Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
I afseende å folkets sedlighet kan med all säkerhet antagas alt den allt mer och mer framgår till förädling, äfven örn brottmåls-statistiken skulle häntyda på ett motsatt förhållande.
Ty, fastän de egentliga brottens antal, hvilket under dessa fyra år måhända ökats, ingalunda kan frånkännas en ganska väsendtlig betydelse vid bedömande af folkets moralitet, lära desamma, såsom ofta varande tillfällighetens eller ögonblickets foster, aldrig uteslutande kunna anses såsom sedlighetens måttstock, i synnerhet då, såsom här är händelsen, rättegångssättets långsamhet, ransakningsfängelsernes usla skick och vissa straffarters olämplighet gemensamt bidraga att förderfva den måhända af öfverilning felande och ingifva den förhärdade missdådaren förakt för straffet, hvilket, hvad särskildt angår de flesta tjufnadsbrott, är lamt på samma gång som det utesluter snart sagdt möjligheten af ånger och förbättring.
Dessutom äro nu öfverallt inom liela Länet folkskolor inrättade.
I samma mån dessa uppfylla sin bestämmelse, i samma mån försvinner det råa sinnelaget för att lemna rum för upplysningens eftertanka och begäret efter ädlare njutningar än det fordom så allmänna bränvinssupandet.
Också bar dryckenskapslasten på sednare tider betydligt a f tagi t och betraktas numera äfven af allmogen med allvarligare ogillande.
Arbetare vid jordbruket och öfriga näringar saknas icke uti någon del af Länet, men de betalas olika, efter tillgång och behof inom hvarje ort.
Dagsverkslönerne variera således betydligt, t. ex. emellan 10 sk. 8 rst. och !24 sk. banko för karldagsverke samt 8 och 16 sk. banko för qvinsdagsverke, sommartiden på egen kost.
För öfrigt upplyser närlagda utdrag al markegångstaxorna huru dessa loner i allmänhet varit stadgade.
Tjenstehjonslöner, underkastade en jemförlig variation orlerne emellan, äro från 10 R:dr till 331 R:dr banko årligen för en dräng, och 4 till 131 R:dr banko årligen för en piga, 6 förutom städja och vissa beklädnadspersedlar, som vanligen betingas jemte löjten och uppgå i värde lill 10 å ldä R:dr för drängen och 6 ii 8
R:dr för pigan, hvarförutan husbonden merendels erlägger tjenstehjonets kronoutskylder.
Uti städerne föt håller sig både dagsverkare* och tjenstehjons kontanta aflöning något högre, relativt till landsorten deromkring, och öfverstiger oftast hvad här ofvan är högst uppgifvet; men hvad som i denna fråga förtjenar särskildt anmärkas, är den för jordbrukaren missgynnande omständighet, att dagsverksoch i synnerhet tjenstehjonslönerne, något fallande i sväga eller missväxtår, stiga öfver vanligheten vid goda skördar, då ett ringai’e pris och trög afsättning på jordbrukets produkter ofta sätta husbonden i förlägenhet om penningar att afbörda sig denna utgift.
Botemedel mot denna olägenhet, som annars synes ligga i naturen af föi hållandena emellan arbetaren och den honom behöfver, lärer till någon del endast kunna finnas uti antagandet af jordtoipare med bestämd arbetsskyldighet alla år; och deLla synes äfven allmogen hafva borja t inse, emedan omtänksamma bönder, med större eller vidsträcktare hemmansdelar, nu, mera än förr, inrätta sig efter en sådan grundsats. § 2- Näringar. a) Åkerbruk.
För Länet i det hela kan åkerbruket, betraktadt såsom särskild näring, anses vara den, som frambringar högsta värdes-produkten, fastän trakter finnas, der andra näringsgrenar härutinnan täfla.
Inom södra Dahlsland och den lillgränsande norra delen af Westergöthland samt delvis äfven på norra Dahlsland, till så vidt invånarne grunda sitt bestånd på åkerbruk, har vid stone egendomar och hos jordbrukande ståndspersoner vexelbruk blifvit nästan allmänt antaget; och detta brukningssätt vinner allt mera framgång äfven ibland allmogen, som redan ombyter med odling af säd och foderväxter på öppna åkerjorden.
Vanligen tiädes i dessa trakter
Fdel eller
Fdel af åkern och det öfriga besås med höst- och vårhvete till omkring Adelar, höst- och vår-råg 12, korn 6, hafra 50, blandkorn 6, ärter 2 och potates 24 sådane delar.
Hafra är således ännu hufvudsädet, men detta ökas icke mera på odaljorden, utan uttränges snarare der något af råg och potates, hvaremot nyodlingar vanligen besås med hafra. 1 den del af Westergöthland, som närmast tillgränsar Götha-elf, är brukningssätt i så måtto skiljaktigt, att der sås mindre af hafra, men mera ärter och 7 korn samt dessutom bönor till betydlig proportion.
Länet hörande södra häraderne af Westergöthland fortfara deremot allmänt med det af ålder brukliga ensädet, undantagande några ståndspersoner, som begagna trädning och vexelbruk, då vanligen tre fjerd ed idar af jorden besås, | med larsmessoråg och hälften med korn, blandkorn, ha Ira och potates.
Annars nyttjas i dessa trakter föga höstutsäde, utan besås öppna åkerjorden helt och hållet med vårsäd, bestående af något råg, ungefärligen lill en tiondedel, af ganska litet korn och ärter, men hufvudsakligen af blandsäd och bafra samt för öfrigt af potates, som alltmera tager öfverhand; och måste utan tvifvel orsaken lill detta allmännast antagna brukningssättet med ensäde sökas dels uti den till åker användbara jordens inskränkta rymd och dels uli dess magra beskaffenhet, som gör den mindre tjenlig för annat, än svagare sädesslag.
Lin trifves öfverallt i Länet och odlas jemväl på de flesta orter till husbehof; men inom
Marks härad skötes odlingen och beredningen af denna växt i stort och med omsorg samt tillverkas deraf väfnader till betydligt afsalu.
Humla odlas åter mera allmänt till husbehof och på åtskilliga ställen jemväl lill afsalu, hvilket sednare i synnerhet äger rum i Hesselskogs och Dahlskogs socknar på Dahlsland samt i Kinds härad af Westergöthland, derifrån afsättningen till andra orter är betydlig.
Kummin växer i åtskilliga trakter sjelfsådd på ängarne och skördas å Dahlsland äfven till afyttring utom orten.
Rofvor, morötter, kålrötter och kålsorter odlas öfverallt af allmogen till husbehof och fruktträd träffas stundom äfven vid allmogens gårdar; men finare trädgårdsväxter och större frukUrädsplanteringar finnas i allmänhet endast vid ståndspersoners egendomar.
I frågan om antagne nya methoder vid jordbruksskölseln eller nya inrättningar till arbetskrafters besparande dervid må nämnas, att egentligen på Dahlsland har Engelska flåhacknings- och jordbrännings-methoden, som funnits ofta förstöra matjorden, lemnat ruin för ett annat odlingssätt med bränning efter plog, sålunda att blott en plogskifva i hvarje åkerteg sönderskäres, uppställes och brännes, hvilket sätt besparar arbete och förtär mindre af matjorden, men befordrar ändock bördigheten.
Användandet af granris, i stället för spillning, vid potatesplanteringen är jemväl ett i sednare årén uppfunnet hjelpmedel, som efter hand alltmera antages.
Nya redskap för jordens häfd äro deremot icke antagna; men de vanliga, plogen och harfven, bringas af hvarje 8 omtänksam jordbrukare i det skick, att jördeus redning dermed kan åstadkommas.
Undantagande tröskmachiner oell väderharpor till säds rengöring, li\ilka vid större egendomar begagnas, hafva mekaniska inrättningar till besparande af arbetskraft icke heller kommit i allmännare bruk.
Till så vidt det i allmänhet låter bestämma sig, kan man antaga vanliga såningstiderna vara: för vår-utsädet efter medlet eller emot slutet af April och första dagarne af Maj, samt för höst-utsädet medlet och slutet af Augusti samt böljan af September; och infaller skördetiden vanligast närmare början af Augusti samt räcker in i början och emot medlet af September månad.
Afvikelserna mäste dock vara många uti ett
Vid medelmåttig skörd är spannmålsproduktionen uti de förut anmärkta delarne af Länet, hvarest åkerbruk utgör folkets hufvudnäriug, mera än tillräcklig för behofvet inom hvarje ort, så att femtedelen eller kanske fjerdedelen kan anses gå till afsalu utom orten eller utom Länet.
I Länets öfriga delar ...» och synuerligast uti vissa socknar af Dahlsland närmast Norrska gränsen samt i de sydliga trakter, sorn omgifva eller tillstöta Borås och Ulricehamn, svarar deremot spanmåls-produktionen, äfven vid den rikaste skörd, icke på långt när emot konsumtionen, utan måste skillnaden för behofvets fyllande tagas ifrån andra orter; och sker detta vanligen i förstnämnde norra trakt från Norrige någon gång, men annars från nedra Dahlsland, samt uti sistnämnde södra » « trakter från Götheborg, Halland och Skaraborgs Län, ifrån hvilket sednare tillförseln på Borås torg isynnerhet är betydlig; hvarförutan Kinds och Redvägs häraders invånare under sednare åren börjat inköpa mycket af den spanmål från Östergöthland, som hålles till salu i Jönköping.
Vill man för Elfsborgs
Län öfver hufvud jemföra spanmålsproduktionen emot konsumtionen, så bl i Iver resultatet, att årligen större qvantiteter spanmål behöfva tillföras
Länet från andra Län och orter, ehuru, genom åkerbrukets tilltagande och den utvidgade potatesodlingen, behofvet är mycket fnrminskadl, emot hvad det annars, vid en starkt ökad befolkning skulle vara.
Genom approximation är utrönt, att vid knapp skörd utgör bela behofvet af tillförsel från andra Län och orter omkring 100,000 tunnor spanmål, men vid missväxt vida derutöfver ända lill 150 å 160,000 tunnor och mera.
Jemte ofvan angifne orsaker till jordbrukets tillväxt kan man icke från känna en mera utbredd kunskap om bättre methoder vid jordbruksskötseln stort inflytande; och bör anmärkas, att förtjensten häraf tillhör jordbrukande stånds - 9 ståndspersoner med upplysning och nit lör yrket, hvilka härutinnan gifvit exempel, del enda som i dylik fråga verkar direkte på allmogens öfvertygelse: Hushållnings-Sällskapets bemödande, att genom belöningar uppmuntra allmogen (ill en ändamålsenligare jordens indelning och brukning, har dock något medverkat för detta ändamål.
Såsom bidragande orsak kan äfven nämnas den ökade hågen för ägoskiften, skogs- och utmarks-delningar samt andra sådana förelag, som lemna hvarje jordbrukare för sig mera frihet och bättre utrymme att efter egen erfarenhet skota sitt jordbruk; hvarförutan odlingslånen på vissa ställen kraftigt medverkat till oländig marks uppbrytande och odlande; och slutligen må man icke förtiga den omvårdnad, en upplyst regering i sednare tider egna t åt jordbruket genom skyddande författningar, som antingen undanröjt direkta hinder för jordbi uksnäringarnes uppkomst, eller lindrat och afskaffa L vissa betungande sätt att utgöra beskattningen.
Intrycket, sålunda gifvet lill än större utveckling, forsvagas måhända endast af elt verkligt binder; men delta, bristande afsättning på den öfverflödiga spanmålsptoduklionen efter goda skötdar, torde dock vara det svåraste att afhjelpa uti ett land, der stora städer saknas, der invånarne i de små, äfvensom i bergsbruks-orterne, sjelfva till stor del äro spanmåls-producenler, der ett ut vidgad t fabrikssystem icke ännu finnes eller lätteligen torde kunna införas och der någon mellanhandel, till spanmåls uppläggande och förvarande för knappa år, icke i allmänhet äger rum.
Man kan likväl ej skäligen påslå, att spanmålspriserna varit under goda eller medelmåttiga skördar de sednare åren här i Länet låga, annorlunda än i jemförelse med priserna efter missväxter; och detta förhållande, som egentligen bevisar, att de då al omsländigheterne högt uppstegras, tyckes uti ett vidsträckt rike med under vinlermänaderne afbruten vattenkommunikation ligga så djupt i sjelfva sakens natur, att det väl icke kan ändras, om än till någon del genom tjenliga författningar' korrigeras.
Så länge öfveiproduktionen af spanmål icke kan föras riad eller torkad till torgs, möter dess uppläggande i större förråd en betydlig svårighet, som måste återverka på mellanhandeln med denna första nödvändighetsvara samt göra den både svår och dyr att åtkomma efter felslagna skördar, hvaremot emellertid annat hjelpmedel ej lärer finnas, än en väl afvägd tulltariff, som kan gynna spanmåls-utförsel efter goda och införsel efter svaga skördar.
I närvarande ställning kan bränvinsbiänningen, betraktad såsom vehikel till åkerbruket, jemväl anses vara ett stundom nyttigt korrektiv emot spanmålsförråders hopande hos producenterne till förlägenhet och lidande för dem; Berättelse öfver Elfsborgs
Län för åren 1847—1850. 2 10 dock bör anmärkas, att bränningen inom detta Län egentligen är beräknad på afverkning af potates till bränvin.
Att jordbruksnäringen nu ganska mycket beror af bränningsrättighelens fria utöfning måste dessutom medgifvas; och till exempel härpå kan i synnerhet åberopas förhållandet uti Wädtle, Kullings, Gäseneds och Wedens härader, hvarest allmogen i sednare Lider företagit sig att, på en för öfrigt nog otacksam jord, odla potates i stort och deraf tillverka bränvin, som afsättes på andra orter med betydlig vinst för häradernes annars vanlottade jordbrukare och till ej ringa lättnad för dem vid kronoutskyIdernes godtgörande. b) Boskapsskötsel utgör, äfven då den betraktas skiljd från åkerbruk, en hufvudsaklig beståndsdel af folknäringen.
Uti de delar af Länet, hvarest åkerbruket är i mesta flor, nemligen på slättbygden af Dahlsland och tillgränsande trakter af Westergöthland, har detta öfvervigten; men på norra och vestra
Dahl samt i andra trakter af Westergöthland, synnerligen Kinds härad, håller boskapsskötseln snarare jemvigt med åkerbruket och lemnar utöfver busbehofvet mer eller mindre betydlig afkastning till afsalu.
På Dahlsland äro ängarne i allmänhet bördiga, hufvudsakligen naturliga och öfver hufvud Svarande emot åkern samt har den couperade delen af landet i synnerhet förmånen af godt och tillräckligt sommarbete.
Ängskulturen försummas dessutom icke och användes dervid merendels klöfver- och timotejutsäde; men, äfven utan utsådda flön, underhålles gräsväxten af vild klöfver och andra tjenliga foderslag, när igenläggningen sker efter väl häfdad åker.
Inom Westergöthland är ängsodlingen mindre utbredd och föga använd uti de södra trakterna, som likväl delvis hafva goda fodertillgångar från naturliga ängar: tillräckligt sommarbete finnes der nästan allmänt.
Hornboskapen på Dahlsland är i allmänhet af litet, men godt, inhemskt slag, som tilltager i godhet med ängskulturens utvidgande.
Uti Westergöthland, der boskapskreaturen oftare inköpas från andra orter, äro slagen mera blandade och sinsemellan skiljaktiga, likväl i allmänhet icke stora, fastän stundom ganska goda.
Till racens förädling eller fortplantning af bättre racer har i intetdera af landskapen något blifvit tillgjordt, annorlunda än såsom undantag af jordbrukande ståndspersoner, hvilka mellanåt förskaffat sig större och bättre stamrace från andra orter.
Oxar användas vid jordbruket och vid kortare körslor i alla delar af Länet samt på några ställen jemväl till mera långväga forslingar.
Endast under höst-, vinter och vår-månaderne, eller så länge marken är frusen eller betäckt af snö och utan bete, nyttjas i allmänhet stallfodring för boskapskreaturen. 11 Hästarne äro på
Dahlsland af någorlunda god art och medelmåttig storlek, i synnerhet norr ut, hvarest inhemska stammen är myckel blandad med den än bättre Norrska hästracen.
Jemväl i öfriga delar af Länet äro hästarne, ehuru af flera olika slag, och mera små än stora, skäligen goda och väl underhållne i allmänhet.
Relativt till hemmantal och folkmängd hålles mindre antal hästar uti de sydliga Irakterne af Westergöthland, än annorstädes i landskapet, hvilket åter är följd af hemmanens inskränktare fodertillgångar; men uti vissa trakter af Länets norra del, der fodertillgångarne äro ymniga, kunde hästafveln ökas och utbildas till näringsgren, om hingstar af ädlare och goda slag funnos till racernas upphjelpande.
Under dessa år hafva endast tvenne sådana hingstar funnits stationerade härstädes, deraf en från Strömsholm, tillhörande Kronan, och den andra tillhörig Hushållnings-Sällskapet.
Emellertid försäljas ifrån Dahlsland årligen 2 till 300 föl, som vanligen inköpas af allmogen uti Westergöthland och Bohus Län.
De får, som af allmogen uppdragas för eget behof till föda och beklädnad eller ock till afsalu, äro merendels grofulliga af Svenskt eller blandadt slag.
Finulliga, ursprungligen af Tysk eller Spansk race, underhållas äfven hos en del ståndspersoner, men schäferi linnés endast vid Nohlhaga i Kullings härad lör 250 får af electoral-race.
Getter finnas ännu i bergs- och skogstrakterne inom de mest nordliga och mest sydliga delarne af Länet; men för öfrigt äro dessa kreatur afskaffade såsom skadedjur i den mån jordbruket vunnit förkofran.
Svin uppfödas till betydlig mängd uti de seminanta delarne af Länet; och äfven annorstädes för husbehof.
Deraf träffas på somliga ställen goda racer.
Gåsafveln är icke obetydlig på södra Dahlsland och å slättbygden af Westergöthland, utan lemnar årligen öfverskott till afsalu.
Att boskapsafvel tilltagit öfver hufvud, om icke fullkomligen i bredd med jordbruket, åtminstone betydligt, visar sig af alla förhållanden och är äfven naturligt, då dessa näringar hafva på hvarannan en beständig vexelverkan, så att den enas förkofran gifver medel vid handen till den andras.
Om och huruvida bräll vinsbränningen bidrager till boskapsafveins utvidgande kan vara svårt att afgöra, likväl synes gifvet, att den icke är ett nödvändigt vilkor för boskapsskötselns bestånd och att k rea t urs race ine snarare försämras än förbättras genom njutningen af drank, ehuru det är onekligt, att denne i knappa foderår eller på orter, som hafva ringa hötillgång, lemnar betydligt understöd åt ladugården; dock gör den utan tvifvel mesta nytta vid svinkreaturs uppfödande. 12 Boskapsskötselns afkastning i Länet torde numera fullt svara emot behofvet för det hela, fastän allmogen uti de magra, mycket befolkade trakterne söder ut årligen inköper både hästar och hornboskap från andra Län; ty genom försäljning från
Dahlsland anses förhållandet jemnadt; och i ölrigt förer allmogen ett sparsamt lefnadssätt öfverallt, för att kunna sälja något af lefvande kreatur samt ost, smör och andra viktualier, derå priserna under de sisttöidlutna åren varit fördelaktiga för säljaren.
Salpetertillverkning, som kan anses vara ett bihang lill ladugårdsskötsel!!, har icke någonsin halt särdeles framgång i detta Län, ehuru skogstillgången kanske skulle medgifva dess allmännare ulöfvande på en del orter. c) Skogar, beslående hufvudsakligen af tall och gran, finnas ännu till stor vidd och betydenhet inom Länet, särdeles på Dahlsland samt i Wedens, Bollebygds och Kinds härader af Westergöthland, hvarest skogen längst i söder till någon mindre del består af bok.
Ek och andra nyttiga löfträd växa öfver bela Länet, dock mera spridda, endast utgörande smärre skogsparker och lundar.
Skogarne äro numera nästan öfverallt enskild tillhörighet och begagnas dels i samfällighet, dels storskiftade och äfven på några ställen enskiftade; varande de socknar ganska få, som icke hafva skogsandelar till hemmanen, de liesta om ej alla på ettdera af nämnda sätt, härvid oafsedt jernbrukeo, under hvilka större skogstrakter vanligen innehafvas, merendels med äganderätt.
Af de före detta Kronan forbehällne fyra kronoparker och fjorton kronoallmänningar hafva tvenne.af de förra och delar af den tredje samt tolf af de sednare blifvit
Lid efter annan, på grund af de allmänna förfoganden, Kongl. Majit med Rikets Ständer i ämnet vidtagit, Kronan afhände och lill härader, socknar eller vissa hemman öfverlatna, med eller utan skatt, antingen till samfäldt bruk och nyttjande eller till fördelning emellan hemmanen.
Deremot äro kronoparkerne Hunne- och Halleberg helt och hållet samt kronoparken Edsmären till någon del bibehåline under Kronans äganderätt och ställde under Eders Kongl. Majlis Befallningshafvandes härstädes förvaltning, för reglering och begagnande efter nyare trakthuggningssättel, hvilket äfven allmänt å dessa skogar blifvit tillämpadt.
Dessutom äro, enligt nådigt cirkulär den 30 Mars 1849, i afseende på härads-allmänningarne vidtagne särskilde åtgärder för en ordnad förvaltning och hushållning, som, beträffande härads-allmänningen Brevikshult i Kullings härad, redan tillförene blifvit införd, så att förutnämnde åtgärder egentligen komma att gälla härads-allmänningarne Kuhleskog med Kronobotten och den 13 del af Risveden som är belägen i Bjerke härad, hvilka i sådant afseende äro under behandling af landtmätare.
Å kronoparken Edsmären, reglerad genom Kongl, brefvet den 1 Mars 1834, hvarest förslå blocket förut var inhägnadt och besådt, har tredje blocket, innehållande 900 tunnland, undergått lika behandling.
Genom påbörjad a ('dikning afses att bringa en mosse af 200 tunnland uti skogsbördigt skick.
Det andra blocket af denna park är ännu icke besådt, men bar blifvit inhägnadt och försedt med särskild bevakning af en extra underjägare.
De begge förstnämnde inhägnade och besådde blocken innefatta 1,907 tunnland.
Å kronoparken^ Halleberg och Hunneberg har ordnad hushållning efter fastställd Lraklhuggnings-indelning fortgått å redan indelade 5 block.
Beträffande återstående 6:te blocket, beror fastställde hushållsplanens verkställighet till hufvudsaklig del på sänkning af sjön Eldmörjan, hvarom förslag nu åter är bragt å bane.
Ifrån 1831, då den regelmässiga hushållningen börjades, till närvarande tid har desse kronoparkers förvaltning inbringat 42,891 R:dr 2 sk. banko, hvilka såsom kontant behållning ingått till skogsplanterings-kassan.
Sådant oaktadt har dock ståndskogen derstädes icke förminskats till qvantiteten, utan bibehåller uti planen föreskrifven virkesmängd.
Under ifrågavarande fyra år är förhållandet med inkomster och utgifter för desse kronoparker följande:
Inkomster. för försåldt virke år 1847 4,224: 42. 3. 1848 6,279: 21. 2. 1849 4,84-1: 26. 4. 1850 • • • • • • 7’571: 30- 22.917: 24. 8. mul betes-a fgi fler år 1847 264: 3. 6. 1848 209: 13. 6. 1849 214: 2. 7. 1850 20o: — — sqo- ,0 892. 19. 7-23,809: 44. 3.
Försäljningsprovision år 1847 168: 47. 9. 1848 251: a 6. 1849 193: 31. a 1850 302: 41~ 5 916: 33. 4.
Transport 916: 33. 4. 14 Transport 916: 33. 4.
För virkesupphuggni ng, stängsel, frösådder samt materialinköp ... år 1847 .... 1,048: 36. il. 1848 .... 1,360: 26. 6. 1849 .... 1,814: 43. 4. 1850 • • • • 1.410: 30. 6. 5 6U. 41. 3. 26. 7.
Vinst således 17,258: 17. 8.
Medium häraf utgör 4,314: 28. 5.
Härvid är dock att märka, del löner lill jäger i-staten, inköp af hemman som, å kronoparken belägna, varit i enskildes ägo, jemte på allmän bekostnad verkställde nybyggnader å en del underjägare-boställen rn. m., såsom icke tillhörande den egentliga förvaltningskostnaden, ej äro under förutnämnde utgifter inbegripne.
Emellertid lider det intet tvifvel alt misshushållning med enskildes skogar, ett ofta omättligt svedjande, hvilket dock förmäles på vissa orter vara i aftagande, stark kolning och mindre noggrannhet vid förefallande hyggen fortfarande bidraga till skogarnes förminskning.
Skogsrödjning sker sällan, än mindre återplantering efter fälld skog, i synnerhet uti skogstrakter som innehafvas af allmogen.
Endast den ofvannäinnde till menigheter öfverlemnade härads-allmänningen Brevikshult utgör härifrån ett undantag.
Skogshushållningen är nemligen der ordnad och handhafves på ett förtjenslfullt sätt af en direktion, hvilken delägarne sjelfve utsett.
Att under förutnämnda förhållanden och den ökade skogskonsumtion, som ångfartygstrafiken måste medföra, skogarne äfven under ifrågavarande tid varit i aftagande kan ej betviflas.
I allmänhet äro de likväl ännu tillräckliga för Länets behof och kunna från några orter fortfarande lemna tillgång på skogseffekter till betydligt afsalu, så framt ett bättre skogshushållningssätt skulle vinna inträde och af enskilde skogsägare med förtroende omfattas, hvilket dock ej torde kunna ske hvarken lätt eller snart i ett Län, der skogarne hufvudsakligen tillhöra allmogen.
Ett nyttigt skogsbesparingsämne, nemligen bränntorf, är att tillgå på många trakter inom Länet; men hittills begagnas detta endast till någon liten del på södra
Dahlsland samt något mera i vissa härader af Westergöthland, hvilka orter, såsom delvis utgörande slättland, redan antingen lida skogsbrist eller måsle afhemta deras behof af ved och virke från aflägsna ställen. 15 I byggnadssättet hafva förändringar, som verkat till skogsbesparing, icke blifvit i allmänhet vidtagne, utan har tvärtom allmogens tilltagande håg att bygga högre och rymligare boningshus, som på vissa orter bestå af tvenne våningar, snarare bidragit att öka skogsåtgången, äfvensom den måste hafva blifvit ökad i och för årligen tillkomna nya bostäder.