Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
På detta sätt skulle helt och hållet undvikas, att ärenden, som fordra rriilitäriska insigter, skulle komma att afgöras af civile embetsman och de militäre O 7 O skulle icke eller belastas med deltagande i pröfningen af ärenden, som fordra insigter i författningar och en utbildning i öfrigt, som man icke har hvarken rättighet eller anledning att hos dem förutsätta.
Enkelheten af en sådan anordning skall knappast af någon bestridas, dock torde invändningar deremot hemtas från det förhållande, att verkställigheten af hvad som skulle uppdragas åt de militäre Afdelnings-cheferne, kan fordra kännedom om författningar och förmåga att tillämpa dem; på grund hvaraf det skulle vara nödigt att, enligt Komitéernas förslag, vid sidan af Afdelnings-cheferne ställa civile embetsman.
Det vill dock synas att ärenden, hvilka icke kunna anförtros åt den insigt i författningarne, som står en hvar till buds, icke böra afgöras af Militär-chefer med allena beslutanderätt, och att således det ligger en motsägelse deri, att lemna åt
Cheferne en sådan afgöranderätt och på samma gång förklara dem otjenlige att sjelfständigt afgöra målen.
En annan sak är deremot att Cheferne i hvarje fall behöfva en föregående utredning af åtskilliga mål, som bero af författningarnes tillämpning; men denna kan och bör beredas dem, dels derigenom att de hvar för sig hafva att tillgå underordnade med erforderliga insikter och vana, och dels sålunda att det nu befintliga Advokatfiskals-kontoret bibehålies, för att der i något särskildt fall tillämpningen af en författning beror af en mera allmän öfversigt af lagar och föreskrifter, tillhandagå med de derföre erforderliga upplysningar.
Dessa utvägar borde vara fullt tillräckliga, och äro utan tvifvel lämpligare än de af 1858 års Komité afsedda organisation, enligt hvilken militär-afdelningarne erhöllo göromål, dem de beslutande Cheferne icke kunde pröfva utan biträde af civile ledamöter, hvilka derföre såsom endast rådgifvande skulle anställas; likasom nämnda utvägar måste erkännas hafva ett än större företräde framför den af Landtförsvars-komitéen föreslagna anordning, att hos hvarje chef anställa 2:ne rådgifvande embetsmän med skyldighet att afgifva yttrande, som i vissa fall icke på beslutet inverka, men i andra fall tillerkännas giltighet.
Denna sednare anordning synes grunda sig på den origtiga förutsättning, att beslutanderätten kan lemnäs åt den, som icke har all den der för nödiga insigten, men föranleder dessutom, såsom redan är anmärkt, en särskild pröfning i hvarje fall rörande formen för ärendets behandling och afgörande: samt innebär i detta hänseende ständiga anledningar till olika meningar och framkallar sålunda många och stora olägenheter, äfvensom berörda förslag i det lyckliga fall, att tvist om formen för behandlingen icke uppstår, ändock fordrar i allmänhet samma omständlighet vid behandlingen, som tillhör det nuvarande o 7 Kollegiet, utan att lenina samma garantier förmålens författningsenliga afgörande.
Då Stats-Utskottets Utlåtande N:o 188. 41
Då emellertid under den utredning, frågan vid behandlingen i Stats-Utskottet erhållit, det förekommit anledning att antaga, det högst få ärenden skulle vara af den beskaffenhet att Militär-cheferne skulle för deras afgörande hafva tillräcklig ledning uti den ut.edning, som kunde anförtros åt underordnade tjenstemän, utan att i manga fall pröfningen beror till en del af militäriskt tekniska insigter, och till en annan del på kunskap och erfarenhet i författningarnes tillämpning, skall sannolikt grundsatsen att åt de militära ledamöterna anvisa endast sådana mål, som äro rent militäriska, och att lemna de öfriga åt en kollegial behandling af civile embetsman, möta ett sådant motstånd, att den icke kan fullt genomföras.
Man skall erinra, att såväl 1858 års Komitier, sorn Landtförsvars-komitéen, försett äfven de militära afdelningarne mod civile ledamöter, hvilka dock efter begge förslagen i vissa ärenden skulle erhålla endast rådgifvande röst.
Med anledning häraf torde det för sakens framgång vara nödvändigt att sålunda modifiera grundsatsen, att vid särskiljandet af de inål, som böra tilldelas dessa afdelningar med ensam beslutande Chefer, åt dem lemnäs alla sådana mål, som i något hänseende fordra militäriska insigter och att den organisation af rådgifvande ledamöter, hvarom begge förslagen äro eniga, medgifves.
Men i öfrigt synes, såsom 1858 års förslag afser, den först nu af.
Landtförsvars-komitéen ifrågasatta sammanblandning inom samma afdelning af mål, som böra af den beslutande Chefen ensam afgöras, med sådana, hvilka fordra kollegial behandling vid afgörandet, böra ovilkorligen undvikas samt en särskild civil afdelning inrättas för behandlingen af alla mål, som efter ofvannämnda grund icke tillhöra militär-afdelningen.
Vidkommande särskildt den afdelning af Arméförvaltningen, som sålunda skulle behandla de från de öfriga afdelningarne skiljda ärenden ; så då dessa utgöras af sådana mål, som icke påkalla militäriskt tekniska insigter, bör syftemålet med organisationen af förstnämnda afdelning vara att bereda säkerhet och trygghet i afseende på ärendenas författningsenliga behandling samt att i öfrigt genom enkla arbetsmethoder, befordra all den skyndsamhet, som vederbör.
Derjemte bör åt denna afdelning uppdragas vården om Arméförvaltningens kassa, både på det att kassaförslaget icke må behöfva hållas större än nödigt, och på det att dispositionen må vara i möjligaste måtto kontrollerad.
Den sålunda gemensamma kassan gör ock nödigt, att den derpå grundade bokföringen blir för alla afdelningarne gemensam, hvilket dessutom i allt fall oundgängligen erfordras, om en fullständig och snabb öfversigt af ställningen äfven i detalj skall kunna vinnas.
Detta låter sig icke göra, om, såsom Landtförsvars-komitéen afser, den gemensamma kassan skall redovisas i tre eller rättare fyra särskilda bokföringar inom afdelningarne och den gemensamma bokföringen skall utgöras endast af en hufvudbok, som icke upptager några detaljer, utan endast utgör en sammanföring af de särskilda bokslutens resultater.
BUi. till B.
SL Brot. 1862 Sf 1863. 4 Sami. 1 A/d. 4 Hand.
5 Höft. 6 42 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 188.
Den ifrågavarande särskilda afdelningen skulle jemväl få sig anvisad vården om arméens boställen och fondförvaltningen 0111 icke dessa ärenden, såsom rättast och önskligt är, komma att skiljas från Arméförvaltningen.
Beträffande sambandet mellan de särskilda afdelningarne, så att hvardera af de tre afdelningarne, inom hvilka Cheferne hafva beslutande rätt, endast har till uppdrag att använda de medel och anslag, sorn för afdelningens särskilda ändamål blifvit anvisade, kan, med anledning af dessa förvaltningsbestyr, någon gemensamhet mellan sagda afdelningar icke i allmänhet vara nödvändig.
De ärenden, som skulle o <- O 7 anvisas åt dessa afdelningar, behandlas icke eller nu inom Krigs-kollegium vid plenisaminanträden, utan besörjas helt och hållet inom afdelningarne, ehuru dessa i vissa fall med hvarandra samråda.
Den enda fråga, sorn skulle kunna anses böra utgöra ett undantag och såsom en för alla afdelningarne gemensam angelägen c* o o c het blifvit framställd, är uppgörandet af statsförslaget rörande 4:de Hufvudtiteln ; men utom det att en hvar af afdelningarne äfven nu anser det för sin pligt att uppgifva alla behof, som enligt afdelningens åsigt förefinnas, och att således någon jemkning i anspråk icke eller för det närvarande på förhand mellan afdelningarne eger rum; synes det icke ens böra tillkomma afdelningarne eller Arméförvaltningen gemensamt att annorlunda förfara eller att jemka fordringarne efter för handen varande tillgångar.
Sådant tillhör deremot Chefen för Landtförsvars-departementct och han bör dervid icke vara bunden af några jemkade uppgifter från Arméförvaltningen, utan tvärtom känna alla behof, både mera och mindre angelägna, samt derefter bedöma hvad sora måste göras och hvad som kan sättas tillbaka.
Då sålunda några gemensamma öfverläggningar för förenäinnda ändamål icke åro erforderliga torde ej eller i öfrigt finnas anledning för gemensamma öfverläggningar mellan afdelningarne.
Såsom plenimål behandlas nu egentligen endast befordringsärenden och afskrifningsfrågor, ehuru åtskilliga andra mål, som handläggas på afdelningarne, lära expedieras såsom pleniärenden; hvartill torde kunna räknas skrifvelser, som intagas i Författnings-samlingen, Generalmönstringsärenden och möjligen några andra.
De ansvarige Cheferne fordra sannolikt att deras mening företrädesvis skall gälla i befordringsärenden och vilja således icke afstå från sin beslutanderätt i detta fall och afskrifningsmålen böra naturligtvis behandlas på den civila afdelningen, för att derefter underställas Kammar-rättens ytterligare granskning ; så att icke eller dessa mål gifva anlcdning till någon gemensamhet mellan Militär-afdelningarne.
En sådan synes således knappast behöflig mellan dessa afdelningar, men mellan hvardera af dem och den civila afdelningen visar den sig nödig, på samma gång sorn den bestämmer sig sjelf genom de uppdrag, som tilldelas den civila afdelningen.
Detta samband förutsätter dock icke och påkallar ej eller någon gemensamhet i öfverläggningar och beslut, utan endast en samverkan, så ordnad att den civila afdelningen eger oinskränkt tillgång till alla handlingar och upplysningar från de öfriga afdelningarne, likasom dessa ega enahanda anspråk på den afdelning, Stats-Utskottets Utlåtande N:o 188.
43 sorn förvaltar den äfven för dem gemensamma kassan och besörjer den gemensamma bokföringen.
Skulle dock för några icke föresedda fall sammanträde mellan afdelningarne finnas nödigt, lärer det vara tillräckligt att derom lemna några enkla föreskrifter.
Med anledning af hvad sålunda förekommit tillstyrkes, att Rikets Ständer i svar å den Kongl. Propositionen underdånigst meddela, att Rikets Ständer finna den nuvarande organisationen af Krigs-kollegium i flera hänseenden olämplig och bristfällig, och att Rikets Ständer medgifva, att Krigs-kollegium förändras till en Arméförvaltning på det sätt, att inom densamma bildas tre särskilda afdelningar, hvardera ställd under en Militär-chef, och att åt desse Chefer uppdrages att, hvar inom sin afdelning, med nödigt biträde, på eget ansvar handlägga och afgöra alla sådana mål, som i något hänseende fordra militärisk tekniska insigter; men att alla öfriga mål och ärenden öfverlemnas till en särskild af Militär-cheferne oberoende afdelning, som utgöres af endast civile medlemmar och med kollegialt arbetssätt, åt hvilken afdelning tillika uppdrages den omedelbara dispositionen af Arméförvaltningens kassa och kontrollen deröfver jemte den bokföring, som afser att redovisa för embetsverkets hela förvaltning, hvarjemte Rikets Ständer torde böra dels anhålla, att Kongl. Maj:t ville från Arméförvaltningen skilja så väl vården och inseendet öfver arméens boställen, som förvaltningen af de landtförsvaret tillhöriga fonder; äfvensom ock tillse att kassaförvaltningen bringas i öfverensstämmelse med den reglering af Statens allmänna penningeförvaltning, som kan blifva en följd af Rikets Ständers derom särskildt gjorda underdåniga framställning; dels ock förklara, att om Kongl. Maj:t finner lämpligt, att före nästa riksdag gå i författning om inrättande af en Arméförvaltning, i enlighet med nu uppgifna grunder, Rikets Ständer medgifva att nuvarande anslaget till Krigs-kollegium må för sådant ändamål användas, dock under förbehåll, att
Statsverkets utgifter icke derutöfver må ökas till följd af anspråk af de nu der anställde embets och tjenstemän.“
Uti denna reservation hafva instämt: Herrar A. A.
Berger, P. L. Wistelius, Alfr. Grenander, L. R.
Kistner och B. F. Ekerot, v. Talmannen Anders Eriksson samt Riksdagsfullmägtige Erik Ersson från Gefleborgs, Per Nilsson från Malmöhus, Jonas Andersson från Ostergötlands, Gust.
Bjerkander från Skaraborgs, C. J. Svensén från Calmar, Per Tjernlund från Wester-Norrl a ruis och Johan Eriksson från Jönköpings län.
STOCKHOLM, TRYCKT HOS ISAAC MARCHS, 1863. Stats-Utskottets Utlåtande M 189. i N:o 189.
Ank. till Exp. Utsk. den 16 Okt. 1863, kl. 1 e. m.
Utlåtande, i anledning af väckt motion om anslag af allmänna medel lill inrättande vid Höganäs och Torekow af stationer för lifräddningsanslalter m. m. (U. A.)
Uti en inom Borgare-Ståndet väckt, till Stals-Utskotlet remitterad motion (N:o 130) har Herr F.
Rooth, under åberopande af de fördelaktiga verkningarne af de vid Brantevik, Sandhammaren, Wiken m. fl. ställen anbragta li/bergningsanstalter, genom hvilka tid efter annan mer än 200 menniskolif blifvit räddade, anfört, hurusom vid Höganäs och Torekow å Skånska kusten sjöolyckor som oftast inträffade och, i anseende till långt ut i hafvet gående slenref samt blindskär, det på dessa ställen vore alldeles omöjligt alt i storm med vanliga båtar företaga något till skeppsbrutnes rädd ning.
A det förra stället behöfdes, enligt motionärens åsigt, en räddningsbåt och vid Torekow en raket-apparat; utgörande ungefärliga kostnaden för fullständig räddningsslation 5,500 R:dr och för en station med endast raket-apparat 700
R:dr samt underhållskostnaden för den förra omkring 500 R:dr och för den sednare omkring 250 R:dr.
Vidare voro de för bemanningen å räddningsbåtarne bestämda aflöningsbelopp nog ringa i jemförelse med den fara, för hvilken manskapet, nästan vid hvarje räddningsföretag, vore utsatt; och har motionären på grund häraf hemställt, att Rikets Ständer mätte anvisa dels de för inrättande och underhåll af nyssberörde utaf motionären föreslagna två räddningsstationer erforderliga medel, och dels en summa af 1,000 R:dr att, enligt Förvaltningens af Sjöärendenas disposition, utdelas såsom extra godtgörelse åt dem, som vid räddningsföretag genom ådagalagd rådighet och raskhet kunde göra sig deraf förtjente.
Redan vid 1853—1854 årens riksdag, då jemväl af Herr Rooth fråga väcktes om beviljande af statsanslag för anskaffande af lifbergningsbåtar och andra räddningsBih. till R.
Prot. 1862 & 1863. 4 Samt. 1 Afd. 4 Band. 6 Häft. 2 Siats-Utskottets Utlåtande JM 189. apparater, anhöllo Rikets Ständer, som funno berörda framställning förtjent af uppmärksamhet, att Kongl. Majit måtte låta föranstalta om dylika, ändamålsenligt konstruerade båtar jemte tillhörande räddnings-apparater och att till bestridande af härför erforderliga utgifter måtte användas ett belopp af högst 10,000 R:dr Banko; men då det syntes mindre lämpligt att bestämdt statsanslag för berörde ändamål anvisades, föreslogo Rikets Ständer, att beloppet måtte utgå antingen af reservationerna å det på Riks-Stalens 5:te Hufvudtilei uppförda anslag för Lots- och Fyringsstaterna eller af Handels- och Sjöfartsfonden; äfvensom Rikets Ständer öfverlemnade åt Kongl. Majit att bestämma de ställen, hvilka företrädesvis borde med dylika räddningsanstalter förses.
Sedermera och efter det fyra särskilda räddningsstationer blifvit med användande af Handels- och Sjöfartsfondens medel å Skånska kusten inrättade, anmälde Rikets Ständer vid 1856—1858 årens riksmöte, med anledning af samme motionärs då i ämnet framställda förslag, ånyo detta ärende hos Kongl. Majit, med underdånig hemställan, det Kongl. Majit ytterligare täcktes låta anskaffa ändamålsenligt konstruerade hfbergningsbåtar jemte andra tillhörande hfräddningsapparater å sådana ställen, der Kongl.
Majit funne dem vara mest af behofvet påkallade, samt att de utgifter, som dertill blefve erforderliga, måtte, derest tillgångarne sådant medgåfve, af Handels- och Sjöfartsfonden bestridas.
Med hänseende till hvad sålunda förekommit finner Utskottet sig ega full anledning antaga att, derest särskildt anslag för ifrågavarande ändamål finnes vara af nöden, Kongl.
Majit, som utan tvifvel åt denna sak fortfarande egnar sin uppmärksamhet och omsorg, icke underlåter att derom hos Rikets Ständer göra nådig framställning; hvadan Utskottet — helst Kongl. Majit bäst lärer vara i tillfälle att låta utreda, å hvilka ställen dylika räddningsanstalter företrädesvis böra anläggas och vara att tillgå — hemställer, att Herr Roolhs ifrågavarande motion ej måtte till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Stockholm den 16 Oktober 1863. fitats-Utskottets Utlåtande JM 190. 3 N:o 190.
Ank. till Exp.-Utsk. den 16 Okt. 1863, kl. 1 e. m.
Utlåtande, i anledning af väckt motion, angående statsanslag för uppresande aj en minnesstod åt Arkialern C. von Linné. (U. A.)
Uti en bos Ridderskapet och Adeln väckt, till Stats-Utskottet remitterad motion (N:o 97) har Friherre Cederström, Thure, jemte återkallande i minnet af framlidne Arkialern Carl von Linnés förtjenster och under erinran att ett offentligt monument öfver denne utmärkte man saknades, föreslagit, att Rikets Ständer måtte anvisa nödiga medel för alt i bufvudsladen låta uppresa en sådan minnesstod; att detta monument måtte erhålla plats i Humlegården, samt att en belöning af 1,500 R:dr måtte tilldelas den, som författade den mest passande inskription till von Linnés bildstod.
Hos alla civiliserade folkslag har det varit en temligen allmän sed att minnesstoder blifvit uppresta öfver män, som på ett eller annat sätt beredt ära och glans åt fäderneslandet.
1 detta fall har Svenska nationen icke skiljt sig från andra länder, när fråga blifvit väckt att åt efterkommande bevara minnet af dem, hvilka gjort sig förtjente af en så beskaffad utmärkelse, och derom vittna jemväl åtskilliga i landet befintliga monumenter öfver några af våra frejdade män.
Hvad särskildt beträffar den utmärkte man, Carl von Linne, som nu utgjort föremål för motionärens framställning, får Utskottet fästa uppmärksamheten derå, att minnesvårdar öfver von Linné icke saknas och att af sådana en redan finnes uppställd å den plats, der han meddelade undervisning och att en annan inom kort lärer komma att uppresas i hans födelsebygd; vid hvilket förhållande
Utskottet ansett sig förhindradt förorda anvisande af särskildt statsbidrag för berörda ändamål, och hemställer derföre, att ifrågavarande motion ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Stockholm den 16 Oktober 1863. 4 Ståts-Utskottets Utlåtande JW 191.
Ank. tiil Exp.-Utsk. den 16 Okt. 1863, k!. 1 e. m.
Utlåtande, i anledning af väckt motion, angående anvisande af eli förslagsanslag lill fyllnad i enskilda bidrag för uppresande af eli monument öfver Konung Carl XII, m. m. (U. A.)
Uti en inom Borgare-Ståndet väckt, till Stats-Utskottet remitterad motion (N:r \ 17) har Herr C. F.
Ridderstad, under erinran om det lifliga intresse och den hänförelse, hvarmed förslaget om uppresande af en minnesstod åt Konung Carl XII blifvit i alla delar af landet uppfattadt och hurusom detta monument skulle få ett ännu högre värde, om till folkets frivilliga sammanskott dess representanter äfven betygade sitt gillande, genom en dermed öfverensstämmande gärd i hela nationens namn, föreslagit, att Rikets Ständer måtte, såsom fyllnadssumma till den frivilliga insamlingen för uppresandet af ett värdigt monument öfver Carl XII, anslå en summa af 100,000 riksdaler, att såsom förslagsanslag utgå, samt att, på det momumentet redan vid nästkommande riksdag må kunna, i närvaro af Rikets Ständer, på ett lika värdigt som högtidligt salt aftäckas, Rikets Ständer måtte uti underdånig skrifvelse anhålla det Kongl.
Majit täcktes uppdraga åt vederbörande att så skyndsamt som möjligt vidtaga alla sådana åtgärder, — såsom uppgörandet af ritningar, bestämmandet af platsen för monumentet o. s. v. — som saken påkallade, på det att monumentet redan vid början eller under loppet af nästa riksdag måtte blifva färdigt.
Enär emellertid den enskilda insamlingen ännu fortgår och dessutom någon plan för monumentet icke blifvit uppgjord samt då sålunda beloppet af det tillskott från Statens sida, som uti omförmälda hänseende möjligen kunde finnas behöfligt, icke kan ens approximativi beräknas, har Utskottet icke kunnat, på enskild motionärs framställning, tillstyrka det begärda anslaget, utan hemställer, att Herr Ridderslads ifrågavarande motion lemnäs af Rikets Ständer utan afseende.
Stockholm den 16 Oktober 1863. Stats-UIskottets Utlåtande JVJ 192. 5 N:o 192.
Alik. till Eip.-Utsk. den 16 Okt. 1863, kl. 1 e. m.
Utlåtande, i anledning af väckt motion om statsanslag lill betäckande af den förlust, f. d. Kapitenen M. U.
Silfverbrand lidit vid upplärandet af Landshöfdingeresidens-bygqnaden i Luleå. (U. A.) Riksdagsfullmägtigen Josef Oscar Almqvist från Norrbottens län har uti en inom Bonde-Ståndet väckt, till Stats-Utskottet remitterad motion (N:o 454), under förmälan att f. d. Kapitenen M. U.
Silfverbrand, som vid entreprenadauktion år 1852 åtagit sig att för 26,930 Riksdaler Banko uppbygga landshöfdingeresidenset i Luleå, i anseende till inträffad prisstegring å såväl materialier som dagsverken, vid bvegnadens uppförande drabbats af en förlust af 17,729 R:dr 30 sk. 6 rst. nämnde mynt, hemställt, att bemälde Silfverbrand, jemte hans borgensmän, f. d. Handlanderne Carl Strömbäck, Carl Rönnbäck och Nils Gustaf Boström, måtte af Slaten erhålla godtgörelse för berörde förlust; men då ifrågavarande byggnadsföretag ej är annorlunda alt betrakta, än som hvar och en annan enskild spekulation, hvars fördelar, derest den utfallit lyckligt, ostridigt tillgodokommit entreprenören, hvilken sålunda äfven rättvisligen bör vidkännas de förluster, som genom felaktiga beräkningar eller af andra orsaker kunnat vid utförandet uppstå, hemställer Utskottet, att Riksdagsfullmägtigen Josef Oscar Almqvists ifrågavarande motion måtte af Rikets Ständer lemnäs utan afseende.
Stockholm den 16 Oktober 1863. 6 Stats-Ut skottets Utlåtande M 193.
Nio 193.
Ank. till Eip.-UUk. den 16 Okt. 1863, kl. 1 e. m.
Utlåtande, i anledning af väckt motion om statsbidrag till staden Oscarshamn för utlösen af tomlöreafgälden till egaren af de hemman, från hvilkas områden stadens utmål är afsöndradt. (U. A.) Uli en hos Borgare-Siandet väckt, lill Stals-Ulskottet remitterad motion (N:o 194) har Herr L.
Dahlström erinrat, hurunsom, genom Kongl.
Brefvet den 19 Augusti 1814, innevånarne i dåvarande köpingen Döderhultsvik erhållit, till befordrande af rörelsens vidare utveckling och hastigare tillvext samt betryggande af köpingens framtida bestånd, rättighet att förvärfva full och medelst lagfart befästad eganderätt till den från frälsehemmannen Kikebo, Humlekärrshult och Nynäs upplåtna mark, sorn då utgjorde köpingens område, äfvensom till den jord, som till köpingens utvidgning ytterligare erfordrades, hvarvid jemväl i nåder föreskrefs, alt köpingens utmål genom Kongl Maj:ts Befallningshafvandes i Calmar län föranstaltande skulle, efter undersökning af dertill förordnad landtmätare, på karla läggas samt till byggnadstomter, torg, gator o s. v. indelas, samt att en årlig afgäld af alla dessa lägenheter fortfarande borde till vederbörande hemmansegare utgå, hvilken afgälda belopp skulle på öfverenskommelse med samme hemmansegare bero.
Enligt af Kommissions-landtmätaren N.
Majit fastställd karta utgjorde byggnadstomternas arealinnehåll 978,370 qvadratalnar och den till torg, gator och andra allmänna platser indelade mark 517,486 qvadratalnar eller tillsammans 1,495,856 qvadratalnar.
Den tomtöresafgift, som, enligt med vederbörande hemmansegare träffad öfverenskommelse, blifvit bestämd, utgjorde ett runstycke banko för hvarje qvadrataln.
Denna afgift hade visserligen från början känts ganska tung, enär marken blifvit dyrt inköpt och genom sin bergiga och oländiga beskaffenhet erfordrat högst betydliga kostnader, för att till byggnadstomter, torg och gator planeras.
Men än mera tryckande hade denna afgift varit, sedan köpingen Döderhultsvik under år 1856 blifvit stad.
Oscarshamn hade icke, såsom andra städer i vårt land, vid anläggningen Stats-Utskottets Utlåtande M 193. 7 erhållit några särskilda, till lättnad för dessas första bebyggare afsedda förmåner, icke heller någon för aflöning af stadens magistrat, öfrige embets- och tjenstemän samt andra kommunala behof afsedd stadsjord, till följd hvaraf alla i och för detta ändamål nödiga medel måst genom en dryg grundskatt åstadkommas.
Härigenom hade afgälden för tomtegare uti Oscarshamn blifvit högst tryckande och delta utöfvade icke allenast ett menligt inflytande på välståndet bland samhällets nu varande innevånare, utan verkade äfven såsom ett stort hinder mot inflyttning till staden, således mot dennas utveckling och emot tillkomsten af flere deltagare i de nedtyngande gemensamma bördorna.