Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
För sådant ändamål lår Utskottet upplysa, att ilrågaställde motion af Herr Friherren Baab blifvit af Ridderskapet och Adeln till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet remitterad, samt att della Utskott derefter ansett nödigt alt till öfverläggning derom med Lag-Utskottet sammanträda, och derföre öfverlemna motionen till de Utskottens ledamöter, hvilka, enligt 43 § Riksdags Bih. tilt R.
1 Afd. 55 Hä/t. I 2 Lag-Utskottets Utlåtande N:o 62.
Ordningen, blifvit utsedde att behandla de frågor, för hvilkas pröfning det ena Utskottet kunde komma alt påkalla det andras biträde, eller hvilka af något
Riks-stånd blifvit till gemensam behandling af begge Utskotten remitterade; Och om detta förhållande har anmärkaren, efter hvad han förmält, ej saknat kännedom.
Men af samma förhållande följer emellertid, att Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet ansett sig böra deltaga i behandlingen af den fråga.
Herr Friherren Raak väckt.
Andamålet med motionen sjnes ock rättfärdiga en sådan åsigt.
Visserligen hade motionären deri framställt ett förslag till lag om allmänt kyrkomöte; men förutsättande att detta förslag ej skulle kunna af Rikets Ständer antagas, hade motionären yrkat, att Ständerne ville hos Kongl. Maj-.t anhålla det måtte
Han tillsätta en kommitté för utarbetande af förslag till lag i den af motionären anvisade syftning samt samma förslag näst sammanträdande Ständer förelägga; Och den egenskap af önskningsmål, som frågan således i motionen i viss män erhållit, lärer äfven föranledt dess remitterande till Allmänna Besvärs-och Ekonomi-Utskottet.
Ett annat förhållande inträffade deremot med Herr Biskopen Thom anders till Lag-Utskottet remitterade och af detta Utskott ensamt handlagda motion.
Deri hade Herr Biskopen ovilkorligen till pröfning och antagande framlagt ett utarbetadt förslag lill lag i oflanämnde ämne.
Han hade, med andra ord, väckt en kyrko-lagsliftnings-fråga, som det, enligt Grund-lagen, tillkom Utskottet att ensamt handlägga.
Vid sådant förhållande skulle Utskottet handlat grundlagsvidrigt om Utskottet, för handläggningen, sammanträdt med Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet; men derförutan hade någon gemensam behandling af ifrågaställde motion ej kunnat ega rum.
Lag-Utskottet egde nemligen ej att helt och hållet skilja Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet från deltagande i prö/ningen af Herr Friherre Ranks dit remitterade motion, om än Utskottet funnit motionerna böra i ett sammanhang behandlas.
En sådan åtgärd hade inneburit obekantskap om stadgandet i 3:dje punkten af Riksdags-Ordningens 44 § ; Och derföre mäste Utskottet, ehuru egande full kännedom om Herr Friherre Raaks motion, inskränka sitt utlåtande till den af Herr Biskopen Thomander väckta fråga.
Men häraf följer, att denna inskränkning icke har sin grund i mindre reda på de ärenden, hvilkas behandling tillkommer Utskottet, utan i aktning för Grund-lagens bud, samt följaktligen att anmärkningen i denna del, som ej blifvit föranledd af obekantskap med sakförhållandet, alltså mäste sökas i ett förhållande, som man ej ''kunnat föreställa sig.”
Hvad derefter sjelfva saken angår; så anmärkes i första rummet, hurusom två väsentligen olika meningar inom Ståndet sökt göra sig gällande.
Å ena sidan haiman nemligen motsatt sig all lagstiftning i förevarande ämne och af sådan anledningtalat för afslag å Utskottets framställning, hvaremot man, å den andra, ansett dylik lagstiftning behöflig, men funnit del af Utskottet framlagda förslag i åtskilliga hänseenden böra förändras och förty påyrka t frågans återremitterande till Utskottet; dock som den sednare meningen segrat, synes det ej vara nödigt att till besvarande upptaga de skäl, hvarpå den förra grundats.
Anmärkningarne emot Utskottets förslag, hvilka gifvit anledning till ålerförvisningen, återstå således.
De äro hufvudsakligen följande: alt viss tid lör kyrkomötens hållande icke blifvit bestämd,, oansedt en sådan bestämmelse vore af nöden, enär det i annat fall kunde hända, ait några kyrkomöten ej klefve hållna; att presternas antal skulle blifva lika med lekmännens, och de förre således erhålla en större rätt i fråga om församlingens angelägenheter i kyrkligt hänseende, än de ega för närvarande; att motionsrätt ej blifvit medgifven ledamot af kyrkomöte; och att kyrkomöte ej eller skulle ega beslutande rätt ens i frågor, som ej höra till kyrk o-lagen.
Lag-Utskottets Utlåtande N:o 62.
3 Hvad sålundå blifvit anmärkt, liar Utskottet tagit i öfvervägande ; Och då Konungen, enligt Grund-lag, eger att upptaga och ensam besluta i alla sådana kyrkan rörande mål, hvilka ej äro af kyrko-lags beskaffenhet, eller just de mål, som synas kunna komma under öfverläggning vid kyrkomöte; då annan ordning lör behandling af dessa mål hos Konungen ej kan föreskrifvas, än Grund-lagen förutsätter; — och då häraf följer, ej allenast att kyrkomöte ej kan i berörde mål tilläggas beslutande rätt, utan ingrepp i den makt som, genom Grund-lag, är förbehållen Konungen, utan äfven att, enär kyrkomötets befogenhet mäste ställas i öfverensstämmelse med eller underordnas statsförfattningen, dess sammanträde måste göras beroende af den makt, som enligt Grundlagen, eger att i ärenden af omförmälda art förordna ; — finner Utskottet sig icke kunna tillstyrka att någon beslutande rätt tillägges kyrkomötet eller alt detsamma bör å vissa tider sammanträda.
Det blir dock icke, på sätt är vordet antydt, betydelselöst.
Konungen sättes nemligen derigenom i tillfälle alt inhemta församlingens mening i ämnen, der denna mening företrädesvis bör vinna afseende, och der kännedom derom följaktligen är af vigt för den makt, som har alt vårda sig om församlingens andliga lif.
De, hvilka hysa en annan åsigt i denna del, än Utskottets, synas emellertid anse att kyrkomötet hör inrymmas en sådan makt, att det i egentlig mening komme att utgöra en kyrklig representation; men de förhållanden, på hvilka Utskottet nyss lästat uppmärksamhet, i förening med den rätt, som i kyrkliga frågor tillkommer Rikets Ständer, lägga deremot hinder.
Utskottet har likväl härmed icke förnekat lämpligheten af en sådan representation, utan endast sökt påpeka hindren för dess införande.
Den torde tilläfventyrs i en framtid ej uteblifva; men det är Utskottets öfvertygelse, att den, äfven i den form, som Utskottet nu föreslagit, skall verka välgörande.
1 afseende å mötets organisation kan Utskottet ej eller frånträda sin åsigt.
Då Uls kottet föreslog att presternas och lekmännens antal skulle vara lika, tillädes desse sistnämnde en större rätt, än i allmänhet dem medgifvits der allmänna kyrkomöten eller synoder förefinnas.
Kyrkolags-kommilléen ansåg äfven att, om än lekmän icke böra uteslutas från kyrkomötes öfverläggningar, de presterliga rösterna likväl mäste utgöra flertalet; och försigtigheten bjuder att en vidare inskränkning i denna del, än den Utskottet föreslagit, ej sker.
Dä kyrkomötet skulle få till uppgift att verka till den Svenska kyrkans upprätthållande, ligger det i sakens natur, att dess presterskap måste dervid ega en inflytelserik röst.
Men ehuru Utskottet följaktligen ej kunnat biträda de i förenämnde hänseenden gjorda anmärkningar, finner likväl Utskottet, efter ämnets förnyade pröfning, motionsrätt böra tillkomma kyrkomötes ledamöter, hvaraf en rättighet för kyrkomöte, att göra underdåniga framställningar i andra ämnen, än som af Kongl. Majit till mötet öfverlemnas, åter mäste följa.
Då hvar och en eger att omedelbart hos Kongl. Majit i underdånighet göra framställning i allmänna angelägenheter, låter en dylik rätt älven förena sig med stals-författningen.
Fördelen deraf torde ej heller kunna betviflas.
Derigenom skulle nemligen tillfälle beredas, å ena sidan, Svenska kyrkans Ombud all mångsidigare och mera omfattande pröfva kyrkans behof, än som eljest blefve förhållandet, och, å den andra, Kongl.
Majit att tillförlitligen erfara samma behof samt de åsigter, som, i afseende på medlen för afhjelpandet, äro gällande hos dem, hvilkas röst, uttalad af kyrkomötet, företrädesvis förtjena!- att tagas i betraktande.
Utan en »a beskaffad rätt, som den ifrågaställa, skulle dessutom mötet tilläfventyrs anse sig hindradt att understödja förslag, hvaröfver Kongl. Majit kunde komma att infordra mötets utlåtande, i den händelse att mötet ansåge förslaget ej kunna antagas, utan i förening med åtgärder, hvarom fråga af Kongl. Majit ej är vorden väckt, och som vo - 4 Lag-Utskottets Utlåtande N:o 62. re af den beskaffenhet, att de kunde hänföras till fristående ämnen och följaktligen ej, utan särskild framställning, göras lill föremål för öfverläggning.
Den enskilda motions-rätlen och mötets deraf härflytande rättighet att omedelbarligen göra underdåniga framställningar skulle således sätta mötet i stånd att bättre uppfylla hvad dermed åsyftas, än med den inskränkning i mötets befogenhet, som i Utskottets afgifna förslag blifvit gjord.
Men för ändamålet är en förändrad redaktion nödig af 4, 5 och 6 §§ i berörde förslag, hvilket deremot i öfriga delar vid hälle» ; och får alltså Utskottet, med hemställan om icke Ridderskapet och Adeln samt Preste ståndet täcktes frångå deras i omförmälda hänseende hyllade åsigt och i stöllet antaga den, som Utskottet, vid ämnets förnyade pröfning, efter hvad nu är nämndt, omfattat, vördsamt tillstyrka: antagande af den utaf Utskottet föreslagna förordning, angående allmänt kyrkomöte, med förändring af detsammas 4, 5 och 6 §§ lill följande lydelse: § 4.
Allmänt kyrkomöte tillkommer att upptaga sådana kyrkliga mål, sorn Konungen till detsamma öfverlemnar eller hvarom fråga af någon dess ledamot väckes.
Ej ege dock mötet i dessa mål någon beslutande rätt; utan håfve del allena alt deri till Konungen afgifva utlåtanden eller göra underdåniga fram ställningar.
Ar fråga om antagande af ny Psalm-, Erangeln- eller Kyrkohandbok elter Katekes, böra de af mötets medlemmar, sorn till Preste-Ståndet höra, öfver frågan betänkande afgifva, innan utlåtande eller framställning beslutes. § 6.
Vid beslut till utlåtande elter framställning ege hvarje mötets röstberättigade ledamot en röst.
Askas omröstning, då skall den sluten anställas.
På begäran af Herr Domprosten Bring antecknas, alt han ej deltagit i behandling af den återremiss, som förestående Utlåtande afser. Lag-Utskottets Betänkande N.-o 63. 5 X:H 63.
Arik. till Exp.-Utsk. den 28 Jan. 18S8, kl. i e. m.
Betänkande, i anledning aj väckte motioner, angående dels injbrandel af en allmän N olar lats-institution, dels inrättandet af ett Nolarials-embete vid Härads-rälten, dels ock stiftande af lag i afseende pä Notarii publici-befa t/ningen.
Berörde motioner, hvilka, ehuru af olika omfattning, dock sinsemellan ega ett inre sammanhang, äro väckte hos Höglolliga Ridderskapel och Adeln af Herr Grefve Löwenhjelm, C. rt. samt Herr Palmcrantz, J.
M. och hos Vällolliga Borgare-Ståndet af Herr Rinman.
Den förstnämndes framställning är (ill sin syltning mest vidsträckt.
Deri har nemligen uppmärksamheten fästats på angelägenheten deraf, till en Notariats-instilution varder i Riket införd.
Ju mera affärsverksamheten, till följd af en ökad industri, lilltoge, ju mera invecklade de rättsförhållanden hlefvt», i hvilka personer komrno lill hvarandra, desto nödvändigare vore det att de, hvilka sluta aftal, iakttaga i lag stadgade formaliteter och vilkor för rätlsgiltiga aftal, äfvensom att ett ofelbart bevis om aftalet, tryggadt mot såväl förstörelse, som förfalskning, finnes till: och härvid komme Notariats-inslitutionen, sådan den i andra länder blifvit utbildad, väl lill pass.
Den lemnade allmänheten tillfälle att alltid kunna anlita en offentligen bemyndigad och under offentlig kontroll ställd person för upprättande af handlingar samt för verkställande af protester och andra i affärslifvet förekommande bestyr; hvarförutan Notariens diarium eller anteckningsbok städse utgjorde en bevisningskälla i fråga om ej allenast handlingars verklighet, utan äfven deras innehåll.
I våra släder saknades emellertid icke omförmälda institution helt och hållet.
Der antagne Notarii-publici alhjelple nemligen till en del behofvel, ehuru deras befattningar voro alltför inskränkta för att rätt motsvara ändamålet.
Men om än, med afsende ä tillvaron af dylika tjenstemän, den tillgäng 6 Lag-Utskottets Betänkande N:o 63. på kunniga biträden, som i städerna dessutom finnes och Rådhus-rätts åliggande att förrätta bouppteckningar och arfsldften, behofvet af institutionen vore mindre märkbart i städerna, egde deremot ett annat förhållande på landsbygden rum.
Af sådan anledning utarbetades jemväl utaf den år 181 I i Nåder tillsatte Lag-kommitté förslag till lag om Nolariats-inrättning å landet.
Det synes emellertid som skulle detta förslag ej funnits tillfredsställande, och dertill torde den omständighet hafva bidragit att, enligt förslaget, Notarierne skulle tjenslgöra vid domstolarne såsom protokollsförande, på samma gång dem ålåge att gå allmänheten tillhanda i hvarjehanda angelägenheter, såsom med upprättande af bouppteckningar och arfskiflen m. m.
Att bedöma huru och i hvad mån institutionen här i riket kunde, med hänsigt till förhandenvarande förhållanden införas, hade emellertid sin svårighet; men att den så ordnad, som t. ex. i Frankrike, der medförde stora fördelar, vore dock ostridigt; och då behofvet af en institution utaf ifrågaställda beskaffenhet med hvarje dag hos oss vexte, har Herr Grefven föreslagit: att Rikets Ständer måtte antaga en lag, angående notariats-inrätt ning här i landet, antingen i den af Lag-kommittéen anvisade syftning eller bygd på de grunder, som Frankrikes lagstiftare följt, såvidt dessa grunder äro tillämpliga hos oss; eller ock i underdånighet hos Kongl. Majit anhålla, det behagade
Han låta utarbeta och för nästkommande Ständer framlägga förslag till sådan lag.
Herr Palmcrantz åter har endast förordat det af Lag-kommittéen utarbetade här ofvan omförmälda förslag till Notariats-inrättning, så vidt det har afseende på protokollsföringen vid under-domstolarne å landet.
Efter hvad han yttrat skulle derigenom erhållas en behöflig kontroll i afseende på protokollets riktighet.
Den saknades nemligen helt och hållet för närvarande, helst man ej kunde vänta densamma hos Nämnden; hvarförutan det syntes i hög grad olämpligt, alt Häradshöfdingen, som bestämde beslutet, äfven förde protokollet och ansvarade för riktigheten deraf; och i följd häraf bar motionären yrkat: ”att i hvarje domsaga eller tingslag måtte antingen al Kongl. Majit eller vederbörande Hofrätt förordnas en eller två Tingsnotarier till förande och uppsättande af Häradsrätternas sakprotokoll, emot åtnjutande af hälften af den för utgående domboks-expeditioner utfallande lösen,” äfvensom att Rikets Ständer måtte hos Kongl.
Majit i underdånighet anhålla om utfärdande af den särskilda instruktion, som lör i frågaställde notarier kunde erfordras.
Herr Rinmans framställning afser deremot Notarii-publici-befattningen i städerna.
Enligt hans förmenande kunde denna befattning, om den rätt ordnades, blifva af yttersta vigt för aflarslilvet.
Den för våra kredit-förhållandens ordnande i Nåder tillsatta kommittéen ansåg ock vidtagandet af skyndsamma åtgärder lör reformerande al omförmälda föråldrade Notarials-institution utgöra ett oeftergiflig! vilkor för handelstvisters exekutiva behandling; och för ändamålets vinnande vore i första rummet nödigt att en lag utfärdas, som bestämmer Notarii public! skyldigheter, den kraft och verkan deras handlingar medföra, och hvad i öfrigt till befattningen hörer.
En lag i sådan syftning saknades nemligen för närvarande; och af sådan orsak hade i rätlsväg tvifvel äfven uppstått huruvida åtgärder, vidtagne af Notarii publici, kunde tillerkännas Lag-Utskottets Betänkande JX:o 65. 7 annan betydelse, än enskilde personers handlingar, hvilken omständighet vore desto vådligare, som allmänheten -blifvit van att betrakta Notarii publici såsom offentliga myndigheter och de af dem vidtagna handlingar såsom legala.
Då emellertid den lagstiftning, som i förevarande ämne erfordrades, kräfde särdeles omsigt och kunskap om särskilda med affärslifvet sammanhängande förhållanden, syntes förslag dertill höra utgå från regeringen; och på sådan grund har Herr Rinman föreslagit: att Rikets Ständer måtte i underdånighet anhålla, det Kongl. Majit täcktes låta genom sakkunnige män utarbeta förslag till stadgar rörande Notarii publici-befattningen och för bestämmande af de egenskaper, som höra innehafvas af den, som lill dylik befattning utses.
Ofver de motioner, för hvilkas innehåll således blifvit redogjordt, har LagUlskoltets utlåtande infordrats.
Det följer således.
Dervid anser sig emellertid Utskottet i lörsta rummet böra besvara den af Herr Palmcrantz uttryckligen gjorda och af Herr Grefve Löwenhjelm, genom åberopande af Lag-kommittéens förslag till lag om Notarials-inrättning å landet, i viss mån understödda framställning, om antagande af särskilde Notarier såsom prolokollsförande vid Härads-Tätten.
Denna framställning kan dock Utskottet icke förorda.
1 stället att föra till det mål, som den förre med framställningen åsyftat, skulle inrättningen kunna leda till oreda och till hinder i ärendenas jemna och oafbruten gång.
I Härads-rättens nu varande organisation ingår att Ordföranden eller Häradshöfdingen har till pligt alt uppsätta såväl protokoll sorn beslut, samt för dess riktighet ansvara ; och på det sakförhållandet må blifva i protokollet rätt anmärkt, stadgas i 6§ af Rättegångs-balkens 14 Kapitel, att hvad som vid muntligt förhör uppskrifves, det skall för parlerne uppläsas, om de del äska eller Rätten det nödigt finner; att om parterne ej kännas vid det, som skrifvet är, rätten håfve vitsord alt säga hvad taladt och svaradt var; samt att, der någon vill sina ord och mening förklara, sådant ej må honom vägras, domaren dock öppet alt pröfva hvad verkan det ega må; — och i 28 § 17 Kap. samma Balk, att vittnens utsagor bör domaren noga uppskrifva låta och i parteroes närvaro uppläsa, att vittnen må sig förklara om deras ord och mening rätteligen fattade äro, hvilket ock skall införas.
— Genom dessa sladganden har lagstiftaren sökt förekomma oriktig uppfattning af parters muntliga anföranden och vittnens berättelser; och att de varit lillfvllestgörande, derom är erfarenheten det ojäfaktigaste vittnesbörd.
En säkrare kontroll skulle ej eller vinnas genom den påyrkade Nolariats-inrättningen.
Notarien kunde nemligen ej göras oberoende af domstolen, emedan i så fall det förhållande, man velat förekomma, just inträffade eller att kontroll saknades öfver protokollets riktighet.
Men underordnades han domaren, vunnes ingenting med saken.
Det skulle i stället leda lill förvecklingar emellan honom och domaren, som försvårade dennes arbete och dessutom kunde leda till menliga följder.
Då Lag-kommittéen föreslog att protokollet vid Härads-rätterne skulle föras af ansvarige Notarier, förutsattes ock en helt annan juslerings-melhod än vår lag föreskrifver.
Sedan protokollet blilvit till justering uppläst och erkändt, skulle nemligen, enligt Kommittéens förslag, den, för hvilken justeringen skelt, teckna sitt erkännande genom påskrift å protokollet, hvilket derlorinnan ej medförde vitsord.
Under sådant förhållande skulle inrättningen ock vara möjlig; men för närvarande är den både oförenlig med lagstiftningen och öfverflödig. 8 Lag-Uts k o t tets Betänkande N-.o 63.
Utskottet tillstyrker alltså: att framställningen om antagande af ansvarige Notarier vid Härads-rullerne mätte lemnäs ulan ajseende.
Den institution, hvars införande Herr Grefve Löwenhjelm egentligen åsyftat och i hvilken Notarii-publicii-befattningen till en del ingår, bör äfven vara skiljd från all gemenskap med lagskipningen.
Dess ändamål är af Herr Grefven, likasom af Herr [tinman, sä vidt N o t a r i i - p u b I i c i—b e fa 11 n i n ge n vidkommer, rätt uppfaltadt.
Ornförmälda institution, som i flere af Europas stater, bland andra Frankrike, vunnit cn hög grad af utbildning, har, genom den säkerhet och styrka den medför sä väl i affärslifvet, som i rättsförhållandena emellan enskilde i allmänhet, erhållit en vigt och betydelse, som uppenbaras i de lagar, hvarmed institutionen omgärdats.
Der romersk rätt vunnit insteg, har den ock städse varit af nöden och jemväl funnits till.
Den stränga formalism, som utmärker denna rätt, har nemligen alltjemt gjort insigtsfuila personers biträde af nöden.
Den har emellertid flerestädes gifvits en mera omfattande verksamhet, än nyss är antydd.
Man finner således af den i detta ämne den 16 Augusti 1803 i Frankrike utfärdade lag, som förklarar Notarierne vara publika funktionärer, jemförd med särskilda dermed sammanhängande stadgar, hurusom det ingår i deras verksamhet ej allenast att biträda enskilde vid upprättande af kontrakter och hvarjehanda akter, att genom deras bekräftelse försäkra dem om vitsord, att tillhandagå med protester och dylika i affärslifvet ingripande handlingar, utan äfven att emottaga och förvara depositioner m. m.; — Och den vigt man fästat dervid, alt institutionen må uppfylla sin bestämmelse, uppenbaras af dels de i lagen stadgade förbud för Notarier att bemänga sig med sådana angelägenheter eller affärer, som kunde minska förtroendet för dem, dels ock den kontroll deröfver att de redligt och lill allmänhetens belåtenhet uppfylla sina åligganden, som, genom en särskild för ändamålet bildad jury, utöfvas.
Hos oss torde emellertid institutionen ej kunna i närvarande ögonblick gifvas den omfattning, som den sålunda i Frankrike erhållit; men oförnekligt är dock att nå* got måste göras. 1 samma mån som industri och handel tillvexa, affärslifvet tilltager, i samma mån invecklas rättsförhållandena; Och dermed ökas behofvet af kontroller, derigenom säkerhet i aftal och affärer kan erhållas.
Så vidt detta behof förefinnes inom städerne. är således nödigt att den verksamhet, som af Notarii-publici utöfvas, och som, derest den lämpligen ordnas, bör bidraga till uppnåendet af det mål, som åsyftas, varder reglerad genom lag.
Meri affärslifvet begränsas nu mera icke af stadsmurarne.
Det uppenbaras ock å landet, der det allt mer och mer vinner utsträckning.
Der är ock, efter hvad rätteligen blifvit yttradt, ett större behof af personer, som kunna biträda med upprättande af legala handlingar, och med förtroende i dylikt afseende anlitas; Och på samma gång bruket af inrikes vexlar tilltager, uppstår behofvet af personer, hvilka på landsbygden kunna lemna den handräckning, som de i städerne antagne
Notarii publici i förefallande vexelfrågor nu meddela.
Här synes således, som skulle lagstiftaren i båda lallen böra mellankomma.
Det är dock icke fråga om inrättande af embeten på Statens bekostnad.
Ehuru, på sätt nämndt är, Nolariats-inslitutionen i Frankrike är ordnad genom lag, (äller den likväl icke Staten till last.
Den lefver och upprätthålles af det enskilda förtroendet, och deri ligger en sporre till redlighet och ordning, eller de egenskaper, som alstra förtroende.
De i städerna hos oss antagne Notarii publici betunga ej elier statsverket.
Deras inkomster äro beroende af det förtroende, de visa sig värdiga.
Deras tillvaro är likväl i åtskilliga lagar, bland andra vexel-lagen, erkänd; Och de kunna följaktligen redan Lag-Utskottets Betänkande N:o 63. 9 redan anses innehafva en officiel karakter, ehuru all lag rörande deras egentliga och mest gagnande verksamhet samt verkliga qvalifikation saknas.
Hvad som i förevarande hänseende påkallas af för handen varande förhållanden, synes emellertid kunna tillvägabringas dymedelst att Notarii-publici-embetet varder ordnadt genom lag samt till omfattning och verksamhet utsträckt.
1 detsamma finnes nemligen redan grundvalen till nu ifrågaställde institution.
För detta ändamål erfordras dock, i enlighet med hvad Herr Rinman antydt, en speciel kännedom om särdeles de förhållanden, som i affärslifvet förekomma och för hvilka institutionen är nödig.
En sådan kännedom saknar likväl Utskottet, och redan deri ligger ett hinder för Utskottet att i ämnet utarbeta förslag.
Men saken är af en för den allmänna säkerheten obestridlig vigt; Och denna omständighet torde rättfärdiga Utskottets vördsamma tillstyrkande, att Rikets Ständer, med anledning af ifrågaställde motioner, måtte i underdånig skrifvelse anhålla, del täcktes Kongl.
Maj:t uppdraga åt sakkunnige män, att, efter föregången undersökning om de förhållanden, sorn på förevarande ämne kunna hafva inflytande, utarbeta förslag till en lag, som lill omfång och beskaffenhet ordnar