Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är också helt naturligt att hon hyllar satsen om kvinnans likställighet med mannen, och att hon intresserar sig för allt, som rör kvinnans ställning i samhället samt hennes berättigande att deltaga och röata i politiska och sociala frågor.
Men med dessa fordringar har Sofia Gumselius icke släppt ifrån sig några af sina kvinliga företräden.
Ä r hon energisk i affärer, så är hon i salon- gen den finbildade damen, i sitt komfortabla hem den mest gästfria och charmanta värdinna, hvilken intresserar sig för skönlitteratur, konst och dramatik.
En intelligent och med äfven hjärtats godhet rikt utrustad kvinna.
Till sist bör nämnas, att Sofia Gumselius är medlem af Publicistklubben och styrelse- ledamot i Kvinnoklubben.
Vaggsång.
\ lumra, späda mänskoknoppl När du se ' n slår ögat opp, sk~all din mammas blick det möta.
Ler då » liten », trygg och nöjd, hennes hjärta slår af fröjd, och hon hviskar ord så söta.
Slumra ljuft, du mänskobarn, ännu blott ett hjälplöst flarn uppå tidens haf, det vida.
Ätt din ro ej något stör, sörjer nog din mamma för, där hon vakar vid din sida.
Slumra, lilla hjärtevän!
Pappa kommer snai ' t igen, skall sig åt ditt joller fägna.
Når du sedan lekt dig trött, må du åter somna sött, ty Guds änglar - » liten- » hägna.
R. O. Lysningsdagar.
et är söndag, och » det lyses » första gången.
Glädjen är stor, och det är ju ej att undra på.
De båda unga äro naturligtvis öfverlyckliga; de båda gamla — brudens far och mor — äro också glada och lyckliga, men de ha så mycket att bestyra och tänka på, ty alla vänner och grannar komma naturligtvis upp för att gratulera och öfverlemna lys- ningspresenter.
Vin och tårtor och silf- ver och kristaller blänka på alla bord, i alla rum; mamma själf har gått sig trött med allt stök, ty det skall naturligtvis blifva festmiddag sedan — så där bortemot kloc- kan fem, när alla presenter aflemnats och tagits i betraktande.
Först komma stadsbuden med stora bör- dor af blomkrukor och granna möbler.
Sedan komma damer och herrar med blom- buketter och stora och små paket, som vecklas upp i tamburen.
Och så uppstäl- las gåfvorna och betraktas och beundras.
Och den som gifvit en sockerskål, ångrar att hon ej i stället köpt en kristallvas, som var lika vacker och bestämdt mycket bil- ligare, och kristallvasens gifvare beklagar inom sig, att hon inte köpte något, som mera » såg ut för hvad det kostade », och så vidare i oändlighet.
Sedan dricker man Ruster och Sherry och knaprar på tårtor, och festens föremål förlora sig i tacksägelser.
Bruden skän- ker, noga räknadt, ungefär sex tjog kyssar åt tanter och väninnor, och brud- gummen utdelar lika många handtrycknin- gar och varma tacksägelser, hvartill kom- mer ett lika antal klingande af glas mot glas och ett: » skål!
tack du! » eller en sir- lig bugning.
Och så är ändtligen ståten slut.
Nu blir det att beskåda härligheten.
Den unga bruden är hänryckt öfver alla de vackra sakerna.
Det mesta är » för-tju-san-de », somligt är » rys-ligt vackert », och alla vän- nerna ha varit så » rys-ligt snälla », som tänkt på dem med så många och dyrbara gåfvor.
Den blifvande äkte mannen där- emot är icke alldeles så hänryckt.
Han ser på den broderade sammetsstolen och Undrar i sitt stilla sinne, huru den skall få plats i det lilla förmaket i den, hans tillgångar motsvarande, anspråkslösa bostad, som han hyrt, och om den inte skall alldeles slå ihjäl den likaledes anspråkslösa möblering, han tänkt sig och till en del redan anskaf- fat.
Icke heller är det med obetingad till- fredsställelse han betraktar ateniennen med spegelväggar, eller guéridonen med dyrbara ljusstakar.
Med dyster min skådar han tre
sockerskålar, sju silfverkorgar, elfva smör- seende, och många sade rent ut, att det var det nu verkligen något godt och för- askar, fem etuis med förgyllda teskedar, var de dyrbara och onödiga lysningspre- nuftigt i denna, så skola vi hoppas, att lyc- sex broderade sammetsdynor, nitton skydds- senterna, som från början förledt det unga kan är med oss, och att den också » slår in ».
dukar, nio likörkaraffmer med tillhörande paret att lefva öfver sina tillgångar.
Och Hvarom icke så går nog äfven denna gång glas i alla möjliga fasoner och krumbukter så började den ene efter den andra att göra drömmen som strömmen, som ordspråket o. s. v. samma fråga: Hvarför skola nu också säger.
Det är att förmoda, att han i djupaste alla brudens och brudgummens vänner gif- hemlighet suckar: » Ack, om här funnes en va lysningspresenter?
Om i en familj um- hederlig kopparkastrull eller annat sådant, gås hundra personer, skola då dessa alla som man nödvändigtvis måste köpa, eller anse sig förbundna att köpa sammanlagdt en soffdyna, som inte vore alltför elegant hundra sockerskålar, silfverbrickor och att luta sitt hufvud till!
Men hvad skall fruktskålar med mera dylikt och skänka man taga sig till med detta magasin för dottern i besagda familj, därför att hon ämnar gifta sig?
Och hvarför skall man lyxartiklar? » » Är det inte för-tjusande vackert, allt gifva de mindre bemedlade en hop grann- En vildfågel i bur.
" detta? » frågar den unga bruden för tju- låter, som de ej behöfva, och som stundom S k o l i n t e r i ö r f r å n F r a n k r i k e.
förleder dem till öfverdåd, eller gifva de gonde gången sin blifvande make.
rika grannlåter, som de mycket bättre kunna » Jo, mycket vackert. » A f Siri Dahlerus.
» Men du ser ej rätt nöjd ut, Ernst.
Hvad köpa sig själfva, om de vilja hafva det så?
~ T Ö §) e t v a r n u a l l d e l e s b e s t ä m d t.
M a r i e s k u l l e i n Det är ej fråga om, att ju icke det mesta tänker du på? » t i l l P a r i s i la pension Mirandel v i d boulevard » Jag grubblar på, hvar jag skall göra af — ja, allt — gifves af godt hjärta, men S:t Germain.
H o n v a r n u t o l f å r, o c h d e f r o m m a allt det här.
Vindskontoret till våningen lika litet kan förnekas, att svårigheten att s k y u s n t r d a e r n i a n t e i R l ä o n s g n r y e, h h å o l l s a h v s t i y l k r a p h å o n e n n i t s t å i l d l ä a n g å l t i t t e i n s k v o i l l d a -, är bra litet. » uppspåra något nytt och förut ej skådad t f å g e l.
» Vindskontoret?
Är du från förståndet, i lyxväg vållar ett så allvarsamt hufvud- M a r i e visste inte riktigt, o m h o n v a r glad eller bry eller en så oväntad kostnad, att mån- l e d s e n d ä r å t.
H o n k ä n d e s i g l i t e t u n d e r l i g t i l l m o d s, Ernst? » » Ja, jag vet inte, hur det är.
Någon gen önskar denna sed med lysningspresen- d å h o n g i c k d ä r o c h t i t t a d e p å s i n u t s t y r s e l, l a k a n, d u k t y g, h a n d d u k a r, allt m e d h e n n e s n a m n, s o m m o - måtte vara litet tokig, men om det är jag ter — som för öfrigt nästan vuxit till en d e r n h a f t s å m y c k e t b e s v ä r m e d.
I b l a n d v a r h o n eller de andra — det har jag inte klart pålaga — ända bort till öknen Sahara n ä s t a n s t o l t ö f v e r a t t så d ä r i h a s t h a b l i f v i t e n eller något ännu aflägsnare och kanske v i k t i g p e r s o n, m e n o m d å » C o q u e t t e », d e n h v i t a för mig. » angorakatten, k o m o c h hoppade u p p på hennes axel, » Ah, du skämtar!
Men nu få vi allt lof ännu hetare ställe.
eller B i b i, d e n g a m l a hederliga B i b i, k o m o c h lade att ha en annan förmaksmöbel, du, ty den Och vore det icke nog, om nu, såsom s i n m j u k a n o s i h e n n e s h a n d, d å s v ä l l d e d e t i n o m tarfliga soffan, vi ha köpt, passar inte till- fordom, endast närmaste fränder uppvak- h e n n e.
» Mamma, tror d u inte, att C o q u e t t e k u n d e få sammans med allt detta vackra — det var tade de unga med gåfvor och då försökte för väl, att vi inte ännu valt ut några möb- leta upp något, som dessa verkligen be- f ö l j a m e d?
» » N e j, v e t d u, d e t k a n i n t e g å för sig.
O c h dess- ler till ditt rum, Ernst.
Nu kan du taga höfde, eller som åtminstone icke framkal- u t o m får d u j u k o m m a h e m n ä s t a s ö n d a g o c h h e l s a förmaksmöbeln, och så köpa vi andra — » lade ytterligare öfverflöd?
på både Bibi och Coquette. » M a r i e såg ut, s o m om hon fann det förfärligt Nå, så skulle det naturligtvis bli — hvem Ja, så räsonnerade man ganska länge, kan neka sin blifvande brud någonting, helst skref därom i böcker och tidningar, och l å n g t till n ä s t a s ö n d a g.
H o n t o g C o q u e t t e i f a m - n e n, l a d e h e n n e s båda tassar p å sina axlar o c h såg på första lysningsdagen?
se — det hjälpte!
Hufvudstadens tongifvande h e n n e i n i ö g o n e n.
» Men, » sade Ernst; » hvad skola vi göra kretsar fattade det förnuftiga beslut att vid » H ö r d u, C o q u e t t e, d u får inte g l ö m m a m i g tills med allt det andra?
Skålar och korgar kommande » lysningar » icke öfverösa kon- o m s ö n d a g, o c h så s k a l l d u v a r a s n ä l l m o t B i b i, trahenterna med sammet och siden och m e d a n j a g ä r b o r t a.
» och brickor — — » Coquette klippte helt allvarligt m e d ögonlocken.
» Åh, det blir för-tju-san-de på en buffet silfver, utan hoppas, att det unga paret » Du får i n t e k l ö s a h o n o m, i n t e d e t m i n s t a, h ö r med spegeluppsats!
Det skall jag nog ändå torde vara öfvertygadt om sina vän- d u d e t!
» ners tillgifvenhet, utan de synliga bevisen C o q u e t t e såg generad åt sidan.
Slutligen tycktes ordna, så att det blir bra. » En » buffet »!
En sådan hade stackars därpå i soffdynor och salongslampor.
Där- h o n d o c k l o f v a b o t o c h b ä t t r i n g, o c h d å t o g M a r i e henne i famn o c h d a n s a d e r u n d t m e d h e n n e, tills Ernst aldrig tänkt på, men nu fick man ju emot skulle man icke draga sig för att be- a l l a d e l å n g a h v i t a h å r e n s t o d o u t s o m b o r s t.
M e n lof att skaffa den, ty hvar skulle man eljes söka de unga i deras enkla hem, utan m i d t i d a n s e n s t a n n a d e h o n, g i c k o c h s a t t e s i g i e n trifvas där och visa, att kaffe kunde dric- v r å o c h t y c k t e, a t t d e t ä n d å v a r f ö r f ä r l i g t a t t l e m n a göra af silfret?
Snart var den » rysligt söta » våningen i kas där och smaka väl, äfven utan silfver- d e m a l l a.
Slutligen k o m airesan.
Pierre höll m e d omnibus- ordning med alla de förtjusande presenterna servis och förgyllda skedar, och om där s e n u t a n f ö r p o r t e n.
P a p p a J é r o m e s t o d o c h s å g verkligen saknades något för trefnaden ound- och mycket därtill, som blifvit nödvändigt till, att allt blef b e h ö r i g e n n p p s t u f v a d t, g a m l a B a - just för presenternas skull, och de unga tu gängligt, hellre då begagna sig af en gam- b e t t e s a m t d e ö f r i g a t j ä n a r n e s t o d o b r e d v i d, o c h v i d mal väns rättighet att fylla en lucka i om- f ö n s t r e t i h v a r d a g s r u m m e t s a t t C o q u e t t e p å s i n p r y d - voro mycket lyckliga.
ligt h o p l a g d a svans o c h stirrade på tillrustningarna.
gifningens behag.
Det kan ej gärna betviflas, att den unga M a r i e visste i n t e riktigt, o m d e t v a r h o n själf eller frun fann sig utomordentligt väl i sin nya Och hvad som är på modet i hufvudsta- e n f r ä m m a n d e l i t e n flicka i n y, g r å k l ä d n i n g, s o m omgifning, smyckad med all den lyx om- den blir ju alltid förr eller senare lag i P i e r r e h i s s a d e u p p b r e d v i d m o d e r n.
Ä n n u e n s i s t a ällde Pierre m e d piskan, o c h tänksamma vänner förskaffat henne.
Något landsorten, och så dröjde det inte många k d y e t s s b a a r f af.
p a p p S a o, m s å i s e m n d r ö m såg M a r i e fadern vifta annorlunda ställde sig saken för den unga år, innan öfver hela landet var samma sed m e d h a n d e n, o c h B a b e t t e v ä n d e s i g b o r t m e d f ö r - maken.
Han hade nämligen tänkt sig den — att endast närmaste släkt och vänner k l ä d e t f ö r ö g o n e n.
Hans inkomster voro ej kommo med påtagliga intyg på uppriktig- U n d e r hela v ä g e n v a r M a r i e t y s t o c h stilla.
M o - stora, men han hade ansett dem tillräck- heten af sina välönskningar, medan andra d e r n, s o m h a d e v ä n t a t s i g t å r a r o c h b e d r ö f v e l s e, liga.
Plans beräkningar voro dock fotade umgängesvänner kunde hafva hopp om att s a t t o c h g l a d d e s i g i t y s t h e t ö f v e r, a t t h e n n e s l i l l a flicka var så f ö r s t å n d i g, o c h att allt g i c k så bra.
på ett lefnadssätt, som började i en annan bli bjudna på bröllopet ändå, när dottern E f t e r e n t i m m e v a r m a n f r a m m e v i d boulevard S:t skala än denna.
Han hade tänkt sig, att i någon » bekant familj » skulle gifta sig.
U t å t g a t a n s y n t e s e n d a s t e n l å n g s t e n - man skulle begynna smått och enkelt, och Och » alla människor » sade, att det var m m u a n r m s k e y d m t e a n e h t ö t g, g a t m u n m g a l t p, o r m t, ö r o k c t h h d u ä s r.
b D a k e o n m s t a k c u k n a d r e s att det sedan skulle stiga uppåt, så små- klokt och rätt, ty den enda räddning, som l i l l a M a r i e!
H o n k ä n d e n å g o t s t o c k a s i g i b r ö s t e t, ningom, alltefter som inkomsterna stego, finnes för visst folk, är att så mycket som o c h d å m o d e r n r i n g d e, g r e p h o n h å r d t e f t e r h e n n e s och hans fästmö hade varit ense med ho- möjligt återgå till enkelhet — och första h a n d, u t a n a t t k u n n a s ä g a e t t o r d.
nom därom, och allt skulle bli så bra.
Men steget därtill är att de ' unga börja med D e t v a r d e n 1 o k t o b e r o c h d e n f ö r s t a i n s t ä l l e l s e - dagen.
Hela huset v i m l a d e af s m å flickor, som nu — nu fick man ju lof att börja, där enkelhet, och — — — b l y g a och förvirrade tittade under l u g g på hvaran- han trodde, att man skulle slutat Och så vaknade jag!
d r a, u t a n a t t v e t a, h v a r d e s k u l l e g ö r a af sig.
Un- Ja, ärade läsare, jag hade minsann drömt d e r l ä r a r i n n o r o c h f ö r e s t å n d e r s k o r s p r u n g o u p p o c h ned i t r a p p o r n a, f r å n l i n n e k a m m a r e n till s k o l r u m - * alltsammans, och efteråt förvånade det mig m e n o c h t i l l b a k a i g e n.
I h v a r j e ö g o n b l i c k i n s t ä l l d e alls inte, att det hela var en dröm, efter- s i g n y a e l e v e r m e d s i n a m ö d r a r o c h i n f ö r d e s t i l l Några år senare gingo alla de rysligt som slutet var så förnuftigt, ty för det d i r e k t r i s e n i m o t t a g n i n g s r u m m e t.
D ä r e f t e r f ö r d e s söta och förtjusande presenterna jämte de- mesta går det så till, att man räsonnerar d e u p p t i l l s o f r u m m e n f ö r a t t f å s i n s ä n g p l a t s a n - visad.
ras tillhörande infattning under klubban på klokast i — drömmen.
Men det händer M a r i e b e t r a k t a d e allt m e d stora, r u n d a ö g o n, u t a n konkursauktion.
Det hela väckte stort upp- ju ändå ibland, att en dröm » slår in », och a t t s l ä p p a m o d e r n s h a n d.
H o n k u n d e e j g ö r a r i k -
tigt k l a r t for sig, Men sedan hon maningen af sen bort rulla hvad fått modern kastat sig ned främmande försök sig att hade Och ingen De sig varit här kunnat Slutligen indelade sitt blef i fack Sedan Hon tur hon obunden att infinna packade den lilla att på henne såg det i hyllor, alla d e m i ett i n Det är inte a y &gt; till M a r i e s fasa grå klädning svart kjol vet och föll ned långt att säga ett i så farligt.
Du en tog och med vid ord, satte stora blus, öfver hon s-om var hela hennes » Jag varelse » Alla inte ha den här klädningen, » små flickor, vän!
Här har du blir d u Med snart hopsnördt för t r a p p a n.
var allt elak dröm?
detta blickade, svarta, bli åter syn hviskade och att de sin stod till och innan ej bredvid den brann de svälja hade små tolf små samt på ändå lefva i höra öfver Hon sedan ej då det var nog timme skulle för att söka känna igen och så var och många här och Hur bära stilla, lydiga slafvar, som de små grämelse!
några den dagar sätta marionetter — någon haken men det att större säng i filen ett rader af rummet af hvita Marie.
sofrum från alla bredvid ha och det var tyst Där komma håll och henne ännu obe- fyllde hela snarkade lätt, i sömnen.
M a r i e tyckte, var bäddar Hvad så h e m s k t!
Det att allt b ö r j a d e henne.
i kudden det, som för att om icke hon skulle luft!
försiktigt på hufvudet ljudlöst upp kunde sedan hon skjuta till och smög fönstret.
fä a n d a s bli säga?!
väcka Om litet bra igen.
Utan Hänglås Maries skulle aldrig!
fönstret att hon Modern stodo längre störtade öfver allt!
så och ytterluckorna.
Tankarne någon, Då bröt upp upp hänglås!
fönstren. — Detta en Midt hela hvarje rummet, måste vred Ett skulle så I m e d h v a r sin sin b ä d d i d e t i n n e r s t a då först sängar hon frisk luft, Men tänk, grep efter vaknade.
för att detta?
i djup sömn.
hufvndet kanske Försiktigt anade, ej, dessa De frös, det ej.
bli sig, att Gode små hamrade Hon idé hon hon satt, växte i tin- beherrska- fri • — o c h där stilla benen och stir- medan växte ... henne.
samma dag till det lilla bultade huset sönderrifna » Bevare » Och Gud!
sig och det hårdt och i Bosny.
händer, fladdrande oss Hvad snyftande inte, i all Det skråmor i hår.
Mo- har h ä n d t?
» om moderns mamma, jag kunde världen öfver väl, hals.
Hela du h a r d u k o m m i t h i t, b a r n? » muren, mamma! » i en stenhög!
O c h så s p r a n g j a g.
» snyftade » Skicka Och lugna mig kan hela vägen? » konvulsiviskt.
aldrig dit mera!
M a m m a, jag kan inte! » p å allt henne, » Jag vägen. » sprungit hvad modern upprepar inte, jag hon kan Hvad stilla.
fråga hon till efter, de Innestängda!
mödosamt kunna visste inte uthärda detta, om andra Fångar!
bekämpade aldrig var Hvad då ångest — al- kunde LVII Kragpåse.
Af ljusgrå vaxduk tillklippes 2 ovalformiga bitar, spetsiga i båda ändar samt 2 mellanstycken, hvilka ej böra gå så högt som de ovalformiga, smalare än dessa, samt tvärt af- skurna upptill.
En af de ovalformiga bitarne för- ses med applikation af en rund bit röd flanell, på hvilken med gult silke är fastlanguetterad en figur t. ex. snäcka, stjärna, dubbelböjd krok, monogram eller dylikt, af hvitt kläde eller flanell ..
Den rö- da lappen fastlanguetteras med svart silke på vaxduken och ett uddmönster af svarta snodder sys däromkring.
De fyra bitarne sys tillsammans och kantas öfver sömmar och upptill med röda ylleband; sådana sättes äfven att hänga uti, med tofsar på båda ändar samt en stor tofs nedtill.
inte! » barn! » så föll j a g LVf.
Tvättband.
Härtill ' tages hvit bomullsstra- malj i tvänne 8 cm breda remsor, hvilka förses med smal bård af bomullsgarn och en virkad udd- spets i kanten.
Fodras med något kulört, Rem- sorna läggas på midten i kors öfver hvarandra och hopsys.
De fyra hörnen förses med knyt- band.
Användas att knyta om servietter och handdukshögar i linneskåpet.
timmar; sitta » varar för att trösta o c h blott: inte! » det kring Efter snyftade ögonblick det timmars Coquette sig!
omkring men Hon ett tre Ingen förmås det att klädning kastade hur Marie som hufvud, och röra sig sträckte skulle trasig hoppade h o n ej l ä n g r e oroligt ljud allt, stilla o c h bara — med kunde » Ja! » Nu kortväggen var borrade ned kväfvas.
» Jag åter Hur Genom flickorna något, — » Marie!
började inte lärarinnan.
Lärarinnan och Hon en öppnade.
» Har uppradade krithvita långa men andades dern » Jag en e m e l l e r t i d d e flesta a f d e s s a ena från öfver sväfvande af ansiktet, hon Hvad tugga, af sorg försänkta och flere och på porten Marie » Men fönstret, stolarne borden.
på bli Det rummet.
de skymmande gaf akt på s j ä l f — • många, half bli i n s t ä n g d ljus.
stilla, var elev. » åter halftimme.
framför på aftonen häftigt fick sex.
en en timmar lågo ut så orörlig.
voro märkte tanke annat inte, j a g kan genom sulto kommando upp se stämda, allt ingen bara kunde så det minsann där de brinnande drig, Nu kring nattlampa.
tittade kunde hon och om dörrarne uppslagna, ville steg flickor och Men där hemma.
öfvervakande en stodo lös.
och att på stodo för om hon själf.
ut skulle sinnen stol så för klumpiga henne.
uniformen några sofrum och lek, Hvart Marie omkring klappade sig upprörda som och dess.
Om Men hon dräkt.
skulle resa sannt!
tillräckligt stryka bittert afskyvärda och nog K l o c k a n var alla, som kanske så- lilla kanske fanns vaxduksbetäckta förfärligt det tjocka, stirrade kunde med hjärtan hon henne.
igen, och Marie långa denna att » Sprang! » middag i denna nästan verkligen klädning, rundt Coquette henne steg tänkte Det äta gå henne.
ha min nu Marie var för sig egen hemma skulle små middag.
också gick var brusa i n o m hejdlöst mamma enda Marie eller det skratta gråla.
Hon n u m m e r, spring torndyflar », på lust skola igen » V a r detta hon du klädningar.
att koka l o f till, sannt, säg » Svarta låta hit, får hjärta Men fula komma det ditt glad ned som så hon feberaktigt lärarinnor- präktig och kunnat darrrade men af en långa höjd en hon tänkte med * klappade.
sin ningarne, i sitt öde.
LV. Arbetspass- Af plysch eller siden sys en påse, 25 cm lång o c h 18 cm bred som fodras med tunnt siden eller ljus twills.
På en ruta af stra- malj, så stor mellan motstående hörn som påsens bredd, sys ett trefligt mönster i silke eller kulört glansgarn och fästes i bottnen utanpå påsen, en silkessnodd sys rundt omkring broderiet och i alla fyra hörnen sättas små bolltofsar.
Påsen dragés samman med en silkessnodd.
flickorna.
en Marie var aldrig värkte, sig M a r i e sitta stilla p å sin plats.
förut på finna sade hvila hjärtat oändligt hade m e r än var klädningar, ringde Hur Marie började re- nykomlingarne voro bullersamma men lilla blick beslut- var slutligen.
gräto oroliga, det andra stilla, » blir j u timmar måste Sent vill dana så tre steg föraktade modern Hon andra rade lilla menade yrhätta?
och hvarandra — m a n träng- nästan och häpen prata, och De begynnte hon De des och att att ord.
M a r i e af e n en läpparne med och lektion.
en utan gräla timmes lif- stel, och en kring uppror.
hon I här.
öfver hufvu- väcktes först förbjuden enda Därefter henne för stor ett knuffades » Hvad på alldeles ihop är tyst rundt M a r i e stod så Man var häller morgon är konstig, » hur vackra, bet tyckte, sådan henne täcket t i m m a r, ä n d a tills h o n kastade hon och lilla i stället rynkor axlarne.
men hennes Hon hon sig få e n a n - följande » Hvad na.
spärra in drog grät i » Hvad öppen skall sex leka att säng, sömn.
sig, ej Marie af förvirrade i upp.
talade taga stället. » otäck samt grym ohejdadt, sig omkring med lilla grät så i sin ringning.
att om varit ihop Klockan gäll hon » Ab.!
Och och snyftade och ansiktet.
nan det ha des upp ordnade kröp dan sig med ej Hon fri minsta rum hon Och och h v a r j e fack h a d e och då hon fängelse, henne!
stort stirrade drog gamla Babette och var ett dem i ett det på omkring, några hon sig hennes smålog, ha röra sig!
Det Marie skulle ens haft halsen upp en gjorde sådan brydde tillsade klädningen.
en inte det skref af men som Förestånderskan saker, fack.
sig vid hon rundt nummer.
hennes kände åtminstone Sinnekammaren.
Hon grå&gt;, om omnibus- hon o m d e t ej f u n n i t s så m å n g a van sig betydde.
hört greps flickorna som hon få kasta då andra kunde det, Om afstånd — » d e n lilla Hon ju fanns henne.
gråtit, ögon.
stelt u n d a n.
hon på gatan, af öfvergifvenhet.
och närma het!
detta egentligen sista o m f a m n i n g e u o c h för- och nedåt brännande känsla allt den Iduns julklappsbazar.
(Forts.) L M.
Frimärkstallrik.
En vacker julklapp kan man åstadkomma af begagnade frimärken.
Man skaffar sig en flat porslinstallrik af den storlek man önskar och fastsätter medels gummi, frimär- ken öfver hela tallriken så att den blir helt o c h hållet betäckt.
Man måste alltid börja att sätta fast frimärkena från midten af tallriken.
Innan de fastsättas måste frimärkena naturligtvis vara väl aftagna från papperet hvarpå de sitta och det kan man lätt få bort om man lägger dem en stund i vatten.
De små uddar, hvilka alltid finnas på frimärken måste klippas bort, äfven bör man ej sätta dem för mycket på hvarandra, utan klippa bort så mycket af frimärket, som man ser är be- höfligt för att det ej skall allt för mycket skyla öfver de omkringsittande.
Ju flera frimärken i olika färger man kan få, dess bättre o c h vackrare blir det.
När nu tallriken är fullsatt, stryker man öfver det hela med hvit fernissa två h tre gån- ger, dock måste fernissningen torka väl mellan hvarje gång.