Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
I denna kalla, hemska natt skulle hon resa bort med en främmande man; — hvarthän visste hon icke.
Hon förstod blott, att i detta ögonblick gällde det att icke längre vackla, men att handla hastigt ocn själfständigt.
Hon såg sig om i det lilla rum, där hon hade bott i så många år, och det hade aldrig förr förefallit henne så kärt.
Det var som ett lefvande väsen hon skulle skiljas från.
Hon gick in i Cordelias rum bredvid hennes.
Där låg systerns förkläde kastadt på en stol, hennes bönbok på bordet vid sängen.
Tony öppnade psalmboken, o c h hennes ögon föllo på följande vers: Hvad nog mången utan skäl gunå ' s gör vid lifvet — stackars dumma gås!
Hvad en sådan vriden säkert tror att tiden gått utur — till hans fördärf förstås.
Hvarmed bister vinter klär vår jord.
Hvad då kommer häftig, kall från nord.
Plagg som då kan värna, och hvad du då gärna sköter om att i en hast få gjord.
Hvad ju Amor ganska många har, och hvad riktning mången sådan tar.
Dödens.vapen gamla.
Hvart det föll, som ramla '.
Hvad förhäckladt jämt och ständigt var.
En förkastlig afart utaf skämt.
Tilltalsord, som borde brukas jämt.
Hvad man borde svära endast vid sin ära.
Hvad man kallar Nalles bo, bestämdt.
R ä 11 e ls e.
Genom ett missförstånd vid uppgiften om Elsa Borgs hem vid Hvita bergen har ett fel insmugit sig i biografien i förra numret, som härmed rättas.
Barnhemmens antal är tillika med bibelkvinno- hemmet och skyddshemmet sju, hvartill nu senast kommer äfven ett missionshem.
Således äro barn- hemmen endast fem.
E n dubbelstjärna; af II.
(med 2 porträtt.)
— Melan- koli; af Edv.
— Studiet af främmande s p r å k; af Pussic. — Försvar för finsmakeriet; af Efraim Rosenius.
— Pärlor; skiss för Idun af Sopltie Linge.
— Marie A n t o i - nette; 1793 — 16 oktober — 1893.
Poem af Charlotte Lindholm.
— Friherrinnan R i p p e s reseberättelse.
— En svensk o s e d; nägra ekonomiska funderingar af Ellen Berg- ström.
(Forts.) — U r notisboken.
Hofböktr.
Fredagen den 2 september 1898.
N:r 35 (558).
Prenumerationspris pr år: Idun ensam _.
....... kr.
» Bamgarderoben &gt; 5: 5: 3: 3: Redaktör och utgifvare: Byrå: Klara södra kyrkog.
FRITHIOF — — — — Allm.
Utgifhlngstld: h v a r j e fredag.
AnnonsprPs: 35 öre pr nonpareillerad.
För » Platssökande » o. » Lediga platser » 25 öre för hvarje påfcörjadt tiotal stafv.
Lösnumraerpris 15 öre (lösn:r endast för kompletteringar.)
ViIheImina, d r o t t n i n g af Då vi här reproducera fullbordad porträttmålarinna, jämte meddela en biografi öfver denna unga som, redan dyrkad garna krönt suverän, folk sa panna — ut.
u p p v ä x t e d e n lilla vid h o n ej alltid l y c k a d e s invånarna det har en prinsessan annan hade sin höga än roa sig m e d, t y ej enda prins, prinsessa af ej blef vi vilja dröja, blick torde vi behöfva landet.
enda Oranien Hon måste och man högeligen förskräckt, hon en vacker dag, då efter hafva lyckats undandraga sig sin guvernants vaksam- samhet, endast instinkt, s o m d r o g h e n n e till andra o m d e n serie af sorger en huset återstod hufvudsak- för- Hon leka utan kamrater, förflutna.
Knappast var ensam.
ännu d e t är e t t lif, flyktig mörk ader- en blomma, som således af Dessutom ' mycket m o d e r att i diade- döende lejonet, stilla.
des- blott kastande en erinra döden, att är det krafter kämpade mot den smygande besittningar, ligen vid nuet på dödliga m e d sina herkuliska ingen ingen historia: Det gamle tviflan n e j, t y detta slår den och majestät börjar, medan utbrott juveler som Och hvars öfver hennes jungfruliga tonåriga sjukdom.
Hennes af sin ost- dyrbara met i där- glad.
da- Nederländernas västindiska att ingalunda behärskades och i regera oberäknadt afsikt barndom var lidelsefullt, m e n af under- såtar, vår tidigaste henne sidan skall fem ingalunda älskade ett millioner öfver det fader af under glänsande högtidligheter, i är Prinsessans blifvit af T h é r é s e S c b w a r z e, H o l l a n d s r y k t b a r a s t e n u lef- vande glädjedrucket den kröningsbild, som nyligen Nederländerna.
barn, lydande hakade den sig fast v i d g a l l e r p o r t e n till d e n k u n g - liga parken, medan h o n af Nederländerna måst genomgå, alla k r a f t e r innan det f ö r b i g å e n d e p o j k a r: » K o m hit, att se nationens upp i liten III en förunnades K o n u n g Vilhelm f ö r l o r a d e efter sina tre hvarandra söner, prinsarne Mo- Vilhelm och spira och Alexander, skulle, då h a n r e d a n be- fann hafva sig på grafvens sett slockna, gossar! » späd och ömtålig flicka.
ritz, dem hopp sin brädd, dynasti ut- o m ej f ö r s y n e n bevil- r o p a d e till n å g r a Dittills fjättrad hjärtat nästan vid af hon dag, s i n fars d ö d v o r - genom den drottning, len af hon året trots nödgades sin foga plågade henne.
hårda tades s o m en obeskriflig lycka, hon, med ehuru ä n n u intet nen, måste att garanterade, d e n lilla v e r k l i g e n e n d a g skulle k u n n a föra spiran.
tal af brast en sin en Haag, späda ålder lagar.
En eti- Detta gång då docka gammal de- där s i g efter åhöra hennes vacker för större till hvars betrak- i förflyttades kettens födelse Loo, Guelderns skogar, j a t hans å l d e r d o m detta barn, blotta oafbrutet slottet i fam- ett långt minister, tålamod, och
IDUN 274 O, säg ej » främmad sorg »!
För ingen sorg du främmad står!
Och tala ej om någon annans sorg och hjärtesår; 1898 En annan är du själf och om det honom illa går, Så faller också du; du icke längre upprätt står!
Marie, von h o n s a d e, i h o p p att få g u b b e n att r y m m a fältet: » M i n d o c k a har mässlingen, m o n - sieur! » Drottningen-regentinnan, en kvinna m e d ö f v e r l ä g s n a s j ä l s g å f v o r, h a r f ö r s t å t t att p å ett u t m ä r k t sätt d a n a sin dotters karaktär, jämte det hon m e d rörande omsorg vårdat hennes ofta s v i k t a n d e krafter.
Hennes m ö d a har blifvit rikligen b e l ö n a d: den unga furstinnan å t n j u t e r n u m e r a e n förträfflig h ä l s a, o c h h e n n e s u p p f o s t r a n är e n a f d e mest fulländade.
D e t a t t e n t a t, f ö r h v i l k e t p r e s i d e n t e n Car- not föll offer, g j o r d e ett så d j u p t i n t r y c k p å p r i n s e s s a n V i l h e l m i n a, att b l o t t a o r d e t a n a r k i s t ä n n u l ä n g e d ä r e f t e r k o m h e n n e att darra.
M e n d e n n a fruktan existerar icke längre: barnet har försvunnit, o c h d e n u n g a flickan v e t s i g s å ä l s k a d, att i n g e n s k u l l e d j ä r f v a s att m o t h e n n e l y f t a s i n h a n d.
E n h o l l ä n d a r e är a l l t i d o r a n i e r.
M e r ä n n å g o n ringaktade Vilhelm III vördnadsbetygelser, och h a n b e s v a r a d e ofta k n a p p a s t m e d en likgiltig gest sina undersåtars entusiastiska hyllningsrop.
M e n de ropade blott dess h ö g r e: v a r h a n i c k e e n ä t t l i n g af » f o l k e t s fader », d e n o r d k n a p p e Vilhelm af Oranien?
H a n b e h ö f d e o c k s å e n d a s t l ä m n a sitt p a l a t s för att h ä l s a s m e d j u b e l.
M a n tröttnade i c k e a t t s e h o n o m; f ö r ett s m å l e e n d e a f h o n o m skulle m a n m e d glädje gått i d ö d e n, o c h o m d e t t a s m å l e e n d e d r ö j d e eller ute- blef, o n d g j o r d e s m a n ej däröfver.
Ä l s k a d e m a n h o n o m e j m e d d e n n a k ä r l e k, s o m tror, som h o p p a s, s o m förlåter allt?
Ja, m a n ä l s k a d e k o n u n g V i l h e l m a f u p p - r i k t i g t hjärta, m e n d e n n a k ä r l e k v a r e t t intet m o t d e n d y r k a n m a n ägnar hans dot- ter.
H o l l ä n d a r n e äro icke allenast trogna s i n a ä r o f u l l a t r a d i t i o n e r, d e ä r o f r a m f ö r allt chevalereska.
B e h ö f v a vi då säga, h v a d hon är f ö r d e m, d e n n a d r o t t n i n g, p r y d d med d e n t r e d u b b l a glorian af sin u n g d o m, sitt k ö n o c h s i n i s o l e r i n g?
L i k t E l s a af Brabant intager h o n ensam tronen, utan en e n d a b e s l ä k t a d furste v i d s i n s i d a; m e n alla h e n n e s u n d e r s å t a r, ä n d a n e d till d e n r i n g a s t e af l a n d e t s s ö n e r, ä r o f ä r d i g a att v i g a s i g till h e n n e s f ö r s v a r a r e, h e n n e s rid- dare.
M e d ö r e efter ö r e h a f v a d e f a t t i g a b i d r a g i t till g å f v a n a f h e n n e s k r ö n i n g s v a g n, och det finnes bland d e m icke en enda, s o m e j f r ö j d a r s i g ö f v e r att h a f ö r s a k a t e n s m u l a för h e n n e s skull.
Så ter sig n u e t för d e n n a skogarnas b l o n d a d o t t e r.
H e n n e s f r a m t i d k ä n n e r en- d a s t G u d.
V i b e d j a, att d e n a l l t i d m å b l i ljus.
M e n o m h o n o c k s å b e s t o r m a s af smärtan, skall h o n aldrig blifva riktigt olycklig.
Har hon icke redan i vaggan fått d e n s ä l l s y n t a s t e, d e n h ä r l i g a s t e a f alla gåfvor — d e n att vara ä l s k a d?
O c h är i c k e d e n n a e n s k a t t, s o m t r ö s t a r ö f v e r allt a n n a t här i v ä r l d e n?
Louise Stratenus.
I .y eldigt sluppen från kvalm och gator gråa, Fri från vimlet, andas får jag den blåa, Landtliga luft.
Sepienibeiiunden fager Mig med tusen brokiga slingor drager.
Blott som slmnhetsflåckar hösttecknen stråla,.
Guldstänk fint på björkarnas blad sig måla.
Här och hcar med purpurlöf prålar lönnen Och i bjärta klasar skrudad står ' rönnen.
Friskt är gräset, fast re ' n vid vägens bukter Slånbärsbusken lyser med daggblå frukter, Fast i viken vassen står brun af vippor Och på åkern hafren bundits i knippor: Stundom branten reser konturer djärfva, Fläckvis täckta af lafvens hvitgrå härfva.
Midt i barrskog dungar stå löfträdsljusa, Och bland alar bäckar sig sakta krusa.
Ofta höres koltrastens vemodsfulla, Ljufva sång, hoars toner som pärlor rulla.
Tydligt, klart man hackspettens id förnimmer.
Då han näbben piröfvar på mossigt timmer.
Här har konstnärn vyerna rttkt beställda: Väldiga grenar, käckt af vinden fällda.
Hag-idyll, där herden sin boskap drifver.
Grupper, ljuseffekter och perspektiver.
Fast dryader icke bland löfven blicka Skymtas ofta likvisst en skärhylt flicka.
Som med lingon spånkorgen ifrigt fyller.
Solen askblonda håret rikt förgyller.
Stundom springer fattig manspilt på renen, Sommarns sol bronserat de trinda benen.
Kneippare säkert, blott i brist på strumpor Och måleriskt präktig, trots sina lumpor.
Har du tröttnat vid dagens allehanda Bråda bestyr, har tidens falska anda Sinnet tjust med ljugande godtköpsglitter, Men i grunden lemnat dig tom och bitter — Skudda, om möjligt, af dig hvardagsdammet.
Friskblå luft från själen kan skölja slammet.
Frigjoi ' d håg låt vildseanlik sträcka vingen.
Mödans vinst blir vidgad syn öfver tingen.
Anna Vår En studie Knutson.
af Karin Hallgren.
Så s o m d e n g o d e h e r d e n u p p l y f t e r l a m - met u r s n å r e n o c h v i d sitt h j ä r t a b ä r d e t till h e m m e t, s å v i l l o c k taflans t y s t a åskå- d a r i n n a u p p l y f t a s i n ä l s k a d e u r all s y n d e n s l å g a f r ö j d o c h f ö r a h o n o m till d e t h e m h a n f ö r l o r a t, till r e n h e t e n s s k ö n h e t o c h l y c k a.
Hon ser i sitt e g e t h j ä r t a s k ä r l e k till e n f a l l e n m a n e n r e f l e x af d e n b i l d taflan f r a m - ställer.
H o n k ä n n e r, att i h e n n e s v ä s e n svallar en ström af sorg o c h kärlek, s o m är e t t u t f l ö d e a f d e t g u d o m l i g a frälsare- h j ä r t a t s k ä r l e k till s y n d a r e, o c h s o m f ö r e n a r h e n n e p å ett o u t s ä g l i g t s ä t t m e d s y n d a r n e s h e l i g e v ä n o c h g e r h e n n e e n d j u p a r e in- blick i hans hjärta än den, s o m kan be- skäras de k v i n n o r, s o m älska en af de nittio- nio rättfärdiga.
H o n sörjer ej m e r öfver l o t t e n att v a r a f ö d d till att ä l s k a d e t e n d a förlorade fåret b l a n d d e h u n d r a.
H o n tager m e d f r ö j d s i n k ä r l e k s t ö r n e k r o n a.
H o n ta- ger d e n s o m e n i n v i g n i n g till ett h e r d e k a l l.
H o n tager d e n s o m ett O f v e r h e r d e n s order- b r e f till h e n n e, att h o n s k a l l u p p s ö k a o c h å t e r f ö r a d e n f ö r l o r a d e, s o m är h e n n e s äl- Ebner-Eschenbach.
skade.
H o n t a g e r d e n s o m e n k a l l e l s e att g å m e d K r i s t u s i n i h a n s a r b e t e s allraheli- g a s t e; s o m är h a n s h j ä r t a s h ö g s t a f r ö j d, s o m är d e f ö r l o r a d e s å t e r u p p r ä t t e l s e.
» Gläds med mig! » s t å r d e t u n d e r taflan.
Så talar h a n s m i l d a r ö s t till h a n s s v i k t a n d e tjäna- rinna i den tysta k a m m a r e n.
Så talar h a n till sin t j ä n a r i n n a p å j o r d e n, till k v i n n a n, s o m h a n i sin kärlek danat o c h m e d h e n n e s k ä r l e k u t r u s t a t till m a n n e n s h j ä l p.
H o n klagar ej mer, d e n b e d j a n d e kristin- nan.
H o n afundas ej mer de kvinnor, s o m i s t o l t h e t o c h tillit få b l i c k a u p p till s i n ä l s k a d e o c h finna s t ö d a f rättfärdighets kunskap o c h helig vilja hos h o n o m.
I denna stund fröjdas hon öfver delaktigheten i Kri- sti k ä r l e k s l i d a n d e.
I d e n n a stund delar hon m e d h o n o m h a n s tron, h o n intager sin plats i d e n frälsande kärlekens regering öfver jorden, h o n hvilar ut i obeskriflig ro h ö g t ö f v e r all d e n s m ä r t a, s o m v a r i t b l a n d a d m e d bitterhetens synd, h o n hvilar v i d Jesu hjärta o c h g e n o m s t r ö m m a s af d e s s k v a l f r i a k ä r l e k, af d e n a l l s e e n d e s f o s t r a r e t å l a m o d i a l l s m ä k - tig kärleks segervisshet.
Evighetens h o p p o m alltings återställelse uppfyller h e n n e m e d sin kraft o c h r o.
Och t a f l a n f o r t s a t t e sitt t y s t a, m ä k t i g a s p r å k till d e n e n s a m m a å s k å d a r i n n a n, s o m läste m e d e n älskande k v i n n a s u p p l å t n a ö g o n o c h s o m i sitt e g e t h j ä r t a s k ä r l e k till e n f ö r n e d r a d m a n s å g e n k l a r s p e g e l b i l d af d e n g u d a k ä r l e k taflan p r i s a d e.
Hon s å g i sitt e g e t h j ä r t a o c h i taflans b i l d s p r å k K r i s t i k ä r l e k till h v a r j e m ä n n i s k a.
H a n, d e n o ä n d l i g e, f ö r m å r att g i f v a åt h v a r och e n i s i n s k a p a d e m ä n s k l i g h e t e n kär- lek, så s t a r k s o m d e n, h v i l k e n e n m ä n n i - ska förmår att gifva endast åt en.
Hon s å g, att d e n m a n, s o m h o n ä l s k a r o c h v i l l u p p r ä t t a, är o m f a t t a d m e d e n star- kare kärlek än hennes.
D e n fullkomligt helige o c h fullkomkomligt vise vakar öfver h o n o m o c h väntar på honom.
Kättfärdig- hetens o c h kärlekens personlighet har för h o n o m e t t h j ä r t a, s o m v i l l b r i s t a a f för- barmande.
Därför säger h o n m e d hisnande fröjd: » D e t s t a c k a r s l a m m e t är m i n ä l s k a d e.
M e n h a n är o c k s å G u d s ä l s k a d e.
H a n är vår älskade.
H a n är G u d s o c h m i n.
Vi två ä r o f ö r e n a d e f ö r att r ä d d a v å r ä l s k a d e å t r ä t t f ä r d i g h e t e n s l y c k a, å t h v a r a n d r a, åt o s s båda. » O c h s e d a n — efter s t r ö m m e n af A n d e n s u n d e r v i s n i n g, s o m g ö t ro i h e n n e s själ — kom det klara o c h korta svaret p å h e n n e s b ö n s f r å g a: » H v a d kan en k v i n n a göra för att r ä d d a sin ä l s k a d e?
» Och s v a r e t l j ö d f r å n t a f l a n: » Detta är mitt bud, att I disken hvarandra så, som jag har älskat eder. » I Kristi kärlek ligger m ä n n i s k a n s rädd- n i n g, m a n n e n s så v ä l s o m k v i n n a n s.
O c h e n d a s t n ä r k v i n n a n s k ä r l e k till mannen l i k n a r K r i s t i k ä r l e k till m ä n n i s k o s j ä l e n, k a n h e n n e s k ä r l e k b l i f v a e n m a n till u p p r ä t t e l s e.
E n d a s t Kristi kärlek sätter en k v i n n a i stånd att f y l l a s i n u p p g i f t att v a r a m a n n e n s h j ä l p.
H v a r f ö r k ä n n e r m ä n n i s k o s j ä l e n e n så o ä n d - lig f r ö j d, n ä r K r i s t u s, d e n e v i g a k ä r l e k e n s personlighet, blir k ä n d för h e n n e £ H v a r f ö r
1898 finner h o n i h a n s k ä r l e k s i t t f ö r l o r a d e h e m o c h sitt r ä t t a e l e m e n t?
D ä r f ö r att K r i s t u s är e n f ö r t ä r a n d e e l d m o t all m ä n n i s k a n s s y n d.
D ä r f ö r att h a n o a f l å t l i g t m e d h e l i g t a l l v a r b o r t ä l s k a r allt detta för h e n n e s v ä s e n f r ä m m a n d e, s o m h ä m m a r h e n n e s u t v e c k l i n g o c h därför stör hennes- lycka.
H o s h o n o m finns i k ä r l e k e n till m ä n n i s k a n j u s t d e t s t a r k a h a t till h e n - nes synd, s o m ensamt harmonierar m e d h e n n e s s a m v e t e s d o m ö f v e r h e n n e själf o c h med dess fordran på renhetens omutliga stränghet hos en förtrogen.
E n af v å r a b ä s t e f ö r f a t t a r e h a r i b o k e n » E r i k G r a n e » f r a m s t ä l l t e n t y p af d e t s t o r a flertalet af vår tids bildade m ä n äfven i d e r a s f ö r h å l l a n d e till k v i n n a n.
I d e t t a s a m - m a n h a n g b e h ö f v e r e n d a s t e r i n r a s o m ett k a n s k e o b e a k t a d t eller förgätet y t t r a n d e, som b ö r k o m m a till alla k v i n n o r s k ä n n e - dom o c h eftertanke.
Författaren låter Erik G r a n e i ett b r e f till e n f ö r t r o g e n v ä n skil- dra d e n känsla af b e s v i k e n h e t h a n erfor, d å d e n k v i n n a h a n efter e t t s e d e s l ö s t u n g - d o m s l i f b e g ä r d e till h u s t r u i c k e h y s t e d j u p afsky för d e t förflutna h a n b e k ä n d e.
Det v a r d o c k i c k e b ä t t r e att v ä n t a a f h e n n e.
H o n h a d e lika litet s o m Erik Grane själf n å g o t af Kristi a n d e.
Mänsklighetens mönsterbild i den rättfärdiges person var ej u p p e n b a r a d f ö r h e n n e s s y n.
H u r u s k u l l e hon d å m e d s o r g o c h v ä m j e l s e k u n n a se sin ä l s k a d e s o l i k h e t m e d d e n n a m ö n s t e r b i l d?
Men att d e t t a s v a g a s y n d a h a t, denna halfva syndakärlek, var en brist hos h e n n e och att d e n n a h e n n e s b r i s t v a r e n b r i s t i Erik Granes lycka, det k ä n d e d e n n e o m e d - vetet.
D e t är h e l a d e t m a n l i g a s l ä k t e t s l ä n g t a n efter d e n h i m m e l s k a renhetens stränghet i k v i n n a n s k ä r l e k, d e t är m a n n e n s b e h o f a t t hos k v i n n a n finna h j ä l p till r ä t t f ä r d i g h e t, d e t är h a n s l ä n g t a n efter K r i s t i k ä r l e k, som författaren har uttryckt i dessa Erik Granes ord.
L ä n g e n o g har m a n n e n m e d sin omut- liga fordran p å renhet hos kvinnan öfvat ett f ö r d e t k v i n n l i g a s l ä k t e t o s k a t t b a r t i n - flytande till t u s e n d e k v i n n o r s r ä d d n i n g u n - d a n sinnlighetens snaror.
D e t är n u t i d, att k v i n n a n s t å r u p p o c h ger å t m a n n e n t i l l b a k a d e t t a r ä d d n i n g s m e - del, h v a r m e d h a n så l ä n g e h å l l i t h e n n e u p p e ur d y n.
D e t är t i d, att h o n l å t e r h o n o m känna renhetens djupa afsky för s y n d e n s s m i t t a i e n m a n s f ö r h å l l a n d e till e n k v i n n a.
Det är t i d, att h o n g i f v e r åt h o n o m d e n o m u t l i g t h e l i g a k ä r l e k h a n o m e d v e t e t trå- n a r e f t e r o c h att h o n f o r d r a r a f h o n o m d e n heliga o c h oförgängliga kärlek, s o m utgår ifrån o c h o m f a t t a r d e n o f ö r g ä n g l i g a m ä n - niskoanden.
M e n h v a r skall h o n v i n n a d e n n a g å f v a?
H v a r skall h o n l ä r a s i g att a f s k y d e t o n d a?
H v a r s k a l l h o n l ä r a s i g att g i f v a o c h b e - gära en evig, h e l g a n d e kärlek, i hvilken allt d e t y t t r e är d e t s k ö n a u t t r y c k e t a f s i n hänförande inre m o t s v a r i g h e t i a n d e n s be- h o f a t t s l u t a s i g till o c h h ä g n a d e n ä l s k a d e n n d a n all s y n d o c h s o r g?
K v i n n a n skall l ä r a s i g d e n n a d e n g u d o m - liga kärlekens fostrarekonst i Jesu skola.
I h a n s u m g ä n g e skall d e n n a k r a f t till m a n - nens räddning gifvas henne.
H o n måste ö f v e r l ä m n a s i g åt d e n h e l i g a k ä r l e k e n s p e r - s o n l i g h e t f ö r att a f h o n o m f o s t r a s till lik- het m e d h o n o m.
Den, s o m icke känner Gud, h a n k ä n n e r i c k e k ä r l e k, t y G u d är kärlek.
IDUN N ä r alla k v i n n o r b l i f v i t K r i s t i l ä r j u n g a r, d å skall hvarje k v i n n a, s o m en m a n m ö t e r, b r i n g a till h o n o m e n f ö r n i m m e l s e a f d e n himmelska, eviga kärleken i dess renhets kraft o c h g l ä d j e.
D å skola ej m e r finnas n å g r a k v i n n o r, s o m h ä l f t eller h e l t ä l s k a m ä n n e n s s y n d o c h d ä r f ö r b l i f v a d e m till fördärf.
D å skall hvarje k v i n n a i sann k ä r l e k till m a n n e n o c h i s a n n k ä r l e k till s i t t e g e t s l ä k t e s t å u p p f ö r att d r i f v a u t n j u t n i n g s b e g ä r e t s v i l d d j u r, m a n n e n s själa- fiende, från d e n v r å i m a n n e n s v ä r l d, s o m bör v a r a h a n s t e m p e l f r i d, från h a n s för- h å l l a n d e till k v i n n a n.
D å skall h v a r j e k v i n n a, själf e t t l a m v i d d e n g o d e h e r d e n s b r ö s t, f ö r s t å att m o t t a g a o c h v å r d a s i n ä l s k a d e så, s o m h o n själf af K r i s t u s b l i f v i t m o t t a g e n o c h f o s t r a d o c h så som Kristus vill mottaga o c h rena h e n n e s älskade.
O c h h o n skall veta, att öfver hvarje m a n s hufvud sväfva två välsignande händer, den allsmäktiga handen, g e n o m s t u n g e n för en älskad mänsklighets frälsning, o c h en s v a g k v i n n o h a n d.
O c h h o n skall h ö r a, h u r ö f v e r h o n o m hviskas det ord, s o m växlas mellan h a n s h i m m e l s k e o c h h a n s j o r d i s k e v ä n, för- e n a d e till h a n s v ä l: » Vår älskade! » 4 — — Styfbarnen.
vad det n a m n e t skär i ö r o n e n!
L å t o m oss d ä r f ö r f ö r ä n d r a d e s s k l a n g g e n o m v å r t f ö r h å l l a n d e till d e m, s o m b ä r a d e t.
K a n s k e har d u s o m j a g e n liten d u f u n g e i b o e t, s o m t i l l h ö r d i g så d ä r till h ä l f t e n, men s o m h a r så s t o r t b e h o f af e n m o d e r s ö m h e t o c h k ä r l e k.
D e n lilla d o t t e r j a g fick m o t t a g a v i d inträdet i det n y a h e m m e t var d å r e d a n 7 å 8 år, litet b o r t s k ä m d k a n s k e af e n ö m m o r m o d e r, m e n m e d g o d a a n l a g.
Sin e g e n m o d e r, s o m d o g v i d d e n lillas födelse, k u n d e h o n ej m i n n a s, m e n såg d e t o a k t a d t litet m i s s t ä n k s a m t p å s i n n y a m a m m a.
M i n f ö r e s a t s v a r, att h o n e j s k u l l e f å styf- far, d ä r f ö r att h o n v a r t v u n g e n att h ä l s a s af e n s t y f m o r.
M e n t r o e j, att d e t v a r l ä t t att r e a l i s e r a en d y l i k f ö r e s a t s; k a m p o c h strid mellan själfviskheten o c h d e åtagna m o - d e r l i g a p l i k t e r n a f ö r e s t o d, o c h d e n i n r e fri- den o c h h a r m o n i e n v o r o nära att störas v i d t a n k e n p å, att v i v o r o t v å o l i k a e l e m e n t, s o m s k u l l e m o t t a g a k ä r l e k från s a m m a k ä l l a.
Min t r o är, a t t i ett f ö r h å l l a n d e, h v a r o m n u är f r å g a, b l i r d e t o u n d v i k l i g t s t r i d — antingen en yttre mellan styfmoder och styfbarn, o c h i den striden indrages då v a n l i g e n ä f v e n f a d e r n, eller e n i n r e i styf- moderns eget bröst.
N å g o n skall åtmin- s t o n e till e n t i d k o m m a att l i d a; låt d e t d å b l i v å r t m å l, att v i s t y f m ö d r a r m å i d e t t y s t a u t k ä m p a striden o c h låta d e o s k y l d i g a s m å g å fria.
O, att d e, s o m g ö r a s i t t in- t r ä d e i e t t h e m, d ä r d e t r e d a n f i n n e s nå- gon liten moderlös, måtte göra det m e d b ä f v a n o c h f ö r e s a t s att k a s t a ett f ö r s o n a n d e kärlekens s k i m m e r öfver det missljudande namnet styfmor.
A l l a ä r o j u e j n o g l y c k l i g a att m o t t a g a välartade s t y f b a r n; i så fall s k a l l d e n i n r e k a m p e n b l i så m y c k e t h å r d a r e.