Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Upphäfvandet af dessa vilkor skulle tillintetgöra framgången af det medel, hvarmed åsyftade förändringen i skjutsbestyret samt dess förvandling från ett onus till ett frivilligt åtagande kan befrämjas; och någon orättvisa ligger ej häruti, då hvar och en kan sin talan genom ombud utföra; äfvensom tillfällen redan gifvas, t. ex. vid soeknestämmor, då utgifter af communer bero på de fleste röstegandes beslut.
Med bibehållande af de i förra Betänkandet uppgifne hufvudgrunder och med iakttagande af de rättelser, som föranledas af hvad Utskottet här ofvan anfört, får Utskottet alltså, i afseende på beredandet och verkställigheten af skjutsentreprenader, vördsamt framställa detta förnyade Förslag.
Håll- och reservskjutsen, jemte skyldigheten dertill, i städerne och å landet, må kunna upphöra, med vilkor att skjutsningsbestyret öfvertages af entrepreneurer, hvilka skulle berättigas att af resande uppbära 24 sk. <*h> Ö Allm. Besv.- och Oecon.-Utsk.
Betänkande N.-o i34•
Banco per mil, för en häst med eller utan åkdon, samt att på de ställen, der entreprenader, endast mot denna förmon, icke kunna åstadkommas, de skjutsskyldige, för befrielse från detta åliggande, böra sammanskjuta det ytterligare tillskott i penningar eller varor, som för entreprenaders betingande kan erfordras; dock att, på de få orter, der locala svårigheter sådant ovilkorligen påkalla, någon förhöjning i legan, utöfver 24 sk. milen för en häst, må af Konungens Befallningshafvande kunna föreslås, till fastställande af Kongl. Maj:t. 2 Mom.
För sådant ändamål böra Konungens Befallningshafvande i Rikets alla Län, efter de skjutsskyldiges hörande, uppgöra förslag å det vid hvarje skjutsstation erforderliga antal hästar och åkdon, som af entrepreneuren bör tillhandahållas.
Befallningshafvande må härefter låta anställa auctioner om skjutsningsbeslyrets öfverlåtande åt entrepreneurer, för att derigenom få utrönt de lägsta anbud, hvartill entreprenader å skjutsstationerne kunna erhållas.
Sedan, genom desse förberedande åtgärder, vilkoren för entreprenaders ernående blifvit bestämde och sålunda uppställde, att öfver deras antagande kan röstas med ja och nej, böra Konungens Befallningshafvande låta sammankalla alla skjutsskyldige stationsvis, att sjelfve eller genom ombud, muntligen elier skriftligen sig yttra, huruvida de vilja på föreslagne vilkor öfverlåta skjutsningsskyldigheten till entrepreneurer, samt följaktligen åtaga sicr, att, i de fall, då entreprenader icke kan åstadkommas, utan tillskott utöfver den förhöjda legan, sådant erlägga, till det erforderliga belopp, som genom entreprenadauetionerne blifvit utrönt; skolande härvid iakttagas, att de skjutsningsskyldiges röstningsrätt beräknas efter den grund, enligt hvilken skjutsen blifvit utgjord, med skyldighet för minoriteten, att underkasta sig majoritetens, och för de frånvarande, att åtnöjas med de närvarandes beslut.
1 händelse öfyerlåtelsevilkoren på detta sätt af de skjutsskyldige antagas , Allm.
Besv.~ och Oecon.-Utsk.
IV-0 i3/^. 9 tagas, skola, i öfverensstämmelse dermed, Contract rörande skjutsbestyrets verkställande på entreprenad upprättas, dervid det tillkommer Konungens .Befallningshafvande att tillse, det ej allenast fördelen af lägsta anbudet, utan äfven den lika liufvudsakliga omständigheten, att entrepreneuren lemnar nöjaktig både moralisk och juridisk säkerhet för uppfyllandet af sine förbindelser, blifver iakttagen; börande Konungens Befallningshafvande, i de fall, då skjutsskyldige ej magta tillskjuta hela det belopp, som utöfver 24 sk. lega, för entreprenaders erhållande, fordras och en högre lega således, med afseende å serskilde locala svårigheter, anses oundgängligen nödig, deras förslag, härom till Kongl. Maj:ts Nådiga pröfning insända. 6 Mom.
I allmänhet må stadgas, alt entrepreneurerne ovilkorligen skola, vid början af hvarje dygn, på stället tillhandahålla ett visst, af Konungens Befallningshafvande bestämdt antal hästar, samt derjemte ega det åliggande, att hvarje resande inom en half timma efter ankomsten fortskaffa; äfvensom, alt hästarne i öfrigt ej må vara aflägsnade från skjutsstationen längre än en åttondedels mil. 7 Mom.
Skulle skjutsstation gifvas, der pålitlig entrepreneur erbjuder sig, att för mindre lega än 24 sk. per mil och utan tillskott af de skjutsskyldige, skjutsningsbestyret öfvertaga, bör ett sådant anbud få ovilkorligen antagas och Contract om entreprenad derstädes upprättas. 8 Mom.
Contract orri skjutsentreprenad må icke upprättas för längre tid än tio år.
Ständer bifalla hvad Utskottet nu föreslagit, torde Rikets Höglofl.
Ständer i underd. böra anhålla, att Kongl. Majit täckes låta Dess Nådiga Författning, i öfverensstämmelse med hvad Rikets Höglofl.
Ständer besluta, utfärda, med befallning till samtlige
Landshöfdingarne att vidtaga nödige åtgärder för verkställighet deraf.
Prot. 1S34. 8 Sami. a5:te Huftet.
IO Allm. Besv.- och Oecon.-Utsh.
Betänkande N:o i34- Utskottet, sora anser ett sammandrag i eu Författning af de spridda, tid efter annan utkomne och förändrade Stadganden om skjutsning och hvad dermed gemenskap eger, vara af behofvet påkalladt, men dermed dock kunna lämpligen anstå, tilldess sig visat, om det föreslagna nya systemet i skjntsväsendet vinner framgång och stadga, har likväl funnit sig böra tillstyrka RikeLs Höglofl.
Ständer, att hos Kongl. Majt frambära den underd. önskan, att, utan afseende på tiden, när en omarbetad Gästgifveri-Ordning kan varda utfärdad, den nuvarande måtte erhålla följande tillägg och förändringar: 1:0 att ingen öfvermage eller qvinsperson får, såsom skjutsande, begagnas, utan den resandes begifvande; 2:0 att alla med vederbörlige rese-pass försedde personer, och följaktligen äfven Gesäller, må få begagna Gästgifvarskjuts; 3:o att inga ostron-, hummer- eller fogel-lass hädanefter må fortskaffas med Gästgifvarskjuts.
Härvid får Utskottet vördsamt erinra, att Utskottets förra Betänkande innehåller i denna del ett ytterligare 4'de moment, hvari hemställes, att så väl resandes, som den skjutsandes rättigheter och skyldigheter borde noggrannt bestämmas, samt att stadgandet om viss körningstid skulle sammanföras med det om vårdslös körning, utan afseende på den längre tid, sorn för milen är beräknad.
Men denna hemställan hade afseende på förslag till grunder för en ny eller omarbetad Skjuts-Författning, som då af Utskottet tillstyrktes; hvadan Utskottet, som nu inskränkt sin åtgärd, att endast tillstyrka nödige tillägg eller ändringar i nu varande GästgifveriOrdning, hvilken i förrbarörde afseende innefattar bestämda Stadganden, ansett detta moment böra förfalla.
Beträffande dernäst hvad som blifvit anmärkt mot Utskottets förslag till befordrande af Diligence- och Forvagns-Inrätlningar, så har väl Utskottet icke ansett sig böra frångå dess förut gjorda tillstyrkan om bidrag för dem af Nionde Hufvud-Titeln, äfvensom Utskottet får upplysa, att en sådan tillstyrkan, i afseende på anslag af Postmedlen, nn mera är öfverflödig, sedan Rikets Höglofl.
Ständer, med bifall lill Stats-Utskottets Betänkande N:o 80 och N:o 214 i denna del, redan beslutat, att öfverskott af postmedlen må företrädesvis användas till Postinrättningens ytterligare förbättrande och till understöd och befrämjande af de gagneliga Diligence-lnrättningarne} samt att den sä kallade Paketpost farten md erbjudas något serskildt Bolag, somt mot tillgodo - Allm.
Besv- och Oecon.
Betankande IV.O 11 njutande af ett årligt tillskott af postmedlen, på stadgade vilkor åtager sig och ansvarar för vidmagthållandet af denna communications-anstalt.
Men Utskottet erkänner rigtigheten af den härvid gjorda erinran, att några tillräckliga bidrag, hvarken af Nionde Hufvud-Titeln eller afpostmedlen, i anseende till dessa fonders inskränkta tillgångar och deras disposition till andre redan bestämda ändamål, för Forvagns-Inrältningarne kunna vara att förvänta, hvadan den uppmuntran, man i nämnde väg velat dem bereda, icke heller kan blifva svarande mot ändamålet.
Utskottet inser derjemte, att dylike anstalter skulle mycket befrämjas, örn de, på sätt Herr Prosten Ödman yrkat, berättigades att mel de skjutsande contrahera om öfvertagande, emot ersättning, af dessas skjutsningsskyldighet å de dagar
Diligencer framgå, i likhet med hvad Forvagns-Inrättningen emellan Hufvudstaden och Upsala blifvit i Nåder med gifvet.
Af sådan anledning har hos Utskottet fråga uppstått att för Diligence- och Forvagns-Inrättningarne föreslå en sådan förmon.
Men då härvid å andra sidan förekommit, att Utskottet eger anledning befara, det en medgifven rättighet till dylike contract möjligen skulle kunna blifva hinderlig för framgången af de i första rummet såsom hufvudsak afsedda entreprenaderne, nödgas Utskottet härifrån afstå; och får således endast, under åberopande af hvad Utskottets förra Betänkande i denna del innehåller, vördsamt tillstyrka Rikets Höglofl.
Ständer att i underdånighet anhålla, det Kongl. Majit läcktes i Nåder förunna Diligence- och Forvagns-Inrättningarne sådane förmoner, hvilka, ulan andras förnärmande, kunna dem tilldelas; samt för öfrigt, till deras befrämjande, vidtaga de utvägar och åtgärder, som Kongl. Maj:t kan finna för ändamålet lämpliga.
Den af någre Ledamöter inom resp. Riks-Stånden gjorde framställning, alt de förluster, enskilde personer fått vidkännas genom
Diligencers inrättande, borde dem af allmänna medel, i anseende till företagens patriotiska syftemål, ersättas, anser Utskottet icke utgöra föremål för dess pröfning, hvadan Utlåtande derom icke heller torde böra meddelas.
Med godkännande af hvad anmärkt blifvit om omöjligheten att förnärvarande, utan alltför mycket ökade utgifter, tillvägabringa ett förändradt sätt för postföringen, tili lindring för dertill anslagne hemman, finner Utskottet sig böra frångå sin hemställning rörande den för berörde ändamål föreslagna undersökning; hvaremot Utskottet, med afse - Allm.
Bcsv.- och Occön.-Utsk.
N.-o /34- ende å den utsträckning
Diligence- och Forvagns-Inrältningar på de större vägarne framdeles torde ernå och möjligheten att med elem kunjia fortskaffa i synnerhet större paketer, vill vördsamt föreslå en underdånig framställning derom, att Kongl.
Maj:t täcktes, efter Dess Nådiga bepröfvande, när Diligence- och Forvagns-Inrättningar hunnit så utbilda sig, att allmänna poslföringen kan af dem till större eller mindre del öfvertagas, så inrätta brefposten, alt densammas lortskaffande kunde åt dem öfverlåtas.
Anmärkningarne emot Utskottets förslag om öfverseende af Resereglemente! för inskränkning i det antal hästar, som en del Embetsman å resor i tjensten bestås och om behandling af de frågor, hvilka röra Jocal-angelägenheter i skjutsväsendet, äro, efter Utskottets tanka, ej af den beskaffenhet, att de böra föranleda ändring af hvad Utskottet i berörde hänseenden tillstyrkt och hvilket derföre vördsamt åberopas.
Hvilket, jemte åtskilliga Ledamöters reservation, Rikets Höglofl.
Stockholm den 28 Oclober 1834- Reservation: af Herr Hjärne: ”Emot Utskottets förslag, i afseende på en underdånig hemställan till Kongl. Maj:t rörande understöd åt Diligence- och Forvagns-Inrättningar, reserverar jag mig.
Afdelningen hade nu, i anledning af åtskillige anmärkningar emot första Betänkandet, föreslagit, att Rikets Höglofl.
Ständer skulle, till befrämjande af Diligence- och Forvagns-Inrättningar, hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, alt egare af sådana Inrättningar måtte förunnas rättighet att, i likhet med egaren lill
Diligencen emellan Stockholm och Upsala, ingå frivilliga öfverenskommelse!' med de skjutsnings-skyldige, efter samma grunder som för den sistnämnda äro bestämde.
Jag hade biträdt delta förslag, öfvertygad derom, att detta, för närvarande, är det enda ändamålsenliga och verksamma sätt, att, utan betydliga anslag af statsmedel, göra det möjligt för enskilda personer eller Bolag, alt, med hopp om framgång, använda tid och capital på denna hittills lönande industrigren.
Men Utskottets pluralitet upphäfde Afdelningens förslag, och har i stället tillstyrkt den underdåniga skrifvelse, emot hvilken )aS Allm. Besv.- och Occon.-Ut sk.
N.o 134- jag mäste reservera mig.
Jag vill i korthet granska dess innehåll och jemföra det med Utskottets i premisserna yttrade åsigter.
Att döma af Utskottets i allmänhet utvecklade tankar om Diligencers nytta, och åliggandet för Staten att underlätta deras uppkomst och befordra deras underhållande och vidsträcktare utbildning, skulle man med skäl vänta sig, att Utskottet föreslagit en kraftig åtgärd till dessa ändamåls vinnande.
Och hvari består nu denna kraftiga åtgärd?
— Jo! man tillstyrker Rikets Höglofl.
Ständer att i underdånighet anhålla, det Kongl. Maj:t täcktes, till befrämjandet af Diligence- och Forvagns-Inrättningar, vidtaga alla de utvägar, som kunna finnas lämplige, med undantag af den enda utväg, som Utskottet ansett kunna leda till något verksamt resultat.
Sådant förefaller mig innehållet af den underdåniga skrifvelse man föreslagit, ehuru jag ej kan neka, att
Utskottets förslag är författadt i så många och skickliga ordalag, att det visserligen halkar lättare förbi det granskande omdömet, än den korta och sträfva öfversättning jag deraf gjort.
Utskottet har enhälligt stannat i flen öfvertygelse», att
Diligencer kunna understödjas endast på 2;ne sätt: antingen genom contanta statsbidrag, eller genom tillstånd att ingå frivilliga öfverenskommelser med de skjutsskyldige, på sätt Afdelningen föreslagit.
Understöd var nödvändigt och derom var man äfven ense.
Vid öfverläggningen om medlet stannade man i det beslut jag citerat.
Af Statsmedel ansåg man sig ej kunna lemna tillräckligt, i anseende till g:de HufvudTitelns och Postmedlens inskränkta tillgångar, afsedde tiil andra vigtiga ändamål, — man tillstyrkte således intet i detta afseende.
Den andra utvägen ansåg man sig äfven böra afstyrka, emedan den, efter Utskottets tanka, skulle motverka entreprenaders ingående.
Nu hade man således betagit sig de 2:ne möjligheter, som kunnat befordra de afsigter man så fullständigt ådagalagt sig hysa.
Afsigterne måste dock honoreras, ehuru man betagit sig möjligheten till annat, än att uttrycka sin ”ledsnad” öfver sin oförmåga.
Då grep man till den utväg, som Betänkandet utvisar: nemligen, att i underdånighet begära af Kongl. Mäj:t, att sådana medel måtte användas, som Rikets Höglofl.
Ständer ej kunnat utfinna.
Det är så beskaffade underdåniga skrifvelser, hvilka innehålla, egentligast sagdt, ingenting, emedan de ej kunna leda till något resultat, — som jag, i allmänhet, anser för olämpligt att tillstyrka.
Jag af Bih. till R.
Prot. 1834. 8 Sami. 3 nötte Häftet.
H Allm, Besvoch Oecon.^Utsk.
Betänkande N;0 1$4' styrker således äfven denna, och vågar deremot fästa Rikets Högloft.
Ständers uppmärksamhet på det förslag, som Afdelningen uppgjort, hvilket torde innehålla det enda medlet att för närvarande lemna Diligeneeoch Forvags-Inrättningar något understöd, i fall man eljest är ense derom, att de böra och behöfva understödjas.
Utskottet har i sitt första Betänkande, N:o 98, pag. i3, yttrat: ”det ”Utskottet antagit såsom vilkor för möjligheten af skjutsningsbesvärets upp”häfvande, att, såsom ledande till det gemensamma ändamålet, Forvagns”Inrättningar må befordras.” Utskottet har nu, utan att någon anmärkning mot denna åsigt blifvit gjord, frångått densamma, då del i den föreslagna underd. skrifvelsen bestämdt angifver entreprenaders inrättande, såsom en hufvudsak, för hvilken Diligencers befordrande måste eftersättas.
Jag delar Utskottets första åsigt, och har, olika med Utskottets pluralitet, vidblifvit densamma.
Diligencers understödjande på det sätt jag föreslagit, skulle, såsom Utskottet befarat, motverka entreprenaders inrättande, lärer vara svårt att utreda, och jag har inom Utskottet icke förmått åstadkomma någon utvexling af ömsesidiga skäl i detta afseende.
Min öfvertygelse är för öfrigt, att, om man önskar en reform i skjutsväsendet, som skall leda till ytterligare förbättringar i framliden, måste man ställa så till, att de nyss påbörjade Diligence- och Forvagns-Inrättningarne kunna fortfara och icke i saknad af medel hindras i deras vidare utveckling.” Häruti instämde Herr Olbers; äfvensom Herr Grefve von Platen i bufvudsaken förenade sig med Herr Hjärne, under anförande, att Herr Grefven icke ansåg sig ega stadgad anledning befara, det entreprenaderne skulle förhindras, om Forvagns-Inrättningarne berättigades att med de skjutsande contrahera om öfvertagande, emot ersättning, af deras sk jut sningsskyldighet å de dagar
Diligencer framgå.
STOCKHOLM, Ecksteimska Tryckeriet, 1834.
Allm. Bcsv.~ och Oecon.-Ulsk.
Betänkande N'0 135. 1 N:o 135.
Ytterligare Betänkande, i anledning af väckta motioner om förändringar i Författningarne rörande bergs- och jernhandteringen i Riket.
Det Betänkande i dessa ämnen, som Utskottet under N:o io3 afgifvit, har hos Högvördige Preste-Ståndet blifvit bifallet den i3 sisth Aug., hvaremot öfrige respeciive Riks-Stånden detsamma till Utskottet återremitterat, på grund af gjorde anmärkningar inom Högloft.
Ridderskapet och Adeln: af Friherre Boije, Ludvig och Herr Lagerhjelm, Pär; inom Fällö fl. Borgare-Ståndet: af Herrar Ekerman, Helsingius, Tottie, Fries, Wedberg, Halling, Hessle och Rubin; samt inom Hedervärda Bonde-Ståndet: af Johan Erik Jansson från Wermlands Län och Lars Persson från.
Westerås Län, med hvilka sig förenat Anders Danielsson från Elfsborgs, Johan Eriksson från Stora Kopparbergs och Johannes Olofsson från Wermlands Län.
De framställde anmärkningarne äro rigtade endast mot vissa mora. i afgifna Betänkandet, hvadan Utskottet, i den ordning desamma förut finnas uppställde, får till pröfning och besvarande punktvis upptaga hva<jf anmärkt blifvit.
I afseende på den af Utskottet i i:sta punkten af förra Betänkandet tillstyrkte fria tackjernshandeln inom landet, är anmärkt, dels att friheten till handel med tackjern borde inskränkas till producenter, consumenter och städernes handlande, som för handel erlägga afgift, dels ock, att i tackjernshandeln borde tillåtas samma frihet, hvarmed stångjernshandeln nu bedrifves; äfvensom det af Herr Ekerman blifvit yrkadt, att genom den fria tackjernhandeln någon inskränkning icke måtte ske i handlande Borgerskapets rättigheter, samt att controler måtte stadgas deremot, att den fria Bih. till R.
Prot. 1834. 8 Sami. 1 stO.fe Häftet.
a Allm. Besv.~ och Oecon-Utsk.
Betänkande N.o i35. inrikes tackjernshandeln icke må leda till oloflig utförsel af tackjern.
Serskildt har jemväl blifvit erinradt, att då Utskottets mening icke lärer hafva varit, att beviljandet af den fria tackjernshandeln skulle bero af dea pågående bergsundersökningen, hvaruppå reglerandet af en friare smidesrätt i visse fall ansetts böra grunda sig; vore det nödigt, att sådant tydligen uttrycktes, till förekommande af den tvälydighet, som orden ”med mera,’* pag. 1i 3:dje raden i förra Betänkandet kunde föranleda, I anledning häraf får Utskottet fästa R.
S:s uppmärksamhet derå, att tackjernshandeln, eller rättigheten till uppköp af tackjern, för närvarande endast är inskränkt, eller förbjuden för en del consumenter, nemi. de Bruksegare, som genom privilegier hafva sig förelagd t att för smidet till större eller mindre del begagna tackjern af egen tillverkning, hvaraf alltså följer, att, när detta onaturliga och för industriens utveckling skadliga band lossas, är tackjernshandeln lika fri som stångjernshandeln, och efter beviljandet af denna frihet lärer det äfven blifva en följd, dels att afgifters erläggande för dylik handel, hädanefter som hittills, endast ifrågakommer för dem, som göra lackjernshandel till sitt yrke, dels ock, att det handlande Borgerskapet så mycket mindre, genom den af Utskottet föreslagna fria tackjernshandeln, i dess rätt förnärmas, som Bruksegarnes, men icke Borgerskapets, privilegier här äro i fråga.
Det synes dessutom vara uppenbart, att det handlande Borgerskapets rörelse snarare härigenom måste utvidgas, enär det otvifvelaktigt blifver genom de handlande i Bergslags- och Sjöstäderne, som alla de Bruksegare, hvilka hittills icke haft rätt att köpa tackjern, komma att förse sig nied nödige förlag af denna vara.
Att tillåten friare tackjernshandel inom Riket skulle hädanefter mera, än under närvarande förbud, leda till oloflig utförsel af tackjern, är desto mindre att befara, som tackjernstransport inrikes hamnar emellan äfven tillförene allmänligen egt rum, ulan alt dylika missbruk kunnat förspörjas, hvarförutan Kongl. Förordningen den 6 Junii 1789 och Kongl. Förklaringen deröfver den 22 Julii 174*» genom deri stadgade straffbestämmelser, lyckas innebära ett tillräckligt och allvarsamt correctiv emot tackjerns utförsel.
Jemte det Utskottet således ej finner anledning förändra dess tillstyrkande rörande en fri tackjernshandel, anser Utskottet sig, med föranledande af Herr Totties anmärkning och då Utskottets mening aldrig varit, alt den fria tackjernshandelns beviljande skulle uppehållas af de för smidesprivilegiernes reglerande nödige, förberedande undersökningar, böra såsom tillägg vördsamt föreslå:
Allm. Desv.- och Oecon.-Utsh.
Betänkande N:0 135. 3 att Rikets Höglofl.
Ständer, i sammanhang med deras underdåniga framställning om en fri handel med tackjern inom Riket, i underd. anhålla, att Kongl.
Maj:t täcktes låta Dess Nådiga Författning i ämnet, så fort ske kan, utfärda.
Emot hvad Utskottet i andra punkten yttrat angående fortfarande förbud mot Svenska tackjernets utförande utur Riket, oförädladt, hafva Herrar Halling och Hessle in vändt: att ett onaturligt band läge deri, att tackjernstillverkaren ej får fritt sälja sin vara, samt att tackjernet ej får föras utur Riket, hvadan fri tackjernsutförsel borde tillåtas, dock mot lämplig skyddstull, så att stångjernssmidet likafullt blefve tryggadt, hvarigenom inkomst för Stats-Verket och fördel för tackjernstillverkare skulle beredas; äfvensom Herr Fries fortsatt sitt, uti serskild motion, gjorde yrkande om sjö- och myrmalms-tackjerns exporterande, med iakttagande af nödige controler emot utförsel af annat, för stångjernssmidet mera tjenligt tackjern.
Hvad nu först angår det med skäl öfverklagade förhållandet, att tackjernstillverkaren hittills ej fått till hvem som helst fritt sälja sin vara, så har Utskottet redan, genom tillstyrkandet i första punkten, gjort alltjhvad Utskottet kunnat för lossande af detta, näringen pålagda band; men utur en helt olika synpunkt mäste saken betraktas, då fråga uppstår, att, endast för beredande af en tillfällig tullinkomst, elier en ögonblicklig vinst för några få större tacbjernsproducenter, tillåta utförsel af Svenska tackjernet i sitt oförädlade skick, uppenbarligen till skada för hela den nuvarande, under 3:ue secler endast småningom etablerade Svenska järnförädlingen, hvilken nu, kanske mera än förr, är i verkligt behof af allt det understöd den kan hemta af det fortfarande förbudet emot tackjernsutförsel.
Det är och förblifver dessutom en obestridlig sanning, att mycket, som i enskilde förhållanden kan kallas billigt och förmonligt, derföre icke är, uti mercantilt och industrielt afseende, hvarken klokt eller Statsoeconomiskt.
Med den förmenta stora vinst, sorn genom tillåten tackjernsutförsel skulle tillskyndas det allmänna, förhåller det sig sålunda, att den i sjelfva verket skulle tillfalla tackjernsproducenterne, på stångjerns- och manufacturverksegarnes bekostnad.
Denna vinst skulle för landet blifva destomera dyrköpt, som endast det öppnade tillfället för Engelsmännen, att åtkomma Svenskt tackjern och med deraf i egna verkstäder tillverkadt stångjern förse verldshandeln, skulle vara tillräckligt att, åtminstone för en längre tid, alldeles omintetgöra Sveriges, på utrikes afsättning beräknade jernförädling.
4 Allm, Besv.- och Oecon.-Utsk, Betänkande N'.o i3S.
Det torde knappt behöfva tilläggas, att någon så kollad lämplig skyddstull aldrig förmår att, på sätt man föreställt sig, trj^gga beståndet af Svenska stångjernssmidet, hvilket, under tackjernets tillåtna utförsel, ohjelpligen måste duka under, för täflan med de Engelska jernförädlingsverken, hvilka drifvas med stenkolens, ångkraftens, capitalens och industriens förenade styrka.
En hög tull skulle för öfrigt endast föranleda utförsel af våra bästa och dyrbaraste tackjernssorter, derigenom äfventyret för Svenska jernhandteringen blefve så mycket större.