Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Prat. 1834._ 6-te Sami. %dra Afd. % laira Håftet, ' 10 Banco- och Lag-Utskottens Betänkande IS'.o 3. vissad, att lian eller hans rätts innehafvare skall, efter eget behag och de i hvarje fall utstakade vilkor, kunna deröfver anordna och förfoga; så att, hvarken under krigs- eller fredstid, det hos Banken nedsatta eller till densamma försträckta må för allmän eller enskild räkning konfiskeras eller med qvarstad beläggas.
Vid insträffadt dödsfall , eller der egendom lill Borgenärers förnöjande blifvit afträdd, ege vederbörande länsinnehafvare att om innestående tillgångars utbekommande serskildt anmäla sig hos BancoSty reisen, och sina anspråk lagligen styrka. §• 7- Alternativ.
Svea Hof-Rält i Stockholm skall allena och i första rummet vara Bankens lagliga Domstol, der någon såsom kärande mot Banken uppträder.
I fråga om Bankens käromål, galle allmänna Rättegångsordningen och hvad för serskilda fall linnes stadgadt.
Svea Hof-Rätt i Stockholm skall allena och i första rummet vara Bankens lagliga Domstol, antingen Banken är kärande eller svarande, der icke i serskilda fall blifvit annorlunda uttryckligen stadgadt.
Fordringsanspråk, hvilka af Banken bevakas efter Concurs-Lagen, vid serskilda Domsalen, måga hos dem pröfvas och afgöras, så framt icke någon invändning eller anmärkning uppstått mot giltigheten af ett slikt Bankens fordringsanspråk; men om så sker, skall tvisteämnet tili pröfning och afgörande hos ofvanbemälde IIof-Rätt hänskiutas. $. 8.
Konungens Befallningshafvande, Magistrater, Executorer, Domare och öfrige Autoriteter samt Embets- och Tjenstemän i Riket skola, vid ansvar, vara pligtige att lemna Banken behörig och skyndsam handräckning uti de mål hvarom de för Bankens rätt och bästa varda anlitade. $• 9- Banken bibehålles vid rättigheten att sjelf låta anställa auclioner till försäljning af lös pant, för sina fordringars utbekommande; samt att, medelst anbuds-auetioner, föryttra egne öfverflödige Inventarier och Effecter.
Banco- och Bag-TJIskottens Betänkande N\o 3. §•
Joll os Konungen skola anmälas alla sådana Banco-Verket rörande regleringar vid eller emellan Riksdagarne, som äro af beskaffenhet att föranleda Påbud eller allmän Kungörelse till serskild
Autoritels eller till Allmänhetens efterrättelse.
Af Konungen beror att, efter pröfning, saken, i det skick den blifvit framställd, bifalla, afslå eller uppskjuta. §•
,r' Rikets Ständers lill Bankens förvaltning utsedde Fullmägtige gifva, till följd af Rikets Ständers meddelade Ordningar, Stadgar och Reglementen, sådana speciela föreskrifter åt de dem underlydande, som af behofvet påkallas; och vare äfven berättigade att, i den man erforderligt finnes, låta genom allmänna Tidningarne meddela underrättelser om hvad till iakttagande föreskrifvet är. B.
Banken såsom Depositions- och Vexlings-anstalt. §.
I 2.
Banken emottager under sin vård de penningar, som derstädes, allmänna och enskilda Verk, Cassör och Bolagsföreningar, äfvensom viss person, till godo, insättas; utbetalar eller ofverförer, på annans räkning, sedan medlen öfver en natt innestått, de andelar deraf, som, genom utställda behöriga invisningar, anordnas, och håller fortgående räkenskap öfver omförmälda på- och afföringar, samt den behållning en hvar, i följd deraf, tillkommer. §. , 3.
Alla till Statens allmänna Cassör i och utom hufvudstaden ingående penningar skola, tid efter annan, i stadgad ordning, uti Depositions-Banken insättas, att derstädes för Statens räkning fritt för afgift men utan ränta innestå, tills de för afsedda ändamål behöfva lyftas och användas. §• ^ . :r Depositions-Bankens bevis, att penningar blifvit af en å annans räkning der insatta, skola, uti de allmänna Cassornas och Embets-Verkens räkenskapsredovisning, vid Domstolar, och inför Executorer, fortfarande gälla så* sorn beloppet vore af Insättaren tili Räknings-hafvanden erlagdt; hvaremot qvitto af Depositions-Banken för penningar, dem Räknings-hafvare 12 Banco- och Lag~ Utskottens Betänkande N":o 3, på sin egen räkning insätter för att å beloppet anvisa, är för ingen slags liqvid användbart, samt i hvarje annans hand ogiltigt. §. i5.
Ibland JBanco-Verket rörande ärenden, som, enligt Regeringsformens 86 §., skola hållas hemlige, inbegripes beloppet af hvad för någon enskild persons Bolagsförenings eller Gassas räkning vid gifven tidpunkt hos Depositions-Banken innestår.
Dock att
Räkningshafvare för egen del har sig öppet att, enär som heldst, upplysning derom inhemta. §.
Banken emottager till förvar under försegling, och utan alt om innehållet undfå uppgift, Contanta penningar, Document och hvarjehanda flyttbar egendom, så vidt utrymme och läglighet dertill inom Banken gifves; dock utan ansvarighet å Bankens sida för oförvållad skada och tillfällig olycka. §• >7* Om och i hvad raon afgift må beräknas för Depositioner, som ej, enligt i3 §. i denna Lag, äro derifrån uttryckeligen fritagne, samt om nödige eontroler och öfrige iakltaganden i samband med Depositionsanstalten, bestämmes af Rikets Ständer efter förhand varande omständigheter; och galle härutinnan hvad i §§. io och n här ofvan stadgadt blifvit. §. 18.
En hvar, som i Depositions-Banken har behållning af Ducater innestående, skall vara berättigad att Ducater anvisa och utbekomma; för andra penningbehållningar å Depositions-räkningarne, ehuru som helst tillkomna, skäll Banken vara förbunden alt utgifva, efter hvar och ens eget val, antingen Svenskt silfvermynt efter gällande myntordning, ellerBancosedlar. §• *9- I förening med den uti Lag förvarade rätt att af Banken för dess sedlar enär som helst utbekomma silfver efter myntbestämnings-grunden, skall det ock förblifva en hvar obetaget att, till hvilken ort som helst inom eller utom Riket, fritt för all utförsel-afgift, medföra eller öfversända myntadt och omyntadt silfver.
Banco- och Lag-Utskottens Betänkande N'.o 3. i3 §. 20.
Den i Myntbestämnings-Lagens 3 §. en hvar förbehållne rättighet att före utvexlingens böljan tillbyta sig Bankens sedJar för silfver, efter den i i §. af närande
Lag stadgade grund, såsom ock alt med silfver, efter samma grund, skuld till Banken godtgöra, skall, efter börjad silfverutvexling och allt framgent, förblifva orubbad. §. 21.
Bankens sedlar af löpande egenskap komma för framliden att utställas såsom skuldförbindelser å vissa för allmänheten kända silfvermyntvaleurer, och må icke, på sätt förut öfligt vaiit, iklädas formen af bevis öfver insalta penninge-belopp. §. 22.
I allt hvad som rörer Bankens löpande sedelmjmt skall sorgfälligt afses allmänhetens skäliga beqvämlighet för penninge-remisser och betalningar samt möjligaste trygghet mot förlust, genom sedlars förnötning, eller förfalsknings- och eftergöringsförsök. §. 2.3. Alternativ.
Anses behöfligt, att något nytt Utan föregånget beslut af Ri- slag af sedlar genom Banken utgift kels Ständer och Konungens begif- ves, eller att en gång fastställda sb vande, kunna de en gång bestämda delsorters form och utseende för en sedelvaleurerne ej förändras. framtid märkeligen förändras, varde sådant alltid i förväg till Kongl. Maj:ts bifall, med anhållan om Nådigt kungörande, anmäldt.
Banken såsom Låne-anstalt. §. 24.
Banken upplånar penningar för ränta i den mon tillfällen erbjuda sig, att mot fullgod säkerhet och med vinst använda dem i utlåningsväg, §. a5.
Bankens skuldförbindelser för upplån, enligt 19 §., skola ställas på bestämd uppsägningstid.
Banco- och Lag- Utskottens Betänkande N:o 3. §. 26.
Banken utlånar penningar mot ränta och säkerhet af: a~) Lös pant. L) Fastighets-inteckning. c) Adier och Publika papper, rf) Personlig credit.
Föremålen för belåning och låne-vilkoren bestämmas i Reglementet.
Låne-rörelsens utsträckning eller inskränkning beror af tillgång och förevarande omständigheter. §•
27- Banken tillåter sina låntagare att göra afbetalningar till gälds afbördande, äfven utöfver hvad de sig lillförbundit.
Dock att i Reglementet bestämmes ett visst belopp, hvartill sådan öfverbetalning, serskildt för sig verkställd, i det minsta må uppgå. §. 28.
För utlåningar mot lindrigare ränta än allmänna Lagen högst tillslädjer, och som icke äro af Discontnatur, så att ränle-afdrag på förband sker, bibehålies
Banken vid den hittills hafda rättigheten att halfårsvis räkna sig till godo ränta på ränta. §• 2 9* Ibland Banco-Verket rörande ärenden, som, enligt Regerings-Formens 86 §., skola hållas hemliga, inbegripes sammanräluiadt belopp för viss tidpunkt, af Persons eller Bolagsförenings hos Banken begagnade credit, vare sig uti ett eller flere slag af penninge-försträckning. §• 3o.
Om öfrige grunder och vilkor, som för Bankens lånrörelse i allmänhet, eller någon serskild gren deraf må gälla, ankommer på Rikets Ständer att efter förhand varande omständigheter förordna; dock under orubbadt bestånd af ömsesidiga öfverenskommelse!', som emellan Ranken och någon dess Gäldenär redan förefinnas.
Och hafva Utskotten slutligen i sammanhang härmed under öfvervägande tagit,. dels ett från HögloQ.
Ridderskapet och Adeln lill Banco-Utskottet re - Banco- och Lag-Utskottens Betänkande N'.o 3. milleradt, af Herr Lagerhjelm , Pehr, väckt förslag, att 5 §. i BancoLagen af den i Mars måtte erhålla följande lydelse: ”Efter hvarje års Bokslut skall, genom Rikets Ständers Fullmägtiges försorg, en öfversigt, sorn visar Bankens hela ställning, tryckas och med. allmänna Tidningarne utdelas;” dels ock ett från Vällofl. Borgade-Ståndet remitterad t anförande af Herr Wcern, deruti hemställes, huruvida den af Rikets Ständer beslutade förändring i beloppet af Bankens Grundfond måste anses föranleda någon ändring i Lagen för Rikets Ständers Bank af den i Mars i83o.
I hvilken fråga Herrar Santesson, Helsingius, Bååth och Ekerman inom Ståndet sig utlåtit.
Beträffande först det af Kongl. Majit i Nåder afgifne, här ofvan intagne förslag lill Banco-Lag, så enär — af den i Regerings-Formens 87 §. gifne föreskrift för behandlingen af tle Lagfrågor, Konungen kan finna för godt alt för Rikets Ständer framställa, hvarigenom blifvit stadgadt, att Rikets Ständer skola öfverlemna Konungen deras svar uppå Riks-Salen, om de i dylik fråga bifallit Konungens Proposition, men skriftligen genom Talmännerne , om de densamma afslagit, —synes följa, att ett af Konungen lramställdt
Lagförslag ej kan annorlunda än i sin helhet antingen antagas eller afslås, men 1111 ifrågavarande Lagförslag, enligt hvad af flere Ledamöter inom Riks-Slånden anmärkt blifvit, innehåller åtskilliga stadganden, de der stå i strid emot den af Rikets Ständer vid innevarande Riksmöte bibehållne redaction af 73 §. i 180,9 års Regeringsform, finnér Utskottet sig föranlåtet tillstyrka Rikets Ständerj till svar å Kongl. Majlis Nådiga Skrifvelse i delta ämne i underdånighet tillkännagifva, att, som det af Kongl. Majit i Nåder aflemnade Förslag till BancoLag finnes i vissa delar stridande emot den af Rikets Ständer bibehållne redaction af 72 §. i 2809 års Regerings-Form, anse Rikets Ständer sig förhindrade, alt kunna samma Lagförslag antaga.
Hvad dernäst angår de i öfrigt väckte Förslag till ytterligare Lagstiftning för Rikets Ständers Bank, hafva Utskotten, för bedömandet af frågan, om någon annan Lag, än den nu gällande bör, efter 87 §.
Regerings-Formen, för Rikets Ständers Bank stiftas, till en början ingått i undersökning af det förhållande, hvaruti Rikets Ständers Bank egentligen står till så väl Statsmagterne som Allmänheten, samt dervid funnit, att denna Bank icke Banco- och Lag-Utskottens Betänkande N'.o 3. är hvarken en fullkomlig Stats-Bank, hvartill skulle fordras, alt bägge Statsmagterne egde en i Grund-Lag uttalad bestämd andel i garantien och förvaltningen deraf eller en så beskaffad inrättning under enskildes ego och ansvarighet, att, i den händelse de tillgångar skulle finnas otillräckliga, hvilka äro lemnade i vård och förvaltning af Rikets Ständers Fullmägtige oöh Bankens Gommissariat, Bankens egentlige egare och garanter, eller hvad som kunde kallas Bank-Bolaget, nemi.
Svenska folket, genom deras representanter, Ständerne, någonsin kan, efter allmän Lag, ställas inför rätta eller underkastas laga dom; vid hvilket förhållande det synes Utskotten ligga utom möjligheten att närmare bestämma, huru långt anspråket mot Rikets Ständer, såsom garanter af Banken, skall kunna sträckas och verkliggöras, än i den mon sådant redan skett, i det Konungamagten, på grund af 16 §.
Regerings-Formen, eger lemna skydd mot allt ofog och all orättvisa.
Lag för Banken åter, som icke skulle sträcka sig utöfver Civil-Lags föremål, således icke angå Rikets Ständer såsom disponenter och garanter, utan endast Banken i dess förhållanden till Allmänheten, innefattas, efter Utskottens omdöme, uti de Ordningar, Stadgar och Reglementen, 72 §.
Regerings-Formen omtalar.
Ehuru sistberörde Grundlags §. icke nyttjar benämningen Lagar utan i stället begagnar uttrycket:
Ordningar och Stadgar, dertill anledningen jemväl torde finnas deruti, att endast ena Statsmagten dem beslutar, på sätt förhållandet är med de Stadgar och Påbud, Kongl. Maj:t i oeconomiska mål eger utfärda, måste likväl de, af Rikets Ständer i afseende på Banken utfärdade Ordningar och Stadgar vara af samma förbindande kraft sorn Lagar, då dessa Ordningar och Stadga^ äro behörigen uppgjorde af den Statsmagt, som icke allenast i Lagstiftningen i allmänhet eger andel, utan ock, jemlikt besörde Grundlags , blifvit, i fråga om Banken, tillagd sådan rättighet allena.
I betraktande häraf och då sålunda en åtgärd att ikläda så beskaffade Stadgar Civil-Lags form, enligt 87 §.
Regerings-Formen, vore ett verkligt inrymmande åt andra Statsmagten af andel i en Lagstiftningsrätt, som den nu icke eger; då likväl Rikets Högloft.
Ständer redan, genom förkastandet af det sedan förra Riksdag hvilande förslag till ändring i 72 §.
RegeringsFormen, ådagalagt, att de icke velat medgifva en rubbning i deras nu bestående eonstitutionela förhållanden till Banken; då det jemväl torde i längden - Banco- och Lag-Utskottens Betankande N:0 3. den blifva skadligt, att, på oregelmessig bana, stifta Grundlag i Civil-Lags form; då den så kallade Bank-Lagen af den i Mars i83o, såsom en Extraordinair Lag, står fast och följaktligen, så långt den går, gäller till efterlefnad; och då alla öfrige nödige Stadgar kunna i vanlig ordning af Rikets Ständer beslutas, för att, genom Reglementet eller serskilde Kungörelser, till efterrättelse meddelas, anse Utskotten någon ytterligare lagstiftnings-åtgärd för Rikets Ständers Bank, efter 87 §.
Regerings-Formen, icke under närvarande förhållanden böra ega rum.
Ålskillige Ledamöters reservationer bifogas.
Slockholm den 2g Nov. i83<f.
Reservationer: af Herr Grefve Frölich D: ^Instämmande för öfrigt i Utskottens beslut får jag dock så vida reservera mig deremot, som jag anser de ännu i mångas opinion hit och dit vacklande begreppen, hvarifrån ett slags sträfvande att få ytterligare garantier emot Rikets Ständer troligen sig härleder, hafva bort så, en gång för alla, utredas, att frågan derefter fått en behörig hvila tills den å nyo, under andra bestämda cathegorier, helt olika de nuvarande, åter möjligen kunde förekomma.
Jag hade derföre trott, att Utskotten bort, i afseende på Bankens icke fullt regelmässigt uppställde constitulionela och legala förhållanden, förklara, att desse icke effectivt kunna iordningsättas med mindre en af två mera genomgripande reformer af Rikets Ständers Bank företagas nemligen antingen; O alt Banken af enskildt Bolag öfvertages med samma förbindelser i öfrigt i afseende på ständig vexling; hvarigenom, efter borttagande ur Regeringsformen af allt som angår Banken, densamma ställdes under allmän Lag —• eller ock; alt, sedan andra enskilde Banker bildat sig samt öfvertagit större delen af den mindre lånerörelsen, Rikets Ständers Bank, såsom pur Central- och Mynt-Bank, inskränktes tili endast den sedelrörelse, som vore nö Bihang till R.
Prat. i834- 6-te Saini. 2:dra Afd, 3 2alra Häftet, i8 Banco- och Lag-Utskottets Betänkande JS:o 3. dig för dess bestyr med Rikets allmänna "Verks Cassör, med Skalte-uppbörden och med utfärdande af legalt sedelmynt för offentliga Bolags-Bankers rörelse; hvarefter och sedan det förhållande inträffat, att Reglementet för förvaltningen under en ändamålsenligare styrelse kunde blifva vida enklare och i de fleste fall knappast nånsin i behof af en periodisk förändring, hvarom då också olika meningar svårligen kunde uppstå, Rikets Ständer funno för godt förändra deras Bank till en verklig Stals-Bank derigenom, att de, i grundlagsenlig väg, öfverlemnade åt den andra Statsmagten, Konungen, en sådan andel i Lagstiftning, rörande Banken, som uti andra länder, der Stats-Banker finnas, alltid tillkommer Statens högste Styresman.
Utskotten hade då äfven, för sin del, bort erkänna företrädet åt det senare alternativet^ h,elst en färsk erfarenhet, så vidt man kunnat inhemta af Tidningarne, om den splittring för hvilken förenta Nord-Amerikanska Staterne nyligen, i följd af deras stora Cenlral-Banks operationer, under en af Regeringen nog oafhängig Styrelse varit blottställd, synes ådagalägga, huru vådlig en alltför stor Bank, såsom en Stat i Slaten, kan blifva, då Regeringen icke deröfver har någon con-trolerande magt.
1 öfrigt slår det mera tillsammans med det System för Rikets Bankväsende i allmänhet, hvilket Utskotten i deras förslag till
Lag för offentliga Bolags-Banker utvecklat, till hvilket ovilkorligen hörer, att en Central Mynt-Bank, såsom Statsinrättning orubbligen funderad, bibehålies.
Ilärförutan och i afseende på de Utlåtanden Banco-Utskottet redan fällt i sina Betänkanden N:ris 6 och 16, rörande tillökningen i Grundfonden med 600,000 R:dr, torde böra nu sägas, att detta beslut, som Rikets Ständer troligen fattat under dåvarande förmodan, att
Bankens credit skulle vara i behof af sådan tillökning, förblifver i alla fall gällande intill nästa Riksdag och af kommande
Ständer kan då ytterligare förnyas om så behöfves.
Slutligen anser jag Utskotten böra tillstyrka Rikets Ständer att i deras underd. skrifvelse lill Kongl. Maj:t, med svar på Dess Nådiga Proposition, yttra: att de, under samma åsigter, hvilka lågo till grund för deras år i83o tagne åtgärder, då de genom så kallade Myntbeslämningslagen af den 1 Mars i underdånighet begärde och erhöllo hos Kongl. Majit ett temporairt, för deras Bank nödigt ansedt stöd, äfven nu önska få tillkännagifva sin förtröstan till Kongl. Maj:t, att Han, med den i 16 §.
RegeringsFormen stadgade Konungsliga magt, icke lärer underlåta vaka deröfver, att Banco- och Lag-Utskottens Betänkande N'o 3. *9 Banken gör livar man rätt; äfvensom i lika underdånighet anhålla, alt, derest Banco-Slyrelsen skulle finna nödigt begagna credit eller creditiv på utländsk ort, och detta creditiv icke mot dess egna förbindelser kunde tilbvägabringas, Kongl.
Maj:t då, på derom af Banco-Styrelsen framställd underdånig anmälan, täcktes lemna sin höga autoriration och garantie i egenskap af Rikets högsta Målsman och Chef.” Af Herr Professoren Grubbe: ”Det är min öfvertygelse, alt den egentliga Lagstiftningen för Bankenhvilken har till föremål något annat än blött regian en L aris ka stadganden , rörande Bankens förvaltning, rätteligen bör utöfvas af hela den lagstiftande Magterij och således, i en constitutionel Monarki, af Konungen och National-representationen i förening.
I öfverensstämmelse med denna åsigt antogs af båda Slatsmaglerna vid sistförflutne Riksdag Lagen för Banken af den t Mars i83o.
Om denna i sjelfva verket innefattade allt hvad en Bank-Lag bör innehålla, så vore visserligen all fråga om en ytterligare Lagstiftning för Banken nu öfverflödig; men jag tviflar, alt man med skäl kan tillerkänna denna Bank-Lag en sådan fullständighet.
Delta oaktadt inser jag likväl äfven att, så länge Regerings-Formens 73 §. förblifver oförändrad, skulle försöket att tillvägabringa en fullständig, på båda Statsmagternas sammanstämmande beslut grundad Lagstiftning för Banken troligen mola stora svårigheter.
Man skulle nemligen vid ett sådant försök riäåhända ej kunna förena sig om en fullt noggrann bestämning af den rätta gränspunkten emellan de Ordningarj Stadgar och Reglementen för Bankens förvaltning, hvilka det tillhör Rikets Ständer allena att uppgöra; och den af båda Stalsmagterna beroende Lagstiftningen för Banken.
Endast genom en förbättrad redaction af Regerings-Formens 72 §. torde denna svårighet en gång kunna liäfvas.
Emedlertid, då ett med sorgfällighet utarbetadt
Förslag till en mera omfattande Lag för Banken blifvit till Utskotten af en Ledamot inlemnadt, tror jag, för min del, att man, i stället för att utan all granskning ogilla detsamma, hade bort ingå i en närmare pröfning deraf, för ätt undersöka, huruvida ej åtminstone några af de deruti föreslagne Stadganden äro af den beskaffenhet, alt de kunde och borde af samma Statsmagter, sorn antogo i83o års Bank-Lag, antagas såsom nödiga tillägg till densamma, och dermed tillika såsom nyttiga förberedelser till en framtida fullständig och fullt ändamålsenlig Lagstiftning för Banken.”
Uti denna reservation instämde Herrar Lagerheim, Helleday och Cederborg samt Riksdagsfullmägtigen Anders Andersson från Westerås Län. 20 Banco- och Lag-UtskoåenS Betänkande N:o 3.
Af Herr Doctor Elfström: ”Emot de Höglofl.
Utskottens ifrågavarande
Betänkande får jag först anmärka, att, då man eger en Bank-Lag, gemensamt stiftad af Konung och Ständer, om hvars upphäfvande motion icke blifvit väckt, har det varit öfverflödigt, att, när fråga uppstått endast om denna Lags fullkomnande, inlåta sig i undersökningar, om en sådan Lag rältsenligen kunnat stiftas, och om båda Slatsmagterna ega i en sådan Lagstiftning deltaga.
Då detta senare af de Höglofl.
Utskotten blifvit bestridt, kunde det till och med varit conseqvent, om upphäfvandet af iS3o års Bank-Lag på anförde grunder blifvit tillstyrkt.
För alt komma till det resultat Betänkandet innehåller, hafva inom Utskotten an vändis en argumentation, stödjande sig på följande theser: att vår Bank ingalunda är en Stats-Bank, enär båda Statsmaglerne ej ega andel i garantien och förvaltningen deraf; att den ej heller är en så beskaffad Bank, hvars egare och garanter kunna ställas inför allmän
Lag och underkastas laga dom; att Bank-Lagen således endast anginge Bankens förhållande till allmänheten, men ej delegarne ellei sjelfva Svenska folket, och alt så beskaffad Lagstiftning vore att hänföra lill de i 72 §. R.
F. omnämnde Ordningar, Stadgar och Reglementen.
Ehuru åtskilligt torde vara att erinra äfven emot de arne första satserna , vill jag icke dervid uppehålla mig, utan öfvergå till den sisla, som utgör slutlänken i argumentationen.
Befinnes denna sals falsk eller vacklande, måste det derpå grundade omdöme icke heller gälla såsom stabelt.
För mig åtminstone faller sig svårfattligt, att en Lag, angående Bankens förhållanden till allmänheten, icke äfven skulle röra sjelfva delegarne i Banken.
Om man ock med Bank vill förstå en afskiljd massa af förmögenhet, måste m*r doek medgifva, alt de derföre gällande Lagar egentligen röra egarne till denna massa och de personer, hvilka med dem komma i förhållande; ty en
Lag kan väl icke stiftas endast och allenast för ett physiskt ting, utan för de personer, som dermed äro eller kunna komma i beröring.
Efter den förra åsigten skulle det icke angå Rikets Ständer, om deras Bank eger något att betala med eller icke —- en mening, som troligen aldraminst, under närvarande förhållande af en nyligen börjad realisation, lärer godkännas.
Vidare har pluraliteten inom Utskotten ansett alla Lagar för Banken böra subsumeras under Ordningar, Stadgar och Reglementen.
De apparenta skal, sora» i denna syftning blifvit anbragle, kunna icke jemna den skar - Banco- och Lag-Utskottens Betänkande N:o 3. 21 pa gränslinien emellan Ordningar m. m. å ena, samt Civil-Lagar å andra sidan.
En sådan skilnad förefinnes ej blott i våra Grundlagar, utan stöder sig på sjelfva förhållandenas beskaffenhet.
Med Civil-Lag förslås de regler, hvarefter rättsfrågor afgöras och bedömas.
Ordningar, Stadgar och Reglementen afse endast de för organisationen eller förvaltningen af ett Verk gällande regler.
Civil-Lagar tillämpas af Domare-magten, för hvilken de utböra ett rättesnöre; men de senare tillämpas af de administrativa Autoriteter, hvarunder Verket lyder.
Sjelfva uttrycken i 72 §. hänvisa på en sådan åtskilnad.
Orden ”förvaltas aj cle Fullmäktige, hvarje Ständ förordnar ” ådagalägga detta ljusligen.
Hvarje Lagstiftning för Banken kan således ingalunda hänföras till blott Ordningar &c.