Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
At någon till detta samhälle i fattigvårds-hänseende icke hörande person fran det andra riket eller bekosta sådan persons begrafning, utan alt godtgörelse derför kan Aläggas enskild person eller annat fattigvårds-samhälle inom det rike, der understödet lemnats, är berättigad t att undfå ersättning; och innehåller Förordningen i öfrigt närmare bestämmelser om vilkoren och sältet för sådan ersättnings utbekommande, hvilka vilkor, derest de noggrant iakttagas, kunna i någon män förekomma så väl obehöriga ersätlnings-anspråk, som dylika ersättningars vexande lill allt för stort belopp; dcrförutan de Svenska fatligvårds-samhällena genom omförmälda Författning hafva sig tillförsäkrad rättigheten alt tillse, huruvida det Norrska samhälle, som fordrar ersättning för vård om derstädes vistande Svenskar, verkligen är enligt de i författningen stadgade grunder lill sådan ersättning berättigadl.
Men förberörda öfverklagade missförhållanden äro dock af beskaffenhet att, oansedt de nu nämnda omständigheterne, böra behjertas, särdeles som del klandrade sedan längre tid tillbaka blifvit till verkligheten bestyrkt genom en dylik klagan jemväl af Svenska kommuner utefter Norrska gränsen, hvilka i fattigvårds-hänseende blifvit betungade af ersättningar för personer, som till Norrige utvandrat och derstädes längre eller kortare tid vistats.
Genom Kongl. Förordningen angående fattigvården i riket den 13 Juli 1853, som stadgar mantalsskrifningen såsom grund för bestämmandet af försörjnings-orten, Ilar fördelen blifvit lagd å Norriges sida, enär, enligt delta rikes fattiglagstiftning, tre års stadig vistelse å en ort erfordras, för att hjelpbehöfvande person skall komma att tillhöra dess fattigvård, och, såsom följd häraf, anspråk på ersättning ytterst sällan kunna förekomma frän Svenska sidan, då deremot så väl talrika som dryga ersättningar till Norrige utgå.
Uti behofvel. af arbetsfolk i Norrige och uti de högre arbetslöner, som derstädes meddelas, ligger ock en stor lockelse för en mängd Svenskar att der söka arbetsförtjenst, och sådant hvarken kan eller bör förhindras; men verksammare kontroller synas vara at nöden för all i någon mån förebygga, hvad som icke lärer vara sällsynt, att nemligen arbets-kraften begagnas så länge den är obruten, men deremot ersättning sökes och erhålies, vare sig från Svensk kommun eller från Svenska staten, för omkostnader vid äfven tillfälliga sjukdomsfall, som under arbetstiden inträffa, likasom ock att personer, sorn under en lång följd af år inom Norrige vistats, hänvisas lill Svensk kommuns fattigvård, då de icke längre kunna i Norrige genom arbete vinna sitt uppehälle.
Pä grund häraf och dä det för båda rikena är önskligt, att hvarje anledning (ill missnöje, särdeles i en fråga, som så nära rörer kommunerna, må undanrödjas, lå Rikets Ständer, som förmoda att detta syfte skulle kunna vinnas dels genom en revision af ofvanherörda Författning af den 15 Februari 1855, dels genom en ny iuternationel öfverenskommelse, i underdånighet anhålla, det E. K.
M:t täcktes låta undersöka orsakerne till det missförhållande, som i fråga om fattiges försörjning eger rum de förenade rikena emellan, och derefter bereda en sådan internationel lagstiftning, att dessa missförhållanden undanrödjas eller förminskas.
Beträffande derefter de antydda olägenhelerne af ifrågavarande utvandringar, då de inskränkas inom riket, synes från del allmännas sida endast böra vidtagas sådana åtgärder, hvarigenom de utvandrade arbelarne uppmuntras till sparsamhet, möjligheten för dera ali göra besparingar underlättas, och, så vidt ske kan, fattigvården i arbetarens hemort sättes i tillfälle att, så framt han lemnar sin familj ulan understöd, af hans arbetsförtjenst utbekomma den ersättning för utgifvet underhåll till hans familj, sorn, enligt 7 § 2 mom.
Falligvärds-förordningen, bör från hans arbets-förtjeust utgå; hvilka åtgärder åter ej kunna afse andra arbetare än dem, som vid större, för Kronans räkning företagna, arbeten användas. 208 Expeditions-Utskotlels Förslag till undercl.
I förutnämnda hänseende synes det framför allt vara angeläget, att tillfälle beredes ifrågavarande arbetsmanskap att få sina besparade medel genom försorg af de vid Slateus arbeten anställda tjenstemän förvarade, med rättighet att i mån af behof desamma åter uttaga.
Detta är af vigt ej allenast med afseende på svårigheten för arbetaren att sjelf förvara medlen, utan ock för att aflägsna den frestelse att onödigt utgifva dem, hvilken är för handen så länge arbetaren bar medlen under egen förvaltning.
Derjemte vore det önskvärd! alt någon, om ock låg, ränta å de innestående penningarne kunde arbetaren tilldelas, lör att uppmuntra honom lill sparsamhet och ordentlighet.
Besvär för vederbörande tjenstemän och måhända jemväl någon uppoffring å Statens sida kunna lör verkställigheten häraf uppkomma, men ä'0 af underordnad vigt, i förhållande till det gagn. som förväntas; och torde saken kunna, med förutsättande af närmare föreskrifter om utförandet, lillvägabringas på det sätt, att arbelarnes besparade penningar emollagas till förvar och redovisas särskildt, utan inblandning i redovisningen af Statens för arbetet anslagna medel.
Under åberopande af hvad sålunda blifvit anfördt, få Rikets Ständer hos E. K.
M:t i underdånighet anhålla, det tillfälle må beredas de vid Statens arbeten anställde arbetare ätt få sina besparade medel ställda under allmän vård, så vidt möjligt är, mot någon billig ränta.
Rikets Stäuder framhärda &e. Stockholm den 22 Juli 1857.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 20 Juli 1857.
Presle-Ståndet den 20 — — Borgare-Ståndet den 22 — — Bonde-Ståndet den 22 — — Rikets Ständers Förordnande för Häradshöfdingen, Assessoren G.
Lagerstråle att vara Rikets Ständers Juslilie-Ombudsntan.
Wi efterskrifne Sveriges Rikes Ständer &c. &c. &c., som härstädes å Lagtima Riksdag äro församlade, gore velerligt: att, sedan den vid innevarande Riksdag utsedde Juslitie-Ombudsmau det erhållna förtroendet sig afsagt, så oell i följd af föreskriflerne i 98 § Expeditions-Utskottets Förslag till underd.
209 98 § Regerings-formen och 63 § 4 mom.
Riksdags-ordningen, insatte WI härmedelst i bemälda embete
Juslitie-ombudsmannens i behörig ordning valde efterträdare, Häradshöfdingen i Luggude domsaga, Assessoren Gerhard Lagerstråle; och vilje WI, i kraft häraf, hafva förordnat honom, Gerhard Lagerstråle, att vara Wår Juslitie-ombudsman, hvarvid honom åligger att ställa sig till efterrättelse
Rikets grundlag och laga stadgar, jemte den för Juslitie-ombudsmannen den 1 Mars 1830 särskildt utfärdade instruktion; kommande han att åtnjuta de lönevilkor och öfrige förmåner, som WI för delta embete anslagit.
Till yttermera visso bafve WI detta underskrifvit och med Wära insegel bekräftat, som skedde i Stockholm den 22 Juli 1857.
Uppläst oell godkändt hos Ridd. och Adeln deri 20 Juli 1857.
Preste-Ståndet den 20 — — Borgare-Ståndet den 22 — — Bonde-Ståndet deri 22 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående Häradshöfdingen, Assessoren G.
Lagerstråles insättande i Justitie-Ombudsmans-embelel. S. A. K. Sedan Rikets Ständers vid innevarande Riksdag utsedde Justitie-ombudsman, Riddaren af E. K. Mits Nordstjerne-orden, Johan August Södergren, i följd af sin utnämn ng till Justitie-räd, förstbemälda uppdrag sig afsagt, så har, i följd af föreskrifterne i 98 § Regerings-formen och 63 § 4 mom.
Riksdags-ordningen, hans utsedde efterträdare, Häradshöfdingen i Luggude härad, Assessoren Gerhard Lagerstråle, blifvit i Justitieombudsmans-emhetet insatt; hvilket Rikets Ständer få härigenom hos E. K. M. i underdånighet anmäla; framhärdande &c. Stockholm den 22 Juli 1857, Bih. till 11.
Prof. 1856 & i857. 40 Sami. 4 A fä. 27 210 Expeditions- C(sköttel» Förslag till underd.
Skrifvelse N:o 97. »t Oppläst och godkändi hos Hidd. och Adeln den i» Äng. 1857.
Preste-Ståndet den 19 — — Borgare-Ståndet den 19 — — Bonde-Ståndet den 11 — — Rikets Slön ders underdåniga Skrifvelse, angående anslag för gratifikationer dt Under-officerare m. //. (Stals-Utskottets Utlåtande N:o 80). S. A. K. Uti E. K.
M:Is vid nu pågående Riksdag aflåtna Nådiga Proposition nin Statsverkets tillstånd och behof har, i sammanhang med frågan om reglering af ulgiflernc under Riks-slatens 2:dra. 3:dje, 4:de. 5:te, (j:te, 7:de och 8:de Hufvud-lillar, i Nåder hlitvil åskndl, all den af E. K.
M. föreslagna löneförbättring lör embelå- och tjensteman m. fl., tillhörande stater och korpser, hvilkas aflönings-anslag åro å nämnde hufvudlitlar uppförda, mätte l'å beräknas och utgå äfven för innevarande år samt härtill erforderliga medel af Rikets Ständer anvisas med tillsammans 2,171,983 R:dr 94 öre Riksmynt.
Rikets Ständer, som ännu icke fattat definitivt beslut rörande denna fråga i dess helhet. hafva likväl, med afseende ä den bekymmersamma belägenhet, hvaruti, till följd al lie höga prisen a lifsförnödenheler, den åtskilliga stater vid Arméen och Flottan tillhörande personal, enligt Rikets Ständer meddelade upplysningar, sig befinner, funnit sig böra särskildt laga i betraktande lämpligaste sältet att ål denna personal bereda en snar hjelp, hvarvid, enär lillgängarne, sa vidt de för närvarande kunna beräknas, icke medgifva anvisandet af hela del belopp E. K. M. äskat eller lill likhet med den aflöningslörbaliring, som för de följande åren är af E.
K M:l föreslagen, Rikets Ständer, som, lill utgående under nästa slatsreglerings-period, bifallit den löneförhöjning E. K.
M:l i Nåder föreslagil för Under-officerare och deras vederlikar vid Garnisons-regementena, vid Artilleriets Tvg- och Handtverks-stater, samt vid Flottan och Marin-regemenlet, äfvensom för personalen vid Flottans Handtverks-, Timmermans- och Machinisl-staler, utan annan förändring, äu att aflöningen för samtelige Sergeanterne vid Artilleriet blifvit be - Expeditions-Utskollets Förslag till underd.
Skrifvelse N:o 97. 211 stämd till 500 R:dr Riksmynt och för samtelige Förste Konstaplarne, tillsammans 94, till 120 R:dr R:mt hvardera, att för de tre förste Konstaplarne vid Tygstaten och för lika många vid Artilleri-batteriet i Norrland aflöningen blifvit förhöjd till 120 R:dr R:mt för hvardera, samt alt, utan någon tillökning i det antal Under-officerare Flottans stat för närvarande upplager, nuvarande grader och löneklasser, äfvensom personalens antal inom hvardera blifvit oförändradt bibebållne, utom att Under-styrmännens, Under-konstnplarnes och Undcr-skepparnes löner fördelats i 2:ne klasser, så att af desse löntagare 17 Uoder-stvrmän, 36 Under-konstaplar och 28 Under-skeppare erhålla lön i den högre, samt 17 Under-styrmän, 36 Under-konstaplar och 29 Under-skeppare i den lägre löncklassen, funnit skäligt bevilja en summa, motsvarande tre fjerdedelar af de utaf Rikets Ständer sålunda bestämda nya aflönings-belopp, att utgå för det antal personer, hvilket nu gällande stater för Under-officerarne och deras vederlikar vid nämnde korpser upptaga, samt ett, efter ungefär enahanda grund beräknadt, bidrag lill fördelning emellan nuvarande personal vid Flottans Handtverks-, Timmermans- och Machinist-staler.
Då de härtill erforderliga belopp, enligt verkställda uträkningar, utgöra för Underbefäl m. fl. vid Svea Lif-Garde R:int R:dr 4,673: 25.
Andra Lif-Gardet „ 4,341: 75.
Lil-Gardet lill Häst « 3,846: — Artilleriet:
Regementena R:ml R:ar 26,580: — Tyg-staterna. „ 9,395: 25.
Fyrverkare-korpsen . . . „ „ 547: 50. ^ -99. 75 Kronprinsens Hussar-regemente R:mt R:dr 5,851: 12^.
Ingeniör-korpsen • » » 3,105: 58,339: 87£.
Flottans Underofficers-korps „ 54.405: 75.
Marin-regementet „ „ 5,424: 82£. 59 830:57.', S:gr Runt R:dr 118,170:45.
Flottans Handtverks-, Timmermans- och Machinist-slater (i rundt tal) . . 63,000: — Artilleri-batteriet i Norrland 513: — Tillsammans: R:mt R:dr 181.683:45; så hafva Rikets Ständer å Riksgälds-kontoret anvisat och till E. K.
M:ls disposition ställt dels en summa af 118,170 R:dr 45 öre, alt, efter ofvan angifna grund, såsom gratifikationer tilldelas i tjenst varande Under-officerare och deras vederlikar vid Garnisonsregementena, vid Artilleriets Tyg- och Handtverks-slaler samt vid Flottan och Marinregementet. dels en summa af 63,000
R:dr, att likaledes gralifikalionsvis för della år fördelas mellan nuvarande personalen vid Flottans Handtverks-, Timmermans och Maehinist-slater, äfvensom Rikets Ständer medgifvil, ali eli belopp af 513 R:dr, allt Riksmvnl, må på enahanda sätt till Underbefäl m. fl. vid Artilleri-batteriet i Norrland fa utgå af Norrbottens Häsljägare-sqvadrons-fond.
Hvilket Rikets Ständer fa i underdånighet anmäla, framhärdande &c. Stockholm den 22 Augusti 1857. 212 Expeditions-Utskottets Förslag till underd.
Skrifvelse N:o 98. .l o 98.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln deri 15 Aug, 1857.
Preste-Slåndel den 19 — — Borgare-Ståndet den 19 — — Bondeståndet deri 22 — — Rikets Sländers underdåniga Skrifvelse, angående beviljadl anslag till beredande af tillfälle för Officerare aj Arméen all ingå i utländsk krigstjenst.
(Stats-Utskottets Utlåtande N:o 76). S. A. K.
I betraktande deraf att beläl ur arméen genom utländsk krigstjenst och derunder vidgad erfarenhet förvärfvar ökad praktisk bildning, icke blott lill stort gagn för arméens tjenstbarhet, utan desto vigtigare ju mera ett långvarigt fredslugn föranleder brist på krigsvane officerare, samt enär rese-stipendier finnas anslagne för Officerare vid Flottan, hvilka i utländsk tjenst låta sig anställas, äfvensom bidrag af allmänna medel blifvit beviljade för att sälta medborgare at andra samhällsklasser i tillfälle att utomlands inhemta insigter i de till deras yrken hörande ämnen, hafva Rikets Ständer ansett angeläget vara att jemväl åt Officerare af arméen, tillhörande de olika hufvudvapnen, Infanteriet, Kavalleriet och Artilleriet, medelst understöd från Statens sida beredes förmånen att genom inträdande i utländsk krigstjenst, derföre nuvarande politiska förhållanden icke eller utgöra något hinder, förvärfva sig praktisk erfarenhet i krigare-vrket; — och Rikets Ständer balva fördenskull funnit skäligt, för hvartdera af nästkommande tre år, ä Riksgälds-kontoret anvisa ett anslag af Nio Tusen Riksdaler Riksmynt, för att, slälldt lili E. K.
M:ts disposition, användas lill understöd åt Officerare af arméens särskilda hufvudvapen, hvilka inträda i aktiv krigstjenst hos någon i vänskapligt förhållande med Sverige slående makt, hvars armée lill större eller mindre del befinner sig på krigsfot, med rättighet för E.
K- M:t, att, hvad af anslaget inom ett år kan komma alt besparas, få ett följande år för ändamålet disponera.
Med underdånig anmälan härom, framhärda Rikets Ständer, &c.
Stockholm den 22 Augusti 1857. Expeditions-Utskottets Förslag lill underd.
Skrifvelse N:0 99. 213 \ o nn.
Uppläst och godkiindt hos Ridd. och Adeln den 15 Aug. 1857.
Prestc-Siåndet den 19 — ■»— Borgare-Ståndet den 19 — — Bonde-Ståndet den 22 — — Rikets Stunders underdåniga Skrifvelse, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående indragning till kronan af den till s. k. krono-kalkugnen å Gottland, anslagna räntered.
(Slals-Utskotlets Utlåtande N:o 77.) S. A. K. Rikets Ständer, som fått emottaga E. K. M:ts Nådiga Proposition af den 13 förlidne Februari, med framställning derom, att den ränteved, som är anslagen lör Wisby s. k. krono-kalkugn i Gottlands län, måtte till kronan, emot ersättning, indragas, hafva, för pröfning häraf, fästat uppmärksamhet äfven å förhållandet under äldre lider med allmogens å Gottland skyldighet att berörda räntered leverera, i hvilket afseende de till ärendet hörande handlingar jemte förekomna särskilda upplysningar hufvudsakligen ådagalägga: att åtskilliga närbelägna socknar hall sig ålagdt alt till det sedermera nedrifna Wisborgs slolt och lill derinvid befintliga 2:ne kronan tillhöriga kalkugnar leverera, af den i hemmans-ränlorna ingående ved, så mycket som för behofvet erfordrades; alt ena kalkugnen derefter blifvit nedlagd samt den andra utarrenderad, med rättighet för arrendatorn att lill ett pris af 5 marker silfvermynt, under liden förliöjdt till 1 daler 8 öre nämnda mynt för hvarje kast, få sig tillösa allmogens skalleved, och hvilka arrenden, tid efter annan förnyade, fortfarit från år 1695 intill Ar 1758, emot en omvexlande årlig afgäld af minst 365 och högst 451 daler silfvermynt; alt, sedan vid laga värdering upplystes, att den sålunda levererade och af arrendatorn inlösta vedru årligen uppgått till 3 ä 400 kaster, mer och mindre, eftersom skogarne kunnat tåla, skattebref å kalkugnen, med hvad dertill lyder, den 27 Juni 1758 blifvit för dåvarande arrendatorn utfärdadt, emot erlagd lösen af 1,200 daler silfvermynt och 150 daler ärlig ränta; att så väl under arrendetiden som derefter och sednast år 1763 räntegifvarne utan framgång yrkat befrielse 214 Expeditions-Utskotlets Förslag till underd.
Skrifvelse N:o 99. från kalkugns-vedens utgörande, hvarmed, vid sislberörda tillfälle, Kammar-kollegium funnit destohellre böra fortfara, som kalkugns-egaren dåmera fogat sig efter allmogens begäran alt tor hvarje kast sådan ved betala 2 daler silfvermynt; samt att, i en räntegifvarnc och kalkugns-egaren emellan uppkommen tvist om betalningen för veden, Kongl. Maj:ts Befallningshafvande genom utslag den 12 December 1797, bland annat, ålagt kalkugnsegaren att den till kalkugnens bruk och drift af allmogen behörigen levererade ved efter gångbart pris eller jemlikt markegång betala, hvarefter Kammar-kollegium, uppå ömsesidiga besvär i målet, den 18 April 1799, meddelat utslag och dervid, dels, enär skatteköpet jemte föregången värdering grundats på förbehåll af vanlig kalkugns- och kronoved, emot betalning af 1 daler 8 öre silfvermynt kasten, frikänt kalkugns-egaren från högre betalning lör veden än med detta belopp, utgörande, efter beräkning af 2 daler silfvermynt Riksdalern, 20 sk. kasten, dels förklarat att allmogen eller räntegifvarne, då veden in natura behörigen levereras, böra ifrån allt vidare kraf eller penninge-utgift för samma ränte-persedel vara befriade och få den i sina skatteböcker, ulan afseende på markegångens högre eller mindre belopp, qvitterad; dock hade en Kollegii ledamot yttrat den särskilda mening, att, då hvarken Kongl.
Brefvet, den 1 Juni 1758 eller det i följd deraf utfärdade skattebrefvet gåfve någon anledning dertill att Kongl. Maj:t och kronan för alltid i och med kalkugnen för ett så ringa pris afhändl sig en så betydlig del af sin ränteved, och Kongl.
Maj:t och kronan, sedan veden dämera stigit till 5 å 6 gånger högre, om än de af delegarne i kalkugnen erbjudna 20 sk. antoges, på ett. enda år skulle komma att vidkännas en förlust, vida större än hela den summa, kronan i eli för allt i köpeskillingen för meranämnda kalkugn erhållit, så hade K. M:ts Befallningshafvande rätteligen förklarat innehafvarne af kalkugnen skyldige att efter den grund, som tillförene innan kalkugnen till skatte försåldes och äfven vid skattevärderingen blifvit följd, betala de dem, såsom en förmån, till kalkugnen beviljade 400 kaster ved in natura, efter årlig markegång, och att, således lill Advokat-Fiskalen borde öfverlemnas att i laglig ordning utfordra Kongl. Maj:ts och kronans rätt, för den tid efterräkning, uppbörds-förfaltningarne likmätigt, kunde ega rum.
Det allmännas fördel synes i denna fråga ej hafva varit, bevakad med den omtanka, som bordt förväntas.
I afseende å vilkoret) för den år 1758 verkställda skaIte försäljning af Wisby krono-kalkugn kan nemligen med skäl erinras, att, då den årliga arrende-summan för samma lägenhet vid denna lid utgjorde 396 daler silfvermynt, den öfverenskomna köpeskillingen 1,200 daler med tillägg af 150 daler årlig ränta varit allt för låg, — och förblifver det anmärkningsvärdi, ali Kammar-kollegium ytterligare kunnat tillerkänna kalkugns-egarne den förmån, som innefattades uti rättigheten ali för all framtid tillösa sig krono-skatleved emot ett så lågt pris, som 1 daler 8 öre silfvermynt för hvarje kast, då en dylik rättighet ej blifvit dem genom skatteköpet uttryckligen medgifven och dessutom kalkugns-egarne sjelfve redan år 1764 erbjudit sig att för veden erlägga en till 2 daler silfvermynt förhöjd löseskilling; derförulan ej eller kunnat inhemtas, huruvida Kollegii Advokal-Fiskals-embele, sorn erhållit del af meranämnda utslag, detsamma öfverklagat, dertill likväl den vid målets algörande hos Kollegium yppade meniugs-skiljaktighet bordt utgöra ökad anledning.
Beträffande åter don myckenhet ved, som räntegifvarne voro skyldige att till kalkugnen leverera, förekommer, att på den tid, då begge kalkugnarne ännu egde bestånd, 3 å 400 kaster årligen blifvit från sju nästgränsande socknar levererade i män af behofvet och ”efter som skogarne kunde tåla.”
Då samtlige dessa socknar icke voro skattlagda till större ved-ränta än 578j- kast, måste således bestämmelsen att årligen leverera 3 å 400 kast hafva afsell båda ugnarne, enär i annat fall den bestämda qvantiteten ej kunnat utgå, hvadan större ved-qvantitet än 200 kast ej bordt för den återstående kalk - Expeditions-Utskottets Förslag; till underd.
215 ugnen medgifvas; — men eller del Kongl. Majit genom Nådigt Bref den 12 Oktober 1784 förordnat, alt högst sex kalkbränningar om året skulle vid Wisby kalkugn få verkställas, samt sedermera profbränning blifvit anställd till utrönande af ved-åtgången, som dervid befunnits uppgå lill omkring 70 kast för hvarje bränning, hade Kammar-kollegium, uti skrifvelse till Kongl. Maj:ts Befallningshafvande af den 3 November 1802, förordnat, att ved skulle levereras i mån af behofvet. för kalkugnens drift, med högst 400 kast årligen, deraf likväl under deu sedermera förflutna tiden aldrig mer än omkring 270 kast årligen till kalkugnen levererats, hvarvid, åtminstone under de 30 eller 40 sednaste åren, det förfarande iakttagits, att kalkugns-veden ulgålt af vissa bestämda hemman och hvarje år lill lika stor myckenhet.
Af E. K.
Mits nu i ärendet a flå I na Nådiga Proposition, hafva Rikets Ständer inhemta!, hurusom, efter det Bonde-Ståndets Fullmäktige från Gottlands län vid 1847—1848 årens riksdag i underdånighet anhållit, alt ifrågavarande genom skogarnes medtagna skick mera än förr betungande ved-leverering måtte upphöra eller elter förändrad beräkningsgrund ersätlas, samt egaren af Wisby krono-kalkugn, Handlanden Johan Hägg, förklarat sig benägen att, emot ersättning af värdet utaf 400 kast ved årligen, åt kronan afstå disposilions-rätten till den kalkugnen anslagna ränte-vedeu, E. K. Maj:l genom Nådigt Bref den 5 Oklober 1849 förklarat, alt det sålunda utlastade vilkorel ej kunde antagas, samt följaktligen funnit den af särskilda Kommillerade väckta fråga om inlösande till kronan af disposilions-rätten öfver samma ränte-ved böra för del då närvarande förfalla, älvensoin den af Bonde-Ståndets lörbemälde
Fullmäktige gjorda underdåniga framställningen blef ulan alseende lemnad; hvarefter E. K. M:ts Befallningshafvande i Gottlands län år 1855 underdånigst anmält, att ålskillige hemmans skyldighet att lemna ränte-ved till Wisby kalkugn försvårade verkställigheten inom länet af Kongl.
Maj samma år om de i ordinarie räntan ingående persedlars omsällning och förenkling.
— Jemte en, af sådan anledning, den 23 November sistnämnda år meddelad Nådig föreskrift, huru med ifrågavarande kalkugns-veds utgörande tillsvidare borde förhållas, hade E. K.
M:t i Nåder anbefallt Kammar-kollegium alt ytterligare låta höra egaren af Wisby kalkugn, huruvida han, vid numera förändrade förhållanden, kunde vilja frånsäga sig dispositionsrätten lill deu för kalkugnen anslagna ränte-ved, emot åtnjutande af ersättning på en gång eller årligen till ett vedens värde ungefärligen motsvarande belopp, eller ock, emot skäligt pris, hvilket af honom borde uppgifvas, kalkugnen till kronan försälja; — i förklaring hvaröfver ofvanbemälde