Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Kara bilder och hågkomster upprullas för sjalen; man dröjer vid det förgångna och blickar längtansfullt mot framtiden.
Hopp och fruktan, glädje och vemod täfla i sinnet, och dagarna förefalla såsom andaktsstunder, dem intet af bryter.
Optimisten - eller fru Nyblom - ser i hösten nigot annat.
För henne ar den dödens årstid, vemodets och tungsinthetens ohygglige följesven, och allt ' synes då erinra om den mörka, elaka vintern.
Men om våren kommer gladjen.
Då föryngras naturen; kölden flyr sin kos och solen börjar varma.
Afven om hon bedrager ar hon ljuf, denna vårsol.
&gt;Ej Vaabenmagt han fsrer; Naar blot hans Skridt man herer, Det hele Land sig skynder At knale for hans Fod.
Alt, soni til Frihed trznger, Fast ved hans Blikke hanger, Og af hans Stemnie drikke De frosne I-Ijnrter Mod *.
Derför ar hon ock lyckligast i solens fulla klarhet.
I skymningen blir hon sorgsen, vemodet kommer öfver henne, och ~ b o r t e er Alt, hvad mit Hjaerte af Glaede har rummet, oplast som Skummet, » klagar hon i en skymningsshg.
Snön håller hon kär såsom ett afbrott i vintermörkret; ljis blir i luften, rörelse och verksamhet, och hon tycker att det ser ' ut som om snöflingorna logo.
Glädjen ar d3 det, som hon högst skattar.
Också ar hennes gud icke dödens och smärtans gud, men kärlekens, ljusets, kampens och lifvets.
Ja, sjelfva poesien blir ett barn af denna glädje.
Den framsvafvar i rytmer, liksom guldstoft i solen, och den bäfvar på läpparna såsom &gt;et Smil, et Blik., Visserligen kan hon fatta att sorgen föder gladjen, att sorgen för en och annan blir den natt, ur hvilken den fran1gå.r.
Men eget synes det alltid, och hon kallar det wen gåta., I allmänhet dräper dock denna sorg vår lycka, och skaldinnan vill bekämpa den s h o m fiende till glädjen.
Derfor bjuder hon menniskorna att tillintetgöra dess valde, att döda den hos sig sjelfva och hos dem, hvilka den nedtrycker.
Derför predikar hon kärlek mot våra lidande bröder och systrar, hjelp åt de be- höfvande, tröst åt de betungade.
Derför vill hon kalla oss att wsluta kedja, mot sorgen.
aslut Kjade!
Lad os fange I Lifvets og i gladens Navn Blot Nogle af de Mange, Som den vi1 kvcle i sin F a v ~.
- - - - - - - - - Og lad os Roser samle, Saa vi har nok ril Ale dem Af Lnge og af Gamle, Hvis Veje gaa blandt Torne irern;.
U~tderstöd för e12 bnrmovske-elev har erbjudits genom en ledamot af Fredrika-Bremer-Förbundet p2 följande vilkor: EIt bildad p i z z a, sov2 getzomgdtt högre eZe~ttentnrdiiroverk eller visar sig innehafva motsvarande kunskaper, och som vzld af egtza sig åt barttmo~.skam kall, har ntt ?q ' g %5äm ett z~m ?ci~stöd 300 kr.
JrZege~z, så Zii~zge kz~rseiz för filt!
?itbddtzi~zg tidd detta kall pågå ..
Ansökningar för erhållande af detta understöd, stälda till styrelsen för Fredrika-Bremer-Förbundet, skola inom februari manads slut d.
5. vara inlemnade i firhmdets byrå, 19 Lzlda Wattivgatan Stockkodm Bref Pill Bagny P d m Kristiania.
Af i K S.
(Forts.) Ni vill veta något on1 Bjnrnsons mottagande vid hemkomsten till Kristiania efter flera års bortovaro.
Jag kan härom saga att verkligheten öfvertraffade allt hvad man väntat.
Ett sådant mot- tagande har aldrig föriinnats någon i Kristiania.
Det ögonblick, d å fartyget gled upp till landningsbron .och den tätt packade mennisko- massan fick sigte på Bjnrnsons väldiga gestalt uppe på kommando- bryggan, och alla ' hattar flögo af och a i h näsdukar sviingdes och musiken, under mängdens jubel, stämde upp: .Ja, vi elsker dette landet&gt;, det ögonblicket kan ingen af dem som vor0 med förgäta.
Vi hade såsom det blef sagdt i det korta, starka tal hvarmed han helsades ~ a i hade z w störste kraft igjen iblr ?dt on, och kanslan af styrka och glädje gick som en elektrisk ström genom alla.
- Den afton Bj~irnson sedan såg sitt eget stycke pEt nyt system,, på teatern var glanspunkten af hans vistelse i Kristiania.
Teatern var propp full, vara bästa skådespelare, hvilka haha sina basta roler i det
stycket, vor0 soin elektriserade och Bjornson satt i sniplo logen » och sken af glädje.
I hvarje niellaiiakt försvann han för att gå upp till de spelande sog da flad vi i halis arme)), beriittade en munter skåde- spelerska.
Eftersom jag kommit att nämna Sagatun måste jag omtala, att i debatten om qvinnosaken fru Ragna Nielsens pikanta, lifliga, be- sinningsfulla, val öfvertankta och mogna inledningsföredrag var för sakens vänner en sannskyldig glädje, och tillvann i förening med hennes qvinligt behagfulla framträdande saken många nya anhängare.
V. Ullniaiins fina stilla, djupt kända uttalande on1 att det främst är mannens behandling af qvinnan i det dagliga lifvet som behöfver reformeras, var, betecknande nog, för mången obegripligt, men rönte af andra en iiiirmare anslutning än något som blef sagdt i ämnet.
Fru Edgrens korta bemötande af en motståndare och innerliga an- slutning till Ullniann, utmärkte sig för lika mycken logisk skärpa som anspråkslöshet.
Fröken Kitty Kjelland sköt .. iii ett par fina qvicka ord, som träffade spiken på hufvudet.
Afven fru Vultum, soni flera gånger uppträdde, gjorde ett godt intryck.
Till sist några ord om var kvindesagsforening.
Vid en extra ordinär gencralförsarnling framlades af dess dugliga och mycket energiska styrelse ett förslag att föreningen skall som organ för sina intressen utgifva en tidskrift om ett oktavark två gånger i månaden.
Redaktionen anförtroddes åt fröken Giiia Krog.
De föredrag, som hädanefter .hållas, skola då meddelas i tidningarna, men derjemte ocksa utgifvas i tryck.
För en tid sedan höll skolföreståndaren Andersen ett föredrag om qvi ?rizoufpfostrnn i FrnnRrihe u7z (Jer ~-cvobtionetz.
De t var e t t utom- ordentligt intressant och lärorikt föredrag men om det utkommer i tryck torde vara ovisst; det Iiirer nämligen utgöra en del af ett större arbete.
, Hvarjehanda i qvinnofragan.
Stipendier till q v i d e a stu / Eera7zde vid ta~zdZäkarskola7z i Stockholm hafva äfven i ar utdelats till ett belopp af 5,000 kronor genoin stiftelsen L.
J. Ujertas minne.
Vid rlrzgtrefor~i~ö7.eni7zge ?zs halfårsmöte, för hvilket vi i Dagnys iiovenibernumnier redogjort, hölls ett föredrag af fröken K. Wider- ström, hvarur vi anföra följande behjertansvarda ord: - - - - - - » Vi nöja oss nied dessa korta antydningar p&amp; det sanitära om- rådet.
Se vi ett ögonblick på den estetiska (skönhets-) sidan, af saken, så förefaller det temligen klart, att den drägt, som nier eller mindre gör våld p8 kroppelis egen form, frångått sitt ratta skönhetsideal.
Men hvilket skönhetsideal har man satt i stallet?
Det svar vi komma till, då vi betrakta de dragter, som anses elegantast,, stiligast %, ar
något - förödmjukande.
Denna drägts mest i ögonen fallande egen- skap är att söka framtvinga en så yppig barm, ett s; bredt bäcken som möjligt, således att framhäfva qvinnan s h o m könscasen, göra henne så retande, så lockande som möjligt.
Mig synes, att det for- dras ett cyniskt sinne för att häruti finna niigot vackert, och att en- dast brist på reflexion 8 ena sidan, okunnighet i den andra kan göra, att afven qvinnor nöja sig med ett sbdant skönhetsideal, förbi- seende att qvinnans skönhet såsom qrinna faller till intet, om ej hela hennes kropp ar harmoniskt utvecklad, och att dragten bör respek- tera och ge uttryck harat.
- - - Angaende Dragtreformföreningens syften och verksamhet, han- visa vi till notisafdelningen i flera föregiieiide hiiften af Dagny samt till de af föreningen utgifna bilagorna.
Asyl för alrdre f m f i m n ~ r har af Fru Lotten Sorlund, född Hert- zer, nyligen bildats.
Hon har nämligen i sin egendom 5 Iljurgirden upplåtit åtskilliga rum, hvarest 9 äldre fruntimmer fran och med i höst erhålla fri bostad, vedbrand, uppassning samt lakarevlird och medikamenter.
Qvialtga studeenter.
Vid Wallinska gymnasialkursen hafva nyligen tre af eleverna afiagt mogenhetsesamen, 113mligen fröknarna Hulda Göranson, Augusta Ljungqvist och Ida Wengström.
Hiirvid erhöll en betyget: med berömd godkänd och de tvii andra: godkind.
Ingen af de 69 elever, hvilka hittills från samma skola anmiilt sig till ' under- gående af sadan examen, har blifvit underkand.
- Frin Sjöbergska kursen har fröken Molander i Stockholms södra reallaroverk aflagt mogenhetsexamen med betvget: med beröm godkänd.
Föredrag.
På begäran af Stockholms barnmorskor har dr M. Sondén lofvat hilla en serie af 6 föredrag öfver Smittosam ii,optsj1~fi- dom hos n.fööHda, antisejti&amp;e~z, m. fl.
för barnmorskans kall vigtiga ämnen.
Qvinnor inom .httigvården.
Gråmanstorps församling har å sin senaste kyrkostämma i fattigvårdsstyrelsen inralt t~äiine qrinnor.
.If- tonbladet yttrar, att det torde vara första gdngen svenska qvinnor er- hållit ett dylikt förtroende.
Vi äro emellertid i tillfdle att upplysa, det såväl Ostersunds fattigcardsstyrelse, som nigra af viira landsför- samlingar inkallat qvinliga biträden.
E n pvinlzg handa7-betsforeni~zg har blifvit bildad inom S~ÖZZCI-sta och E k b y sochar i Nerike, med den rackra uppgiften, att verka för %stadkommande af medel till en qvinlig folkhögskola i lariet.
Samman- träden för handarbetens utförande skolu hdllas en g h g hvarannan vecka, och man har för afsigt att A en zuktion eller baxar sälja de förfardigade alstren, jämte möjligen influtnn gifvor.
Skolfest firades för kort tid sedan i s. k. DuRZska flicks&amp;nZan i Kristianstad af den anledning, att 50 s r förflctit sedan dess frikostige stiftare, borgaren J.
H. Dahl, afled.
OrdFGranden i styrelsen höll ett minnestal öfver stiftaren, samt meddelade rörande skolans stallning och verksambet, att dess fond vid detta Ars början utgjorde 58,643 kr.
och att sammanlagdt 1,021 lärjungar erhallit undervisning der-
städes.
En af samhällets borgare har på festdagen åt skolan testa- menterat ett ansenligt belopp, hvilket, nar det utfaller, gifver skolan en särdeles god ekonomisk stallning.
En Svensh pui7z~za, fröken Ida C.
' Hultin, presfvtgdes och instal- krades sistlidne November som pastor i Unitarian-kyrkan i staden Des Moines, Iowa.
Göteborgs qvinnoförening har, enl. framåt^, under det förflutna året öfvat en omfattande verksamhet, Så hafva niskzlssions-sa7~~7nan- frnden hållits, hvarvid frågor för dagen hafva kommit under behandling.
LdnBiBlioteket och läsmnz7izet hafva hållits tillgängliga för förenings- inedleminar.
Det förra har mottagit gåfvor af böcker och omfattar nu 150 band.
Läsesamp~am för unga flickor ur arbetsklassen hafva varit an- ordnade en g5ng hvarje vecka, på fyra olika stiillen, med inalles oni- kring 50 deltagarinnor.
Genom nrbetsbydns försorg hafva, af 2 I 2 arbetsgifvande I i 8 er- hållit tjenarinnor, 2 0 fått anvisning p % sömmerskor, samt de öfriga erhållit tillfalligt biträde för olika göromål.
Af 504 arbetssökande vor0 2 67 tjenarinnor, 44 sömmerskor, I o6 hjelphustrur.
De öfriga hafva sökt anstallriing som hushållerskor, kontors- eller butiksbiträden, larariiinor etc. A serveri~zgsstäGlet ~Po ' reninge7zs har an tale t mi ddagsspisande unga .qvinnor varit vexlande; störst har det varit vintertiden, då det upp- gått till 30 pr dag.
Skollofskolonier anordnades under sommaren för 163 fattiga skol- barn.
Medel härtill erhöllos dels genom gåfvor från enskilda per- soner, dels genom ett anslag af stadsfullmäktige om 2, 0 0 0 kr.
Bespisningsstädlen under vintermånaderna för fattiga skolbara öpp- nades sistlidne Januari m %nad, 13 till antalet, i olika stadsdelar.
Har hafva under årets fyra första månader åt 1,002 skolbarn utdelats til !- sammaix 48,133 måltider, s i, att hvarje barn under sagde tid erhållit 3 niåltider i veckan.
En sjkIfhjeelpskassn har varit i verksamhet sedan September d. å., i hvilkeii hvarje valfrejdad qvinna, som ej ar under 18 och ej öfver 50 år samt tillhör Göteborgs samhälle, kan blifva medlem.
Föreningen raknade vid arbetsarets slut 88 medlemmar.
Styrelseledamöter för det kommande arbetsgret äro: fru M. Alm- .qvist, samt fröknarna M. Hedlund, L. Silfversparre, A. Larsson, J. Schiitz, A. Akermark och M. Fernlund.
Tidskri$ten I; ra ?n&amp;t har under aret utgifvits af föreningen sasom dess organ, men sedan föreningens majoritet förklarat sig ogilla tidskriftens hgllning, har Pramdt blfuit skigd f rån GöteBorgs pvinno- - förening och utgifves numera i form af X J J &amp; sR ?~ssionstti-Ining », af ett för ändamålet sarskildt bildadt konsortium, Göteborgs Kvinliga Dis- kussionsförening hvars stadgar iterfinnas i n: o z4 af Framit.
Quimor i $ortue~ket.
Ar 1885 funnos bland post- verkets personal 68 qvinnor, deraf 2 såsom föreståndare för mindre postexpeditioner, 24 såsom assistenter och biträden, 19 som * bref- samlerskorn och 23 som landtpostbud.
Hedersgåfva.
Den nyligen aflidne berömde språkforskaren prof. Madvig afböjde ett anbud af 2,000 kr.
årligen, hvilka riksdagen velat tillerkänna honom.
Man vill nu hedra den aflidnes minne genom att åt döttrarna gifva den namda summan som lifstidspension.
Madvigs döttrar vor0 de senare åren, då synen svek den åldrige fadern, hans sekreterare och hjelp.
Life&amp; pristajan.
Till tafian om ett pris % 400 mark inbjuder finsk qvinnoförening intresserade författare och författarinnor.
Ämnet ar: d r i s t e m a i v&amp; tttt&amp; qvivznozcppfost7an och tized ' cfz att af- Itjedpa desatnttza.r, Förf.
bör insända manuskriptet till föreningens sekreterare, fröken A. Hjelt, Helsingfors, före h t 15 Oktober 1887, och befordra arbetets tryckning, så att det utkommer till julen samma år.
Egaiideratten till prisskriften kommer att tillhöra förf.
En rysk dam, fru Kosakova, boende i Petersburg, ämnar företaga en forskningsresa till Centralasien, bekostad med egna medel.
Fru Kosakova har förut studerat naturvetenskap i Tyskland.
Prökett Soja Bakanin, en dotter af den bekante ryske agitatorn, studerar för närvarande medicin vid universitetet i Napoli.
Stockholm, N:r 16 (279) Fredagen den 21 april 1893.
9 » 7 » 5 Byrå: Klara v. Kyrkogata 7, 2 tr (Aftonbladets h u s.)
Telef- 61 47.
Hildegard ildegard Werner, hvars bild i dag införlif- vas med Iduns galleri af framstående kvinnor, föd- des 1834 å Skeppshol- men i Stockholm.
Redan som barn gaf hon prof på den outtröttliga ihär- dighet, det okufliga kun- skapsbegär ooh den rast- lösa arbetsförmåga, som lagt grunden till hennes senare vunna framgångar.
Sedan fadern, häradshöf- dingen J.
P. Werner, och modern, född Schoer- ling, aflidit, flyttade den unga Hildegard till släk- tingar i Norrtelje.
H ä r skulle hon uppfostras för en husmoders stilla, all- varliga plikter, men denna uppgift öfverensstämde icke med den unga flic- kans lifliga sinne.
Hon längtade ifrigt tillbaka till hufvudstaden för att komma i tillfälle att därstädes utbilda sin mu- sikaliska talang, som re- dan tidigt väckt upp- märksamhet.
O m någon tid fick hon denna sin önskan uppfylld, och nu följde ett par år af trägna och framgångsrika stu- dier vid Musikaliska akademien, särskildt för den utmärkte pianolära- ren van Boora.
Efter slutade studier utöfvade fröken Werner under flere år med utmärkt nit och Iduns Tryckeri Aktiebolag 6:te årg.
Utgifningstld: Aniionspris: 35 ö r e p r n o n p a r e i l l e r a d.
L ö s n u i n n i e r s p r i s 15 ö r e (lösn:r e n d a s t f ö r k o m p l e t t e r i n g a r) U t l ä n d s k a a n n o n s.
skicklighet en ganska omfattande verksamhet såsom musiklärarinna i Stockholm.
Under denna tid uppträdde hon till- lika såsom pianist på den bekante Gustaf Sotters konserter.
Emellertid vaknade hos henne läng- tan efter en mera själf- ständig och vidsträckt verksamhet än som stod henne till buds i vårt land, och hösten 1871 satte hon i verket sitt redan länge förberedda beslut att öfverflytta till England, där hon i New- castle-on-Tyne erbjudits en förmånlig plats såsom musiklärarinna.
Den kraft och talang, den unga svenskan utöf- vade på sitt nya arbets- fält, kunde dock ej rädda henne för talrika intriger från yrkesafunden, som genom hennes egenskap af utländska i detta fall till ytterlighet stegrades.
Hildegard Werner bestod likväl detta eldprof, och försöken att störta henne slutade med, att hennes vedersakare nödgades rymma fältet.
Sedan den- na tid har hennes anse- ende år för år allt mera stadgats inom Englands musikkretsar.
F ö r att ytterligare förkofra sig i pianospelning har fröken Werner företagit flere re-
IDUN 122 Brinn, min ande, brinn blott klar S o m en e v i g offerlåga, Och du s k a l l en g å n g få s v a r På ditt t v i f v e l s t y s t a fråga.
1898 Stig, blott stig med mod och fröjd ö f v e r djupets s t r ö m m a r alla, Och du h i n n a skall en höjd, Där h v a r t t ä c k e l s e skall falla.
J^.
sor till Paris och där studerat för den bekante pianisten Leonard med flere.
Sam- tidigt började hon med allvar att studera violinspelning för den berömde Henry Ra- vina och grundade år 1875 i Newcastle en kvinnlig orkester, benämd » The mignon string orchestra », hvars medlemmar utgöras af sta- dens förnämligaste kretsar, och som anföres af henne själf.
Denna orkester, ensam i sitt slag i England, har väckt synnerlig uppmärk- samhet, äfven utom Newcastle, och uppträdt på talrika konserter.
Bland sina yngre ele- ver har fröken Werner äfven bildat en s. k.
» Kinder orchestra », som likaledes flere gån- ger under lifligt bifall låtit höra sig på kon- serter.
För några år sedan började hon dess- utom anordna mycket besökta populära soa- réer för kammarmusik och har därjämte med framgång spelat på talrika konserter i olika städer i England.
Det är dock icke blott såsom exekverande konstnärinna, Hildegard Werner gjort sig ett namn, utan hon har äf- ven genom flere af henne komponerade piano- stycken och sånger fäst uppmärksamheten vid sig både i England och Belgien.
Vid sidan af denna omfattande musikaliska verksamhet, som tyckes böra till fullo upp- taga en kvinnas krafter, har fröken Werner flitigt ägnat sig åt det journalistiska facket.
Många äro de värderika literära bidrag, som af henne hafva lämnats till både engelska och svenska tidningar.
Redan är 1871 fick hon anställning såsom musikkorrespondent i den an- sedda londontidningen » The musical standard ».
I denna tidning, liksom äfven i » Musical News », har fröken Werner med entusiasm och sakkunskap skrifvit om skandinaviska musikförhållanden och härigenom i icke ringa grad bidragit att göra svensk tonkonst erkänd i England.
För den förra af sistnämnda båda tidningar har hon äfven öfversatt flere af de högtidstal, som konung Oscar I I höll i musikaliska akademien under sitt nioåriga presidium därstädes.
Till dessa öfversättnin- gar, som rönt mycket och välförtjänt erkän- nande, har fröken Werner särskildt bemyndi- gats af den höge författaren.
Som ett er- kännande af hennes litterära verksamhet valdes hon 1892 till medlem af » The royal chartered institute of journalists » i London, en heder, som förut ej vederfarits någon kvinna i norra England.
Just som vi nedlämna denna artikel till tryckning, ingår till oss underrättelsen om en ny litterär utmärkelse, som kommmit vår landsmaninna till del, i det hon nämligen af den stora musiktidningen » The musical Times » anställts som korrespondent öfver svensk och norsk musik.
Ofvanstående korta data ur Hildegard Wer- ners verksamma lif gifva vid handen, att hon i sitt nya hemland intager en framskjuten plats, och att hon förstått att därstädes göra det svenska namnet aktadt.
Att hon lyckats härmed just i England, detta affärsland par préférence, visar bättre än ord hennes begåf- ning, energi, praktiska förstånd och, icke minst, hennes förmåga att vinna människor.
Ty det är sannerligen ingen lätt sak att i det stolta och mäktiga England väcka intresse för vår nordiska tonkonst, hvilken, fritt upp- växt i vårt fattiga, undanskymda land under V O N JCR / EMER, dess långa, bistra vintrar och ljusa sommar- nätter, vid furors sång och bäckars brus, bland troll och elfvor, för britten öppnar en ny, lyrisk värld.
Också skulle fröken Werner knappt lyckats genomföra sina planer utan mäktiga beskyddare, och sådana har hon äf- ven vunnit i mr William Dickson och lord William Armstrong, bägge kända i Sverige och framstående ifrare af musik.
Ett icke ringa inflytande på hennes utbildning har likaledes utöfvats af hennes bekantskap med Jenny Lind och andra utmärkta artister.
Det är i sanning ingen ringa lifsuppgift, Hildegard Werner satt sig före, och hvarje svensk måste känna sig tacksam för den he- der hon redan gjort vårt land och önska henne all möjlig framgång i hennes sträfvande, på det att hon framdeles som hittills måtte föra Sveriges runor med den äran.
E t t samtal.
Af Tant Ann.
ättet, på hvilket herrn i huset stängde tamburdörren, då han kom hem till middagen, underrättade hela familjen om, att i dag var en sådan olycklig dag, då han ej var » vid humör ».
Hans hustru hörde det och genomgick ännu en gång matsedeln i tankarna.
Jungfru Fina hörde det ut i köket, och möustergildt varsamt handterade hon sina spisringar och grytlock.
Felix strök luggen ur pannan, och hunden Tip kröp med slä- pande svans under soffan.
Alla kände gån- gen af husbondens dåliga lynne.
Snäll och vänlig var han i allmänhet, men när något förmått förarga honom, då var han icke god.
Han var naturligtvis allt för belefvad för att visa detta för någon utomhus, han sparde det till de hemmavarande, och minsta lilla anledning kom stormen att bryta lös.
När den gått öfver, blef han fort god igen, men fastän alla önskade komma därhän, räddes litet hvar för att blifva åskledare.
Middagen släpade sig fram under tryckande tystnad.
Herrn plockade benen ur gäddan och såg därvid så bistert på den arma Fina, som om han i sitt hjärta anklagade henne för att hafva fördubblat fiskskelettet.
I djupa tankar, som han var, satte han pep- parroten under Felix ' näsa.
Felix kände tårarna nalkas och telegraferade bönfallande till mamma, hvarifrån han fick undsättning.
Middagen led mot sitt slut, då Tip, som af tystnaden somnat bort från alla bekymmer, började drömma och drömde så lifligt, att han gnällde och skällde för sig själf under soffan.
Hans drömmar stördes af ett häftigt: kör ut hunden.
Stackars Tip smög sig ut, lämnande efter sig åt de öfriga att mottaga det åskväder hans oskyldiga drömmar satt i gång, och hvarvid hvar och en fick sin del.
Hans hustru hade under de femton år de lefvat tillsammans vant sig vid mannens lynne, och från de första åren, då hvarje utbrott från hans sida gjort henne ledsen och olyck- lig för en hel dag, hade hon så småningom lärt sig att taga emot, hvad han behagade säga, allt för den kära husfridens skull.
Men i dag för första gången på många år såg mannen, hur det glänste till i hennes öga: hon reste sig hastigt från bordet och gick in till sig.
Eftermiddagen gled långsamt fram.
Herrn satt i sitt rum, tuggande på en cigarr med den halftörada kaffekoppen bredvid sig.
Egent- ligen brukade detta vara den angenämaste stunden på dagen, då man slog sig ned i hans rum och pratade om hvarjehanda.
Re- aktionen började småningom infinna sig, och en förebrående röst inom honom sade, att han egentligen varit oresonligt häftig nyss, men han tystade ned den med den ursäkten att allt också under dagens lopp förenat sig för att förarga honom.
Under en halftimme eller så genomgick han ännu en gång dagens missöden.
Hur han kommit för sent till sitt arbetsrum, där hans förman frågat efter honom, hur arbe- tet hopat sig efter helgdagarna, hur ovanligt förståndsslappa de besökande varit, hur han plågats af dumma frågor, hur en pojke med en öfverraskande lång räkning oväutadt infunnit sig nu i slutet af månaden, medan samtidigt hans gamla f. d. jungfru stod och bad om en ny handräckning för att hjälpa sin älsk- värda herre och man på fötter igen, och hur han då i häftigheten snäst till.
Det hade egentligen varit ämnadt åt pojken eller prin- cipalen eller rättast kanske honom själf, men madamen tog det åt sig, och sedan kunde han ej annat än ångra, att han skrämt det stackars kräket.
Han fick en god idé, han skulle bedja sin hustru besöka henne och göra allt godt igen.
Han började känna sig välvilligare stämd mot mänskligheten, och när han gick in till hustrun, fanns intet kvar af den uppretade mannens uttryck.
Han var van vid att ej längre behöfva göra henne några ursäkter och van vid, att hon med jämnmod tog emot honom några minuter ef- ter, sedan han låtit sitt dåliga lynne öfver- fara henne och hemmet.
Han fann henne sittande framför brasan, och med ett skämtsamt » sitter du här och svärmar? » slog han sig ned vid henes sida.
Hon såg på honom med en lång blick.