Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ständers eller deras Utskotts revision, och att den lagliga pröfningen af uppstående tvister om jordegande - rätten till andra Kyrkohemman i Halland, än de, hvarom Kongl. Maj:t
Sig redan i Nåder utlåtit, deriger TT.,i,„iton hvarken af 56 Bi/.t.St.^Lag-s.
Besv»o.Oec,-Utsk.Bet,N>5G Kongl.
Brefvet den 22 Maji 1819, hvarom Utskotten jemväl här förut sig yttrat, eller af andra Påbud kunnat inhemta, att någon speciel samt från allmän Lag och Rättegångsordning afvikande
Lagstiftning blifvit för sådana tvisters behandlande, som de nu ifrågavarande, antagen eller tillämpad.
Utskotten få således, vördsamt yttra den öfvertygelse, att de ej anse sig berättigade revidera eller föreslå Rikets Höglof(.
Ständer någon revision af Kongl. Majhs Jfådiga Beslut den 29 Mars 1825, samt att de, efter granskning af Kongl Brefvet den Maji 1819, af anförde skäl, ej funnit sig befogade tillstyrka Rikets Höglofl.
Ständer a(t deruti begära förändring eller förklaring.
Utskotten kunna ej eller finna något nyttigt ända* jpål med den nya Stadga Justitise-Ombudsmannen ansett Utskotten böra utarbeta, eller hvad densamma, för att uppfylla hvad dermed åsyftas, borde innehålla.
Utskotten hålla före, att tvisterne om jordegande- och besittningsrätten till Kyrkohemmanen i Halland ej äro af annan beskaffenhet, än öfrige föremål för Domstolars och Autoriteters pröfning och afgörande, samt att de således, såsom JustitiaeOmbudsrnanneo äfven synes gilla, efter allmän Lag och gällande Författningar kunna och böra behandlas.
Rmbetsmyndigheter äro jemväl förordnade, hvilka det, efter utfärdade fnstructioner, åligger, att, vid yppande tvister, iakttaga och utföra både Statens samt Kyrkornes rätt; och Utskotten förmoda, att Riket?
Ständer kunna Bil.t.St., Lag-s,Allm.Besv,o.Oec,-Vtsk Bet,N:o56. 57 vara förvissade, att, äfven i detta fall, både allmän och enskild rätt skola blifva vårdade, samt Lagar oph Författningar efterlefvade, utan någon Rikets Höglofl, Ständers erinran, hvilken, i förevarande fall,; sågvidt Utskotten varit berättigade att i granskning af förhållandet ingå, i deras öfvertygelse, ej ärgaf giltiga orsaker på; kallad; ''och Utskotten tillstyrka alitsa, att Rikets Höglofl Ständers Justitia-Ombudsmans ifrågavarande framställning ej må till någon Rikets Höglofl.
” ”Slutligen och som Riksdagsfullmägtigen från Malmöhus Län Pehr Jönssons och f. d. Talmannen Lars Olssons, under discussionen i det "Hedervärda 'Ståndet afgifna och här ofvan intagna yttranden synas framställda i så obestämda uttryck, att Utskotten sakna ali ledning för omdömet om deras föremål; så hafva Utskotten icke kunnat något utlåtapde deröfver meddela’ •
Af£Herr Professor Gravanden Jag kan icke förlika det med tankan på Rikets Höglofl.
Ständers värdighet, att, genom någon deras förekommande och directa åtgärd,inquisi tion en i Domare v äg skall, vid yppande 58 Bil t.St„ Lag-s. Allm.Besv.o.Oec..Utsk.Bet, N.56; tillfällen, anställas om eg anderätten till Halländska Kyrko hemmanen.
Denna rättar, vid hafda undersökningar, och under pröfningar, så väl af Publika Handlingar, som af uppkomna Pro* cesser, i min öfvertygelse, för Kyrkorne fullt bevisad och af Kongl. Majit, genom Nådigt
Bref af den 22 Maji 18191 slutligen stad* fästad, under förklarande: ’’att sadan rätt om bortstädjande ej borde ifrån Kyrkorne skiljas, så framt ej visas kunde, att Kyrkorne sedan
Danska tiden obehörigen tillegnat sig en sådan disposi» tionsrätt.’’ Vidare undersökning är således i min tanka både onödig och öfverflödig, hvarföre jag icke eller dristar för sådant ändamål tillstyrka någon underdånig Skrifvelse till Kongl, Maj:t.
Jag anser det vidare värdigt Eagstiftningen att söka förekomma Processer, ej att gifva anledning till deras uppkomst eller väckande.
Skulle tvist om egande- eller dispositionsrätten uppstå, då först må Staten genom sin rätts högsta Vårdare eller sina Ombud tillse, om någon dess rättighet är att bevaka, förr icke.
Ehuru det för yttersta pröfningen bör tänkas likgilltigt, om dylika tvister afgöras uti domare- eller administrativ väg, kan jag dock icke underlåta att här yrka den senare genom Kongl. Ecclesiastique-Expeditionen, såsom den enda rätta, emedan Städselräiten är gifven, och dess bevakande för Kyrkorne bör ske genom Högbemälde Expedition, helst förmonet för Kyrkorne äro i fråga.
Bil-t.St-, Lag-s.
Allm.Besv o.Oec.-Utsk, Bu.N. 56. 59 Kyrkornes rätt lill dessa hemman är ej tillkommen sedan Danska tiden, eller conqueten, utan äldre, troligen ganska gammal.
Uti Lunds så kallade Landebok, af år 1569, kallas dessa hemman redan Kierktgaardar.
Resolutionen af den 27 November 1643 säger: "att Donatarien egde om åboers tillsättande derå efter eget behag förordnaUti första Svenska Jordeboken för 1646, der dessa hemman först kunde upptagas, kallas de Kyrkohemman.
Jordeboks-Extracten för åren 1646, 1648,1656, 1668, 1708 och 1725 kalla Lyngåkra m. fl. hemman Kiörkehemman.
Kyrkoräkenskaperne för år 1697 (de nu befintliga äldsta) visa, att Kyrkorne i Halland, vid inträffande åboledigheter å Hemmanen, åtnjöto Städsemål, och att då åboerne buro namn af Kyrkobönder.
Kongl, Instructionen af 1697 för Kyrko-Inspectorerne i Halland ålägger dem, ”att söka Jörhöja Kyrkornes inkomster och räntor af dessa hemman och Jordar, såsom med Krono- och Frälsegods skedde, samt att, vid åboledigheter, Inspectorerne egde till åboer antaga sädane, som pröfvades duglige och kunde Utlagorne rigtigt utgöra.'1 Kongl.
Resolutionen 1756 visar, hvilka ansvarsfulla åligganden härvid voro och äro Konungens Befallningshafvandes.
Detta allt lillsammanstaget synes mig tydligen ådagalägga, att fråga icke lagligen kan uppstå om egandeeller dispositionsrätten, utan styrkes jag fullt i den tron, att densamma är Kyrkornes inabalienable; äfvensom häraf intages, att icke åboernei f o Bi!.t.St.,Lag.s. Allm.Bisv.o.Oec.»Utsk,Bet, N.56. utan Pastores och Kyrkorne egt Stddsemäl.
Kyrko Ordningen, Cap. 25 §§■ 5,6, Kongl. Resolutionen 1719 och Preste-Ståndet» Frivi» legiér §. 9 stadga, alt ”dylik egendom ej mer än förr bör förbytas eller säljas.’1 Rörande rätt åsigt af de olika Kongl. Resolutioneme rörande de tvänne hemmansdelarne i Lyngåkra, anser jag nödigt att, utom hvad af ofvananförde hithörande inhemtas, lemna några upplysningar, helat jag, utom andra Acter, haft tillfälle att genomgå de till Kongl.
Majit 1824 oeh >825 ingifne och genom Nådigt Utslag afdöinda, dessa hemmansdelar angående, underdåniga Besvär, med alla tillhörande Bilagor, äfvensom Kongl.
Resolutionerne af den I9 Augusti 1823 och den 29 Mars 18254 Till Utslaget af Konungens Befallningshafvande i Halland, rörande ena hälften af Lyngåkra hemman, åberopades Lunds Landabok, såsom första grunden.
Detta Document är dock erkändt vara icke fullt authentikt, hvadan på dess uppgift ickeellerfulltbevisningsskäl om hemmanets natur och dispositionsrätt kan stödjas.
Af anförde skäl pröfvade Kongl.
Kammar-Collegium Lyngåkra hemman vara Krono och böra af Kronan bortstädjas.
Emot rättsgrund och Lagpraxis ålägges, genom Kongl. Resolutionen på Presterskapets Besvär 1766 och 'Kongl. Brefvet 1810, Kyrkorne och deras Föreståndare bevisningen till full disposition öfver dessa Bil.t.St., Lag- s.Allm,Besv.o,Oec,‘Utsk.Bit.j\’.56. 61 hemman.
Utslaget 1823 öfver denna ena hälft af Lyngåkra upptager hufvudsakligen dessa Domskäl.
— Hvarföre andra hälften utaf Lyngåkra blifvit af en senare Landshöfding i Halland till dispositionsrätten annorlunda ansedd, ådagalägges tydligen uti den deröfver slutligen gifna Kongl. Resolutionen.
Denna upptager och visar, att nyare i ljuset framdraga ne Acter lemnat fullkomligare upplysning, rörande naturen och dispositionsrätten af dessa hemman.
Om samma Acter vid förra Kongl. Utslaget varit kände och anförde; så hade visserligen resultatet då blifvit detsamma.
Resolutionen 1810 jern för dessa hemman med Mensal hemman.
Preste-Ståndets Privilegier §. 4 är af omisskänneligt värde för noggrannt iakttagande.
Sakens rättvisa behandling och Regerings Formens 6:te och 114 §§. gifva skydd åt beståndet.
Uti Rikets Höglofl.
Ständers Justitiae-Ombudsmans Berättelse för 1826 och 1827 pag.
13—25 upptages mycket hithörande och upplysande.
Resolutionen 1825 utvecklar förhållandet väl och fullständigt samt sätter utom all tvifvel, att Städserätten tillhörer Pastores och Kyrkorne.
Denna Kongl* Resolution, som tillika reder hela denna sak, skall hvarje oväldig anse grundad på rättvisa.
Målet blef då i laga ordning upptaget och efter laggrann pröfning rättvisligen afgjordt.
Till någon revision finner jag intets lagligt skäl; svekfulla och svepfulla anledningar kunna ej tillvinna sig uppmärksamhet.
Rikets Höglofl. 6a Bil.t.St.,Lag. s.Allm.Bisv.o.Oec..Utsk. Bet. N.56.
Ständer synas mig hafva intet att med denna sak skaffa.
Aktning fur 90 §.
Regeringsformen hindrar äfven med visshet priifningen af ett redan lagligen afdörndt och laga kraftvunnet mål.
Det hedrar alltid
Domaren att hafva sökt och meddelat allt möjligt ljus, äfven der upplysningen misshagar.
Uraktlåtet beva-* kande af rättigheter borttager dem icke.
Uppmärksamme vårdare af Kyrkors och fromma Stiftelsers bästa böra icke förtänkas, att de lag. ligen söka återvinna hvad olagligen och genom äldre vårdares slumrande dem frångått.
Jag afstyrker hifall till Motionen äfvensom förslaget till underdånig Skrifvelse till Hans Kongl. Maj:t öfver detta ämne, samt anhåller, att denna min Reservation må få åtfölja Höglofl. sammansatta Utskottens Betänkande till Respective Riks Stånden.
Af Herr Borgmäslaren Landegren :
Enär jag ej kunnat instämma i det Betänkande, Stats- Lag- samt Allmänna Besvärs, och Oeconomie Utskotten afgifvil i frågan om de Halländska Kyrkohemmanen, får jag, såsom reservation deremot, åberopa Utskottens BeredningsFörslag till Betänkande, så lydande!
(Bifogadt Herr Professoren Bexells här ofvan intagna Reservation.)
Bil.t.St,, Lag» s.Allm.Besv.o.Oec.- Uisk.
Bet. 63 samt, i afseende på den af Utskotten föreslagna underdåniga skrifvelsen, anföra, att någon anledning dertill hvarken lärer kunna hemtas af den olika utgång, som ansökningarne om skatteköp å tvänne halfva Mantal Lyngåkra hos Kongl. Majit erhållit, eller af den åberopade 77 §. Regerings-Formen, ty, då hvarje Domstol och Embetsmyndighet skall döma och besluta efter de handlingar och upplysningar, som af Parterne företes eller af vederbörande dertill pligtiga Autoriteter afgifvas, måste ock deraf inträffa, att, om, i ena fallet, Parterne eller Autoriteterne undanhålla handlingar eller ej meddela upplysningar, som, i ett annat fall, åter företes, besluten äfven blifva olika och stridiga, samt, hvar för sig, grundade på de skäl, som för frågans pröfning varit tillgängliga, äfvensom den nämnde §!n i Regerings Formen endast innefattar Förbud mot afhändande från Kronan af Dess Fastigheter, och stadgande om Rikets
Ständers rätt att om grunderna för dessa fastigheters förvaltning föreskrifva, samt således ej är till närvarande förhållande lämplig.
Beträffande ater innehållet af den föreslagna underdåniga skrifvelsen, så skulle det, i min tanka, innefatta ett vådligt öfverskridande af den Samhällsmagterne emellan uppdragna gräns, om Rikets Ständer ansågo sig berättigade att, i form af underdånig ansökan, föreslå Kongl, Majit sättet för utöfvande af den administrativa magt, sorn, jemlikt grundlagarna, Konungen 64 Bil.t,St.,Lag• s.Allm.Besv.o.Oec,- Vtsk.Bet.N.56. ensam tillkommer, samt denna åtgärd både vara stridande emot tydliga ordalydelsen af Regerings-Formens 90 §., och destomera obehörig, sorn, Ji den händelse Kongl Majjt, vid skeende ansökningar om Skatteköp, ej skulle finna frigan om naturen af det hemman, hvarå Skatteköp sökes, genom företedda handlingar afgjord, hemmansnaturens utredande ej lärer komma att sakna den åtgärd Lag och Författningar föreskrifva, och, äfven vid ett annat förhållande, endast den rådgifvande åtgärd, som dertill föranledt, kan, i den ordning Riksdagsordningen a g §-2 Mom, innehåller, blifva föremål för Rikets Ständers anmärkning och klander-
Dessutom torde en begäran, att Kongl. Maj:t ville förklara
Dess i administrativ väg redan meddelade beslut, icke vara af den beskaffenhet, att de kunna vara hinderlige för eganderätts frågans upptagande och afgörande i tvisteväg, såsom innefattande en önskan, att Kongl. Majst skulle upphäfva Dess egna Höga Beslut, samt sålunda tillintetgöra de förmoner, som derigenom blifvit Corporationer eller enskilde tillerkände, onekeligen stå i uppenbar strid med Regerings-Formens nyss åberopade 90 §. och den i samma grundlags 16 §.
Konungen anförtrodda pligt, att hvarje Samhällsmedlem vid välfångna rättigheter skydda.
Det ar af dessa skäl och i den öfvertygelse, att lika pligtiga, som Rikets Ständer äro, Bil. t.St., Lag- S'Allm.Eesvrt'Oec.-Utsk. B.t.N, 56.
65 aro, att oförminskade åt deras efterkommande bevara de rättigheter, Nationens Representanter genom Samhällsfördraget äro t i Hägde, lika skyldiga äro de ock, att afvisa hvarje försök till ingrepp i andra Samhällsmagtens, genom grundlagarne anvisade, functioner, sorn jag vörd* sammast tillstyrker» att de ifrågavarande Motionerne samt Herr Justitiee-Ombudsmannens framställning ej md till någon Rikets Högloft.
Med Herr Borgmästaren Landegren förenade sig till alla delar Herr Dom-Prosten Holmström, Herrar ,Contracts - Prostarne Spiering, Ostberg, Hvasser, Nordin, Doctor Rönbeck, Grevillius och Dedekind, samt Herr Leffter.
Prot. 1328 och tS»9- 4 Samt- s Afä’ i ä^te H9. 5 C6 Stats, öch Lag-Utskottens Utlåtande N:o 57.
N.-O 57.
Änkom till Exp.-Utsk. d. 31 Julii 182g.
Utlåtande, i anledning af väckt fråga, angående ersättning åt enskilde vid yppad brist hos Uppbördsman af allmänna medel.
Från det Högvördiga Preste-Ståndet liar, genom remiss, Lag-Utskottet fått emottaga ett af Herr Dom-Prosten C. J. Heurlin till Ståndet ingifvet Memorial, af innehåll, att, ehuru genom Kongl. Kungörelsen den 12 Maji 1824, är vordet förordnadt, att den summa, för hvilken Uppbördsman, vid Tjenstens tillträdande, bör ställa borgen, skall hädanefteranses lemna säkerhet äfven för de enskilda medel, som i tjensteväg upp. bäras, närmast efter de allmänna medel Uppbördsman om händer får, vore likväl, enär t, ex. borgen för Kronofogdars uppbörd är utsatt endast till I500 B:dr, den säkerhet, som Högstberörde Nådiga Förordnande åsyftar, af ringa betydenhet, då den deremot börde vara så fullkomlig, att alldrig någon förlust, genom Uppbördsmans förvållande, kunde drabba medborgaren.
Motionairen har således ansett, icke allenast enskilda medel, som i tjensteväg af .Uppbördsman uppbäras, böra ega företräde äfven framför Statens fordringar, utan också Statens Stäts• och Lag-Utskottens Utlåtande N:o 57. 67 skyldighet vara, att hålla den enskilde skadeslös med full ersättning, i händelse brist på tillgångar hos Uppbördsman skulle yppas; ty, sedan en. fordringsegare, med iakttagande af de former Lagar och Författningar föreskrifva, anlitat den verkställande Magtens biträde, förvandlades den fordran, han förut hos den enskilde egde, till en fordran hos Staten, som öfvertaga fordringsegarens rättigheter, för att med sin kraft göra dem gällande; och skall Staten motsvara sitt ändamål, måste, i Motionairens tanka, medborgaren icke kunna, genom Statens eller dess organers förvållande, gå miste om rättmätiga fordringar.
Valet af och controllen öfver dessa organer tillhörde Staten, och liksom de Academiska Consistorierne äro pligtige att ansvara för Räntmästares samt de Ecclesiastique för deras Notariers Balancer, syntes man med skäl kunna fordra, att Konungens Befallningshafvande borde ansvara för dem underlydande Uppbördsmäns Balancer.
Men skulle ett sådant åläggande för Konungens Befallningshafvande pröfvas vara för vidsträckt, kunde likväl icke derigenom uppstå något hinder för antagandet af den i det föregående framställda mening, hvilken Motionairen velat leda från sjelfva begreppet om Stat.
Vid ärendets föredragning till remiss, hafva nedannämnde Ledamöter af det Högvördiga Ståndet till Protocollet sig utlåtit: G8 Stats*, och Lag-Utskottens
UtlätandeN'o 57. 1:0 Herr Professoren Exell och Herr Lectoren Kjellander'• att de ”till alla delar conformerade sig med Motionairen’’; och 2:0 Herr Contracts-Prosten Agrell, med hvilken Herr Biskopen, Doctor Wijkman sig förenat; att, om Konungens Befallningshafvande skulle ansvara för uppbördsbristen, borde de också ega rättighet, att Uppbördsman tillsätta.
Hvad sålunda föreslaget och yttradt blifvit, hafva, sedan Lag*Utskottet anmodat Stats-Utskottet att i öfverläggning härom deltaga, bägge Utskotten gemensamt noga öfverväga!; och har härvid i betraktande kommit; att sjelfpantningsxätt icke kan stå tillsammans med Samhällsordning; att det derföre måst stadgas, att indrifningen af enskildes fordringar hos hvarandra, vid bristande godvillig betalning, bör af allmänna Uppbördsmän verkställas; att någon vinst eller fördel härigenom icke tillskyndas Staten, hvilken dock har sig ålagd skyldigheten att nämnde Tienstemän aflöna; samt att följaktligen, i Utskottens tanka, enskilde medborgare, långt ifrån att, såsom Motionairen ansett, ega någon grundad fordran på företrädesrätt, framföre det allmänna, till utbekommande af deras utaf Statens Embetsmän sålunda uppburna medel, icke med fog kunnat sträcka sina anspråk emot Staten i detta afseende längre, än att för ordentlighet, redlighet och vederhäftighet kände per - Stats-, och Lag-Utskottens Utlåtande N:0 57. 69 söner till Uppbördsbefattningar utses och att, genom kraftiga och ändamålsenliga författningar och föreskrifter rörande uppbörden och redovisningen samt controllen derå, möjligaste största skydd emot förluster beredas; hvadan och då, genom tillämpning härvid af den rättsgrund, hvarifrån Motionairen utgått, eller att, sedan en fordringsegare, med iakttagande af de former, Lagar och Författningar föreskrifva, anlitat den verkställande
Magtens biträde till utbekommande af sin fordran, denna från en fordran hos enskild man varder förvandlad till en fordran hos Staten, som öfvertagit fordringsegarens rät. tigheter och genom sin kraft gör dem gällande, Staten kunde komma att stanna i ansvarighetsförbindelser, för hvilka någon gräns icke stöde att beräkna, och få vidkännas förluster, som hvarken genom noggrannhet i valet af Uppbördsman, eller genom stränga controller skulle kunna förebyggas; samt då för öfrigt Utskotten anse lika betänkligt, att, på sätt Motionairen jemväl föreJ slagit, tillstyrka någon vidsträcktare ansvarsskyldighet för Konungens Befallningshafvande, i afseende på dem underlydande Uppbördsmäns Balancer, än hvad gällande Författningar redan i sådant hänseende föreskrifva, som att, till säkerhet för enskildes hos Uppbördsmännen innestående medel, föreslå någon förhöjning i den förut för dem stadgade och äfven för dylika medel innefattande borgen, hvarigenom det åsyftade ändamålet ändock icke skulle kunna 7o Stats- och Ldg-Utskottens Utlåtande Nu> 5 7* fullkomligen uppnäs, men deremot]skickligheten och förtjensten ofta hindras från att söka och erhålla dessa vigtiga och mödosamma Befattningar; få Utskotten hos Rikets Högloft.
Ständer vördsamt hemställa, att Herr Dom-Prosten Hturlins ifrågavarande Motion må järfalla.
Stockholm den 22 Julii 1829* STOCKHOLM, tryckt i MÄR£tja.rdsxa Boktryckeriet, 1829'
Stats-samt Allm. Besv.0.
N.o 58.
1 N:o 58* Ankom till Exp. Utskottet den 30 Julli 1829, Utlåtande, angående Krono-BreFbäringen samt åtskilliga med densamma förenade olägenheter.
Från det Hedervärda Bonde-Ståndet har till Stats- samt Allmänna Besvärs- ocfi Oecono»nie-Utskottens gemensamma utlåtande blifvit öfverlemnade af nedannämnde Riksdagsf-ullmägtige väckta Motioner, om Krono-Brefbärings-skyldigheten och deruti yrkad lindring, nemligen ; Af Olof Jansson från Calrnare Län, sorn föreslagit, att, då ersättning i penningar gifves för Håll- och Kronoskjuts samt Postföring, en lika förmon måtte beviljas jemväl för Krono- Brefbäring , så alt för hvarje så kalladt Krono-bref, som fortskaffas, en skälig betalning måtte af Allmänna medel beviljas i för » hållande till vägens längd och den skyndsamhet, som vid brefvets fortställande måste användas.
I$l8 och 1829, 4 Sami. 2 Af i.
I« 14 -.de H.t. 2 StatS‘SamtAllm;Besv.b. Oec. Utsi.
Uti. N o 58.'
A£ Petter Pettersson från Jönköpingg llän, sora yrkat, att Krono-brefbäringen måtte antingen betalas med penningar eller ock^ i likhet med hvad Post- och Lotshemman är beviljadt, godtgöras genom lindring i något annat motsvarande onus 5 helst intet antag-1 ligt skäl kan uppgifvas, hvarföre ett Kronoeller Skattehemman, som vid allmän landsväg är beläget, skall mera betungas än andra mera aflägse derifrån varande hemman, A£ Anders Håkansson från Elfsborgs Län, som, i anseende dertill, att
Brefbäringsskyldigheten är en bland de mest tryckande bördor för de hernmans-iboer, hvilka dertill äto anslagne, begärt, att någon lindring der-’
Uti måtte beredas, och i sammanhang dermed erinrat, att Rikets Ständer väl vid flera Riksr dagar sökt afhjelpa de öfverklagade olägenheterne, samt uti underdånig Skrifvelse vid 18^3 års Riksdag, bland annat anhållit, att de så kallade Krono-bref, icke oftare än tvänj ne gånger i veckan matte få afsändas, och all brefbäring deremellan upphöra, så framt icke högst vigtiga händelser fordrade en skyndsammare expedition, men att något yttrande deröfver sedermera icke lärer hafva blifvit af Kongl. Majit i Nåder meddeladt, hvarföre Anders Hakansson nu hemställt, örn icke förnyad underdånig
Skrifvelse borde aflatas så mycket hellre, som ämnet vöre magtpålig - Stats-samt Allm.Besv.o.Oee.Uisk.
N:o 58. 3 gande och förtjente uppmärksamhet, enär miss» bruk med Krono-brefbäringen gått så. långt , att icke blott 7 ä 8 lösbref på en och samma dag, oberäknadt den vanliga Kronoposten, måst åt olika håll fortställas, utan Krono-Betjeningen jemväl begagnat bretbäringen i deras alldeles enskilda angelägenheter, hvartill kan räknas Kungörelser om auctioner och annat dylikt, som KronorBetjeningen åtagit sig förrätta.
Af Anders Danielsson från Elfsborgs Län, som, efter att i korthet hafva upprepat innehållet af deSkrifvelser, dem RiketsStänder, vid Riksdagarne åren i8i5, 1817 och r8l8 samt 1823, till Kongl. Majit i underdånighet aflåtit angående Krono-Brefbäringen och den deruti önskade förändring, dertill någon åtgärd sedermera icke skall blifvit lemnad dels förnyat de af Rikets Ständer i deras omförmälda underdåniga Skrifvelser gjorda förslag, dels erinrat om billighetens och rättvisans kraf, att de hemman, hvilka utgöra Krono-brefbäring måtte, såsom vederlag för detta besvärliga onus, några förmoner tilläggas , dels ock till upplysning bifogat en bestyrkt afskrift af Kongl.
Majus Befallningshafvandes i Elfsborgs
Län den 23 December 1735 utfärdade Resolution, hvilken förklarar extra Postbönder berättigade till följande dem beviljade förmåner, nemligen s frihet 4 Stats-samt Allm.
Btsv.o.Oec. Utsi.
N:o 58* från fångskjutsning, Herredagspenningar, Kronotiondes förande långt bort, med rättighet deremot att lösa densamma med penningar, frihet från Tingshus- och Gästgifveri-byggnad, hållskjuts vid Gästgifvaregårdarne, värfning samt skallgång; och har Motionairen i öfrigt anmärkt, att, genom Krono-brefbäringens ställande på tvänne vissa dagar i veckan, den förmon kunde vinnas, att enskilde, i Kronobrefbärarens grannskap boende personer, erhölle deras bref på samma gång, emedan det borde vara Brefbäraren likgiltigt, om han fortskaffade flere eller färre bref; uti hvilken sistnämnde tanka Anders Anderssson från Skaraborgs Län och Nils Mänsson från Malmöhus Län med Ariders Danielsson sig förenat, men hvaremot Erit Pehrsson från Gefleborgs Län förklarat, att han, för sin del, icke kunde medgifva den föreslagna rättigheten att med Krono-breibärare afsända enskildes bref , enär Brefbärarne äro skyldige redovisa och ansvara för de bref, som genom dem fortställas, Af Pehr Andersson från Nyköpings Län, hvilken, efter en omständlig beskrifning af de stora besvärligheter, som genom Kronobrefbäringen skola tillskyndas Krono- och Kror no-Skaftehemmans-egarne i Motionairens hemort, föreslagit: att
Krono-brefven måtte en gång i veckan fortskaffas uti en dertill inr Stats• samt Allm.Besv.o.Oec. Utsk.