Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Och den mig sändt hafver, är med mig.
Fadren låter mig icke blifva allena; ty jag gör alltid det honom täckt är.
När han detta talade, trodde månge på honom.
Då sade Jesus till de Judar, som trodde på honom: Om I blifven vid min ord, så ären I mine rätte Lärjungar;
Och I skolen förstå sanningen; och sanningen skall göra eder fri.
De svarade honom: Vi äre Abrahams säd, och hafve aldrig någors trälar varit; huru säger då du: I skolen varda fri?
Svarade dem Jesus: Sannerliga, sannerliga säger jag eder, att hvar och en, som syndena gör, han är syndenes träl.
Men trälen blifver icke i huset evinnerliga; sonen blifver evinnerliga.
Om Sonen gör eder fri, så ären I rättsliga fri.
Jag vet, att I ären Abrahams säd: men I faren efter att döda mig; ty mitt tal hafver intet rum i eder.
Jag talar det jag hafver sett när minom Fader; och I gören det I hafven sett när edar fader.
Svarade de, och sade till honom: Abraham är vår fader.
Sade Jesus till dem: Voren I Abrahams barn, då gjorden I Abrahams gerningar.
Nu faren I efter att döda mig, som är den man, den eder hafver sagt sanningena, hvilka jag hört hafver af Gudi; det gjorde icke Abraham.
I gören edars faders gerningar.
Då sade de till honom: Vi äre icke oägta födde; vi hafve en Fader, nämliga Gud.
Jesus sade till dem: Vore Gud edar Fader, så älskaden I ju mig; ty af Gudi är jag utgången och kommen; ty jag är icke heller kommen af mig sjelf; men han hafver mig sändt.
Hvi kännen I icke mitt tal?
Ty I kunnen icke höra mitt tal.
I ären af den fadren djefvulen, och edars faders begär viljen I efterfölja; han hafver varit en mandråpare af begynnelsen, och blef icke ståndandes i sanningene; ty sanningen är icke i honom.
När han talar lögnena, talar han af sitt eget; ty han är lögnaktig, och dess fader.
Men efter det jag säger eder sanningena, tron I mig intet.
Hvilken af eder straffar mig för synd?
Säger jag nu eder sanningena, hvi tron I mig icke?
Den der af Gudi är, han hörer Guds ord; derföre hören I icke, att I icke ären af Gudi.
Då svarade Judarna, och sade till honom: Säge vi icke rätt, att du äst en Samarit, och hafver djefvulen?
Jesus svarade: Jag hafver icke djefvulen; men jag prisar min Fader, och I hafven försmädat mig.
Jag söker icke efter min pris; den är väl till, som derefter söker, och dömer.
Sannerliga, sannerliga säger jag eder: Hvilken som gömmer mitt tal, han skall icke se döden till evig tid.
Då sade Judarna till honom: Nu hafve vi förstått, att du hafver djefvulen.
Abraham är döder, och Propheterna, och du säger: Hvilken som gömmer min ord, han skall icke smaka döden evinnerliga.
Äst du mer än vår fader Abraham, som döder är?
Propheterna äro ock döde; hvem gör du dig sjelfvan?
Jesus svarade: Är det så, att jag prisar mig sjelf, så är min pris intet; min Fader är den som mig prisar, hvilken I sägen vara eder Gud.
Och I kännen honom dock intet; men jag känner honom; och om jag sade att jag icke kände honom, vorde jag en ljugare, lika som I; men jag känner honom, och håller hans tal.
Abraham edar fader fröjdades, att han skulle få se min dag; han såg honom, och vardt glad.
Då sade Judarna till honom: Femtio år hafver du icke ännu, och Abraham hafver du sett!
Jesus sade till dem: Sannerliga, sannerliga säger jag eder: Förr än Abraham var född, är jag.
Då togo de upp stenar, till att kasta honom.
Men Jesus gömde sig undan; och gick ut af templet.
Och gick Jesus framom, och såg en man, som var blind född.
Och hans Lärjungar sporde honom till, och sade: Rabbi, hvilken syndade, denne, eller hans föräldrar; att han skulle födas blind?
Jesus svarade: Hvarken hafver denne syndat, eller hans föräldrar; men på det Guds verk skola uppenbaras på honom.
Jag måste verka hans verk, som mig sändt hafver, medan dagen är; natten kommer, då ingen kan verka.
Så länge jag är i verldene, är jag verldenes Ljus.
Då han detta sagt hade, spottade han på jordena, och gjorde en träck af spotten, och smorde med träcken på dens blindas ögon;
Och sade till honom: Gack bort, och två dig i dammen Siloa (det betyder Sänder).
Han gick, och tvådde sig; och kom igen, och hade sin syn.
Då sade grannarna, och de som honom förr sett hade, att han var en tiggare: Är icke denne den som satt och tiggde?
Somlige sade: Det är han; somlige sade: Han är honom liker.
Men han sjelf sade: Det är jag.
Då sade de till honom: Huru vordo din ögon öppnad?
Svarade han, och sade: Den mannen, som kallas Jesus, gjorde en träck, och smorde min ögon, och sade till mig: Gack till dammen Siloa, och två dig.
Och när jag gick, och tvådde mig, fick jag synen.
Då sade de till honom: Hvar är han?
Sade han: Jag vet det icke.
Då hade de honom, som blind hade varit, till de Phariseer.
Och det var på en Sabbath, när Jesus gjorde träcken, och öppnade hans ögon.
Åter sporde honom ock de Phariseer, huru han hade fått synena.
Han sade till dem: Han lade mig träck på ögonen, och jag tvådde mig, och hafver nu min syn.
Då sade någre af de Phariseer: Denne mannen är icke af Gudi, efter han icke håller Sabbathen.
Somlige sade: Huru kan en syndig menniska göra dessa tecken?
Och en tvedrägt var emellan dem.
Åter sade de till den blinda: Hvad säger du om honom, att han hafver öppnat din ögon?
Då sade han: En Prophet är han.
Men Judarna trodde icke om honom, att han hade varit blind, och hade fått synena, tilldess de kallade föräldrarna, hans som synen hade fått;
Och sporde dem till, och sade: Är denne eder son, den I sägen vara blind född?
Huru ser han nu?
Då svarade dem hans föräldrar, och sade: Vi vete, att denne är vår son, och att han var blind född.
Men huru han nu ser, vete vi icke; eller hvem hans ögon öppnat hafver, vete icke vi; han är åldrig nog, spörjer honom till; tale sjelf för sig.
Detta sade hans föräldrar derföre, att de räddes för Judarna; ty Judarna hade då redo beslutit emellan sig, att hvilken som bekände honom vara Christus, han skulle utkastas af Synagogon.
Fördenskull sade hans föräldrar: Han är åldrig nog, spörjer honom sjelf.
Åter kallade de mannen, som hade varit blind, och sade till honom: Gif Gudi ärona; vi vete, att denne mannen är en syndare.
Svarade han, och sade: Om han är en syndare, vet jag icke; ett vet jag, att jag var blind, och ser nu.
Åter sade de till honom: Hvad gjorde han dig?
Huru öppnade han din ögon?
Han svarade dem: Jag sade det nu eder; hörden I det icke?
Hvi viljen I nu åter höra det?
Viljen I ock varda hans Lärjungar?
Då bannade de honom och sade: Var du hans Lärjunge; vi äre Mose lärjungar.
Vi vete, att Gud hafver talat till Mosen; men hvadan denne är, vete vi icke.
Då svarade den mannen, och sade till dem: Det är ju underligit, att I icke skolen veta hvadan han är; och likväl hafver han öppnat min ögon.
Vi vete, att Gud icke hörer syndare; utan den som är gudfruktig, och följer hans vilja efter, honom hörer han.
Ifrå verldenes begynnelse är icke; hördt, att någor hafver dens ögon öppnat, som hafver varit blind född.
Vore han icke af Gudi, så kunde han intet göra.
De svarade, och sade till honom: Du äst aller födder i synd, och vill lära oss!
Och så drefvo de honom ut.
Och fick Jesus höra, att de honom utdrifvit hade; och när han fann honom, sade han till honom: Tror du på Guds Son?
Han svarade, och sade: Herre, ho är han, att jag må tro på honom?
Och Jesus sade till honom: Du hafver sett honom, och det är den som talar med dig.
Då sade han: Herre, jag tror; och han tillbad honom.
Och Jesus sade: Till en dom är jag kommen i denna verldena; att de, som icke se, skola varda seende, och de, som se, skola varda blinde.
Och någre af de Phariseer, som voro med honom, hörde detta, och sade till honom: Månne vi ock vara blinde?
Sade Jesus till dem: Voren I blinde, då haden I icke synd; men nu sägen I: Vi se; derföre blifver edor synd.
Sannerliga, sannerliga säger jag eder: Hvilken icke går in genom dörrena i fårahuset, utan stiger annorstäds in, han är en tjuf, och en röfvare.
Men hvilken som går in genom dörrena, han är herden till fåren.
För honom låter dörravården upp, och fåren höra hans röst; och sin egen får kallar han vid namn, och leder dem ut.
Och när han hafver släppt sin egen får ut, går han för dem, och fåren följa honom efter; ty de känna hans röst.
Men den främmande följa de icke, utan fly ifrå honom; ty de känna icke deras röst, som främmande äro.
Denna liknelsen sade Jesus till dem; men de förstodo icke hvad det var, som han sade dem.
Åter sade Jesus till dem: Sannerliga, sannerliga säger jag eder: Jag är dörren för fåren.
Alle de som för mig komne äro, de äro tjufvar och röfvare; men fåren hörde dem intet.
Jag är dörren; hvilken som ingår igenom mig, han skall blifva salig; och skall ingå och utgå, och finna bet.
Tjufven kommer icke, utan till att stjäla, slagta och förgöra; jag är kommen, på det de skola hafva lif, och öfvernog hafva.
Jag är den gode herden; den gode herden låter sitt lif för fåren.
Men den som lejder är, och icke är herden, hvilkom fåren icke tillhöra, ser ulfven komma, och öfvergifver fåren, och flyr; och ulfven bortrycker och förskingrar fåren.
Men den lejde flyr; ty han är lejd, och värdar intet om fåren.
Jag är den gode herden, och känner min får, och min känna mig;
Såsom Fadren känner mig; och jag känner Fadren; och jag låter mitt lif för fåren.
Jag hafver ock annor får, som icke äro af detta fårahuset; dem måste jag ock draga härtill, och de skola höra min röst; och det skall varda ett fårahus och en herde.
Fördenskull älskar Fadren mig, att jag låter mitt lif, på det jag skall åter tagat igen.
Ingen tager det af mig; men jag låter det af mig sjelf; jag hafver magt att låta det, och jag hafver magt taga det igen.
Detta budet fick jag af minom Fader.
Då vardt åter en tvedrägt ibland Judarna, för detta talets skull.
Månge af dem sade: Han hafver djefvulen, och är ursinnig; hvi hören I honom?
Somlige sade: Sådana ord äro icke dens mans, som djefvulen hafver; icke kan djefvulen öppna de blindas ögon.
Så vardt då i Jerusalem kyrkomessa; och det var vinter.
Och Jesus gick i templena, i Salomos förhus.
Då kringhvärfde Judarna honom, och sade till honom: Huru länge förhalar du med oss?
Säg oss fri, om du äst Christus.
Jesus svarade dem: Jag hafver sagt eder det, och I tron det icke; gerningarna, som jag gör i mins Faders Namn, de bära vittne om mig.
Men I tron det icke; ty I ären icke af min får, såsom jag sade eder.
Min får höra mina röst, och jag känner dem, och de följa mig;
Och jag gifver dem evinnerligit lif, och de skola icke förgås evinnerliga; ingen skall heller rycka dem utu mine hand.
Min Fader, som mig dem gifvit hafver, är store än alle; och ingen kan rycka dem utaf mins Faders hand.
Jag och Fadren ärom ett.
Då togo åter Judarna stenar, till att stena honom.
Jesus svarade dem: Jag hafver många goda gerningar bevist eder af minom Fader; för hvilka af dem stenen I mig?
Judarna svarade honom, och sade: För god gernings skull stene vi dig icke, utan för hädelsens skull; och att du, som äst en menniska, gör dig sjelf till Gud.
Jesus svarade dem: Är icke skrifvet i edor lag: Jag sade, I ären gudar?
Hafver han nu kallat dem gudar, till hvilka Guds ord skedde; och Skriften kan icke varda omintet;
Och I sägen dock till honom, som Fadren helgat hafver, och sändt i verldena: Du häder Gud; derföre, att jag säger: Jag är Guds Son?
Gör jag icke mins Faders gerningar, så tror mig intet.
Men gör jag dem, tror då gerningomen, om I icke viljen tro mig; på det I skolen förstå, och tro, att Fadren är i mig, och jag i honom.
Åter foro de efter att gripa honom; och han gick utu deras händer.
Och drog åter bort på hinsidon Jordan, till det rummet der Johannes hade först döpt; och blef der.
Och månge kommo till honom, och sade: Johannes gjorde intet tecken; men allt det Johannes om denna sagt hafver, är sant.
Och trodde månge der på honom,
Och låg en man krank, benämnd Lazarus, af Bethanien, af Marie och hennes systers Marthe by.
Och var Maria den som smorde Herran med smörjelse, och torkade hans fötter med sitt hår; hvilkens broder, Lazarus, låg sjuk.
Så sände hans syster till honom, och sade: Herre, si, den du kär hafver, ligger sjuk.
När Jesus det hörde, sade han: Denne sjukdomen är icke till döds, utan till Guds äro; att Guds Son skall deraf ärad varda.
Och hade Jesus Martham, och hennes syster, och Lazarum kär.
När han då hörde, att han var sjuk, blef han der i samma rummet två dagar.
Derefter sade han till Lärjungarna: Låt oss åter gå in i Judeen.
Lärjungarna sade till honom: Rabbi, nu ville Judarna stena dig; och åter går du dit?
Jesus svarade: Äro icke tolf timmar om dagen?
Hvilken som vandrar om dagen, han stöter sig icke; ty han ser denna verldenes ljus.
Men den som vandrar om nattena, han stöter sig; ty ljuset är icke i honom.
Detta talade han; och sedan sade han till dem: Lazarus, vår vän, sofver; men jag går att uppväcka honom af sömnen.
Då sade hans Lärjungar: Herre, sofver han, så varder det bättre med honom.
Men Jesus talade om hans död; och de mente, att han hade talat om lekamlig sömn.
Så sade då Jesus uppenbarliga: Lazarus är död.
Och jag gläds för edra skull, att jag icke var der, på det I tro skolen; men låter oss gå till honom.
Då sade Thomas, som kallas Tvilling, till Lärjungarna: Låt ock oss gå, att vi må dö med honom.
Då kom Jesus, och fann honom redo hafva legat fyra dygn i grafvene.
Och var Bethanien icke långt ifrå Jerusalem, vid femton stadier vägs.
Och månge af Judarna voro komne till Martha och Maria, att de skulle hugsvala dem öfver deras broder.
När Martha hörde att Jesus kom, lopp hon emot honom; men Maria satt hemma.
Då sade Martha till Jesum: Herre, hade du varit här, hade min broder icke blifvit död.
Men jag vet ännu, att allt det du bedes af Gudi, det varder Gud gifvandes dig.
Sade Jesus till henne: Din broder skall stå upp igen.
Sade Martha till honom: Jag vet, att han skall uppstå i uppståndelsen, på yttersta dagen.
Sade Jesus till henne: Jag är uppståndelsen och lifvet; hvilken som tror på mig, han skall lefva, om han än död blefve;
Och hvar och en som lefver, och tror på mig, han skall icke dö evinnerliga; tror du det?
Sade hon till honom: Ja, Herre, jag tror, att du äst Christus, Guds Son, som komma skulle i verldena.
Och när hon detta hade sagt, gick hon bort, och kallade Maria, sina syster, lönliga, och sade: Mästaren är kommen, och kallar dig.
När hon det hörde, stod hon straxt upp, och kom till honom.
Ty Jesus var icke än då kommen in i byn; utan var på samma rum, der Martha hade kommit emot honom.
Då nu Judarna, som med henne voro i huset, och hugsvalade henne, sågo Maria, att hon stod hasteliga upp och gick ut, följde de henne, och sade: Hon går till grafvena, att hon skall gråta der.
Då Maria kom dit som Jesus var, och såg honom, föll hon till hans fötter, och sade till honom: Herre, hade du varit här, vore min broder icke död.
När Jesus såg henne gråta, och Judarna, som voro komne med henne, ock gråta, förbittrade han sig i Andanom, och bedröfvades i sig sjelf;
Och sade: Hvar laden I honom?
Sade de till honom: Herre, kom och se.
Och Jesus gret.
Då sade Judarna: Si, huru kär hade han honom!
Men somlige af dem sade: Kunde icke han, som öppnade dens blindas ögon, hafva så gjort, att denne icke blifvit död?
Då förbittrades åter Jesus i sig sjelf, och kom till grafvena.
Och det var en kula; och en sten lagd deruppå.
Sade Jesus: Tager bort stenen.
Sade till honom Martha, hans syster som död var: Herre, han luktar redo; ty han hafver varit död i fyra dygn.
Jesus sade till henne: Sade jag icke dig, att, om du trodde, skulle du få se Guds härlighet?
Då togo de stenen bort af rummet, der den döde lagder var.
Och Jesus hof upp sin ögon, och sade: Fader, jag tackar dig, att du hafver hört mig.
Dock vet jag, att du hörer mig alltid; men för folkets skull, som här omkring står, säger jag det, på det de tro skola, att du mig sändt hafver.
Och då han det sagt hade, ropade han med höga röst: Lazare, kom ut.
Och han, som död var, kom ut, bunden om händer och fötter med svepekläde; och hans ansigte var förtäckt med en svetteduk.
Jesus sade till dem: Löser honom, och låter honom gå.
Då trodde månge af Judarna på honom, som komne voro till Maria, och sågo det Jesus gjorde.
Men somlige gingo bort till de Phariseer, och sade dem hvad Jesus hade gjort.
Då församlade de öfverste Presterna och Phariseerna ett Råd, och sade: Hvad göre vi?
Ty denne mannen gör mång tecken.
Låte vi honom så blifva, då tro alle på honom; och de Romare komma, och taga bort vårt land och folk.
Men en af dem, vid namn Caiphas, som var öfverste Prest på det året, sade till dem: I veten intet;
Ej heller besinnen I, att oss är bättre att en man dör för folket, än att allt folket skulle förgås.
Det sade han icke af sig sjelf; men efter han var öfverste Prest om det året, propheterade han; ty Jesus skulle dö för folket;
Och ej allenast för folket, utan att han församla skulle Guds barn, som förströdde voro.
Ifrå den dagen rådslogo de emellan sig, att de skulle döda honom.
Så vandrade nu icke Jesus mer uppenbarliga ibland Judarna; utan gick dädan i den landsändan vid öknen, i en stad som heter Ephrem; och vistades der med sina Lärjungar.
Och instundade då Judarnas Påska; och månge gingo utaf landet upp till Jerusalem, för Påska, att de skulle rena sig.
Då sökte de efter Jesum, och talades vid emellan sig, ståndande i templet: Hvad synes eder, att han är icke kommen till högtidsdagen?
Och hade öfverste Presterna och de Phariseer budit på, att hvilken som visste hvar han vore, skulle han det kungöra, att de måtte gripa honom.
Sex dagar för Påska kom Jesus till Bethanien, der Lazarus hade varit död, den han uppväckte ifrå de döda.
Der gjorde de honom en nattvard; och Martha tjente, men Lazarus var en af dem som med honom vid bord såto.
Då tog Maria ett pund smörjelse, af kosteligit oförfalskadt nardus, och smorde Jesu fötter, och torkade hans fötter med sitt hår; och huset uppfylldes med lukt af smörjelsen.
Då sade en af hans Lärjungar, Judas Simons Ischarioth, som honom förråda skulle:
Hvi vardt icke denna smörjelsen såld för trehundrade penningar, och gifvet fattigom?
Det sade han, icke att honom vårdade något om de fattiga; utan förty han var en tjuf, och hade pungen, och bar det gifvet vardt.
Då sade Jesus: Låt henne blifva; hon hafver det bevarat till mins begrafvelses dag,
Ty I hafven alltid fattiga när eder; men mig hafven I icke alltid.
Så förnam mycket folk af Judarna, att han var der; och kommo dit, icke allenast för Jesu skull, utan ock att de skulle se Lazarum, den han uppväckt hade ifrå de döda.
Då rådslogo de öfverste Presterna, att de ock skulle dräpa Lazarum;
Ty månge af Judarna gingo bort för hans skull, och trodde på Jesum.
Dagen derefter, när folket, som då mycket kommet var till högtidsdagen, hörde att Jesus kom till Jerusalem;
Togo de palmqvistar, och gingo ut emot honom, och ropade: Hosianna!
Välsignad han, som kommer i Herrans Namn, Israels Konung.
Och fick Jesus ena åsninno, och satte sig deruppå; såsom skrifvet är:
Räds icke, du dotter Zion; si, din Konung kommer, sittandes på en åsninnos fåla.
Detta förstodo hans Lärjungar icke med det första; utan då Jesus var förklarad, kommo de ihåg, att detta var skrifvet om honom, och att de hade detta gjort honom.
Vittnade ock folket om honom, som med honom varit hade, när han kallade Lazarum utaf grafvene, och väckte honom upp ifrå de döda.
Fördenskull kom ock folket emot honom, att de hörde, han hade gjort det tecknet.
Då sade Phariseerna emellan sig: I sen, att I intet kunnen skaffa; si, hela verlden löper efter honom.
Voro ock någre Greker, af dem som uppfarne voro, att tillbedja i högtidene;
De gingo till Philippum, som var af Bethsaida i Galileen, och bådo honom, sägande: Herre, vi vilje se Jesum.
Philippus kom, och sade det för Andreas; Andreas och Philippus sade det åter till Jesum.
Jesus svarade dem, sägandes: Tiden är kommen, att menniskones Son skall varda förklarad.
Sannerliga, sannerliga säger jag eder: Utan hvetekornet, som faller i jordena, varder dödt, så blifver det allena; men varder det dödt, så bär det mycken frukt.
Hvilken som älskar sitt lif, han skall mista det; och hvilken som hatar sitt lif i denna verldene, han skall behålla det till evinnerligit lif.
Den mig tjenar, han följe mig; och hvar jag är, der skall ock min tjenare vara.
Hvilken mig tjenar, honom skall min Fader ära.
Nu är min själ bedröfvad; och hvad skall jag säga?
Fader, hjelp mig utu denna stundene.
Dock är jag fördenskull kommen till denna stundena.
Fader, förklara ditt Namn.
Då kom en röst af himmelen, och sade: Jag hafver det förklarat, och skall ännu förklarat.
Folket, som stod och hörde det, sade: Det var en tordön.
Somlige sade: En Ängel talade med honom.
Svarade Jesus, och sade: Denna rösten kom icke för mina skull, utan för edra skull.
Nu går domen öfver denna verldena; nu skall denna verldenes Förste utkastas.
Och om jag varder upphöjd ifrå jordene, skall jag draga alla till mig.
Men det sade han, till att beteckna med hvad död han dö skulle.
Svarade honom folket: Vi hafva hört af lagen, att Christus blifver evinnerliga; huru säger då du, menniskones Son måste upphöjas?
Ho är denne menniskones Son?
Då sade Jesus till dem: Än är Ljuset med eder till en kort tid; vandrer medan I hafven Ljuset, att mörkret begriper eder icke.
Hvilken som vandrar i mörkret, han vet icke hvart han går.
Medan I hafven Ljuset, tror på Ljuset, att I mågen blifva Ljusens barn.
Detta sade Jesus; och gick bort, och dolde sig för dem.
Och ändock han gjorde så mång tecken för dem, likväl trodde de intet på honom;
Att det talet skulle fullkomnas, som Esaias Propheten sagt hade: Herre, ho tror vår predikan; och hvem är Herrans arm uppenbarad?
Derföre kunde de icke tro; ty Esaias hafver åter sagt:
Han hafver förblindat deras ögon, och förhärdat deras hjerta; att de icke skola se med ögonen, och icke förstå med hjertat, och omvända sig, att jag måtte hela dem.
Detta sade Esaias, när han såg hans härlighet, och talade om honom.
Dock likväl trodde ock månge af de öfversta på honom; men de bekände det icke, för de Phariseers skull, att de icke skulle utkastas af Synagogon.
Ty de höllo mer af menniskors pris, än af Guds pris.
Då ropade Jesus, och sade: Den som tror på mig, han tror icke på mig, utan på honom som mig sändt hafver.
Och den mig ser, han ser honom som mig sändt hafver.
Jag är kommen i verldena för ett Ljus, att hvar och en, som tror på mig, skall icke blifva i mörkret.
Och hvilken som hörer min ord, och icke tror, icke dömer jag honom; ty jag är icke kommen till att döma verldena; utan att jag skall frälsa verldena.
Hvilken mig föraktar, och tager icke min ord, han hafver den honom döma skall; det talet, jag talat hafver, skall döma honom på yttersta dagen.
Ty jag hafver icke talat af mig sjelf; utan Fadren, som mig sändt hafver, han hafver budit mig hvad jag skall säga, och hvad jag skall tala.
Och jag vet, att hans bud är evinnerligit lif; derföre, hvad jag talar, det talar jag såsom Fadren hafver sagt mig.
För Påskahögtiden, efter Jesus visste att hans tid var kommen, att han gå skulle af denna verldene till Fadren, såsom han hade älskat sina, som voro i verldene, så älskade han dem uti ändan;
Och då Nattvarden var gjord, och djefvulen hade redo ingifvit Jude Simons Ischarioth i hjertat, att han skulle förråda honom; Visste ock Jesus, att Fadren hade allt gifvit honom i händer, och att han var utgången af Gudi, och gick till Gud; Stod han upp af Nattvarden, och lade af kläden; och tog ett linnet kläde, och band om sig.
Sedan lät han vatten i ett bäcken, och begynte två Lärjungarnas fötter, och torkade med det linna klädet, som han var ombunden med.
Så kom han då till Simon Petrus.
Och han sade till honom: Herre, skulle du två mina fötter?
Jesus svarade, och sade till honom: Det jag gör, vetst du icke nu; härefter skall du det få veta.
Petrus sade till honom: Aldrig skall du två mina fötter.
Jesus svarade honom: Om jag icke tvår dig, då hafver du ingen del med mig.
Då sade till honom Simon Petrus: Herre, icke allenast mina fötter, utan ock händer och hufvud.
Jesus sade till honom: Den som tvagen är, honom görs icke behof, utan att två fötterna; men han är all ren; och I ären rene, dock icke alle.
Ty han visste ho den var, som honom förråda skulle; derföre sade han: I ären icke rene alle.
Sedan han då hade tvagit deras fötter, och tagit sin kläder på sig igen, och satt sig, sade han åter till dem: Veten I hvad jag eder gjort hafver?
I kallen mig Mästare och Herre; och I sägen rätt; ty jag är ock så.
Hafver nu jag, som är eder Herre och Mästare, tvagit edra fötter, så skolen I ock inbördes två hvarannars fötter.