Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
1828, en dot- ter af den store målaren Pehr Krafft d. ä.; målade miniatyrporträtter å elfenben; — Adelaide Hall, troligen född i Paris; dotter till en af miniatyrmå- leriets furstar, svensken Peter Adolf Hall (född i Borås 1739, död i Luttich 1793); hon omnämnes i ett af Lamartines arbeten, var ryktbar för sin ovan- liga skönhet och blef gift först med en fransk öfver- ste, som fjorton dagar efter bröllopet mördades af den franska hufvudstadens pöbel under september- massakerna, och några år därefter med en civil äm- betsman; hon var en utmärkt miniatyrmålarinna samt invaldes till ledamot af målareakademien i Stockholm; — öfverstinnan Marianne Ehrenström, född Pollet, den kända memoarförfattarinnan (var ock medlem af Målareakademien); — Maria Chri- stina Böhl, född i Stockholm 1801 och d id där- sammastädes 1877; målade miniatyrporträtt å elfen- ben, men är mest känd såsom sin tids produktiva- ste och populäraste porträtt-Wiers&amp;a; — den välfräj- dade romanförfattarinnan Fredrika Bremer; — gene- ralskan Anna Beata af Kleen, född Ehrenborg, ännu i sitt åttionde år intresserad för och verkande inom här i fråga varande konstbranch, hvari hon redan för länge, länge sedan vunnit erkännande högt öfver dilettantens; — fru Erika Elisabeth Millbery (f. 1825), som endast för nöjes skull öfvat sin vackra konst som miniatyrmålarinna i att porträttera vänner och bekanta; • — Hildur Lindberg; — samt fru Elise Zenaide Arnberg, 1826 f. Talen; gift med bruks- patronen Th. Arnberg; vår samtids alsterrikaste och skickligaste svenska miniatyrmålarinna.
Efter fru Arnbergs sistlidne september in- träffade bortgång torde i vårt land den för- nämsta utöfvarinnan af miniatyrmålningens ur- gamla, intagande och älskvärda, men utomor- dentligt mödosamma och delikata konstart vara den unga artist, af hvars senaste alster, en minnesgåfva från en nordisk furstinna till en sydländsk, Idun i dag lämnat en afbildning — fröken Fanny Hjelm.
Hon har genomgått Aka- demien för de fria konsterna och är bosatt i Stockholm.
M i n a r i n g a r.
Jdlaf — Jag är idel öra, Tala, min pekfinger ring.
Någon bikt du har att göra, När det kommer allt omkring.
Tydligt jag ju ser dig brösta Med din röda kamiol, Där två runor sammanfösta Sitta som i vigselstol.
— - Ja, jag ser dig slunga Blickar utaf stolt förtret Till ringfingret med den unga Vigselringen blyg och slät.
Na, så säg, hvad för en smärta, Stolta fingerring, da bär?
Jag skall talet nog behjärta, Om behjärtansvärät det är.
Ringen så: " Mig kan förtreta, Att jag en hamrat har fått Vid min sida, den där släta Uta,n sten, helt simpel blott.
Hvad har den väl att betyda?
— Duger icke till signet, Duger knappast till att pryda, Handen i sin enkelhet.
Mig tillhör förstfödslorätten, Rätt att smycka människan.
Jag stamfader är för ätten, Alla ringars hufviodman.
Jag min herres namnbokstäfver Bär uti en högröd sten, Men min granne namnlös lefver På ett gxtld med mattadt sJcen. » — Namnlös!
— nej, du dig bedrager: Namnet sitter innanför, Glänser där i gyllne dager, Glänser, tills dess herre dör.
Namnet är ej mitt, men hennes Som den enkla ringen gaf.
Ej ens lycka blott, men tvännes Den beseglar till vår graf.
Prunkande du mig betjänar Som min underskrifts signet, Men den andra mig förlänar Hjärtats hemliga sekret, Uti dig mig själf jag spegla,r, Läser där mitt eget namn; Men den a,ndras guld förseglar Hannes, som mig räckt sin famn.
Om den andra mindre blänker, Trohet dock där innebor, Trohet som ett hjälpta skänker, Och som det mig dyrt besvor; Om den andra mindre pryder, Fägnar den mitt hjärta mer.
Evighet dess ring betyder; Trohet i dess guld jag ser.
Inför mänskor må du gälla Som insegel på mitt oi * ä, Men att hjärtat tillfredsställa, Därtill blef dock du ej gjord, Du, mitt sanningsvittne vare; IQlrleksvittnet denna bär.
Denna hemlighet förklare, Hvarför den mig blef så kär.
C. L — n.
Den svenska kvinnan på Chi- cagoutställningen.
* Wl åken går framåt!
é) M$ I fredags kade den af Fredrika Bre- ^ mer-förbundet tillsatta, i vårt förra num- mer omnämnda damkomitén utlyst ett nytt möte på Hotel Continental; denna gång hade kallelsen hörsammats i vidare kretsar, och i den samling damer, som på fredag middag till ett par hundratal fyllde möteslokalen, märktes en mängd af de mera framstående represen- tanterna för det kvinnliga arbetet i hufvud- staden, för skolor och undervisningsverk, för literatur, för konster, slöjd, yrken och industri.
Justitierådinnan fru R. Olivecrona hälsade de närvarande välkomna.
Hvad som gifvit Fredrika Bremerförbundet tillskyndelse att taga initiativ till denna rörelse för den svenska kvinnans värdiga deltagande i Chicagoutställningen var en skrifvelse från den amerikanska damkomi- tén i Chicago; däri uttrycktes de amerikanska kvinnornas lifliga förhoppningar att ej vid det lysande tillfället behöfva sakna sina svenska systrar.
Förbundet anser sig dock härvidlag endast böra spela en förmedlande roll och drar sig tillbaka från ledningen, så snart de tillsatta komitéerna träda i verksamhet.
De skäl, som tala för den svenska kvinnans del- tagande, ligga i öppen dag.
Den svenska kvin- nans ställning är, lyckligt att nämna, i många hänseenden framom andra länders, ej blott hvad hennes verksamhet inom skilda områden be- träffar, utan ock med hänsyn till den aktning, som bevisas henne.
Detta är ock en i utlan- det flere gånger erkänd sak.
På anmodan af den amerikanska kvinno- komitén hade fru Olivecrona utarbetat och öfversändt en uppsats, behandlande den svenska kvinnans ställning, verksamhet och förhållan- den.
Denna uppsats har nu ock senast i den amerikanska pressen gifvit anledning till det yttrande, att amerikanskorna med häpnad finna, i huru många hänseenden svenskorna stå fram- om dem.
Sannt är ock, att här hemma på de sena- ste decennierna det kvinnliga arbetsinlägget va- rit synnerligen beaktansvärdt på filantropiens, religionens och de praktiska områdenas fält.
Det bör därför icke ligga någon chauvinism i den förhoppning, att den svenska kvinnan bör vara så mogen som trots någon annan att vid Chicagoutställningen häfda det goda anseende och namn både för sitt kön och sitt fosterland, som de alltid ägt i de Förenta staterna.
Ej heller är härvid att förgäta, huru många af våra landsmaninnor därute funnit ett nytt hemland; dock ha de alltid i sina hjärtan så troget bevarat kärleken till det gamla fäder- neslandet, att det för dem skulle kännas både nedslående och förödmjukande, om ej den sven- ska kvinnan komme till Chicago.
För mänga af vårt kvinnoarbetes alster skulle i Amerika en vacker marknad kunna beredas, och så många fosterlandsvänner äga vi visserligen, att vi ej längre behöfva frukta för sakens lyck- liga, praktiska lösning.
Fröken Wasrn lämnade härpå de närvarande en redogörelse för innehållet i de rapporter, som hittills anländt från den amerikanska dam- komitén.
De rörde sig hufvudsakligen om anordningarna inom det storartade palats, som är under uppförande för kvinnoafdelningen vid expositionen.
Vidare uppmanas i dessa rap- porter de blifvande utställarinnorna att sända flere än ett alster af sitt arbete, då det är meningen exponera dessa, ej blott i den sär- skilda kvinnoafdelningen, utan ock i den all- männa jämsides med den manliga alstringen till en direkt öfverbliek, i hvad män kvinnligt inlägg gör sig gällande i vår moderna kultur och industri.
För att nu ordna det vidtomfattande arbe tet besläts, att detta skulle fördelas på föl- jande fackkomitéer, som hvarje särskild fick förbereda utställningen inom sitt område: 1) Komité för utställning, belysande den svenska kvinnans sociala ställning; 2) för undervisningsvä- sende; 3) för kvinnans deltagande i statens och det allmännas tjänst; 4) för kvinnans anställning i yr- ken; 5) för literär och publicistisk verksamhet; 6) för de bildande konsterna; 7) för tonkonsten; 8) för konstslöjd; 9) för hälso- och sjukvård; 10) för filan- tropisk verksamhet.
Slutligen beslöts tillsättandet af en central- komité, som skulle utgöra föreningsbandet mellan fackkomitéerna inbördes och med den amerikanska utställningsstyrelsen, samt en eko- nomisk komité för anskaffande och förval- tande af de nödiga penningmedlen.
Till alla dessa olika komitéer föreslogs en mängd ledamöter, representativa för de olika facken; då dock endast en del af de valde var närvarande, måste det definitiva bildandet uppskjutas till nästa sammankomst, hvarefter de olika komitéerna välja ordförande och hvar på sitt håll börja arbetet.
Vi skola framdeles meddela namnen å medlemmarne, när komitéernas sammansättning fullt stadgats.
I morgon lördag hålles ånyo sammankomst å samma tid och ställe.
I dagsmejan.
agsmejan har börjat sitt städningsarbete på tak och gator, och hennes skurbaljor få vi nu hoppa öfver el er försiktigt undvika, den ene med misshumör öfver stundens obehag, den andre med upplifvande tankar på resultatet.
Allt efter hvars och ens olika sinnesart och bildningsgrad.
Vårvindarne leka redan, om ock litet omildt, och hviska » ut, ut! » Och ut komma alla åldrar och många som ej varit med förr.
Somliga stjäla sig ut barfota och barhufvade, då mamma ej har tid att se efter dör- ren.
Andra ledas försiktigt — alltid vid högra handen förstås, till förmån för framtida gymna- stikinstitut — iklädda hvita hattar, hvita kappor och stora gummigaloscher, som skola växas i.
Andra komma åkande i eget ekipage, omgifna af idel heilt.
Ögonen kisa mot sol och hvitt, men den lille tror, att det måste så vara, barnflickan tror så med, och mamma reflekterar icke öfver saken.
Gossen åker och skrattar; och skriker han, så ru- skas han i sömn och vaknar i sitt eget fina rum — åt solsidan!
Sol skall det vara, ty den brän- ner ju bort mikrober, bacil er och andra skade- djur.
» Mera ljus » — och flere glasögon.
Än se ' n!
Det ser stiligt ut med glasögon och äfven obesväradt.
Att synens svaghet är ett lyte lika så väl som att vara utan näsa el er bara ha ett ben, faller icke någon in, och likväl är det så.
Och tillika är det en stor olycka.
Små kissar och små hundar födas blinda, men små människobarn lämnas helt åt sina mammors högre intelligens.
Voilä!
Förr i världen, isynnerhet på landet, hörde det till saken att truga gästerna att äta.
Ju mer man trugade, dess artigare var man.
Nu bör värdinnan ej fler än en gång uppmana sina gäster » att taga lite mer ».
Tjänarne däremot skola hafva ett vaksamt öga och gissa sig till allas önskningar.
Mycket praktiskt finner jag bruket af mat- sedlar.
V i d teatrar och konserter vill man ju äfven förut veta, hvad som bjudes — likaså vid bordet.
Då mången ännu hänger fast vid seden att angifva rätternas namn på franska, så vill jag påpeka nödvändigheten af, att de granna och konstlade benämningarna åtmin- stone böra vara rätt stafvade.
Man blir verk- ligen ibland i tillfälle att på matsedlar se en
franska, som lika så gärna kan vara kinesiska.
En gång såg jag en parisare helt allvarsamt vända sig till sin granne med en dylik » fransk » matsedel och bedja honom öfversätta » den svenske menu ».
Finkänslighet är en dygd, som mestadels är medfödd, men som vanligtvis helt och hållet saknas hos uppkomlingen, hvilken från ingen- ting uppsvingat sig på börsaristokratiens guld- tron.
A l l respekt för en » selfmade man », ty visst måste det vara ett stolt medvetande att hafva sin egen kraft och intelligens att tacka för allting, men dock är intet så obe- hagligt som penningdryghet, ja, ännu vida obehagligare än bördsstolthet.
Bland våra samtida känner sig ingen hugad att kröka rygg vare sig för den ene eller andra, och den som vill imponera med glänsande guld eller glän- sande namn, gör sig blott själf löjlig.
Om någon ber mig till sitt bord, är jag redau förut öfvertygad om, att han skall bjuda mig på det bästa han kan; därför är det helt och hållet öfverflödigt, ja, dumt skryt, om världen helt högtidligt försäkrar mig, att ostronen äro direkte från Ostende och bananerna från Algier; att hans champagne kostar så och så mycket, att cigarrerna äro hämtade från H a - vanna enkom för hans räkning o. s. v. Be- römmet, i fall sådant skall komma i fråga, bör öfverlämnas åt gästerna.
Ä r någon af tjänarne fumlig vid serveringen, så må värdfolket akta sig att göra väsen af saken och därigenom göra den arme syndaren ännu mer tafatt och förvirrad.
För att und- vika dylika missöden, bör man äfven i dju- paste hvardagslag tillse, att tjänaren eller tjä- narne uppföra sig korrekt vid serveringen.
Äfven skola de alltid vara omsorgsfullt klädda.
Betjänten bör helst uppträda i svart kostym, och ovilkorligen skall han begagna handskar eller vantar.
Så snart alla tagit plats vid bordet, ut- „ breder en hvar sin serviett öfver knäna.
Seden att stoppa ena snibben i halsutringningen ty- der på den fula ovanan att föra stora ladd- ningar af mat till munnen, till följd hvaraf hälften stannar på vägen.
Jag var bekant med en äldre herre, som hade gjort en upp- finning, hvilken han var mycket stolt öfver: så snart han hade satt sig vid bordet, fram- drog han med mycken ostentation ett etui, uti hvilket befann sig ett snöre, i hvardera ändan försedt med en liten silfverhake.
Snö- ret lades kring halsen, och därvid fasthakades servietten, hvilken efter hvarje rätt allt mer och mer liknade en landtkarta, och hvars an- blick slutligen helt och hållet förjagade de andras matlust.
Ingen uttalade heller den önskan att än en gång sitta vid samma bord med den lycklige uppfinnaren.
Likaså obe- haglig är hos mångeu ovanan att smacka och sörpla, när de äta.
En med rätta utdömd sed är alt lägga tand- petare på bordet.
Den som behöfver sådana, kan väl gifva sig till tåls, tills måltiden är förbi och han har frihet att foretaga sig denna operation i allsköns ensamhet, i stället för att utagera detta ingalunda tilldragande skåde- spel i allas närvaro.
En del tror sig dock kunna maskera det stötande i saken, i det de hålla andra handen utbredd framför munnen.
För någon tid sen voro sköljkoppar ett nödvändigt attribut till hvarje måltid.
Denna afskyvärda sed kom visserligen sedan ur mo- det, men nu ser det ut, som om den åter skulle vinna insteg.
Ordspråket säger visst: » Det naturliga är icke anstötligt » — men jag rår ej för, att jag härvidlag finner det naturliga riktigt kväljande.
Seden har troligen sitt ur- sprung från Orienten, där handtvagningar före dera den pedagogiska och medicinska gymnastiken.
och efter måltiden höra till ordningen och Hon afreser härifrån till Nääs ' slöjdskola.
* äfven äro af nöden påkallade, då vi besinna, att österländingarne äta med fingrarne.
I Hedrad kvinnlig artist.
Litteris &amp; artibus Europa trodde man sig fullkomna saken och har konungen tilldelat den norska skådespelerskan införa något riktigt fin-fint, i det man såsom Sophie Parelins i anledning af hennes utförande af sista rätt serverar varmt vatten, så att, till Ases roll i » Per Gynt ».
* högtidligt afslutande af festen, ett allmänt gurglande och spottande må begynna!
Mun- Flere kvinnliga än manliga studenter hygienen är j u i sig själfen beaktansvärd sak, lär man inom en snar framtid kunna vänta på Nya men skulle ej en lämpligare plats än mat- Zeeland.
De kvinnliga studenternas antal växer med stor hastighet; för närvarande är det 160. bordet finnas för dylika intima förrättningar?
Sist vill jag ännu nämna ett par ord om hufvudsyftemålet med en festmåltid.
Anden Sextiotusen kvinnliga landtibrukare finnas behöfver, lika väl som kroppen, en fin, smält- det i Irland.
bar föda, och därför böra alla tråkiga hvar- * dagstankar, alla affärsangelägenheter och tjän- Kvinnorna i renhållningen.
Under nam- stemannaomsorger för ett par timmar hängas på en spik, och då man inträder i den behag- net » Street cleaning Association » har i New-York bildats en kvinnoförening, som tagit gaturenhållnin- ligt upplysta festvåningen, skall blott en tanke gen till speciel uppgift.
Till en början har före- råda — att njuta af lifvet, så i andlig som ningen inskränkt sin versamhet till ett särskildt di- strikt, där man redan kunnat konstatera ett högst lekamlig måtto.
glädjande nedgående af sjukprocenten.
Uppmuntrad Det lekamliga tillgodoses af bordet och af framgången ämnar föreningen emellertid söka ut- dess nöjen, det andliga genom upplifvande vidga sin verksamhet äfven till andra stadsdelar.
samtal och framför allt genom en upphöjd sinnesstämning.
Från kölcet upp på scenen.
Direktören för Opera Comique i Paris, Carvalho, tillkännagifver i franska tidningar, att han har engagerat en ny sån- gerska, hvilken antagligen kommer att väcka ett oerhördt uppseende vid sitt första uppträ- dande.
Den nya stjärnan heter Marie Danel och är endast 17 år gammal.
För tre år sedan inne- hade hon den anspråkslösa befattningen som köks- Dödens skörd.
Den 17 d:s afled efter någon piga på ett värdshus i Meudon.
Carvalho hörde henne en dag sjunga och blef förtjust i hennes röst någon tids sjukdom konteramiralen K. Peyrons samt lät utbilda henne hos de förnämste sånglärare maka, Kathinka Due, i en ålder af 53 år, efterläm- nande djupt sörjande make och sju barn.
Den af- i Paris.
Hon skall debutera i » Villars ' dragoner ».
lidna var dotter till framlidne norske härvarande statsministern Due och syster till Sverige-Norges nuvarande envoyé hos franska republiken F. G.
K. Pariser-tvätterskornas drottning.
Hvarje Due och har inom vår hufvudstad genom sin ädla per- år välja Paris ' tvätterskor ur sin krets en drottning, sonlighet och sitt älskliga väsen förvärfvat en tal- hvilkens uppgift är att midfastosön dagen på en tri- rik vänkrets.
umfvagn fara genom Paris ' gator, omgifven af alla — G r e f v i n D a n Ebba Augusta Henriette Lager- stadens tvätterskor i mer eller mindre egendomligt bjelke, född Ribbing, afled härstädes den 18 dennes.
utstyrda ekipage.
Drottningen för året valdes här- Född 1839, blef hon 1859 gift med landshöfdingen, omdagen.
Hon heter Henriette Delabarre och är sedermera landtmarskalken och talmannen i första en 16-årig blond skönhet.
kammaren, grefve Gustaf Lagerbjelke, i hans andra Ur notisboken.
gifte.
* Handarbetets vänners sedvanliga vår- utställning har ägt rum under denna vecka i sällskapets präktiga lokal vid Brunkebergstorg och omfattat ett stort antal nya modeller, utarbetade un- der det senaste halfåret efter dels nya kompositio- ner, dels äldre stilrena motiv.
Skånska väfnader, gobeliner, gobelinsöm, applikationer och allt slags broderi äro rikt representerade i växlande komforts- och prydnadsföremål.
Skulle vi särskildt framhålla något, vore det en ovanligt smakfull skjutgardin och en lysduk i de delikataste färger efter ett gam- malt motiv i drottningens ägo — den förra utförd i korsstyngsbroderi på hvit botten, den senare i schat- tersöm af det kända konstnärskompanjonskapet frök- narna Widebäck och Vestberg.
Fröken Pelre bidrar med synnerligen vackra gardiner i applikation.
Ett särskildt rum är upptaget af arbeten och mo- deller, afsedda för kyrkliga ändamål.
Bland andra artiklar märkes en altarduk af hvitt linne, broderad med gult silke.
Modellen till denna altarduk är, efter motiv från slutet af 1860-talet, komponerad af fröken Branting och, arbetet utfördt af två damer, som skänkt d é n till Östermalms kyrka.
* Svensk konstnärinna inför utlandet.
Friherrinnan Adelaide Leuhusen, vår framstående målarinna, exponerar för närvarande ett par taflor å konstutställningen i Berlin, båda porträtt, det ena af en dam af societeten, det andra af Rudolf Genée, den bekante tyske skådespelsförfattaren, en broder t i l l Richard Genée, » Sjökadettens » m. fl.
glada ope- retters tonsättare.
Den ansedde konstkritikern L. Pietch yttrar sig i Vossische Zeitung särdeles be- römmande om den svenska artistens arbeten.
doktor Mary V. Mitchell, professor of Physical Culture vid Womans College i Baltimore, har vistats 3 månader i Stockholm för att här stu- Sparkasseräkning torde vara den för mindre kapitalister, för tjänstemän, ensamstående fruntim- mer m. fl.
lämpligaste och bekvämaste form af bank- räkning.
Enligt annons i dagens nummer godtgör Stockholms Kredit- och Diskontoförening 4 ' / 2 % ränta å dylika insättningar samt beviljar dessutom vissa afsevärda lättnader vid uttagningar af innestå- ende medel.
Utom Stockholm boende personer torde lämpligast vända sig direkt till banken.
En hittills i vårt land ensamstående affär grundades för nio år sedan i Stockholm af en samvetsgrann och fint bildad kvinna, som med densamma verkat till stor nytta.
» TA.
Tjäders in- ackorderingsbyrå » var dess namn, och dess ändamål var och är att anskaffa goda hem i Stockholm åt den studerande ungdomen, inackordering på landet åt stadsbor, anskaffa guvernanter, värdinnor, affärs-, sällskaps- och hushållsbiträden, ge anvisningar på in-, och utländska pensioner, uträtta kommissioner, verkställa uppköp m. m. Hufvudbyrån i Stockholm skötes och äges numera af fru Nanna Strand och fröken Ella Rosling, men den 1 instundande april öppnas i Kalmar en filial till densamma af fru Thecla Tjäder själf, som till följd af förändrade familjeförhållanden nvligen flyt- tat dit.
För södra Sverige torde denna byrå blifva till nytta genom dess mångsidiga arbete och genom den mångåriga kännedom innehafvarinnan äger om huf- vudstadens olika förhållanden på alla hit hörande områden.
förvånande mängd tal, sånger och andra rolighe- ter förbrukats.
Därför började både ljuslågor och som fortfarande med oförminskad sinnen att mattas, då det nu led in på småtim- marne.
I det stora hotellet var det tyst, alla sofvo framgång uppför » Gioconda », gaf i måndags till utom en stackars kypare, som satt i serverings- omväxling den tydligen ännu alltid lika populära rummet vid en nedskrufvad gaslåga och väntade operan » Carmen ».
Publiken fick här tillfälle åter- på order från herrarne i privatrummen.
knyta bekantskapen med ett par yngre artister, Värden, eller rättare festarrangören tittade i smyg som förut uppträdt här, men på senaste liden va- på klockan och kväfde en gäspning.
Det var ännu rit fästa vid Göteborgs-operan.
Hr Bratbost ut- tre timmar, innan tåget gick, och överenskommel- förde nämligen don Josés parti och fröken Linde- gren Micaelas.
Hvad den förre beträffar, så få vi sen var ju, att de alla skulle vaka natten ut och sedan följa resenärerna till stationen.
Detta lät bekänna, att vi ej kunna finna någon egentlig an- så trefligt i teorin, men praktiken hotade att lämna ledning, hvarför hr Bratbost ånyo, såsom det upp- ett allt annat än godt resultat.
Hade de varit gifvits, skulle fästas vid vår operascen.
Stämman nödsakade alt gå klockan tolf eller ett, skulle nog är hård och föga sympatisk samt blir i höjden glädjen tagit ny fart vid hvarje timme de fått på som oftast skrikande.
Tonansatsen och renheten köpet.
Men nu.
lämna också åtskilligt öfrigt att önska, och text- » Hvad katten skall jag hitta på för att få lif i uttalet är grumligt.
För vekare lyriska saker läm- de domnande lifsandarne, » tänkte han.
» En idé.
par den sig föga, att döma af hvad hr B. preste- ett kungarike för en idé!
Ah jag har det, » och rade som don José.
Måhända lämpar den sig därmed knackade han i bålen och äskade tystnad, bättre för hjältetenorpartier.
Vacker är den i alla hvilket ögonblickligen eflerkoms, ty sanningen att händelser ej.
Bättre anslog aftonens andra » gäst », säga hade de få, som ännu pratade, gjort detta fröken Lindegren, hvilken åt Micaelas parti lycka- blott för alt det skulle så vara.
des förläna den värme och innerlighet, som karak- tärisera detsamma.
Spelet är både hvad mimik » Mina herrar, » började han, » här ha i afton och rörelser beträffar väl afvägdt och den lilla, men hållits otaliga tal, och om vi därmed samt genom ganska sympatiska stämman användes väl men att sjunga, äta och framför allt röka och dricka bör ytterligare kunna utvecklas.
— Fru Edling är hafva uträttat något godt för våra resenärers fram- fortfarande en alldeles förträfflig Carmen, i hvil- tid, skulle det vara oss mer än kärt.
Men om vi ken roll hon nästan för hvarje gång bjuder på skola vara fullt uppriktiga, måste vi erkänna, att någon liten nyhet, som bidrager till karaktärens våra välönskningar, då de gått i en viss riktning, helgjutenhet och afrundning.
saknat tillräckligt underlag för att vara fullt verk- samma.
Icke har det varit svårt att önska extra I onsdags skulle » Traviata » uppföras med fru ordinarie hofrättsnotarien Ström en plats i högsta Beatrice " Véhon-Halvorsen i Violettas parti.
Fru domstolen eller extra jägmästaren Bäck och me- V.-H.
är född i Chicago och gift med en i Paris dicine kanditaten Fors generaldirektörsplatserna i boende norrman.