Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Betänkande, N:o 13. att samhällsmedlemmarna ännu icke uppfattat och insett sin skyldighet att härutinnan, hvar i sin mån, bidraga, åtgärder måtte vidtagas, hvarigenom regeringen bereddes tillfälle att, rörande fortgången af de kommunala inrättningarnes verksamhet, vinna fullständig kännedom; i hvilket afseende motionären föreslagit, att landshöfdinge-embetena och konsistorierna i riket måtte anbefallas att, med biträde af underlydande auktoriteter, årligen genom utsedda ombud undersöka hvad inom hvarje kronofogde-område, borgmästeri och prosteri förefallit rörande kommunal-väsendet, samt i hvad mån de kommunala bestyren blifvit fullgjorda, hvarefter nyssberörda auktoriteter, angående förhållandet härutinnan, skulle upprätta och till Kongl.
Maj:t insända på omförmälda rapporter grundade general-sammandrag; — dels ock från Hederv.
Bondeståndet af riksdagsfullmäktigen Anders Jonsson från Östergöthlands län, som anfört, att då de bestyr, som genom de efter sistlidna riksdag utfärdade kommunal-författningar blifvit kommunal-nämnderna och fattigvårds-direktörerna uppdragne, voro för ledamöterna i dessa nämnder ganska besvärliga och tidsödande, serdeles inom de större socknarna, samt dessa åligganden, om än något mildrade genom årliga utbyten af ledamöter, der sådant kunde ske, i motionärens tanka, likväl måste blifva så mycket kännbarare å de orter, der, såsom ofta här i landet egde rum, större delen af en socken innehafves af en enda person, som ej sjelf bor på stället och der alla kommunala bestyr således återfalla på de stundom ganska få sjelfegande sockneboarna, det måtte, till afhjelpande häraf och då rättvisa och billighet fordrade, att äfven de hemmansegare inom kommunen, sorn i följd af bortovaro, oskicklighet eller andra orsaker icke sjelfva kunde deltaga i kommunal-vården, finge vidkännas sin andel i detta besvär, det tillägg i högstberörda, här ofvan åberopade, författningar göras, att ledamöterna uti alla hittills varande eller framdeles blifvande kommunala nämnder förklarades berättigade att, för deras besvär, af kommunen åtnjuta billig ersättning.
Utskottet har, till behandling i ett sammanhang, företagit dessa motioner; och hvad först beträffar herr Hammarhjelms framställning om undersökning genom vederbörande auktoriteter, i hvilken mån de anbefallda kommunal-bestyren inom hvarje ort i riket blifvit fullgjorda, samt härpå grundade general-sammandrags författande och insändande till Kongl. Maj:t, så och då, genom de i detta hänseende föreslagna åtgärder, det af motionären afsedda ändamål, efter Utskottets tanka, icke lärer vinnas, utan endast ökade besvär så väl för vederbörande embetsmyndigheter som för regeringen derigenom skulle uppkomma, anser Utskottet sig sakna skäl att tillstyrka bifall till förevarande motion; och föreslår fördenskull vördsammast Rikets Höglofl.
Ständer, att densamma icke må till någon deras åtgärd föranleda.
Besvärs- och Ekon.-U(sk.
Betänkande, N:o 14. 11 I afseende åter å Anders Jonssons motion om ersättning till ledamöterna i kommunal-nämnder för det besvär, de i sådant afseende få vidkännas, har Uskottet ansett sig böra erinra, att, ehuru dylika uppdrag, på sätt motionären anmärkt, synnerligen under de af honom uppgifna förhållanden, taga mycken möda i anspråk, dessa bestyr likväl icke äro att betrakta såsom något tjenste-åliggande, utan endast såsom uttryck af medborgerligt förtroende, och derför ej heller någon vedergällning höra förcskrifvas.
På sådan grund och då, genom stadgande af ersättning för utförande af kommunal-bcstyr, den början till en dylik verksamhet, som genom sednast i nåder utfärdade författningar här inom fäderneslandet inträdt, lätteligen kunde förqväfvas, hemställer Utskottet, som för sin del anser de stadganden, hvilka uti samma nådiga författningar äro gifna, tillräckliga att förekomma, det icke någon samhällsmedlem, utan skäl, må undandraga sig dylika bestyr, att äfven denna motion icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Arik. till Exp.-Utsk. den 24 Jan., kl. 9 f. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion om förändring i sättet för fångars forslande.
Till detta utskotts handläggning har Hederv.
Bondeståndet remitterat en af riksdagsfullmäktigen Ola Pehrsson från Blekinge län väckt motion, deruti han fästat Rikets Ständers uppmärksamhet å de betydliga utgifter staten finge vidkännas för fångars transporterande medelst skjuts, hvilken förmån, efter motionärens förmenande, så mycket mindre borde förunnas brottslingar, hvilkas beqvämlighet härvid icke behöfde afses, sorn den Svenska soldaten, såväl i freds- som krigstider, finge färdas till fots vissa mil om dagen.
Till afhjelpande häraf och pä det allt forslande af fångar på statens bekostnad måtte upphöra, har motionären föreslagit:
Att fånge, längslad till händerna, måtte från häktet gående transporteras till domstolen under uppsigt af gevaldiger, dervid fånge borde kunna tillryggalägga minst 3 mil om dagen; att, om flera fångar åt samma distrikt skola afgå, 2:ne må sammanlänkas efter hvarandra; samt att, efter sålunda af dem tillryggalagda 9 mil på 3 dagar, den fjerde dagen finge till rastedag användas; och ansåge motionären att, genom antagande af detta förslag, en besparad utgift för staten, medelst skjutslegans 12 Allm.
Betänkande, N:o 14. indragning, borde uppkomma, helst, ehvad lange färdas åkande eller gående, såväl han som åtföljande gevaldiger eller fångvakt, skola med traktamente förses.
I afseende å denna framställning lär utskottet till en början vördsamt upplysa, att motioner, af enahanda syftning med den nu ifrågavarande, vid 1840 och 1841 samt 1844 och 1845 årens riksdagar blifvit väckta, samt att Allmänna Besvärs- och Ekonomi-utskottet, till hvars behandling dessa frågor remitterats, ansett nödigt att, för desammas handläggning, med Stats-utskottet sammanträda, dervid dessa Utskott, uti betänkande den 16 Mars 1841, i hvad denna fråga rörer, upplyst, ”att densamma redan vid 1823 års riksdag blifvit väckt, men att Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-utskotten, hvilkas yttrande i ämnet Rikets Ständer då infordrat, afstyrkt bifall till förslaget, i anseende till dels de hinder, som väderlek och väglag vid Hera årstider förorsaka, dels det lättare tillfälle till rymning, som det föreslagna fångförings-sättet skulle medgifva och den större bevakning, som dervid komme att erfordras, äfvensom den längre tid, som dertill skulle åtgå, och dels äfven de kostnader detta sätt medförde, och hvilka skulle uppgå nära, om icke fullt, till den skjutslega, som derigenom kunde besparas 5” och hade uppå dessa skäl, dertill Statssamt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-utskotten vid 1844 och 1845 årens riksdag, uti afgifvet betänkande den 4 Mars sistberörde år, tillagt, att det väckta förslaget, derest detsamma bifölles, oftast skulle leda till en ej obetydlig tidsutdrägt med ransakningar i brottmål, de förenade Utskotten samma motioner afstyrkt.
Då Utskottet nu går att till behandling företaga detta ämne, hvars vigt, så väl med afseende å den föreslagna besparingen i statsutgifter, som äfven utur andra synpunkter, de der här nedan närmare skola utvecklas, Utskottet iakttagit, anhåller Utskottet att i första rummet få fästa Rikets Ständers uppmärksamhet derå, att, efter den tid, då nyss anförde afstyrkande utlåtanden af Stats- och Ekonomi-utskotten afgåfvos, omständigheter inträffat, hvilka torde förtjena att vid behandlingen af förevarande fråga tagas i betraktande.
Brottslingarnes antal har nemligen efter denna tid betydligt tilltagit, hvilket förhållande, i förening med den på inånga ställen inom landet förhöjde skjutslegan, verkat derhän, att stats-utgifterna för fångars transporterande ansenligen blifvit ökade.
Hvad härefter vidkommer de skäl, hvarpå omförmälda, i ämnet förut afgifna betänkande grundas, har Utskottet ansett sig icke kunna desamma biträda.
Efter Utskottets tanka skulle, genom fångars transporterande till fots, dervid antingen de af motionären föreslagna handbojor eller annat fängsel användas, tillfälle till rymning icke blifva lättare, än då fånge, såsom nu eger rum, åkande färdas.
Gevaldigern eller fångföraren kunde, då flera fångar skulle till samma ort transporteras, dem sammanlänka, hvarigenom ett verksamt medel emot möjliga försök att taga flykten skulle beredas, samt, der transporten af fångar vore serdeles stor, uppsigten öfver Allm.
Betänkande, N:o 14.
13 dem i betydlig mån underlättas.
Ifrågavarande förslag, derest det antages, skulle väl kunna föranleda dertill, att vid större fångtransporter flera fångförare blefve af nöden; men då härvid tages i betraktande, att den kostnad, som häraf följde, endast komme att utgöras af längre tids dagtraktamente för bevakningen, hvilken tillökning i utgifter fullt ut ersattes genom den besparade skjutslegan, lärer i allt fall, efter Utskottets tanka, densamma, genom den nu föreslagna förändringen i fångföringssättet, icke komma att uppgå till nuvarande skjutsomkostnadens belopp.
Efter att sålunda hafva till bemötande upptagit de hufvudsakligaste anmärkningar, hvilka såsom skäl för de vid föregående riksdagar gifna afstyrkande betänkanden åberopats, återstår för Utskottet att tillägga en omständighet, som synes Utskottet böra berättiga det nu föreslagna sättet för fångars transporterande till företräde framför det hittills föreskrifna.
Utskottet har nemligen icke kunnat undgå att anmärka, hurusom, efter dess tanka, den saknad af beqvämlighet, som för fången genom att färdas till fots uppkommer, •— och hvilket forslingssätt, utan att utgöra något straff eller i sig innebära något skymfligt, icke lärer, åtminstone för en om brott förvunnen fånge, kunna anses vara olämpligt •— måste bidraga dertill, att ej mindre hos fången väcka helsosam besinning om anledningen till denna behandling, än ock hos andra åstadkomma intryck, som möjligen afskräcka från beträdande af brottets bana.
Vid öfvervägande af hvad sålunda förekommit, har Utskottet, ehuru ej tilltroende sig afgifvandet hvarken af ett bestämdt yttrande om fördelarne för staten af den nu föreslagna förändringen i sättet för fångars transporterande genom den minskning i kostnader, densamma, efter motionärens tanka borde medföra, oansedt en sådan minskning vill synas
Utskottet sannolikt kunna påräknas, — ej eller af några närmare bestämmelser i detta ämne, helst dessa efter förekommande omständigheter och förhållande måste lämpas, ändock, på grund af ofvan anförda skäl och på det erfarenhet måtte vinnas om möjligheten af dessa fördelars ernående, ansett sig böra i så måtto understödja förevarande motion, att Utskottet vördsamt föreslår Rikets Ständer, att, uti underdånig skrifvelse, hos Kongl. Maj:t anhålla, det Kongl. Maj:t, på det tillfälle måtte beredas att bedöma fördelarna af det nu föreslagna sätt för fångföringen, täcktes, då sådant kunde pröfvas lämpligt, låta företrädesvis och till en början, i afseende å de till fästningsarbete dömde fångar, anställa försök med deras transporterande till fots.
Häremot anmäldes följande reservation af Herr von Hohenhausen, Michael Silvius: ”Mot det af Utskottet nu fattade beslut får jag mig reservera, ehuru jag visserligen icke har något emot sjelfva sa - Allm.
Betänkande, N:o 15. ken, att grofva, till fästningsarbete dömde, förbrytare, såsom ett tillhörande skamstraff, i likhet med hvad åtminstone i Frankrike tillförene egt rum, för de till galererna der dömde brottslingar, nödgas gå, fastlänkade vid en lång kedja, till strafforten; men då vi icke, såsom i Frankrike, ega stationerade gensdarmer, med sina vid vägarna belägna kaserner, jemte tillhörande fångrum, och då det för öfrigt uti vårt på många trakter glest bebodda land, utan tvifvel skall möta stor svårighet vid att finna säkra inqvarteringsställen för sådana gäster om nätterna, måste jag afstyrka förslaget.
Skulle man envist, oaktadt de hinder, som deremot möta, vilja hafva experiment i saken gjordt, borde en sådan promenad blifva föranstaltad ifrån Norrbottens län till Malmö fästning, hvarigenom olämpligheten af detta forslingssätt i Sverige torde blifva ådagalagd.
Någon besparing i kostnad lärer dock icke härigenom kunna uppkomma, emedan antalet af fånggevaldiger måste, i och härför i många län tillökas, så vida icke detta forslingssätt jemväl skulle utsträckas till ransakningsfångar, hvilka härifrån uti Utskottets förslag icke blifvit undantagne.
I sådant fall kunde visserligen besparing möjligen uppstå, emedan de utgöra det största antalet utaf långar, som skola forslas.
Att ett slikt experiment med ransakningsfångar skall anställas, lärer väl dock icke Rikets Ständer, af mångfaldiga skäl, gilla, helst det för forslingens säkerhet är oundvikligt, att fångarne vid hvarandra fastkedjas, emedan för dem icke, såsom vid forsling på vagnar, fothlack kunna användas”.
Herr Biskop Butsch reserverade sig äfven emot
Utskottets beslut i samma syftning som Herr von Hohenhausen.
Ani:, till Exp.-Utsk. den 24 Jan., kl. 9 f. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion om rättighet för delegarne uti Arméens Pensionskassa, att derutur erhålla lån.
Ridderskapet och Adeln har Herr Munck af Rosenschöld, N. B., räckt en motion, hvilken till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-utskottet blifvit remitterad, innehållande, att Rikets Ständer, så vidt det på dem beror, ville besluta, att Arméens Pensionskassas outlånta fond måtte, under nödiga ansedda garantier, bilda en enskild lånefond för alla dess tjenande delegares räkning, med så mångå filialkontor, som militär-distrikterna i riket, utur hvilka delegarne uti nämnde kassa kunde Allm.
Betänkande, A:o 16. 15 erhålla lån.
Vilkoren härvid skulle för låntagarne vara tvenne borgensmän af arméen, som ej äro låntagare, sex procents ränta och fem års omsättningstid, samt, för pensionskassan, förmånsrätt för kassans fordringar framför alla andra.
Denna motion anser sig Utskottet böra afstyrka, på den grund, att densamma åsyftar ett Rikets Ständers ingripande uti Arméens Pensionskassas enskilda ekonomi och förvaltning, och får Utskottet derför hemställa, att den icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Ank. till Exp.-Utsk. den 24 Jan., kl. 9 f. in. Betänkande, i anledning af väckt motion om det till Westerås län höran de Wåhla härads förläggande till Upsala län.
Riksdagsmannen Eric Mallmin från Westerås län har uti ett från Hederv.
Bondeståndet till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-utskottet remitteradt anförande hemställt, att Wåhla härad i Upland, utgörande Norra Fjerdhundra kontrakt af erkesliftet, men tillhörande Westerås län, måtte blifva förlagdt till Upsala lån’, och är såsom skäl härföre anfördt, att från medelpunkten af häradet räknas tio mil till Westerås, men endast fem mil till Upsala; att häradsboerna, som afsätta sina produkter och göra sina uppköp i Upsala, äro tvungna att göra serskilda resor till den aflägse belägna läns-residensstaden i och för bevakande och utförande af derstädes anhängiga mål, kommunala bestyrs uträttande m. m.; samt att den, till följd af häradets läge, svåra postkommunikationen emellan häradet och den stad, der länsstyrelsen är för lagd, i betydlig mån ökar de olägenheter, som häradets innevånare måste vidkännas genom deras lydande under Westerås län, alldenstund brefven måste från närmaste postkontor Tierp, som är beläget 2 1/2 mil utom häradet, först afgå till Upsala, för att derifrån afsändas till Westerås, hvarigenom icke allenast fatalier ofta gå förlorade och fatalietiden i sjelfva verket förkortas, utan ock länsstyrelsens kungörelser och kommunikationer med kronobetjeningen betydligen fördröjas, till stort mehn för så väl enskilda personer, som vederbörande tjenstemän; varande vid anförandet fogad en utaf åtskilliga af häradets innevånare undertecknad promemoria, deruti de på ofvananförda skäl uppdraga åt motionären, såsom ortens riksdagsfullmäktig, att rörande förbemälda angelägenhet väcka motion, på det menigheterna må, till utrö - 16 Allm.
Betänkande, N:o 16. nande om denna önskan är allmän, kunna blifva hörda, äfvensom vederbörande myndigheter.
Utskottet har tagit ifrågavarande motion i öfvervägande, och med afseende å de flera för bifall till den deri gjorda framställning anförda talande skäl, ansett aig böra tillstyrka, det Rikets Ständer i underdånighet anhålla, att Kongl. Maj:t täcktes i nåder föranstalta, att vederbörande menigheter och embetsmyndigheter må i ämnet varda hörda, samt att, i händelse Kongl. Maj:t derefter skulle finna den ifrågasatta förändringen lämplig och ändamålsenlig, densamma då måtte nådigst bifallas.
STOCKHOLM 1848, hos J. A. Walldén.
Bcsv-jch Ekon.-UtskotUts Betänkande, N'.o 17. 1 M IT. Ank. lill.
Exp. Utsk. den 29 Jan., kl. 11 f. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion, om fyr-anläggningar å Agön samt ä skäret Skomakaren.
Uti en hos vällofl.
Borgare-Ståndet väckt och till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottet remitterad motion har herr Norin, med anledning deraf, att, i motionärens tanka, befogade klagomål ofta försports deröfver, att fyr-inrättningar saknas dels å nordöstra delen af Agön, belägen vid inloppet till Hudiksvall, till följd hvaraf det s. k.
Kråksundet ofta måste anlitas såsom nödhamn, och dels å skäret Skomakaren, som ligger uti inloppet till Stockholms norra skärgård, önskat, att en undersökning i berörde afseenden målte, så snart som möjligt, företagas, på det att de uppgifna behofven kunde varda tillförlitligen pröfvade, och att Rikets Ständer ville hos Kongl. Majrt i underdånighet göra den framställning i detta ämne, ”att ”en sådan undersökning finge ske, och att sedermera, och i anledning der”af, de åtgärder, hvartill omständigheterna kunde föranleda, måtte nådigst vidtagas;” och hafva, vid motionens föredragning uti Borgareståndet, Herrar IValley och Muren m. fl. deruti instämt.
Utskottet har, hvad fyranläggning på Agön beträffar, inliemtat: att, i anledning af flera gånger väckt fråga om en sådan anläggning derstädes, eller å någon mera passande plats, för att tjena till vägledning för sjöfarande, vid segling norrifrån förbi Söderhamn, en undersökning i sådant afseende verkställdes år 1836, och alt derigenom utröntes, att endast två punkter härvid egentligen borde komma i fråga, såsom tjenliga för fyranläggning, nemligen Agön, vid inloppet till Hudiksvall, och ön Storjungfrun, belägen ungefär 5| mil längre söderut, men att den sistnämnda hade ett väsendtligt företräde deruti, alt de norrifrån kommande fartygen finge, genom en fyrbåk på detta ställe, en säkrare rällelsepunkt för undvikande af den stora och farliga Finngrundsbanken.
1 följd häraf anlades nästföl jande år en fyrbåk å Storjungfrun.
Utskottet har, för sin del, stannat i den öfvertygelse, alt man, i fråga om sådane anläggningar här i riket, måste inskränka sig til), de nödBih. till R, St. Brot, 184 7 § 1848, 8 Sami, 4 Haft. 1 2 Allm.
Best-, och Ekon.--Utslcottets Betänkande, N:o 17. vändiga, med afseende derå, alt vid vår vidsträckta kust finnes ett stort antal af punkter, som äro tjenliga för fyrar och der dessa kunde blifva af värde för sjöfarten, men att dessa platser äro alltför många, för att landets tillgångar kunna medgifva ett lill dem alla utsträckt fyrväsende; och får Utskottet vidare och med tillämpning af denna grundsats på förenämnda, nu väckta fråga, anföra, ali, enligt hvad till Utskottet blifvit från vederbörande embetsmyndigheler uppgifvet, sjöfarande redan hafva rättelse af fyren å Storjungfrun, vid segling i dessa farvatten, och att afslåndet emellan denna och Agön ej är så betydligt, att sjöfartens säkerhet oundgängligen fordrar en sådan anläggning äfven på denna sistnämnda plats, samt att ej heller inloppet till Hudiksvall är så svårt eller farligt, alt den derföre påkallas.
Utskottet har derför trott alt, om än Agön kan anses vara tjenlig punkt för en fvr, skäl likväl icke äro för handen alt, under nuvarande förhållanden, tillstyrka någon ytterligare undersökning eller andra åtgärder rörande detta ämne.
Yidkommande förslaget om fyranläggning å skäret Skomakaren eller Simpnäs klubb, så har till Utskottet lemnats den upplysning, att der för närvarande finnes en känningsbåk, men att anläggning af en ledfyr, hvartill äfven måste höra boningsrum för fyrbetjeningen, blefve derstädes ytterst försvårad, om ej omöjlig, derigenom att skäret är så lågt och litet, att det vid stormar öfversköljes af hafvet.
— Sådana fyranläggningar hafva å utrikes orter skett, men medfört högst betydliga kostnader, så väl vid sjelfva anläggningen, som sedermera för deras underhållande.
Utskottet anser sig, sedan dessa förhållanden blifvit upplysta, ej heller kunna biträda motionärens förslag i detta afseende.
På grund af hvad sålunda blifvit anfördt, hemställer Utskottet, alt denna motion icke må föranleda till någon Rikets Ständers åtgärd.
Besv.-och Ekon.-Utslcoltets Betänkande, N:o 18. 3 M 18- Ank. till Exp. Ulsk. den 29 Jan., kl. 11 f. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion, om beredande utaf fyr anstalter i sjöarne Mälaren och Hjelmaren.
Med anledning deraf, att sjöfarten och synnerligast den med ångfartyg under sednare åren betydligt Ökats å sjöarne Mälaren och Hjelmaren, har, uti en hos Borgare-Ståndet väckt och derifrån till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-ulskotlet remitterad motion, herr C. C. Hörnstein fästat uppmärksamheten å behofvec af fyr-anstalter i dessa sjöar, hvilka, enligt motionärens förmenande, icke skulle föranleda till några betydligare kostnader, då fyrarne derstädes icke behöfde hafva samma storlek och egenskaper, som hafsfyrarne, och icke heller hållas lysande längre, än under några få månader af året, men sorn deremot skulle medföra den vigtiga fördelen, att ångfarten, som nu måste tidigare på hösten, i anseende till de långa mörka nätterna, afstanna, då kunde, till stor båtnad för den inre rörelsen, lortfara ända till dess vattnet blefve isbclagdt; och har motionären hemställt, att Rikets Ständer, uppå dessa skäl, behagade hos Kongl. Majit i underdånighet förorda, att undersökning måtte ske för fyrars anläggande på tjenliga stillen i ofvannämnde sjöar, och sådana derefter skyndsamt uppföras med minsta möjliga kostnad, hvilken, till dess hela belopp, kunde utgå af liandels- och sjöfartsfonden.
Utskottet har, i anledning af denna framställning, ansett, att, om än ett ordnadt fyrväsende uti rikets större och segelbara insjöar skulle vara önskvärdt, såsom fördelaktigt för den inre rörelsen och sjöfarten, härvid dock måste tagas i noggrann! öfvervägande, dels behöfligheten deraf och dels huruvida de derigenom uppkommande fördelarne komma att motsvara kostnaderna derför; och, hvad den förra beträffar, för sin del, funnit något synnerligt behof af fyr-inrättningar uti sjöarne Mälaren och Hjelmaren icke vara för handen, emedan, om seglande fartyg, som nu å nämnde sjöar antingen tillryggalägga sina resor på dagen, eller ock hafva tillfälle att välja säker ankarplats, innan mörker inbryter, sattes i stånd att genom den vägledning, som fyrar lemnade, hinna destinations-orterna en eller an - 4 Allm.
Besv.-och Ekon.-Vlskoltets Betänkande, N:o 18, nan dag eller timma förr, än de eljest der skulle hafva inträffat, och om äfven de ångfartyg, som fortsätta sina resor senare på hösten, härigenom i någon mån hemtade fördelar, i afseende på ökad skyndsamhet och säkerhet dervid, så lära dock desse förmåner ej vara af det vigtiga inflytande å den inre sjöfarten, att de för densammas befrämjande kunna anses af nödvändigheten påkallade.
Hvad angår kostnaden för dessa anstalter, hvilken motionären förmodat icke böra blifva af någon större betydenhet, så får Utskottet fästa uppmärksamheten derå, att fyr-anläggningar uti s,ön Mälaren, för alt der blifva någorlunda fullständiga och svarande mot ändamålet, erfordras till ett större antal, i anseende till beskaffenheten af denna sjö, som bestårj af större och mindre fjärdar, förenade genom sund och trånga farleder
Utom anläggningskostnaden, som härför uppslode, måste äfven i beräkning tagas, hvad som komme att åtgå för underhållet af fyrarne och aflönandet af fyrbetjeningen, m. m ; och har Utskoltet, vid betragtande häraf, ansett, att desse uppoffringar blefve allt för stora för alt kunna uppvägas af de fördelar, som, genom den föreslagna fyr-inrättningen derstädes, vunnes.
Då, hvad Hjelmaren beträffar, någon så betydlig sjöfart der icke eger rum, som kan anses erfordra från statens sida dylika uppoffringar, som de nu ifrågasatte, och då härtill kommer, att utprickning af grund och andia anstalter för sjöfartens befrämjande derstädes hittills vidtagits genom enskild försorg, utan att Kongl.