Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Bland de öfriga körverken på pro- grammet var det af Max Zenger en intressant bekantskap liksom, särdeles den senare, af Myr- bergs » Höstbilder », som föredrogs förträffligt och måste bisseras.
En ypperlig tolkning fick Brahms klarinettkvintett genom hr Kjellberg ska kcartetlen.
Hr Hallen och den Aulin anförde.
ty Fröken och, snickare.
Danmarks första kvinnliga snickarelärling avancerade här om dagen till gesäll.
Det är en 26 årig dotter till en sjö- kapten, fröken Sophie Christenscn, som af lust att bryta sig en själfständig bana gaf sig i snic- karelära, som hon nu med heder genomgått.
En lärarinnas E / i svensk roman.
kulturbild, tecknad på verklighetens grund för Idun af Algot Sandberg.
Moderns form ijn dar rätt.
I staten New- york gäller sedan den 23 sistlidne mars följande (Forts.) lag: » Gift kvinna är hädanefter medförmyndare (joint guardian) för sina omyndiga barn.
Hon ^rTVerstin gick gråtande till prosten, som såg mycket har samma lagliga myndighet, samma rättigheter generad ut och menade att hon skulle lugna och skyldigheter som mannen.
Efter den ena sig, så fick hon nog sina pengar.
Nämdeman- makens död är den andra ensam förmyndare öf- nen var bara litet kort om hufvudet.
Ett par dagar ver de omyndiga barnen. » efter sådana uppträden fick Kerstin vanligen sitt tillgodohafvande, och glad delade hon med sig åt 1 fem andra nordamerikanska stater, nämligen Axel, fastän hon hade smått nog, ty dessa ofta Jowa, Kansas, Nebraska, Oregon och Washington, upprepade penningbortskickningar togo mera på gälla liknande lagar.
Kerstins ekonomiska ställning, än hon själf ibörjan * ville tro.
Turistdräkt för damer.
Den af Dräktre- Tiden gick, och vid midsommar skulle det blifva formföreningen antagna modellen till turistdräkt biskopsvisitation i Akelösa.
Redan ett par måna- är nu färdig och exponeras hos fröken Ohlsson, der i förväg utgjorde denna väntade tilldragelse Blasieholmstorg 14 härstädes.
Den smakfulla och allmänna samtalsämnet inom församlingen.
Stifts- i alla afseenden praktiska dräkten rekommenderas chefen var nyutnämnd och skulle för första gängen till damernas benägna påseende.
besöka pastoratet.
Prosten förmanade bäde lärare och lärarinna att göra allt hvad de förmådde, för att skolförhören måtte gå så bra som möjligt, ty biskopen var en sträng man, som med särskildt intresse omfattade folkskolan.
Kerstin gjorde sitt bästa och tyckte själf, att hon borde få heder af sina flickor, både de små och de stora.
Ty hennes skola var förenad folk- och småskola.
Operan, som på grund af mellankomna De märkliga dagarna nalkades.
Prostgården sjukdomsfall måst något uppskjuta sin tillämnade fäjades både utan och innan, och prostinnan ängs- nyhet Ad.
Adams » Giraida », har ett antal gånger för siades, så hon nästan blef sjuk, för den stora goda hus uppfört Meyerbeers » Profeten ».
Fröken visitationsmiddagen, som skulle äga rum själfva Wolf har därvid alternerat med fröken Almatl i midsommardagen.
De båda skolhusen pryddes Fidés ' parti.
Om än hon icke kan anses lika med äreportar utvändigt och kläddes inne med lyckligt lösa sin uppgift som den sistnämnda, hvil- stora knippor af de fagraste blomster.
Allt var kens förtjänstfulla prestation vi senast omnämnde, slutligen redo till det stora besöket.
gaf hon dock en i det hela god bild och lyckades i den stora kyrkscenen i fjärde akten höja sig till Tidigt på morgonen midsommaraftonen anlände verkningsfull kraft.
biskopen med sin notarie.
Han var en ståtlig, något grånad man, sirlig till sätt och åtbörder, K.
Dramatiska teaterns nyhet för veckan tillhör och det låg något chevalereskt öfver hela hans en konstgren, som man nutilldags blifvit van att person.
Notarien var liten och kutryggig med ett allt mera sällan finna odlad på denna scen — hår och skägg, som stötte nästan i grönt.
Det det stora tragiska skådespelets.
Också kan ej för- syntes på hela hans ödmjuka uppträdande, att nekas att uppförandet af Lessings » Emilia Galotti » han fruktade sin chef som ett öfvermäktigt väsen.
egentligen endast kunnat bekräfta, hur de inom I skolan sutto flickorna nytvättade och välklädda andra områden så dugande krafter, öfver hvilka och väntade på det högtidliga ögonblick, då bi- teatern förfogar, ställa sig tämligen främmande skopen skulle träda in i salen.
Kerstin kände sig inför det s. k. stora dramats uppgifter.
» Emilia nervös.
Om han inte skulle bli belåten!
Om Galotti » är dock, på samma gång som en karak- flickorna af pur rädala skulle dumma sig!
täristisk sedemålning från den upplysta despotiens Slutligen, efter lång väntan, anlände biskopen, tidehvarf, ett tekniskt välgjordt verk, som ännu åtföljd af prosten och notarien samt skolrådsmed- verkar så föga föråldadt, alt det oaflåtligt håller lemmarne.
Efter dem kom en hel skock af för- publikens intresse spändt.
samlingsbor, mest kvinnor, som stodo där och Ärliga bemödanden samt rutin kännatecknade nego, bara biskopen såg åt dem.
Han bar sitt emellertid såväl hr Örtengrens Odoardi Galotti kors kring halsen, och på vänstra sidan af den som hrr Personncs Marinelli och Skånbergs svarta prästrocken glittrade nordstjärneordens prins.
Hr Palme spelade Emilia Galotlis lycklige kommendörsplaque Barnen stirrade, så att de brudgum med den mest tragiska uppsyn — han icke kommo sig för att sätta sig, fastän biskopen tyckes bli allt mera dystert anlagd, hr Palme!
gjorde upprepade tecken därtill.
Han hälsade De kvinnliga uppträdande fingo utan gensäaelse nedlåtande på Kerstin, som bugade sig så sirligt, mera af äkta känsla ur sina uppgifter, i synnerhet som hon engång lärt sig i dansskolan, och han framstod förtjänstfullt fru Fahlman i den eldiga började halfhögt samtala med henne.
Hans röst grefvinnan Orsinas roll, för hvars våldsamma var något tillgjord, och han hade detta kvinnliga känslolif3 skiftningar hon fann kraftigt gripande uttal på sje ljudet, som icke kläder en karl, då uttryck.
Titelrollen var öfverlämnad åt fröken han talar.
J a n s o n, som nog i densamma verkade både ner Så steg han i katedern.
vös och osäker, men dock äfven lät framglänsa » Stå upp, små flickor, » sade han, » vi skola till drag, som, när de en gång mognat och vunnit en början gemensamt sjunga salmen 342 den 4, stadga, kunna låta en hoppas att få skåda den 5 och 6 verserna i vår svenska salmbok. » verkligt stora tragediennens ansikte.
Kerstin satte sig till orgeln.
Och sången ljöd: I alla händelser måste man vara teatern tack- » Hvad nyttigt är, gif Gud, jag det må lära, sam, för att den bevisat sin goda vilja — och Beflita mig därhos om dygd och ära; kanske äfven, under nu rådande förhållanden, ej Min ungdomstid ej nöta fåfängt bort!
så litet mod — att uppehålla en konstart, som Det läras bör är drygt, men tiden kort. » aldrig borde få utdö å vär främsta scen.
Johansons Möblerings-Affär, 143 Teater och musik.
Stor ibland utställning och försäljning at alla slags moderna Smyrna-Mattor och elegant.
samt Gardiner m.
Möbler, Sängar Fullständig eller deiris möblering Egna Snickare- och Tapetserareverkstäder.
— och Sängkläder, Möbeltyger, Mattor, och dekorering af våningar Reel b e h a n d l i n g.
där- verkställas stilriktigt — Billiga priser.
IDUN Efter en formfulländad bön började sedan för- höret.
» Vi begynna, » sade biskopen, » med all kunskaps grundval och ursprung: vår heliga kyrkas lära, sådan den finnes affattad i vår katekes, och vi kunna taga till utgångspunkt Herrens bön.
Vill fröken vara så god. » Han satte sig jämte prosten och skolrådsmed- Iemmarne längst framme i salen.
Kerstin darrade.
Hon kände, att hans blickar betraktade henne I början gick det knaggligt nog.
Barnen tycktes nästan ha förlorat både minne och förstånd, och deras uppmärksamhet drogs oupphörligen bort till den allvarliga kretsen därframme vid katedern.
Men så småningom blefvo både de och Kerstin varma i kläderna, och det gick bra nog.
Likaså när det gällde svenska språket, hvars vikt jämte religionsundervisningen biskopen i ett litet tal sär- skildt framhöll Förhöret varade goda två timmar, och vid dess slut gaf biskopen sitt omdöme, hvilket notarien mellan sina idkeliga snusningar skyndade sig att uppteckna.
Han hade funnit undervisningen på det hela taget välbedrifven, hvadan dess resultat i allmän- het kunde anses godt.
Dock var det ett och an nat som briste.
Särskildt hade han tyckt sig finna, att kristendomsundervisningen företedde en och annan lucka, och i svaren hade han tyckt sig finna en och annan anstrykning af seperatism, hvilket gaf honom anledning att hälla ett strängt förmaningstal till den församlade meningheten om vådan af dessa söndringens tider icke bygga på den enda grund, som var beståndande: den he- liga, allmänneliga kyrkans.
Äfven syntes det honom som om svenska språket borde ägnas mera omsikt.
Det vore, hvad religionen utgjorde för själslifvet, det grundläggande för all sann kun- skap, men hvad han sålunda anmärkt, ansåg han till dels bero på det nyligen skedda ombytet af lärarinna, och han tillförsåg sig, att såväl hon som skolrådets ärade herr ordförande skulle be- hjärta de anvisningar han i dessa fall gifvit.
föreskrifter i detta fall voro tydliga nog.
Till sist uttalade han den förhoppningen, att skolrådet skulle göra allt, hvad på det ankomme, för att snarligen få småskolan skild från folkskolan, ty i annat fall skulle undervisningen aldrig kunna gifva ett fullt tillfredsställande resultat.
Efter ytterligare en betraktelse af religiöst in- nehåll och afsjungandet af ett par salmverser var skolbesöket till ända och barnen rusade ut för att få se ännu en skymt af biskopen, innan han be- gaf sig till den andra folkskolan, där gossarne undervisades.
Kerstin kände det, som om en tyngd fallit från hennes bröst, när förhöret var slut, och inkommen i sin kammare brast hon i gråt.
Det var reak- tionen efter den nervernas öfverspändhet, hvarför hon i flere dagar varit utsatt.
Dagen därpå var hela socknen i kyrkan, som också var pyntad med grönt.
Högtidligheten till ära predikade prosten själf högmässan.
När han började med sin skrofliga stämma, knuffade bond- gubbarne hvarandra i sidan.
» Känner du igen det, Larsson?
Det där ha vi nu hört i tjugu år på den här dagen. » När gudstjänsten var slut, trädde biskopen för altaret.
Där stod han, högrest och ståtlig med sin kräckla af silfver i handen och det gyllene biskopskorset glänsande i solskenet.
När salmen förtonat från orgelläktaren började han med höjd stämma: » Och jag hörde Herrens röst, att han sade: Hvem skall jag sända?
Men jag sade: Här är jag, sänd migl Och han sade: Gäck åstad och säg till detta fol- ket: hörer och förstår det icke; ser och märker det icke.
Förstocka detta folks hjärta och låt de- ras öron lomhördt vara och förblinda deras ögon, att de intet se med sina ögon eller höra med sina öron eller förstå med sitt hjärta och omvända sig och varda salige.
Men jag sade: Herre, hur länge?
Han sade: till dess att städerna öde varda utan innebyggare ocb husen utan folk och rriarken ligger platt öde. » Med dessa ord.
hämtade ur profeten Esais sjätte kapitel, kommer jag till eder.
Det kan synas eder ett hårdt tal, meu i dessa förstockelsens tider är Men hvad han med smärta erfarit var den höga procenten af utan laga förfall frånvarande skol- barn, och han uppmanade skolrådet att i detta fall noga ställa sig skollagen till efterrättelse, hvars Bidrag mottagas med tacksamhet.
Signaturer eller namn böra, om de önskas offentliggjorda, utsättas under hvart och ett insändt bidrag.
R K A det en herrans tjänares plikt att säga ett väckel- sens ord » Och så begynte en straffpredikan mot ohörsam- heten och den andliga kallsinnigheten, så att kvin norna började snyfta och männen förvånade sågo på hvarandra.
Prosten skrufvade sig på sin stol, synbarligen obehagligt berörd.
Men så slutade det långa talet med några tröstens och hoppets ord, som kommo tårarne att flyta än ymnigare här och hvar i bänkame.
Efter visitationstalet steg biskopen ned på stora gången.
Där var fjorårets nattvardsungdom sam- lad och de förhördes nu skarpt i sina stycken.
Till sist vände sig biskopen till de äldre försam- lingsmedlemmarne för att med dem samtala om » salighetens väg ».
Till grund lades dagens epi- steltext, hvilken gummorna snyftande fingo läsa ur sina stora salmböcker.
Allt delta drog ut på tiden, så att vid den hållna kyrkostämman icke många af gubbarne voro kvar.
Nu upplästes af notarien med knappt hörbar stämma, då och då afbruten af astmatiska anfall, protokollet för gårdagens specialvisitation, och biskopen betonade ytterligare några punkter däri.
Så reste han sig från stolen.
» Jag frågar nu eder herr prost, om ni har nå- got att anmärka mot församlingens skollärare, lärarinna och öfriga betjänte? » Prosten sneglade på skollärare Eriksson, men svarade bugande nej.
Samma fråga ställdes sedan i samma ordalag till läraren och lärarinnan, till skol- och kyrkoråd.
(Forts.) Innehållsförteckning.
Aurora Storckenfeldt; af C —.
— T r o dtkter; af Buqo Gyllander.
— Noltao; af » — «fer ».
— » Det är hälsosamt »: K r o p p e n s vård.
— I skuggan: berättelse af Ernst Lundquist.
— Just nu I — » Ur.der sitt stånd »; några betrak- telser öfver ett anniätkningsvärdt tidstecken af Efraim Ro- senius.
— Pastellmålning; för Idun af S.
— Litet s p r å k - ligt o m en » N i - m å n a d »; af » JVi-rän ».
— E n lärarinnas r o m a n; en svensk kul- turbild, tecknad på verklighetens grund för Idun af Algot Sandberg (Forts.) — Tidsfördrtf.
velse är det i kedjan följande ordets begynnelsestafvelse, och det sista or- dets slutstafvel.se är det första ordets begynnelsestafvelse.
Orden betyda: 1) världsdel, 2) grupp, 3) opera, 4) vetenskapsman, 5) koloni på Afrikas kust, 6) grekisk fältherre, 7) en af Shakespeares kvinnofigurer, 8) fältherre och statsman, 9) sjö i Amerika, 10) kvinnonamn, 11) kruk- växt.
Rebus.
lösning på franska.)
Mitt första ett pronomen är personligt, fler än en, ma cbére.
Mitt andra är ett utrop blott.
Mitt tredje minus n har fått af list och grymlet mycket nog och smyger lömskt omkring i skog.
Mitt fjärde nunnans fristad är.
N:r 26 (132) Amionspris: 35 öro pr petitrad (10 stafvelser).
För » Platssökande » och » Lediga plalser » 25 öre.
Tidningen kostar Redaktör och irtgifvare: endast I kr.
Tor kvartalet, med Iduns- Mode- och Nönstertidning F R I T H I O F H E L L B E R G.
I kr.
65 öre; Träffas S byrån kl. 10 — 11.
Grefvinnan Allra Telef.
6 1 4 7 Utgrifning-stid: hvarje helgfri fredag.
Lösnummerpas: 15 öre (vid kompletteringar).
Byrå: Drottninggatan 4 8, 1 tr.
Prenumeration sker i landsorten å post- anstalterua, i Stockholm hos red., i boklådorna och tidningskontoren.
M a l v i n a D e la G a r d i e.
an må icke in- billasig, att den, ' som bär titel af » öfverhofrnästa- rinna hos hennes majestät drottningen », kan hafva sä lugna och fridfulla da- gar.
Det är sannerligen ej en syssla » blot til Lyst » — och ära, om den äf- veu medför den senare, ty en öfverhofmästarinna innehar samma rang som riksmarskalken hos ko- nungen.
Platsen medför äfven ett stort ansvar.
Näst drottningen själf är det öfverliofmästarinnan, som representerar detkvin- liga hofvet oeh angifver tonen.
I drottningens frånvaro är hon ensam om att föra spiran och bestämmer alla anordnin- gar och all ceremoniel.
På henne beror i icke ringa grad de kvinliga funktionärernas utnämnin- nar och dessutom har hon hufvudinseendet öfver sin drottnings ekonomiska hofhållning.
hvarje bref innehåller bö- ner om hjälp och under- stöd, så skulle de san- nerligen häpna.
Dessa bref kunna ibland uppgå till 50 ä 100 stycken från vidt skilda håll.
En drottning kan icke vara allvetande oeh icke heller kan hon hjälpa alla, så mycket mer som hon genom sin höga ställning icke kan känna alla yttre förhållanden.
Här måste öfverhofmästarinnan och oftast den tjänstgörande kammarfröken gripa in ocb reda ut förhållande- na, hvilka ibland kunna vara ganska kinkiga, ty här gäller ju frågan att hjälpa rätt och vara va- ken mot bedrägerier och humbug.
Det är således på mångfaldiga sätt en ansvarsfull plats en » Öf- verhofmästarinna vid K. Maj.ts hof » bekläder och säkert är, att därtill for- dras både hufvud och hjärta, praktiskt förstånd oeh den utsöktaste takt.
Den intimare beröring hon genom alla dessa om- ständigheter kommer uti till sin herrskarinna har äfven en annan viktig betydelse.
Och denna är välgörenhetens ordnande.
Om Iduns läsarinnor kun- de ha en aning om den kolossala post en furst- inna nästan dagligen mot- tager, där nästansågodt som Det är blott ett par veckor sedan vi läste i de dagliga tidningarne om, att konungen och drott- ningen gifvit en familje- middag för den afgående öfverhofmästarinnan hos drottningen, grefvinnan Anna Elisabeth Malvina ^1.
O, hur mången törnestängel Står ej naken i naturen, Som behöfde kärlek blott, Blott en solblick af ett hjärta, För att kläda sig i rosor Och hvart väsens glädje bli.
f. J^.
De la Gardie, född von Plåten.
Det var ett Ack, skänk mig hvila långt från staden afsked, som nog kändes djupt af både drott- kvaf ningen och grefvinnan, ty kronans höghet hade af gröna tufvan låt mitt hus bli täckt, här icke förmått att resa en skiljemur mellan tvänne kvinnohjärtan.
De voro ganska nära men låt en blomma dock uppå min graf visa få för mänskors släkt.
förenade, och vänskapen grundlades, redan då min fristad den nuvarande drottningen anlände till Sverige.
För att nu nämna några data vilja vi om- tala, att grefvinnan är född den 8 mars 1824, Ty skogen stads jag älskat i mitt lif dotter af generalmajoren Fredrik Christian von då döden kommer, vill jag slumra där, Plåten och hans maka Christina von Stocken- ström.
Hon ingick äktenskap med öfverste- ty rökiy stad, med äflan, kamp och kif bär.
kammarjunkaren grefve Axel Jacob De la ej ostörd hvila i sitt sköte Gardie den 24 augusti 1845, hvarefter det ny- Men djupt i enslig skog, där får jag gifta paret begaf sig på resor, under hvilka frid Frankrike och Italien besöktes.
och rena Jl ' äktar, svalkad solskensglöd, Efter återkomsten tillbringade grefvinnan med sin make en del år, ömsom i Stockholm dit hinner icke världens lumpna strid ro, när jag är död.
och under somrarne på Hamiltonhouse vid att störa grqjvens Helsingborg.
Den 4 september 1863 blef gref- vinnan utnämnd till statsfru hos drottning Lo- visa, hvilken varmt berördes af hennes blida Och när du lagt mig där, ej tårar gjut väsende, och under många år var hon den för mig, nej, blott för dem, som lemnats hjärtegoda drottningens käraste sällskap.
Men kvar, döden bröt bandet och nu följde en tid, under hvilken grefvinnan blott tidtals besökte hofvet, för dem, som ännu bida kvalens slut, till dess hon den 27 januari 1880 utnämndes då jag befrielsen ren vunnit har.
till öfverhofmästarinoa hos drottning Sofia, Ty hvem skall tälja om, hvad ondt jag hvilken ansvarsfulla plats hon beklädt till för gjort,^ kort tid sedan, då hon af helsoskäl anhöll om när jag min trånga graf så fjärran får?
sitt entledigande.
Tänk vänligt på mig, tänk ej smått och Då prins Karl så svårt insjuknade i tyfus i Konstantinopel år 1885 och hans föräldrar skyndade den långa vägen till sonens sjukbädd, medföljde grefvinnan De la Gardie för att trösta och bispringa sin drottning.
Den ho- tande sorgen förbyttes i glädje, då prinsen småningom tillfrisknade, en glädje, som lifiigt delades af sultanen, hvilken på allt sätt firade Sveriges konung och drottning.
Vid afskedet från den orientaliska hufvudstaden bekläddes grefvinnan De la Gardie med Chefakatordens första klass.
Grefvinnan har nu dragit sig tillbaka till privatlifvets lugn, till det både stolta och vackra Hamiltonhouse vid sundets strand, men tyvärr hann hon knappt anlända dit, förr än hon insjuknade och måste intaga sängen.
Det är dock att hoppas, att hennes helsa skall blifva återställd, och i den tanken meddelar Idun i dag hennes bild — bilden af en hjärte- god kvinna oeh tvänne drottningars väninna.
stort, men framför Låt mig få allt ej gjut ro.
en enda Så lång min lår!
vand / ung var, en ojämn strid i världens kamp jag där styrkan och rikdom rätlen på aldrig där fattigmän och hyrda får sin sida oförrätter stå led, i Herrans bänken börsmagnaten så låt mig byta kyrkogårdens stred, har hus bär — grus mot skogens mylla mjuk, när död jag är!
Indirekte.
Af A ve.
(Sisla artikeln.)
australiska skaldinnor.
Tolkade för Idun af K a r l Benzon.
I. ytGNES J^EALE: När jag är död.
^ / ^ar jag är död, i skuggad o, låt mig koda däld, där vilda dä blomster gro, där gyllne ljus från oesllig himmel och Jageisäng förljufoa må mitt bo.
blå Hemlig drifkraft.
ajoren på Ängsbacka gifte sig för an- • dra gången med en dam, som ännu W ej uppnått fyrtiotalet, och som såg ut att knappt vara tjugufem.
Somliga påstodo, att hon sminkade och målade sitt ansikte, andra försäkrade, att färgerna på kinder, ögonbryn och hår voro naturliga; alla voro ense om, att hon var en mycket älskvärd, kvick och behaglig dam, fri från all högfärd.
Majorens hus blef snart det gladaste och mest eftersökta i samhället!
Fru Ida förstod att umgås med alla klasser, och utan att hafva gjort några synbara ansträngningar för att JR.UNEBERG.
blifva tongifvande, var hon detta inom några få månader.
Majoren lefde upp på nytt, hvadan det ej så mycket förvånade folk, att han nu för första gången i sitt lif visade intresse för po- litiska frågor och hade en bestämd mening om, hvem som vid nästa valperiod borde bli valkretsens representant.
Majoren påstod sig hafva i en helt ung köpman upptäckt ett politiskt snille.
I början småskrattade man åt majorens » upptäckt », ty man såg i hans kandidat blott en mångtalande man utan djupare insikter, som därtill gift sig af kärlek » vida un- der sitt stånd », så att han hittills haft att välja emellan att gå ensam på familjebjud- ningar och fester eller att dela hustruns ban- lysning ur sällskapslifvet.
Han hade valt detta senare.
På majorens första bjudning syntes herr och fru Teilen för första gången i » societe- ten ».
Frun var en ovanligt vacker dam med ett tämligen ledigt sätt, men ögonen voro skygga och ostadiga och blicken for ofta, liksom hjälpsökande, mot festens strålande värdinna.
Denna visade också den lilla frun en påfallande uppmärksamhet.
Sällskapet icke allenast försonade sig med den vackra uppkomlingen, utan fann henne till och med vara fullt presentabel, sedan man hört, att » majorskan » berömt hennes smakfulla diäkt.
Telléu höll, till allas öfverraskning, ett tal på vacker vers och så blixtrande kvickt, att han därefter blef aftonens hjälte.
Majoren hade j u haft rätt: Teilen var ett snille och därtill en talare af rang.
Majoreu behöfde ej mera anstränga sig för att skjuta fram sin kandidat, ty sedan paret Teilen en gång fått fast mark under foten samt smak på de rönnbär, hvilka förut synts dem vara sura, emedan de suttit för högt för dem, förstodo både herr och fru att allestä- des göra sig nyttiga och behagliga, utan att inför samhällets stödjepelare oeh rangperso- ner glömma denna underdånighetsmin, som kännes så välgörande för personer, hvilka älska beskyddarerollen.
Som genom ett trolleri blef Teilen vice konsul, och nu skrattade ingen mera vid före- ställningen, att han kunde komma att blifva representant för valkretsen.
Då inga frågor, som särskildt berörde kret- sens intressen, under denna period voro på dagordningen, kräfdes ej, att Teilen aflade någon politisk trosbekännelse, något som möj- ligen kunde ha satt mannen i förlägenhet.
Som det nu var, uppnådde han, utan syn- nerlig strid, ett mål, hvarom han troligen al- drig drömt, förrän majoren upplyst honom om hans politiska snille.
Somliga människor tyckas hysa den före- ställning, att personer, hvilka egna sig åt ett eller annat vetenskapligt studium, likna spe- lande orrar däri, att de äro döfva och blinda för allt, som föregår omkring dem.
Majorens vackra fru hyste säkert en sådan föreställning om den gäst, som en gråkall februaridag blifvit vänligt erbjuden att göra
några anteckningar vid hennes eget skrifbord.
Själf gick fru Ida i nervös hast upp och ned i hela raden af våningens ram, blott nu och då stannande för att se ut genom något fön- ster.
Majoren hade farit ut.
» Fru Teilen! » anmälde kammarjungfrun.
» Jag väntar henne.
Och säg till hushål- lerskan om kaffe! » Gästen vid skrifbordet steg upp för att i ett gästrum afsluta sitt arbete.
» Nej, för all del, sitt kvar.
Det är bara lilla fru Teilen.
Edert rum är ej varmt nog.
Sitt ni bara i ro här, om ni behagar! » Hon såg tankspridd eller upprörd ut och skyndade nu hastigt emot sin nya gäst, som hon utan vidare drog med sig in i salongen bredvid sitt arbetsrum.