Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Men måhända ha ni försummat att göra en visit i själfva staken.
Ni, som älska ljus och upplys- ning i edra hem, träden in och sen huru vid fabrikationen tillgår.
Jag kan försäkra att det är värdt att se.
Midt i fonden vid ingången mötas ni af vår folkkäre monarks vällyckade porträttbyst i gips.
Till vänster är en utställning af vid fabrikationen använda råmaterial, såom olein, glycerin, talg m. m. samt en serie utvisande alla de olika stadier dessa måste genomgå, innan man erhål- ler stearin.
I rotundans två borterst belägna fönster är en utställning af ljus i olika storlekar, från de väldiga altarljusen ända till de små dockhusljusen.
Men låtom oss nu se på själfva tillverkningen, ty unga flickor äro härinne dagen i ända i full verksamhet.
Först få ni se, huru veken tillkommer.
Den tvinnas på maskin » i långa banor », hvarefter den hugges af i lagom längd efter det ljusnummer, till hvilken den skall användas.
Man får en föreställning om fabrikationens omfång, när man får veta att under år 1895 användes nära 5,000 kilometer veke.
Så komma vi till stöpmaskinerna, där med ett ryck på en klaff, hela välordnade rader af ljus träda upp ur maskinens inre, sedan lätt brytas från sin stearinskifva, hvarpå de stå, och läggas i sorteringslådorna.
Ännu äro de dock icke fullt färdiga.
De hafva icke sin vackra glans och måste därför genomgå en slipningsprocess, hvar- efter de dock äro fullt presentabla att slås in i sitt blåa paket och till sist få sin välkända gula stämpel påsatt.
Steg för steg kan man här följa arbetets gång och till sist se, hur unga dalkullor inpacka ljusen i lådor, som sedan sändas landet rundt och sprida sitt sken i såväl palats som fattigmans boning.
Det är endast en helt kort stund vi användt att se allt detta, men man vill gärna medgifva att den varit synnerligt instruktiv.
Vid vårt utträde ur den innehållsrika tenn- staken kan det hända att, om vinden ligger åt oss, vår näsa insuper en ljuf doft af finaste parfym.
— aha!
där strax till höger ligger en liten paviljong, öfver hvil ken läses: Hylin &amp; Comp.
Det är således vår gamla, öfver hela landet väl- kända parfymörfirma vi här påträffa.
Vi stiga naturligtvis in i den lilla eleganta paviljongen och låta våra sinnen njuta af allt hvad där bju- des.
Dessförinnan kasta vi dock en blick på de två väldiga tunnorna vid sidoväggarna, hvilka bära den af alla husmödrar välkända etiketten » Kronsåpa », hvilken användes till hvarje byk snart sagdt öfver hela landet.
Hvilken fin smak och prydlig elegans därinne i den lilla paviljongen och hvilken härlig doft, som af Orientens alla vällukter I Till vänster ha vi en liten elegant monter, med hundratals olika parfymer, essencer och tvålar.
Här finnas » He- liotrop », » Nyslaget hö » och hvad de allt heta, dessa parfymer, som våra eleganta damer nyttja, och vi må heller icke glömma dessa större, sli- pade flaconer med den rena och uppfriskande eau de colognen.
Behaga ni afprofva några sor- ter, så äro de unga tjänstförrättande damerna genast till hands att gifva ecler en liten dusch ur de eleganta refraichisseurerna.
Till höger är en stor maskin placerad, och här får man, vissa tider på dagen, se hur fina tvålar tillverkas efter fransk metod.
Vi behöfva icke mera gå » öfver ån efter vatten » och införskrifva franska och engelska parfymer.
Våra svenska fabrikat äro fullt ut lika goda.
Bodafors bambumöbler.
Härinne, i den lilla nätta paviljongen, är san- nerligen något för våra husmödrar att se.
En samling af de mest förtjusande och lätta små möbler af alla slag, i en stil som måhända upp- stått bland de rika plantageägarne därborta i Västindien, ty materialet till samtliga möbler ut- göres hufvudsakligen af bamburör, rotting och säf i utomordentligt fina flätverk.
Se blott på dessa eleganta soffor, byråar och bekväma hvil- stolar, hvilka isynnerhet lämpa sig alldeles för
IDUN 189?
träffligt för edra sommarvillor.
Se, t. ex., på denna lilla fullständigt inredda barnkammare — kan man gärna tänka sig något täckare.
Att denna vackra fabrikation slagit an på allmänhe- ten, märkes väl af den långa rad af lappar på hvarje pjäs med ordet så:dt.
De gå ofta upp till ett hundratal på hvarje liten utställd möbel.
Konungen har också vid fabriken beställt några af dessa täcka möbler såsom present åt prins Carl och hans unga brud.
Gemla leksaksfabrik ligger alldeles tätt invid, och när man kommer in i den lilla kiosken, är det, som om man be- fann sig i en af barnen själfva väl ordnad lek- saksask.
Här är naturligtvis isynnerhet de smås paradis.
Här ha vi hela städer med grönskande avenyer, bygglådor, trähästar, kärror, barn- och dockvagnar, kägel- och krocketspei, med ett ord allt, som förhöjer barnaglädjen.
Också är det leksaker, som icke så lätt förstöras, ty allt är tillverkadt af våra skogars sega trädslag och där- för hållbart.
I fiskerihallarne.
Om vi så till sist skulle göra en liten titt in och se allt hvad hafvet har att bjuda oss.
Det är icke min mening att här tala om själfva fisket eller båtar och redskap, ty utrymmet i Idun till- låter det icke.
Jag ber istället att för våra snälla husmödrar få påpeka en del konserver och läc- kerheter, som så väl och flitigt användas i hem- men och på våra bord.
I den svensk-danska fiskerihallen finna vi allt- så en rikedom af tilltalande montrer med alla slags konserver, isynnerhet från vår västkust.
Skall jag nämna några särskildt, så vore det G.
J. Sundberg i Lysekil med sin välkända anjovis, kryddsill, preserverad makrill och anjovissås samt Aug.
Lysell, också i Lysekil, som har att erbjuda delikat ostronanjovis jämte kaviar och den kända kryddsillen.
Filten Johansson i Halmstad utställer magnifik rökt lax och grafvad dito.
Den väl- kända firman H.
Lindblom &amp; Son exponerar sin vidtberömda anjovis och sin sill.
Efter denna lilla, allt för korta påpekning, gå vi öfver till den norska afdelningen.
Den är na- turligtvis ännu rikhaltigare, men jag tänker, att dess konserver äro behandlade efter ungefär sam- ma metod som de svenska.
Främst se vi här Fiskerikonserüesfabriken » Christiania^, som har en kolossal monter med alla slags konserver, anjo- vis, sill,_ lax i olja, fiskebollar m. m.
Därnäst lockas vi af Vendsyssels Fiskexportförening, som utställer delikata nordsjöostron samt ål i gelé i lådor.
Att laxen förekommer här i alla former är helt naturligt.
Att gå härinne väcker aptit.
Luften här är liksom mättad af ångor från väster- hafvet, och man befinner sig väl däraf.
_ Och härmed, ärade läsarinnor, är vår vandring tillsammans på vår vackra utställning afslutad; inom kort stängas portarna för alltid och all sommarens glädje är ett minne blott.
Att jag i mina redogörelser råkat utesluta en de!, som torde hafva varit af intresse för eder, må ni vänligt tillgifva mig.
Iduns spalter upptagas af så myc- ket annat läsvärdt, att hon icke kan gå i detalj med en så omfattande utställning, som vår har blifvit.
Det må vara de stora, dagliga tidnin- garnas _ sak.
Vi hafva vinnlagt oss att isynner- het följa kvinnornas deltagande i det stora foster- ländska arbetet och därutöfver endast påpeka det, som kunde vara af särskildt intresse för hemmet och hemmets ekonomi.
Damernas Idun har alltid varit välkommen, då den hunnit till oss, till Norrland, men den har rik- tigt varit efterlängtad, sedan fru Lovisa Petterkvist började dclgifva Idun sina intryck af utställningen.
Många af oss, norrländskor, hafva just genom hen- nes bref fått stor håg för att resa ned till den, trots syltning och saftning och en mängd andra tilbedel- ser för den kommande vintern, för att med egna ögon se allt härligt, och ej nog med, att vi sett, vi hafva äfven känt detsamma som fru Lovisa.
Skulle nu ej redaktören, som ju är en damernas vän, vilja göra oss den stora tjänsten att framföra vårt varma tack till fru Lovisa för det nöje och den nytta hon beredt oss genom sina bref, ty nytta hafva vi af dem, större nytta än de vägledningar som säl- jas vid ingången.
Tacka henne äfven, herr redak tör, för orden om de lefvandc bilderna, de voro ju som tagna ur tusendens tankar och hjärta.
Vill nu redaktören öka sin stora godhet, så låt mig, genom Idun, få veta om fru Lovisa bryr sig (om än det allra lilla minsta) om mitt enfaldiga tack, ty det är många, många, som genom mig sända henne sitt varma tack, och de vilja veta sä- kert, om jag dclgifvit fru Lovisa deras och mitt tack och varma erkännande, oeh bästa sättet anse vi vara genom » vår » tidning.
Snälla redaktörn, öfvertala henne att låta oss få mera af sin penna i vår tidning, det blefve så trefligt i vinter.
Med hopp, att redaktörn anser mitt lilla uppdrag och min bön om tjänst som kärt besvär har äran teckna Med högaktning Nonländska i Stockholm.
Konung Oscar I I, biografisk skildring af d:r Josef Linck, är titeln på ett arbete, som i dagarne utkommit med anledning af h. m:t konungens förestående jubileum, och som synes förtjänt af stor uppmärksamhet.
Arbetet, som utgör en ståtlig volym om mer ön 400 sidor stor 8:0, omfattar de olika sidorna af konungens mångfaldiga verksamhet, alltifrån hans uppfostran och ungdom till hans senaste värf som unionskonung, och innesluter äfven en skildring af hans privatlif och hofhållning.
Samt- liga uppgifter, som förekomma i arbetet, synas vara hämtade ur de bästa källor.
Bland i tex- ten befintliga citat och anföranden må särskildt nämnas de utdrag ur konungens som manuskript tryckta » Reseminnen », hvilka med den höge för- fattarens särskilda tillåtelse meddelas.
Arbetet är försedt med talrika, fint utförda och upply- sande illustrationer.
Bland dem finnas flere por- trätt af konungen från hans tidigare år, hvilka numera knappast torde vara bekanta, facsimiler från hans skrifter och anteckningar, en mängd vyer från hans resor i utlandet, afbildningar af praktgemaken i hans slott, medaljer från min- nesvärda tilldragelser i hans lif m. m.
Vidare porträtt af hans närmaste omgifning och hof, statsmän, vetenskapsmän och andra, som hafva sin plats i hans lefnadshistoria.
Nästan alla illu- strationer äro återgifna direkt från originalfoto- grafier, hvaribland flere från h. m:ts enskilda samlingar.
Författaren har synbarligen gått med intresse och kärlek till sitt arbete och hans framställning af konung Oscars lefnadshistoria torde säkerli- gen komma att läsas med intresse.
Arbetet, som prydes af halftannat hundrade illustrationer, är tryckt å Iduns tryckeri och således i typo- grafiskt hänseende förträffligt utfördt.
28?
stånd är det allra bästa.
Redan i n-.r 22 för år 1892 bringade Idun deu danska landsmoderns bild och lefnadsteckuing.
Prinsessan Ingeborgs hattar.
Till de mån- ga eleganta rober, som beställts till prinsessan Ingeborgs utstyrsel, och hvilka vi förut beskrif- vit, har den bekanta hofmodehandlerskan Hanne Davidsen i Köpenhamn levererat en mängd hat- tar, som säkert skola förvåna till och med den elegantaste stockholmska.
Den hatt, prinsessan begagnade vid intåget i Stockholm, är hållen i de svenska färgerna: gul halmstomme med besätt- ning rundt kring hela hatten af små, ljusblåa aurikler; midt fram öfver pannan är en vacker, gul paradisfogel placerad.
En hvit kapotthatt, hvars sammetskulle är broderad med äkta pär- lor, på sidorna silfvervingar, i pannan en stor, hvit fjäder-aigrette, och de hvita, smala hakban- den fasthållas af en silfveragraff.
En kapotthatt af uteslutande ljusröda rosor, kullen af rosa-chif- fons, öfverbroderad med ljusröda, blanka paljet- ter och på vänstra sidan en stor, ljusröd fågel.
En ljusgrå, plissérad toque af sammet, starkt uppviken på ena sidan och försedd med en mängd ljusröda fjädrar.
En marinblå stråhatt med en krans af blåklint och på sidan en blå sam- metsrosett.
En hvit stråhatt i sjömansfason, be- satt på vänstra sidan med crémefärgad siden och chiffons samt en stor crémefärgad fjäder- aigrette.
En mycket hög, svart sammets-toque, med svarta spetsplisséer och fina, äkta struts- fjädrar.
operan gifver tisdagen den 21 dennes stor galaföreställning med anledning af h. m:t konungens jubileum.
Vid detta tillfälle kommer en ny opera, kallad » Svea-galdrar », af V. Pe- tersson-Berger, att uppföras •• Rollerna innehaf- vas af fruarna Linden och Östberg samt fröken Thulin, hrr Ödmann, Sellergren och Forsell.
Parkett, parterr, första raden och en del af den andra äro reserverade för de kungliga med upp- vaktningar, äfvensom för deputationer m. fl.
Återstående biljetter äro redan slutsålda.
— Sigrid Arnoldson begynner ett gästspel å k. operan instundande tisdag den 14 dennes.
Hennes första uppträdande blir som Rosina i » Barberaren i Sevilla ».
Den celebra sångerskan lär komma att stanna härstädes ungefär en månad.
Den stora sångarfesteu i samband med konun- gens jubileum äger rum onsdagen den 22 dennes i stora musikhallen vid Fredrikshof.
Inalles komma ej mindre än omkring 1,500 sångare från en mängd olika musiksällskap i hela landet att deltaga.
Denna sångarfest står nog hittilis utan motstycke i norden.
Drottningen är sedan i söndags sängliggande till följd af en lindrig luftrörskatarr, hvilken man dock har grundadt hopp snart kunna haf- va, så att h. m:t vid bästa vigör må få deltaga i de förestående betydelsefulla jubileumsfestlig- heterna.
De ny förmälde, prins Carl och prinsessan Ingeborg, ha nu anländt till Stockholm efter sin bröllopstrip till Sachsiska Schweiz.
På hem- färden deltogo de i Köpenhamn i det högtidliga familjefirandet af danska drottningens födelsedag.
I går torsdag kl. \ \ middagen ankommo de med extratåg till Centralstationen i Stockholm, som festklädt och vimlande af glada folkskaror mot- tog den populäre fursten och hans redan så folk- kära unga brud.
Efter mottagandet på k. slottet reste de nyförmälde till Rosendal, där de kom- ma att bo några dagar, i afvaktan på stadsvå- ningens iordningställande.
Drottning Louise af Danmark fyllde i tis- dags 80 år.
Någon större festlighet ägde icke rum, men på förmiddagen mottog h, m:t på Bernstorff gratulation af en trängre krets perso- nel ', som stå hofvet nära, och på kvällen gafs familjetaffel.
Den gamla drottningens hälsotill- Öfver clef h ö g a berget.
I l e borde hafva det mycket bättre, dessa gamla eller sjuka fattiga.
De flesta af dem hade arbetat strängt, så länge de förmått.
Deras arbetsförtjänst hade också varit för ringa att tillåta dem något slöseri, som gjort deras fattigdom s jälfför vållad.
Nog hade de till sin tarfliga föda och kläd- sel användt mycket mindre af jorden » förråd än de rika.
Hvarför skulle de då icke efter ett lif i sparsamhet och släp få några års hvila i verklig trefnad.
De borde ha en treflig salong, dessa fattiga, och kanske borde de också hafva ensamma rum.
Och så borde de hafva hos sig en glad och kärleks- full dotter och en snäll son, just Anna Rehn och Erik Ivarsson.
A c k, o m hon finge flytta till dem och lefva för d e m!
Och om Erik Ivarsson ville hjälpa henne och vara med henne!
Och så alla unga i denna by.
DUN 288 behöfde få se lifvets ljus och skönhet, det ädlas gloria.
Förädling, ja, helgelse, borde kasta sitt skimmer in i deras känslo- och tankelif.
Deras kärlek behöfde renas, lyftas; de själfva behöfde komma högre för att kunna se allt så skönt det var, så skönt det borde och kunde vara.
Hvem skulle hjälpa dem u p p?
Präster och predikanter här tycktes ej mycket förstå, hvad nutids- ungdom behöfver.
Men från Stockholm kan man få ädla kristna, med varmt kännande mänskliga hjärtan, som gifva ungdomens svärmeri dess rätt att vara till, att finna sympati, att hjälpas i räta spår.
Man skall hämta sådana.
Och Anna Rehn kan också tala själf om ren kärlek, om lifvets skönhet och glädje.
Hon skall bedja Erik Ivarsson bygga ett ungdomens hus, dit hon finge skaffa talare efter sitt val, och dit man kunde samla ungdomen äfven till läsning af goda böcker.
Ja, här i Österdalen skulle uppstå grenar af K. F. U.
K. och K. F. IT.
M., en kristlig förening af unga män och kvin- nor.
Om blott Erik Ivarsson ville se allt som hon och hjälpa henne att realisera alla dessa drömmar!
Hvad gjorde det, om världen skulle kalla dem dårar, om de själfviska skulle känna sveda i ögonen vid en sådan syn!
Det rätta har ändå en lockande makt.
Några skulle lif vas till efterföljd.
Det skulle komma att tändas en kärlekens sol i Östa- dalen.
Det skulle blifva en ny, en lycklig tid.
Sådan var hennes käraste framtidsdröm.
Men det höga berget stod mellan henne och den.
Hon måste lämna den, lämna byn, lämna Erik Ivarsson bakom det höga ber- get, där Anna Rehn, hennes kärlek och sköna tankar ej kunde nå honom.
Var det rått att så lämna honom?
Min läsare!
En sådan fråga uppstår ej hos Anna Rehn.
Men jag, som berättar dig hennes historia, vill framställa den till ditt åtgörande.
Om en man älskat en kvinna så som Anna Rehn älskade Erik Ivarsson, hur illa hade det ej varit att låta henne vara i okunnighet därom?
Hvilken stöld från hen- nes lif att så undanhålla henne ett rike af kärlek och skönhet, som var beredt åt henne af Gud och som hon kanske kunnat få nåd att mottaga och uppskatta med den fulla återkärlekens förmåga och rätt!
Allt det I viljen, att människorna icke skola göra mot eder, det gören icke heller I mot dem.
Kunde icke Anna Rehn uppsöka Erik Ivarsson och öppna sitt hjärta för h o n o m?
Det skulle kunna hända, att han älskar henne.
Och då skola hennes ord bringa högsta fröjd till hans hjärta.
Och om det är så, att han icke älskar henne, icke hittills har tänkt på henne, så skall hon kanske vinna honom, sedan han fått veta, hur kär hon håller honom.
Hur mången man har ej vunnit sin brud efter flere års tvekan hos henne!
Det anses vac- kert, om en man är så uthållig i kärlek.
Ar då ej sådant lika skönt hos en kvinna?
Men om hon aldrig vinner hans kärlek.
Om det blir sagdt o m henne: » Hon har friat och fått korgen. » Hennes anseende skall vara förstördt.
Man skall le åt henne.
— — — Ja, hur mången ädel man har ej rönt detta öde!
Skall kvinnan ej kunna gifva samma offer för att få fylla sin plikt att handla mot den älskade så, som hon önskar, att denne skulle handla mot henne?
18b7 Skall hon ej kunna betala risken för att få våga ett försök att vinna det efterlängtade målet att få bereda lifslycka ät den älskade?
Men risken är större för henne än för en man.
Den allmänna meningen fordrar, att kvinnan overksamt väntar på mannen.
Det är något, som anses alldeles onaturligt, att hon tar första steget till närmande.
Man hånar henne, om hon det gör.
— — — Det står dock ingenstädes i bibeln, att nå- gon, vare sig man eller kvinna, skall overk- samt invänta sina önskningars uppfyllelse.
Det är endast den gamla ödestron, som så vill bringa människan, varelsen med fri vilja och verksamhetslust, till att anse sig som en maskin.
Om man vill få skörd af ett fält, så måste man beså det och rensa det.
Hvarför skall man då ej få, ja, vara skyldig att göra allt hvad man kan för att vinna det största af allt?
Hvarför skall man ej i såddens tid, i ungdomens vår, utså kärlek, om man vill skörda kärlek?
— — Dessutom, hvad är väl ett mera våldsamt ingripande i Guds verk än att förglömma ett så ädelt utsäde, som kunde bära skörd till lyckans välsignelse, icke blott för två människolif, utan ock för deras barn från släkte till släkte.
Det enklaste, det tryg- gaste är, att fritt för den älskade uppen- bara Guds verk, kärleken.
En sådan sådd af sanning måste bära.
god skörd.
Det skall alltid växa upp klarhet mellan människor däraf.
Det skall växa upp samvetsfrid.
Det skall växa upp den lugna vissheten, att man icke genom hemlighetsmakeri krånglat lifvets trådar i oordning för sig själf och andra.
» Guds vilja sker », i detta fall så- som i alla andra, då man handlar efter bu- d e t: » Allt hvad I viljen människorna skola göra eder, det gören I ock mot d e m ».
— — — Det naturligaste är, att den, som äl- skar först, talar först.
Och mannen och kvinnan äro likställda inför Gud.
Båda hafva samma rätt och plikt att för hvar- andra bekänna, om Gud gjort endera villig att vara den andras hjälp.
Huru länge skall det dröja, innan en så klar sanning blir allmänt erkänd!?
Den blir erkänd, endast om den i all sin skönhet efterlefves.
Hvarje kvinna, som har m o d att göra, hvad hon anser rätt, och som för detta sitt handlande uppställer sam- ma lagar för mannen som för kvinnan och samma rätt för båda, hon medverkar till erkännandet af dessa sanningar: » Båda äro människor, mannen ej mer, kvinnan ej min- dre, » o c h: » Hvad som är rätt och ädelt för en man, är ock rätt och ädelt för en kvinna ».
Men hvem ser denna sanning?
Och de, som se den, hafva de mod att offra sig för att i sitt lif framställa den i det lefvandes kraft?
Om Anna Rehn såge den, så skulle hon hafva mod.
ILLCISTRERAD N:R 36 (611).
LÖRDAGEN PRENUMERATIONSPRIS PR ÅR: IDUN IDUNS MODETIDN.
OTAN PL.
ANNA REDAKTÖR UTGIFNINGSDAGAR: — KR.
5: - 5: - 3: - OCH 6 MAJ 1899.
UTGIFVARE: 12:TE BYRÅ OCH EXPEDITION: FRITHIOF HELLBERG HVARJE O N S D A G OCH L Ö R D A G.
&gt; &gt; DEN KLARA S.
KYRKOGATA 1 6, 1 TR. ÖPPNA KL. 1 0 — 5.
KOMMISSIONARER ANTAGAS ÖFVER HELA LANDET PÄ ALL- DELES SÄRSKILDT FÖRMÄNL.
NORDMAN.
Hon låter barnen i fantasin färdas från det ena landet till det andra, från världsdel till världsdel, ja, man gör till och med turer till månen och stjärnorna.
— De flesta af Euro- pas länder har hon besökt under sina många och långa utrikesresor, och därför kan hon äfven så lefvande skildra natur och folk.
Frö- ken Nordmans fotografier och en mängd in- tressanta föremål äro mycket efterlängtade som åskådningsmaterial till lektionerna.
Och allt har hon, från silkespuppor oeh prässade växter till lafvabitar och stenstuffer.
Världen säger: » stenen höts »; den ETT V E R K S A M H E T S F Ä L T, som kan- ske icke alltid är så strödt af rosor, är lärarinnans.
Mången tröttnar på banan, finner arbetet tungt och miss- tröstar o m framgång; man ser ett så litet re- sultat efter all den myckna mödan.
Och en- formigt är det också att år efter år plugga in samma kurser i klass efter klass.
— Men undantag gifvas, här som annorstädes.
Det finnes de, som gladt fullgöra sina åligganden och som alltid hafva något nytt och intressant att meddela sina elever.
men glättas skall hvar yta, tills hvart hörn, livar enda kant rätt kan ljuset bryta.
Anna Nordman!
Nämner man hennes namn för skolbarn i Helsingfors, ja, nästan i hela Finland, får man höra antingen ett gladt: » Vår kära, allra trefligaste lärarinna! » eller ock ett sorgset: » A c k, den, som hade henne till lärarinna; de, som hafva henne i sin skola, de äro lyckliga de i » Det är glädjande, när barn säga så o m sina lärare.
Men Anna Nordman, hon har förstått sig på att taga barnen från den rätta sidan.
Hon förstår barnen, hon kan sätta sig in i deras tankegång, hon kan visa intresse för deras små med- och motgångar.
Därför förstå barnen henne, älska och vörda henne.
Geografi är hennes hufvndämne.
Med hvil- ken spänning väntas ej på hennes lektioner!
Kärlek måste, också den, slipas liksom stenen.
— Därför vid de käras tvist strax ej illa menen.
Ädelstenen mest blef värd uppå sliparns skifva.
Kärlek, som lärt foga sig, också mest skall gifva!
EMIL K ÄDELSTEN.
ÄRLEK är en ädelsten, hvilken ägs af tvänne; maken bär ej påfvens staf eller kejsarns änne.
När ett par emot livarannn lyckligt ler och smilar, vet man, att i godt förvar ädelstenen hvilar.
Men ifall de såta två stundom skulle tvista, världen strax får brådt att tro, att en länk skall brista.
LINDERS.
FIGURER U R SKISSBOKEN AF BA- F A E L (FÖRF.
AF EN PASSIONSHISTORIA.)
AIRAM.
ÄR EN man kan dem slipa!
Ojämnhet skall slipas bort, Helsingfors våren 1899.
KÄRLEK kan ej begripa: ädelstenar nötas ej, Fröken Anna Nordman har ett synnerligen vidsträckt arbetsfält.
Hon undervisar i geo- grafi i tvänne skolor i Helsingfors: Nya sven- ska läroverket och Privata svenska flickskolan.
Dessutom är hon föreståndarinna för » Små- skolan », där hon äfven undervisar i geografi och svenska samt har en moderlig omsorg o m de små.
— Utom skolorna hinner hon ännu med mångt och mycket.
Hon är en af de verksammaste medlemmarna i » Geografiska föreningen » och synnerligen intresserad för folkbildningen i landet.
I sitt gästfria hem, där hennes gamla, älsk- värda moder är värdinna, vill hon gärna se sig omgifven och ihågkommen af vänner, kam- rater och elever.
Och träder man in i detta ljusa, trefliga hem t. ex. en Anna-dag, den 9 dec, då ser där ut som i en blomstergård, man tror sig förflyttad till södern.
— Denna blomstergärd är en underpant på all den akt- ning och kärlek hon åtnjuter.