Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Liksom det är svårare att fullgöra ett åliggande än att försumma det, så är det också långt mödosammare för uppfostraren att ansa och vårda viljekraften hos de små än att alldeles lemna den ur räkningen och antingen låta den dö eller växa vildt och oregerligt.
Men låter han härutinnan hän- synen till den e^na bekvämligheten vara det bestämmande, så ådrager han sig dub- belt ansvar, ty dels försummar han att
I D U N 204 uppfylla en oafvislig plikt, och dels begår han en oförrätt mot dem, som äro anför- trodda åt hans fostrande vård, i f d e t han tvingar dem att gå vapenlösa ut i lifvet, där intet annat kan skydda människan och hålla henne uppe än en stark, redlig vilja.
— * I Små S t o c k h o l m.
Bref V I.
Nu har jag räknat ut bot för Ruffen!
Han ska få sitta i » tunnan » och dricka öl och smälta intryck, och smälta intryck och dricka öl, ända till dess han blir så led på båda delarna att — Det ska h a n!
Under tiden ser jag på taflor, efter som jag i hvad fall som helst aldrig kan be- räkna få hans sällskap till det!
» Kan du säga mig, » brukar han säga, » hvarför jag ska gapa på en bit väf och litet färg, när jag bara behöfver kika ut genom fönstret för att få se det som är mycket vackrare?
Det är lika fnoskigt som att — som att — vilja bada i en teaterdekorasjon, när det finns äkta vatten bredvid. » Ja, inte att jag gillar det där, efter som jag tror, att konstens uppgift just är att visa folk vägen till naturen, men tanke är det i det, djup tanke, ty när Ruffen tänker, så tänker han djupt.
Johan slipper jag också.
Han sitter hos Ruffen, » så kusin Lovisa ska kunna titta lugn ».
Det där har han erbjudit alldeles utan påstötning.
Och jag som —!
Nå, det kommer sig alltsammans af, att han är kusin till sig själf — — eljest så — —!
Ja, så skref jag en liten biljett till Lycko och frågade, om han ville vara så innerligt obligeant och följa mig, efter som han, som sköter fruntimren i Idun, naturligtvis be- griper konst.
Och det var han så snäll att svara ja på, fast jag kallat honom för lång- katekes — något som jag nu skäms rysligt öfver.
Min otäcka röda hatt har jag lyckats bli af med och verkligen fått en ann af spet- sar och violer; därtill har jag skaffat mig en riktigt fin lilasfärgad angtoka, så nu känner jag mig inte fullt så okonstnärlig — åtminstone inte utvändigt.
Ju mer jag ser af konsthallen, ju mer tycker jag om den.
Inte att jag riktigt vet hvarför, men den verkar på mig som en den ljufligaste, mest harmoniska musik.
När jag kom, var Lycko redan kommen, och så spatserade vi af in i vestibulen, där två unga fröknar knep både mitt solskydd och hvad som värre var — Lyckos käpp med guldknapp.
Aldrig hade jag tänkt mig, att en käpp » en sådan verkan kunde hafva ».
All vär- dighet var puts weg med ens, och nu först såg jag hur verkligt ung han är.
Men det aktade jag mig nog att säga, ty i fråga o m ungdom har män och kvinnor de mest olika liktornar i världen, och trampa på folks liktornar vill jag inte, för aldrig det, om jag bara kan låta bli, hvilket, dess värre, inte alltid är möjligt.
Så steg Lycko och JubMeumsfilten SVENSKA Godsåtgång 1,80 kg.
urtvättad ull, arbetslön jag in i » Internationalen, », jag med ögonen skulle sta och se på » modärn konst », så så väl hopknipta som det var möjligt utan hade jag gått åt redan i början.
Men nu att allt för mycket riskera att trilla på näsan.
blundade jag energiskt för allt som skrek » Det var ett tämligen originellt sätt att be- för otäckt och riktigt mättade mig med allt döma konst, » sa Lycko.
» Inte att hålla vackert jag kunde finna i stället.
Vackrast igen ögonen, men att visa att man gör det. » af allt var David och Saul, som nu var » Jag vill ingenting se förr än jag kom- målade af en herre, som heter Josephson, och bra mycket påminde om den stora, mer in i gamla Sverige, » sa jag.
» Jaså på det viset.
Titta emellertid i riktiga David och Saul på museet.
Sedan förbifarten på den där Amerikanska damen, blef jag alldeles förtjust i en stor uf- pappa, som satt ensam i en mörk skog och framstupa i soffan. » » tänkte ».
» Stackars människa, » sa jag medlidsamt.
» Jag önskar jag fick lägga på henne en » Det kallar jag h u m o r », sa jag.
» Se terpentinduk! » bara hur ufhögfärdig han sitter där och Han är be- » Hennes titel är ' Hvila ', » sa Lycko kikande ser ned på oss människor.
stämdt någonting grufligt förnämt i uf-för- i katalogen.
» Du min värld, » sa jag, » är det där samlingen.
Kanske president? » Amerikanarnes hvila, hurudan är då deras Samma konstnär hade målat två så ofant- kolik!
Men titta på den där hvita flickan ligt vackra taflor till, den ena med svaner ' på trappan '.
Hon är söt — grasjös som den andra med örnar på.
Svanorna var en svan. » bara vackra, men det var det riktigt, men örnarna!
» Misstecknad, » sa Lycko.
» Stäng in de där i en bur, » sa jag, » och » Skräp, » sa jag.
» Det, som verkar har- moniskt, är aldrig misstecknadt.
Men så de kommer att slå själfva buren till blods. » — så — egen den där herrn ser ut — han Så förde Lycko mig till en stor, stor med den gula pladaskan midt i pannan! » tafla, och framför den fick jag sätta mig (Vi var nu i ett annat rum!)
» H v e m är det, och hvila litet, som väl var.
mån t r o?
» » Hvad tycker fru Petterkvist om den » Garborg, den stora norska författaren. » här, » sa Lycko?
» Beror på, » sa jag, » hvad taflan före- » Han som skrifvit ' Manfolk '. » ställer.
» » Just densamma. » Föreställer den en röd hjälmbuske med » Ja, då förstår jag både porträttet och utmärkt; boken, då, » sa jag.
» Men hvad är det för en riddare, då är den alldeles ena nakna, okammade, fasliga mamseller, föreställer den däremot en riddare med en som sitter där midt emot i någonting upp- röd hjälmbuske, då är den — kanske — vispadt, rödt, blått, grönt, gult — jag vet litet mindre utmärkt!
inte h v a d?
» » Den heter » Riddaren och jungfrun, » upp- » Ett sjöstycke, tror jag, » sa Lycko, och lyste mitt sällskap.
såg intresserad ut.
» Ja, minnsann, » sa jag, » finns det inte » Det där, » sa jag föraktligt.
» Ja, möj- en, jungfru med!
Henne såg jag inte, så ligen, om man delar dem i två: sjön för sig häpen blef jag öfver fjädrarna! » och ' styckena ' för sig!
Men hvad är det Aldrig hade jag tänkt mig, att det fanns så för mörkt blått, blått, blått, blått, som hän- stora hjälmbuskar till i världen.
Den täcker ger på samma sida, d å?
» ju karlen från hufvudet ända till fotabjället.
» Natt vid yttersta skären », inköpt af Hans Men tänk, om målaren velat måla tvärtom!
Majestät konungen. » Hvilket poem skulle det då inte ha blif- » A h, Gud bevare mig, » sa jag och neg.
vit af!
Se på jungfrun, hur fager och spröd » Så går det, när okunnigt folk ska sta och bedöma hvad de inte begriper — det är är hon inte — så nästan gråtfärdigt fager bara mycket kunnigt folk, som duger till och spröd!
Och hvilken fin tanke det då det!
Nu ser jag mycket väl, hur n atten sitter blifvit i det hela!
Hon sätter sin fot på i vattnet och tar sig ett blått fotbad, som männens ord, utan att veta det, och de räcker ända upp till den blå skyn.
Grufligt flyger sin kos — också utan att hon vet vackert!
Men hvart bär det nu i v ä g!
af det.
Ja, så är det, så är det!
Han » Hvad är det för konstigheter, minst sagdt, väcker henne och flyr, hon stannar kvar, växer stor i hopp och kärlek och vissnar som jag nu ska se på? ».
Stac- » Sagoteckningar af Munthe — briljanta, ned igen i tårar och i sorg kars, stackars unga jungfrun. » Hva? » kronor.
» Hur är det med tårarna fru Petterkvist? » sa en röst.
(Det var nog Lycko!)
» Stackars barn, » sa jag efter en stund, och det med eftertryck!
» Stackars? » » Ja, stackars!
Trefligt för en fattig unge att få fatt i de där » svarta äpplena » till exempel?
Hvad ska hon tro om sin ur- mamma och sin urpappa?
Jo, att de hade ekorrsvansar utvuxna öfver hela kroppen, till vingar till och med, och en stor blåntott, doppad i blod, till hår.
U s c h!
» » Det är humor. » » Bäsch, » sa jag, » humorn behöfver inga ekorrsvansar för att tränga igenom; den kommer af sig själf, och att skrämma bort skönheten ur sagan och ur barnens fantasi det är riktigt grymt —!
Men kommer vi då aldrig in till Sverige? » Så steg vi in till svenskarna ändtligen.
» Ja, det säger jag, att hade jag inte så länge beredt mig på, hvilken svår stund det skulle bli, när jag, okunniga stackare, FLAGGAN, 5 1897 Längd 2 Väfves meter.
af u l l.
{H i l d u r » A h, visst inte, » sa jag och snöt mig, » men i det fallet är hjälmbusken att före- draga, det erkänner jag.
Den rör då inte upp en till tårar den, det är då säkert. » Ja, nu såg vi på så mycket, att ingen kan minnas allt hvad.
Det enda jag minnes, är en grufligt utmagrad och knotig ljusblå häst, som stod i en luft af precis samma färg.
Han hette •Nocturn och var troligtvis porträtt af någon kapplöpningshäst, såsom de ser ut, när årets löpningar väl äro öfver, och så en ljusgrön poet, en alldeles ljusgrön poet, med kappa och knöliga, jordfärgade händer.
» Han är död, » sa Lycko.
» Det syns, » sa jag och nickade.
» Målaren, » menar jag.
» Då är det där nog något själfporträtt, taget efter hans död då, » sa jag.
Midt emot poeten satt två svartklädda Anderssons Ullspinneri ocb Skrädderi-Aktiebolag, ' ' ' Hötorget 12.
Riks 168.
Filial Hornsgatan 1.
so 4 3 5.
A I I m T 7 0 53
I D U N 1897 flickor, målade af en herre, som jag inte minns hvad han hette, men som måste ha vuxit upp i ett rysligt hem, efter som han inte såg, att den här hyn var smuts och ingenting annat än smuts.
Han skulle ha skubbat mamsellerna med en rotborste och borstat dem med tvål, till dess han hunnit ned till skinnet!
Då hade han haft det stora nöjet att få måla frisk ung hud, och jäntorna sluppit sitta här som ett par lefvande sotviskor, lämpliga att an- vändas i skorstenar hvad stund som hälst. » » Tycker fru Petterkvist om Carl Larsson, » frågade Lycko efter sedan han, barmhertigt nog, låtit mig hvila en kvart.
» Tror jag det, » sa jag strålande, » hvem tycker inte o m Carl Larson! » » Nå, än målningarna i Nationalmuseum då? » » Dem tycker j a g riktigt bra o m, » sa jag » fast nog hade kan kunnat bättra på Karl den elfte litet, efter konungen nu såg så där plussig ut, unga karlen, och inte var det nödvändigt heller låta Ulrika Eleonora se fullt så dum ut, och hvad Gustaf den tredje angår, så hade han gärna kunnat göra honom spirituel ända ut i hårpiskan, Litet frihet kan väl en artist få ta sig, när det gäller aflidet folk, som ska repre- sentera en försvunnen tid!
Men Carl Larson tar sig inga friheter, han, han är för strikt — —!
Det är hans stora fel.
Men se där ha vi j u hans familj.
O! » » Om några barn bör kunna kallas ' modellbarn, ' så är det väl Carl Larsons, » sa Lycko.
» Är de inte rara? » sa ' jag, » och frun med, fast den röda schalen är ryslig, men titta nedanför på småtaflorna!
Se på voff en.
utsträckt utanför den stängda porten, men med en min af gästfrihet som riktigt lockar en att stiga in.
Och pojken på stolen, som begrundar alla förbjudna nöjens korta fröjd, och rokokodamen, och —!
Är inte det här pärlor, så vill inte jag heta Lovisa Petterkvist! » » Visst är det pärlor.
Där är » Abel, » hans tragiska temperaments representant. » » A b e l?
sa jag förvirrad.
— » Visst j a — där!
Men hvad är det för högst egna tegelfärgade påfågelsfjädrar, som sticker upp bakom??
» Eld, » svarade Lycko kort.
» Antagligen det, j a, » sa jag, » och det mörka, mörka är väl klippor, dystra klippor? » » Hvad skulle det eljes vara? » Visst är det klippor, » sa jag if rigt, » och så är det nog Abel själf, den där ljusa konturen som — •? » » Det är en fin tafla, » sa Lycko med eftertryck.
» Det är det visst det, » sa jag varmt.
» Det finns bara ingenting som människor har så svårt att förstå som humoristiskt folks tragik.
Det vet jag bäst, det, som aldrig blir förstådd, när j a g är tragisk. » Nu kom vi till en eldröd tafla med en herre i hvit tåga och en röd lagerkrans på.
» Hejdenstams porträtt: konstnär A. Andersson, » upplyste Lycko.
» A h nej, » sa jag, » så ofantligt intressangt!
När blef han krönt? » » Ska det vara data, då » log Lycko.
» xi.h nej bevars, hufvudsaken är att han är krönt.
Det har troligen skett i R o m, efter han har tåga! » » Såvida det inte är en frisérkappa, » sa Lycko.
» A h, Gud bevare mig, » sa jag, » nog är det illa stäldt för skalder här hemma, men G EORG LEVY ' 5 kröna dem i frisérkappa, behöfver vi väl ändå inte!
Men — är • — det verkligen likt?
Han lär j u vara en vacker karl, och den där — näsan — —?
» » Den är visst symbolisk » sa Lycko, och stack knogen i mun i brist på käppknapp.
» Ja — visst är den symbolisk, » sa jag med lättnad.
» Representerar storheten i hans förfat- tareskap! » » Snarare skärpan, då, » sa jäg.
» Men nu är jag så trött, att jag inte orkar se på en enda smula till. » » Vi gör väl om det här d å!
» sa Lycko.
» T a c k », sa j a g — och det af hjärtat, ty nog var det grufligt snällt af honom, att vilja dra på mig en gång till!
Så fick Lycko igen sin käpp och med den sin värdighet, och j a g min parasoll, men värdigheten — — —!!
Jag linkade i väg till den kloka, kloka Ruffen, som, sval och skön, satt vid siu svala sejdel öl och mådde som en prins.
» Nå är du styf nu, g u m m a n?
» Ja, i lederna, » sa jag och sjönk ned på en stol.
Nog är det bra svårt, att det ska ta så rysligt på krafterna att studera konst!
Obegripligt att artisterna står ut, de, som utom allt annat j u måste släppa till själen och armarna m e d!
JJvad jag minns om daren öfverlämna ett dylikt inramadt konungaporträtt.
Samtliga bidrag böra åtföljas af in- sändarens fullständiga namn och adress (hvilka dock, om så önskas, ej publice- ras) samt måste vara ingångna till Be- daktionen af Idun, Stockholm, senast den 15 juli.
I Industrihallen.
Y \ är man från den vida, i sommarens 7 r fagra blomsterprakt liggande planen träder upp för trapporna till terrassen och in i den ståtliga Industrihallen, så bländas ögat ovillkorligt för några ögonblick af färg- spelet från mångfalden af montrer, med dess tusental af industrialster af skiftande slag.
Men efter en liten stund sansar man sig och går sakta och uppmärksam framåt midtelpartiet.
Här hafva vi först och främst våra förnämsta guldsmeders fina och prakt- fulla arbeten, uppsatta inom smakfulla mon- trer.
Bland de mest i ögat fallande ber jag att £å påpeka C.
G. Hallbergs guldsmedsaktie- bolags och Möllenborgs, hvilken senarejgamla firma utställer en magnifik bordsuppsats med hela figurer, framställande Birger Jarl, Gustaf Vasa och Carl Johan i drifvet silf- ver.
Jag vill också särskildt hänvisa till Ernst Hultqvists vackra samling af fornmin- nessmycken från det gamla anrika Vad- stena.
J^ung Oscar. "
T \ en framställning vi under denna ru- brik i n:r 18 af Idun gjorde till vår låsekrets — att vara oss behjälplig vid samlandet till konung Oscars före- stående jubileum af en minnes-skatt från Tians personliga umgänge med sitt folk — synes glädjande att omtala ha väckt allmänt intresse och bidrag ha redan börjat inflyta.
Vi bedja att ännu en gång på det varmaste få lägga denna sak och den nämnda framställningen i n; r 18 på våra läsarinnors hjärtan.
Ingen, som kan hafva något om än aldrig så obetydligt att andraga, bör hålla sig borta af liknöjdhet eller af fruk- tan för sin ofullkomlighet vid den skrift- liga framställningen.
Ju rikare och full- ständigare det material blir, som härvid ställes Ull redaktionens förfogande, af dess större värde kan naturligtvis det slutliga urvalet blifva, och de möjliga formella bristerna skola vi med bered- villig tacksamhet afhjälpa.
Som en uppmuntran ha vi utfäst en minnesgåfva i en form, som synes oss väl harmoniera med sakens innebörd.
Med anledning af jubileet har ett stort charmant porträtt af konung Oscar i amiralsuniform efter en fotografi af Gö- sta Flormån blifvit utförd i färgtryck och betingar i konsthandeln, i praktfull förgylld ram med sniderier under kung- lig krona, ett pris af 40 kronor.
Fol- det bidrag under rubriken: » Hvad jag minns om kung Oscar », som bland samt- liga insända mest tilltalar oss, komma vi att som en heäersgåfva till insän- f LINNE|VIÄGARIN.
Drottninggatan 5 3, 205 Stockholm, — Bakom guldsmedernas lysande montrer utbreder sig i en lätt och luftig cirkel de stora glasbrukens sköra och läckra alster af genomskinlig kristall oeh finslipadt glas.
Här hafva vi de välkända produkterna från Kosta, Glafva och Eda, hvilka bruk uppta- git en djärf och lyckad täflan med Ungarns världsberömda glasbruk.
Från glaset är icke många steg till pors- linet.
Rörstrands och Gustafsbergs storartade montrer falla strax i ögonen, där de äro uppförda till vänster och höger, alldeles midt emot hvarandra och liksom utma- nande hvarandra.
Det är svårt att döma om, hvem af de båda som tager priset.
De läckra bordsserviserna med deras koustnär- liga utsmyckning, de efter antikens mönster formade vaserna och de små graciösa figu- rerna i parian och fajans smeka med sam- ma rätt det konstälskande ögat.
För att nu nämna något särskildt och unikt, ber jag få påpeka Gustafsbergs härliga » kunga- vas, » skulpterad af Chr.
Ericsson och med medaljongerna ritade af artisten Gunnarson- Wennerberg.
I midtelpartiet, ungefär midt emellan våra porslinsbruks utställning, hafva vi den stora Eskilstuna-industriens berömda tillverknin- gar.
Se blott dessa mjuka, smidiga, bred- bladiga bordsknifvar, dessa blanka och skar- pa saxar, hvilka ligga så väl i den lilla han- den, dessa förskärarknifvar, hvilka så läckert tranchera den späckade orren och jag är viss om, att den omtänksamma husmoderns hjärta skall känna sig tillfredsstäldt.
Svänga vi in i fördjupningen under galle- riet till vänster, så hafva vi här de magni- fikaste spislar af Bolinder, Kockums, Hus- qvarna m. fl.
tillverkning, samt dessutom ett rikt urval af gas- och fotogenkök, kaminer Största u r v a l af Linne-Dosättningsartiklar samt G a r d i n e r.
Utstyrslar förfärdiffas på å egen atelier efter nyaste modeller.
Order o. minst SS kronor levereras fraktfritt närmaste järnvägs- eller beställning ångbåtsstalion.-
206 och strykugnar samt belysningsartiklar af alla slag, hvilket det ena med det andra ju bidrager att göra hemmet till ett hem- varmt paradis.
Återgå vi till själfva centrum af midtel- partiet, så äro vi på alla håll omgifna af utställningsföremål, särskildt afsedda för damvärlden och hemmet.
Det är naturligt- vis icke meningen att här uppräkna allt, utan blott att göra ett litet urplock af det vackraste, mest sevärda.
Främst må vi taga i betraktande dessa magnifika duktyger från Borås konstdamast- väfveri samt Almedals fabriks aktiebolags präk- tiga lakanslärfter och bolstervar.
Det är vackra prof på en industri som hedrar vårt land.
Lämna vi för ett ögonblick nyttans gebit och vända oss till lyxens, så låtom oss stanna några ögonblick framför Almgrens och Gasparsons montrer med svenska siden- varor.
Måhända kunna de icke täfla med Lyons fabrikater i färgrikhet, mönster och glans, men helt säkert i hållbarhet, och man kan vara viss på, att det svenska sidenet består af rent, äkta silke, hvilket icke all- tid är fallet med utlandets.
Här i centrum se vi också vackra prof på damskrädderiet i vårt land.
Såväl fröken Augusta Lundin, Carl Broman och F. Thunborg exponerar här charmanta toaletter, isynner- het Carl Broman, som presenterar en öf- verdådig robe af hvit atlas med långt släp och lifvet smyckadt med äkta spetsar.
Litet till höger, just på gränsen till den norska afdelningen har Handarbetets vänner och Aktiebolaget Svensk Konslslöjd S. Giöbel sina briljanta utställningar.
Handarbetets vänner har en stor fyrkant med ett rum åt hvarje väderstreck möbleradt i viss stil från medeltiden, från 1600- och 1700-talet, samt det fjärde inredt med altare och kor- klädsel i katolsk medeltidsstil.
Det hela tager sig storståtligt ut och är ett frappant bevis på, hvilken hög ståndpunkt den kvinn- liga konstslöjden intager i Sverige.
Fröken Giöbel står värdigt vid sidan; såväl g o b e - linerna här som de konstsnidade möblerna i fornnordisk stil vittna om ett gediget och af det varmaste intresse adladt arbete.
Det är med saknad man lämnar de vackra mon- trerna, och man återkommer alltid dit vid hvarje förnyadt besök.
Om vi nu skulle göra en titt upp på galleriet, så finna vi där en hel mängd före- mål värda vår stora uppmärksamhet.
Här se vi att börja med en rikhaltig utställning af alla slags skodon, däribland de framstå- ende fabrikaten af fruntimmerskängor och barnskodon af G.
P. Höglanders i Stockholm, och Aktiebolaget Stockholms skofabriks vackra tillverkning.
Vidare är här att se, hvilken vacker utveckling korsettfabrikationen upp- nått hos oss, den kan i smidighet och elegans täfla med den franska, hvar- på klara bevis finnas, om man granskar modellerna utställda af Aktiebolaget Korsett- fabriken i Kristianstad, hvars specialitet är de s. k. sundhetskorsetterna, och de om- sorgsfullt stickade korsetterna från fabriks- aktiebolaget Anderson &amp; Mark i Göteborg.
Af svenska plymer har fru Ahnfelt, Stock- holms plymfabrik, exponerat en särdeles vacker samling och Th. Schiött visar i konst- gjorda blommor en särdeles högt drifven konstskicklighet.
Gå vi öfver till galleriets motsatta sida, där en rik samling af föremål lämpliga och nyttiga för hemmen äro hopade, så fästes I D U N vårt öga ovillkorligt vid de nätta och ele- ganta korgmöblerna utgångna från S. F. Vahlströms fabrik härstädes.
Se blott på denna smakfulla trädgårdssalongsmöbel i ljusgrönt och guld och man förvånas, när man ser det ovanligt billiga priset för soffa bord och sex fåtöljer.
Om vi nu skulle släppa våra egna lands- män och som hastigast se hvad våra gran- nar hafva att bjuda på.
Vi börja i så fall naturligtvis med vårt broderfolk.
Norge har fått sig upplåten den sydvästra längan af hallen och vare det sagdt med ens, att dess utställning i sin helhet är utom- ordentligt vacker och tilltalar genom sin enhet och symmetri.
Af guld- och silfverarbeten fästa vi oss synnerligt vid dem som utgått från Daud Andersens i Christiania och M. Hammers i Bergen verkstäder.
Här se vi dessa oänd- ligt fina filigranarbeten, mest i silfver, i hvilket norrmännen uppnått så stor skick- lighet.
Bland den mångfald af varor, som våra norska bröder här exponerat, fästes man ovillkorligt vid deras vackra utställning af pälsvaror och deras utmärkta sätt att fördelaktigt framvisa dem, hvari de stå långt framför de svenska pälsvaruutställarne.
Se blott på E. Brandts från Bergen och J.
N. Bruuns från Trondhjem charmanta utställ- ningar.
I fördjupningen till vänster hafva vi de norska alstren af chocolad, konfekt, finare bakverk och läskedrycker och sannerligen de behöfva skämmas för sig.
Gå vi upp på galleriet finna vi här en mängd föremål, tillhörande hus- och allmoge- slöjd, samt särdeles vackra möbler af alla slag.
Jag beder damerna isynnerhet taga i skärskådande alla dessa tusental småsa- ker, snidade i trä och målade i bjärta fär- ger.
De äro nyttiga och verkliga prydna- der på ateniennen, passande till presenter och betinga märkvärdigt billiga pris.
För en eller två kronor kan man få riktigt vackra småsaker.
Af konstslöjdsarbeten ber jag att få bland annat påpeka fröknarna Anna och Jjaura Bye ' s charmant vackert broderade eldskärm i rococo, samt fröken Christiane Myhre ' s praktfulla filetguipures-gardiner.
Efter denna kanhända allt för korta visit hos norrmännen aflägga vi ett besök hos våra vänner danskarne, hvilka residera i nordöstra längan.
Vi kunna icke dölja, att deras arrangemang verkar något oroligt, men gladt och ljust är här och präktiga saker finnas här också att taga i betraktande.
Det som genast fäster vår uppmärksamhet är den Kongelige Parcellænsfabrikens magnifika montre med sina lyxserviser och små deli- ciösa prydnader i de läckraste former.
Där- näst fängslas vårt intresse af V. Christensens i Köpenhamn praktfulla och kolossala bord- uppsats, framställande ett vikingaskepp, allt i drifvet och ciceleradt silfver.
Af möbler hafva, som var att vänta, danskarne en ståt- lig utställning.
Särdeles frappant är Seve- rin och Andreas Jensens vackra möblemang i rosenträ med sina rika inläggningar.
Den vidt bekanta firman Boerslev Margaard expo- nerar några af sina präktiga konsertflyglar, kända för sin fylliga och klangfulla ton.
Framför J.
B. Schjelderups vackra montre stanna damerna naturligtvis med lätt för- klarlig beundran.
Så smakfulla toaletter får man sällan se.