Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Rikets då församlade Ständer till Kongl. Majit en underdånig skrifvelse, deruti Rikets Ständer, jemte en framställning om tillståndet i afseende å skogarna i riket, om den lagstiftning, sorn, beträffande odlandet och tillgodogörandet af dem, förr varit gällande, ora nödvändigheten att förekomma deras ytterligare förminskande och förstörande, yttrat den åsigt, att lämpligaste sättet för bevarandet af deras framtida bestånd vore, att Staten sjelf, i vidsträcktare mån än hittills egt rum, uppträdde såsom skogsegare, samt att, hvad särskildt anginge rikets norra landskap, der faran af skogarnes förödelse vore störst, och der, till följd af gällande författningar, betydliga delar af Kronans skogar nästan dagligen öfverginge på^enskildes händer, för att till det mesta afverkas, Rikets Ständer ansågo Kronan icke vidare böra afhända sig denna för Staten nödvändiga egendom, utan i stället vidtaga kraftiga åtgärder, ledande "till densammas bevarande för det allmänna; i anseende hvartill Rikets Ständer i underdånighet hemställt: dels, att Kronans öfverloppsmarker och sådana trakter af oafvittrade skogar i Stora Kopparbergs, Gefleborgs, Wester-Norrlands, Jemtlands, Westerbottens och Norrbottens län, hvilka funnes dertill tjenliga, mätte för kronoparker förklaras, ställas under vård och förvaltning af Skogsstyrelsen samt behandlas efter sådana, på vetenskapliga reglor grundade, hushållningsplaner, som afsåge skogens framtida beBih. lill R.
Prot. 1865 & 1866. 4 Sami. 2 Afd. 4 Häft.
Besvärs- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 7. stånd och högsta afkastning; dock att hinder derigenom ej finge läggas för af vittring af skogsanslag åt redan anlagda hemman och nybyggen; dels ock att det genom Kongl.
Brefvet den 23
Maj 1860 meddelade förbud mot nybyggens anläggande å öfverloppsraarkerna i de Norrländska länen, intill dess undersökning och reglering af desamma försiggått, måtte utsträckas jemväl till Kronans blifvande öfverloppsmarker i Stora Kopparbergs län, samt oafvittrade skogar i samma samt Westerbottens och Norrbottens län, att gälla intill dess undersökning försiggått, huruvida ötverloppsmarkerna i sin helhet eller de oafvittrade skogarne till någon del borde för kronoparker förklaras.
Vid innevarande riksdag har Kongl. Maj:t uti till Rikets Ständer aOåten nådig Proposition af den 21 December sistlidna år (N:o 54), som blifvit af samtliga Riks— Stånden till Stats-Utskottet remitterad och derefter till Sammansatta Utskottet öfverlemnad, gifvit Rikets Ständer tillkänna, att Kongl.
Maj:t, efter inhemtande af vederbörandes underdåniga yttranden i frågan, tagit i nådigt öfvervägande såväl de i Rikets Ständers omförmälda skrifvelse berörda frågor, som äfven flera öfriga ämnen, hvilka rörde skogshushållningen i rikets norra landskap, och att Kongl. Majit funnit skäl på det sätt bifalla Rikets Ständers anhållan om öfverloppsmarkernas användande till kronoparker, att, jemlikt nyssnämnda dag utfärdad nådig Förord ning, angående åtgärder för kronoparkers bildande i Stora Kopparbergs och de Norrländska länen samt vissa iakttagelser vid afvittringar och storskiften i nämnda län, Kongl.
Majit förordnat, att sådana öfverloppsmarker och delar deraf, som i anseende till deras sammanhängande läge, skogsmarkens äfvensom sjelfva skogens allmänna beskaffenhet, lägenhet till flottning, tillfälle till afsättning af skogsalster, virkesbehofvet i orten samt andra dylika omständigheter, voro till kronoparker lämpliga, skulle dertill användas, äfvensom meddelat föreskrifter, dels att vid de afvittringar och storskiften, som derefter företages, skulle, i sammanhang dermed och efter särskildt angifna grunder, viss mark till kronoparker afsättas, dels ock huru förfaras borde då undantagsvis anledning förekomme att, äfven från oafvittrad skog och utan sammanhang med den allmänna afvittringen, kronopark lämpligen kunde och borde afsättas, hvaremot, med afseende å den af vederbörande embetsverk vitsordade svårigheten att, utan sammanhang med allmän afvittring, verkställa dylika åtgärder på ett sådant sätt, att hinder derigenom icke lades för afvittring af skogsanslag åt redan anlagda hemman och nybyggen, samt enär, vid sådant förhållande, den af Rikets
Ständer vid sistlidna riksdag äskade allmänna undersökningen af de oafvittrade skogarne skulle utan motsvarande gagn förorsaka högst betydliga kostnader, Kongl.
Majit ansett någon föreskrift derom icke böra meddelas; samt att Kongl. Majit, som sålunda funnit, att från de oafvittrade skogarne endast undantagsvis kunde utbrytas mark till kronoparkers bildande, emellertid med afseende på de af Rikets Ständer anmärkta förhållanden, ansett, att Kronan på annat sätt borde förbehålla sig rättigheten att deltaga i vården om den vexande skogen i dessa Santmans.
Stals- sami Allm.
Besvärs■ och Elton.-ViskoHels Betänkande N:o 7. 5 vidsträckta trakter; att dervid icke borde ifrågakomma någon inskränkning i den dispositionsrätt, som enligt gällande författningar tillkomme egare af redan befintliga skattehemman, i afseende å dertill hörande skog, eller innehafvare af redan lagligen anlagda nybyggen i afseende å den skog, som genom framdeles skeende afvittring kunde dem tillfalla, men att Kongl. Maj:t deremot icke funnit någon betänklighet möta för att i fråga om nybyggen, hvilkas anläggande icke blifvit af vederbörande myndighet medgifvet, eller sådana äldre nybyggen, för hvilka föreskrifna odlings- och byggnadsskyldigheter icke inom behörig tid blifvit, i enlighet med gällande författningar verkställda, och öfver hvilka Kronans dispositionsrätt i följd deraf måste anses vara återställd, bestämmelser meddelades, hvarigenom innehafvare af dylika nybyggen, äfven sedan desamma, efter fullgjorda odlings- och byggnadsskyldigheter, i öfrigt iklädt sig natur af skattehemman, underkastades den inskränkning i rättigheten tili skogens begagnande, som med hänsigt till det allmännas intresse kunde anses erforderlig; men då genom berörda bestämmelser, hvarmed Kongl. Maj:t icke åsyftat att på något sätt förhindra sådana nybyggesanläggningar, som hade till verkligt ändamål, icke skogens afverkande, utan landets varaktiga uppodling, skulle föranledas uppkomsten af ett nytt slags skattehemman med särskilda förpligtelser och skyldigheter, har Kongl.
Maj:t, som ansett sig icke böra utan Rikets Ständers hörande i detta ämne förordna, på grund af de skäl och omständigheter, som blifvit närmare utvecklade uti ett af föredraganden för finans-ärenden, Herr Statsrådet Friherre Gripenstedt, till protokollet öfver samma ärenden afgifvet yttrande i frågan, i nåder föreslagit: alt de nybyggen, hvilka hädanefter i Norrland och Stora Kopparbergs län anlades, äfvensom sådana äldre nybyggen, för hvilka föreskrifna odlings- och byggnadsskyldigheter icke inom behörig tid blefve i enlighet med gällande författningar verkställda, ej matte erhålla vidsträcktare rätt öfver den skog, sorn, efter fullgjorda odlings- och byggnadsskyldigheter, under skattemannarätt, dem tillfölle, än 1:o att uppodling af skogsmark till åker och äng finge efter anmälan och syn medgifvas af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, med föreläggande af vite för underlåtenhet att inom viss lämplig tid odlingen fullborda; 2:o alt hemmanets nödiga husbehof af virke och bränsle måtte utan utsyning å skogen få tagas; och 3:o att allt det virke, som å hemmanets skog kunde, i öfverenstämmelse med gällande utsyningsförfattningar, af skogsstatens tjenstemän och betjente utsynas och stämplas, måtte få af nybyggaren eller skaltemannen fritt användas och försäljas, mot skyldighet allenast att till betäckande af kostnaderna för utsyningen erlägga den afgift, som af Kongl. Maj:t i nåder bestämdes; samt att, om nybyggaren eller skattehemroansegaren öfverskrede deri honom sålunda tillkommande rättighet till skogen, han skulle straffas såsom för åverkan.
Besvärs- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 7. Och har Kongl. Maj:t derjemte gifvit tillkänna, att Kongl. Majit, i afvaktan på Rikets Ständers beslut i detta ämne, medelst nådig kungörelse tills vidare förbjudit all anläggning af nybyggen.
Tillika och enär Kongl. Majit ansett, att de delar af öfverloppsmarkerna, hvilka, med afseende på förut omförmälda omständigheter, voro mindre tjenliga till kronoparken icke borde såsom sådana bibehållas, utan lämpligast till skogsbruk användas under enahanda kontroll å afverkningen, sora Kongl.
Majit ansett böra ega rum för skogarne till de nybyggen, som hädanefter kunde anläggas; har Kongl. Majit, som, emot 77 § Regeringsformen, ej kunde annorlunda än i sammanhang med odlings— skyldighet upplåta samma ölverloppsmarker åt enskilde, vidare i nåder föreslagit: att sådana trakter af öfverloppsmarkerna i Stora Kopparbergs och de Norrländska länen, hvilka erbjödo ringa tillfälle till odling och, till följd af sitt läge i oregelbundna figurer inom och emellan byars och utbrutna hemmans områden, eller annars, till följd af sin särskilda beskaffenhet, icke voro lämpliga att såsom kronoparker bibehållas, måtte, enligt Kongl. Majits bepröfvande, på grund af sig företeende omständigheter, antingen, der vissa hemman eller byalag å marken begagnade mulbete mot smörränta, med dessa hemman förenas utan skatteköpeskilling, men med tillökning i hemmanens manta! och ränta, på sätt afvittringsförfattningarne föreskrefve, eller ock beläggas med skogsränta, på sätt Kongl. Förordningen den 28 Juni 1775 samt Kongl. Brefvet den 5 December 1780 för skattläggningarnes verkställande i Savolax och Karelen föreskrefve, samt åt den högstbjudande under eganderätt försäljas med förpligtelse för köparen, om marken vore renbetsland eller mot smörränta upplåten fäbodelägenhet, att lemua innehafvarne deraf ostörda i deras rätt till bete och nödigt bränsle; dock att i begge dessa fall de, som blefve enskilde egare af marken, ej måtte annorlunda än lill husbehof eller efter utsyning, enligt de här ofvan i fråga om nybyggen och nya skattehemman föreslagna grunder, få begagna derå vexande skog och vara pligtiga, att till betäckande af kostnaden för utsyningen erlägga den afgift, som af Kongl. Majit kunde i nåder bestämmas; slutligen och enär, i fråga om en förändrad organisation af skogsstaten, Kongl.
Majit ansett densamma böra utan Statsverkets betungande kunna småningom åvägabringas genom de förökade inkomster, som Kronans skogar under en omsorgsfullare vård antagligen skulle komma att lemna, hvaremot, intill dess densamma blefve genomförd, någon behållning af samma skogar att till Statens öfriga behof användas icke torde vara att påräkna, och Kongl. Majit vid sådant förhållande funnit lämpligt, att alla de inkomster, sorn frän Kronans skogar härflöte, också tillsvidare för skogsvårdens och skogsförvaltningens utveckling användes, samt det derefter torde vara egentligen från de norra länen, som förökade inkomster af kronoskogarna vore att förvänta, har Kongl. Majit, soms. utfärdat nådig förordning angående utsyningen Sammans.
Besvärs- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 7. 8 i dessa län, i sammanhang dermed och i öfverensstämmelse med Rikets sednast församlade
Ständers i deras ofvanberörda underdåniga skrifvelse uttryckta mening, tillika föreslagit, hvad som äfven i Kongl.
Maj:ts nådiga Proposition vid beräkningen af Statsverkets inkomster blifvit iakttaget, eller att stubböresmedlen från de Norrländska länen, hvilka hitintills uppburits såsom allmänna statsmedel, ej vidare måtte så behandlas, utan jemte de medel af enahanda beskaffenhet, hvilka kunde inflyta från Stora Kopparbergs län, från början af 1867 ingå till skogsplanteringskassan, för att, på samma sätt sorn nämnda kassa, disponeras och användas; i hvilket fall det å Riks-statens 7:de Hufvudtitel för närvarande uppförda årliga reservationsanslag för skogsväsendets ordnande af 75,000 R:dr efter nämnda års utgång ej vidare torde blifva för ändamålet nödigt.
Derjemte har blifvit till Utskottet öfverlemnad en af Riksdagsfulimägtigen August Danielsson från Norrbottens län inom Hedervärda Bonde-Ståndet väckt motion (N:o 208), deruti, med åberopande af ett utaf Konungens Befallningshafvande i Norrbottens län i frågan till Kongl. Maj:t afgifvet underdånigt utlåtande, föreslagits: att de Kronans marker, hvarå funnes odlingstillfällen till såväl åker som äng af sådan rymd, att derå hemman elier så kallade kronotorp kunde grundas, måtte användas till nybyggen; men deremot, att de marker, som saknade sådana lägenheter, måtte anslås till skogsbruk och ställas under allmän vård; att, enär odlingsmarken naturligtvis vore ringa i förhållande till den stora skogsarealen samt svårare att urskilja än skogarne, som genast falla i ögonen, bestämmandet af hvad till hemmansanläggningar eller skogsbruk tjenligt vore, icke ensidigt måtte försiggå, på det sätt att först vissa rymder till skogsbruk aftages, utan blifva föremål för sakkunnige mäns åtgärd efter noggrann undersökning vid allmän afvittring, hvars afslutande vore så mycket snarare att förutse, som ekonomiska karteverkets mätningar till betydligaste delen voro fulländade; att vid sagda afvittring tillses borde, att såväl hemmanen som öfverblifna skogsrymderna gålvos lämpligaste form; att landets uppodling genom hemmansanläggningar och uppbrukande oförhindradt måtte få fortgå, änskönt afverkning af skog, till den kraft och verkan sådant kunde medföra, å vissa trakter kunde förbjudas; samt att smärre trakter af Kronans skogar omkring bebodda delar af landet och ej i aflägsnare ödemarker måtte inrättas till mönsterparker, der skogsplantering, skötsel och vård till föresyn bedrefves, helst det vore att hoppas, att vården af små trakter med sådan belägenhet skulle vara möjlig; och slutligen att alla åboerne på de hemman och nybyggen, som hädanefter omfördes till skatte, måtte tillförbindas att i afseende på skogens begagnande ställa sig till efterrättelse vederbörligen fastställda hushållnings- och afverkningsplaner, vid ansvar som för åverkan.
6 Sammans.
Besvärs- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 7. Utskottet har tagit i öfvervägande ej mindre Kongl. Maj:ts bögstberörda nådiga Proposition och det af Herr Statsrådet Friherre Gripenstedt, vid frågans föredragning hos Kongl. Maj:t, afgifna yttrande, än äfven hvad åtskillige ledamöter af Hedervärda Bonde-Ståndet vid remissen i ärendet anfört, samt hvad Riksdagsfullmägtigen August Danielsson uti förenämnda, af honom väckta motion föreslagit; och Utskottet får nu sitt utlåtande i saken afgifva.
Hvad d ervid först beträffar Kongl. Maj:ts nådiga förslag, för såvidt detsamma afser inskränkning i dispositionsrätten till den skog, som kan komma att tilldelas de nybyggen, hvilka hädanefter i Norrland och Stora Kopparbergs län anläggas, eller tillfalla sådana äldre nybyggen, för hvilka föreskrifna odlings- och byggnadsskyldigheter icke blifvit inom behörig tid, i enlighet med gällande författningar, verkställda; så synes Utskottet det för bedömande af behöfligheten och nyttan af de föreslagna åtgärderna vara nödigt att taga i betraktande ej blott den fördel, som jordens odlande och en vårdad skogshushållning för ett land medför, utan äfven den skada och de olycksbringande följder, som brist pä skogar eller deras alltför långt sträckta afverkande eller missvårdande kan medföra, äfvensom huruvida man inom Sverige vid skogarnes begagnande tillvägagått på• ett sätt, som, fortsatt, skulle vara betryggande för deras framtida bestånd.
Utskottet erkänner visserligen, att odling af jorden, uttorknirig af kärrtrakter och skogars uthuggning, der dessa tagit öfverhand, temperera klimatförhållandena och utöfva en välgörande verkan både i ekonomiskt och industrielt hänseende; men dessa åtgärder kunna äfven, för långt sträckta, verka förstörande och medföra stora olyckor.
Genom skogarnes afverkande minskas den fuktighet, som är nödig för källors och floders bildande och fortfarande.
De äro tili en stor del ett vilkor för regn å den trakt, der de vexa, och de äro således nödiga för ett lands fruktbarhet.
De bibehålla, under sommaren, en för vextligheten i deras omgifningar nyttig fuktighet och svalka, samt, om vintern, en del af den värme, som de under sommaren insupit, eller med andra ord, de motverka ytterligheterna af värme och köld.
De skydda fälten och vexterna derå för pinande vindar, som på större slätter starkare och hastigare än på mindre bortföra fuktigheten och de kolpartiklar, som äro nödvändiga för jordens fruktbarhet.
Dessa förhållanden besannas ej blott af vetenskapen, utan äfven af erfarenheten.
Vill man kasta blicken öfver åtskilliga trakter af jorden, som antingen ständigt, såvidt man känner, varit skoglösa, eller som genom menniskors åtgärder eller inträffade naturhändelser kommit i sådant skick, skall man finna dem bekräftade.
Så t. ex. hafva på åtskilliga ställen i Italien, Spanien och Frankrike skogarnes utrotande verkat förstörande, och, i stället för fruktbärande fält och kullar, finner man nu ofruktbara hedar och kala klippor.
Men vi hafva exempel närmare till hands.
De så kallade Svältorna i Westergötland, de stora öde hedarne i vestra Sammans.
Besvärs- och Ekon.-Utskoltets Betänkande N:o 7. 7 Småland med flera andra ställen inom landet, sorn fordom varit skogrika och bördiga, äro ett talande bevis på det uppgifna förhållandet.
Från många håll hafva försports klagomål öfver landets skogars missvårdande samt deras alltför långt sträckta afverkande och förstörande, och flerfaldiga fram ställningar hafva egt rum om vidtagande af åtgärder till hämmande af en sådan skogsförödelse.
Att dessa klagomål, dessa framställningar i allmänhet varit grundade och befogade kan icke sältas i tvifvel.
Bevisen derför ligga för öppen dag för en hvar, som sjelf vill göra sig mödan att efterforska förhållandet.
Det torde då vara högsta tid att man äfven i vårt land, likasom flerstädes utrikes, vidtager åtgärder, hvarigenom de återstående skogarne, åtminstone de, som Staten eger, blifva vårdade och bibehållna, för att sjelfva kunna bibehålla den fruktbarhet för landet, som under närvarande förhållanden är att påräkna.
För de norra provinserna äro sådana åtgärder desto mera nödvändiga, som klimatet derstädes, redan förut hårdt och kallt, skulle, genom dervarande skogars ytterligare allt för långt sträckta afverkning, blifva ännu hårdare, ännu kallare, och motverka, om icke omöjliggöra, framstegen af en börjad odling.
Norrland innehåller outtömliga tillgångar och kan lemna utrymme samt bergning åt en befolkning, långt större än hela Sveriges nuvarande, allt detta dock med ett oafvisligt vilkor, det nemligen att skogarne bevaras.
Detta icke blott af klimatiska, utan äfven af rent ekonomiska skäl.
Den Norrländska trävaruhandeln utgör nu en af Sveriges rikaste inkomstkällor, — en inkomstkälla, som, rätt vårdad, aldrig bör kunna utsina, men som i annat fall snart nog torde upphöra, till oberäknelig skada för fosterlandet samt till säker undergång för hela den befolkning, som nu korttänkt söker genom ohejdad skogsafverkning bereda sig en ögonblicklig vinst på framtidens bekostnad.
Efter Utskottets på ofvan anförda omständigheter grundade omdöme, äro de af Kongl. Maj:t föreslagna åtgärder de under närvarande förhållanden lämpligaste, för att vinna det dermed åsyftade ändamålet.
Väl skulle derigenom uppkomma ett nytt slag af hemman, hvilkas egare icke hade samma oinskränkta rätt till den derå vexande skog, som öfriga sjelfständiga hemman i riket; men dermed förnärmas dock ingens rätt, ty de skogsmarker, som hädanefter åt nybyggare upplåtas, äro för närvarande Statens egendom, för hvars afstående Staten eger föreskrifva de vilkor, som kunna finnas för Statens väl nödiga.
Med afseende härå och då Utskottet föreställer sig, att i afseende å de syner, som enligt hvad föreslaget blifvit, böra föregå tillåtelse till uppodling af skogsmark, föreskrifter komma att meddelas, hvarigenom desamma blifva verkställda med minsta möjliga kostnad för nybyggarne, får Utskottet, som till alla delar gillar de åsigter, som blifvit i frågan uttalade så väl i Kongl.
Maj:ts högstberörda nådiga Proposition, som i Herr Statsrådet Friherre Gripenstedts till Stats-Rådets protokoll afgifua yttrande, vördsamt tillstyrka: 8 Sammans.
Besvärs- och Ekon.-TJtskoltets Betänkande N:o 7. att Rikets Ständer antaga Kongl. Maj:ts förslag, rörande vissa vilkor för upplåtelse af de skogstrakter i Stora Kopparbergs och de Norrländska länen, sorn må tilldelas de nybyggen, hvilka hädanefter anläggas, äfvensom de nybyggen, för hvilka föreskrifna odlings- och byggnadsskyldigheter icke inom behörig tid blifvit i enlighet med gällande författningar verkställda.
Af enahanda skäl och enär de öfverloppsmarker i nyssnämnda län, hvilka ej äro lämpliga att till kronoparker användas och såsom sådana bibehållas, icke torde kunna vårdas och komma till nytta på ett lämpligare sätt, än Kongf. Maj:t föreslagit, tillstyrker Utskottet jemväl: att Rikets Ständer bifalla Kongl. Maj:ts i afseende å sådana öfverloppsmarker gjorda nådiga framställning.
Vidare och på de af Kongl.
Maj:t uppgifna skäl, samt i öfverensstämmelse med Rikets sednast församlade Ständers uttryckta mening, hemställer Utskottet: att, i enlighet med hvad Kongl. Maj:t föreslagit, stubböresmedlen från de Norrländska länen, de der hittills uppburits såsom allmänna statsmedel, må, jemte de medel af enahanda beskaffenhet, hvilka kunna inflyta från Stora Kopparbergs län, från början af 1867 ingå till skogsplanteringskassan, för att, på samma sätt som nämnda kassa, disponeras och användas.
Slutligen och då med de åtgärder, Utskottet här ofvan tillstyrkt, det af Riksdagsfullmägtigen August
Danielsson med den af honom väckta motion afsedda ändamål hufvudsakligen torde uppnås, hemställer Utskottet, att samma motion ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
STOCKHOLM, TRYCKT HOS JOH. BECKMAN, 1866.
Sammana.
Stata- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets ■ Memorial M 8. 1 X:o 8.
Auk. till Exp.-Utsk. den 25 April 1866, kl. 12 midd.
Memorial, i anledning af erhållen återremiss å Betänkandet N:o 5, angående väckta motioner om skjutsväsendets ordnande och öfvertagande af Staten, m. m.
Ofvannämnda Betänkande, hvilket, enligt till Utskottet ankomna protokolls utdrag, blifvit af Höglofliga Ridderskap^ och Adeln, Högvördiga Preste-Ståndet och Vällofliga Borgare-Ståndet bifallet, har Hedervärda Bonde-Ståndet deremot till Utskottet återremitterat; men enär genom tre Stånds beslut Betänkandet blifvit bifallet, kan återremissen ej till någon åtgärd föranleda; hvarom Utskottet velat Hedervärda BondeStåndet underrätta.
Prot. 1865 & 1866. 4 Sami. 2 A/d. 5 Haft. 1 2 Sammans.
Stats-, Bevilln.- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande M .9. \':o 9.
Ank. till Exp.-Utsk. den 30 April 1866, kl. 12 midd.
Betänkande, i anledning af väckt fråga om restitution af bränvinstillverkningsafgift vid export till utrikes ort.
Uti en den 29
December nästlidna år till Rikets Ständer aflåten nådig Proposition (N:o 62) har Kongl. Maj:t, i sammanhang med framstäldt förslag om förhöjning till 75 öre af den för bränvinstillverkning nu bestämda afgift, fästat Rikets Ständers uppmärksamhet å nödvändigheten att lossa på en del af de band, hvilka ännu fjettra nämnda tillverkning, betraktad såsom fabriksnäring, dervid Kongl. Maj:t, jemte hemställan att bränvinstillverkning måtte få utöfvas under alla tider af året samt att det i nu gällande förordning befintliga stadgande om maximum af daglig tillverkning måtte borttagas, tillika föreslagit undanrödjandet af det tryckande band, som vore brännerinäringen pålagdt genom det medelbara tvånget för tillverkaren att sälja sin vara inom landet.
Då hög tillverkningsafgift blifvit pålagd bränvin i det hufvudsakliga syftet att i möjligaste mån inskränka förbrukningen deraf bland landets befolkning, bjöde billighet och rättvisa, att den afgift, som för tillverkningen blifvit erlagd, och som framkallade nyssnämnda tvång, kunde återfås, när varan exporterades och således icke inom landet förtärdes.
Frågan om en sådan restitution hade vid flera riksdagar af enskilde motionärer blifvit väckt, men icke tillvunnit sig det afseende, den förtjente.
En sådan restitution skulle ostridigt medföra den väsendtliga fördel att bränvin vid tillfällig öfverproduktion kunde exporteras, hvarigenom priset inom landet aldrig blefve så lågt, att det, till stort men för tillverkaren, understege varans verkliga värde och derigenom jemväl skulle komma att framkalla omåttlig förtäring.