Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad utförandet be- träffar vilja vi i främsta rummet nämna fru Ed- Ung som Maria och hr Strömberg som den idi- otiske borgmästaren van Bett.
Ledsamt nog kunde fru Edlings röst på grund af en temligen stark indisposition ej göra sig fullt gällande, men hen- nes käcka och intagande spel samt hennes för ständiga sätt att sköta sin sång minskade verk- ningarna af denna indisposition.
Borgmästarens mycket maktpåliggande, men synnerligen roliga och tacksamma parti torde få räknas till de mest lyckade uppgifter, hr Strömberg på sista tiden haft att framställa.
Hr Johanson som tsar Peter trädde betydligt tillbaka på grund af sitt olyckligt pressade sångsätt, oaktadt han väl obestridligen borde hafva stått ganska mycket i förgrunden.
I sitt yttre uppträdande var hr J. ganska sympatisk.
Hr Strandberg förtjänar äfven loford för sitt ut- förande af Peter Ivanows roll.
De öfriga fyllde godt sina platser.
Flere nummer i operan helsa- des af publiken med lifligt bifall.
operan gifver om tisdag den 20 dennes Shakspeares » En midsommarnattsdröm » med Men- delsohns musik, hvilket otvifvelaktigt skall med intresse omfattas af allmänheten, enär detta stycke, som länge stod på kungl.
Stora teaterns spellista, nu ej varit här uppfördt sedan 1888.
Vid denna föreställning får man nöjet återse fru Dorsch i Hermias roll och fru Hartman i Pucks, som hon nu åter kan utföra på operascenen, emedan hon enligt kontrakt har rättighet till någon kortare tids tjänstledighet från Dramatiska teatern.
Hr Törn- quist spelar Demetrius.
För att bereda så stor del af allmänheten som möjligt tillfälle att äfven på denna stora scen se dramatiska föreställningar, i synnerhet med musik af högre värde, ämnar direktör Nordqvist till omvexling med operaföre- ställningar gifva ej blott &gt;En midsommarnatts- dröm », utan också andra sådana stycken till ned- satta biljettpris, hvarför den konstälskande allmän- heten otvifvelaktigt skall känna sig tacksam.
Programmet för, morgondagens symfonikonsert, den fjärde under denna säsong, är sålunda be- stämdt: 1) Symfoni af N. W. Gade op. 5 (c-moll); 2) Violinkonsert af Tor Aulin, med tonsättaren i principalpartiet; 3) Variationer ur stråkkvartetten c-dur af J. Haydn, utföres af stråkorkester; samt 4) symfoni b-dur af L. v. Beethoven.
Det först- nämnda af dessa nummer, Gades symfoni, upp- föres till hågkomst af den nyligen hänsofne danske tonsättaren, som äfven egnas en liknande minnes- hyllning såväl i Köbenhavn som i Kristiania.
Dramatiska teatern, som nu en längre tid med så ovanlig framgång gifvit Sudermans skåde- spel » Ära&gt;, har nu åter fått upp ett nytt stycke, nämligen Victor Hugos femaktsdrama » Ruy Bias » i svensk öfversättning af Henrik Westin, hvilken för densamma erhållit hedersomnämnande af Svenska akademien.
Stycket gafs första gången i onsdags.
För dagen hinna vi endast meddela rollbesättningen.
De förnämsta rollerna i stycket och deras inne- hafvare äro: Ruy Bias — hr Palme; Don Salluste af Bazano — Hr Hillberg; Don Cesar af Bazano — hr Personne; Don Guritan — hr Envall; Gref- ven af Camporeal — hr Elmlund; Markisen af Santa-Cruz — hr Strömberg; Grefven af Alba — hr Byström; Markisen af Priego — hr Rydgren; Don Manuel Arias — hr Hamrin; Montazgo — hr Hartman; Don Antonio Ubilla — hr Skånberg; Dovadenga — hr Örtengren; Hertiginnan af Albu- querque — frök.
Klefberg och Casilda frök.
Beh- rens.
Donna Marias roll kommer att utföras af fröken Anna Zetterberg, hvilken instuderat den- samma för madame Ristori i Paris.
Stycket gifves äfven i afton och om söndag.
I morgon lördag uppföras » Barnet » och &gt;Vi skiljas ».
Vasateatern, som — om vi undantaga dess nyårs- revy — en tid bortåt lefvat på repriser, bjöd i tisdags afton på en intressant nyhet.
Ty Offen- bachs operett Lajolieparfunieuse, hvilken i svensk dräkt fått namnet Lilla Rosenknoppen, är aldrig tillförene gifven i Sverige.
Den bevisade sig vara en bekantskap, väl värd att göra, och om den ock ej torde tillhöra sin genialiske mästares allra bästa alster, innehåller den dock så mycket af melodi- rikedom och musikalisk fägring, att den ej kan undgå att fängsla.
Ett för aftonen särskildt in- tresse knöt sig till en ung fröken Lindbergs debut i titelrollen.
Sedan den förklarliga rädslan börjat gifva med sig, sjöng hon under aftonens lopp allt mera upp sig; ett täckt, måttfullt spel gaf partiet den rätta färgen; totalomdömet får helt visst af- fattas så, att fröken Lindberg — om ock röstre- surserna ej äro synnerligen stora — bör hafva goda utsikter att bli en verkligt användbar och gärna sedd operettprimadonna.
Teaterns direktö- rer, hrr Varberg och Strömberg, gjorde hvar för sig ypperliga figurer; särskildt den senares bur- leska komik firade en sannskyldig triumf.
Bifallet var mycket lifligt; helt visst både förtjänar och ernår » Lilla Rosenknoppen » en lång serie goda recetter.
Filharmoniska symfoniorkesterns nästa konsert är bestämd att ega rum lördagen den 24 januari i Musikaliska akademien.
Programmet upptager bland annat Mosarts Ess-dursymfoni (Bulows re- vision), Ede.
Griegs Peer Gynt suite, ej förut upp- förd härstädes, och hvilken orkester-suite f. n. spelas med bifall, på konserter i flere af konti- nentens städer.
Ännu en nyhet för vår publik blir Rob.
Volkmanns serenad för stråk-orkester med violoncell-solo obligat.
Filharmoniska sällskapets repetitioner till dess andra abonnementskonsert hafva tagit sin början.
På denna konsert kommer att uppföras Brahms Requiem, denna gång med svensk text.
Såsom bevis på, med hvilket intresse allmänheten omfattar sällskapets verksamhet, må nämnas att antalet abonnenter och passiva ledamöter under inneva- rande musikår redan lär uppgå till närmare 600, Anmälan om abonnement kan fortfarande ega rum hos hofmusikhandlaren Abr.
Lundquist eller ock hos sällskapets kassaförvaltare.
• Konst.
Konstutställningar.
I Konstnärsföreningens gamla lokal i Atelierbyggnadsbolagets hus vid Kungs- trädgården, hvilken förhyrts af ett konstnärskon- sortium, öppnades i onsdags en liten vald utställ- ning, i hvilken endast fyra konstnärer deltaga, nämligen prins Eugen, Oskar Björk, Alf.
Wallander och Bruno Liljefors.
Hvardera af dessa utställer en större grupp arbeten, hvilka borde kunna väcka lifligt intresse hos den konstälskande publiken.
Utställningen, hvilken vi denna gång ej hinna närmare omnämna, är öppen dagligen intill den 10 februari.
Inkomsten tillfaller konstnärernas byggnadsfond — således ett högst behjärtansvärdt ändamål.
Theodor Blanch ' s konstsalong vid Kungsträdgården har som bekant för en lång följd af år förhyrts af Sveriges allmänna konstnärsförening.
I stället har hr Blanch öppnat en ny utställningslokal i huset 29 C vid Drottninggatan.
Lokalen, som är ljus och hemtreflig samt synnerligen lämplig för sitt ändamål, öppnades i förra veckan och har för närvarande att uppvisa en samling taflor af mest utländska konstnärer.
Flere äro verkliga godbitar.
B e r ä t t e l s e för I d u n af MATHILDA LÖNNBERG.
(Forts.) » (2ja, kanske det inte är sannt, men det påstås, • 4 att konsuln tog denna underrättelse mycket tungt, och att den skulle vara orsaken till — till det slaganfall, som slutade hans lif. » » Jag har ej hört det minsta om allt detta, » sade Gunnar, SEMINARIET FÖR HUSLIG UTBILDNING GÖTEBORG
vore en förfärande tanke, så mycket fruktansvär- dare, som Gunnar ej vågade förtro dem åt någon.
Midsommardagen var utsatt till begrafningen, och det blef en sorgehögtid, hvarom länge tala- des i den lilla staden.
Det var en rad af vag- nar, som räckte från sorgehuset till kyrkan.
Ar- betareföreningen följde med florbehängd fana, och äfven folkskolebarnen stötte till processionen.
Fru Emilia var förtjusande i sin sorgdräkt.
Hon såg så ung, men så blek ut genom den nedfällda krus- florsslöjan.
Hennes små händer glänste som el- fenben genom de svarta silkesvantarne och de höllo en krans af hvita mossrosor och cycasblad — något som efter åratal omtalades såsom ett under af begrafningskrans.
Och där var sång och griftetal och sorgebetygelser utan all ända.
Och så slöt dagen, gästerna hade dragit bort.
Fru Emilia hade hufvudvärk och gick tidigt in i sin sängkammare.
Barnen, upprörda och ska- kade af dagens högtidlighet, snyftade sig till sömns i sina sängar.
Majoren hade en enskild konfe- rens med den äldste bokhållaren.
Blott Gunnar ning.
Gunnar satte sig och väntade.
Då majoren slu- och Julia voro ännu uppe.
De båda syskonen sutto en stund tysta.
Båda längtade att meddela tat sin räkning, sade h a n: » Jag h a r hört, morbror, att Emilia gått förlorad.
sig med hvarandra, men båda kände liksom nå- got främmande, som kommit emellan dem.
Är det så? » » Detta har varit en förfärlig dag för stackars » Dess värre, min gosse, » svarade majoren.
mamma, » sade slutligen Gunnar.
» Det var väl en mycket stor förlust? » » Tror du? » sade Julia.
» Jag tror tvärtom, att » Tyvärr, en rätt betydlig, » sade majoren och steg upp, liksom önskade han afbryta samtalet.
denna dag varit full af ett slags sorglig ekstas, » Morbror, » sade Gunnar ifrigt; » huset kan väl som gjort henne lycklig på samma gång det smär- tat henne.
Men, stackars mamma, värre dagar bära den förlusten? » stunda. » » Vi vilja hoppas det. » » Men, morbror — förlåt, jag frågar det — om » Tror du det, Julia? » vi bara hoppas det, hvarför nedläggas så stora » Det vet jag. » kostnader på begrafningen? » De båda syskonen sågo på hvarandra, därpå » För folks skull, käre Gunnar, och för onda sade G u n n a r: tungors skull, som annars skulle göra det mycket » Den som kunde skydda mamma från alla svå- svårare för oss att reda oss.
Vet du, hvilket in- righeter och sorger.
Det skulle vara det ljufvaste flytande en så kallad rusning h a r på en affär? » lefnadsmål, jag kunde tänka mig.
Jag älskar henne så högt. » » Det kan jag tänka mig, men — » » Dessutom så tillfredsställer det din mor.
Min » Hvem af oss tror du ej älskar henne? » invände stackars syster finner ett sorgblandadt nöje i att Julia.
» Vi ha alla varit orättvisa mot pappa, vårda sig om, att hennes så högt älskade man blott därför att hon varit så ljuf och mild.
Jag på ett ståtligt sätt gör sin sista färd.
Vi vilja förstår först nu, huru mycket bekymmer han dolde göra henne till viljes i detta.
Han — den döde under sin kalla, lugna yta.
Dessa bekymmer bar — gick alltid hennes önskan till mötes, så långt han i tyst ensamhet.
Vi njöto frukterna af hans han kunde.
Låt oss efterlefvande göra allt för arbete, utan att tänka därpå eller vara tacksam- att åtminstone skona henne för — alltför bittra ma, och han teg och bar det ensam och oför- stådd, så länge h a n förmådde. » erfarenheter. » » Och sedan, Julia? » » Det är min innerligaste önskan att göra allt hvad jag kan för henne, » sade ynglingen varmt.
» Sedan, Gunnar — dog han. » » Tack, min käre Gunnar!
Därom är jag öfver- » För sin egen hand, Julia? » tygad, » sade majoren.
» Jag måste nu gå ned och » För Guds skull, Gunnar, hvem h a r sagt dig se till, huru dekorationen med växter i likrum- det? » met verkställes.
Skulle du samtidigt ha lägligt » Ingen egentligen, jag förmodar det blott.
Jag att gå till kyrkan och se, huru de ställa det i har hört antydningar. » grafkapellet, så vore jag dig förbunden. » » Äh, Gunnar, jag vet det — flaskan stod ännu » Det är visst lägligt, jag har ingenting att göra kvar på skrifbordet.
Stackars mamma såg den och vore tacksam, om morbror ville sysselsätta icke i första häpenheten.
Hon kom ned så glad i sin nya klädning — hon brukade alltid gå ned mig litet. » » Ja, du skall nog få sysselsättning, om du vill och visa sig för pappa, när hon fått något nytt — framdeles.
Här blir nog mycket att ordna. » och dyrbart, som nu till det där bröllopet, hvil- Morbror och systerson skildes åt med ett hand- ket stod i förgår.
När hon kom ned, låg pappa slag.
Den senare gick till kyrkan och undersökte sanslös.
Giftet hade verkat fortare, än h a n tänkt, anordningarna där.
Han fann dem ganska till- han hade ej hunnit skaffa undan flaskan.
Jag fredsställande och gick sedan ut på kyrkogården, tog den och stoppade den i min ficka.
Jag var där grafven var gräfd och nu smyckades med den förste, som kom in.
Mamma ringde och ro- pade på samma gång.
Jag hade varit ute och granris och blomrrrande hägg.
Då h a n skulle gå hem, passerade tvänne män gått med småsyskonen och kom just hem. » förbi honom.
De sågo honom icke, ty h a n stod » Kära Julia, detta har du vetat och burit på bakom en häck, men han igenkände dem, de voro så tyst. » affärsvänner till hans far.
» Jag måste ju säga det åt doktorn, förstår du.
Jag visade honom flaskan, han lofvade mig tyst- » Det är att beklaga, » sade den ene; » att han nad för så vidt han kunde. » skulle taga det så. » » Det var en enorm förlust », sade den andre.
» Ack, du tänker då på allt. » » Visserligen, » svarade den förste; » men med » Det var j u helt naturligt, att doktorn måste hans vidsträckta erfarenhet och de relationer, han få veta det för alt förstå, huru h a n skulle be- hade både in- och utrikes, skulle h a n snart hafva handla sjukdomen.
Men nu, Gunnar, låt oss råd- reparerat denna förlust.
Nu förefaller det omöjligt. » göra!
Skall jag söka en plats De aflägsnade sig, och Gunnar hörde ej mera.
som lärarinna?
Jag är tyvärr ej skicklig, jag Var det om hans far de talade?
Stockholm, N:r 46 (309) Prenumerationspris pr år: Idun med Modetidning och kolorerade planscher kr.
a Idun ensam ' • Fredagen den 17 november 1893.
K y r k o g a t a 7, 2 t r (Aftonbladets hus.)
1 ' renumerc .. n s k e r a a l l a post- a n s t a l t e r i riket.
Telef Emma • i » e n b i l d, I d u n h ä r Inl b a r a t t f r a m s t ä l l a för sina läsarin- L nor, återger e n i dessa dagar i huf- v u d s t a d e n afliden per- sonlighet, hvilken var känd, älskad och högt uppburen, ej blott inom gränserna för vårt eget land, utan j ä m väl i utlandet.
H o n f ö d d e s i S t o c k h o l m d.
11 m a r s 1 8 2 3 o c h v a r d o t t e r till d e n f ö r l ä n - g e s e d a n aflidne g e n e - ralkonsul G.
D e la Grange.
Sin uppfost- ran e r h ö l l b o n i A l t o - na.
N a t u r e n h a d e fri- kostigt utrustat h e n n e m e d alla de gåfvor, som höja och adla ett människohjärta.
Re- dan hennes sydländska u t s e e n d e m e d de m ö r k t bruna, m a n d e l f o r m i g a ögonen, tilldrog sig allas uppmärksamhet.
D ä r t i l l k o m e n sprit- t a n d e, liflig k o n v e r s a - tion och rika musika- liska anlag, som hon i n t i l l s e n å l d e r allt- j ä m t f o r t f o r att o d l a.
F r u L i n c k var t v ä n - n e g å n g e r gift.
F ö r s t med häradshöfdingen H e r m a n Linck, som afled e f t e r n å g r a f å års ä k t e n s k a p, o c h a n - d r a g å n g e n är 18 (Jf&gt; m e d m e d i c i n a l r å d e t A. utgifvare: HELLBERG.
6 1 47 tduns Aktiebolag 6:te årg.
Tryckeri AunonsprlH: 35 ö r e pr u o n p a r c i l l e r a d.
F ö r » P l a t s s ö k a n d e » o. » Lediga platser » 25 ö r e för h v a r j e p å b ö r j a d t tiotal stafv.
70 ö r e pr n o n p - rad.
Linck.
Carlsson, hvilken förbindelse dock upp- l ö s t e s 187; &gt;.
I förslå äktenskapet ä g d e fru Linck en dotter, åt livars sorgfälliga upp- fostran h o n med en moders hela ömhet h ä n g a f sig.
Flickans svaga hälsa gjorde, att h o n s ä l l a n k u n d e del- taga i sina jämnårigas lekar och förströelser.
För att bereda dottern ett nöje, började fru Linck kläda sina tankar i ordets form — smärre berättelser eller bilder ur lifvet, o c h det var flickans h ö g s t a glädje, när m o d e r n själf upp- läste dessa för henne.
P å detta sätt gafs första i m p u l s e n till fru Lincks författarskap.
Alla hennes omsorger om dottern voro dock förgäfves, ty vid nitton års å l d e r u t s l o c k n a d e den svaga lifsgnistan.
För att i någon mån mildra denna sorg, började E m m a Linck att, mera än dit- tills, sysselsätta sig m ed skriftställen.
H o n ägde e n rik f a n t a s i o c h ovanlig lätthet att omkläda densamma i b i l d, o c h vi ä g a f r å n d e n n a t i d h e n n e s år 1 8 7 7 i G ö t e b o r g ut- g i f n a, v ä l s k r i f n a ro-
IDUN 362 1893 Ä f v e n d e t s t o l t a s t e v e r k, i l i f v e t b e r e d t, är f ö r g ä n g l i g t; H v a d m a n i h j ä r t a t h a r b y g g t ej e n s e n e v i g h e t når.
Th. Körner.
maner » Förskjuten » och » På skilda vägar ».
D e n förra u t k o m n y l i g e n i T y s k l a n d, af h e n n e själf öfversatt till t y s k a språket.
D e s s u t o m h a r h o n s k r i f v i t flere n o v e l l e r, h v a r a f e n, » F a m i l j e n D i c k m a n », af S v e n - ska Familjejournalen prisbelönades med ett t u s e n kronor, samt talrika uppsatser o c h bidrag till illustrerade tidningar och tidskrifter.
M å n g a p o e m har h o n öfver- flyttat från olika språk och införlifvat med vår litteratur, såsom: » Sorgestun- der » a f K a r l G e r o k, » L i f v e t s s å n g » a f L o n g f e l l o w, » M i n n e n » af H a m e r l i n g, » E n n a t t v i d s j u k b ä d d e n » af C o p p é e m e d flere.
Vi skola här nedan bifoga ett prof på e t t af d e m, h v i l k e t t y c k e s oss bäst ka- i-aktärisera r i k t n i n g e n af h e n n e s egna tankar.
H o n h a d e af sitt e g e t n a m n bildat p s e u d o n y m e n » Malin K. » o c h un- dertecknade alltid sina skrifter m e d denna.
H o n g j o r d e m å n g a o c h v i d s t r ä c k t a re- sor i u t l a n d e t o c h k o m d ä r u n d e r i berö- r i n g m e d flere af E u r o p a s f r a m s t å e n d e personligheter, och inom sällskapskret- sarne blef h o n oftast den, kring h v i l k e n alla g ä r n a s a m l a d e sig.
H o n ä g d e v a k e n blick och öppet sinne för tidens stora uppgifter.
För k v i n n o f r å g a n intresserade b o n si » - v a r m t o c h g l a d d e s i g å t a l l a f r a m s t e g, h v i l k a icke ö f v e r s k r e d o g r ä n s e n f ö r sann kvinnlighet.
M å n g e n konstnärs- adept t o g h o n i beskydd, och g e n o m sitt stora inflytande och vidsträckta bekant- skaper skaffade h o n d e m h j ä l p till stu- dier.
H o n g a f själf, m e d a l d r i g t r ö t t n a n d e f r i k o s t i g h e t, s å l å n g t h o n k u n d e af e g n a medel, m e n där dessa ej förslogo, upp- m a n a d e h o n andra att göra det.
H e n n e s rika, v a r m a h j ä r t a, r ä c k t e t i l l f ö r a l l t o c h alla.
D e fattiga kände instinktmäs- sigt, att de i h e n n e ä g d e en vän, som d e t r y g g t k u n d e h ä n v ä n d a s i g till, t y h o n g a f e j b l o t t af p l i k t, u t a n a f k ä r l e k — och därför kändes det aldrig tryckande att m o t t a g a hennes gåfvor.
E m m a Linck ä g d e stor beläsenhet o c h följde m e d allt af v ä r d e o c h b e t y d e n h e t, som utgafs på skönlitterärt område.
H o n s t o d i n ä r a b e r ö r i n g m e d n o r d e n s för- n ä m s t e f ö r f a t t a r e o c h s k r i f t s t ä l l a r e så- s o m R y d b e r g, W i r s é n, I b s e n m e d flere, hvilka skattade hennes själfulla och sym- patiska personlighet.
H o n förde stor k o r r e s p o n d e n s, o c h d e bref, h o n h e m s ä n d e från f r ä m m a n d e l ä n d e r, v o r o y t t e r s t in- tressanta.
Italien var det land, där h o n kanske helst vistades, och h o n njöt i f u l l a d r a g af d e s s h ä r l i g a n a t u r, m i l d a klimat o c h rika konstskatter, så s o m en- dast få k u n n a g ö r a det.
H e n n e s rese- anteckningar härifrån bära vittnesbörd om, huru djupa och outplånliga intryck allt detta gjorde på h e n n e s känsliga och för a l l t s k ö n t m o t t a g l i g a s i n n e.
Till én v ä n i Sverige skrifver h o n från R o m nyårsdagen 1883 följande: så » — — T y v ä r r l i d a vi a l l t j ä m t af e n m y c k e t om- b y t l i g o c h farlig v ä d e r l e k, s o m f ö r b j u d e r m i g a l l a b e s ö k i d e isigt k a l l a g a l l e r i e r n a.
Man skall h a f v a i t a l i e n a r e n s v a r m a b l o d för a t t o s t r a f f a d t k u n n a gå omkring p å marmorgolfven i d e j ä t t e s t o r a salarna, där alla vindar spela genom de ö p p n a f ö n s t r e n.
Ute p å g a t a n b l å s e r s c i r o c c o n, o c h m a n k a n k n a p p t u t h ä r d a e n l ä t t s o m m a r k a p p a, i Va- t i k a n e n h a r m a n n ä s t a n för litet af e n tjock skinnpels.
Ä n n u h a r j a g ej s e t t R o m a i d e s s r ä t t a l j u s, t y för a t t d e s s a g r å s t e n m a s s o r s k o l a g ö r a ett s k ö n t i n t r y c k, m å s t e d e a f t e c k n a s i g p å d j u p b l å b a k g r u n d, b e l y s t a af s t r å l a n d e s o l, eljest ä r o d e allt för m y c k e t e n bild af förfall.
Dock ä r j a g ej s ä k e r, o m j a g n å g o n s i n s k a l l k u n n a i n s t ä m m a i h v a d V. R y d b e r g n y l i g e n skref till m i g: » J a g ö n s k a r att e n g å n g h a f v a m i n graf p å protestantiska kyrkogården i Rom, denna min älskarinna bland städer. » För en forskare, som kan s a m m a n k n y t a det förflutna m e d det när- varande, äro ju dessa grushögar och stenkummel s o m en ö p p e n bok, däri h a n läser om det s t o r a förflutna.
Men då j a g h ö r att det verkliga, a n t i k a R o m l i g g e r 12 a l n a r under det nuvarande, eller a t t af det u r s p r u n g l i g a, h e d n i s k a k a p i t o l i u m fin- n e s blott e n 4 a l n a r s m u r k v a r, f r å g a r j a g m i g s j ä l f: H v a d ä r s a n t e l l e r falskt i d e n n a mängdens d y r k a n af d e t a n t i k a, h v a r o m i n g e n k a n s ä g a, h v a r d e t e g e n t l i g e n s l u t a r eller b e g y n n e r.
Obeskrifligt r o l i g t o c h i n t r e s s a n t ä r d e t a t t g å eller åka, u t a n egentligt m å l, och s å l u n d a n j u t a den öfverraskningen att helt oförmodadt färdas genom en den praktfullaste triumfbåge, passera ett f o r u m, i b a k g r u n d e n s e en r a d af h ä r l i g a k o - lonner, eller genom en s k ö n portik plötsligt s k å d a de blåfärgade Sabinerbergen och den melankoli- ska Campagnan.
K o m m e r d å e n b o n d e i get- s k i n n s h u d, d r i f v a n d e e n å s n a, s o m för in vinför- r å d e t a t t s ä l j a s, eller e n äkta (ej m o d e l l) r o m a - r i n n a, m e d d e n ä d l a kraftfulla h å l l n i n g e n, s o m ser på en med djupa melankoliska ögon, m e d a n m u n n e n s k ä n k e r ett l e e n d e, till h v a r s t j u s a n d e f ö r t r o l l n i n g j a g a l d r i g s e t t like, s å ä r s t ä m n i n g e n genast där och m a n börjar förstå den hänförelse, med hvilken främlingen tänker på Rom.
Troligen k o m m e r j a g först vid m i n h e m k o m s t a t t k u n n a smälta alla de stora intryck, h v a r s dimensioner nu n ä s t a n förkrossa mig.
— — — — — — — — — — Vi h a f v a h ö r t m a k a l ö s t s k ö n m u s i k i olika kyrkor; slipper m a n att se det » teatraliska » framme vid altaret, så är det en njutning u t a n like a t t l ä n g s t b o r t i ett h ö r n af d e v ä l d i g a t e m p - l e n l y s s n a till d e n h i m m e l s k a m u s i k e n, m e d a n ö g a t v a n d r a r från d e n e n a s k ö n a m a r m o r g r u p p e n eller f r e s k e n till d e n a n d r a.
Det ä r j ä t t e d i m e n - s i o n e r n a, s o m h ä r göra mig så konfys; i Peters- k y r k a n, d ä r vi v o r o i g å r, s e m ä n n i s k o r n a u t s o m flugor, m a n t y c k e r sig s t ä n d i g t v a r a e n s a m d ä r, f a s t ä n flere t u s e n m ä n n i s k o r v a n d r a omkring.
D e n b r u s a n d e o r g e l n o c h d e n 4 0 m a n s t a r k a kö- r e n h ö r a s ej i e n fjärdedel af k y r k a n, 3 6, 0 0 0 m ä n n i s k o r k u n n a r y m m a s d ä r, o c h d o c k ger d e t h e l a i n t r y c k af lätt h a r m o n i.
J a g h a r l ä s t tlere utmärkta författares omdömen om den eviga staden, ö m s o m djupa, snillrika och glädtiga.
I n g e n f ö r f a t t a r e gifver d o c k s å p å d j u p e t gå e n d e k a r a k t ä r s b i l d e r s o m R y d b e r g, d e ä r o p å en g å n g så s a n t h i s t o r i s k a o c h r e n t m ä n s k l i g a, h a n s t a n k a r g ö r a s a m m a i n t r y c k s o m å s y n e n af h a f v e t eller s t j ä r n h i m m e l n: de föra oss ut i det o ä n d - liga.
F ö r m i g ä r o c h förblifver h a n d e n förste af a l l a skriftställare. » D e t var i den » eviga staden » h o n gjorde b e k a n t s k a p m e d I b s e n, s o m flere g å n g e r uppmanade henne att nedskrifva sina memoirer.
Tyvärr följde h o n icke detta råd.