Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottet har varit så i denna som öfriga jern vägsfrågor ledt af den förfärligaste misströstan om vår financiela ställning samt omtankan att undvika utländska statslån, men har icke betänkt, att ett sådant lån ingalunda gjorts erforderligt genom att bifalla det begärda anslaget af endast 500,000 Riksdaler, ett belopp, som dessutom är så ringa, att derigenom ingalunda kan sättas på spel landets financiela oberoende.
Jag för min del tror, att en så beskaffad hushållning i sjelfva verket utgör en misshushållning, då de förluster, som uppkomma genom ett fördröjdt fullbordande af det uppgjorda systemet för stambanorna, medföra oberäknelig skada, utom i förr antydda afseenden, jemväl i hänsigt till uteblifvaudet af den trafikförökning på det redan färdiga jernvägsnätet, som af banornas utsträckning komme att beredas; men utom allt detta gifves det äfven, hvad beträffar norra stambanan, ett särskildt skäl så stort och mägtigt, att det ensamt för sig bordt berättiga det ifrågasatta anslaget, äfven om det varit mångdubbelt så stort.
Rigtningens bestämmande återstår nemligen ännu formelt, fastän intet tvifvel förefinnes, hurudan denna rigtning bör vara.
Blir frågan jemväl vid denna riksdag oafgjord, så lemnar dymedelst den nuvarande representationen i arf åt en kommande ett trätofrö, som kommer att föranleda till split och ensidighet vid de stundande nya valen och till en för ärendenas gång menlig osämja inom representationen.
I denna omständighet ligger nemligen ett stort skäl att nu slita tvisten.
Den financiela ställningen kommer att snarligen inom Utskottet utredas; och lärer det då visa kig att nytt utländskt lån icke erfordras för att på ett förnuftigt och inom vissa gränsor inskränkt sätt låta jernvägssystemets fullbordan fortgå, åtminstone så mycket, att det icke afstadnar.
En orättvisa måste det innefatta att, sedan långa banor dragits söder och vester ut, fortfarande tvinga hufvudstaden och hela den nordliga delen af riket att för en oviss framtid åtnöjas med en blott sex mils bana norrut.
I ett fattigt land måste man väl också söka så sammanjemka intressena, att Staten tillskyndas så liten uppoffring som möjligt; och det är denna obestridliga sanning, som tvingar oss att här i landet åtnöjas med förmedlingsförslag.
Ett sådant är det, som afser att draga norra stambanan från Upsala till Sala, samt från Sala norrut till Storvik, hvilket ställe utgör den lämpligaste punkten för norra stambanans anknytning vid Gefle—Dala-vägen.
I afseende å norra stambanans rigtning ber jag att hår få ur en vid denna riksdag i ämnet afgifven motion återgifva följande rörande ofvannämnda förslag väl sagda ord: “Detta förslag, som innebär och förordar blott en stambana norrut och sålunda förutsätter såsom antaglig en förmedling emellan det östligare och vestli“gare jernvägsintresset i dessa bygder, lärer derföre ej fullt tillfredsställa någondera parten.
Men just deruti torde man kunna söka bästa försvaret för dess “rigtighet.
Då alldeles oantagligt är, att här i trakten skulle kunna förvärfvas “tvänne stambanor, sedan hittills rest sig så stora svårigheter mot att, någorlunda “samtidigt med det öfriga landet, erhålla en enda af någon nämnvärd utsträckning; torde det anspråksfullare jernvägskrafvet böra finna sig i detta verkliga “förmedlingsförslag, som gör all den rättvisa åt de olika intressena, hvilken torde “på flera mansåldrar vara möjlig.
Till detta jern vägssystem norr om Mälaren “skulle naturligtvis ock höra, att
Staten öfvertager och fullbordar bibanan emellan “Sala-trakten och Westerås, hvarigenom denna stambana tidigare än i Upsala “träffade Ståts-Utskottets Utlåtande N:o 80. 57 “träffade Mälarehamn.
Derföre måste hvarje östligare eller vestligare rigtning af “denna stambana, hvilken redan ifrågavarit eller ytterligare kan ifrågakomma, “med bestämdhet afvisas såsom alltid mer eller mindre förstucket invalverande “det möjliga förslaget om tvänne stambanor närmast norr om Mälaren.
Särskildt “lärer något synnerligt afseende hvarken kunna fästas vid det förslag, som syn“nerligast framhålles af det vestligaste intressets målsmän, nemligen att norra “stambanan ovilkorligen bör dragas kortaste direkta vägen norrut från Upsala “till Gefle stad, ej heller vid de redan förebådade nya förslag, som troligen snart “framkomma derom, att norra stambanan bör från Upsala dragas i nordostligare “rigtning öfver Nora och Gysinge framemot Gefle—Dala-jernvägen.
Dessa förslag “grundas alla på den orimliga och oantagliga förutsättningen af tvänne stambanor “i denna trakt samt motsägas dessutom af ett annat förslag om lämpliga och “billiga kommunikationer i denna rigtning, hvilket afser vederbörligt tillgodogörande för en båt- eller segelled af vattendragen emellan Upsala och Dalelfven “och hvilket torde i sinom tid ådraga sig förtjent uppmärksamhet, såsom äfven i “sin mån bidragande just till trafikens alimentering å norra stambanan i den af “Öfverste
Ericson sålunda förordade rigtning.“
Till dessa ord, hvilkas sanning jag erkänner, vill jag lägga den ytterligare erinran, att de norrländska provinsernas intresse i hänsigt till trafiken icke endast medger, utan rent af fordrar att banan berör Sala, hvilken stad jemte kringliggande ort utgör af ålder en af de hufvudsakligaste afsättningsplatser för de norrländska produkterna, äfvensom att Storvik är den lämpligaste punkt, hvarifrån en gång i framtiden den norra stambanan bör vidare norrut framgå.
På alla dessa skäl och i den vissa tillförsigt att de Norrländska länens intressen böra vid bestämmandet af norra banans rigtning ega en afgörande vigt, samt att rättvisan kräfver att norra banans utsträckning ej alltför länge fördröjes, vågar jag derföre anmäla min reservation mot Stats-Utskottets beslut rörande norra stambanan, i det jag vördsamt föreslår, det måtte Rikets Ständer för norra stambanans fortsättning från Upsala i rigtning till Sala anslå en summa af 500,000 Riksdaler, att utgå i mån af behof.“ I denna reservation hafva instämt Herr E.
Berggren samt Riksdagsfullmägtige P. Engman och Eric Ersson från Gefleborgs län.
Emot öde punkten, angående jernväg från Dalkarlsbergs grufvor till sjön Möckeln i Carlskoga bergslag: af Friherre Klinckowström, B. M.: “Emot Stats-Utskottets hemställan att föreslå Rikets Ständer att, för anläggande af en jernbana mellan Dalkarlsberget och sjön Möckeln, medgifva ett lån af 743,000 Riksdaler, hvaraf 350.000
Riksdaler skulle utgå år 1867, får jag mig härmed vördsamt reservera, på följande skäl: l:o.
Emedan hela denna jernbana, afsedd endast för att gynna några få bruksegares intressen, hvarken för den befolkning deromkring bor, långt mindre för landet i dess helhet har den fördel eller betydenhet, att derföre en, under nuvarande förhållanden, så betydlig summa penningar derför bör utgifvas.
Att genom medgifvandet af ifrågavarande understöd den grundsats rubbas, som Stats-Utskottet för sin del vid denna riksdag velat iakttaga, att ej besluta anslag eller lån till några nya, ej ännu påbörjade banor.
Prof. 1865 1866. 4 Sami. 1 Afd. 2 Band. 10 Häft.. 8 58 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 80. 3:o.
Att den ifrågavarande banan ej ens kan betraktas såsom en vanlig bibana, då den ej utmynnar till någon stambana, utan endast dermed förbinder sig å ena sidan medejst sjötransport på sjön Möckeln och å andra sidan från Dalkarlsberget, cirka 11 mil från Nora. 4:o.
Att grufvorna vid Dalkarlsberget och Strikberget, med hyttorna vid Skrikarhyttan och öfriga orter kring sjön Wickern, hafva 1, högst ll mil till Nora, derifrån jernvägsförbindelse finnes med hela landet, hvarföre jag anser denna ort ej böra gynnas på andra orters, t. ex. Norrlands, Hallands, Dalarnes, öfra Wermlands, stora trakters af Småland bekostnad, der mången ort har 10, 20 å 30 mil till jernväg, utan att Rikets Ständer ansett sig kunna, med hänsyn till Statsverkets knappa tillgångar, vid denna riksdag anslå medel till jernvägar inom dessa provinser till följd af de från flera af dessa orter gjorda motioner om anslag eller lån för jernvägar.
Af dessa skäl, med de många flera dertill skulle kunna anlöras, får jag vördsammast anhålla: att Rikets Ständer måtte afslå den af Stats-Ctskottet gjorda hemställan om det ifrågasatta låneunderstödet till jernbanan mellan Dalkarlsberget och sjön Möckeln.“ af Herr Domprosten Sondén: “Den sparsamhet Utskottet visat i fråga om de af Staten påbörjade östra och norra stambanorna, hvilkas arbeten måste afstadna och redan befintliga arbetsmaterial ligga obegagnad, om man icke vill transportera den till Wermland, torde meu minst sagdt. lika goda skäl böra iakttagas med hänseende till enskilda jernvägar.
Den ena af dem, som vunnit Utskottets tillstyrkande förord, nemligen den mellan Dalkarlsberget (eller sjön Wickern) och Möckeln, är icke en gång annat än något oegentligt, en hibana, då man för att från dess ändpunkt komma ut på nordvestra stambanan bar att passera sistnämnda sjö, hvilken omständighet, utom två omlastningar, medför en annan olägenhet, nemligen att trafiken en del af året är afbruten.
En så beskaffad utfartsväg för ortens produkter, ehuru väl värd att beredas, då god peuuiugetillgång det medgifver, kan jag icke anse vara af den tvingande nödvändighet, att icke kunna anstå ett år, hvarföre jag ock anser att motionerna om denna bana böra afslås." af Herr Bohmansson samt Riksdagsfullmägtige Carl Ifvarsson och P. O. Hörnfeldt.
Emot tide punkten, angående jernväg mellan Arboga och Köping: af Herr Domprosten Sondén: “Att nu bevilja understöd åt Köping—Arbogabanan, särdeles under den åt ingen annan enskild jernväg beviljade form af anslag utan återbetalningsskyldigket, synes förutsätta större resurser än man hittills vid denna riksdag ansett sig ega.
Den ifrågavarande bandelen sammanbinder två orter vid Mälarens strand, hvilka genom detta läge ega beqväm transportled äfven för tunga varor.
Det stora tillflöde å vestra stambanan man af denna bit väntar, skullo uppkomma genom att derå leda trafiken från Uttersbergs-banan förbi Köping åt Örebro, der den ingår på nämnda stambana.
Men då icke blott den utväg är för Uttersbergstrafiken öppen att från Köping vända sig till Arboga, utan att på Mälaren direkt komma till utskeppningsorten, så bör det väl icke vara så brådtom att försöka leda denna trafik förbi Köping—Mälaren—Stockholm Ståts-Utskottets Utlåtande JN:o SO. 59 till Göteborg, att ju försöket åtminstone ett år skulle kunna uppskjutas och ifrågavarande anslag afslås.“ af Riksdagsfullmägtige Carl Ifvarsson och P. O. Hörnfeldt.
Emot 10:de punkten, angående jernväg mellan Lidköping och Håkantorp: af vice Talmannen Anders Ericson: '‘Under obetingadt erkännande deraf att vid innevarande riksdag all möjlig sparsamhet bör iakttagas, och att följaktligen anslag till jernvägar måste inskränkas till det minsta möjliga, har jag likväl ej kunnat förbise den förlust för Statsverket, som kunde blifva en följd af afslaget å det ifrågasatta lånet till en bibana från Lidköping till Håkantorp.
Hvilken vinst stambanorna skörda af bibanorna, utvisar det af Trafikstyrelsen meddelade intyg, att Borås-banan nästlidna år beredt vestra stambanan en nettobehållning af 64,000 R:dr, hvilket, jemte den utfästa räntan, gör åtta och en half procent på det lån, Staten lemnat till denna bibana.
Oafsedt den nytta dessa bibanor bereda orterna, är ju denna omedelbara inkomst för Statsverket icke att förbise.
Stambanorna lemna ju ännu icke tre procent på anläggningskostnaden i behåll, och vi måste således vara betänkta på att öka denna inkomst.
Jag är öfvertygad, att den nu ifrågavarande, hvilken, på sätt Stats-Utskottet yttrat, genomgår Westergötlands bördigaste delar, och till den stad af denna provins, der den största spanmålshandeln bedrifvits, skall blifva af samma omedelbara gagn för Statsverket, som Borås-banan.
Härtill kommer, att till denna bana, som är beräknad att kosta endast 898,000 Riksdaler, är af enskild person skänkt 100,000 Riksdaler, med vilkor att statsanslag erbålles, och, om lånet nu afslås, torde denna gåfva återkallas, i hvilket fall staden Lidköping icke torde hafva magt att åtaga sig den skuld, som erfordrades till vägens utförande.
Jag föreslår således att, då från kostnadssumman, 898,000 Riksdaler, afdrages denna skänk, 100,000 Riksdaler, och 798,000
R:dr således återstå, hvaraf två tredjedelar utgöra 532,000 Riksdaler, Rikets Ständer måtte såsom lån till en bibana från Lidköping till Håkantorp anvisa 500,000 Riksdaler, deraf 100,000 Riksdaler linder denna statsregleriugsperiod.11 Häruti har Prosten Ljunggren instämt.
Emot lide punkten, angående jernväg från Moholms station till Mariestad: af Herr Tornerhjelm, P. Emot 13:de punkten, angående utsträckning af Hudiksvalls jernväg: af Herr Pehr Staaff; “Mot Stats-Utskottets beslut, hvarigenom sökt lånebidrag för Hudiksvalls—Éorssa-jernvägs utsträckning från Forssa till Näsviken vid sjön Dellen afstyrkts, får härmedelst jag mig vördsamligen reservera af följande skäl.
Då hela låneunderstödet, som skulle vara i fråga att utgå, skulle utgöra blott 266,000
R:dr och kunde på trenne år fördelas, hvadan årligen blott 88,666 R:dr • skulle erfordras; så lärer den financiela ställningen ej böra hindra framgången af det ifrågavarande för norra Helsingland och södra Herjeådalen högst gagn erika företag.
Och då den omständighet, att den redan befintliga bandelen utmärkt väl burit sig, torde utgöra ett bevis för företagets nödvändighet och gagnet deraf, men icke, såsom Utskottet antagit, ett skäl emot företaget, kan man väl icke finna annat än att det sökta låneunderstödet bordt bifallas.
Enär under en lång framtid det norra Sverige icke rimligen kan hugnas med någon detsamma genomlöpande stambana, rch sålunda måste i sådant afseende förblifva vanlottadt, synes det billigt att en ersättning häri beredes dymedelst att enskilda jernvägsföretag, som bära sig, underlättas med låneunderstöd, 60 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 80. och Norrland sålunda i detta afseende beträffande jernvägar försattes i jemnbredd med det öfriga riket.
Ingalunda föreställande mig' möjligheten deraf att Rikets Ständer skulle genom ett afslag å motionerna i ämnet förqväfva lusten hos enskilde, att med egen risk verka till dessa aflägsna landsdelars förkofran, vågar jag derföre vördsamt anhålla, det behagade Rikets Ständer för Hudiksvall—Forssa jernvägs utsträckning till Näsviken anslå 266,000 R:dr R:mt såsom lån på de vilkor, som för andra lånebidrag stadgas, samt att af beloppet 88,666
R:dr måtte under år 1867 utgå.“ Emot 14:de punkten, angående jernväg mellan Frövi och Falun: Af Herr Leijonancker, F. W.: “Mot Stats-Utskottets afstyrkande af bidragtill Frövi—Falu jernvägs-anläggning får jag mig reservera på följande hufvudsakliga skäl: att genom denna bana en stor* lyftning af landets bergverks •industri måste uppstå, samt att banans anläggning kan tillvägabringas med mindre lånebi drag än förut vanligen meddelats för enskilda jernbanor och utan ränteförlust för Staten, och derigenom ett steg tagas till att med mindre uppoffringar än hittills af statsmedel åstadkomma enskilda jernvägar.
På grund häraf anser jag att Utskottet bordt tillstyrka Rikets Ständer att till det bolag, som bildar sig för anläggning af Frövi—Falu-banan, anvisa ett lånebidrag af Fem och en half millioner R:dr R:mt, att utgå på följande vilkor: l:o. lånet utgår endast i det fall att ett mot lånesumman sva rande belopp kan till
Riksgälds-kontoret inflyta genom försäljning af 1861 års obligationer, hörande till det då i England kontraherade lån. 2:o. lånet utbetalas antingen sedan bolaget deponerat fullt säkra handlingar för utbetalningen af de |:delar af byggnadskostnaden, som åligger bolaget att tillskjuta, eller ock sedan bolaget fullbordat f:delar af jernvägsanläggningen ; samt 3:o. att öfriga för anläggning af jernväg mellan Darlkarlsberget och sjön Möckeln här ofvan i detta Utskotts-betänkande föreslagna lånevilkor äfven för ifrågavarande jernväg gälla i hvad de, med iakttagande af ofvannämnda punkter, äro tilllämpliga.
I denna reservation hafva instämt Herr Kontraktsprosten Tegnér och Hertil. Holmqvist. af Herr Heijkenskjöld.
STOCKHOLM, TRYCKT HOS ISAAC MARCUS, 1866. Stats-Utskottets Memorial AS 81. 1 H:o 81.
Ank. till Exp.-Utsk. den 5 Maj 1866, kl. 11 f. m.
Memorial, i anledning af Riks-Stunden* skiljaktiga beslut uti'åtskilliga frågor, rövande regleringen af utgifterna under Riksstatens Sjette Hufvudtitel. (1. A.) Sedan Stats-Utskottet erhållit kännedom om Riks-Ståudens beslut, i anledning af Utskottets Utlåtande N:o 60, angående regleringen af utgifterna under Riks-statens Sjette Hufvudtitel, får Utskottet härmedelst framställa de förslag till propositioner för votering i Förstärkt Stats-Utskott, äfvensom afgifva de yttranden i öfrigt, hvartill skiljaktigheterna i berörda beslut föranleda. l:o.
Uti 22:dra punkten af ofvannämnda Utlåtande hade Utskottet hemställt, att, för betäckande af den skuld till enskilda, soln blifvit vid Alnarps landtbruksinstitut dels redan åsamkad, dels förutsatt under förlidet år till midfastan 1866 vidare uppkomma, måtte för en gång anvisas ett belopp af 50,000 R:dr, att från Riksgälds-kontoret utgå.
Denna hemställan har, enligt Utskottet tillhandakomna protokollsutdrag, blifvit bifallen af Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet, af det förra Ståndet likväl med följande tillägg: “samt dervid jemväl uti underdånig skrifvelse hos Kongl. Maj:t begära, att Styrelsen öfver Alnarps landtbruksinstitut varder i nåder förständigad att för framtiden undvika större utgifter än tillgångarne medgifva.
“ Deremot hafva Borgare- och Bonde-Stånden afslagit Utskottets berörda hemställan.
Ridderskapet och Adeln har derjemte inbjudit Borgare-Ståndet att biträda dess omförmälda beslut, men vid föredragning af denna inbjudning har Borgare-Ståndet beslutat, att frågan skulle behandlas i sammanhang med förevarande memorial.
St Fröt. 1865 & 1866. 4 Sami. 1 Afd. 2 Band. 11 Haft 2 J -is-Utskottets Memorial Jts 81.
Då endast ett Riks-Stånd för närvarande fattat beslut, angående berörda underdåniga skrifvelses aflåtande, lärer frågan derom böra förfalla.
Beträffande deremot sjelfva anslagsfrågan, så enär derutinnan tvänne Riks-Stånd stadnat emot två, bör densamma afgöras genom votering i Förstärkt Stats-Utskott; och får i sådant hänseende Utskottet föreslå följande voteringsproposition: “Den, som godkänner Stats-Utskottets, af Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet bifallna, hemställan, att, för betäckande af den skuld till enskilda, som blifvit vid Alnarps landtbruksinstitut dels redan åsamkad, dels förutsatt under förlidet år till midfastan 1866 vidare uppkomma, mätte för en gång anvisas ett belopp af 50,000 R:dr, att från Riksgäldskontoret utgå, — röstar Ja; Den, det ej vill, Nej; Vinner Nej, har Utskottets berörda hemställan blifvit afslagen“. 2:o.
Tjugondefemte punkten af ofvanberörda Utlåtande innefattar hemställan, att Kongl. Maj:ts nådiga framställning, angående beviljande af 14,000 R:drs tillökning uti det till
Alnarps landtbruks-institut nu utgående ordinarie årsanslag, måtte på det sätt bifallas, att berörda anslag förhöjdes med 10,100 R:dr.
Denna hemställan blef af Ridderskapet och Adeln bifallen.
Preste- och Bonde-Stånden biföllo Utskottets förslag med den förändring, att, i öfverensstämmelse med hvad Utskottets Inkomst-afdelning hemställt, förhöjningen i berörda anslag skulle utgöra endast 8,600 R:dr; och komme, i följd häraf, enligt Bonde-Ståndets särskilda beslut, föreståndarens vid institutet aflöning att minskas med 1,000 R:dr samt lärarens i agrikulturkemi, geologi och fysik lön att utgå med 2,500 R:dr.
Borgare-Ståndet har beslutat förhöjning af det för institutet bestämda anslag med 10,000 R:dr, att uppföras å extra ordinarie stat.
Hvad först angår frågan huruvida berörda anslagsförhöjning bör å ordinarie eller extra ordinarie stat uppföras; så enär trenne Riks-Stånd bifallit Utskottets hemställan i detta hänseende, eller att förhöjningen skulle uti det ordinarie anslaget beviljas och således å ordinarie stat uppföras, lärer Borgare-Ståndets särskilda beslut i denna del böra anses hafva förfallit.
Beträffande beloppet af ifrågavarande anslagsförhöjning, så synas trenne Riks-Stånd, nemligen Preste-, Borgare- och Bonde-Stånden, hafva varit ense derom, att detsamma icke må öfverstiga 10,000 Rulr.
Vid sådant förhållande lärer, vid den omröstning i Förstärkt Stats-Utskott, som för frågans afgörande blir nödigt företaga, Utskottets af Ridderskapet och Adeln bifallna hemställan, att anslagsförhöjningen måtte bestämmas till 10,100 R:dr, ej komma under pröfning, utan torde omröstning böra ega rum enligt följande voteringsproposition: “Den, som vill att uti det till Alnarps landtbruks-institut nu utgående ordinarie årsanslag beviljas en förhöjning af 10,000 R:dr, röstar Stats-Utskottets Memorial JV§ 81. 3 Ja; Den, det ej vill, Nej; Vinner Nej, hafva Rikets Ständer beslutat, att ifrågavarande anslagsförhöjning skall nied 8,600 R:dr utgå." 3:o.
Uti 26:te punkten af ofvannämnda Utlåtande har Utskottet hemställt, att uti det till Ultuna landtbruks-institut utgående årsanslag måtte beviljas en förhöjning af 4,000 R:dr.
Ridderskapet och Adeln samt Borgare- och Bonde-Stånden hafva bifallit berörda hemställan, Borgare-Ståndet likväl på det sätt, att anslagsförhöjningen skulle å extra ordinarie stat uppföras.
Preste-Ståndet har äfven bifallit Utskottets hemställan, dock med den förändring, att ifrågavarande anslag höjdes med det af Kongl. Maj:t äskade belopp, 6,000 R:dr.
Då frågan såväl om beloppet af berörda anslagsförhöjning, som angående dess uppförande å ordinarie stat således blifvit genom trenne Riks-Stånds sammanstämmande beslut afgjord, kunna de i olika afseenden härifrån skiljaktiga meningar, som af Preste- och Borgare-Stånden blifvit uttalade, ej till någon åtgärd föranleda. 4:o. Kongl.
Maj:t hade äskat Rikets Ständers medgifvande att de nödiga kostnaderna för Sveriges deltagande uti en allmän exposition af åkerbruks-, industri- och konst-alster, som år 1867 komme att ega rum i Paris, finge på förskottstitel anordnas, för att sedermera blifva i behörig ordning till godtgörande anmälda.
Utskottet hemställde uti 65:te punkten af nämnda Utlåtande, att Kongl.
Maj:ts nyssberörda nådiga framställning måtte på det sätt bifallas, att Rikets Ständer för ifrågavarande ändamål till Kongl. Maj:ts disposition för en gång anvisade ett belopp af 120,000 R:dr, att från Riksgälds-kontoret utgå.
Preste- och Bonde-Stånden, som för öfrigt godkände Utskottets hemställan, beslöto att beloppet skulle till 100,000
R:dr nedsättas.
Borgare-Ståndet biföll hvad Kongl. Maj:t i detta ämne föreslagit.
Trenne Riks-Stånd äro således ense derom, att berörda kostnader icke böra å förskottstitel anordnas, utan bestämdt anslag dertill anvisas.
Vid sådant förhållande lärer frågan om medlens anordnande å förskottstitel anses hafva förfallit.
Men då, beträffande anslagets belopp, Borgare-Ståndet ej ännu sig derom yttrat, får Utskottet hemställa, att Borgare-Ståndet måtte i detta hänseende fatta beslut. 5:o. 73:dje punkten af berörda Utlåtande, uti hvilken punkt Utskottet dels hemställt, att samtliga ordinarie anslagen under ofvannämnda hufvudtitel, hvaruti någon förhöjning eller nedsättning icke blifvit ifrågaställd, måtte uti den blifvande Riks-staten få med oförändrade belopp uppföras, dock att, till jemnande af hufvudtitelns slutsumma, förslagsanslaget till skrifmaterialier och expenser, 4 Siats-Utsfwttetf Memorial J5? 81. ved in. m., sorn för närvarande utgör 50,047 R:dr 16 öre, finge bestämmas till ett belopp af 50,044 R:dr 67 öre, dels meddelat att, derest Rikets Ständer biföllo hvad Utskottet i berörda Utlåtande föreslagit, hufvudtitelns ordinarie anslag för nästa statsreglering komme att uppgå till 3,787,500 R:dr eller 80,700 R:dr mera än nu gällande Riks-stat för denna hufvudtitel upptager, har blifvit afRidderskapet och Adeln samt Preste- och Bonde-Stånden bifallen, af förutnämnda tvänne Riksstånd dock med förbehåll om iakttagande af de ändringar i afseende å hufvudtitelns anslagsbelopp och slutsumma, som af Ståndens från Utskottets förslag afvikande beslut kunde föranledas, hvaremot Borgare-Ståndet, i enahanda syftemål, återremitterat nämnda punkt af betänkandet.