Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Maj:t vidare uti särskilda skrivelser till Rikets Ständers Statsutskott af den 3 Juli och den 4 September innevarande år tillkännagifvit, att dylika förskott, enligt samma skrifvelser åtföljande, uti Stats-kontoret upprättade förteckningar, uppgått under sednare hälften af nästlidna år lill 31,242 R:dr 10 öre, förutom ett till brobyggnader m. m. inom Jemtlands län disponerad! belopp af 10,299 R:dr, i afseende hvarå E. K. Maj:l, i sammanhang med annan fråga, till Rikets Ständer gjort särskild nådig framställning, samt under innevarande års förra hälft till 38,907 R:dr 23 öre.
Expeditions-Ulskottel Förslag- till under d. Skrifvelse, N:o i54. 11
Vid granskning af samtliga nyssberörda förteckningar hafva Rikets Ständer icke baft något att emot de deri upptagna utgifterna erinra, hvadan Rikets Ständer, tili ersättning för ofvanberörda af Stats-kontoret förskottsvis bestridda utgifter, anvisat en summa af 182,560 R:dr 53 öre, alt, enligt E. K.
Maj:ts disposition af Rikets Ständers Riksgälds-kontor utbetalas.
1 sammanhang härmed, och då statsmedels anvisande under förskottstilel ej lämpligen torde böra ifrågakomma för andra behof än sådana, som ej kunnat förutses och för hvilka således särskilda anslag ej kunnat uppföras, men några af de nu till ersättning anmälda utgifter synts Rikets Ständer vara af beskaffenhet, att de fortfarande kunna blifva för de uppgifna ändamålen erforderliga, hafva Rikets Ständer ansett sig böra hos E. K.
Majit i underdånighet anhålla, att, derest en elfer annan af berörda utgifter skulle befinnas vara af fortgående natur, E. K.
Majit då måtte, för så vidt sådan åtgärd ej redan blifvit vidtagen, till Rikets näst sammanträdande
Ständer göra nådig framställning om de särskilda anslag, som i sådant hänseende kunna finnas erforderliga.
N:o 154 Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 10 Nov. 1863.
Presle-Ståndel den 10 — — Borgare-Slåndet den 10 — — Bonde-Slåndel den 11 — — Rikets Stunders underdåniga Skrifvelse, i anledning af Kongl. Majlis nådiga Proposition, angående reseersättning och dagtraktamente till ordföranden och ledamöterna uti nämnderna för reglering af presterskapets aflöning m- m.
(Slats-Utskollets Utlåtande Nio 177.) S. A. K. Uti Nådig Proposition till Rikets Ständer af den 13 sistlidne Mars har E. K.
Majit behagat meddela, hurusom, — efter det Rikets Ständer, i skrifvelse den 6 Juli 1857, med förmälan att presterskapets aflöningssätt icke allenast vore i (lera hänseenden mindre lämpligt, utan ock gåfve anledning lill tvister emellan lärare och åhörare, 12 Expeditions- Utskottets Förslag lili underd.
Skrifvelse, N;o i64. yttrat sin önskan alt en förändring deri måtte uti tillika antydd rigtning varda vidtagen, saint Kongl. Majit och Rikets Ständer sedermera gemensamt fastställt de grunder, hvilka vid reglering af presterskapets aflöning borde följas, — E. K.
Majit låtit genom utsedde komiterade utarbeta förslag till författning angående allmänt ordnande af denna aflöning, och, efter granskning af detta förslag, den 11 Juli nästlidna år nådig förordning i ämnet utfärdat.
Uti den till Rikets sednast församlade Ständer af E. K.
Majit aflåtna framställning rörande löneregleringen hade ej förekommit något förslag, på hvad sätt och af hvilken de kostnader, hvilka med regleringen blefve förknippade, skulle utgöras, och ett allmänt stadgande derutinnan hade ock varit af beholvet mindre påkalladt, enär, enligt denna framställning, regleringen skolat ske endast i den mån den, utan förnärmande af vederbörandes rätt, kunnat tillämpas.
Vid ärendets behandling under sednaste riksdag hade förslaget i sistberörda del blifvit af Preste-Ståndet bifallet, men då de öfriga Riks-stånden förenat sig derom, att regleringen borde företagas så fort sig göra läte, äfven der den ej snarligen kunde bringas i tillämpning, och E K.
Majit till detta Rikets Ständers beslut lemnat sitt godkännande, så komme, på sätt komiterade äfven anmärkt, för ordföranderne och ständige ledamöterne i de nämnder, åt hvilka regleringens verkställande anförtroddes, både tid och krafter att betydligt tagas i anspråk, och vid sådant förhållande vore äfven hemstäldt, hnruvida icke reseoch dagtraktamente för förrättningarne måtte dem tillerkännas till enahanda belopp, som för Rikets Ständers Revisorer vore bestämdt, äfvensom lämpligt anslag
Lill skrifbiträde åt ordföranden beviljas.
Vid pröfningen af del utaf komiterade uppgjorda förslag hade E. K.
Majit ansett uti författningen böra intagas föreskrift derom, att ordföranden och de ständige ledamöterne skulle åtnjuta rese- och dagtraktamente, äfvensom att ett lämpligt anslag för skrifbiträde åt nämnden borde vara att påräkna; men beträffande de grunder, hvarefter traktamentet skulle beräknas, hade E. K. Majit, innan ännu Rikets Ständer varit i tillfälle att deras yttrande afgifva, icke velat meddela definitivt beslut.
Majit emellertid funnit den af komiterade föreslagna ersättning icke öfverskrida billighetens fordringar och densamma icke rättvisligen kunnat presterskapet åläggas, likasom den icke synts lämpligen böra drabba de särskilda församlingarna, hade E. K. Majit befallt, att Dess Befallningshafvande skulle, hvar inom sitt län tills vidare åt löneregleringsnämndernas ordförande och ständige ledamöter utbetala sådant traktamente, som af komiterade blifvit föreslaget.
Med tillkännagifvande häraf och under antagande att Rikets Ständer funne ofvanberörda kostnader, hvilka vore oundgängliga för genomförandet af den utaf allmänna tänkesättet länge påkallade, af Rikets
Ständer äfven begärda reglering af presterskapets aflöning, icke för det närvarande böra annorledes än af Slats-verket bestridas, har Ei K.
Majit nu äskat, att Rikets Ständer måtte förklara nämndernas ordförande och ständige ledamöter berättigade alt äfven framgent för sina förrättningar af statsmedel njuta rese- och dagtraktamente, till enahanda belopp, som vore för Rikets Ständers Revisorer bestämda, äfvensom att anslag till skrifbiträde åt nämnden af enahanda medel måtte med de belopp, som Kongl. Majit funne lämpliga, utgå; och har E. K.
Majit, enär hvad för ändamålet erfordrades, icke nu kunde till siffran bestämmas, ansett lämpligast vara, att beloppen ifrån Slals-kontorel af under händer hafvande medel Landtränterierna tillhandahölles och de gjorda förskotten sedermera blefve till godtgörande hos Rikets Ständer anmälda.
Jemte tillkännagifvande, det Rikets Ständer, vid pröfning af denna fråga funnit den af E. K.
Majit föreslagna ersättning vara af behof och billighet påkallad; hvadan E. K.
Majlis ifrågavarande nådiga framställning blifvit a( Rikets Ständer bifallen, få Expedilions-VIskottets Förslag till underd.
Skrifvelse, N:o 155. 13 Rikets Ständer nu tillika i underdånighet anhålla, dels att E. K. Maj:t täcktes föreskrifva, alt hvad sorn i allmänhet är stadgadt derom, att särskilda förrättningar inom samma ort bestämmas, så, att lindring i resekostnaderna tillvägabringas, äfven måtte, så vidt ske kan och i öfrigt är förenligt med stadgandena i Kongl.
Förordningen den II Juli 1862, angående allmänt ordnande af presterskapets inkomster, tillämpas i afseende på de ifrågavarande förrättningarne, dels ock att E. K. Maj:t ville för Rikets näst sammanträdande Ständer meddela, huruledes löneregleringen fortskridit, äfvensom i hvilka fall densamma trädt i verket.
Stockholm den 10.November 1863.
JV:o 155.
Preste-Ståndet den 10 — — Borgare-Ståndet den 10 — — Bonde-Ståndet den 11 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, i fråga om förändrad organisation af Domkapitlen.
Stats- och Lag-Utskottets Ret. N:o 35.) S. A. K.
I sammanhang med frågan om kyrkolagens öfverseende bar lid efter annan jemväl förekommit den om förändrad organisation af Domkapitlen. 1 7:de kapitlet af Kyrkolags-komitéens den 29
December 1846 afgifna förslag till kyrkolag behandlas detta ämne med antagande af valprincipen såsom grund för Domkapitlens sammansättning.
För en fullständig pröfning af detta organisationsförslag har emellertid i allmänhet det hinder mött, att samma förslag i väsendtlig mån eger sammanhang med åtskilliga andra i förslaget tili ny kyrkolag väckta frågor, särdeles hvad angår föremålen för Domkapitlens verksamhet, hvilka frågor ännu ej kunnat till slutligt afgörande företagas; men sedan genom åtskilliga inträffade omständigheter, isynnerhet de förändringar, de högre elementar-läroverken under sislförflutna fjorton år undergått, behofvet af partiala förändringar i Domkapitlens sammansättning gjort sig känbart, hafva flera förslag i sådan syftning efter hvarandra blifvit framställda, utan anspråk likväl att sträcka reformen längre än anledningarne lill densamma oundgängligen kräfva.
Intet af dessa förslag har emellertid ledt till något resultat, ehuru behofvet af reformen fast - 14 Exy editions -Utskottets Förslag till anderd.
Skrifvelse, N:o 155. mera ökals, än minskats, och de anledningar till missbelåtenhet med bestående förhållanden, som äro att undanrödja, pä sednaste åren tillvuxit i antal.
Sedan Kongl. Majit genom nådigt Cirkulär till samtliga konsistorierna i riket och Direktionen för Stockholms stads undervisningsverk den 6 Juli 1849 lörordnat, att de då befintliga gymnasierna skulle nied lärdoms- och apologistskolorna förenas till eli sammanhängande läroverk, förklarade Kongl.
Majit i nådig Proposition till Rikets Ständer den 22 April 1851 Sig finna en förändring i den genom Kongl. Brefvet den lil Juli 1799 meddelade föreskrift derom, att lektores både clerici och laici skulle, såväl i ecklesiastika som skolärewden, ega säte och stämma i konsistorierna, desto mera erforderlig, sorn, om än lärarne vid de nya läroverken benämndes Lektorer, det likväl icke vore behölligt eller lämpligt, att åt alla inrymdes säfe och stämma i Domkapitlet.
Tillika fästade Kongl. Maj:t uppmärksamheten vid de föreskrifter, som ännu förelunnes angående domfört antal ledamöter i Domkapitlen.
Förordningen den 11 Februari 1687 bestämde i delta hänseende i 3 §, att. ledamot ej må utan förfall afhålla sig från de der påbjudna ordinarie sammanträden, som skola ega rum Onsdagen i hvarje vecka, från kl. 8 om morgonen till middagen, och, der sakerna så fordra, de följande dagarne på samma tid, samt i 13 §, att alla konsistorial-saker, som utur Kapitlen utfärdas, skola underskrifvas af samtlige konsistoriales; och genom Kongl. Brefvet den 15 Juli 1752 vore stadgadt, att Konsistorium skall, när något der förekommande ärende afslutas kan, beslå åtminstone af fyra ledamöter, hvilka om slutet böra vara ense, samt att, när någon af de ordinarie ledamöterna har laga förfall eller ock är jäfvig, hvarutinnan 13 Kapitlet 1 § Rättegångs-balken skall vara till efterlefnad, andre skicklige män må, enligt 1687 års förordning, kallas att göra biträde till ett antal af sju, der ej förut fyra blifva om slutet ense.
Då Domkapitel syntes utan våda för säkerheten i ärendenas behandling kunna antagas domfört med ett ringare antal ledamöter, hvarigenom den fördel vunnes, alt ledamöterna kunde öfverenskomma att turvis begagna ledighet från kapitelgöromälen, till fromma för deras öfriga åligganden, samt skyldigheten för samtlige ledamöterne att underskrifva expeditionerna lätt vållade onödig omgång och tidsutdrägt, fann Kongl. Majit äfven i dessa delar en lagförändring vara af nöden.
1 anseende till alla dessa förhållanden föreslog Kongl. Majit uti omförmälda nådiga Proposition en sådan förändring a( de till
Domkapitlens organisation och arbetssätt hörande författningar, att Domkapitel i stad, der universitet ej funnes, skulle bestå af Biskop, såsom ordförande, och fem ledamöter, af hvilka Domprosten, der sådan funnes, läraren i theologie vid läroverket i stiftsstaden och den bland öfrige‘lärarne derstädes, som längsta liden innehaft prebendepastorat, hvarjemte i Götheborgs stift de, enligt särskilda stadgar, till säte i Domkapitlet berättigade paslorerne vid Christin® eller Tyska församlingen i Götheborg skulle vara sjelfskrifne, men de ledamöter, som derutöfver fordrades för fyllande af nyssnämnda antal, förordnas af Konungen bland ordinarie presterne i stiftet eller lärarne vid läroverket i stiftsstaden; ali Domkapitlet skulle sammanträda, så ofta ärendena det fordrade, inea minst en gäng hvarannan vecka: att
Domkapitlet ej finge fatta beslut, der ej
Ire när vore, men att i frågor om upprättande af förslag lili embeten eller tjenster eller om tillsättande deraf, sä ock i alla mål, der Domkapitlet utöfvade domsrätt, ej färre än fyra finge besluta; alt derest jäf, som i RättegångsBalken för domare sägs, inträffade för så många ledamöter, att Domkapitlet förthy ej domfört vore, eller det eljest funnes behöfligt att förordna annan till ledamot för den, som förfall fått, Domkapitlet skulle göra anmälan derom hos Kongl. Maj:t, som då bland stiftets presterskap eller lärarne vid stiftsstadens läroverk komme att förordna dem, som i de af jäf eller förfall hindrades ställe skulle vara ledamöter af Domkapitlet; dock att, om under tiden förekomme ärende, som ej tålde uppskof, finge, intilldess Expeditions-Utskottets Förslag till under d.
Skrifvelse, N:o '155. 15 Kongl. Maj:t meddelat förordnande för handläggning af sådant ärende, don eller de ojäfvige ledamöter, som när vore, ibland de män, hvilka vore behörige att i Domkapitlet silla, tillkalla så mänga, sorn fordrades att domfört antal fylla; hvarförutan föreslogs, att alla från Domkapitlet utgående expeditioner skulle underskrilvas endast af ordföranden och kontrasigneras af konsistoriinotarien.
Lag-lltskotlet, till hvilket denna nådiga Proposition remitterades, framställde, å sin sida, till Rikets Ständers pröfning ett annat från den nådiga Propositionen något afvikande förslag, hvari bland annat, hemställdes, dels, huruvida icke, i öfverensstämmelse med hvad jemväl Högste Domstolen tillstyrkt, Domkapitlet borde få upprätta förslag til! de ledamöter, hvilka komme alt af Kongl.
Maj:t lörordnas, — hvilken här för första gången framträdande grundsats, under sednare förhandlingar i ämnet fått benämning af ”cooplationsprincipen’’ — dels att för Konsistorii domlorhet skulle gälla samma regel, som sedermera genom Kongl.
Förordningen den 23 Augusti 1851 blifvit stadgad för Rikets Hof-Rätler.
Hvarken Kongl. Maj:ts förslag eller det af Lag-Utskottet modifierade förslaget vann emellertid Rikets Ständers bifall; och Rikets Ständer uppgäfvo i underdånig skrifvelse den 20 Augusti 1851, såsom skäl för sitt afslag: att de dåvarande Lektorerne, så länge de med tjenstgöring vid elementarläroverken fortfore, syntes, på grund af innehafvande fullmagter, böra såsom ledamöter af Domkapitlen qvarstå; att genom antagande af dels sjelfskrilne och dels förordnade ledamöter, hvarjehanda olägenheter skulle uppkomma; samt att någon förändring med organisationen af och rättegången i Domkapitlen icke syntes vara för det då närvarande påkallad.
Det dröjde emellertid icke längre än till riksdagen 1856—1858, innan frågan pä nytt bragtes å bane, då likasom tillförene framkallad af de förändrade förhållanden, hvilka föranledes af skolans fortsatta utbildning eller omgestaltning.
Det anmärktes härvid, att Domkapitlens nuvarande organisation ej lemnade erforderlig säkerhet, att dessa kyrkliga myndigheter alltid utgjordes af män, hos hvilka håg och skicklighet för förvaltande af kyrkliga angelägenheter kunde förutsättas.
Så länge lärareplatserne vid elementarläroverken, genom beskaffenheten af dermed förenade lönevilkor, kunde anses såsom expektansplatser, derifrån öfvergång ju förr desto heldre kunde ske till mera omedelbart kyrkliga befattningar, hade man kunnat hoppas, att de, hvilka sökte anställning vid stiftens högre läroverk, från början bade kyrkans förhållande i sigte och således vid inträdet i Domkapitlet medförde intresse för kyrkan och någon insigt i hennes angelägenheter, men annorlunda hade förhållandet blifvit, sedan Staten börjat ställa läroverkens löningsslat i sådant skick, alt män, danade för tjenstgöring i skolorna, kunde från början vara försörjde och för framtiden ega utsigt till anständig utkomst, ulan att behöfva öfvergifva den verksamhet, hvaråt de egnat sig och lör hvilken de tilläfventyrs hade största fallenhet: hvartill komme, bland annat, den oformlighet, alt, enligt stadgan för elementarläroverken i riket, vissa vid desamma anställda lärare skulle bära namn af Lektorer, utan att hafva säte och slämma i Domkapitlen, ehuru deras läroämnen icke vore mera aflägsnade från den theologiska kunskapskretsen, än de lärares, hvilka borde vara ledamöter i kapitlet och såsom sådane öfver de förra utöfva uppsigt.
Ett förslag framställdes, uppgjordl i hufvudsaklig öfverensstämmelse med hvad kyrkolags-komitéen föreslagit, sålunda att
Domkapitlet, förutom biskopen, såsom ensam sjelfskrifven, skulle hafva fem valda ledamöter, af hvilka tre skulle för sex åi’ väljas vid prestmöte bland personer, sorn bodde i stifts-staden oell der tjänstgjorde vid församlingarne eller läroverket, utan alt de i sednare fallet behöfde vara prestmän, och de öfriga två skulle för ett år väljas bland stiftets kyrkoherdar.
Emot den af kyrkolags-komitéen antagna och genom nyssberörda förslag ånyo ifrågakomma valprincipen hade emellertid redan
Domkapitlen, då dessa myndigheters yttrande öfver kyrko - 16 Expeditions-Utskottets Förslag till underd.
Skrifvelse, N:o 155. lags-komiléens förslag infordrades, framställt åtskilliga anmärkningar.
Dervid hade af Domkapitlen skiljaktiga meningar blifvit uttalade blott i fråga derom, huruvida ens någon ledamot borde utses genom val; hvaremot samtlige hade instämt deri, alt åtminstone ett par af ledamotsplatserna borde, såsom hittills bindas vid vissa embeten.
Denna åsigt vann vid ifrågavarande riksmöte äfven Rikets Ständers bifall.
Rikets Ständer ansågo nemligen, att endast på sådant sätt skulle nödig enhet och konsequens i Domkapitlets åtgärder med säkerhet kunna bibehållas samt visshet vinnas, att den specialkännedom och erfarenhet, som ej kan undvaras i ett verk, hvilket har så olikartade åligganden som Domkapitlet, ej komine att saknas, hvarförutan samtlige ledamöters väljande ej skulle innebära tillförlitlig garanti derför, all i Domkapitlet bevarades det larda element, som vore nödvändigt för den
Domkapitlen åliggande examensskyldighet.
Rikets Ständer beslöto nu för sin del en författning angående reorganisation af Domkapitlen, hvilken så lill vida hade en större omfattning än det förslag, som innehölls i Kongl. Propositionen den 22 April 1851, att dermed afsågs äfven
Domkapitlen i universitetsstäderna, och hvarigenom bestämdes, att bland de fem ledamöter, som jemte Biskopen skulle utgöra kapitlet, två skulle vara sjelfskrifna på grund af innehafvande embete, nemligen Domprosten, der sådan funnes, samt Theologi® Lektorn vid läroverket i stiftsstaden, eller, om universitet der vore, äldste Theologi® Professorn; men de ledamöter, som derutöfver fordrades för fyllandet af det bestämda antalet, skulle utses genom val bland Kvrkoherdar i stiftet samt Rektor och Lektorer vid nämnda Läroverk, i hvilka val alla ordinarie prester i stiftet samt lärare vid stiftets elementarläroverk skulle ega deltaga.
Det af Rikets Ständer, beslutade författningsförslaget öfverlemnades till Kongl. Maj:t genom underdånig skrifvelse den 25 Februari 1858.
Vid jemförelse emellan detta förslag och den Kongl.
Propositionen vid 1851 års riksdag finner man, alt Kongl. Maj:t och Rikets Ständer varit ense såväl om antalet af ledamöter i kapitlen, som ock derutinnan, att Domprost, der sådan finnes, och Theologi® Lektorn vid läroverket i stiftsstaden böra vara sjelskrifne ledamöter Skiljaktigheten angar hufvudsakligen de öfriga ledamöternas tillsättande, i hvilket afseende Kongl.
Majit ansett lämpligt, att de af Kongl.
Majit lörordnades, men Rikets Ständer genom nyssberörda skrifvelse förklarat sig hylla valprincipen.
Sedan nemligen Presteståndet, som icke deltog i Rikets Ständers beslut om ifrågavarande förslag, mot detsamma hos Kongl. Majit gjort underdånig framställning, och, efter det Rikets samtlige Konsistorier afgifvit infordrade underdåniga utlåtanden, samt Högste
Domstolen, öfver förslaget hörd, mot detsamma anmärkt: att det föreslagna stadgandet, enligt hvilket hälften och på flera ställen två tredjedelar af
Domkapitlets ledamöter skulle för viss tid väljas af de kapitlet underlydande prester och skollärare, oaktadt dessa fortfarande komme att vara Domkapitlets domsrätt underkastade i afseende på begångna tjenstefel, icke syntes lämpligt; att, dä, enligt förslaget, de Kyrkoherdar, hvilkas hemvist vore mera än fem mil från stiftsstaden aflägset, skulle ega att undandraga sig ledamotskap i Domkapitlet, samt ej heller de, som på grund af val en gäng fem år innehaft sådan befattning, kunde emot sin vilja återväljas, det lätt skulle kunna inträffa, alt de väljande blelve vid valet inskränkta inom alltför trånga gränser; samt alt, till följd af täta ombyten af Domkapitlets ledamöter, enhet i dess åtgärder och beslut kunde komma att saknas; så tillkännagaf E. K.
Majit, genom nådig skrifvelse till Rikets Ständer af den 27 Oktober 1859, alt, med afseende å Högsta Domstolens ofvanberörda anmärkningar och enär den af Rikets Ständer föreslagna organisation af Domkapitlen, enligt hvilken till ledamöter kunde inväljas dels kyrkoherdar utan högre lärdomsbildning, dels lektorer utan presterlig bildning och bekantskap - Exp edi tio ris - Vts k o t/e ts Forsing till underd.
17 kantskap med stiftets förhållanden, icke i högre grad än den nuvarande organisationen medförde säkerhet derom, att Domkapitlen endast komme alt beslå af sådane ledamöter, som hvar för sig vore skicklige att deltaga i alla de olikartade göromål, som tillhöra Domkapitlens handläggning, E. K. Majit, efter Stats-Rådets hörande, funnit Sig böra vägra nådigt bifall lill Rikets Ständers ifrågavarande förslag.
Sålunda hade tvänne olika principer för tillsättande af de icke sjelfskrifne kapitel-ledamöterne blifvit efter hvarandra pröfvade och förkastade: vid sistförflutna riksdag uppträdde för första gången ett nytt förslag, hvilket ännu icke kan anses hafva erhållit sin fullständiga utredning, stödjande sig på ”embelsmannabefordrings-principen”, såsom grundsatsen derför dä blef benämnd, och åsyftande att ledamotskap i Domkapitlet antingen skulle göras till en särskild embetsbefattning eller ock förenas med annan embelsutöfning, af hvilka alternativer dock det sednare, såsom medförande mindre olägenheter af förökade löneanslag, m. m., och af såväl fäderneslandets, som främmande länders erfarenhet till lämpligheten vitsordad!, ensamt gjorde sig gällande.
Vidare framställdes för första gången den från de föregående förslagen afvikande åsigt, att ledamöternas antal kunde inskränkas till fyra utom Riskopen.
Då i ölverensslämmelse med föregående förslag antogs, alt Domprost, der sådan funnes, och Theologi® Lektor vid Läroverket i stiftsstaden skulle vara sjelfskrifne, äterstodo att fyllas i allmänhet endast två, men i de fyra stift, der Domprost ej finnes, tre platser.
Till den ena af dessa platser föreslogs Rektor vid läroverket i stiftsstaden, dels med afseende på häfdens vittnesbörd, enligt hvilket Rektor Schöl® af ålder varit kapitularis, dels ock emedan det nära samband, som, oaktadt alla skedda förändringar, fortfarande förenar kyrkan och skolan, och i följd hvaraf prof till läraresysslor inför
Domkapitlet aflägges samt af detsamma bedömas, äfvensom ulnämningsrätt till sådana sysslor tillkommer Domkapitlet, hvilket ock deltager i vården af stiftets samtliga läroverk, det syntes nu liksom förr, vara både rätt och nyttigt, alt, om hädanefter icke alia lektorer vid läroverket i stiftsstaden skulle förblifva kapitulares, åtminstone den främste af lärarne vid detta läroverk, hvilken efter regeln måste vara en utmärkt insigtsfull och praktiskt duglig man, måtte såsom ledamot i Domkapitlet qvarstå.
I fråga åter om den femte ledamolsplatsen och den fjerde i de stift, der domprost ej finnes, ansåg man sig böra framför allt aktgifva på häfden, hvilken i detta fall intygade, att af de fordne canonici, som tillika vore kapitulares, flere innehade pastorat i eller nära stiftsstaden, hvilket förhållande äfven fortfor efter reformationen.