Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Detta vitsordades ock af det förtroende, Herr Testa jemväl honom egnade.
Men då Pettersén under 20 års tid lönlöst uppoffrat alla sina krafter, sin helsa, sin tid och sin förmögenhet till landsmäns tjenst, — ett förhållande, som är kändt inom hela den del af Sveriges handelsflotta, hvilken under besagde tid besökt de Egyptiska farvattnen, — och hvarom, särdeles i Vällofliga Borgare-Ståndet, säkerligen torde finnas fullständig kännedom, anser jag för en pligt att hos Rikets Ständer vördsamt föreslå, det aflidne Vice-konsuln A.
Petterséns förtjenster måtte tacksamt erkännas medelst en årlig pension, t. ex. å 550 å 400 R:dr R:mt, åt hans i fattigdom efterlemnade enka, som med sina barn för närvarande befinner sig i behof af detta understöd.
Jag påkallar derföre åt detta föremål Stats-Utskottets och Rikets Ständers kraftiga och rättvisa behjertande.
Ojäfaktiga bevis af den aktning
Pettersén sig förvärfvat, innefattas i de 9 bilagor jag anhåller att få bifoga för Höglofliga Stats-Utskottets räkning, hvaribland ej mindre de enskilda, talrika vitnesbörden, än särskildt Vice-konungen Mohammed Said Paschas förord, torde tillvinna sig en förtjent uppmärksamhet.
Stockholm den 28 November 1862. R.
ÄT:o 1*5.
Af Herr VOll Iflcntzer» Carl Fredrik.* angående förhöjning af införseltullen å bränvin m. m
I och med detsamma den nu gällande högre beskattningen lades på tillverkning af bränvin, blef nödvändigt att genom skärpta tullbestämmelser skydda den inhemska 326 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 18f>2.
N:o 125 producenten mot en alltför tryckande konkurrens med den utländska, som, i följd af honom beviljad drawhack, kunde i Svensk hamn leverera sin vara till ett pris, obetygligt öfverstigaride blotta tillverkningskostnaden, men till och med derunder beroende på erhållande af högre drawback än bestämd skatt, hvilken i alla fall, genom i utlandet gällande friare bränvinsförfattningar och lägre pris å råämnen, är för honom betydligt lägre än för den Svenske producenten.
Ett noggrannt och billigt afvägande af förhållandet mellan tillverkningsskatten och införselstullen är derföre af särdeles vigt, lika väl som det måste vara förenadt med ej ringa svårigheter.
Under det att den nu gällande författningen rörande bränvinstillverkning bestämmer en produktionsskatt af 60 öre per kanna bränvin af 30 procent alkoholhalt, föreskrifver Tullförfattningen en införseltull motsvarande 110 öre per kanna af samma styrka, och detta förhållande af 60 till 110 synes sålunda vara det i nämnda författning afsedda.
Åtskilliga omständigheter medföra emellertid betydliga förändringar i detta förhållande.
Sålunda har i den sednaste författningen rörande bränvinstillverkning blifvit stadgadt, att ålit bränvin skall, vid handel i större partier, hafva en styrka af 30 procent i stället för förut medgifna 49 procent, under det att utminutering fortfarande får ske till 46 procent.
Denna förändring har, af lätt insedda skäl, kommit förnämligast minutören tillgodo, under det att tillverkaren verkligen fått en skatteförhöjning af omkring 3 öre per kanna. “ ; i.
; i t
Det är vidare en af hvarje tillverkare känd sak, att det af kontrollören omedelbart efter tillverkningen afprofvade och uppmätta bränvinet, inuan det hinner föras i marknaden, undergår en ej ringa förminskning både till styrka och volym, hvarigenom en ytterligare förlust för producenten uppkommer; så att, i följd af båda dessa omständigheter, han för det i handeln verkligen utlemnade bränvinet fått betala en tillverkningsskatt, hvilken, enligt en ingalunda för hög beräkning, uppgår lill 66 öre per kanna.
Då nu härtill kommer, att genom det sätt, hvarefter, enligt Tullförfattningen till förtullning anmält bränvin uppmätes, eller genom de fyllda kärlens vägning och afdrag af en ända till SJÖ procent af brutto-vigteu uppgående thara, det, enligt tillförlitliga uppgifter, blir möjligt att med ett ej ringa belopp nedpressa tullafgiften och detta än mer, som tharans inflytande är högst betydligt olika för sprit af olika styrka, så synes, att förhållandet mellan skatt och tull i verkligheten nu är i ganska hög grad olika med det ofvan bestämda, och detta uteslutande till inportörens fördel.
Till afhjelpande af dessa missförhållanden och medförande stora olägenheter, hvilka, om de få ohejdade fortfara och utveckla sig, hota att på samma gång undertrycka den inhemska tillverkningen och öfversvämma landet med utländskt bränvin, får jag härmed vördsamt föreslå, att bränvin, sorn till förtullning anmäles, måtte uppmätas och profvas enligt samma grunder och på samma sätt, som vid tillverkningen är före - Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862.
N:o 126. 327 skrifvet och en tull föreskrifva» af 135 öre per kanna med 50 procents alkoholhalt vid -f 15° temperatur, eller ock, om detta skulle anses medföra alltför stora praktiska svårigheter, att, med bibehållande af den nu föreskrifna methoden för profningen och uppmätningen, tullen måtte höjas till 55 öre per skålpund absolut alkohol.
C. F. Mentzer. 1W:ö 126.
Af Herr Stjernsvärd; Gustaf Mauritz, om förhöjning af de före år 1858 afskedade militära embets- och tjenstemäns pensioner.
Vid föregående riksdagar har jag anmärkt obilligheten deraf, att då pensionerna förhöjdes för de Arméen tillhörande embets- och tjenstemän, hvilka efter riksdagen näst före den sista togo afsked, detsamma icke äfven samtidigt blef fallet för dem, som före nämnda tid med pension tagit afsked.
Motivet, det synliga, för pensionsförhöjning: de varande penstonernes otillräcklighet för lefnadskostnadens bestridande i följd af stegrade priser på lifsförnödenhet erna o. s. v., gällde nemligen i ännu högre grad för de redan med pension afskedade, än för de ännu qvartjenande, då de förre befunno sig vid en högre och kraftlösare ålder än de sednare, således voro mera urståndsatte att genom eget arbete och omtanka bidraga till fyllandet af de brister i lifsuppehällskostnader, som en otillräcklig pension föranledde.
Hvad jag, på sätt antydt blifvit, i ämnet framställt, erhöll dock icke någon påföljd.
Detsamma gällde de framställningar, som i enahanda syfte blefvo gjorda af andre riksdagsmäu, och häribland synnerligast numera aflidne Öfversten Montgomery, — denne gamle, med det varma hjertat och de ärofulla minnena.
Under dylika förhållanden och i betraktande deraf, att de omordade afskedade personernas antal allt mer och mer minskats och samtidigt härmed de qvarlefvandes ålder och orkeslöshet tilltagit, således deras behof af högre inkomster blifvit mera obestridliga, så förestafvar mig pligten att åter göra framställning i detta ämne.
Innan likväl sådant sker, har jag funnit mig uppmanad till åtskilliga reflexioner.
Möjligtvis kunna de bidraga till frågans afsedda lösning, men göra de det icke, så skola de åtminstone i Ridderskapet och 328 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862.
Adelns protokoller bära vittnesbörd burn en afskedad knekt, medlem af detta Stånd, i saken tänkt och tillvägagått.
Med ospard möda har jag genomletat den Kongl. Propositionen rörande Statsverkets tillstånd och behof, under förhoppning att finna någon framställning om anslag till pensionsförhöjning åt här i fråga varande personer, men allt mitt sökande har varit förgäfves.
Yäl har jag funnit begäranden om löneförhöjningar för fyrfaldiga slags embets- och tjenstemän — allt på grund af stegrade lefnadskostnader — äfvensom om ganska rundt tilltagna pensioner på allmänna Indragningsstaten, men ehuru den anförda stegringen å lefnadskostnaderna, icke för några inverkar menligare och mera bekymmersamt än för de med otillräckliga pensioner afskedade gamle militärerna, så har jag med verklig bedröfvelse icke funnit ett ringaste ord i ändamål att afhjelpa den varande olikheten af pensioner för afskedade af samma grad — med samma rättigheter.
Jag hade likväl hoppats något annat.
Jag hade nemligen förväntat, om icke af honom, som varit föregångare i Chefskapet för Landtförsvars-departementet, så åtminstone af honom, som nu innehar nämnda befattning, derjemte är Arméens högste befälhafvare, närmast Konungen, således dess naturlige målsman och pligtenlige förfäktare af dess angelägenheter och rätts-anspråk; af honom, hvars egenskaper jag från min första ungdom värderat; af honom, hos hvilken jag under utöfningen af ett gemensamt, besvärligt och mödosamt uppdrag och deraf föranledt intimare förhållande, haft tillfredsställelsen erfara en fullständig öfverensstämmelse i åsigter om försvarsväsendets angelägenheter, dess brister och sättet att dem afhjelpa; af honom, som under tiden hvilken föregått emottagandet af krigsportföljen fått erfara huru mager Kronans kaka är, att den tvingar den, som dertill är reducerad, att genom biförtjenster bereda tillgång för lefnadsbehofvens uppfyllande, att den således icke kan lemna några bitar qvar för ålderdomens behofver, inskränkta till en otillräcklig pensious tillgångar; af honom hade jag slutligen förväntat en åtgärd af den natur, äfven om han, Departements-chefen, för sig skulle gjort den till en portfölj-fråga, att den, på hvad af honom berodde, hade beredt en rättvis pensionsförhöjning åt de ifrågavarande afskedade, hvilka till större delen genom naturens ordning äro förvandlade till invalider.
— En dylik åtgärd har likväl uteblifvit, men samtidigt härmed har man förnummit en pensions begäran åt aflidna Enkedrottning
Desiderias enskilda tjenare, utan att dervid ihågkomma, att samma Enkedrottning för sin ensamma person åtnjöt ett årligt appanage af 120,000 R:dr*) (yö:del af Statens alla ordinarie inkomster) eller 10,000 R:dr i månaden, således per dag *) Hvarken Enkedrottningen Hedvig Elisabeth Charlotta eller Hennes Höghet Prinsessan Solia Albertina (se de i den Kongl. Propositionen upptagna Statsråds-protokoll för Finansärenden den 14 sistl.
Oktober) eller någon Enkedrottning eller Prinsessa al den på egodelar fattiga Wasa-farniljen, lär hafva haft ett dylikt statsanslag sig tilldeladt.
N:o 126. 329 dag 333 R:dr 33 öre, hvaraf kan förmodas att så stor besparing egt rum, som erfordras till pensioner åt
Dess omordade enskilda tjenare.
Visserligen kan man tycka att de af mig ifrågasatte, ur Arméen afskedade embets- och tjenstemännen icke äro att anse annorlunda än såsom utpressade och bortkastade pomeranser, men man bör härvid icke förglömma, att det är Staten som af dem tillgodonjutit saften, icke heller huru man i andra civiliserade stater tillvägagår med dylika personer.
Ihågkommen Frankrike, detta land, som i så mycket gifver och bör gifva efterdömen.
Derstädes är det största och pompösaste palats, som i verldens hufvudstad, Paris, finnes, anslaget som boningsställe åt dem, som innehaft det ärofulla men besvärliga och mödosamma kallet, att värna den nationela sjelfständigheten och oberoendet samt betrygga inre lugn och inre säkerhet.
Huru har väl i sådant afseende hos oss till vägagått?
Jo, sedan stamfadern för vår närvarande dynasti — Han, som utgången från soldathopen, genom egna förtjenster förvärfvade sig en utmärkelse, som i sekler såsom sådan skall bestå, den, att hafva varit en af Napoleon den Stores Marskalkar, och som derefter genom folkets val intog den gamlai Wasa-thronen — hade upplåtit ett af våra vackraste Kongl. Slott till tillflyktsort för vår Armées invalider (man kan under freden lika väl härtill blifva förvandlad, som under kriget.
Fransmännen göra härvid ingen skilnad), så blef under dess höge sons och efterträdares regenttid nämnde slott utrymt och dess, till eri del af krymplingar bestående, innevånare förflyttade, dels till fribröd på en dårhus-inrättning, dels till en hyrd lokal vid eu af Stockholms smågränder, hvarest de ännu dväljas och hvarifrån de, under vanlig benämning af Prinsens gubbar, såsom ett slags almose-begärare göra utflykter, igenkännliga på sina grå kappor.
Dylikt anser jag icke rätt, det sårar derjemte min billighetskänsla, min national-stolthet.
Skola väl gamla förtjenstfull officerare och under-officerare försättas i samma förnedrande tillstånd?
Nej! mine.Herrar, det skola de icke, åtminstone om J fån råda, J mine Herrar af Ridderskapet och Adeln, som intaga bänkarne i detta med sköldar prydda rum; sköldar till större delen erhållna af Edra stamfäder för krigiska idrotter, således behäftade med minnen, som göra, att J alla, jag är derom öfvertygad, skolén instämma i mitt, i enlighet med Herr Montgomerys vid sistlidne riksdag gjorda motion, blifvande yrkande, att den hedersskuld hvaruti nationen häftar till de omordade personerna måtte sålunda blifva gulden, att pensionerna för alla från Arméen under olika tidpunkter med pension afskedade, bestämmes, inom hvarje grad, till enahanda belopp, som de utgå till dem, hvilka nu med pension erhålla afsked.
Stockholm den 28 November 1862. G. M.
Stjernsvärd. 13 ih Hl.1 R.
Prot. 1862 4 1863. 11 Sami. 1 Afd. 42 330 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862.
H:o 127.
Af Herr S(Jernt*vliril, Gustaf Maurita^ angående förhöjning af H. K. H.
Mot Kongl. Maj:ts nådiga Proposition angående
Statsverkets tillstånd och behof har jag funnit åtskilligt att anmärka, men då en ringa del af motionstiden återstår, har jag ansett lämpligt att uppskjuta alla yttranden i ämnet till något plenum sedan nämnda motionstid tilländalupit.
Som likväl en af de omordade anmärkningarne föranleder mig göra ett nytt förslag, får jag, för att icke förlora min motionsrätt, samma förslag nu framställa.
Ibland de af Kongl. Majit äskade anslag under Riksstatens l:sta Hufvudtitel förekommer med följande motivering: »Sedan Deras Kongl. Högheter Hertigens och Hertiginnans af Ostergöt »land äktenskap blifvit välsignadt med tre Kongl. Prinsar (den äldste något »öfver 4 år, den yngste 14 år gammal), hvilkas vård och uppfostran, en»ligt deras höga ställning, fordra ökade utgifter, anser Kongl. Majit den »åt Hans Kongl. Höghet Hertigen af Östergötland nu anvisade anslags »summa vara för framtiden otillräcklig, och vill Kongl. Majit fördenskull i »nåder föreslå Rikets Ständer, att den på Sverige belöpande andel af »nämnda anslag måtte förhöjas med 20,000 Ridr.»
Ett anslag till H. K. H. Hertigen af Östergötland af 126,000 Ridr eller 100,000 Ridr till H. K. H.
Hertigen personelt, 20,000 Ridr till vård och uppfostran af de Hertigliga barnen (således 6,666
Ridr 66 öre för hvardera) samt 6,000 Ridr till utfodring af H. K. H.
Hertigens hästar.
För min del måste jag dock bestrida att det anförda motivet kan eller bör gifva någon anledning för Rikets Ständer att bevilja den begärda förhöjningen i det af H. K. H.
Hertigen redan åtnjutande statsanslag.
— Att en, statsanslag tilldelad, Kongl. Prins blir välsignad med flere eller färre barn, kan, efter mitt förmenande, icke blifva ett skäl för Rikets Ständer att öka nämnda anslag, hvilket vanligtvis redan är bestämdt till ett mångdubbelt högre belopp, än det rikets högste embetsmän för vigtiga tjenster i löneväg fått sig tilldeladt och som ingalunda undergår förändring i följd af familjförökning.
Ett ytterligare stöd för mitt afstyrkande af bifall till den för H. K. H. Hertigens af Östergötland på anförda motiv äskade anslagsförhöjning finnes deruti, att om en Kongl, person - Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862.
331 lighet i och för en förökning af familjen erhållit tillökning i anslag, och familjen derefter minskats, så har erfarenheten visat, att derföre icke någon förminskning eller återbäring af det en gång beviljade anslaget egt rum.
Jag tror och anser således att vid de förökade kostnader, som en familjtillökning kan och mäste föranleda, så får en Kongl, person förfara alldeles som en enskild, nemligen söka utvägar i egna tillgångar till deras betäckande.
Och som derjemte, på grund af hvad jag redan anfört, det förhöjda anslagets beviljande på de i den Kongl.
Propositionen förekommande motiver skulle bilda ett högst betänkligt prejudikat, utan gräns för framtiden, så måste jag afstyrka bifall till den ifrågasatta auslagsförhöjningen.
— Det är ju ingenting som hindrar att, t. ex. H. K. H. Hertigen af Dalarne, som befinner sig i full mannakraft, nästa år sig förmäler och om ett tiotal af år ser sitt äktenskap välsignadt med samma antal Prinsar, för hvilka alla, på grund af prejudikat, Svenska folket skulle bekosta en dyr vård och uppfostran.
Detta hvad förhöjning af H. K. H. Hertigens af Östergöthland statsanslag å en sida angår.
A en annan deremot, framstår ett annat förhållande.
Derigenom nemligen att Hans Maj:t Konungens äktenskap med Hennes Majit Drottningen icke blifvit välsignadt med några manliga bröstarfvingar, så är H. K. H. Hertigen af Östergötland Thronföljare (presumtiv arfvinge till thronen) eller innehafver en med Kronprins liktydig hög samhällsställning, och är således, enligt min bestämda öfvertygelse, fullt berättigad att komma i åtnjutande af enahanda statsanslag, som Hans Majit Konungen i sin egenskap af Kronprins hade sig tilldeladt, eller 150,000 Ridr årligen, och är det af denna anledning samt i full öfverensstämmelse med hvad jag vid föregående riksdag påyrkade, som jag härmed får föreslå, att Rikets Ständer, sin värdighet likmätigt, måtte besluta i »att H. K. H. Hertigen af Östergötland, Prins Oscars statsanslag, i anse»ende till Dess höga egenskap af Thronföljare, således liktydighet med »Kronprins, bestämmes till samma belopp, eller 150,000 Ridr årligen, »hvaraf Hans Majit Konungen såsom Kronprins var i åtnjutande.» Stockholm den 28 November 1862. G. M. Stjernsvärd, 332 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862.
M:o 12».
Af Herr Itjernisvärd^ Gustaf Mauritz, angående öfverlemnande till Kongl. Maj;t a/ de utaf motionärerna vid 1841 och 1850 årens riksdagar afgifna 2.ne förslag till förändrad organisation af landtförsvaret, m. m.
' Då jag genom tryck låt allmänt göra det af mig vid 1847 och 1848 årens riksdag till Rikets Ständer, genom hos Ridderskapet och Adeln gjord motion, afgifna «förslag till förändrad organisation af landtförsvaret,» lät jag förse omslaget med en embléme af den mytologiska fågeln Fenix.
Härtill fann jag mig föranledd af en hos mig stadgad och ännu oförändrad öfvertygelse, att förenämuda, efter mogen öfverläggning, långvarigt begrundande och icke ringa möda, af brinnande kärlek till ett älskadt fosterland och det yrke hvaråt jag från min första ungdom egnade mig, af mig utarbetade «förslag» för sig skulle hafva en framtid, äfven om det, i följd af stundens tycken och åsigter. i förening med bristande vilja, möjligen äfven förmåga att detsamma uppfatta, skulle, hvilket äfven skedde, vid dessa första framläggande falla och förkastas.
Ehuru blott 14 år förflutet efter ofvan antydda tilldragelse, har jag haft huguaden erfara genom flerfaldiga inträffade förhållanden att hvad jag år 1848 tänkte, icke var foster af någon optimism, utan af ett sansadt, skäl för sig egande förutseende af hvad komma skulle.
Att «rätt och sanning» kan förtryckas har jag under min lefnad vid flerfaldiga tillfällen erfarit, men att de en gång skola segrande utgå ur striden och göra sig gällande, derom har jag aldrig hyst några tvifvel hvarken i ifrågavarande eller andra afseenden.
Sålunda har jag till bestyrkande häraf haft hugnaden erfara: att under den tidpunkt, då skicklighet, tjenstenit, arbetsförmåga, ospard möda och faktiskt bemödande att verka i öfverensstämmelse med rikets sannskyldiga nytta, gaf rigtning och impuls åt krigsstyrelsens åtgöranden, så blefvo flerfaldiga förändringar i öfverensstämmelse med mitt förslag anbefallde, oaktadt svårigheten att inflicka verkliga och systematiska förbättringar i sammanhang med vår osystematiska och lappade försvarsorganisation; att vid 1850 års riksdag, eller riksdagen efter mitt förslags ingifvande och förkastande, sammansatta Stats- och Ekonomi-Utskotten slutade med att i aflemnadt betänkande tillstyrka den åtgärd, hvartill jag, såväl med hänseende till förberörda, år Motioner hos Rid der skåpet och Adein 1862.
N:o 128. 333 1848 afgifna förslag, som det jag i egenskap a( öfver gång?,för slag till detsamma vid 1850 års riksdag afgaf, mig inskränkte, och hvilket betänkande icke allenast af Borgareoch Bonde-Stånden blef gilladt, utan äfven föranledde nämnda Riks-Stånd, att i ämnet aflåta underdåniga skrifvelser; att Regeringsmagten, år 1861, troligen i viss mån med anledning af Borgareoch Bonde-Ståndens ofvan åberopade skrifvelser och de ovedersägliga skäl, som deruti finnas anförda för en med rikets behof och tillgångar blifvande förändrad organisation af landtfÖrsvaret, samt i full öfverensstämmelse med det yrkande hvarmed jag bifogade mitt vid 1847 års riksdag afgifna organisationsförslag, under den 16 Juli 1861 förordnnde en kommitté för att utarbeta och inkomma med fullständigt betänkande, upptagande försvarsverkets närvarande brister samt huru dessa på ett ändamålsenligt, för Staten minst betungande sätt, måtte kunna afhjelpas, jemte uppgift huru rikets försvarsväsende bör ordnas; att, slutligen, en rörelse hos nationen sig tillkännagifvit, som innebär ett gillande af hvad mina «organisationsförslag» innehålla, eller att vårt landtförsvar, för att motsvara sitt ändamål: rikets behof och tillgångar, måste grunda sig på en fullständigt genomförd national-beväpning med en åt hvarje vapenför Svensk man bibringad skjutfärdighet.
Under dessa af mig åberopade förhållanden och då jag derjemte har giltig anledning till den öfvertygelse, att nuvarande Chefen för Landtförsvars-departementet, i motsats med en dess föregångare, hvilken på delta rum fann för godt att ex officio uttala sin förkastelsedom öfver mina förberörda förslag, hvaraf han dock, efter eget tillkännagifvande, icke ens tagit kännedom om det ena, gillar det af mig för organisation af vårt landtförsvar vid 1847 års riksdag afgifna hufvudförslag, så har jag ansett tidpunkten vara inne för att ånyo göra mine förberörda organisationsförslag till föremål för Rikets Ständers åtgöranden.
Härvid skulle jag visserligen ansett att ett påyrkande å min sida om en i vissa delar positiv tillämpning af hvad det ena eller andra förslaget innehåller, eller att utgifterna i och för landtfÖrsvaret i viss mån komme att i enlighet med dem bestämmas, vore mest förenligt med rikets sannskyldiga nytta, men då jag betraktar, att den för landtförsvarets ordnande af Konungen tillsatta kommitté ännu icke slutat sina arbeten och afgifvit sitt anbefallda betänkande, — något som, efter mitt förmenande, hade bort kunna förväntas, i betraktande af de hjelpmedel som stått kommitterade till buds vid dess arbeten — så har jag af ren grannlagenhetskänsla, isynnerhet som faran ingalunda står för dörren, velat inskränka mig att föreslå följande, eller hufvudsakligen detsamma som jag med anledning af mitt vid 1847 års riksdag afgifna förslag, då påyrkade, nemligen:
Alt Rikets Ständer måtte till Kongl.
Maj t öfverlemna de af mig vid 1847 och 1860 arens riksdagar a/gifna, här bifogade fH:ne förslag till förändrad organisation af landtfÖrsvaret, med underdånig anhållan alt den för 334 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862.
Nio 128. landt försvarets ordnande af Kongl.
Majit /örordnade kommitté mätte anbefallas, att, i hvarje ämne för sig, granska så väl förberörda förslag, som de mera omfattande förslag lill förändring eller tillökning af landtförsvaret, hvilka vid innevarande riksdag inom de olika Riks-Stånden blifva väckta, samt till Kongl. Majit inkomma med fullständiga yttranden härå, för att Rikets
Ständer vid nästblifvande riksdag blifva delgifna i sammanhang med kommittéens eget betänkande.
Då det derjemte icke lär kunno betvifla» att hvarje, på något system fotad, med ändamålseuligliet och behof öfverensstämmande förändring af landtförsvarets organisation, skall komma att medföra, dels en minskning i antal af det högre Armé-befälet (Chefsplatserna), dels upphörande af Militärdistrikt-befälhafvare-institutionen, denna institution, som ingalunda länder till Arméens tjenstbaihet och nytta, utan kan anses såsom en öfver höfvan dyr pensions-inrättning, hvilken paralyserande inverkar på det Regements- och Korps-chefer tillbörligen ålagde «ansvar för sina regementers och korpsers tjenstbarhet», så finnér jag häraf anledning föreslå det Rikets Ständer, utan att afvakta hvad som genom Landtförsvars-kommittéens slutbetänkande kan blifva en följd, måtte till Kongl. Älaj:t ingå med underdånig anhållan: