Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Vardt a t t iippriiärksainrnas ar förslaget i statsverksproposition en a t t vid nhgot .af folkskolelararinneseminarierna i riket anordna prof- årskvrs för k ' o ' .ilzliga JilosoJie 7cnndidater, soin vi1 j it vinna beliöriglie t a t t söka adjunktsbefattning vid ett dylikt seminarium.
Kompetenta a t t s8ka skdana platser äro dels kvinlig fil.
kandidat, Iivilken aflagt sådan filosofie ltaiididatexaiiien, som berättigar a t t söka anställning vid allm, läroverk oc !i som genomgått profår vid allinänt laroverk eller vid ett seminarium, dels lärarinna, som genoingktt fullständig afgångsexa- men vid Högre lärariiiileseininariet i Stockholm och med-goda vitsord tjänstgjort minst ett &amp; r vid ett statens seminarium.
Kvinliga fil.
kandidater ha visserligen ratt att genomgå profar vid allmalit läroverk, nieii de f &amp; endast rned särskildt tills&amp;d söka larareplats vid dylikt läroverk och tyckas endast mer undantagsvis eftersträfva sådan tjänst, livareinot adjiinktsplats vid folkskolelarariniieseininaïiiim a r synnerligt passande för deni.
Ecklesiastikniinistern anser därföre a t t det ä r hycket som talar för a t t de, h i l k a önska söka sådan plats, sattas i tillfalle a t t genomgå en profårskurs vid ett seminarium.
I. betraktande af a t t de kvinliga adjunktsplatserna äro s % f&amp;, föreslår emel1,ertid ecklesiastikministern, a t t .dylika profårskurser icke anordnas årligen utan endast tid efter.
annan, då förliålllaiidena synas påkalla det.
Äfveii anser lian andain81seiiligast, a t t dessa kurser icke bindas vid idgot bestämdt seniiiiariurn, utan a t t det för hvar gång lämnas %t k. m: t a t t bestäniina, hvar den ifrågasatta profårskursei; bör anordnas.
Hvad de lärarinnor, soiii genonigått h ' ögre 1Mrarinneseiniriariuin.
betraffaï, är det, s %soni iiäiniits, förordnadt, a t t de för a t t kiiiina söka ',, '
en adjunktsplats skola lia tjänstqjort minst ett ' h rid ett seminariiim.
Men då endast iiiidantagsvis tillfälle yppatn sig för deiii till anställning såsoni vikarie eller extraordinarie liirarinna.
vid seminarium, har följden blifvit, att d i en adjiinktsp1; its vid ett folkskolelararinneseminaPiom blifvit ledig talrika dispenser måst gifras frkn denna bestaminelse.
Det 11ar darföre ifrågasatts a t t äfven fran Högre liirariniieseiiii- nariet utexaminerad lärarinna borde geiiomgå profiirskiirs vid ett fokskole- lärarinneseiiiinarii~n~, iiien d&amp; de redaii genoiiigktt en liiroaiistalt, som liar till uppgift a t t utbilda lärarinnor torde, menar ecklesiastikniinisterii, detta för dein ej vara erforderligt, utan lian föreslkr, att de för a t t sätta sig in i de för folkskolelarai.innesemi~iarieriia säregna liirometoder och arbetssätt borde under en termin Zi1iui.a ocli tifven nnder semiiiarie- lararnes ledning nhgot deltaga.
i iiiidewisningeii i minst tre iiiiinen i ett dylikt seminariiini och den cliirmed förenade öfiiiiigsskolm. '
I fjorårets statsverksproposition hade regeringen framlagt förslag till beredande af åldedomsunderstöd d t I / ar~morsl; or.
Detta förslag Ilade närmast tillkomniit i anledning af en riksdagens skrifvelse af den 5 maj 1888 om bildande af en allmän pensionsinriittning för barnmorskor.
- Regeringens förslag innebar upprättandet af en ålderdoinsanstalt, livars kostnader skulle bestridas genoin afgifter af konininner och i deras tjänst anställda barnmorskor samt genom fyllnadsbidrag af staten; enskildt praktiserande barnmorskor skulle icke erlägga nigra afgifter till anstalten, men i stället skulle iinderstödsbeloppen för dem blifva mindre.
årsiifgift, som krligen skulle erlaggas af hrarje barn- inorska var föreslagen till 5 kr.
Högsta pensionsbeloppet skulle vara 200 kr.
a t t tilldelas barnmorska, som iinder fast anställning i koiii- iiiunens tjänst förvärfvat minst 30 tjiinstear och antingen iippiiitt 6 3 %rs &amp; .lder eller också fyllt 55 å r och genoni obotlig sjiikdoiu eller anförh het blifvit urståndsatt a t t vidare iitöfra sitt yrke.
Detta förslag afstyrktes af statsutskottet, blef af första kani- maren antaget, men föll i anbra kammaren, dock iiied endast 110 röster mot 88.
Detta har gifvit en ledamot i andra kammaren prof. C. Wallis anledning a t t vid årets riksdag som motion framlägga det väsentligaste af den kungl.
propositionen.
Han har dock ansett det lämpligt a t t ur förslaget borttaga den piiiikt, som rid fjorårets riksdag väckte de största betänkligheterna mot detsamnia, nämligen bestäiii- melserna angående pension till de enskildt praktiserande barnmorskorna
I ett tillagg till motionen har han likväl hemställt, att riks- dageii ville hos k. m: t - anhålla, att k. init toge i öfvervgiande, hnrn- vida och p % livilket satt, utan att statsverket väsentligen betungades och utan att barnmorskornas afgifter blefvo alltför dryga, enskildt prak- tiserande barnmorskor inåtte kunna blifva delaktiga af den ifråga- varande ~blderdoi~isiinderstödsanstaltei~s f ör inåner.
Inom iiktenskapslaystiftni~gens oinråde liar hr P. Waldenströin väckt två motioner begge afseende sättet för äktenskaps ingående.
I - den ena föreslår inotionareii en skrifvelse till k. m: t med begaran om framläggande af förslag till sadan ändring i gällande aktenskaps- lagstiftning att kyrklig vigsel äfven in % kiinna erliållas af sådana inedleminar af svenska, kyrkan, soin icke begått Herrans nattvard.
I den andra motionen föreslås en skrifvelse med begaran om frainläg- gaode af sådan andring i aktenskapslagstiftning, att afven den, som blifvit konfirinerad i sveiiska statskyrkan, må kunna ingå äktenskap inför borgerlig myndighet.
Det är icke första gkngen herr Waldenström väckt dessa mo- tioner inom riksdagen, och det ser ut, som om det ej heller skiille blifva den sista.
Ty lagutskottet har, då detta skrifves, redan af- styrkt de begge motionerna.
Herr E. Wavrinsky i Andra kalniliaren har upprepat en sin ino- tion från i fjor, ' for hvilken vi då, utförligare redogjorde, och hvari han föreslår en skrifvelse till k.
1n: t ' med begaran, att k. in: t mitte framläggs förslag till sidan ändring i nu gällande lag, att .gift person iitaii omvägar och svårigheter må Imina bereda sin familj förminen af försäkring af sitt lif ined trygghet för att försäkrii~gssuniman eller, så stor del daraf, som icke kan anses böra tillkomma borgenärerna, koinnier familjen till godo.
C. notiser.
En gammal historia af Per H C J E ~ ~.
Ofvannämnda bok kan säg^ vara Brets stora socc8s inom den litterära julmarknaden.
Två upplagor under lika inånga månader!
En för våra förhållanden storartad framgång.
Men ingen som slät
arbetet, undrar daröfver.
Gamla historier, viil berättade, utöfva en tjusning, soin aldrig det nya förinar räcka, detta må för öfrigt vara aldrig så intressant ocli beundransvardt.
Det hvilar öfver p e r Hallströms lilla liistoria det behag, som man finner i gamla, halfförbleknade port.rStt friii inorinors mors och mormors dagar.
De äga kanske ingenting iitpragladt, det livilar öfver dem något matt, karalrte~~slöst, om man så vill, men andi, hvilken doft, hvillten poesi!
Det ar en lycklig id6 af författaren att jiist nit, d&amp; smaken för adet gamla.
ar så utpräglad, UP &amp; ammalt bohag, gamla målningar, gammalt porslin, med ett ord för allt som kommer under rubriken, antikt » ocli bar iirspmnglighetens stampel, att just då koinina med ett arbete, som i sig förenar nigot af allt detta, d. v. s. iiger det förghgnas poetiska behag.
Och hvar och en, som är aldrig så litet anstucken a f d e m a slags smaluiktiiing i var tid, skall tilltalas af Per Hallströms ~gainln iiistorinn.
Den ger oss i en interiör fran början ' af imevaranile sekel en in- tagande bild af lifvet sådant det den tiden tedde sig inom herniiiet och familjen, och det ar på samina g %ng en i all sin enkelhet gripande tragedi, som utspelas mot den lugna, idylliska bakgrunden.
H u r för- tjusande ä r ei lilla Anne-Marie tecknad, hur rörande hennes och ~ m a g i s t e r n s ~ oskyldiga roman, hur täckt ordnadt det lilla komedi- spelet, som utgör på en gång berättelsens hela intrig och k i i ~ n a, och hur obevekligt ödet i den kalla, haraklystnct farmoderns gestalt!
Det var ju den tiden endast a t t böja sig och resignera, a t t tiga och fram- lefva sitt lif med ett krossadt hjiirta eller a t t g; under i hopplös sorg öfver det oåterkalleliga.
Bokens 2 efterskrift D, den tillkonstlade imtidsfrökens iitgj iitelser, ar, tyckes det oss, den enda dissoniians i den för öfrigt s&amp; harmoni- ska koinpositionen.
Den &amp; r ditsatt i akt och mening a t t fraiiistalla kontrasten inellan vår tids och flydda dagars kriunotrp, men vi undra storligen huruvida nutidens unga dainer, oin de öf verliii f m d taget nedskrifva sina betraktelser öfver lifret i eii dagbok, görs det pb ett så tråkigt och snusförnuftigt satt.
31en denna enda falska ton för- mår ej förtaga det vemodiga behaget i denna idyll, i t hvilken f ö r t i alla fall vetat ge en lika Iiarrnonisk som racker afslutning.
a miss ly ckad kvinnokraft^.
af E2 !m fiZafi.ölib.
Fröken Keys tvenne så mycket omtalade föredrag, hvilka nu ut- kommit i broschyrform under titeln rrldissbrukad kvinnokraft^ och.
, Naturenliga arbetsoinrhden för kvinna ii^ Ila, utom alla i tidningar och tidskrifter förekommande geiiiniilen, gifvit anledning till en skrift med ofvannäinilda titel, hvilken ar ämnad a t t vara en bitande kritik öfver fröken Keys uttalanden i kvinnofrigan.
Soin vi på annat.ställe i det.t.a häfte ineddels en utförligare granskning af fröken Keys broschyr, torde ett närinare ingbende på.
f i x Idströms lilla skrift ej vara af nöden.
skiille blott önskat att förF: s i inånga afseenden Berättigade inpass varit iklädda en v#rdigare och mer vårdad form än som nu ä r fallet.
Meddelanden från Fredri ka-Bremer-.
Till Fredrika-Bremer-Förbundets ombud i Göteborg liar stjrelsen.
utsekt fröken Mzria Nordenfeldt.
In bjudning till en internationell kvinnokongress i Berlin, afsedd a t t liållas därstädes iilstiindaiide Iiöst i saiiiband ined inclustriiitsthll- ningen, liar koininit Förbiindet till handa.
I d h liar utgått från fri?
Lina Morgenstern, sedan inånga år en af de mest ansedda ledarinnorna af den inoderata kvinnorörelsen i Tysklapd, och har omfattats med lifligt intresse.
A h a n n n Stipendiefonden.
En lokalkowGt8 för &amp; eko ZiYn med syfte a t t &amp; stadkoinina medel till länets insats i Allmänna stipendie- fonden, stiftades ett sommant.räde H bro,bro slott den 12 febriisri under ordförandeskap.
.af fru landsliöfdingskan Svedelius.
Intresset fisr saken tyc ' lctes bland de närvarande lifligt och iitskgs Förbundets ombiid i Örebro, fröken Clia.rlotte von Esseil, till lokalkoinit8ris vice ordf örande.
4 1: 4: Till de för år 1896 ' från Allmänna Stipendiefonden som lediga förklarade 8 stipendier, Iiafva 49 sökande anmält sig.
/ fröken M a r i a Folkeson, som iiyligen aflagt sin medicine li- centiatexamen, har Sverige erhållit sin tredje kvinliga läkare.
Fröken Folkesoii blef student 1883 och ined.
kand. 1889. l i d Allmanna konst- och indusPriuPsfaillni~rgen 1897 i %fockhoIm ha i U~zdervisninys- och Hpgiemdskottelt 1 sektionen följande kviiiliga medlenimar blifvit invalda: fil.
fröken Ellen Fries, fröken Hilda Casselli, fröken Hulda Lundin, frbkcn Emilie Wirgin och nied.
Carolina Widerström.
I Hztsslöjdsiifskotiet., 2: dra sektionen, fru T. Grafströni, fru I. Petrelli, fru Elise Odelberg föd4 Altermaii och fröken Sofie Gisberg.
€n allmän svensk kvinnoförening har, efter hvad tidniiigariia upplysa, blifvit bildad i Helsingborg.
Föreningen larer satt upp fl111 likställighet ined mannen, politisk och kommunal röstratt på sitt prograin.
~ E f t biträdande skolråd af 15 för iindervisnirigen intresserade fruar inom sanihallet har Södei-liainns slioIdd Iiallat till sin sida.
Mali anser, a t t damerna lia bättre tid a t t afiagga besök i ~Iioloriia # n niiiii- nen, som förmiddagarna, då undervisningen pågår, äro upptagna af andra tjänsteåligganden.^ Så lyder en notis, som i dagarna cirlrule- r a t i pressen.
Då Söderhamn ej förut iigt nkgra kvinliga skolr %ds- ledamöter, lian ofvannlimudil fruars inval sksoni ru biträdande skolrad » förklaras därmed, a t t detta var det enda sätt, hvarpå den gifta kvin- nans hjälp kunde rinnas.
En norsk drakfreformförening kommer inom den nihiaste fram- tiden a t t bildas i Kristiania.
Initiativet diirtill a r taget af fröken Eristine Dahl, som under några å r studerat dl~äktreforiiirörelseii i Amerika och nu i Kristiania liållit ett par föredrag om densamina.
Fröken Dahl anländer i medlet af mars till Btocktioltn for a t t taga kännedom om Fredrika-Bremer-Förbundets dräktreformförening, dess modeller och dess arbetssätt.
Flere af föreningens modeller, sar- skildt skoldraliten, liafva redan kominit ganska i n ~ c k e t i bruk i Kri- stiania.
Fröken Dahl koininer a t t ri.
föreningens hsuiiiit~, den 23 mars i Läkaresallskapets lokal, liålla ett föredrag.
Politisk r ö s t r i t t för kvinnor.
I likhet med stnteriia MTyoiiiiug och Colorado har nu äfven stiiten Ctali beviljat politisk riistriitt å t kvinnor.
Sedan frkgiin, länge förbertdd, ~eiioiiightt olika fasrr segrade sistlidne november förslaget biide i tlct de~iiol; ratiskn.
och rqmblikiiuska partiet med 20,000 rösters majoritet.
Det f611 lagstiftande försaiiilingen framlagda förslaget Iiade följande lydelse: &gt;Bittt för medborgare i sta- ten Utah a t t utan Ltskilnad a f kön utöfvri röstriitt och bekläda äin- beten.
Bhde inanliga och kvinliga niedborgare i denna stat skola Atnjiita lika civila, politiska och religiösa rättiglicter och fiiriiikner.
V, O '
för kvinlig medicine studerande.
b Xtt stipendium utdelas för innevarande %r.
i kronor.
Fem hundra.
.a. '
Kompetent sökande tir kvinns,.
som aflagt mediko- filosofisk eller medicine kandiclatexamen.
Ansökningar skola före den 1 nästkommande.
April insirndas till Styrelsen för förvaltning af Fre- drika-Bremer-Förbundets stipendiefonaer, Stock-.
holm, samt atföljas af betyg öfver aflagda kunskaps- och exaniensprof samt präst- och l&amp;lrarebetyg, ägaiide.
sökande ingifva j iimvirl andra handlingar.
till stöd för an sökningen.
Af tilldeladt stipendium ager stipendiata lyfta Ei Fre- drika-Bremer-Förbundets byrå ena hglftcn den 31 Maj, andra liiilften den 15 December.
Stockholm .i Mars.
l 8 9 6..
Styrelsen för förvaltning.
a f.
Fre.drika- Bremer- Förbundets stipendiefonder.
1 8 Humlegårdsgatan 1 8 d 8 Götgatan 1 8 Drottninggatan 2 af Bomull, Liiine (Almedalils) och Ylle, största sorterade loger, till cle lag sta priser i AXEL HINDERSONS Gsriibod: Hötorget 13.
Priskurant siindes p5 begiiran.
- Filial: Götgntsii 18.
Stockholm, N; r 48 (519) Prenumerationspris pr å r: Idun e n s a m _ kr.
B: Iduns M o d e t.
» 3 Barnjarderoben » 3 Fredagen den 3 december 1897.
B y r å: Redaktör och utgift / are: FRITH 10F Klara södra kyrkog.
1 6, 1 A l l m.
HofboUr.
70 Öre pr noup.-rad.
t Carola J.Jet var en mild, vacker höstdag.
Den lilla kyrkan ute i Solna var fylld till sista plats.
Stilla och högtidligt skred ett sorgetåg fram till koret.
In genom fönstren silade de bleka sol- strålarna och gåfvo en sista hälsning åt henne, som nu hvilade tryggt och lugnt i den svarta kistan därinne.
Om en främling trädt in och frågat sig, hvem det månne var, som här följdes till grafvens ro, så skulle han säkerligen, med blicken fäst på den lilla skaran af djupt sorgklädda unga män och kvinnor längst framme i koret, ha svarat sig själf: » Det är en älskad moder. » Men närvaron af så många andra sörjande skulle därjämte ha sagt honom, att den döda varit af betydelse, äfven i en vidare krets.
Och han skulle nog ha gjort den iakttagelsen, att här hade begrafnings- gästerna icke infunnit sig » å dragande kall och ämbetes vägnar ».
De vemodiga ansikts- uttrycken och de få- rade blickarna talade på ett otvetydigt sätt om att de närvarande hyst sann vänskap och varm tillgifvenhet för fru Carola Boklund, hvars stoft de nu följ- de till den sista hvi- lan.
Det var år 1846 i München.
I en af stadens mest ansedda familjer var samlad en talrik skara gäster, hufvudsakligen förfat- tare och konstnärer.
Boklund.
Bland dem märktes två unga främlingar, som tilldrogo sig all- män uppmärksamhet genom sin behagfulla älskvärdhet.
Det var de svenska målarne Boklund och hans elev Höckert, som nyligen anländt till staden för att studera och för att deltaga i » det friska och färgrika konstnärslif », som vid denna tid rörde sig i München kring den konstälskande kung Ludvig.
Det hem, där de nu införts, tillhörde hofbankiren Marx.
Denne hyste ett lifligt intresse för literatur och konst.
Som han dessutom var i be- sittning af en betydande förmögenhet, kunde han ntöfva en stor- artad gästfrihet.
Också var hans hem en kär samlingsplats för framstående personligheter ur literära och konstnärliga kretsar i München.
Bland den Marxska familjens medlemmar märktes en 13 årig flicka, dotterdotter till bankiren.
Carola Stutt- gardter var född i Fürth, där fadern var affärsman.
Hon var vid hans död endast ett par år gammal.
Familjen bosatte sig då i München, och i morfaderns hem till- bragte Carola och hen- nes syskon en stor del af sin uppväxttid.
Det var där hon 1846 gjorde bekantskap med Johan Christopher Boklund.
Hon skänkte honom från första stunden en varm barns- lig beundran, och han skämtade gärna med den vackra mörkögda skolflickan.
— Emel- lertid gingo åren.
Boklund stannade allt-
IDUN 382 Skall kärleken rätteligen v ä x a till, så måste de äkta 189?
m a k a r n e dela allt m e d hvarandra.
H. Mortensen.
jämt i München.
Under skämtet och leken växte djupare känslor fram, och vid 17 års ålder lofvade Carola sin tro åt den nordiske främlingen.
Ä n n u fyra år stan- nade Boklund i München, återvände därpå till Sverige och blef år 1856 kallad till ledamot af Akademien för de fria konsterna och utnämnd till professor samt fick i upp- drag att vid nämnda akademis läroverk bilda en målareskola.
År 1858 hämtade han sin unga brud, och på sensommaren anlände fru Boklund till sitt nya foster- land.
I en atelier vid Klara norra kyrkogata — sedermera bebodd af bl.
a. konstnärs- paret Winge och baron Cederström — redde de båda makarna sitt första hem.
Atelier och sofrum — det var hela våningen, kök fingo de till en början reda sig utan, och Boklunds vänner brukade på skämt för- säkra, att allt hvad denne skaffat i hus- gerådsväg till sin hustrus ankomst var ett dussin punschglas!
Man kan väl förstå, att det fordrades en energisk vilja och en stor praktisk förmåga för att i ett främmande land finna sig tillrätta i förhållanden så olika dem hon vuxit upp uti.
Den älsk- värda och intelligenta unga frun redde sig dock med heder.
I mannens umgänges- krets fann hon också snart många trofasta vänner, som omfattade henne m e d stark sympati och jämnade vägen för henne.
Sin mans arbete ägnade hon ett lifligt intresse och var honom till stor hjälp vid den mängd olika uppdrag, som kommo honom till del.
Så t. ex. skötte hon vid utställningen 1866 en stor del af den korrespondens Boklund, i egenskap af ledamot i komitén för ord- nandet af konstutställningen, då hade att ombesörja.
När så professor B. år 1867 utnämndes till hofintendent och till direktör vid Akademien för de fria konsterna, var fru B. helt initierad i svenska förhållanden och fullt vuxen de många och maktpålig- gande plikter, som väntade henne i det nya hemmet i Akademiens byggnad.
Den gästfrihet och hjälpsamhet, som voro i så hög grad utmärkande för herr och fru B., fingo här de yppersta tillfällen att ut- veckla sig.
Karl X V: s glada konstnärskrets, hofvets herrar, akademiens elever och en mängd andra vänner — alla trifdes de väl i det gästfria hemmet, där de voro i till- fälle att beundra lika mycket den praktiska husmodern som denj behagliga värdinnan.
Fattiga och hjälpbehöfvande elever kunde alltid vara säkra på att i direktörens hem få bistånd med råd och dåd, och många af dem bevara ännu i dag i tacksamt minne den myckna välvilja de där åtnjöto.
En gång t. ex. hände det en elev, att han, när han målade på ett prisämne, fick en svår halsböld, och denna omständighet hotade att beröfva honom arbetsförmågan.
Men fru B. skötte bölden medels täta pålägg- ningar af varma grötar, och den unge konst- nären kunde arbeta vidare och vann priset.
Nu känna vi honom alla — det var Carl Larsson.
I detta sammanhang må nämnas, att fru B. var mycket hemmastadd i sjuk- vård.
Vid samaritkursernas inrättande i Sverige var hon en af de första deltagarna.
Boklund var som bekant Karl X V: s lärare i målning och en af hans närmaste vänner.
På somrarna ville kungen ha honom i sin omedelbara närhet, och familjen bodde där- för på det för kung Karl och hans närmaste krets så kära Ulriksdal.
Från vistelsen därute mindes fru B. många drag af kun- gens glada lynne och hjärtegodhet, och Ul- riksdal förblef henne alltid kärt.
» På den tiden var det sol och lifsglädje i konstens värld, och kung Karl var den af alla älskade medelpunkten, » yttrade fru B. många gån- ger.
Boklund hyste den innerligaste till- gifvenhet för sin monark, och han hämtade sig aldrig fullständigt efter det förkrossande slag han erhöll genom konungens död.
Utom de yttre plikter, som under alla dessa år hvilade på fru B., hade hon äfven det ansvarsfulla värfvet att vårda och upp- fostra en stor barnskara.
Inom det bok- lundska äktenskapet föddes åtta barn, två söner och sex döttrar.
Sina moderliga plikter uppfyllde fru B. med aldrig sviktande tro- het.
På sin dödsbädd yttrade hennes man en gång farhågor för hennes och barnens framtid.
» Jag lämnar dig ju ensam med sju oförsörjda barn, » sade han.
» Hur skall det gå för er alla? » Men fru B. lugnade honom i det afseendet fullständigt och gaf honom ett heligt löfte att fullborda barnens uppfostran och söka göra dem till verk- samma och dugliga samhällsmedlemmar.
Och det löftet infriade hon till fullo.
Ord förefalla fattiga, ' när man vill tolka den outtröttliga moderskärlek, hon ägnade dem.
Men sällan har väl också en mor så rikt belönats af barnens genkärlek och full- ständiga förtroende.
De flesta af dem byggde redan under hennes lifstid egna hem, men aldrig rönte hennes barn en fram- gång, aldrig drabbades de af en sorg, utan att de först skyndade till modersfamnen för att där få sin glädje delad, sina bekym- mer lindrade, för att där jubla ut sin glädje eller gråta ut sin smärta.
Aldrig läto de af annat än sjukdom eller bortavaro hindra sig från att, dagligen besöka henne.
För barn och barnbarn var hon, för att begagna hennes egna ord om Karl X V, » den älskade medelpunkten ».
Man skulle kunna tro, att fru Boklunds tid och krafter så togos i anspråk af hem- mets plikter, att hon ej kunde skänka sitt intresse åt utanför liggande saker.
Gällde det att lindra nöden, att " trösta sorgen, att verkligen hjälpa lidande medmänniskor, alltid var hon färdig att offra tid och arbete.
Så t. ex. ordnade hon år 1891 helt och hållet på egen hand och med stora personliga ansträng- ningar, det hellqvistska tafvellotteriet, i syfte att skaffa Hellqvists i mycket små omständigheter varande änka och barn ett litet kapital.
Hon hade också den glädjen att se detta sitt arbete krönas med fram- gång.
Det är väl till att märka, att fru B. ej var genom något särskildt vänskaps- band fäst vid denna familj.
Men hon råkade händelsevis fru Hellqvist ute i Tyskland och fick kännedom om hennes och hennes barns svåra belägenhet.
Mer behöfdes ej för att fru B. skulle åtaga sig att söka på ett verksamt sätt hjälpa och stödja.
Hal- var ett lidande, som hon kunde lindra; i dylika fall fanns ej hos henne någon tvekan, och hon stannade aldrig på halfva vägen.
I Dräktreformföreningens sträfvande tog hon alltifrån dess stiftande verksam del.
Hon var i 11 år ledamot af styrelsen och under flere år föreningens kassaförvaltare.
I hennes gästfria hem höll styrelsen sina sammanträden, och hos alla dess medlem- mar väckte hennes bortgång stor saknad.
Det var en glädje att samarbeta med henne, och aldrig förspordes från hennes sida några störande inverkningar.
Hon var villig som få att åtaga sig uppdrag för föreningens räkning och ända in i det sista intresserad af dess verksamhet.
Det var fru B. som, för Dräktreformföreningens räkning, från Tyskland till Sverige införde den nu så all- mänt brukliga Lahmannsbomullen.
För literatur och konst hyste fru Bok- lund alltifrån barndomen varmt intresse.
I hennes morfaders hem umgicks bl.
a. Heinrich Heine, och en af hennes närmaste ungdomsvänner var den populäre författa- ren Felix Dahn.
Hans novell Felicitas öf- versatte hon till svenska.