Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Menniskan är ju i försynens hand blott ett redskap till slägtets förökelse och upprätthållande, ej bör väl derför föräldrars förhållande till barnen vara nästan förödmjukande?
De ha visser- ligen stora pligter mot de unga, men deras rättigheter böra ej heller vara alltför inskränkta.
Framför allt måste far och mor vaka öfver, att barnens onda böjelser i tid varda för- qväfda eller, så vidt möjligt är, åtminstone förmildrade.
Detta kan emellertid icke alltid ske utan maktspråk eller t. o. m. straff, då barnen ännu äro för små att fatta förnufts- skäl, eller i en ålder då de redan blifvit be- smittade af dåligt sällskap eller onda läror.
För mycken stränghet alstrar hyckleri och falskhet; men om barnet ej ger vika för före- ställningar och förnuftsskäl, ja, hvad medel återstår väl då annat än att låta dem erfara, att på synd följer straff af ett eller annat slag, vare sig att de beröfvas ett nöje, en fördel eller den ömhet de förut fått åt- njuta.
Det finnes barn så skeptiska och hånande af naturen eller ock förhärdade af ondt inflytande utom hemmet, att de vänjas vid eller skratta åt föräldrarnas » prediknin- gar », som de pläga kalla hvarje vädjande till deras bättre känslor, och hvilka hvarken röras af en mors tårar eller en fars med sorg blandade vrede öfver deras fel och för- villelser.
D e sorgliga exempel vi haft på stöld i skolor, älskogslek mellan skolbarn, dryckenskap, cigarrökning och andra ännu värre hemliga olater att förtiga vittna sanner- * Flere uppsatser angående den af fru Elna Tenow framkastade frågan hafva ingått till Red.
V i skola efter hand införa dem, men vilja, då uppsatserna härröra från » skilda läger », på förhand förklara, att vi ställa oss fullt neutrala.
ligen antingen om slapphet i uppfostran, vår demoraliserande tidsandas förderfliga inflytande eller dålig lektyr å la Strindberg och hans gelikar.
Barn äro ty värr inga englar, som kommit ned på jorden för att förljufva för- äldrars lefnad; är det ej då dessas pligt att med hvarje tjenligt medel söka befordra kom- mande generationers framåtskridande i mora- litet och humanitet?
Kan detta mål vinnas genom mildhet, föreställningar och goda ex- empel, så vore det ju bäst.
Men monne icke barnen, liksom plantorna i växtverlden, genom sin högst skiljaktiga natur och egenskaper fordra olika, fast än för hvar och en passande behandling, om de skola kunna utvecklas på bästa sätt?
Strindbergs joller om, att höflighet mot för- äldrar eller andra menniskor skulle vara slaf- veri, är ej värdt att taga i betraktande.
Hvad skulle väl sammanlefnaden blifva, om tjenst- aktighet, höflighet och förekommande artighet slutligen vore endast en tradition?
Vänlighet och deltagande för andra utgöra j u det rätta kännetecknet på en sant bildad och hjerte- god person, och denna sanning kan ej för tidigt inpräglas hos de små, oftast rätt ego- istiska och sjelfsvåldiga menniskoämnen, som kallas barn.
Förlåt, ärade medarbeterska i Idun, om jag på minsta sätt missförstått er eller stött eder för hufvudet!
Ni står så högt öfver mig som skriftställarinna, att jag endast kan försvara min förvägenhet att ingå i diskus- sion med eder genom att anföra, att jag varit i tillfälle till rätt mycken praktik i barn- uppfostran.
Med utmärkt högaktning B.
Förlofningen mellan prins Oscar o c h fröken Ebba Munck har nu blifvit verklighet.
Den tillkännagafs i går söndag å Stockholms slott.
De båda nyförlof- vade medfölja i dag h. m:t drottningen på hennes resa till England.
Drottningen afreser i dag måndag med extratåg kl. 4 e. m. till England.
m:t, som uppvaktas af hoffröken Martha Eketrä och kammarherren von Stockenström, åtföljes af prins Oscar och fröken Ebba Munck.
För reseturen redogjorde vi i förra numret.
Riksdagen har åter sammanträdt, och sedan nu genom högsta domstolens utslag 2 2 protektionister blifvit insatte på Stockholmsbänken, ter sig denna riksdag öfvervägande protektionistisk.
Följden häraf blir antagligen, att det hittills följda s. k. frihandels- systemet kommer att utbytas mot ett genomfördt tullskyddssystem, särskildt hvad angår tull å span- mål, i främsta rummet råg.
Den Themptanderska ministären har som bekant redan för någon tid sedan inlemnat sin afskedsansökan och hittills qvarstått mera som en s. k. expeditionsministär.
Hvilken som skall träda i spetsen för den nya, den protek- tionistiska ministären, är, då detta skrifves, ännu ej kändt, men man tager för gifvet, att det blir ingen mindre än h. högv.
erkebiskop Anton Niklas Sund- berg.
Må hända är detta redan afgjordt, då detta nummer kommer i våra ärade läsarinnors händer.
I alla händelser motses naturligtvis resultatet af denna riksdag med stort intresse.
I korta notiser skola vi meddela våra läsarinnor det allra vigtigaste af hvad som vid den samma kan komma att till- draga sig.
D o k t o r M. Salin, den kände och framstående läka- ren, ämnar företaga en några veckors studieresa till England och Skotland.
Han afreser i dag måndag, inbjuden af h. m:t drottningen att åtfölja det extra- tåg, hvarmed hon afreser till utlandet.
Nordiska museet.
Till förmon för Nordiska mu- seets byggnadsfond kommer inom kort att anordnas en storartad bazar, i sammanhang med hvilken d:r Hazelius lär ärna utgifva en ny publikation af samma slag som » Saga ».
Den nya publikationen, hvars n amn blir » Runa », har att mote bidrag från flere bland nordens mest framstående skalder och förfat-
tion ske å närmaste postanstait.
— Bidrag från alla områden f ö r qvinilg verksamhet mottagas med tacksamhet.
Endast en sida af papperet bör tare, bl.
a. af Topelius, Ibsen, Viktor Rydberg, Snoilsky, Wirsén m. fl.
Dessutom kommer » Runa » att förses med talrika illustrationer.
Höjden af nyfikenhet eller — något annat Hos vår framstående hoffotograf hr Gösta Florman skedde i början af förra veckan inbrott, tydligen i afsigt att öfverkomma fröken Ebba Muncks fotografi.
Försö- ket misslyckades emellertid.
Stanley är ett namn, välbekant för alla våra läsar- innor.
Den nitiske forskaren och djerfve upptäckts- resanden befinner sig sedan mer än ett år till baka inne i det innersta Afrika.
Om han emellertid lef- ver eller är död — derom sväfvar man för närva- rande i den pinsammaste okunnighet.
Rykten om hans död hafva som bekant flere gånger varit i om- lopp, men man har ej gerna velat sätta tro till dem.
Nu tyckes dock hvarje tvifvel vara häfdt.
Sjelfva Kongoregeringen håller det nu för sannolikt, att Stanley med samtliga sina följeslagare omkommit af hungersnöd.
Förr eller senare skola väl ock ty värr bekräftande underrättelser härom anlända.
Presidenten Garfields m o d e r har aflidit, enligt hvad ett telegram från Newyork meddelar.
Skiftning.
i te&amp;te Set fvemma Sf / UVB på fiEommanSe \, - By-gSen ang, t &amp; liog.
0 &amp;, al !Sti.g J- - ^ gfommefc ?ttt oga, fi-u * 3tom.man.3e v a n t Set ioal ofå Attå^anSe ftj / Eicjft, * å ttoj; aAt Set &amp; i&gt;ii !aSe p å m i g 3 å en fi-imme!
me3 3j / upaAte ocfv s L m t a n D e AoEA&amp;en fiEånaS på.
cf * €ut uatnaSeA ej- 3 å mi-tt aj; o » 6.u.l !3 * (; u {E j; aget fiEtcli; tvu.3 ett oorv j; tån Aotgen Slät A^al!, en ej- j; aAte Ämne Set — Aij.ni j&amp;6&amp;.
AoEen e n maj.cp&gt;ål !l!
SaCat ocn, v å t t e g n på 6tan6, t gtonA&amp;an; J-otg StomjW!!!
t Hågen oj; ta p å Så-tanSe ögon tän&amp;t.
oJe ' n: n Se cJeAA m a n g e n.
fiCommig i o m m a t i I fs Lv | j KJ k i IN användas och marginal lemnas.
der uppe, min känsla till en tacksamhetssuck för att jag icke har någon af mina egna kära statens tjenst.
inom de mörka murarne.
En dag fästes min uppmärksamhet vid en Den ansedda tidningen Economiste frangais med- högrest qvinna — af drägt och hållning att delar i ett af sina senaste nummer en mängd in- tressanta uppgifter om qvinnans anställning inom döma tillhörande borgarklassen — som lång- olika grenar af den franska förvaltningen.
samt gick framåt mot den manliga afdelningen.
Postministeriet försökte 1877 för första gången att Midt för den väldiga portalen stannade hon använda fruntimmer såsom skrifbiträden vid post- ett ögonblick, men gick förbi, vände så om kontoren i Paris.
Försöket lyckades förträffligt.
Se- dan post- och telegrafverken sammanslagits, har an- med snabba steg, tvekade ännu en sekund och talet qvinliga biträden betydligt ökats.
Som före- tryckte handen häftigt mot sitt bröst.
Så för- ståndare och biträden vid mindre post- och telegraf- svann hon i det höga hvalfvet.
stationer hafva sedan 1870 flere fruntimmer varit anstälda.
För närvarande uppgår antalet qvinnor, Hvem gick hon att träffa, en far, en bror anstälda i franska post- och telegrafverken, till öfver eller kanske en ännu kärare?
Hvarför tve- 5,000.
Den lägsta lönen är 800 francs och den hög- kade hon att gå in?
Väntade hon att möjligen sta 4,000 francs.
I Paris äro 900 qvinnor anstälda mötas af den hemska helsningen: » Det är förbi. » vid nämda verk; deraf äro 278 sysselsatta vid post- sparkassorna, 1 i4 vid räkenskapsföringen, 450 vid Stackars qvinna!
expedierande af postförsändelser och telegram och Medan jag gick i dessa tankar, stannade 30 vid kassorna.
Dessutom förekommer en mängd en droska ett stycke från hospitalet.
En man extra biträden.
För att blifva anstäld fordras en ålder af 18 till 35 år — vid telegrafen endast 16 i sina bästa år steg ur och lyfte sedan ner en till 25 — och en examen.
Lönerna vexla mellan liten ungefär fyraårig flicka.
Hela hans ut- 1,000 och 1,500 francs; efter 30-årig tjenstgöring seende bar prägel af denna osökta finhet, som erhålles pension.
är så svår att tillegna sig för den, som icke Inom finansministeriet är ett litet antal qvinnor från barndomen inandats det förfinade hemmets sysselsatt med afskrifvandet af den stora hufvudbo- luft.
Man spårade en smidig elegans redan i ken, som består af en mängd band och måste finnas i dubbla exemplar.
det sätt, hvarpå han ledde den lilla flickan, Jernvägsbolagen hafva anstalt fruntimmer som som, iklädd en liten nätt ljusgrå vinterdrägt, skrifbiträden, i synnerhet för att försörja hustrur, hoppade bredvid honom med synbar brådska.
enkor och döttrar till jernvägstjenstemän.
De qvin- Han gick med något sänkt hufvud, men då de liga biträdena användas för bokförandet af aktier närmade sig dörren till qvinnoafdelningen, höjde och obligationer, afskrifter, uppsättande af listor m. m.
Dessutom är en mängd qvinnor anstäld han hufvudet med ett kort kast, som ville vid biljettförsäljningen, vid banvaktartjenster m. m. han afskaka sig en tryckande tanke.
Nästa Den franska banken sysselsätter sedan lång tid ögonblick voro de försvunna.
till baka fruntimmer, omkring 400 till antalet, samt- Q v i n n o r s a n s t ä l l n i n g i f r a n s k a liga hustrur eller slägtingar till embetsmännen.
De erhålla tre till fem francs om dagen, användas i tryckerierna, vid räknande och bokförande af sedlar och värdepapper m. m.
Vid Crédit foncier hafva qvinnor fast anställning och samma rättigheter som de manliga biträdena.
Der äro 200 qvinnor anstälda med 800 till 1,800 francs i lön.
De skola undergå ett slags examen, och anhöriga till tjenstemännen hafva företräde.
I Crédit Lyonnais hafva 100 qvinnor fast anställ- ning; dessutom användes en mängd såsom extra bi- träden.
En tredje bank, Société générale, samt tele- fonbolaget sysselsätta äfven qvinnor.
V i d alla de nämda embetsverken och bolagen till- sammans användas emellertid icke på långt när så många fruntimmer som vid undervisningen.
Oafsedt 30 — 34,000 andliga » systrar » äro öfver 35,000 qvin- nor anstälda vid lägre och högre flickskolor.
Lägger man härtill dem, som gifva privatlektioner eller äro anstälda som lärarinnor i familjer, så visar det sig, att 70,000 eller, om man medräknar » systrarna », öfver 100,000 qvinnor egna sig åt undervisningen.
Bland männen är det, äfven om man räknar lärare vid högre skolor, universitet och medlemmar af and- liga ordnar, högst 90,000, som sysselsätta sig med undervisning.
fvat SoSatA aj; ui-ntetn * Anöj Su f e m n a t ie ?vat S t n SatnSomA Detta oofv BEi.j ?i&gt;i / t e n jktEEuaxt m ö.
&lt;K * ul gEaSSeA n å t j-ag rvötSe, j-ag A&amp;ui !Ee Sig åtetAe; \ uA, ft-U / t A&amp;uEEe A&amp;.uEEe p å å n-tj-tt n-ij.tr; j / C J^g ej / o a t m o u xj; ögon, Aom ooJ / igt (e 9TXen acd!
&lt;} u i &gt; a t ej- S e n nummer utgifves.
med anledning af prins Oscars förlofning med fröken Ebba Munck, i dag måndag i st. f. om fredag.
Vi hafva vidtagit denna förändring, på det idun måtte blifva i tillfälle att före någon annan tidning meddela sina ärade läsarinnor det allra nyaste porträttet för dagen.
Aamma.
8 n Soc&amp;a m e S moSetA ptå£; oefi- fi^t-crlen, Sen | o t n a, o a t m a, * å dtt-EanSe &amp; a££ « o m Fosterdottern.
Skiss af E l n a T bnow.
M f f l | å jag går förbi den mäktiga byggnad, som JCuaS fi-at Så Ao-m * öj; t&gt;at 9TLonn ' i Sen tomflet Sig t&gt;efcE3en uätma t m s?
ft / j-ettat, oo^onemA A t å f &amp; a É f a gt-j^oi-t, j ?ti.S?
A o m Ape sträcker sig längs Österfarimagsgade emel- lan Sortedamssöen och Botaniska trädgården i Köbenhavn, gripes jag alltid af ett underligt vemod.
Jag menar Kommunehospitalet.
Jag går långsamt förbi, seende upp mot de stora, alltid tomma fönstren, och min tanke formar sig till en bön för de arma, som lida Tanken på den elegante mannen och den lilla ljusgrå framdansande flickan utanför Kom- munehospitalets port sysselsatte mig länge.
En slump satte mig någon tid derefter i be- sittning af deras historia eller rättare barnets moders historia.
Den är en bland de tusende, men ändå icke alldaglig.
Se här i korta drag dess innehåll!
Vi kalla henne Ouérita.
Hon var född af en fattig, olycklig moder, som nöd och för- tviflan drefvo att lägga den späda lilla varelsen i den rika grosshandlarfruns armar med löfte att anse henne som död för sig för evigt.
I det rika hemmet växte Guérita upp.
Hon var ett » kärlekens barn » och rikt utrustad till både hufvud och hjerta, som dessa oftast pläga vara, och allt hvad ömma och rika för- äldrar kunde slösa på ett afgudadt barn, det fick Guérita i rikaste mått.
Men det skadade henne icke, ty hennes själ hade en bottensats af allvar och ädelhet, som icke grumlats.
Be- undran och smicker gjorde henne icke hög- modig, ty hon trodde det var kärlek och gaf det åter med kärlek, och rikedom gjorde henne icke hersklysten, ty hon viste icke ännu, att rikedom var makt, hon trodde den var lycka.
Men hon var också bara sexton år ännu.
Då fördes hon ut » i lifvet », som det heter, och » lifvet » var lika skönt som hemmet; äfven der mötte henne beundran, rikedom och kärlek.
Det var icke samma slags kärlek, som hon gifvit och fått af föräldrar och vänner, den var mycket större och skönare, och hon var lyckligare än någonsin.
Ingenting grumlade hennes lycka, ty då den » förtjusande lilla arftagerskan », som icke hade begrepp om förställningens konst, med strå- lande ögon såg den unge baron Waldemar nalkas och med ett tacksamt leende lade sin arm i hans, då såg hon icke den mörka blic- ken i månget manligt öga och hörde icke den giftiga ton, med hvilken vänner och tanter hviskade bakom solfjädrarna: » Man skall få se, att den lilla blåögda oskulden kniper sig en
baron. » Allt detta hörde och såg hon icke, der- för var hennes lycka så oblandad, hennes sinne så rent.
Annonser mottagas endast mot kontant liqvid i förskott af 2 5 öre pr 4 spalt, petitrad (
Ingen annons införes under 1 krona " bleka qvinnor der inne, som plockade fram några kopparslantar på den smutsiga disken, och den trinda, rödmosiga hökarfrun virade in en fläsk- bit i ett flottigt tidningspapper och räckte dem, eller små trasiga ungar sprungo med en tår grädde i en sprucken kopp och ett bröd under armen.
Några voro blåbleka med håliga ögon, andra sågo friska och rödkindade ut; men det var icke så mycket hungern som icke mera trasorna och orenligheten, som afskräckte den unga flickan och kom hennes läppar att mumla: Oskulden hade knipit baronen, de voro för- lofvade, men förlofningen skulle icke eklateras, förr än fästmannen återkom från Paris, dit han sändes af regeringen.
Guérita var så ung, icke sjutton år ännu.
Då gick hon en afton på Östergade.
Hon stannade framför ett af de lysande fönstren och betraktade en praktfull baldrägt.
» Den skulle Waldemar bestämdt tycka om! ».
» Wal- demar ».
hennes tankar flöto ut i soliga » Nej, nej, jag kan icke, jag vill icke bli drömmar, medan ögonen dröjde vid sidenets fattig. » böljande veck och rosornas fina blad.
Hon ryste och hennes bara, blåfrusna hän- Hon kände, att någon närgånget betraktade der skälfde under den gamla själen, och hon henne, och såg upp.
Der stod en tarfligt skyndade bort genom gatorna det fortaste klädd qvinna och nästan slukade henne med benen buro henne, utan att se sig om, förr än ögonen.
Guérita ville gå, men qvinnan till- hon var inne i sitt eget rum, hvars dörr hon talade henne med ett tonfall midt emellan bön reglade.
Då slet hon trasorna af sig, som om de bränt henne, och kastade sig gråtande och befallning: » Guérita!
Jag är din mor.
Jag har läng- och maktlös ned framför soffan.
tat efter dig i sexton år, jag uthärdar inte » Icke fattig!
— aldrig fattig!
— jag vill längre. » icke — jag vill icke » — framstötte hon emellan Hon hade utsträckt armarne, men de sjönko snyftningarna.
— • slappa ned vid den unga flickans iskalla blick.
En timme senare satt hon vid moderns sida » Min mor!
Ni min mor!
Jag som har djupt och mjukt inne i den plyschklädda vagnen, en mor så god och vacker!
Någon annan som ljudlöst gungade fram genom gatorna.
Hon njöt af att känna det hvita, glänsande vill jag aldrig ha. » Dermed vände hon sig om och gick bort skinnet i sin ljusblå sidenpelis smeka sina nakna armar och hals och svepte den omkring sig med snabba steg.
Det var första gången Guérita upplefvat ännu tätare, tätt, tätt intill det fina hullet — något äfventyrligt.
Hon gick och funderade hon ville känna med hvarje nerv, att hon var på det hela vägen hem och upprepade för sig varm och rik.
sjelf gång på gång, huru hon skulle berätta Så trädde hon in i balsalen; doften af blom- det för dem der hemma, så att det skulle låta mor och parfymer slog henne till mötes, och mest sagolikt.
männens blickar blixtrade i kapp med damer- Men då hon inträdde i den präktiga, rikt nas juveler; då brunno Guéritas ögon, färgen upplysta salongen, der hennes » vackra » moder gick och kom på hennes kinder, infall och med ett kärleksfullt leende sträckte emot henne klingande skratt rullade öfver hennes läppar, sin hvita ringprydda hand och drog henne till och hon var dubbelt skön, dubbelt firad och sig och smekte hennes friska röda kinder; då dubbelt afundad.
fadern kysste hennes panna och Waldemar Men då Waldemar, medan dansen pågick, räckte henne en doftande bukett af hvita rosor förde henne in i ett litet ensligt kabinett och och slöt både henne och rosorna i famn — då i skyddet af en lummig palm drog henne ned kunde Guérita icke få det öfver sina läppar, vid sin sida, då slog hon häftigt armarne kring att en fattig qvinna der ute i mörkret hade hans hals och brast i gråt.
kallat henne sin dotter.
Hennes äfventyr blef Hon hade blifvit så excentrisk, så nyckfull hennes hemlighet, den första hon någonsin och oberäknelig.
haft, och den spann omkring sig en väf af tankar, Då Waldemar rest, blef det annorlunda.
Hon som också blefvo hemliga, och hennes hjertas behöfde icke längre uppsölca de trånga grän- blomblad slöto sig öfver den mörka larfven, dernas mörka bilder, de kommo sjelfmant och som lagt sig der inne.
trängde sig envist in mellan alla de ljusa- Guérita hade aldrig tänkt sig möjligheten taflor af rikedom och lyx, som omgåfvo henne^ af, att hon skulle bli fattig och olycklig; nu och först och sist såg hon den torftigt klädda \ tänkte hon ofta derpå och gräfde sig ned i qvinnan med de sorgsna ögonen, ömsom bed- » Jag uthärdar tanken på nöd och sorg för att i nästa ögon- jande, ömsom förebrående: blick njuta i fulla drag af sin lyckliga kärlek inte längre. » Så blef hon stilla, sluten och och af öfverflödet och lyxen i det rika hemmet, grubblande.
der den afgudade fosterdotterns minsta nyck En afton, då hon kom ut från teatern, var lag.
mötte henne på teaterhusets trappa, belysta Mången afton, då föräldrarna trodde, att hon af gasskenet, samma sorgsna ögon, som be- satt uppe på sitt rum och läste, skref eller traktat henne så bedjande på Östergade.
Hon ordnade sin toalett för aftonens bal, kunde närmade sig gestalten, medan de andra stego Guérita, efter att i hast ha iklädt sig en gam- upp i vagnen.
— » Hvar bor ni? » hviskade Qvinnan nämde en af de trånga grän- mal sliten och urväxt drägt, som hon funnit hon.
på vinden och hade gömd i sitt skåp, kastat derna.
» i bakhuset, vindskammaren ».
en gammal sjal öfver axlarna och en halsduk » Guérita!
Guérita! » ropade fostermodern.
på hufvudet, smyga sig sakta ut genom porten Den unga flickan sprang upp i vagnen, som och ila bort till mörka, trånga gator, som hon hastigt rullade bort.
aldrig förr hade beträdt.
Åter gingo veckor under hårda själsstrider.
Der gick hon gata upp och gata ned, tills Att den fattiga bleka qvinnan var hennes kölden skakade hennes fina lemmar; så stannade moder, derpå tviflade hon icke, och hade hon hon här och der och betraktade fattig-folks lif tviflat, så behöfde hon blott betrakta sin egen genom spruckna källarrutor utan gardiner eller bild i spegeln, då hon kom hem en natt, ut- en instängd och ovårdad hökarbod, från hvilken vakad och trött, och mörka ringar lagt sig Det var samma oset af brändt fläsk, blandadt med den qvalmiga under hennes stora ögon.
luften der inne, trängde ut till henne för hvarje hopplösa blick, och hon tyckte sig alltid läsa » Jag uthärdar icke längre. » gång dörren öppnades.
— Hon såg magra och i den: Men hon kunde icke dela sitt hjerta, det kände hon tydligt, det hade icke rum för både den fattiga modern och den rika modern, en- dera måste offras.
Fåfängt rådfrågade hon sitt hjerta, det ville allt, och det ville intet.
Då vädjade hon till sitt förstånd, till sin pligt.
— • » Hvem behöfde henne bäst? » Der slutade hon.
Den fattiga modern, den sjuka, den lidande.
— Men skulle hon offra allt, skulle hon också offra honom?
— Allt — eller intet 1 Föräldrarna sågo hennes bleka kinder och sorgsna allvar och sörjde deröfver.
Kanske längtade hon efter fästmannen.
En resa till södern med ett par månaders uppehåll i Paris vore i alla händelser välgörande.
Det trodde läkaren också.
Så gjorde de afskedsvisiter hos sina vänner, gardinerna rullades ned och huset stängdes och lemnades i portvaktens vård.
De reste öfver Hamburg och skulle till en början stanna der ett par dagar.
Trötta efter resan beslöto de att gå tidigt till sängs den första aftonen.
Guérita omfamnade och kysste fosterföräldrarna med innerlig ömhet; med tårar i ögonen sände hon dem en sista slängkyss i dörren.
Morgonen derpå väntade de länge på henne vid kaffebordet, men nändes icke störa henne.
Till sist gick dock modern för att se, huru det var med henne, men fann rummet tomt, sängen obegagnad och på bordet ett hoprafsadt bref: » Älskade föräldrar!
Gud välsigne er för hvad ni gjort för mig!
Sök mig icke, ty jag kan icke, vill icke finnas.
Säg Waldemar, att jag skall aldrig, aldrig glömma honom, men han skall glömma mig och bli lycklig.
Eder Guérita. » Häpnad och sorg förlamade de arma för- äldrarna.
Icke ett ord, icke ett spår, som kunde leda dem vid deras efterforskningar, hvilka också blefvo fruktlösa.
En polisman trodde sig ha sett en ung dam liknande det uppgifna signalementet stiga om bord på ett fartyg, som afseglat till Amerika samma morgon.
Men det var icke Guérita, ty hon hade i en tjenstflickas simpla drägt åtföljt en ångare, som redan samma natt gått till Göteborg, och derifrån hade hon begifvit sig till Köbenhavn.
(Forts.) Ur pressen.
En prinsessa o m qvinnoemancipationen.
Drott- ning Victorias dotter, prinsessan Heléne, gift med prins Kristian af Slesvig-Holstein, bevistade för en tid sedan vid den qvinliga högskolan i Egham af- täckningen af drottningens staty och höll dervid ett anförande, der hon bl.
a. uttryckte sig på följande sätt om qvinnornas högre uppfostran: » Det är icke längre nödvändigt att, som för fem- ton ' eller tjugu år sedan, betona vigten af qvinnor- nas högre uppfostran.
Det har tvärt om snarare blif- vit af behofvet påkalladt, att varna för det öfver- drifna framtidsperspektiv, som somliga måla ut för sig.
Jag skulle vilja säga: må en qvinna aldrig glömma, att hon är qvinna, må hon aldrig glömma, att hennes största makt och hennes förnämsta pryd- nad ligger i hennes] qvinlighet.