Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Att det i allmänhet må tillåtas lärpverkseforerna att, på vederbörande lärares och skolinspektörers förslag, vid fastställande t af förslagen till de årspensa, Motioner i Borgare-Ståndet 1862. 37. 73 årspensa, som vid hvarje hösttermins början böra till Ephorerna ingifvas, medgifva icke blott de en- och två-klassiga elementar-läroverken, utan äfven de tre-klassiga en eller annan frihet i afseende på de föreskrifter, som gälla för motsvarande klasser i de fem- och sju-klassiga, särskildt att de må tillstädja dem att, der de tillgängliga lärarekrafterna dertill förslå, något utsträcka undervisningen utöfver hvad i ofvanbemälda Stadga är föreskrifvet. 2:o.
Att, i afseende på kompetens och prof för tillsättningen af lärare vid de en-klassiga elementar-läroverken samt desse lärares löner, det må tillsvidare förblifva vid hvad i nyssnämnde Kongl. ^Bref är föreskrifvet i afseende på de en-klassiga pedagogierna.
Jag anhåller vördsamt om remiss till vederbörligt
Utskott af denna min motion.
Stockholm den 22 November 18G2. P G. Alander. JW 37 Af Herr Alander; Angående vissa tillägg till de af Kongl.
Maj:t nådigst meddelade bestämmelser i afseende å omorganisation af Krigsakademien på Carlberg.
Det är med synnerlig tillfredsställelse jag i Kongl. Maj:ts Proposition till Rikets Ständer genomläst framställningen om den antagna planen för omorganisering af Krigs-akademien på Carlberg, och det är endast intresset för denna nya organisation, som förmått mig härmed anhålla, att Rikets Ständer ville hos Kongl. Majrt i underdånighet begära, att Kongl, Maj:t vid merbemälda reforms genomförande, täcktes i nåder taga följande förslag i öfvervägande. l:o.
Att, vid intagandet af lärjungar i den nya krigsskolan, något företräde måtte gifvas åt dem, som komma från öfre afdelningen af 6:te klassen i ett elementar-läroverk.
Annars är nemligen högeligen att befara, att större delen af de lärjungar, som ämna sig åt krigsskolan, så snart som möjligt öfvergifva elementar-läroverket, för att medelst privatundervisning på kortare tid inhemta det mått af minneskunskap, hvilket de anse nödvändigt för inträde i krigsskolan, dervid åsidosättande den egentliga bildning, som mer eller mindre nödvändigt bör blifva resultatet af att hafva genomgått ett elementar-läroverks sex klasser.
Måhända kunde, vid det Bill. till R.
Prat. 1862 och 1863. 11 Sami. 3 Åfd. 10 u ■Motioner i Borgare-Ståndet 1862. 87. tillfälle, då vid elementar-läroverk afgångsexamen anställes med 7:de klassens lärjungar, en dylik examen också anställas med de lärjungar i G:te klassen, hvilka önskade till krigsskolan afgå, och desse, ifall deras afgångsexamen godkändes, från inträdesexamen vid sistnämnda skola varda befriade. 2:o.
Att krigsskolans lärjungar mätte, utom i Svensk ämnesskrifning, äfven minst en timma hvarje vecka erhålla undervisning i Svensk litteratur samt en timma i kristendom.
Då nemligen den föreskrifna undervisningen i Tyska, Franska och Engelska icke synes kunna omfatta stort mer, än det egentliga språket, och sålunda studiet af bemälda tre språks litteratur mäste blifva åtminstone högst ofullkomligt; och då historiens studium skall och bör drifvas ”med särskildt afseende på krigshändelserna’', så återstår, derest icke mitt förslag antages, för de nya kadetterna intet humanistiskt läroämne.
Och likväl har man just pä sednare åren klagat öfver en sådan brist samt påstått, att denna utgjorde en bland orsakerna till de oseder, som då och då vid Krigs-akademien försports. 3:o.
Att jemte kursläsningen också egentlig undervisning af vissa lexlag måtte införas, åtminstone i de 2:ne af mig föreslagna nya läroämnena, nemligen kristendom och Svensk litteratur.
Skälen härför äro lor ofta anförda för att här behöfva upprepas. 4:o.
Att (denna tanke har jag af en gammal militär i landsorten) kadett borde, under sista undervisningsåret, såsom underofficer deltaga i mötena vid något regemente i landsorterna, för att sålunda, innan han såsom officer inträder i ett regemente, hafva vunnit någon erfarenhet att stå i förhållande till soldater och att sköta trupp; — en i sanning alltför vigtig del af officersbildningen för att, såsom hittills skett, nästan alldeles försummas. 5:o.
Att, med afseende på slutliga regleringen af ifrågavarande läroverk, uppmärksamheten borde fästas derpå, dels att antalet tjenstemän vid nuvarande Krigs-akademi, med Kansler och Guvernör o. s. v., synes vara nog stort i förhållande till det, sorn jag tror. ieke stort mer än tre gånger så stora lärjunge-antalet; dels huruvida icke den nya Krigsskolan, både till vinnande af besparing i statsutgifter och till mera enhet i officersbildningen, kunde sättas i ett närmare sammanhang med militärläroverket å Marieberg, så framt de icke kunde rent af förenas till ett enda läroverk, hvars öfre afdelning nuvarande Mariebergs läroverk då skulle utgöra.
Jag anhåller vördsamt om remiss till vederbörligt Utskott af denna min motion.
Alander.
Motioner i Borgare-Ståndet 1862. j\9 38. 75 .M 38.
Af Herr A hilldén Om införande af en 'preliminär universitets-examen för blifvande prester samt annan utgärd till en förbättrad prestbildning.
Då det religiösa intresset är så vigtigt i samhället, och fördenskull dithörande ärenden böra ligga lagstiftarne särskildt om hjerta!, kan en motion om Svenska religionslärarnes, presternas bildning icke vara ett tor denna lagstiftningskammare främmande ämne.
Presterskapet har i Sverige, liksom i andra protestantiska länder, i allmänhet hållit i bildningen jemna steg med den bildade allmänheten, många bland dess medlemmar betydligt höjt sig deröfver, och icke fä stått och stå ännu ibland de främsta bland lärdomens idkare.
I våra dagar har dock onekligen odlingen börjat mer än någon gång förut utbreda sig bland många samt framträda med större anspråk, och jag nödgas derföre medgifva, att det kunskapsmått, som fordras för inträde i prestembetet, numera icke motsvarar tidens fordringar.
Tyn sedan stora religiösa rörelser nästan öfverallt bland menigheten uppstått och då dessutom i samina afseende frågor väckts och väckas, som äfven inom vetenskapen äro af stor betydelse; så är det nödvändigt, att prestön icke blott eger varmt kristligt nit, han mäste ock genom idkade grundliga studier hafva förvärfvat en på insigt grundad fast öfvertygelse, så att han kan rätt bedöma ställningen, förmår leda oron, besvara inkasten och (hvarför icke äfven medgifva detta) någon gång sjelf justera sina kunskaper.
Eger han icke dessa egenskaper, så är fara värdt, att han lätteligen råkar i endera af de ytterligheter, som icke äro så alldeles sällsynta — att han sålunda antingen slär sig på landtbruket (sorn Gudnås för de liesta Komministrars bergning synes vara mer elier mindre oundgängligt) samt sköter noggrann! de yttre presterliga göromålen, men mer eller mindre mekaniskt dem, som utgöra hans egentliga kall, eller ock att han gripes af den ifver, som vanligen benämnes läseri, hvilken ofta är förbunden med verkligt goda afsigter, men också någon gång, det kan ej nekas, tillgripes för att väcka uppseende samt för att dölja bristen pä verkliga kunskaper eller på förmåga till sann presterlig verksamhet.
Jag tror att det mesta af detta onda icke skulle inträffa, om öresten, jemte kärleken till sitt kall, också egde lust för studier; men en sådan lust dean i allmänhet ej uppstå, der han icke redan förut, t. ex. vid universitet, lagt en god grund, så att han förmår följa och förstå en afhandling af mera vetenskapligt innehåll samt med något strängare tankegång.
Efter dessa inledande ord får jag vördsamt anhålla, att Rikets Ständer ville för sin del besluta, att blifvande prest bör vid universitet, innan han der öfvergår till teologiska studier, efter förut aflagt skriftligt prof i modersmålet, undergå en preliminär examen i Latinska och Grekiska språken, historia, teoretisk och praktisk filosofi, samt, efter fritt val, antingen i mathematik och en natur - 76 Motioner i Borgare-Ståndet 1862. ,JW 26. vetenskap, eller i tvänne naturvetenskaper utan mathematik.
Examinanden borde erhålla minst betyget godkänd i åtminstone de flesta af bemäl a examensämnen, särskildt i historien och filosofien, såsom varande synnerligen vigtiga för hans följande teologiska studier samt för utbildningen af hans förmåga, till framtida studier på egen hand.
Kurserne för ifrågasatte examen borde så bestämmas, att en flitig och med vanliga anlag begåfvad yngling kunde på två år genomgå den, hvarefter den teologiska universitets-prestexamen borde omfatta en kurs af ytterligare tvä är.
Den hittills vanliga prestexamen inför vederbörande stifts Konsistorium borde med detsamma afskaffas.
— I sammanhang med förevarande fråga må ännu några ord tilläggas.
För kompetens till ordinarie tjenst borde prest efter minst tre års presterlig tjenstgöring (för skolman kunde denna tid af Kongl.
Maj:t förkortas) samt två terminers ytterligare universitetsstudier, vid universitet undergå pröfning i exegetisk, dogmatisk och pastoral-teologi; en större del af sistnämnde studiitid borde dessa prester egna ät inbördes öfningar i vederbörande lärares närvaro.
Den hittills vanliga pastoral-examen borde afskaffas i och med införandet af sist föreslagna universitets-examen.
Men alldenstund merendels endast medellöse ynglingar egna sig åt presterliga banan, skulle denna genom mitt förslag blifva nästan alldeles stängd, derest icke åt dem, som vid universitet sysselsätta sig med presterliga studier, nödigt penningennderstöd årligen lemnades.
Och af denna orsak får jag ytterligare föreslå, att Rikets Ständer måtte anslå stipendier åt deni, som förbinda sig att undergå presterlig universitets-examen samt att derefter inträda i presterlig tjenst.
Jag antager att minst 20 medelst stipendier understödde ynglingar beliöfdes årligen frän universiteten för stiftens tjenst, och då jag beräknar att stipendiet till en sådan yngling borde för lista året blifva 100
Ridr, för det 2:dra 200, för det 3:dje 300 och för det 4:de 400 Ridr och att hvarje sådan yngling sålunda komme att vid universitetet kosta det allmänna 1,000 Ridr; så skulle penningbehofvet härför stiga till 20,000 Ridr årligen.
Men emedan jag fruktar, att Rikets Ständer icke skola till ifrågavarande ändamål anslå ett så betydligt belopp, inskränker jag min begäran af dem till blott halfva denna summa; de återstående 10,000 Riksdalerna ville jag skulle årligen tillskjutas ena hälften af alla tjenstgörande prester, efter de grunder de sinsemellan stiftsvis genom valda ombud kunde inför vederbörande Konsistorium öfverenskomma om, och den andra hälften, till lika fördelning mellan båda, af kyrkorna (afgiften beräknad efter socknarnes folkmängd) och af de i stiften inflytande s. k. vakans- och kadukmedlen, der icke andra härför disponibla medel äro i ett stift att tillgå.
Slutligen får jag vördsamt föreslå, att Rikets Ständer, för den händelse de skulle godkänna ofvanstående förslag, ville hos Kongl.
Majit täcktes i nader dels stadfästa de nu föreslagna besluten om den nya prestexamen, samt dervid närmare reglera densamma, dels efter vederbörandes hörande fördela mellan stiften de från dem påräknade 10,000 Ridr; hvarvid ock borde i underdånighet hemställas, huruvida ej de prestkandidater, som komme i åtnjutande af stipendii-understöd från det eller det stiftet, borde tillförbindas att 5—10 år såsom prester tjena samma stift, eller ock återbetala hvad de utur stiftet i stipendium åtnjutit.
JV3' 39. 77
Då frågan om en förbättrad prestbildning i våra dagar synes vara en lifsfråga för värt fädernesland, dristar jag liysa den tillitsfulla förhoppning, att Konung och Ständer allvarligt behjerta densamma, samt att de senare icke vägra det relativt ringa anslaget af 10,000 R:dr årligen.
Måhända skall detta anslag icke blifva sä långvarigt, ty det synes kunna ersättas genom framtida besparingar inom det ecklesiastika Ståndet, hvilka icke heller gerna kunde bättre användas, än till befordran af en grundligare prestbildning.
Jag anhåller vördsamt, att denna min motion matte till vederbörligt
Utskott varda remitterad.
Stockholm den 22 November 1802. P, G. Alander.
JVS 89.
Af Herr Alander: 1 fråga om förändrad arbetsordning för
Domkapitlen och deras tjenstemän samt förbättrad aflöning för de sistnämnde m. rn.
De tolf embetsverk i Sverige, hvilka heta Domkapitel eller Konsistorier och i allmänhet räkna en ålder af 600 år, hafva under tidens lopp, likasom allt annat, undergått hvarjehanda mindre förändringar.
På sednare tider har man dock väckt åtskilliga förslag till deras reformerande, men ännu har intet sådant befunnits rätt antagligt.
Ändock vågar jag nu framträda ined ett reformförslag, ät hvilket jag hoppas någon framgång, dels emedan det innehåller endast athjelpandct af de nödvändigaste beholven, utan att försvära införandet af större förändringar, der sådana skulle linnas behöfliga. dels ock emedan det, efter en kort öfvergängstid, icke medlör stora kostnader.
Likväl innan jag framställer detsamma, ma jag förutskicka 2:ne upplysande anmärkningar.
Sex Lektorer vid de i stiftsstäderna belägna högre elementar-läroverken (Upsala och Lund undantagande) utgöra, såsom bekant, bisittare i dervarande Domkapitel.
Men nu äro vid nämnde läroverk 2:ne Lektorer och vid många andra högre elementar-läroverk alla Lektorer helt och hållet frie frän Domkapitels-göromäl, och ändock åtnjuta, de alldeles lika löneförmåner med de i Domkapitelsgöromälen deltagande.
Det är visserligen sannt, att.desse sistnämnde lör rnerbemälte göromål räkna sig till godo 2:ne (säger 2:ne) timmars minskning i hvarje veckas undervisningsskyldighet; men dä de Konsistoriel görornälen merändels upptaga 6—10 timmar i veckan (vid prols afhörande för sökta skolsysslor, och mera dylikt brukar detta timtal fördubblas), fä ifrågavarande Lektorer påtagligen arbeta åt Staten ganska mycket, utöfver hvad mänga af deras embetsbroder är ålagdtj så mycket kännbarare lör dem, som de äfven under ferierna måste dermed 78 Motioner i Bwgare-Ståndet 1862.
JS'»' 39. fortfara, då alla andra lärare njuta ledighet och nödig vederqvickelse.
Det är icke Staten värdigt att utan motsvarande förmåners tillerkännande pålägga dem ett sådant arbete, sorn tillika är förbundet med stort både moraliskt och ekonomiskt ansvar.
Andare får jag anmärka, att tjenstemännen i Domkapitlens expedition äro alltför illa aflönade i förhållande tili deras särdeles trägna göromål, hvilka genom Statens fortgående utveckling och särskildt genom folkskolans utbildning samt elementarläroverkets sista reform m. m. blifvit under de sednaste årtiondena sannolikt iner än fördubblade.
Konsistorii-notariens i Skara årliga löneinko sfer t. ex. uppgå, huru många år han än tjenar, endast till omkring 2.000 R:dr, och Amanuensens (oberäknad en liten kollekt i stiftet) till 400 Kalr, oaktadt denne mäste nästan oafbrutet biträda sin Notarie, ifall icke alltsammans skall afstanna, och måste med den noggrannhet deltaga i ärendena samt ega den skicklighet, att han när som helst (t. ex. om Notarien blir sjuk eller annars får förfall eller åtföljer Biskopen på ein betsresor) kan öfvertaga protokollet jemte hela expeditionen.
' Ätt helt och hållet upphäfva ifrågavarande embetsverk, vore onekligen lättaste sättet att komma ifrån saken; men man stannade dermed i största förlägenhet, huru man skulle fä de till en del ganska vigtiga ärendena skötta, hvilka af Konsistorierna handhafva.®.
Det förslag, hvilket jag härmed vördsamt underställer Rikets Ständers pröfning, är i korthet följande: l:o.
Konsistorium sammanträde in pleno blott en gång i månaden, derest ej angelägna ärender föranleda ordföranden att detsamma till en kortare öfverläggning någon gång deremellan sammankalla, oell der lörekomme endast förslags upprättande till lediga presttjenster, skolsysslors bortgifvande jemte föregående prof och dessas bedömande, tvistemål, som höra under Konsistor» dom och andra vigtiga mål.
Öfriga Konsistorii ärenden, såsom ombuds förordnanden, missivers utfärdande, handlingars remitterande till kommunikation, kyrkokassa-revisioners och ekonomiska besigtningars granskning, arfvodens och löners uträkning och reqvisitioner m. m., handläggés en. 2 eller 3 gånger hvarje, vecka ensamt af ordföranden och vederbörande notarie, med biträde af en eller högst 2:ne ledamöter, efter tur och öfverenskommelse.
Vid dessa sednare sammanträden föres intet, protokoll endast en kopiebok öfver utgående skrifvelser, hvilka sednare underskrifvas ensamt af ordföranden och sekreteraren eller kamerereraren. 2:0.
Konsistorii-expeditionen utgöres af 2:ne medlemmar, af hvilka den ene, kallad Konsistorii sekreterare, företrädesvis före diariet och protokollet samt uppsatte alla utlåtanden och ansvare för alla expeditioner, hvilka ej tillhöra kamererare!).
Den andre, kallad Konsistorii-kamererare, biträde för eekonomimålen vid uppsättningen af protokollet samtuppsätte alla utlåtanden, rörande sistnämnde mål jemte dithörande expeditioner.
Såsom ekonomimål må anses granskning äflönereqvisitioner åt elementar-iäroverkcn och pedagogierna, uträkning af vikarie och andra arfvoden för desamma, ali befattning med aflöning och arfvoden af statsmedel ät folkskolorna, folkskoleinspektörerna
Och seminarierna, granskning af Prostarnes revisioner öfver kyrko- och vinkassorna samt af ekonomiska besigtningar o. s. v.
Dessutom åligge Kamereraren att föra de räkenskaper, som åligga Konsistorium, vidare att besörja reparationer ä stiftsstadens elementarläroverks Motioner i Borgare-Ståndet 1862.
J\s 40.
79 byggnader samt slutligen att, der icke såsom i Lund oell kanske äfven i Upsala betydliga hinder möta, förvalta domkyrkans inkomster och å densamma besörja mindre reparationer; större dornkyrkoreparationer och nybyggnader late Konsistorium verkställa genom särskildt dertill utsedd lämplig person.
De genom sistnämnde anordning öfverflödigablifna domkyrkosysslomanstjensterna tillslagne löner skulle, efter vederbörande innehafvares afgång, jemte de till Konsistori i-amanuenserna nu af Statsverket ärligen utgående 400 R:dr, användas till konsistorii-expeditionernas af mig föreslagna, löneförbättring. 3:o.
Konsistorii-sekreterare och Kamererare skola hvardera bekomma 2.000 riksdalers ärlig lön, hvilken, åtminstone i de större stiften, bör, i samma'ordning som Lektorernas, efter hvarje femte års väl vitsordad tjenstgöring förhöjas med 500
R:dr, tills den uppgått tili 3,500 R:dr, med rättighet tillika för dessa tjenstemän, att, efter 30 års väl vitsordad tjenstgöring samt uppnådd 05 års ålder, erhålla afsked med pension, motsvarande lönen vid afskedstatagandet.
Likväl skulle till Kongl. Maj:ts disposition ställas medel att vid den nya löneordningens första inträde, tillägga dem, med afseende på deras föregående arbete i Statens tjenst, högre än den lägsta lönegraden.
Dessutom må vid hvarje års slut efter förekommande behof lämplig ersättning tilldelas åt af expeditionen begagnad renskrifvare.
— I sammanhang med denna 3:dje punkt i mitt förslag får jag slutligen vördsamt anhålla, att Rikets Ständer ville till de ofvan föreslagna förbättrade lönerna, äfvensom till pensioner åt gamla Domkyrko-sysslomän,' som kunde vilja taga afsked, för nästa statsreglerings 3:ne år ställa till Kongl.
Maj:ts disposition tillsammans 25.000 Riksdaler, att efter behof användas.
.lag anhåller vördsamt om remiss till vederbörligt Utskott.'^ Stockholm den 22 November 1862.
P. G. Alander. JW 4©» Af Herr Alftllttel'!
Angående nuvarande enskilda bankers ersättande, vid oklrojtidens slut, af filialbanker samt andra förändringar i bankväsendet.
Ehuru jag är föga hemmastadd i ärenden, som röra finanserna och särskildt bankväsendet, tror jag dock. att i dem, liksom i de fleste andra, abc kan fattas af 80 Motioner i Borgare-Ståndet 1862; 40; en hvar. som något nyttjar sin eftertanke.
Jag dristar derför nu framkomma med ett förslag, som viii vid föregående riksdagar i hufvudsaken förevarit oell fallit, men sorn vid hvarje riksdag bör upprepas, tilis det lyckas segrande framgå.
Det lyder i korthet sålunda: l:o.
Ingen af våra enskilda bankers oktrojer ina vidare förnyas, utan bör, när den går till ända, banken ersättas af en Riksbankens filialbank, ifall Sadan filialbank ieke redan förut finnes i länet. 2:o.
I hvarje län (Stockholms stad må i detta afseende såsom ett särskildt län anses och kanske äfven Göteborg), helst i dess residensstad, bör, om möjligt, en dylik filialbank inrättas.
Icke mer än en sådan må inom samma län finnas; dock vare hvarje annan stad i länet, än der banken är belägen, berättigad, mot uppfyllande af de af Konung och Ständer föreskrifna vilkor, att erhålla afdelnings-kontor af läns-filialbanken. 3:o. Från Riksbanken bör skiljas all s. k. diskontering elle (utlåning af penningar på kortare tid, utan ina denna helt och hållet öfverlemnas åt filialbankerna, till hvilka fördenskull böra frän Riksbanken upplåtas sä stora kreditiver, att filialbankernas sammanlagda rörelsekapital kan anses något så när motsvara så väl deras egen förutvarande, som Riksbankens och de enskilda bankernas sammanlagda till sådan utlåning använda rörelsekapital.
Dock borde en viss bestämd del af filialbankernas rörelsekapital afsättas för utlåning med något längre äterbetalningstid, såsom t. ex. den tid, som nu iakttages med Riksbankens diskontlån.
Fördelarne af de föreslagna anordningarne äro påtagliga.
Riksbankens förvaltning samt kontrollen deröfver blefve nemligen enklare; penningtillgången blefve jemnare utbredd öfver hela riket; folket finge ett mynt i stället för de nu otaliga sedelslagen, genom hvilka ofta nog tillskyndas gemene man obehag och förluster; vinsten af privatbankrörelsen har hittills företrädesvis tillfallit de rike eller de mera bemedlade, men den föreslagna bankordningen skulle, genom den större räntevinst, Riksbanken bekomme ä de större kreditiverna till flera filialbanker med mera utsträckt rörelse, äfven tillskynda de obemedlade och de fattige sin andel i det sålunda en större summa ur Riksbanken kunde ärligen användas till skattelindring eller till allmänt gagneliga företags befrämjande.
Jag anhåller vördsamt om remiss till vederbörligt Utskott, Stockholm den 22 November 1862.
P. G. Alander. JW 41.
JV-' 41. 81 JW 4*.
Af Herr Alälldcr!
Om pension för Bataljons- och Stadsläkaren i Skara Johan Peter Högselii enka och tre ogifta döttrar.
Rikets Ständer hafva i alla tider med ädel menniskokärlek omhuldat enkor och faderlösa efter Embets- och Tjenstemän, hvilka i det allmännas' tjenst offrat sin ungdom och mannaålder åt en gagnande verksamhet inom allas vårt älskade fädernesland; och då desse uti lifstiden ej innehaft de indrägtigare befattningar, hvilka medgifva ett öfverskott, hvarmed en liten sparpenning eller pension kan beredas deras efterlefvande anhöriga, antager utöfvandet af denna menniskokärlek en ömmare beskaffenhet på samma gång som den, med fästadt afseende på Statens förhandenvarande tillgångar, lättare kan utöfvas, enär lefnadsvanor hos anhöriga efter en man, som i lifstiden haft små tillgångar, alltid äro så tarfliga: att Rikets Ständer med ett obetydligt pensions-anslag då kunna både lindra bekymmer och för deras ålderdom till och med bereda ett välsignadt lugn med en ringa summa.
Det är på denna grund jag vördsammast vågar motionera: att Rikets nu församlade
Ständer ville anslå en årlig pension af Fyra hundrade (400) Riksdaler Riksmynt åt Enkan efter aflidne Bataljons- och Stadsläkaren i Skara Johan Peter Högselius och hennes trenne ogifta och oförsörjda döttrar, sålunda: att den tillfaller enkan, Fru Högselius, sä länge iion lefver och, efter hennes död, hennes trenne döttrar; och att denna pension, då döden äfven börjar bortrycka dem, må oafkortadt få utbetalas till de eller den efterlefvande, sålänge någon af dessa trenne syskon lefva.
En ökad anledning för Rikets Ständer att omhulda denna högst behöfvande familj, förefinnes uti det förhållande, att, under den 27 Juli 1858 uti det lilla samhället Skara aflidne Stadsläkaren J. P. Högselius tillhört den Läkare-korps, hvilken under de olyckliga krigsåren 1808 och 1809 tjenstgjort på örlogsflotta!), hvarefter han med högst ringa aflöning, dels i egenskap af Bataljons-läkare vid arméen, dels som Stads- och Läroverks-Iäkare samt vaccinatör inom Skara, såsom skicklig och tnenniskovänlig läkare, gagnat sina medmenniskor under sammanräknadt 50 års tid; hvilket allt synes af de handlingar, jag lika vördsamt bifogar denna min ödmjuka motion.
Jag anhåller vördsammast att denna motion må blifva remitterad till Statsutskottet.
Stockholm den 19 November 1862. P. G■ Alander.