades tanka, erfordras: att Dylta kronobruk med hvad dertill rätteligen hörer ölverleinnades åt bruksegaren under ovilkorlig äganderätt i stället för den vilkorliga, hvarunder det nu innehafves; att Ostra och Hålahults krono-allmänningar såsom för bruksdriften erforderliga, efter undergången behörig skattläggning, genom skatteköp i vanlig ordning med bruket förenades; att tjenstbarhelerna från frisocknarne upphörde; alt bruksegarne befriades från skyldigheten att svafvel- och \ i t riol t ill verk n i ngen ständigt forldrifva och likaledes från skyldigheten att till Kronan lefverera svafvel,- att med upphörande af bruksegarnes lösningsrätt till Kronans tionde, denna afgift bestämdes lill likhet med hvad i Kongl. Förordningen den 21 Juni 1831 angående grunden för afgift till Kronan af bruk och bergverk föreskrifves; att bruksegarnes rätt till konskriplionsli ihet för 5 bruksdrängar upphörde; samt all den särskilda bevillning för tillverkade varor, som nu egde rum, försvunne.
Då denna reglering omfattade för bruksegarne dels förlust af förmåner, hvaraf de nu vore i åtnjutande, dels befrielse från dem nu åliggande skyldigheter, dels ock förändring i eganderätls- och skalteskyldighets-förhållanden, hade Kommitterade först uppskattat värdet af de förmåner, bruksegarne skulle komma ali förlora, och derefter värdet af de lörbindelser, hvarifrån de komme att befrias, samt af de förmåner i öfrigt, som borde dem erbjudas, då slutligen, under det förändringen i skattskyldighet jemväl toges i betraktande, visade sig om och till hvad belopp ytterligare ersättning lill bruksegarnes skadeslöshållande erfordrades; och ansåge Kommitterade den kapitalersättning, som för mislningen af tjenstbarheter och öfriga förmåner borde Dylta 68 Expeditions- Utskottets Förslog till underd.
Skrifvelse N:o i9i. bruksegare tillerkännas utgöra tillsammans 64,450 R:dr 11 sk. | rst., hvarifrån för svafvel-leveransens upphörande borde afgå 26,045 R:dr, så att bruksegarne kontant erbölle 38,405 R:dr 11 sk. j; rst., hvaremot bruksegarne yrka t att denna kontanta ersättning måtte bestämmas till 70,623 R:dr 38 sk. 6 rst., allt Ranko.
Enär sistnämnda belopp vore betydligt högre än det Kommitterade föreslagit, hade Kommitterade sökt öfvertyga bruksegarne om öfverdriften i åtskilliga af deras beräkningar, och att till exempel vissa af de rättigheter, de skulle dels efterskänka dels förvärfva, nemligen å ena sidan hembudsskyldigbeten och konskriplionsfriheten, å den andra kronobruket, vore af den beskaffenhet, att de icke kunde till något positivt värde uppskattas, och derföre borde mot hvarandra utan värdeberäkning qvittas.
Då likväl dessa underhandlingar ledde till det resultat, att Kommitlerades åsigter icke kunnat med bruksegarnes anspråk sammanjemkas, hade det för Kommitterade icke återstått annat, än att, enligt Kongl.
Brefvet den 18 December 1845, i underdånighet framlägga det förslag till reglering af Dylta bruks förhållande, som Kommitterade uppgjort.
Majit hade härefter under den 14 December 1854 anbefallt Krigs-, Kammar- och Bergs-kollegierna, att. efter inhämtande af de upplysningar, som ytterligare kunde finnas nödiga och sedan
Dylta bruksinnehavare fått tillfälle att i ärendet vidare sig yttra, med underdånigt utlåtande i ämnet till Kongl. Maj:t inkomma samt dervid, närmare än som förut skett, utreda förhållandet med de vilkor, hvarunder bruket lått sig tillagd nyttjanderätlen lill de ät bruket upplåtne allmänningar.
Till följd häraf hade bemälde Kollegier, jemte egel utlåtande af den 5 April 1857, öfverlemnat nuvarande bruksinnehafvaren, Friherre Wilhelm Åkeihielms underdåniga yttrande, deruti, bland annat, af honom yrkades, att det kontanta ersättningsbelopp, som i berörde hänseende borde honom beviljas, måtte bestämmas till 80,413 R:dr 42 sk.
B:ko, 1 anledning af den utaf Kongl. Majit anbefallda utredning angående nämnde allmänningar anförde Kollegierna uti deras nyssberörde underdåniga utlåtande, ali vid den år 1814 vid bruket hållna undersökning, bruksegaren, enligt hvad undersöknings-protokollet innehölle. förklarat sig icke innehafva några handlingar, som visade, när Ostra allmänningen blifvit till svafvelbruket anslagen och alt någon sådan ej heller sedermera blifvit företedd.
Den äldsta handling, som blifvit förevisad, hvari allmänningen omtalades, vore ett undersöknings-protokoll af Bergmästaren Sneckenberg af den 22 Maj 1693, hvari, bland annat, omnämnes, att skogen blifvit besigtigad och huru den befanns.
Sedermera nämndes i Landshöfding Cronhjelms bergsransakning af den l
Oktober 1708 att allmogen sökt tillökning i betalningen för veden, i anseende dertill alt på bruks-allmänningen ej mera vore att tillgå.
Enligt bruksegarnes uppgift vid undersökningen 1814 hade skogen blifvit är 1710 uppmätt och pä karta lagd af Landtmätaren O. Ever, under titel i ”Karta öfver svafvelbruks-allmänningen.” Genom Berss-kollegii beslut af den 8 December 1709 tillförsäkrades
Dylta bruks dåvarande innehafvare, alt han, om den sedermera så kallade Hålahults-allmänningen blefve för allmänning förklarad, framför någon annan skulle ”få densamma till svafvel. . . . • - bruket att sig deraf lill dess behöriga drift och nödiga vedfournering, så långt den kan förslå, betjena”; hvarjemte Konung Carl Xllis Resolution eller Privilegium af den 30 September 1712 innehölle i femte punkten, att som skogstrakten, Hålahult vid namn. genom Estats-sekreteraren Feifs pådrilvande blifvit förklarad för allmänning och af Bergs-kollegium under svafvelbruket lagd, så funne Kongl. Majit skäligt, att densamma för svafvelbruket allt framgent blefve behållen såsom det angelägnaste och fördelaktigaste verket i den nejden, hvilket för Kongl. Majits tjenst vöre nödigt på allt görligt sätt med nödig skog förse; och ehuruväl för allmänningar, som jernbruk till smide och Expedilions-Utskollets Förslag till anderd.
69 blåsningar varda anslagna, en årlig rekognition erlades, hvarifrån grufvor och de ädlare verken vore befriade, så ville Kongl. Maj:t nu och i framtiden hafva fr i k allat svafvelbruket såsom ett af de ädlare verken för en slik rekognitions erläggande såväl för ofvannämnde allmänning
Hålahult som der några flera Kronans skogstrakter för svafvelbruket kunde utsökas.
Huru och på hvad vilkor Hålahults allmänning blifvit lagd under svafvelbruket vore således tydligen ädagalagdt.
När sådant skett med Östra allmänningen hade icke kunnat utredas; men att såväl denna som Hålahults allmänning borde för svafvelbrukets tillverkning användas, med frihet frän rekognilions-afgift, syntes såväl af ofvannämnda som af de sedermera lid eller annan angående bruksrörelsen vid Dylta utfärdade resolutioner.
Hvad dessa skogars beskaffenhet och värde beträffade, så hade vid undersökningen 1846 desamma blifvit af 01'verjägaren Hamnström uppskattade, den Östra allmänningen lill en årlig afkastning af 357,27 och Hålahults allmänning lill 130,6 stafrum, således hägge allmäuniugarne tillsammans till 487,87 siafrum af 13 qvarters längd, höjd och bredd, med den anmärkning om den dervid följde metod, att tiden ej medgifvit en vidlyftigare och noggrannare uppskattning, och vore hela innehållet af Hålahults allmänning deri uppgifvet utgöra 1,016 tunnland 17 kappland.
Totala innehållet af Östra allmänningen vore deremot i Hamnströms protokoll icke upptaget och upplysning förekomme ej eller deri om de å allmänningen befintliga lägenheter, hvaremot den underrättelse meddelades, alt hägge allmänningarne blifvit för starkt anlitade, så att uppmärksamhet vid hushållningen med dessa skogar vore af högsta behof, på del desamma ej mätte blifva alldeles förstörda Yrid kommissionsförrältningen år 1830 hade så vid t protokollet utvisade, någon undersökning af skogarne icke egt rum, men vid den år 1814 funnes en undersökning af allmänningarne vara med noggrannhet utförd af dåvarande Öfverjägmästare!) i länet, biträdd af Landtmätare, 2:ue Bergs sexmän och 2:ne Nämndemän, hvilka uppskattat allmänningarne, som då funnns väl vårdade, att kunna lemna 731 stafrum årligen.
Hela innehållet af Hålahults allmänning vore i protokollet öfver nämnde undersökning upptaget till ofvanberörde belopp 1,016 tunland 17 kappland, hvaraf 64 tunnland 17 kappland ansetts vara impedimenter, och upplystes, hvad Östra allmänningen anginge, alt densammas totala innehåll utgjorde 4,743 tunnland 14 kappland, hvaraf 299 tunnland 2 kappland mossar, 484 tunnland sjöar, 2,536 tunnland 12 kappland behållen skogsmark samt 1,424 tunnland hemmans- och (orp-egor: att torplägenheterne utgjorde 8, från hvilka 257 dagsverken jemte 9 lass hö utgjordes till
Dylta herregård; samt att dessutom egorna till 3;ne andia torp till en del lågo inom allmänningen.
Ehuru dessa allmänningar icke vore af alldeles samma egenskap, som rekognitions-skogar, likväl och då desamma under loppet af 200 år varit med Dylta bruk fortfarande förenade, arisåge Kollegierna dem, på sätt äfven Kommitterade tillstyrkt, böra med tillämpning af Kongl. Kungörelsen den 4 Februari 1811 skattläggas och af bruksegaren fä till skatte lösas.
Hvad anginge sjelfva bruket, så och ifall med detta ord förstodes hvad dermed vanligen menades, nemligen egentligen byggnaderna med tillhörande jordområde, borde, enligt Kollegiernas tanka, tvifvel numera icke kunna ega runi derom, alt Kronan deraf ej mera kunde anses vara egare, hvaraf likväl ej följde, det Kronan icke med skäl kunde af bruksegaren, såsom innehafvare af Dylta bruksprivilegier, fordra redo för den egendom, förre privilegii-innehafvare såsom Kronans tillhörighet emotlagit, och till hvilken under deras förvaltning
Kronans eganderält, utan Kronans vetskap, gått förlorad, emedan med arfvet af förmånerna äfven borde hafva följt arfvet af ansvarigheten för den mottagna egendomen.
Någon talan i detta hänseende ansåge
Kollegierna likväl desto mindre vara skäl alt Kronan anställde, som, utom del att hvarken bruket eller grufvorna för Kronan egde något verkligt värde, 70 Expeditions-Utskottets Förslag till underd.
Skrifvelse N:o 491. den omständighet, att Kronans eganderätt till bruket försvunnit, ej kunde minska, utan snarare öka Kronans befogenhet, om den annars förefunnes, att återtaga skogarne och tjenstbarheterna, helst det varit för underhållandet och drifvandet af Kronans, men icke af enskild persons verk, sorn desamma blifvit upplåtne.
Att likväl grufvorna tillhörde Kronan, äfvensom att del varit privilegii-innehufvarnes pligt alt till dem bevara Kronans rätt, syntes Kollegierna icke vara tvifvelaktigt.
Emellertid kunde grufvorna utgå eller blifva alltför besvärliga ali bryta, och andra omständigheter äfven inträffa, af hvilka svafveltillverkningens upphörande blefve en följd.
Om vid sådant förhållande bruket skulle till Kronan återfalla eller icke, funne Kollegierna af nyssnämnde orsak vara likgiltigt; men otvifvelaktig! komme, enligt deras tanka, såväl tjenstbarheterna som allmänningarne i sådan händelse att lill Kronan utan ersättning återgå.
Vid dessa förhållanden ansågo Kollegierna, lika med Kommilterade, att om ock icke. en ovilkorlig eganderätt till bruket och grufvorna, likväl bortfallandet af det äfvenlyrliga i bruksinnehafvarens besittningsrätt lill de öfriga förmånerna för honom icke borde sakna värde.
I enlighet med den af Kollegierna verkställda beräkning skulle den ersättning, som för indragning af tjenstbarheterna och öfriga förmåner borde
Dylta bruksegare tillkomma, efter afdrag för upphörande dels af svafvel-leveransen dels af den bruket åliggande sörskilda bevillning, utgöra 59,058 B:dr 25 sk. 7 g rst., hvaremot den af bruksegaren sednast fordrade kontanta ersättning utgjorde 80,413 Rdr 42 sk. och således 21,355 R:dr 16 sk. 4| rst. b:ko mera än den af Kollegierna beräknade ersättning, hvilken dock, enligt deras tanka, vore den högsta, som rimligtvis kunde komma bruksegaren tillgodo, helst Statsverket genom denna ersättning, i förening med alinia n n ingarnes upplåtande under skallemannarätt, komme att vidkännas en uppoffring, som vida öfverginge den fördel, Staten bereddes genom rotering af de nu derifrån befriade, under Dylta bruk dagsverksskyldige hemman.
Dylta bruksinnehafvare, lili al gillia påminnelser emot Kollegiernas utlåtande i åmnet förklarat sig icke vilja ingå på den ifrågaställa regleringen med annat vilkor, än alt af Kronan erhålla ett ersättningsbelopp, som sä betydligt öfverslege den summa Kollegierna föreslagit, men Eders Kongl.
Majit funnit sig icke kunna godkänna bruksinnehalvarens anspråk, bar E. K.
Majit nu endast meddelat Rikets
Ständer underrättelse om hvad i ärendet blifvit tillgjordt, med öfverlemnande derjemte till Rikets Ständers bepröfvande, huruvida en summa, ungefärligen motsvarande det af Kollegierna föreslagna ersättningsbelopp, i Riksmynt 88,587
R:dr 80 öre må till E. K.
Majlis disposition anvisas, för att, derest möjligen brnksinnehaTvären framdeles skulle dermed åtnöjas, för regleringens tillvägabringande till honom utbetalas.
Emellertid och hvad särskildt beträffade de lör svalvelbrukets tillverkning upplåtne krono-allmänningar, benämnda Ostra allmänningen och Hålahults allmänning, så, enär, enligt hvad handlingarne i målet utvisa, vid särskilta, genom jägeri-betjente lid efter annan hållna undersökningar af skogarne, den underrättelse meddelats, att bägge allmänningarne, hvarå flere torplägenheter lill
Dylta gårds förmån skola finnas anlagde, blifvit allt för mycket anlitade, så att uppmärksamhet vid hushållningen med dessa skogar vore af högsta behof, på det desamma ej måtte blifva alldeles förstörda, har E. K.
Majit förständigat Sin Befallningshafvande i Örebro län alt dels låta vidtaga sådana åtgärder, hvarigenom må kunna bestämmas det årliga alverkningsbelopp, som med skogens å nämnde allmänningar bestånd kan vara förenligt, dels hälla noggrann tillsyn deröfver, att allmänningarne ej härdare anlitas än här' förut är nämudt, och således ej eller för annat ändamål än det, hvartill de af Kronan blifvit åt svafvelbruket upplåtne.
E cpediliuns-U Iskollets Förslag lill underd.
71 l det fall att tjenslbarheterna och hembudsskyldighelen af skogseffekter, sora nu åligga de s. k. frisocknarne Axberg, Kihl och Hofsta, komma att upphöra, blifva, enligt hvad E.^L Maj:l täckts gifva Rikets Siäoder vid banden, frisocknehemmanen i stället, på sätt Rikets Ständer vid t828, 1829 och 1830 årens riksdag äfven ansett, underkastade rotering; men E. K.
Majit bar i nåder funnit alt verkställigheten af denna roteringsålgärd, såsom beroende af den förra frågan, eller Ijenslbarheternas upphörande, bör tillsvidare uppskjutas öcb efter omständigheterna blifva föremål för framdeles skeende pröfning.