Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
STOCKHOLM, VrVcKT JOlt.
BÉcfc MÄK, 18&4. Banko-Ulskollets Utlåtande, Jf 56. 1 M 56.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 2 Sept. 18S4. kl. 12 midd.
Utlåtande, i anledning af förre Handlanden B.
Petterssons ansökning om eftergift af öfverrdnta å diskontlån.
Hos Utskottet har förre Handlanden i Figeholm B.
Pettersson, uti ingifven skrift, anhållit om eftergift af upplupna öfverräntan å ett af Handlanden derstädes J. E. Sandqvist, mot borgen af sökanden och Handlanden i Kalmar S. F. v. Sydow, hos Banko-Diskonten år 1841 upptaget lån å 800 R:dr banko; varande till stöd för ansökningen anfördt, att Pettersson, i saknad af annan tillgång till gäldande af berörde borgen, nödgats med sin hustrus begifvande, till
Diskontverket anvisa en henne donerad årlig ränta af 66 R:dr 52 sk. banko, att bos Consistorium Academicum i Upsala uppbäras; men att då denna anvisning skett endast till godtgörande af lånets kapitalbelopp, Petterssons anhållan om eftergift af den upplupna öfverräntan förtjenade att desto mera behjertas, som hans hustru och barn under en längre följd af år varit i mistning af det understöd, som med omförmälda lifstidsränta varit för dem afsedt.
I anledning häraf, bar Direktionen öfver Banko-Diskontverket, uti infordradt utlåtande, upplyst, att, då lånet vid förfallotiden icke inbetalts, så väl låntagaren, som löftesmännen för detsamma blifvit lagsökte, men vid anställde utmätningsförsök, befunnits sakna tillgång; att sedermera från Petterssons tnedgäldenärer icke kunnat indrifvas mer äri 77 R:dr 17 sk. 8 r:st., hvaraf 45 R:dr 32 sk. utgjort sammanlagde utdelningarne utur dels Sydows kort efter lånets förfallotid inträffade konkurs och dels urarfvamålet efter honom, och 31 R:dr 53 sk. 8 r:st. influtit genom utmätning år 1847 af ett låntagaren Sandqvist tillfallet arf, samt att bvsättning blifvit å Pettersson yrkad, men påståendet derom eftergifvet, under vilkor att Diskontverket erhölle laga införsel uti förenämnde, hans hustru tillkommande lifstidsränta, genom hvars årliga inbetalning till verket, ej allenast återstående lånekapitalet 722 R:dr 30 sk. 4 r:st. blifvit godtgjordt, utan äfven inbetalts, i afräkning å den till 341 R:dr 32 sk. 6 r:st. uppgående öfverräntan, 77 R:dr 17 sk. 8 r:st., allt banko; och har
Direktionen, jemte meddelande af omförmälde upplysningar, tillstyrkt ansökningens bifallande, under vilkor att någon återbäring af hvad som till öfverränte-liqviden af hustru Petterssons lifstidsränta till Diskontverket influtit, icke må ifrågakomma.
Prot. 1835 & 1834. 6 Sami. 1 Afd. 1!2 Haft. 2 Banko-Utskottets Utlåtande, M 57.
Vid det förhållande, att de inbetalningar, som i följd af Petterssons borgen lill
Diskontverket ingått, endast kunnat tillvägabringus derigenom, att hans hustru, för bibehållande af mannens personliga frihet, under 12 års tid afstålt en henne enskildt tillhörig lifstidsränta, anser Utskottet, med fästadt afseende jemväl å det vitsord om Petterssons medellöshet, som blifvit ansökningen bilogadt, sig böra hemställa, att återstående öfverräntan å ifrågavarande lån må få afskrifvas, under det vilkor, som derför blifvit af Diskont-Direktionen föreslaget.
' M 57.
Ank. till Exp.-Utsk. <1. 2 Sept. 1851, kl. 12 midd.
Utlåtande, i anledning af f. d. Bokhållaren S. O. Billmanssons ansökning alt åter varda insatt uti befattningen af förste Bokhållare vid Tumba Bruk, eller ock fä uppbara ett årligt belopp, motsvarande de med nämnde tjenst förenade löneförmåner.
Uti en till Utskottet ingifven skrift, har f. d. förste Bokhållaren vid Tumba pappersbruk S. O. Billmansson, under åberopande af innehållet i en bilagd tryckt promemoria, anhållit, att han, som, enligt Banko-Fullmäktiges beslut den 14 Juli 1853, blifvit från berörde tjenst entledigad, med föreläggande att den 1 påföljde November från Bruket afflytta, måtte antingen varda i tjensten åter insatt, eller ock, om sådant icke genast läte sig göra, få uppbära beloppet af de inkomster, Billmansson vid Tumba åtnjöt, intilldess han kunde blifva med motsvarande löneförmåner derstädes anställd.
Till stöd för denna anhållan är af Billmanson! hufvudsakligen anfördt, att, sedan han år 1841 blifvit till Bruksskrivare vid Tumba antagen med en årlig lön af 520 R:dr banko, jemte fri bostad och åtskilliga andra förmåner, han städse sökt att genom flit och arbetsamhet gagna Bruket och såmedelst jemväl trygga sin och de sinäs framtid; att han icke kunnat förmoda annat, än att Brukets Styrelse äfven ansett honom duglig på sin plats, helst han flera gånger varit förordnad att förestå Förvaltare-befattningen vid Tumba, samt Fullmäktige år 1851, i sammanhang med den då vidtagna förändring uti bokföringen och redovisningen vid Bruket, antagit och förordnat honom att tills vidare Banko-Utskottets Utlåtande, J12 37. 3 rara förste Bokhållare vid Tumba, emot åtnjutande af de derför bestämda löneförmåner; men alt denna lycka, hvarutöfver Billmansson, under då varande omständigheter, oj sträckte sina anspråk och genom hvilken han hoppades hafva vunnit en visserligen knapp, men med iakttagande af hushållsaktighet och sparsamhet tillräcklig bergning, efter icke fullt två års förlopp för honom förbytts uti de svåraste bekymmer, då han, uppå derom af t. f. Bruksförvaltaren, Grefve P. A. Sparre hos Fullmäktige gjord framställning, oförmodadt blifvit skiljd från Brukets tjenst och derigenom beröfvad den enda utväg, han egde att försörja sig, jemte hustru och fem minderåriga barn, — ett missöde, desto mera oförskyldt, som Billmansson, långt ifrån att hafva gjort sig saker till någon underlåtenhet af de pligter honom ålegat, tvärtom erhållit ganska hedrande vitsord öfver sin tjenstgöring vid Bruket.
Af de hos Fullmäktige rörande detta ärende hållna protokoll har Utskottet inhemtat, att de anmärkningar, hvilka blifvit emot Billmansson framställda, hufvudsakligen innefatta, dels att Billmansson skall hafva visat missaktning och ohörsamhet emot t. f.
Förvaltaren, Grefve Sparre, och dels alt Billmansson, under det förvaltare-tjensten, i följd af Professor Bagges afgång derifrån deri 50 September 1852, var under början af Oktober månad otillsatt, icke skall hafva hvarken ådagalagt det nit för Brukets fördelar, som bordt kunna af Billmansson, såsom förste Bokhållare vid Bruket påräknas, eller fullgjort hvad honom, i egenskap af för tillfället varande kontrollant å Bruket ålegat.
Den första af dessa anmärkningar har Billmansson bestrid t, och är icke eller i någon mån till riktigheten styrkt.
Beträffande åter den sednare, har tillfälle att sig deröfver förklara icke varit Billmansson lemnadt, enär Fullmäktige, efter det Inspekterande Fullmäktigen vid Bruket, med afseende å den missämja, som emellan Grefve Sparre och Billmansson skall hafva varit rådande, tillkännagifva sig anse Billmanssons qvarblifvande vid Tumba icke vara med Brukets fördel förenligt, funnit sig böra, utan Billmanssons vidare hörande, besluta det Billmansson, som af dem blifvit förordnad att endast tillsvidare förste Bokhållare-tjensten vid Bruket bestrida, skulle, på sätt ofvan är omförmäldt, från samma tjenst entledigas.
Uti det utlåtande, som öfver ansökningen blifvit från Fullmäktige infordradt, hafva de, på grund ej mindre af nyssanförda omständighet, angående Billmanssons antagande att endast tills vidare besörja ifrågavarande tjenst, än äfven af de upplysningar Inspekterande Fullmäktigen meddelat, afstyrkt bifall å Billmanssons ansökning.
Då, hvad beträffar Billmanssons anhållan att varda i tjenst åter insatt, det på Fullmäktige ankommer att antaga och förafskeda betjeningen vid Tumba Bruk, finner Utskottet sig destomindre kunna denna anhållan till bifall förorda, som Fullmäktige, uppå gifven anledning, för Utskottet anmält, att de anse det icke vara lämpligt, att Billmansson i egenskap af tjensteman vid Tumba Bruk ånyo 4 Banko-Utskottets Utlåtande, M 57. anställes; hvaremot Utskottet, i betraktande deraf, att Billmansson under 12 års tid, dels såsom Bruksskrivare och dels såsom förste Bokhållare, varit anställd i Brukets tjenst, derunder han på särskilda tider af tillsammans ett år, utan anmärkning, bestridt Förvaltare-befattningen; att han öfver sin tjenstgöring vid Bruket erhållit särdeles fördelaktiga, efter beslutet om hans entledigande meddelade vitsord af' bland andra jemväl Grefve P. A. Sparre, som derförinnan till afskedande Billmansson anmält, samt att Billmansson har en talrik familj alt försörja, ansett billigheten tala derför, alt Billmansson för en gång tilldelas något understöd från Banken.
I fråga om beloppet af detta understöd, så och med afseende derå, att BiII— månssons entledigande sannolikt varit för honom alldeles oväntadt, och skett så hastigt, att han, ifrån det beslutet derom honom meddelades, saknat nödigt rådrum alt förskaffa sig annat försörjningsmedel, har Utskottet, vid det förhållande att Brukstjenster Vanligen på år tillsättas, ansett lämpligt föreslå, att berörde understöd bestämmes till ett belopp, motsvarande den förste Bokhållare-tjensten vid Tumba åtföljande lön och öfriga förmåner för ett år.
Enär nu Billmansson, såsom förste Bokhållare vid Tumba åtnjutit, jemte fria boningsrum, följande löneförmåner, nemligen:
Lön 800:
Arfvode 100: 900 R.dr B.ko. Råg 6 T:r.
Råg ^a^ ^ ” 10 Tunnor.
Ved 9 Famnar.
Talgljus 3 Lispund.
Utfodring för en ko: Hö 182 Lisp.
Halm )} 282 Lispund. samt dessa förmåner kunna i rundt tal uppskattas till 1,200
R:dr banko, får Utskottet hos Rikets Ständer hemställa, att f. d. förste Bokhållaren vid Tumba 5. 0. Billmansson må för en gång förunnas ett understöd från Banken af 1,200 R:dr banko, motsvarande den förste Bokhållare-tjensten vid Tumba åtföljande lön och öfriga förmåner för ett år.
Stockholm den 1 September 1854. Banko-Utskottets Utlåtande, Jtfs 58. 5 M 58.
Ank. till Exp.-Ulsk. d. 2 Sept. 1854, kl. 12 midd.
Utlåtande, i anledning af forre Fabriksidkaren P. C.
Dihlstroms ansökan om afskrifning af skuld lill Banko-Diskontverket.
Uti en till Utskottet ingifven ansökning, har förre Fabriksidkaren P. C.
Dihlström anhållit om eftergift och afskrifning af sina återstående Diskontskulder, samt till stöd derför anfört, att sedan, genom missgynnande konjunkturer och deraf föranledda konkurser, alla Dihlströms försök att fortsätta sitt yrke misslyckats, han numera vore stadd i torftiga omständigheter, saknande utväg för sin egen och familjs framtida bergning, och att således icke ringaste anledning sig företedde, det han framdeles skulle kunna i någon mån godtgöra sine fordringsegare; hvilka förhållanden så väl Ordföranden i Fabriks-Föreningeu härstädes, som Ordföranden i Direktionen öfver Fabriks-Fattigkassan, uti ansökningen åtföljde intyg, vitsordat, den sednare med tillägg, att Dihlström från Fattigkassan åtnjöte ett understöd af 24 R:dr 32 sk. banko årligen.
Direktionen öfver Banko-Diskontverket, hvars yttrande öfver ansökningen blifvit infordradt, har, uti afgifvet utlåtande, meddelat följande upplysningar:
Vid tidpunkten för Dihlströms konkurs, eller år 1840, häftade Dihlström, jemte Klädeshandlarne Sprinchorn och Westlind samt Fabrikören Cedervall, hvilka samtidigt med Dihlström afträdt sina egendomar lill borgenärernes förnöjande, för fem särskilda förbindelser till Allmänna Diskonten å tillsammans 6,200 R:dr och elfva förbindelser till Handels- och Närings-Diskonten på tillhopa 17,480 R:dr.
Med hänseende till betydligheten af dessa fordringsposter och förhållandena med bemälde gäldenärers konkursmassor, hvilka alla skulle hafva lemnat ganska otillfredsställande resultater, derest tillgångarne skolat i vanlig ordning realiseras, för— anläts Direktionen att, i likhet med öfrige fordringsegare medgifva gäldenärerne lättade betalningsvilkor, för att såmedelst, sedan de med sine enskilde borgenärer träffat ackord, skydda
Diskontverket för en eljest sannolikt betydlig förlust.
Dihlström, till följe häraf, erlagt 25 procent å sina
Diskontskulder och iklädt sig skyldigheten att, jemte sine medgäldenärer successive inbetala återstoden, samt förlikningsdom i hans konkurs den 10 Juli 1843 fallit, erhöll
Diskontverket den 24 i samma månad inteckning för ett belopp af 8,568 R:dr 11 sk. 6 r:st. uti Dihlströms då egande faslighet å Södermalm, att gälla näst efter den inteckning Kongl. Maj:ts och Rikets Kommerse-kollegium uti denna fastighet redan innehade, 6 Banko-Utskollels Utlåtande, JU 58. i och för Manufaktur-Diskontens fordran.
Dihlström icke fullgjorde åtagna successiva afbetalningar och fråga uppstod att göra
Diskontverkets rätt till betalning på grund af berörde inteckning gällande, ansåg
Direktionen med Verkets fördel närmast förenligt medgifva, att omförniälda till 35,000 R:dr brandförsäkrade fastighet, hvilken var graverad med inteckningar, egande förmånsrätt framför BankoDiskontverkcts till belopp af 49,450 R:dr, deraf lill Manufaktur-Diskonten 20,290 R:dr, finge under hand till Stockholms Stadsnämnd försäljas för erbjudne 50,000 R:dr, sedan Kongl. Majit täckts i Nåder bifalla Dihlströms underdåniga ansökning, att Manufaktur-Diskonten mätte afstå så stor del af sin inteckning, att BankoDiskontverket kunde af köpeskillingen erhålla 3,500 R:dr.
Samtidigt med fastighetens försäljning åtog sig
Dihlström att sina qvarstående Diskontskuldcr liqvidera, medelst årliga afbetalningar från och med 1847, ehuru han icke förmådde detta åtagande fullgöra, utan nödgades i slutet af år 1849 ånyo afträda sin egendom till borgenärernes förnöjande.
Genom erhållande af förenämnde 3,500 R:dr, som utaf Stadsnämnden blifvit med 400 R:dr årligen inbetalda, samt medelst från
Dihlströms medgäldenärer influtna afbetalningar, har Dihlströms skuld till Banko-Diskontverket förminskats lill 4,057 R:dr 57 sk. 9 r.st., förutom öfver räntor 2,690 R;dr 17 sk. 11 rist. å till kapitalen fullt liqviderade lån.
Då från nyssnämnda summor afräknas de skulder, i kapital 895 R:dr 17 sk. 3 rist. och i ölverräntor 1,051 R:dr 10 sk. 7 rist., hvarför
Dihlström häftar gemensamt med Westlind, hvilken fortfarande är i tillfälle att å dem göra successiva albetalningar, återstå:
Tillhörande Allmänna Diskonten.
Tillhörande Handels- och Närings-Diskonten.
Antal län.
B:ko lt:dr.
B:ko R:dr. l kapital . • • 1 öfverriintor . 2 2 881: 11. ö. 614: 19. »1 3 4 2,265: 9.— 1,024:55. 5. 5 6 3,144:20. 6. 1,639: 7. 4.
Summa 4 1,495:51. 5. 7 3,287:44. 5. 11 4,783: 27. 10.
Som genom förestående utredning vore ådagalagdt, att det lyckats
Direktionen skydda
Diskontverket från någon större förlust å dess hos Dihlström och hans medgäldenärer år 1840 innehafde betydliga fordringar, hvilka tillkommit på en tid, då samtlige giildenärerne i det allmänna åtnjöto ostörd kredit, grundad på större handels- och fäbriksrörelse, har Direktionen, beträffande afskrifning af sist— berörde qvarstående fordringsbelopp, anfört, alt, då Sprinchorn och Cedervall nu mera aflidit och deras konkursmassor blifvit alslutade, samt, i fråga om Dihlström Banko-Ulsliollets Utlåtande, JW S8. 7 kändt vore, att han befinner sig i ganska tryckande omständigheter för sin bergning, utan att minsta anledning sig företer, det han skall kunna återkomma i den verksamhet, som skulle sätta honom i tillfälle att förtjena något utöfver hvad som till lifsuppehälle för honom, hustru och barn erfordras, Direktionen ansett att, så vida den vid förra Riksdagen gillade grundsats äfven nu skulle göra sig gällande, att, der all förhoppning försvunnit om framtida liqvid, eftergift för ännu lefvande gäldenärs skuld må beviljas, denna grundsats syntes i allo vara på Dihlström tillämplig.
Enär Diskont-Direktionen förklarat sig anse någon förhoppning icke vidare förefinnas om framtida liqvid af de fordringar, för hvilka Dihlström numera ensam häftar, och detta förhållande blifvit, genom de upplysningar, Utskottet sär skildt sig förskaffat, ytterligare bekräftad t, samt ett vidare balanserande af ifrågavarande fordringar sålunda icke skulle i någon mån gagna Diskontverket, hemställer Utskottet, att afskrifning af dessa fordringar, utgörande i kapital R:dr 3,144: 20. 6. och i öfverräntor å till kapitalen fullt betalda lån R:dr 1,639: 7. 4.
Ranko, må af Rikets Ständer beviljas.
STOCKHOLM, TRYCKT HOS JOH. BECKMAN, 1854. Banko-Utskottets Memoria!, N:o 39. 1 M:o 59.
Arik. til!
Exp.-Utsk. d. 15 Sept. 1854, kl. l e. m. Memorial.
Sedan, enligt ankomna Protokolls-utdrag af den 9 och 13 dennes, dels Högv. Preste-Ståndet antagit Utskottets i Memorialet N:o 55 gjorda inbjudning, med afseende på 45 punkten, Mom. 1, litt. g i Betänkandet N:o 34 och Utlåtandet N:o 48, samt dels \ ällofl.
Borgare-Ståndet antagit den i nämnde memorial af Utskottet framställda inbjudning, beträffande 50:de punkten i omförmälde Betänkande och Utlåtande; så halva de af Utskottet i samma memorial föreslagna voterings-propositioner förfallit och genom Tre Stånds sammanstämmande beslut blifvit förordnadt, icke allenast att 45:te punkten, Mom. t, litt. g skall erhålla följande lydelse: »Ränta • godtgöres icke å medel, sorn kortare lid än trettio dagar i Banken innestått», utan äfven att, enligt förslaget i utlåning med omsättningsrält skola Fullmäktige årligen, från och med 1855, uti tre på hvarandra /oljande år innehålla ett belopp af 200,000 R:dr, hvilken innehållning verkställes på sätt och i den ordning, Fullmäktige lämpligast anse; dock under förbehåll, att någon minskning icke sker af den andel utaf fonden, som med 100,000 R:dr Banko är för Wisby Lånekontor afsatt.»
Uti memorialet N:o 55 förbehöll Utskottet sig att, sedan Rikets Ständer fattat beslut, beträffande Utskottets hemställan i 50 punkten, få till dem inkomma med förslag till sammanjemkning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut öfver Utskottets framställningar i 71 punkten af Betänkandet N:o 34 och Utlåtandet N:o 48.
Med anledning häraf har Utskottet skolat fästa uppmärksamhet derå, att RiksStånden, i afseende på dispositionen af de medel, som, med sammanräknade 2,100,000 R:dr, blifvit från åtskilliga låne- och kreditiv-rörelse-grenar indragna, stadnat i följande beslut, nemligen:
Ridderskapet och Adeln har af nämnde medel anslagit 1,000,000: till Kreditiv åt Hypotheks-Föreningar, samt . 1,100,000: 2 100 000- till försträckningar åt Filial-Banker, som skola ersätta upphörd Privat-Bank.
Prot. 1833 & ISSA. 6 Sami. 1 Afd. 23 Haft. Banko-Utskottets Memoria!, N:o 39.
Presle-Ståndet har, med bifall lill Utskottets förslag i 2:a och 4:de mom. af 71 punkten, beslutat afsätta 1,300,000: till försträckningar å nyssnämnde slags Filial-Banker, samt 800,000 till Filial-Banker, som, oberoende af Privat-Bankers ersättande, kunna uppstå.
Borgare-Ståndet, som beslutat att till sistberörde föremål anslå 1,500,000 har deremot ännu icke förordnat huru återstoden 600,000 skall användas.
Bonde-Ståndel har anvisat till försträckningar åt Filial-Banker, som skola ersätta upphörd Privat Bank och till dito. åt andra Filial-banker samt följaktligen, lika med Borgare-Ståndet, lemnat återstående oanvända.
Vid sådant förhållande och enär, genom Tre Stånds sammanstämmande beslut, frågan om kreditiv åt Hypotheks-Föreningar förfallit, hvadan Ridderskapet och Adeln måste anses icke hafva beslutat om sättet för disposition af 1,000,000 R:dr af de medel, hvarmed låne- och kreditiv-rörelsen är vorden förminskad, så och innan Utskottet kan blifva i tillfälle föreslå någon sammanjemkning af Riks-Ståndens beslut i förevarande afseende, lärer del för Utskottet vara nödigt känna, huru Ridderskapet och Adeln samt Borgare- och Bonde-Stånden finna för godt att disponera, Ridderskapet och Adeln En Million R:dr, samt Borgare-och Bonde-Stånden Sexhundratusen R:dr; i följd hvaraf Utskottet får anmoda hemälde Riks-Stånd att härutinnan besluta.
Stockholm den 14 September 1854. 700,000: — — 800,000: 600,000: -2,100,000: : —2,100,000: : 2,100,000: STOCKHOLM, tryckt hos ISAAC MARCUS, 1854.
Banko-Utskottets Memorial.
M 60.
1 M 00.
Exp.-Utsk. (leii 20 Sept. 1854, kl. I‘2 ni.
Memorial, med underrättelse om Riks-Ståndens beslut, i anledning af Utskottets Utlåtanden N:f 14 och 49.
I anledning af Utskottets Utlåtanden N:o 14, öfver Kongl. Maj:ts nådiga Proposition och inkomna motioner, angående decimal-systemets tillämpning pa Rikets mynt, samt N:o 49, med yttrande öfver Riks-Ståndens återremiss af förstnämnde utlåtande, hafva Riks-Stånden, enligt Utskottet tillhandakomna protokollsutdrag af den IS, 19, 23 och 26 nästlidne Augusti, stadnat i följande beslut:
Utskottets hemställanden, att “decimal-systemet ma i afseende å Rikets mynt tillämpas" samt att “räkne-enheten matte fastställas till ett värde af } R:dr silfver, motsvarande 32 skill, banko eller ] R:dr riksgäld", äro af samtelige RiksStånden bifallne.
Beträffande dernäst Utskottets förslag, att “■mynt- och räkne-enheten må till enahanda värde bestämmas"; så har detta förslag blifvit af Borgare- och Bon«eStånden gilladt, men af Ridderskapet och Adelil samt Prästeståndet deremot afslaget; i anledning hvaraf Utskottet får inbjuda sistbemälda två Riks-Stånd att instämma uti Borgare- och Bonde-Ståndens beslut, samt för den händelse, att denna inbjudning icke skulle hvarken af Ridderskapet och Adeln eller Preste-Stårdet antagas, föreslå följande voterings-pröpositiön för frågans afgörande genom omröstning i förstärkt Banko-Utskott.
Den som, på sätt Utskottet tillstyrkt samt Borgare- och Bonle-Stånden beslutat, anser mynt- och räkne-enheten böra till enahanda värde bestämmas, röstar Ja; den det ej vill
Vinner nej, ogilla Rikets Ständer ifrågavarande af Utskottet framställda förslag.
Vidare hade Utskottet hemställt, att “mynt- och räkne-enheten må benämnas Riksdaler“ och det stadgande i sammanhang dermed meddelas, att “då i författningar, aftal, räkenskaper, skuldsedlar eller handlingar af hvad slag som helst, hvilka efter viss bestämd tid utfärdas, benämningen Riksdaler utan tillägg förekommer, så förstås dermed alltid den här ofvan omförmälda Riksdaler, hvaraf en i värde motsvarar A;dels Riksdaler silfver, enligt Myntordningen den 9 Maj 1835.“
Prot. 1853 & 1854. 6 Sami. 1 Afd. 24 i täft. 1 2 Banko-Utskottets Memorial, M 60.
Denna af Borgare-Ståndet godkända hemställan är deremot afslageri af Ridderskapet och Adeln, Preste-Ståndet och Bonde-Ståndet, af det sistnämnda genom antagandet af Ridderskapet och Adelns inbjudning att i dess beslut sig förena; och hafva nyssbemälda tre Riks-Stånd sammanstämmande beslutat, att räkne-enheten skall benämnas Riksdaler Riksmynt; i följd hvaraf Utskottets förslag till ett särskildt stadgande, innefattande förklaring öfver hvad med benämningen Riksdaler utan tillägg skulle förstås, komme att förfalla.
Utskottets tillstyrkande att, “i enlighet med Kongl.
Maj:ts nådiga Proposition, enheten må fördelas i 100 lika delar och 100:delen benämnas
Öre“ hafva saintelige Riks-Stånden gillat.
Deremot har Utskottets hemställan, att för utinyntning af det föreslagna minsta silfvermyntet, eller 10-örestycket, den, genom Mynt-ordningen den 9 Maj 1S35, bestämda utmyntningsgrund måtte oförändrad bibehållas, blifvit gillad af endast Borgare- och Bonde-Stånden; men Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet åter beslutat, att 10-örestycket bör,, i öfverensstämmelse med Kongl. Maj:ts nådiga förslag, utmyntas af 8-lödigt silfver och således bestå af lika delar silfver och koppar.
Vid sadant förhållande inbjuder Utskottet Ridderskapet och Adeln samt PresteStåndet att, med frånträdande af sina beslut, förena sig med de båda öfriga RiksStånden om bifall till Utskottets hemställan, och föreslår, i den händelse, att denna inbjudning icke skulle hvarken af Ridderskapet och Adeln eller Preste-Ståndet antagas, omröstning i förstärkt Banko-Utskott, enligt följande voterings-proposition:
Den som, i enlighet med Utskottets, äf Borgare- och Bonde-Stånden gillade föislag, anser silfvermyntet ä 10 öre böra blifva 12-lödiyt, och alltså innehalla 12 delar fint silfver mot 4 delar koppar, röstar Ja; den det icke vill Nej.
Nej, besluta Rikets Ständer, att 10-örestycket skall, i öfverensstämmelse med Kongl. Maj:ts, af Ridderskapet och Adeln samt Preste-Sfåndet bifallna nådiga förslag, utmyntas af S-lödiyt silfver, och således bestå af lika delar fint silfver och toppar.
Med bifall till hvad Utskottet yttrat, hafva Borgare- och Bonde-Stånden ansett myntning af J-örestycken icke. böra ega rum; hvaremot Ridderskapet och Adeln samt Pregte-Ståndet beslutat, att kopparmynt om \ öre Riksmynt bör präglas och, lika med 2- och l-örest,yckena, utmyntas efter 600 Riksdaler Riksmynt per skeppund myntmetall viktualievigt.