Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Han har själf varit en af de första, som uppfostrats i detta hem, och har med hela sin entusiasm ägnat sitt lif åt dess tjänst, sä att han sedan flera år är en af ledarne, står i spetsen för en mission och reser ofta öfver till Canada med de utvalda, som hvarje år sändas dit.
En af hufvudprinciperna bär, förklarar han, är att uppfostra barnen i grupper på 20 å 25, hvar o c h en boende i ett särskildt hus och styrd af 2:ne » systrar;.
Barnen äro i hvarje hus af olika ål- drar; flickorna uppfostras i allmänhet till tjänst- flickor och särskildt därtill begåfvade till lärarin nor; gossarne i allmänhet till handtverkare eller » farmers » i Canada.
I detta, » Bonnar-Road-hem- met », äro f. n.
280 barn, och ledningen af det hela utöfvas af mr Pendelburg och hans fru.
Vi gå öfver ett af gossarnes hus med sina tref- liga sängkammare, sin sal eller hvardagsrum, lek- stuga för de små, » systrarnas » «sitting-room » o c h sängkammare m. m.
All kokning o c h bakning utföras i ett gemensamt kök, men måltiderna in- tagas i hvarje hus särskildt.
Allt är så fint o c h putsadt; den största ordning råder öfverallt.
Vidare gå vi till » the Industrial Departement », där gossarne lära sig olika handtverk.
Här i smi-!
DU N desverkstaden, i tryckeriet, skomakarverkstaden m. m. ser det lifligt ut.
Allt som i dessa grenar behöfves för de olika hemmen utföres här, liksom flickorna göra all tvätt och alla husliga göromål, sömnad o.
s. v. Ute på den vackra gårdsplanen leka några af de små.
Lilla Eva har nyss fått en ask sötsa- ker af en besökande anförvandt, o c h hon har nu så brådt att stoppa karameller i munnen på alla hon träffar, innan hon själf smakar en bit.
I ett af gårdens hörn skjuter ut en större pittoresk byggnad med ett litet klocktorn på det spetsiga taket.
Dess nedre botten utgöres af skolsalar, där undervisningen i olika klasser nu pågår under ledning af f. d. elever, som genomgått ett semi narium för lärarinnor.
Ofvan dessa rum är det lilla kapellet, rymmande 2 k 300 personer.
Här hållas gudstjänster om söndagar för » systrar » o c h en del af barnen — andra gå till någon af mis- sionerna — och dit allmänheten också har till- träde Den mest artistiska dekoration, de vackraste glasmålade fönster och den stämningsfulla verkan af det hela göra detta lilla kapell till en juvel i sitt slag.
Juldagen hafva barnen sin egen julfest, o c h vi ha fått en vänlig bjudning att närvara.
Vid inträdet på gården se vi framför oss de upplysta skolsalarne, dit dörrarna stå på vid gaf- vel.
Afdelningsväggarne mellan klassrummen äro så inrättade, att de kunna sammanskjutas o c h så- ledes, vid ett tillfälle s o m detta, förvandla det hela till ett enda stort rum.
Här har just nyss julteet intagits af alla tillhörande detta hem, där- vid doktor Stevensen o c h hans fru presiderat, och man är i färd med att duka af de stora lång- bord, som fylla salen.
En del af barnen springer omkring o c h leker på gården i den ljumma vin- teraftonen, medan andra äro inomhus hos sina nyförvärfvade julklappar.
Vi föras in i ett af flickornas hus.
Dockor och andra leksaker handteras ifrigt af småbarnen, som varit uppe redan kl. 6 på morgonen, för att taga reda på hvad St. Claus (julgnbben) fyllt deras strumpor med.
De se alla så st ålande o c h glada ut, dessa små, hvaraf många kans!
: e tillbragt sin sista jul på Londons gator, utan hem, skydd eller vård.
Här äro de omgifna af allt som kan glädja ett barnahjärta, kärlek och omvårdnad få de i fulla- ste mått.
Smekande luta sig barnen mot » syst- rarna », o c h i allt synes förhållandet vara idea- liskt mellan dessa och deras kära små.
Nu tändas de kinesiska lyktorna o c h » fairy lamps » i den stora samlingssalen, och snart skall festen börja, så låtom oss gå o c h intaga våra platser framme vid sidan nära den upphöjda sce- nen.
Första föreställningen är en liten pjäs, där handlingen försiggår hos en barberare med starkt utpräglade nykterhetsprinciper.
De öfriga äro små operetter: » Prinsessan Snöhvit » samt » The good and the bad Ä n g e l »; den goda ängeln är en syn- nerligen vacker ung flicka på 16 år, som nu ge- nomgår ett lärarinneseminarium.
När hon var 11 år, gick hon ännu och tiggde på gatorna i Man- chester och kunde ej så mycket som alfabetet, då hon intogs i doktor Stevensens hem.
Mellanakterna upptagas af korta uppläsningar af i till 7 åringar, som med största lugn fram- säga små nätta barn-recitationer.
En liten 5 årig pys beskrifver hans och hans gelikars svårighet att ej äga fickor till det antal o c h storlek som fordras för alla de artiklar: pennknif, boll, penna, snören, spikar, äpplen och » diverse », som han drar upp, till sist försäkrande, » att han skulle vara fullkomligt lycklig », om han hade » så djupa och så vida fickor, fickor upp- o c h nedtill, framtill och baktill ».
Några smågossar tala om hvad stort de vilja g ö r a: » when 1 am a man » (när jag blir en man), o c h ett par små flickor utföra en tvist mellan » nål » o c h » tråd » », som slutar med att bägge erkänna den ena vara oumbärlig för den andra.
Lilla Mercy, i år, har också en liten hi- storia att berätta, och när hon slutat, kryper hon upp i doktor Stevensens knä, där hon sitter så trygg och nöjd, tills hon kommer att tänka på, att hon måste hämta sin docka, hvarpå hon snart kommer åter till sin vän igen.
Så pågår denna barnens fest för barnen med omväxlande pro gram, tills hvarje hus bidragit med några stycken och kl. är framåt 10, då barnen verkligen borde vara trötta, som varit så tidigt uppe.
Några dagar senare är » Hemmets årsfest » i Exeter Hall vid Strand, Det är en glad syn, s o m möter oss vid inträdet i den vackert dekorerade salen, som rymmer ett par tusen personer o c h är alldeles fullpackad.
Entréafgiften är 1 shilling (90 öre).
På den amtiteatraliskt höjda platformen sitter kören af 200 barn; flickorna i midten, 19 klädda i röda, blåa, gula, hvita m. m. nätta hat- tar o c h bandulär; hvarje » hus » representerad t af sin färg.
Det ser så vackert o c h gladt ut och är frambringadt med de enklaste medel, ty, som doktor S. senare säger i sitt tal: » låt mig hviska det till er, men tala inte o m det, alla dessa hattar och bandulär äro gjorda af — silkespap- per. » Gossarne hafva j a c k o r af samma snitt, men flickorna äro alltid klädda i olika kläder, skänkta till hemmen och där reparerade och o m - sydda.
Kl, 6 börjar festen, och programmet är särdeles omväxlande.
S o m barnen erhålla en utmärkt mu- sikalisk träning — de fara ofta omkring o c h kon- sertera till förmån för » hemmet » — utgöras flera af de 30 numren af vackra körer med solo, så- som Gounod ' s » Unfold ye portals », Adams &gt;0 holy night », Mozarts mötet mr 1 o. s. v. Andra äro särskildt komponerade för barnen af deras musiklärare mr Maura, med ackompagnemang af piano o c h stråkinstrumenten samt några utgörande s. k.
» action choruses », där nickningar och andra rörelser förekomma, trummor och tamburiner m. m.
— lifliga, vackra o c h egendomliga.
» Home sweet home » spelas förträffligt af en liten gosse på slädbjällror, olika stämda, tätt fastsatta vid tjocka band, nedhängande från en ställning.
Till sist kommer den gymnastiska afdelningen, som utföres af 50 gossar på den stora främre platformen.
De äro klädda i olika färgade tri- kåer o c h knäbyxor samt ledas af en sergant El- ston.
De olika numren äro: fristående gymna stik; flagg-gymnastik, där hvarje gosse har en unionsflagga i högra handen, hvarvid mycket vack ra rörelser utföras; hoppning öfver häst samt » musikalisk ridt », allt utfördt med en verkligen beundransvärd precision o c h skicklighet.
Under ett af musiknumren göres insamling för hemmet.
Låtom oss hoppas, att den blir friko- stig o c h jämte inträdesafgiften utgör g o d hjälp för det arbete i mänsklighetens tjänst, som utfö- res af detta » hem » för att rädda värnlösa barn från uselhet och nöd, och därmed i samma mån är en hjälp för samhället.
Detta är därför också något, som bör ligga hvarje samhällsmedlem o m hjärtat.
Anna Ö s t e r l ä n d s k Fleetwood-Derby.
k ä r l e k.
E n berättelse från K a b y l d a i e n, för I d u n, af Adel ai da Ehrnrooth (a — / ' — a).
örfärliga missräkning!
H o n var totalt för- svunnen!
Ej ett spår af henne stod att upptäcka.
Fästmannen darrade i hela kroppen af harm ännu mer än af ansträngning.
» H m, j a g förstår! » smålog han slutligeD o c h strök sitt skägg, » dufvan har redan flytt till b o e t.
» H a n skyddade till sin kvarn, s n u b b - lade i det inbrytande mörkret o c h slog näsan mot kvarndörren Men besluten att ej skrämma den skygga dufvan, antog han sin lenaste flöjt- stämma för att locka henne, bultade på dörren och hviskade: » D e t är jag, min ljufva r o s!
Ö p p n a, öppna, Zulima, mina ögons ljus!
ö p p n a säger jag dig! » Dörren förblef hermetiskt sluten, och nyckeln var uttagen.
Men hvad n u?
B a k o m den ogenom- trängliga muren hördes liksom hviskningar o c h kväfdt skratt.
» ö p p n a, Z u l i m a, » röt nu kvarnens ägare, utestängd frän sitt eget hus.
» ö p p n a för din härskare, din m a n!
» M e r o c h mer darrade rösten af harm, och bultningarna blefvo nästan frenetiska.
» V e t du inte, att du begår ett, brott o c h förtörnar A l l a h, om du längre motstår m i g?
» Tystnaden fortfor.
Y a k o u b bölade som en tjur.
Till råga på eländet ilade nu några unga arabflickor med vattenkrukor pä hufvudet förbi kvarnen o c h skrattade med full hals åt den nygifte ägarens kritiska ställning.
20 Vakoub tyckte sig höra tusen hväsande ormar omkring sig.
Men plötsligt afbröts flickor- nas skratt af nästonerna från en böjd gubbe, som stödde sig på en staf, hvarmed han hota- de flickorna.
» Tigen I, elaka varelser, annars går det er illa! » varnade den nykomne barskt.
Som en flock skator, skrämda af ett druf- hagelskott, försvunno skratterskorna bakom stenröset, och Yakoub vände sig mot sin obe- kante försvarare med den häpna frågan, hvem han var och hvarifrån han kom.
» Jag är en fattig dervisch på väg till Mekka och kommer för att begära ett skydd öfver natten i din trädgård, » blef svaret.
» Allah isselmec (Allah beskydde dig), » häl- sade pä kabyliskt sätt Yakonb sin hemlighets- fulle gäst.
Dervischen återtog: » Jag kommer i profetens nan&gt;n för att ge dig en väckelse och en varniDg.
Yakoub-ben- Hassan, din girighet och dina sinnliga lustar bringa en dag fördärf öfver dig och ditt hus. » Yakoub ryggade förfärad tillbaka: det var som om hans eget samvete talat till honom.
» Helige man, » stammade den ny vigde man- nen och trefvade i sin gördel efter ett guld- mynt, som han räckte dervischen; » gör ett underverk till min förmån!
Afvänd mitt onda öde med dina besvärjelser.
Jag har köpt mig en ung hustru, som i kväll stänger för mig både sitt hjärta och dörren till min egen bostad! » Dervischen stötte undan guldmyntet: » Jag föraktar ditt guld, » sade han sträft och vände sig om för att gå.
» Men jag anropar ditt medlidande, helige man, » stönade Yakoub.
Du kan, om du vill — ty du är ett helgon — säga mig, huru jag skall öfvervinna min hustrus motspfinstighet.
Om du hjälper mig, skall jag välsigna dig till min sista minut! » » Nåväl, jag vill försöka, sade dervischen.
•Det hjälper till ingenting, att du nu står här och dunkar på dörren.
Genom ditt dumma beteende har du skrämt dufvan på flykt.
Men gä till hennes far nu genast.
till Salem- Hadj-Djemed.
» » Du känner min svärfar? » » Eör mig är ingenting fördoldt!
Din svär- fars härvaro kan bli dig till stor nytta.
Under din frånvaro skall jag tala till din uppstudsiga brud, såsom det höfVes en helig pilgrim, som tre gånger sett Mekka.
Jag skall böja hennes härda sinne. » » Välsignad du, om detta mirakel sker, » ut- ropade Yakoub.
» Säg henne, att jag skall bli den ömmaste, den trognaste, den frikostigaste bland männer.
Säg henne.
säg henne.
» » Tror du inte, att jag vet, hvad ag skall säga? » af bröt strängt dervischen, när Yakoub, som redan tagit ett par steg för att gå, åter- vände igen med ett nytt andragande: » Kanske det är mitt hvita skägg, som skräm- mer henne?
Säg dervisch? » » Ja.
Gå på samma gång och låt raka dig! » » Jag springer till barberaren. » » Så skynda då och stå inte kvar här och prata. » Yakoub kilade i väg, men återvände än ett par gånger med nya inkast.
» Lagar du dig inte nu åstad på minuten, » sade förtörnad dervischen, som allt ännu stod lutad mot den stängda kvarndörren med blicken fäst pä Yakoubs tveksamma rörelser, vänder du än en gåDg hität dina steg, så går jag och öfverger dig åt ditt onda öde. » Förskräckt tog Yakoub till fötters och skyn- dade allt hvad han förmådde till svärfadern och barberaren, såsom dervischen befallt.
IDUN 1894 Knappt hade det sista ekot af Yakoubs steg förklingat bland klipporna, förrän den förmente dervischen rätade upp sin ståtliga gestalt och kastade bort sin staf.
Bakom kopuschongen, som dolt hans ansikte, framblickade en ung, bildskön man med arabens fina, energiska drag och mörka, glödande ögon.
Han drog fram nyckeln till kvarndörren och öppnade den för Zulima, som kastat tillbaka slöjan från sitt strålande ansikte och nu föll i den unge främ- lingens armar med glädjetårar.
» Jag kände genast igen dig under pilgrims- dräkten, o min Ali, » utropade hon utom sig, under det han öfverhöljde henne med kyssar.
» Ser du, » hviskade han, » jag kom hit för att genomborra dig med denna yatagan, innan du skulle tillhöra en annan! » » Oh!
stöt till, min Ali!
Låt mig dö här vid ditt bröst, om du ej kan rädda mig undan denne gamle girigbuks klor!
Jag trodde, du var död, när du pä ett år ej mera låtit mig höra af dig — och så lät jag köpa mig för att rädda min far för hungersnöd, sedan gräf- hoppor sköflat alla hans fält.
Men du såg mig däruppe vid afgrundens rand. » Ali ryste.
» Jag såg dig, beredd att kasta dig dit för att undfly en förhatlig make!
O, du äkta pärla, himmelska blomma!
Huru har jag kunnat tvifla på dig!
&gt;• » Sedan ett år har jag begråtit dig, Ali, som en änka sin make.
Jag visste, att du hade fiender, som förföljde dig frän berg till berg, öfver dalar, öfver afgrunder, som beskyllde dig för mordet på Yakoubs broder i fjor. » » Och du tviflade ej på min oskuld? » » Ej ett ögonblick!
Ali en mördare!
Nej, tusen gånger nej! » Ali slöt henne fastare i sin famn.
» Alltsammans är ett forsat af Yakoub, som, för att tillägna sig min kvarn, där han nu är härskare, gjorde mig biltog genom en falsk be- skyllning.
Han visste väl, att hans broder dog af ett fall från hästen, men en stormig kväll, när jag färdades från Ikoultsa till Thozeroutb, omringades jag af flere beväpnade män, som hotade mig med döden såsom mördare.
Det var Yakoubs utskickade.
De bakbundo mig och släpade mig till domarn.
Jag blef lands- förvist; Yakoub fick sig tilldömd min kvarn som skadestånd för sin broders död; han hade falska vittnen.
Han ägde fickorna fulla af procentarens guld.
Jag hade ej mera en enda duros att betala som hemgift åt din far. » Redan böljade dagen gry.
Den gamle Kadin i grön turban mötte brudgummen, härolder stötte i marken sina metzrag (smal lans af blixtrande stål), och domarn började högtidligt: » Ali-ben-Manzour uppfordrar dig Yakoub-ben- Hassan att stä till svars för falskeliga angifvel- ser mot honom.
Du har genom mened fällt honom för mordet på din bror, som du visste död genom ett fall frän hästen.
Och så till- ägnade du dig den landsflyktiges kvarn. » » Det är osant!
Det är nedrigt förtal! » » Här äro vittnena, som sägo dig upptaga din broders lik, när du fann det i bergsskrefvan under den krossade hästen.
Och de hörde slamret af guldstyckena, som du tog ur den dödes gördel och gaf till mutor. » » Osant! » vrålade Yakoub.
» Ali blef dömd vid den djemma, som sammankallades efter mor- det.
Hvarför vittnade ej dä hans vänner för hans oskuld? » » Emedan de under tiden råkat i fångenskap efter skärmytslingen i Boufarik.
Först nyligen blefvo de fria.
Här stå del » Yakoub bleknade, och nu framträdde Zulimas far, kastade i synen pä den afslöjade skurk, som han antagit till svärson, hela pungen med guldstycken, hvilka utgjort köpesumman för hans dotter, och utropade föraktligt: » Tag tillbaka ditt guld, falske huggorm; jag tar min dotter till mig igen och ger henne, utan att fordra någonting, åt den hon älskar.
Som en sörjande änka har hon begråtit hans död, hvarom ett lögnaktigt rykte spriddes af dig » Den gamle fadren förde sin dotter till den sköne Ali, som slöt armarna kring henne un- der allmänt jubel från folkhopen, hvilken smä- ningam tillströmmat från alla håll och kanter, medan solen, som en rodnande eldkula, rullade upp på morgonhimmeln.
Yakoub-ben-Hassan stod först ett ögonblick liksom slagen af åskan, men när den stackars kasserade brudgummen säg sin sak ohjälpligt förlorad, dröp han försiktigt af mellan stenrösen som en skorpion.
Några stenar slungades redan efter honom, när Alis högresta gestalt ställde sig värnande framför hålan, där hans fiende nyss försvann: » Lät denna gubbe gå!
Hans eget samvete må straffa honom, » sade den unge araben.
» Vattnet stannar ej på det höga bergets spets, ej heller hämditänslan i ett ädelt sinne.
Det är lätt för den lyck ige att förlåta. » Och han slöt Zulima till sitt hjärta.
Ali tystnade plötsligt och lyssnade.
Ett böss- skott small mellan bergen.
» Fly älskade, fly, » utropade Zulima och ryckte sig lös ur Alis armar; » det är kanske dina fiender, som förfölja dig.
Men stöt dolkeo i mitt bröst, innan du lämnar mig, att jag blir fri från detta gråskägg, som jag afskyr. » » Lugna dig, Zulima!
Det är ej fiender, det är mina vänner, anhängare från min sof, som varit fångna hos fransoserna i Boufarik, men blifvit frigifna.
Deras vittnesmål skall uppdaga Yakoubs skurkstrek.
Se där komma de i säll- skap med domarn för att här på stunden få till stånd en djemma. » * Några beväpnade män och en Kadi i grön turban (beviset på att han varit i Mekka och åtnjöt allmän vördnad) närmade sig nu Yakoubs kvarn från hafssidan, och på samma gång syntes frän motsatt håll, mödosamt klättrande bland berg och snår, Yakoub-ben Hassan, som släpade efter sig sin flåsande svärfar Salem-Hadj-Djem- med.
Mer än ett fjärdedels sekel hade gått efter denna händelse, när jag (beledsagad af en fransk dam) en dag vann inträde i den bostad, där nu Zulima härskade såsom ensam hustru åt kadin i Blidah, Ali-ben Manzour.
Lifligt gladde det mig att göra denna orientaliska bekantskap.
I den med sköna arabesker och brokiga fajans- väggar prydda salen, kringsluten af låga divaner, beklädda med dyrbara persiska mattor, tog Zulima emot oss, numera en värdig matrona, åtföljd af sin dotter och sin fjortonåriga dotter-dotter Kadoultscha.
En mera klassiskt ren profil än denna unga flickas har ännu ingen skulptör eller målare drömt om.
Lik en nyss mognad persika rundade sig den fina kinden, och de stora mörka ögonen strålade som svarta diamanter.
* Publik domstol, på stället afdömande trätor och processer mellan kabylerna Ack tänkte jag med min västerländska upp- fattning af kvinnan, hvartill tjänar dig din skön- het, tjusande Kadoultscha 1 Endast till att bli strängare bevakad i någon härskares harem!
Där skall du, lik puppan som aldrig får ut-
1894 veckla sina fjärilsvingar, i drömlik sysslolöshet tillbringa ditt blomsterlif, lyssnande till spring- brunnens enformiga kristalldropp i marmor- bassängen, mot hvilken du lutar dina smidiga lemmar.
Hälft döfvad af dofterna från de tro- piska växterna, som fuktas af vattenstrålarne, bvad blir det af din själ?
Lyckligtvis kunde ej dessa österländska vär- dinnor läsa mina tankar, o c h med min europeiska följeslagarinna lämnade j a g den bostad ur Tusen oob eu natt, där ingenting felades invåna- rinnorna — mer än frihet o c h erkändt män- niskovärde.
Vi hade 50 kilometers färd till Algier igen, än på hästrygg, än på vägar för diligens, där araber på laätade kameler mötte oss, alltid före- trädda af de oundvikliga åsnorna, hvilka öppna arabtågen.
De små djuren försvinna ofta så fullkomligt under all den packning de bära, att af dem ingenting annat sticker fram än tvä långa öron och fyra ben, smala som pinnar och trippande, utan att förtröttas.
Anblicken af den m o t hafvet terrassformigt sluttande staden är och förblir det skönaste natursceneri jag någonsin såg.
Hvarje år be- stryker araben sin bostads väggar med ett bländ- hvitt kalköfverdrag, och i skarpa hörn och vinklar afsticka dessa ' låga hus, högt öfver den europeiska staden, mot den mörkblå himlen.
Dess mäktiga ljusfloder strömma ner — vid middagstimmen glödande som smalt guld, under aftonens och nattens timmar försilfrande allt med månens dallrande strimma mellan blåaktiga skuggor.
När vi nådde staden, stucko stjärnorna som små guldnaglar millioner hål i den lätta ethern öfver våra hufvuden, och en underbar balsam- fläkt tillförde oss starka dofter från de blom- mande orangeskogarue rund omkring.
Några skygga kvinnosilhouetter syntes på de platta taken, och dalen genljöd längre bort af näkter- galens toner, ibland utbrutna af schakalens tjut.
Och så en djup tystnad.
Hudens vintervård.
fjE » oktor J. Kastan skrifver följande om hudens vård nnder vintern: Vårt kroppsliga väl- befinnande är i första rummet beroende af tillvaron af en bestämd o c h jämn kroppsvärme.
Hvarje förändring känna vi strax såsom något obehagligt, men vi ha äfven i vår organism en hel rad hjälpmedel alt hålla kroppstemperaturen på samma höjd, o c h en af de viktigaste värme- regulatorer är hudväfnadens öfversta lager, den känslolösa o c h nervlösa ytterhuden.
Till följd af sin sammansättning är den en dålig värmeledare, hvarigenom den å ena sidan hindrar en opropor- tionerlig värmeutstrålning till den oss omgifvande kallare luften och samtidigt skyddar oss mot ett alltför intensivt upptagande af värme.
I ytterhuden utmynna emellertid en talrik mängd afloppskana- naler från svett- och fettkörtlar, som utgjuta sitt innehåll på den fria hudytan, där det fördunstar.
Denna fördunstning försiggår mycket fortare om sommaren än om vintern, hvilket har sin natur- liga förklaring däri, att den varmare väderleken framkallar en lifligare afsöndring af vatten och upplösta fettsyror och en hastigare afdunstning på ytterhuden.
Ehuru i den kärl- o c h nervlösa yt- terhuden icke kan vara tal om någon aktiv stoff- växlan, medför naturligtvis likväl den lifligare vat- tenafsöndringen om sommaren en rent mekanisk bortskaffning af förbrukade delar af ytterhuden, sä att organismen själf i förening med allmännafysiska förhållanden om sommaren utför en god del af hudreningen eller åtminstone underlättar denna i icke oväsentlig grad.
Ansåge man icke en nog- grann hudvård om sommaren såsom nödvändig af hänsyn till ens välbefinnande, behöfde man af hygieniska skäl icke skänka hudens skötsel så aRf ' IDUN mycken vård då som o m vintern.
Detta låter i första ögonblicket löjligt, men är dock riktigt.
Hudens vård är om vintern ojämförligt mycket nödvändigare än om sommaren.
Om vintern begagna vi vår ytterhuds egenskap af dålig värmeledare för att hindra en alltför stark nedsättning af kroppstemperaturen, i det vi omge oss med tjocka kläder, som j u alla bestå af dåligt värmeledande ämnen, o c h söka på så sätt inrätta oss så ändamålsenligt och sparsamt som möjligt med vår kropps naturliga värmeförråd.
Vi åsyfta härigenom två ting under medverkan af vår egen huds ofvannämnda fysiska egenskaper o c h genom den artificiella ökningen af denna egenskap.
Vi förhindra en alltför stark utströmning af kropps- värmen o c h vi skydda oss mot den kalla luftens tillträde till kroppsytan, i det vi särskildt förvara den genom ett nytt lager, som leder värmen dåligt.
Men vi göra detta på vår öfverhuds bekostnad.
Den blir om vintern torr och spröd, den förlorar en god del af sin smidighet, och den får en mindre vacker färg.
För mottagliga näsor utvecklar för öfrigt denna vinterhud, om man så kan kalla den, en rätt obehaglig, sötsur lukt, som kommer från afsöndringsämnena från svett- och fettkörtelpo- rerna.
Dessa tilltäppas så småningom o c h hela körtelafsöndringen till ytterhuden afslannar.
Det kan ej vara tvifvelaktigt, att afstannandet af denna afsöndring af stoffväxlingsprodukter, som har värde för vår organisms regelbundna verksamhet, måste ha en skadlig återverkan på hela kroppens ma- skineri.
Det är därför absolut nödvändigt att hålla de talrika porerna i ytterhuden fria och rena, men detta sker mest ändamålsenligt genom regelbundna, med bestämda mellantider företagna aftvättningar af hela kroppen och genom bad.