Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Han erinrade om det bekanta ordstäfvet: » hvad en di- plomat kan uträtta, beror till hälften på hans hu- stru, » hvilket han, hvad honom vidkomme, ville ändra till tre fjärdedelar, och berättade, att hans utrikesminister om honom sagt: hr Millet är kan- ske » trop vif », men vi skola hoppas, att hans fru modererar honom.
Det var för hans fru en sak- nad att ej nu kunna närvara, men hennes glädje öfver den vackra minnesgåfvan skulle bli så myc- ket större.
IDUN 1894 Folkskolelärarinnornas rättsliga ställ- ning.
Till ecklesiastikministern har nu från cen- tralstyrelsen för Sveriges allmänna folkskollärare- förening öfverlämnats en skrifvelse, i hvilken re- dogöres för kretsarnes yttranden om kyrkomötets bekanta beslut angående uppsägning af gift folk- skolelärarinna.
Svar föreligga från ej mindre än 132 kretsföreningar, och de innehålla ett synner- ligen krafiigt tillbakavisande af kyrkomötets omo- tiverade attentat mot de gifta folkskolelärarinnorna.
• Stockholms Kredit- och Diskontoföre- ning har flyttat sitt kontor till Regeringsgatan 1, 1 tr. upp, strax bredvid Gustaf Adolfs torg, där en rymlig och treflig lokal inredts för den mycket anlitade bankens behof.
Vi hänvisa för öfrigt till annonsen i ldun.
operan uppförde i lördags sin första nyhet för säsongen, nämligen Friedrich Smetanas komiska 3-akts opera » Brudköpet », Kompositören, död år 1884, hade flere år sin verksamhet i Sverige, och redan ur den synpunkten är det försvarligt, att k. operadirektionen upptagit en hans opera, som på en hel del af utlandets förnämsta operascener visat sig äga god dragningskraft.
Då härtill emel- lertid också kommer, att denna opera är ett alster af en originel och genialisk tonsättare samt i sig själf har alla betingelser att slå an, blir uppsättan- det af densamma så mycket mera berättigad !.
Här- utinnan äro vi således fullt ense med k. opera- direktionen.
Däremot torde ej kunna förnekas, att vid rollfördelningen fel begåtts, som göra, att den vackra operans tillvaro å k. operascenen allt- för snart riskerats.
Och detta är sannerligen skada.
Smetanas opera » Brudköpet » innehåller sä mycket af ursprungliga och anslående melodier, originel orkestrering, dråplig humor och pulserande lif, att den torde kunna räknas till de bästa operor, som på de senaste åren uppsatts härstädes.
Li- bretton är med sina teckningar af den böhmiska folkkaraktären och det böhmiska folklifvet mycket förtjänstfull, och musiken sluter sig förträffligt till densamma.
Utförandet företer visserligen ej några slitningar, utan går ganska jämnt, men lämnar dock rum för befogade anmärkningar, beroende hufvudsakligen på missgreppen i rollbesättningen.
Detta senare gäller förnämligast hr Bratbost, som ingalunda är lämplig som den käcke och skämtsamme Hans.
Stämman är alltför hård och klanglös, hvadan t. ex. den vackra duetten med Marie i första akten ej alls når den verkan den skulle åstadkomma, om Hans hade en lämpligare representant.
Både hr Ödmann och hr Lundmark hade här varit vida mer på sin plats än hr Bratbost.
Den kvinnliga hufvudrollen, Marie, är tilldelad fröken Lindegren, hvilken förtjänar odeladt erkännande för det sam- vetsgranna arbete, hon nedlagt på densamma i såväl vokalt som dramatiskt hänseende.
Partiet är i musikaliskt hänseende ett af de tacksammaste, och att fröken L. ej helt går ut därmed h a r nog sin hufvudsakliga grund däri, att stämman genom felaktig sångundervisuing blifvit ganska ojämn och intonationen ej alltid ren.
Höjdtonerna äro nu som förr de bästa.
Äfven i detta parti hade bättre krafter funnits att tillgå.
En riktig opera-buffa-figur är Kezal, äktenskapsmäklaren.
Hr Brag har här åstadkommit en lycklig mask och är på det hela taget ganska rolig.
Ett ännu saftigare spel skulle emellertid icke skada, här bör bredas på ordent- ligt.
Stämman räcker ledsamt nog ej till i det lägre registret, och partiet är mycket omfångsrikt.
Som den stammande tölpen Wenzel — väl en enastående operafigur — gör hr Henrikson akt- ningsvärda bemödanden.
Rollen är såväl i vokalt som dramatiskt hänseende ganska maktpåliggande, men kan göras mycket dråpligt.
Undras månne, om ej hr Nilsson-Adami, hvilken j u nu lär vara engagerad, här varit i flere afseenden lämpligare?
Hr Johanson ä r en god akrobatdirektör, hvaremot fru Heints ingalunda vare sig i ena eller andra hänseendet är lämplig som lindanserskan Esme- rälda.
Som Maries och Hans Wenzels föräldrar fyllde fröknarna Almati och Peterson samt hrr Nygren och Gra / ström godt sina platser, undan- tagandes i kvintetten med Kezal-Brag i sista akten — ett af operans vackraste nummer — där bristen på vackra och klangfulla röster gjorde sig alltför märkbar.
Särskildt bör fröken Almati akta sig att här låta sin gälla stämma ligga för mycket öfver de andras, hvilket verkar absolut störande.
Kör och balett intaga i operan ett framstående rum och äro i musikaliskt hänseenda förträffligt tillgodosedda.
Särskildt verkar första aktens in- Extra fin ledningskör synnerligt anslående.
En dråplig scen, full af den saftigaste humor, är duetlen emellan Hans och Kezal i andra akten.
Operans glans- nummer torde dock vara den briljanta uvertyren, som med sin nationela musik och sin fugasats ut gör ett verkligt mästerstycke.
Utförandet var från orkesterns sida under h r Hennerbergs ledning i allo förträffligt.
Regien förtjänar ock erkännande.
Ännu litet mera rörlighet i folklifsscenerna skulle dock ej skada, särskildt vid danserna.
Smetanas opera » Brudköpet » är af det värde, att k. operadirektionen vid dess uppsättande borde hafva skickat fram sina bästa " krafter.
Så har man gjort t. ex. på hofoperan i Berlin, där vi varit i tillfälle höra densamma, men så blef också re- sultatet där, hvad utförande och anslående verkan beträffar, ett helt annat.
— Vi erinra ännu en gång om morgondagens symfonikonsert å k. operan.
En intressant serie teaterföreställningar har pågått denna vecka å Sveateatern, där det från Paris så mycket omtalade sällkapet från Théåtrc de 1 ' Oeuore uppträdt och spelat, hufvudsakligen nordiska styc- ken för en nordisk publik.
Ett i sanning origi- nelt experiment, som dock konstnärligt synes slå mycket väl ut.
Som bekant ha dessa skådespe lare gjort sig till målsmän för de n y a symbolistiska riktningarna inom dramatiken och med ungdomlig entusiasm uppträdt till protest mot den förut så länge förhärskande krasst realistiska skolan.
När detta skrifves, ha vi ännu blott hunnit bevista den första föreställningen, vid hvilken i tisdags Ibsens » Rosmersholm » fick en högst intressant tolkning.
Särskildt tvänne af sällskapets krafter utmärkte sig för eminenta och själfulla egenskaper, dess ledare hr Lugne Poe som Rosmer och madame Badg som Rebecka.
Bifallet från den till stor del literära och konstnärliga publiken var stort.
Vi återkomma till ett närmare omnämnande af säll- skapets prestationer, då vi tagit del af deras öf- riga repertoar, som upptager Strindberg, Geijer- stam och de symbolistiske dramatikernas unge mästare, den geniale belgaren Maurice Mceterlinck, hvilken förut aldrig varit gifven i vårt land.
Filharmoniska sällskapet ämnar att under det nu ingångna musikåret gifva tre abonnementskonser- ter.
På programmet till en af dessa har, för att tillmötesgå en under de senare åren från många håll uttalad önskan, upptagits Joh.
Bachs gri- pande » Matteus-passion », som sällskapet för fyra.
år sedan med så stor framgång introducerade.
Å de andra konserterna skola utföras Saint-Sacns ' härstädes okända ode » Lyran och harpan », som är mycket gouteradt i Paris, Rob.
Schumanns ro- mantiska kantat » Der Rose Pilgerfahrt », hvilken kan sägas utgöra en nyhet för den nuvarande generationen, » Die Seligkeiten » (Bergspredikan) af F. Liszl samt ett antal körer a capella, dels af L. Norman och Aug.
Söderman (sjungna vid säll- skapets första uppträdanden för tio år sedan), dels af den äldre musikens två störste mästare Orlan- do di Lasso och Palestrina, för att bringa en en- kel gärd åt åminnelsen af dessa märkesmän, hvil- kas död timade för jämnt 300 år sedan.
Operasångaren C. F. Lundqvist gaf i tisdag sin s. k. afskedskonsert i Musikaliska akademien inför en talrik publik.
Och att denna ej gärna ville veta af något afsked, åtminstone för någon längre tid, därom vittnade nogsamt de entusiastiska ap- plåder, som beledsagade hvarje af den aktade och framstående konsertgifvaren utfördt nummer.
För träffligt biträde lämnades af fru Edling, fröken Sid- ner och hr Aulin, hvarjämte en ung pianist hr Roth, som vi tro för första gången, lät höra sig offentligt.
Fru Margarete Stern gifver i afton (fredag) sin första konsert efter ett förträffligt program.
Frö- ken Ester Sidner, vår unga från Paris nu hem- komna sångerska, biträder.
Studentskan.
(» Bilder aus dem " Universitätsleben » von einem Orenzboten.)
ofversättning för Idun af Julius K. sen alltså, mina herrar », sade professor Knorre häftigt, i det han lutade sig tillbaka i sin stol och hastigt kastade en vredgad sidoblick på studentskornas bänk, » åsikterna om det vidt berömda » evigt-kvinnliga » skilja sig hos olika folkslag vida från hvarandra.
Att fullfölja detta ämne är en mycket lockande och tacksam Marsala 331 uppgift för en litteraturhistoriker; vi finna i alla litteraturer bredvid de Sinnligt öfverretade, försmäk- tande lyrikerna, som äro outtömliga i de löjligaste lofprisningar öfver kvinnan, äfven förnuftigt tän- kande andar, som icke låtit bedraga sig angående det sanna värdet och det i grunden sorgliga inne hållet hos det täcka könet.
Jag framlade i min förra föreläsning ett rikt urval af tankar hos så- dana diktare och filosofer ur den grekiska, romer- ska, italienska, franska och engelska litteraturen.
Jag vill nu till sist i fri ofversättning meddela en till vårt ämne hörande österländsk berältelse. » Man kunde tydligt se, med hvilket välbehag den gamle ungkarlen och kvinnohataren för denna för- samling utbredde sin lärdoms skatter.
H a n jäm- kade på sin krage, for med vänstra handen lång samt öfver det kortklippta, gråa helskägget, knep en smula ihop det högra ögat, ty till höger sutto de förhatade åhörarinnorna, och började berälta: » En magiker kom en gång till en gammal konung och gaf honom en ofantligt stor och präktig mar- morvas, ett mästerverk af bildande konst.
Konungen lät uppställa den i en sal i sitt slott, och alla hofmän, lärde, konstnärer och diktare strömmade till och med från rikets aflägsnaste delar dit för att få se det prisade konstverket.
Det var i själfva verket en oförliknelig skapelse, Den i mjuka linier uppstigande, rikt utarbetade foten, den symmetriska resningen, den förtjusande rundningen, de rika ornamenten, den konstnärligt mejslade, af en guldring omslutna halsen f-amt slutligen, såsom en särskild egendomlighet, det slipade, med reliefer lörsedda locket af agat, som blott magikern var i stånd att öppna, allt skär- skådades ifrigt af de närvarande.
Men ett all- mänt erhännande, en beundran utan vidare fanns icke.
Här och där förmärktes till och med ett slags opposition: man stack sina hufvuden till- sammans, hviskade hvarandra i öronen, ryckte på axlarna och sade: Ja, det är visserligen mycket vackert, men.
Den gamle konungen lade märke till dessa halfva erkännanden, och förargad gjorde han magikern uppmärksam härpå.
Magikern trädde då med en vis mans lugn fram bland äskådarne och sade: » Ärade konstvänner!
Den plastiska skönheten, den ädla formen, den rika utsirningen, med ett ord det yttre hos denna vas är icke hufvudsaken.
Vasen är blott det enkla omhöljet för det öfver alla mänskliga begrepp värdefulla innehållet.
Icke kärlet, utan hvad som gömmes darinom, är det beundransvärda.
Däri ligger den skatt, som skall hänföra vårt folk och eftervärlden och lända dem till välsignelse.
J a g ser här bland er store andar, lärde, konstnärer och diktare.
Den skall vasen med sitt innehåll tillhöra, som gissar hvad som finnes doldt i den. » En ny ström af konstifver, vetgirighet och hän- förelse genomträngde de församlade och alla träng- de sig in i salen för att försjunka i funderingar öfver vasens hemlighet.
Snart sutto de store tän- karne timtals framför den på mjuka länstolar med hufvudet stödt mot vänstra handen och med en anteckningsbok och en blyertspenna i den högra för att filosofiskt utgrunda kärlets innehåll.
Där skredo konstnärer med långa hårmanar på axlar- na, med bredbrättade hattar i händerna och långa, flygande halsdukar majestätiskt fram och tillbaka eller smögo sig på tåspetsarne omkring vasen, som skulle de af ornamenten och reliefbilderna kunna gissa sig till innehållet.
Rika, välfödda konstäl- skare stannade dagen i ända i salen, torkade med sina sidennäsdukar svetten från pannan och plå- gade till det yttersta sin hjärna för att lösa gåtan.
I bakgrunden af salen stodo skalderna med kors- lagda armar stödda mot pelarna och riktade den beslöjade blicken liksom kärleksdrucken mot vasen.
Det dröjde ej länge, förrän den första dikten ut- kom.
Detta gaf signalen till en verklig störtsjö af förklaringsförsök.
Filosoferna skrefvo den ena lärda afhandlingen efter den andra.
De veten- skapliga åsikterna kommo i strid med hvarandra, mellan de enskilda partierna uppblossade de häf- tigaste fejder.
Af artiklar blefvo broschyrer, af broschyrerna böcker, af böckerna hela bibliotek.
Bildhuggarne togo vasen till modell och efterbil- dade den i marmor, brons och trä.
Målarne bru- kade den i alla ställningar och till alla ändamål, i stilleben och i genre, i landskapsmålningar och historiska taflor.
Tonsättarne eldades af det gåt- lika innehållet till härliga tonskapelser, och de ly- riska, episka och dramatiska diktares verk, hvilka sökte utgrunda och framställa den hemlighetsfulla vasens väsende, växte nästan i oroväckande grad.
Den gamle kungen lät samla alla böcker från den simpla broschyren till boken i guldsnitt.
I salen uppställdes stora, skåp och snart voro de fyllda från ofvan till nedan.
Konungen gladde (Qualité Inghilterra) härstädes lagrad sedan 1891.
Garanteras utmärkt.
1: 25 pr but.
Finnes endast hos K. A. Nydahl &amp; C:o S t o c k Kika- h o l m och, 2 Allni.
S t u telefon replun 2
(DUN 332 sig däråt, ly han menade, att ett folk icke lefver af bröd allenast, och därför uppmuntrade han allt- jämt till nya försök att lösa problemet.
Men då många af de store tänkarne blefvo vansinniga genom sina funderingar och andra af förtviflan hängde eller dränkte sig, blef konungen vred Han kallade magikeru till sig, klandrade honom häftigt och hotade att döda honom, om han icke genast yppade för honom vasens innehåll.
Magikern bugade sig tyst, gick ensam med ko- nungen in i salen och medtog två stegar.
Båda stego därpå upp för att kunna se ned i vasen.
Magikern öppnade locket genom att slå på det med ett guldstycke och trädde därpå tillbaka; konun gen böjde sig ylterst nyfiken öfver kanten.
Han böjde hufvudet till höger, han böjde det till vän- ster.
Hans blickar sökte ofvan och nedan, de fl ögo längs utefter väggarne, ned till foten och upp till halsen.
Plötsligt höjde han vredgad upp hufvudet, hans ögon rullade vildt, och rasande skrek han till magikern: » En eländig lögnare är du, en gemen svindlare!
Ingenting finnes där!
Och detta är de skatter, som skulle lända mitt folk och efter- världen till välsignelse? » Men magikern förblef lugn och visade leende på skåpen i salen: » Där, min konung, äro skat- terna.
Utan vasens obekanta innehåll skulle dessa odödliga skatter icke finnas till. » Den gamle kon- ungen teg och mönstrade skåpen.
Båda stego lång- samt ned för stegen.
» Och dock, » sade konungen, » förargar det mig, att jag, gamle man, så har låtit föra mig bakom ljuset.
Det är första gången i mitt lif, som jag på detta vis blifvit lurad. » » Första gången? » frågade magikern leende och strök långsamt sitt långa skägg.
» Stora, vise konung, tänk på kvinnorna! » Den gamle härskaren såg förvånad upp: » Hvad har vasens hemlighetsfulla innehåll innehåll med kvinnorna att göra? » » Denna fråga, min furste, är icke svår att be svara.
Liknar icke den där vasen till sin form och sitt innehåll de flesta kvinnor.
Om våra filo- sofer, konstnärer och diktare kände dess sanna innehåll, skulle de då skrifva böcker däröfver och skapa konstverk efter densamma.
Det är således en god sak, att tomheten är dem fördold; det är nyttigt, att de evigt söka efter det förmenta hem- lighetsfulla innehållet. » Den gamle konungen såg förvånad på magikern; därpå blickade han en slund eftertänksamt fram- för sig och mumlade, nickande med hufvudet: Kvin- nor och innehållsrika, hemlighetsfulla vaser!
Han gaf magikern handen: » Förlåt mig, det var den dummaste fråga, jag i min lefnad gjort.
Fordra, hvad du vill, jag behåller vasen. » » Men först sluter jag igen den, » sade magikern.
Därpå stod han åter upp på stegen och slöt till locket, så att det icke mera kunde öppnas.
» Så, » sade han högtidligt, då han åter var nere, » nu har den åter sitt innehåll.
Nu må de åter filosofera och måla och sjunga. » I samma ögonblick slog klockan.
Auditoriet hade med spänning åhört sagan till slutet och brast nu ut i högljudt skratt.
» Mina herrar, » sade professorn med en viss triumferande glädje, » historien är slut.
Man kunde kanske tillägga den märkliga omständigheten, att kvinnorna själfva tro på vasens hemlighetsfulla innehåll.
På detta själf bedrägeri beror obestridligen hela den moderna kvinnofrågan med alla dess galna åsikter och for- dringar.
Men den som bedrager s ' g själf, är oduglig som kritiker och duger ej alls till veten- skapsidkare. » Därpå tog han sin hatt och lämnade hörsalen, under det han af studentskornas sänkta blickar och röda kinder öfvertygade sig om att hugget träffat.
Blott en, som hade sin plats långt fram, en brunett med enkelt kammadt, svart hår och stora bruna ögon, såg stadigt på honom och nickade eftertänksamt till honom, då han gick förbi.
» Så oförskämdt, » framstötte han mellan tänderna, då han kommit ut i korridoren, » att börja kokettera här.
Jag skall snart skaffa mig hela sällskapet från halsen!
&gt; Därmed sprang han emot sin kollega, professorn i matematik.
» Hallå!
Spring då inte omkull mig! » ropade denne förvånad.
» Ni tyckes vara i föga vänlig stämning. » » Ja, här ha vi nu hela palrasket, » sade Knorre, » titta dit in bara.
Hela salen är full af fruntim- mer och jag förefaller mig själf, som vore jag husfader i ett jungfrustift.
Men jag förutsåg det där, jag.
Då jag förra gången i konsistorium oppo- Benämning på en, som ofta dummar sig.
1 — 3 TiåsfSrärif.
Redigeras af Sophie Bidrag mottagas med Proköp.
En kvinna, som mitt första icke kan, Sig reder säkert ganska slätt i världen.
Hon skattar nog ändå åt lyxen, Bar- den — — Men stackars hennes barn och hennes man!
1-5 2-5 3-5 Oartig titel.
Mansnamn.
Hvad » husan » för krig emot.
L. Sifferlogogryf.
2 3 5 8 6 0 7 2 5 7 1 5 7 7 3 1 3 6 7 ömma värst hans Btör e ock ofärd Mitt hela är en kostbar » släkt-klenod »: En kedja, fogad hop af länkar många; Gick en af dem förlorad, tider långa Af sorg de andra säkert förestod.
Aeolus.
1 6 1-5 1 — 4 Apoköp.
Hvad modets slafvar kunna kallas.
Hvad du ej kan göra med en solstråle.
En börda.
E a 2 12 2 2 10 3 10 2 8 7 6 8 11 13 4 5 14 8 11 10 2 14 18 15 17 16 1 14 16 11 5 4 11 9 4 1 8 16 14 16 12 11 16 18 8 2 10 14 4 2 Lösningar.
T D s Logogryfen: Gärdesgård; gärd, dåre, gås, grå, år, gärde, rädd, säd, snar, gräs, ärg, ärr, dräng, sägen, rese, resenär, säng, ägg, n; nl, grädde, Ordfiirvandlingsgälan: Ranunculus aoris; 1) Iloskiide, 2) Arkipelagen, 3) nejonöga, 4) Uggleviken, 5) Nebukadnezar, 6) Canterbury, 7) uister, K) leopard,!))
urmakare, 10) sillsa- lat, 11) Angelstad, 12) Christine, 18) Kam- lösa, 14) ingefära, 15) sidensvans.
| I M R G K P S K Diamantgätan: Begynnelsebokstäverna bilda namnet på en, under Gustaf Vasas tid, namn- kunnig person.
11 sig.
2) Fyrfota djur.
N:R 7 ONSDAGEN (582).
PRENUMERATIONSPRIS PR A R \ IDUN -- KR.
5: - J.DUNS MODETIDN.
&gt; 5 IDUNS MODETID, UTAN PL.
» 3 BARNGARDEROBEN » 3: 2 5 DEN 25 JANUARI REDAKTÖR OCH UTGIFVARE: UTGIFNINGSDAGAR: HVARJE ONSDAG OCH LÖRDAG.
F R I T H I O F H E L L B E R G TRÄFFAS SÄKRAST KL. 2 — 3.
12:TE KOMMISSIONARER ANTAGAS ÖFVER HELA LANDET PÅ ALL- KLARA S.
KYRKOGATA 16, 1 TR DELES SÄRSKILDT FÖRMÄNL.
ÖPPEN KL. 10 — 5.
BY-RA O C H EXPEDITION: LÖSNUMMERPRIS: 8 ÖRE.
[!R AKTIONSSEKR.
: JOHAN NORDLING, ALLM.
TEL, 61 47.
RIKS 16 46 KUNGL.
TEATERNS STORA FOYER.
VID SENASTE fredags föreställning, då » Oberon » uppfördes inför de inbjudna statsråden, samtlige riksdagsmän och Stockholms stadsfullmäktige, öppnades för första gången K.
Teaterns stora foyer, som nu full- ED bordats.
Vi meddela här en afbildning af den i sanning praktfulla salen, som strålar af den rikaste utstyrsel i färger, marmor, speglar och förgyllning.
Foyern, som ligger i samma vå- ning som första raden och utåt Gustaf Adolfs torg, är försedd med förträffliga takmålningar af Carl Larsson.
Midt • på ena långväggen prydes den af konungens porträtt, knästycke i Ceii.-St L.
A. foto.
KUNGL.
TEATERNS STORA FOYF.R ÅRG.
naturlig storlek, måladt af Axel Jungstedt och särdeles lyckadt, samt på hvardera kortsidan af följande marmorbyster: Jenny Lind, model- lerad och huggen af Christian Eriksson, D u P u y af Edvard Brambeck samt Ludvig Nor- man och August Söderman, båda modellerade af fröken Alice Nordin.
IDUN 2 — 1899.
» FÖRTROLIGHET EMOT HVAR MAN. » » T ^ Ö R T R O L I G H E T emot hvar man duger X icke, » skref den ädle, djupskådande Thomas a Kempis, och sanningen af dessa ord kunna tusen sinom tusen dagligen och stund- ligen hafva anledning att intyga.
Det hos människan så starkt nedlagda be- gäret af förtrolighet har sin grand i det hos hvarje lefvande inneboende behofvet af sym- pati, men det har äfven ofta sin grund i en annan orsak: inre tomhet och behof efter godt- köpsintressen.
Det utgör alltför ofta ett fattig- domsbevis på solidare andliga tillgångar och finkänslig diskretion.
Man bör vara på sin vakt mot den med- delsamhet och lösmynthet, som ibland kommer öfver en.
Hvarje ord kan draga oberäkneliga verkningar med sig, och ett oförnuftigt eller lättsinnigt yttrande kan komma mycken ofärd åstad.
Var icke så förtrolig mot din vän, att, om han blir din ovän, din egen obetänksamhet och indiskretion kunna sätta honom farliga vapen i hand.
Och var under inga omstän- digheter så förtrolig mot din vän, att du in- viger honom i förtroenden på ett område, där du, men icke han, har rätt att blicka in, eller att du prisgifver angelägenbeter, som icke äro dina, åt hans begär efter förtroende.
Sådant är att svika den hänsyn, som rättskänsla och grannlagenhet ålägga dig gentemot - andra.
En verklig vänskap bar ej behof af en dylik ogrannlaga, pladdrande smörjning af vänska- pens maskineri; och en nobel natur önskar icke att intränga i förhållanden, dem han ingen rätt har att tränga in uti.
En dylik taktlös förtrolighet under vänskapens namn är att misskreditera begreppet vänskap, och man offrar helt enkelt åt pratsjukan, skvallret och sensa- tionslusten.
Den kvinnliga vänskapen försyn- dar sig icke sällan i dessa hänseenden.
Man bör för visso icke förtro en vän allt.
En fin- känslig natur kläder sig icke själf andligen naken och ännu mindre blottar den en annans grannlaga förhållanden.
Ett oinskränkt förtroende bör i själfva ver- ket icke förefinnas annat än emellan äkta makar.
Redan förhållandet mellan föräldrar, barn och syskon leder till vissa oundvikliga inskränkningar i förtroligheten Men o m man håller en och annan sida af sitt själslif stängd från hvarje skärskådande, så utesluter dock icke detta, att en sann och innerlig förtrolighet det oaktadt kan råda.
Och må man såsom en bland lifvets bästa håfvor vårda den sym- pati, åt hvilken blodsbandet ger helgd och varaktighet!
T y denna sympati är den säkrast bestående, den kan öfverlefva både skam och sorg, den är egentligen endast ömtålig i ett fall: den tål sällan, att ett främmande element tillätes obehörigt tränga sig in på ett område, som pieteten borde ha hållit fridlyst.
Så gifves det en vänskap mellan oskylda, hvars förtrolighetsområde måste vara vida mer inskränkt och egentligen endast får omfatta de båda vännernas — eller måhända snarare väninnornas — personliga angelägenheter.
Detta är också, såsom här ofvan anmärkts, en fullt tillräcklig fond för en sann vänskaps kraf, och hvad den mera fordrar bör stå för nyfiken- hetens och skvallerbegärets räkning.
Det finns en modern vänskapsform, den s. k.
» sympatien ».
Den grundar sig på lik- stämmighet i tycken.