Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
De särskilda rättegångsdagarne vid stads-domstöiar äro äfven jemförlige med tingen ä landet, och uppskof från den ena dagen till deri andra meddelas vanligen antingen för fullgörande af något partens åtagande elier af någon Domstolens föreskrift, eller för afgifvande af slutliga. på föregående förhandlingar grundade, anföranden.
I hvarje af dessa fall är det för parten af vigt att ega tillgång på protokollen, för att deraf inhemta hvad honom åligger iakttaga Någon anledning, hvarför expeditions-hafvande vid stadsdomstol icke skulle ega att till den, som har ovilkorlig skyldighet att lösa protokoll, sådant för hvarje rättegångs-tillfälle utskrifva, kan Utskottet af förut anförde skäl, icke Samma nantia Lag- saini Allm.
Bese- or/t Ekon.-Utshottets Betänkande .t» 30.
13 linna i det af motionären för sitt yrkande angifna motiv; hvadan och då nu gällande expeditions-taxa icke, såsom motionären förmenat, härutinnan innehåller någon ny föreskrift, utan endast mera uttryckligt, än förut i ämnet gällande författningar, intagit ett stadgande härom, får Utskottet vördsamt tillstyrka, ali hvad Herr Grefve
Tanbe i denna del framställt måtte ulan afseende lemnäs.
Stadgandet i 10 § af expeditions-taxan, att kärande, klagande eller sökande är skyldig att mot lösen uttaga rättens eller embets-myndighetens dom, utslag eller resolution äfvensom protokoll, då beslut utan rubrik utskrifves. har, dels i och för sig sjelf betraktadt, dels ock vid jemförelse med II §, som innehåller, att expedition, begärd af annan, än den. sorn enligt författningen har skyldighet att den uttaga, skall utlemnas mot den för afskrift fastställda lösen, gifvit anledning lill följande anmärkningar: af Herr Hasselrot: att af dessa stadganden, med hvarandra jemförde, följde, att svarande part, som begär del af rättens protokoll och utslag, skall erhålla sådant mot halfva lösen; att, utom det ett sådant stadgande saknade all rättsgrund och hvarken hade skäl eller billighet för sig, enär någon anledning icke före funnes. hvarföre den ena parten skulle erhålla sitt exemplar af ett och samma protokoll och utslag för hälften mindre än den andra parten, stridde stadgandet i visst hänseende emot föreskriften i °ll Kapitlet 5 § Rättegångs-balken, att dom, som efter anslag i Hof-rätt och Rådstufvu-rält utfärdas, skall till båda parterna utgifvas På Hof-rätternas underdåniga begäran om förtydligande i detta hänseende, hade väl den nådiga förklaring blifvit meddelad, att expeditions-taxan ej gjorde ändring i lagens berörde stadgande, men oegentligheten qvarstode ännu i hvad det anginge lösen för andra domar, än dem, som efter anslag utgifvas, och framstode denna oegentlighet desto bjertare, då den ena svarande parten finge erlägga högre lösen än den andra, utan annan grund, än att domstolen utgäfve den ena domen efter, men den andra utan anslag
Enär stadgandet dessutom, enligt motionärens förmenande, tillkommit genom misstag, hvilket vore desto sannolikare, som ofvanomförmälde kommitterade, de der utarbetat underdånigt förslag lill expeditions-taxan, hemställt, att kärande och svarande parter skulle erlägga lika lösen, och att svarande part, med vissa undantag, skulle vara skyldig lösa rättens protokoll med dom och utslag, yrkade motionären: ali Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att expeditions-laxan varder rättad i öfverensstämmelse med kommitterades förslag i berörde hänseende: af Olaus Eriksson: att det, efter motionärens åsiet, skulle i de flesta fall vara en fördel för svarande och förklarande part. om de ålades skyldighet att jemväl lösa expedition, helst ersättning derför komme dem till godo om de vunno, samt 14 Sammansatta Lag- sami Allm. lie sv.- och Ekon.-Ulskoltets Betänkande JM 30. de dymedelst alltid lattare kunde hålla reda på målets gång, undvika att utgifva vitesböter för uteblifvande i följd af okunnighet om dagen, då målet blifvit till handläggning utstäldt, eller för underlåtet fullgörande af gilne föreskrifter, äfvensom de mera sällan skulle komma att förlora fatalier i vigtiga saker; men motionären inskränkte sig likväl till att yrka: ”att den svarande eller förklarande part, hvilken blifvit edgång ålagd, alltid skall vara skyldig lösa protokolls-utdrag i målet, äfven om eden skall fullgöras vid samma domstol, som eden ådömt;” af Grefve Taube, Herr Friherre Åkerhjelm, Herr Braun, Herr Heljestrand’ Olof Olsson och Olaus Eriksson, att svarande eller förklarande part må, i det fall, då han begär att lösa expedition, erlägga lösen lika med kärande eller sökande.
Utom de af Herr Hasselrot andragne skäl för lika lösens erläggande af båda parterne är af öfrige motionärer härutinnan hufvudsakligen anfördt: att svarande parter, som enligt, gällande rättegångs-ordning åtnjuta mer än tillräckliga rättegångs-förmåner, genom berörde olikhet i den lösen, de erlägga för enahanda expeditioner, erhållit en ytterligare förmån framför käranderne, ehuru parterne borde inför lagen lika anses.
Expeditions-lösen vore egentligen ej annat än en skatt å rättegångar, gifven till domarens aflöning, och syntes den, då den utginge, böra lika fördelas på parterne.
Svaranden hade redan deri framför käranden en förmån, att han icke vore skyldig lösa protokoll, der han ej sjelf sådant önskade, och derutöfver borde man väl ej gå.
Genom svarandens rättighet att undslippa med half lösen hade en nyhet blifvit införd, sorn man här i landet förut ej vetat af, hvilken förändring, af ingen påyrkad, likväl icke vant af något kändt behof påkallad.
Då Utskottet nu till pröfning företager hvad sålunda är vordet framstäldt, har Utskottet ansett sig böra upplysa, att '10 § i kommitterades underdåniga förslag till expeditions-taxa innehöll: ”Kärande, klagande eller sökande vare skyldig att mot lösen uttaga rättens eller embetsmyndighetens dom, utslag eller resolution.
Lag samma gälle för svarande vid domstolar i civile rättegångsmål, som icke vid första rättegångstillfället i stad och vid första ting å landet varda med slut afhulpne”
Kommitterade anförde till stöd för den svarande part sålunda ålagda ovilkorhga skyldighet att lösa expedition, att den, efter kommitterades tanke medförde många och betydliga fördelar, utan märkbar olägenhet för någon annan än den. som oskäligen inläte sig i rättegång och äfven vid afgörandet af frågan om rättegångskostnaden, finge slutligen vidkännas denna lösen.
Det svntes nemligen vara lika angeläget för svarande som för kärande: att, innan första domstolen skiljer målet ifrån sig, kunna rättegångs-tillfälle efter rättegångs-tillfälle tillse, att hans anförande blifvit rätt uppfatladt, hvarigenom förekommes dylika anmärkningars framställande först i Ofverdomstolen, som dock ytterst sällan å dem kunde fästa afseende att erhålla noggrant skriftligt besked; och icke endast den flygtiga underrättelse, som genom uppskofsbeslutets uppläsande meddelas, om hvad parterne hade att till nästa rättegångs - Sammansatta Lag- samt Allm.
Bes v. och Ekon.-Utskottets Betänkande M 30.
15 tillfälle iakttaga, hvarigenom försummelse i ihy fall, med åtföljande tidsutdrägt och vitesböter kunde undvikas; att vid Under-domstol å landet icke behöfva infinna sig vid den s. k. domslösen, hvilken inställelse ofta torde medföra större kostnad än lösen för protokollet; att ifrån början noggrannare lära känna tvistens beskaffenhet och bedöma i hvad mån svarandens egen bevisning vore fullständig och den af vederparten åstadkomna tarfvade vederläggning, hvilket utan tvifvel fortskyndade målets afgörande; samt att, efter slutliga domen, hafva ett skyddsbref för framtiden, derest svaranden vunnit, eller, om han tappat, kunna ur den skriftliga handlingen hemta den tillförlitliga kännedom om hvad i målet förekommit och grunderna för beslutet, som erfordrades för att bedöma, huruvida skäl till ändringssökande förefunnes eller ej.
Utskottet har tagit i öfvervägande, hvad sålunda förekommit; men enär, i fråga om svarande eller förklarande parts ovilkorliga skyldighet att lösa protokoll och utslag.
Majit i nåder icke ansett ofvananmärkte skäl tillfyllestgörande, för att i den nya expeditions-taxan införa ett undantag från den i allmänhet gällande regeln, att endast den, som påkallat en embetsmyndighets åtgärd, åligger att derför stadgad godtgörelse vidkännas; samt man väl äfven icke får helt och hållet förbise, att det må få bero på svarande parten sjelf att vidtaga de lagliga åtgärder, han aktar nödigt för sin rätts bevakande, äfvensom hvad angår skyldigheten för part, som edgång blifvit ålagd att. för sin själasörjare förete protokolls-utdrag, enär själasörjaren i allmänhet icke utan att ega någon kännedom om hvad emot en sådan part i målet förekom mit, lärer kunna meddela erforderliga varningar för vådan af mened, hemställer Utskottet vördsamt, alt så väl Herr Hasselrots, sorn Olaus Ericssons motion i of vananförde hänseenden icke måtte lill någon vidare åtgärd för anleda.
Deremot anser Utskottet, i likhet med hvad af motionärerne härom blifvit andraget, svarande eller förklarande part böra, då han begär expedition, derför erlägga enahanda lösen som kärande, klagande eller sökande.
— Någon skälig anledning till olikhet härutinnan kan Utskottet icke finna; och torde det jemväl få antagas, att den villrådighet, som i detta fall gjort att expeditions-hafvande för svarandens exemplar af en expedition beräknat lösen endast efter härofvan anmärkta 11 § i författningen, härleder sig derifrån att, sedan kommitterades förslag i 10 § om skyldighet för svaranden alt i vissa fall lösa expedition icke vunnit nådigt godkännande, 11 § fått qvarstå med enahanda lydelse, som kommitterade deråt i det underdåniga förslaget gifvit, hvarigenom denna § ansetts hafva fått en af kommitterade icke afsedd utsträckning; hvilket ytterligare bekräftas deraf, att författningen ger lika mycket skäl för den tolkning, att svarande och förklarande part åligger att betala lika lösen, som kärande eller klagande. 3 § stadgar nemligen, att »med de undantag, §§ 5, 12 och 13 innehålla, beräknas lösen till de för hvarje afdelning här nedan bestämda belopp för följande expeditioner, nemligen afsked etc.», hvarefter sjelfva taxan följer. i 6 Sammansatta Lag- samt Allm. liese.- och Ekon.-Utskottets Hetänkartde JH 30.
Utskottet hemställer derföre vördsamt, att Rikets Ständer uti underdånig skrifvelse anhålla, att Kongl. Maj:t täcktes genom utfärdande författning stadga, det skall 1 I § i gällande expeditions-taxa 'erhålla denna lydelse: »Svarande eller förklarande parl, som under målets handläggning, eller innan deruti meddeladt utslag vunnit laga kraft, begär all utlösa expedition, erlägge lösen derför efter samma grander, sorn för kärande, klagande eller sökande stadgade äro.
Expedition, som eljest begäres af sökande, eller förklarande, eller al annan, sorn icke, enligt denna författning, har skyldighet att expedition uttaga, skall utlemnas mot den för afskrift fastställda lösen. 12 § i Expeditions-taxan stadgar, bland annat, »Och må ej heller, då för boupptecknings och arfskiftes förrättande upptecknings- och delnings-procent eger rum, särskild lösen fordras för boupptecknings- eller delnings-instrumenlet, eller för bevis om bouppteckningens inlemnande och inregistrering» Herr Braun och Herr Heljestrand hafva yrkat, alt, med ändring af detta stadgande, lösen måtte bestämmas för instrument öfver bouppteckning i stad.
Före utfärdandet af 1855 års expeditions-taxa, lära i vissa städer vederbörande bouppteckmngs-förrättare, utom sjelfva upptecknings-procenten, belastat sterbhusen med lösen för boupptecknings-inslrumenten, somligstädes till och med för de inneliggande exemplaren, ehuru i då gällande författningar icke funnits någon grund för en sådan påföring
Detta gaf kommitterade anledning att, enär de ansågo. att icke blott besväret med sjelfva bouppteckningen, utan äfven uppsättandet af instrumentet och utskrift deraf i allmänhet vöre genom den stadgade procenten fulleligen ersatt, , underdånighet föreslå införandet af ofvananmärkta stadgande i expedilions-laxan
Då kommitterades åsigt i denna del vunnit Kongl. Majis nådiga godkännande och hvad motionärerne yrkat synes härleda sig från den villfarelse att expeditions-hafvande vid Rådstufvu-rätt, de enda till hvilka nemligen den ifrågasatta losen skulle komma att utgå, före 1855 års expeditions-taxa varit till uppbärandet af en sådan lösen berättigade, saknar Utskottet anledning att lill Herr Brauns och Herr Heljestrands yrkande i denna del tills/yrka bifall.
Uti expeditions-taxans 15 § 3 mom. finnes förskrift derom, att lösen för handling öler bevis, som begäres, men eljest icke bör utfärdas, må expeditions hafvande - Sammansatta Lag- samt Allm.
Besv. och Ekon.-Utskottets Betänkande AS 30.
17 hafvande ej låta utmäta, der han ej kan visa att expeditionen blifvit begärd.
Herr Heljestrand har yrkat, att denna föreskrift måtte ur expeditions-taxan utgå; äfvensom vid motionens remitterande blifvit i denna del yttradt af Herr Schenström, med hvilken Herr Hasselrot instämt: att detta stadgande skulle vara förnärmande för domarens anseende.
Ifrågavarande föreskrift, som icke fanns i 1821 års expeditions-taxa eller i de äldre ämnet rörande författningar, kan Utskottet icke finna vara förnärmande för domare-embetet; med hvilket dessutom expedierandet af offentliga handlingar icke alltid är förenadt.
Utskottet anser deremot, att just detta stadgande gifvit expeditions-hafvande i allmänhet ett förut saknadt medel att utfå lösen hos sådane personer, hvilka, ehuru icke skyldige ätt expedition uttaga, först begära att sådan emot lösen utfå, men sedan, när den blifvit, ofta med en icke obetydlig renskrifnings-kostnad, färdig, icke afhemta den.
Ty om än exekutor har det största förtroende för en expeditionshafvandes person och ord, berättigar det honom likväl icke att, för indrifvande af lösen för en expedition hos den, som icke annorledes, än på grund af egen begäran, är skyldig uttaga en handling, verkställa utmätning, när dervid bestrides och förnekas att expeditionen blifvit af honom eller för hans räkning begärd Utskottet tror ufven, att det i detta hänseende kommer att tillgå hädanefter som hittills, eller att handlingar och expeditioner begäras och utlemnas till rättsökande utan vidare omgång, men sådant utesluter likväl icke behofvet af ett stadgande, hvarigenom expeditions-hafvande för sitt eget betryggande för förlust, berättigas att fordra och taga bevis deröfver, att en handling blifvit af en viss person till utlösen begärd; och får Utskottet, på sådane grunder, vördsamt tillstyrka, alt å ofvanberörde framställning icke måtte fästas något afseende.
Prot. 1856 & 1857. 7 Sami. 2 Afd. 10 Haft. 3 18 Sammansatta Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande M 31.
Ank. till Exp.-Utsk. d. J7 Aug. 1857, kl. 5 e. m.
Betänkande, i anledning af framställda förslag, dels om förhöjning af Hä radshöfdmgars sami Borgmästares äfvensom extra
Domares i brottmål ersättning för skjuts och dagtraktamente, dels ock i fråga 0771 rätt för Häradshöfd)7ig alt vid extra förrättningar beräkna skjuts och dagtraktamente för eli skrif var e-biträde.
Sedan sammansatta Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet uti Betänkande JVs 30 yttrat sig öfver flere vid detta riksmöte väckte motioner om ändringar och tillägg uti Kongl Maj:ts förnyade nådiga förordning, angående expeditions-lösen, den 30 November 1855, har Utskottet nu skolat meddela utlåtande jern väl öfver de af Herr Hasselrot och Olaus Eriksson från Bohus län uti deras i förberörde ämne ingifne memorialer gjorda framställningar: af Herr Hasselrot: att Rikets Ständer måtte hos Kongl Majit i underdånighet begära ändringar i rese-reglementet och Kongl. Förordningen den 10 April 1810 om extra domares aflöning, så att ej mindre Häradshöfdings och Borgmästares, än extra domares i brottmål resekostnad och dagtraktamente måtte förhöjas till 4 R:dr, samt af Olaus Eliesson att, enär Häradshöfding vid extra förrättningar egt att, i öfverensstämmelse med 1821 års expeditions-taxa, beräkna skjuts efter en häst, jemte dagtraktamente 24 sk för en skrifvare till sitt biträde, men nu gällande expeditions-taxa härom icke innehölle något stadgande, det vore tvetydigt, huruvida Häradshöfding egde fortfarande beräkna sådan ersättning för skrifvare-biträde, helst nu gällande expeditions-taxa icke upphäfde Kongl Kungörelsen den 13 April 1850, som icke helier af Kongl. Maj:ts förnyade nådiga rese-regle mente den 31 Oktober 1851 blifvit ändrad utan hänvisade uti ifrågavarande fall till 1821 års expeditions-taxa; hvadan motionären ansett nödigt, att en nådig förklaring om rätta meningen härutinnan blefve utfärdad.
Sammansatta Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande M 31. 19 Hvad sålunda förekommit har sammansatta Utskottet i öfvervägande tagit; och får Utskottet upplysa, att, sedan genom Kongl.
Förordningen den -13 April 1850 är vordet stadgadt, att, med ändring af hvad 1821 års expeditions-taxa derom innehölle, för såväl Hof-rätternes ledamöter och tjenstemän, som Häradshöfdingar och Borgmästare, rättighet till skjuts-ersättning och dagtraktamente vid extra-ordmarie förrättningar skall, äfven då enskilde åligger att beloppet godtgöra, beräknas enligt gällande rese-reglemente, dock utan rubbning af hvad expeditions-taxan i afseende på skjuts-ersättning och traktamente för »skrifvare till Häradshöfdingens biträde» bestämmer; så hafva Borgmästare, utom i Stockholm, samt Häradshöfdingar i afseende å ersättning för skjuts och dagtraktamente i Kongl. Maj:ts förnyade nådiga resereglemente den 31 Oktober 1851 blifvit uppförde i 7:de klassen, med rättighet till skjuts för två hästar och dagtraktamente efter En R:dr 40 sk. b:ko om dagen; hvarefter, i anledning af Rikets nu församlade
Ständers derom gjorda underdåniga framställning, genom Kongl.
Maj:ts nådiga kungörelse den 13 sistlidne Mars. det blifvit stadgadt, att det för en hvar af de uti såväl denna som efterföljande klasserna omförmälde embets- och tjenstemän samt öfrige personer bestämda dagtraktamente skall utgå med en förhöjning af sexton skillingar banko eller 50 öre Riksmynt; och torde, vid sådane förhållanden, det icke vara lämpligt att Rikets Ständer ånyo under nu pågående riksmöte inkomma med ytterligare underdånig framställning om den af Herr Hasselrot föreslagna förhöjning i dagtraktamente för vissa embetsman, hänförde under 7:de klassen i rese-reglementet; hvadan Utskottet vördsamligen hemställer. att hvad Herr Hasselrot framställt icke måtte till någon åtgärd föranleda.
Vidkommande deremot den af Herr Hasselrot, pä sätt ofvan är vordet omförmäldt, föreslagna förhöjning i dagtraktamente till extra domare i brottmål, så lära Rikets Ständer (inna, att den ersättning i sådant afseende med En R:dr b:ko om dagen, som dem nu enligt Kongl.
Förordningen den 10 April 1810 bestås, är allt för ringa och icke en gång tillräcklig för bestridande af de nödvändigaste leff nadskostnaderne.
Enligt Kongl, Brefven den 1 Mars och den 28 Juni 1815 utgår till de i vissa domsagor tillförordnade ständige brottmåls-domare, dagtraktamente med 2 R:dr b:ko om dagen.
Utskottet kan icke finna något giltigt skäl dertill att personer, som hafva enahanda embets-sysslande, skola derföre åtnjuta olika ersättning; och får Utskottet således, för vinnande af enhet i beräkningen af ersättning för lika beskaffade embets-förrättningar, vördsamligen hemställa, att Rikets Ständer i underdånig skrifvelse anhålla, att Kongl.
Maj:t i nåder täcktes genom utfärdande författning bestämma, att så väl de extra domare, hvilka, då ordinarie domare är hindrad, förordnas att hålla ransakning i brottmål, som de i vissa domsagor tillförordnade ständiga brottmåls-domare skola 20 Sammansatta Lag- samt Allm.
Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande M 31. åtnjuta resekostnads-ersättning och dagtraktamente till lika belopp, som för Häradshöfding i gällande rese-reglemente stadgadt blifvit.
Beträffande åter Olaus Ericssons ofvanberörda framställning; så ehuru nu gällande expeditions-taxa icke innehåller något i afseende å ersättning till Häradshöfdings skrifvare-biträde, enär det ansetts att stadganden om embetS- och tjenstemäns resekostnads- och dagtraktaments-ersättning icke borde uti expeditions-taxan inrymmas; likväl och då 5 § af expeditions-taxan innehåller, att, i fråga om arfvode samt ersättning för skjuts och dagtraktamente, gäller hvad derom är särskildt föreskrifvet; samt Kongl.
Kungörelsen den 13 April 1850 dels bibehåller
Häradshöfdingar vid deras rättighet att erhålla ersättning för skjuts- och dagtraktamente till ett skrifvare-biträde vid extra förrättningar, dels ock stadgar, att som 1821 års expeditions-taxa samt rese-reglementet af den 5 Juli 1827 innehölle olika föreskrifter i fråga om skjutsersättning och dagtraktamente för så väl Hof-rättens ledamöter och tjenstemän som Häradshöfdingar och Borgmästare, skall, till åstadkommande af nödig likstämmighet i berörde hänseende, skjuts-ersättning och dagtraktamente till ofvannämnde embetsoch tjenstemän vid extra ordinarie förrättningar, äfven då enskilde åligger att beloppet godtgöra, beräknas efter gällande rese-reglemente, finner Utskottet någon tvetydighet icke förefinnas i fråga om Häradshöfdingars berättigande att vid extra för rättningar, som af enskilde skola bekostas, för ett skrifvare-biträde beräkna ersättning för skjuts- och dagtraktamente.
Men då dagtraktamente till sådant skrifvare-biträde efter 1821 års numera upphäfna expeditions-taxa beräknades till 16 sk. b:ko, bestämmer rese-reglementet den 31 Oktober 1851 i 10:de klassen för »skrifvare, ej särskildt nämnde,» under hvilken kategori Häradshöfdingars skrifvare-biträden äro att hänföra, till 40 sk. b.ko om dagen; och då sådant kan förorsaka villrådighet om det belopp, som rätteligen bör utgå i dagtraktamente till Häradshöfdingars skrifvare-biträde, hemställer Utskottet. att Rikets Ständer hos Kongl, May.t i underdånighet anhålla, att Kongl. Mayl, genom utfärdande af nådig författning, täcktes förklara, alt den Häradshöfdingar enligt Kongl. Kungörelsen den 15 April 1850 tillkommande ersättning för skjuls- och dagtraktamente lill skrifvare-biträde skall beräknas enligt gällande rese reglemente.
Sammansatta Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande M 32. 21 N:o 32.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 17 Aug. 1857, kl. 5 e. m. % Betänkande, i anledning af väckt motion om utarbetande af förslag till ny •patent-lag.
Herr Grefve von Rosen, A. E., har uti ett till Högloft Ridderskapet och Adeln ingifvet, till Lag-Utslcottet remitteradt, memorial anfört: att den patent-lag, som i riket varit gällande ifrån år '1834 till den Usta Oktober nästlidne år, samt ännu vore tillämplig i afseende å de under nyssnämnde tid utfärdade och ännu fortgående patenter, hade gifvit anledning till så talrika förvecklingar, förluster och klagomål, att en förändring deraf varit af behofvet högt påkallad.
Den nya Kongl, patentförordningen den '19 Augusti 1856 hade visserligen afhulpit flere af den föregåendes öfverklagade brister; men med fullt erkännande af dessa förbättringar och af de ytterligare afsedde, trodde motionären likväl att åtskillige paragrafer i sistnämnde Kongl. Förordning dels lemnade anledning till tvetydigheler. dels icke öfverensstämde med hvad man i andra länder, med vida rikare erfarenhet af ämnet än hvad här i Sverige kunde vara fallet, ansåge böra tillförsäkras uppfinnare i konst och industri samt patent-innehafvare.
Största tydlighet och noggranhet i alla bestämmelser vore, måhända mer än i andra lagrum, påkallade i patent-lagen, hvilken ej blott mägtigt mgrepe i eganderätten, men äfven måste tjena till efterrättelse snart sagdt för alla klasser så väl inom sorn utom riket, bland hvilka flere hvarken kunde ega eller vore i tillfälle att förskaffa sig kännedom om de här gällande stadgar och bruk, »hvilka, utan särskildt omförmälande, kunna anses å en hvarje förordning tiilämplige;» yrkande motionären, på grund häraf, att Lag-Utskottet skulle »till Rikets Ständer inkomma med förslag till ny patent-lag, der de,» af motionären, »anmärkte olägenBih. till R.
Prot. me & 1857. 7 Sami. 2 Afd. 10 Höft. 4 22 Sammansatta Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande AA 32. heter i den nu gällande funnos afhulpne samt den vigtiga frågan i öfrigt vore efter noggrann pröfning behandlad.»