Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hade Utskottet icke hyst en sådan afsigt, så hade det åtminstone sjelft bort föreslå något lönebelopp, hvilket dä blifvit undcrkastadt så vä!
Rikets Sänders som Kongl. Maj:ts granskning.
Då detta icke skett anser jag den underdåniga skrifvelsen bort inskränka sig till en anhållan : att förberedelser må träffas, på det att
Biskoparnes lika som öfriga prebenden må indragas och förses med egna kyrkoherdar; att för delta ändamål undersökning af Biskoparnes verkliga löne-emolumenler må ske, och alt Kongl. Majit derefter behagade] till Rikets Ständer aflåta nådig proposition i ämnet.”
Häruti förenade sig Prosten Gahne.
Af Prosten Colléen mot tillstyrkt indragning af Biskoparnes prebende-pastorat.
Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Viskollets Betänkande N:o 52. 11 Af Prosten Millén: "Mot Utskottets beslut i anledning af de motioner, som ut gjort föremål för detta Betänkande, måste jag reservera mig i afseende på 2:dra, 3:dje och 4:de punkterna rörande innehållet af den underdåniga skrifvelse, som af Utskottet här tillstyrkes.
Hela detta förslag hvilar på en falsk förutsättning och ådagalägger en fullkomlig obekantskap med beskaffenheten af Biskoparnes löneförmåner — en obekantskap, så mycket mera oväntad hos detta Utskott, som i dess eget Betänkande en uppgift på ifrågavarande löne-inkomster åberopas, intagen i Stats- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottens Utlåtande N:o 83 vid riksdagen 1844—1845, der dessa inkomster finnas specificerade och upptagne under sina särskilda titlar.
Af denna uppgift är man lätt i tillfälle alt utröna, huru stor del af Biskoparnes aflöning utgöres af krono-tionde och huru mycket utgår från prebende-pastoraten.
Och då förhållandet härvid visar sig vara sådant, att Biskoparnes löneförmåner lill stor del, i de flesta stiften lill den största delen, utgöres af inkomsterna från prebende-pastoraten och dertill hörande boställshemman, så borde Utskottet hafva förstått, att genom prebendens frånskiljande från Biskops-stolarne snarare en blist än något öfverskott skulle uppkomma.
Men detta har Utskottet icke förstått eller velat förstå, utan i dess ställe helt enkelt förutsatt, alt återstoden måste blifva tillräcklig till samtlige Biskoparnes aflönande samt derjemte också lemna ett öfverskott till förbättring af det svagast aflönade presterskapets inkomst, liksom skulle
Biskoparnes nuvarande iöne-förmäner utgöra en så outtömlig skatt, alt, om det mesta derifrån borttoges, återstoden ändock skulle kunna användas till löne-förbältring ål hela rikets vanlottade presterskap!
Orimligheten af en sådan förutsättning — i och för sig ögonskenlig — borde ingalunda halva undfallit Utskottet, som af omförmälda uppgift kunnat se, alt om prebende-inkomsterne afdragas, återstoden blir för Biskopen i Hernösand omkring 1,200 R:dr, i Wisby 2,000, i Karlstad 2,400, i Kalmar 3,000, i Götheborg 2,700 o. s. v., men ingenstädes så stor, alt något öfverskott kan uppkomma.
Het kunde synas vara oförklarligt, huru Utskottet kommit till en sådan föreställning om Biskops-lönerne; men betraktar man närmare motiveringen för tillstyrkandet af den underdåniga skrifvelsen, så tycker man sig der finna ett slags förklaring häraf.
Utskottet antager nemligen, att Biskoparnes inkomster äro i ofvannämnde uppgift allt för lågt upptagna och finner detta antagande bekräftadt genom jemförelse emellan nämnde beräkning, så vidt den afser inkomsterne vid Biskops-slolen i Lund och den uppgift å samma inkomster, sorn af Kyrko herden Schönbeck blifvit meddelad, hvarvid Utskottet alldeles lemnat åsido den vigliga omständigheten, ali orsaken lill denna olikhet icke är att söka deruti, att inkomsterne voro i 1842 års uppgift för lågt upptagna och först genom Kyrkoherden Schönbecks försorg till sitt rätta belopp blifvit uppskattade och i ljuset framdragna, ulan hell enkelt ligger i den förändring, som inkomsterna vid Lunds Biskops-stol undergått genom det nva kontrakt om ularrendering på 30 år af dithörande jordegendomar, som af Kongl. Majit den 31
Maj 1856 godkändes och som denna motionär lagt till grund för sin uppgift, och genom hvilket kontrakt dessa inkomster blifvit icke obetydligt stegrade.
Men oafsedt det falska i den förutsättning, sorn ligger till grund för tillstyrkandet af den föreslagna underdåniga skrifvelsen, kan jag icke finna det lämpligt, att hos Kongl.
Majit begära en undersökning och på samma gång i förväg bestämma lill hvilket resultat denna undersökning skall leda samt derjemte på grund af detta förmodade resultat begära vidtagande af vissa åtgärder.
Annorlunda gingo
Rikets sednast församlade Ständer tillväga, då de beslöto en underdånig skrifvelse rörande vissa prebendens förvandling till särskilta pastorater; de anhöllo att Kongl. Majit ville låta utreda ej mindre hvilka prebenden kunde från deras egenskap af prebende-pastorat fritagas, utan 12 Allmanna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N.o 52. ock det ersättnings-belopp, som för åvägabringandet deraf vore erforderligt, hvarföre också Sammansatta Stats- och Ekonomi-Utskotten då behandlade denna fråga.
Dessa Utskott, som icke heller lemnade 4 § af presterskapets privilegier d. 16 Oktober 1723 alldeles å sido, voro af annan åsigt i afseende på sjelfva frågan, huruvida Biskopar borde hafva prebenden eller cj, i det de förklarade sig anse Biskoparne tillika böra vara pastorer, »på det de må ega tillfälle alt såsom prester verka och för att icke vara skiljde från det kyrkliga lif, som tillhör deras befattningar”, hvilken åsigt också vann Rikets Ständers bifall.
Några förändrade förhållanden hafva sedermera ingalunda inträdt, som kunna påkalla något förändradt beslut, och jag anser fördenskull
Utskottet hafva bort afstyrka all åtgärd å Rikets Ständers sida så väl i anledning al Nils Hanssons som Anders Pehrssons motion.
Beträffande åter den af Kyrkoherden Schönbeck föreslagna undersökning om samtliga Biskopslönerna, sä finnér jag visserligen en sådan undersökning i sjelfva verket obehöflig, alldenstund fullständiga uppgifter derpå redan förefinnas, sorn, då Biskoparnes inkomster icke utgöras af några hemliga intrader och sportler, lätt kunna kontrolleras; men då så besynnerliga föreställningar — enligt hvad detta Utskotts-Betänkande bäst utvisar — förefinnas om dessa löneförmåner och man synes lägga så mycken vigt på en sådan undersökning och deraf väntar sig så stora resultater, samt härtill kommer, att oftanämnda uppgift från 1844 års riksdag, som alli sedan synes hafva legat till grund för bedömandet af Biskoparnes lönebelopp, numera efter utfärdandet af Kongl.
Maj 1855 angående sättet för grund-räntors och kronotiondes utgörande, icke kan läggas till grund för eli sådant bedömande, vågar jag vördsamt yrka att, med afslående af Kyrkoherden Schönbecks motion för öfrigt, Rikets Ständer bos Kongl. Maj:t genom underdånig skrifvelse anhålla, att en fullständig undersökning måtte varda vidtagen till noggrannt utrönande af samtlige Biskoparnes olika slags löneförmåner och inkomster, till deras särskilda natur, beskaffenhet och titlar, såsom utgående dels från Kronan och prebende-pastorat, dels af enskilda fundationer och inrättningar, allt beräknadt efter medium af 10 år och med iakttagande af hvad genom Kongl.
Maj 1855 angående sättet för grund-räntors och krono-tiondes utgörande är stadgadt, sedan frän dessa inkomster likväl afräknals hvad till prebende-pastoralvårdens uppehål lande genom vikarier, äfvensom till koinminislers-löner m. m. måste användas, samt alt Kongl. Maj:t derefter läcktes för Rikets Ständer framlägga det förslag i ämnet, som till följd af en sådan utredning kan synas lämpligt.” Af Prosten Ljunggren: ”Enär detta Betänkande ovägerligen vidrörer 4 § af Presterskapets privilegier den 16 Oktober 1723, sä anser jag, för min del, alt Utskottet icke borde underlåtit begagna den i privilegie-frågan bäldvunna formeln, att ”Presterskapet måtte medgifva och hvart och ett af de öfriga Stånden för sin de! bifalla” hvad Utskottet föreslagit.” Af Herr Bodell: "Genom den föreslagna indragningen af 9 Biskopsstolar, skulle för statsverket eller till förbättring af det lägre presterskapets löner uppkomma en tillgång af omkring 120,000 R:dr; men för min del har jag icke sett åt delta båll allena, utan förnämligast derpå, att en början kunde ske till att skilja den andeliga och verldsliga makten, kyrkan och staten, ifrån hvarandra, på sätt 28 Art. i Augsburgiska bekännelsen föreskrifver, på det deras fortsatta sammanblandning icke mätte bringa stora olyckor öfver vålt land.
Allmänna Besvärs och Ekonomi-Utskottets Betänkande JS:o 52. i:; Biskoparnes embeten, med deras verdsligt politiska makt och stora förläningar, deras förrättningar att med verdsliga lagar regera öfver församlingarne, att inviga kyrkor, altarta flor, begrafningsplatser, m. m. ega allenast ett judisk t-päfviskt, icke biblisktkrislligt ursprung; kunna fördenskull icke vara annat än iill förargelse för de kristnas samveten och till hinder för Kristi rikes framgång, emedan detta rike hvarken är af denna verlden eller hennes styrelse likt, tvertom motsatsen, såsom Herren sade till Sina Biskopar: ”verldsliga konungar regera och de som makten hafva kallas nådiga Herrar, men J icke så.”
Jag vågar fördenskull ödmjukt vidhålla motionärens förslag i denna del, ehuru på flere och andra skäl, än han upptagit.
Såsom Högvördiga Preste-ståndets ledamöter i Utskottet veta, vittnar jag efter min öfvertygelse om sanningen, utan att åsyfta person eller underkänna den upplysning, fosterlandskärlek och rättrådighet i borgerliga frågor sorn det Högvördiga Ståndet ofta ådagalagt.
Jag inser alt mången innehafvare af Biskops-embetet sjelf med oro märker, att icke allt är som det borde vara, efter Guds ord, samt att de kristna kunna se sig förhindrade att egna ett sådant embete bifall och förtroende.” Af Riksdagsmannen Petter Jönsson från Jönköpings
Uin mot sista punkten i Betänkandet.
Pral. 1856 & 1851. 8 Sami. K) Haft. 3 STOCKHOLM, (ryckt hos Isaac Marcus, 1857.
Besvärs- och Ekonom i-Vistas Memorial N:o 53 och Bel:de N:o 54. 1 53.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 27 Fehr. 1837, kl. i e. m.
Memorial, i anledning af uterremiss utaf Utskollets Betänkande N:0 31.
Enligt emottagna Protokolls-utdrag har ifrågavarande Betänkande, afgifvet i anledning af väckt fråga om Kronofogde-tjensternas indragning, blifvit af Hedervärda Bonde-ståndet återremitteradt; men som de öfriga Riks-Stånden detsamma bifallit, samt beslut i frågan sålunda redan är fattadt, kan ålerremissen icke föranleda till någon vidare åtgärd.
Ank. till Exp.-Ulsk. den 27 Febr. 1837, kl. l e. m.
Betänkande, i anledning af vackt motion, i fråga om särskilda belöningar för skogsplantering å de s. k.
St altoma i Elfsborgs lun.
Uti en inom Vällofliga Borgare-ståndet väckt och till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet remitterad motion, har Herr C. Hasselrot anfört, att, ehuru Läns-styrelBih. till R.
Brot. 1856 & 1857. 8 Samt. 11 Höft. 1‘ 2 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N.-o 54. sen i sednare tider försökt många utvägar för väckandet af allmogens uppmärksamhet på nödvändigheten alt infordra och beså vissa delar af de s. k.
Svältorna med skogsfrön, samt hvarje hemman i de socknar, hvilka uti Svältorna ega del, fått för sig afsatt ett slycke utmark lill planteringshage och dessutom, genom Kongl.
Cirkuläret den 30 Oktober 1850, premier af 10 U:dr B:ko för tunnlandet blifvit utsatte för trädplantering, alla försök i denna riktning dock strandat emot allmogens likgiltighet för frågans vigt, äfvensom emot dess oförmåga att besörja uppförandet af kostsamma stenmurar omkring de till plantering afsatle utmarks-tegarne, sedan dessa blifvit besådde.
Under sådana förhållanden och i anseende till den större kostnad och svårighet, som sålunda här molte för planteringar, samt det stora gagn uppdragande af skog här skulle medföra, har motionären, med afseende jemväl å behofvet för hemmans-egarne att erhålla någon del af belöningen i förskott, föreslagit det Rikets Ständer skulle hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att ett premium af 30 R:dr R:mt för tunnlandet måtte bestämmas för plantering och uppfredande af skog på de inom Gäseneds och Kullings härader af Elfsborgs län belägne skoglösa utmarker och att af dessa premier, som af skogsplanterings-kassan skulle utgå, någon viss andel måtte, emot säkerhet och bestämda vilkor, lemnäs i förskott till dem, som ville åtaga sig att plantering derstädes verkställa samt den inhägnade och med skogsfrön besådda marken under vissa år freda.
Utskottet har tagit motionen i öfvervägande; och som de deri förekommande uppgifter gifva anledning dertill, att sådane särskilda omständigheter vid ifrågavarande skogsodlings-företag äro för handen, som dervid kunna föranleda större kostnader, än vanligt, men Utskottet icke finner sig i tillfälle att bedöma, hvilka åtgärder, utöfver de i Kongl. Cirkuläret den 30 Oktober 1850 stadgade premier, må, utan att någon obehöflig uppoffring å statens sida eger rum, för nödig uppmuntran af nämnde företag, böra vidtagas; så får Utskottet vördsamt tillstyrka, det Rikets Ständer mätte fästa Kongl. Maj:ts Nådiga uppmärksamhet på förhållandet, med underdånig hemställan, det Kongl. Maj:t behagade, efter ärendets utredning, taga i Nådigt öfvervägande, om och hvilka åtgärder må, för befrämjande af skogens återvext å ifrågavarande utmarks-delar, vara erforderliga och lämpliga.
Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 55. 3 M:o 55.
Ank. till Exp.-Utsk. deri 27 Febr. 1887, kl. 1 e. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion om förvärfvande för Sta tens räkning af förra allmänningen Trenningshult och Kronos katte-hemmanet Trenningen.
Uti förenämnda, inora Vällofliga Borgare-ståndet af Herr C.
Hasselrot väckta motion, har blifvit anfördt, att de olyckliga följderna af det stats-ekonomiska misstag, sora blifvit begånget vid krono-allmänningarnes delning, numera läge för öppen dag, sedan skogen å dessa allmänningar blifvit helt och hållet sköflad.
Det vore ock naturligt, att följden skulle blifva sådan, emedan friheten, så helsosam och lifgifvande den ock vore för jordbruk och näringar, visat sig lika förstörande inom skogs-hushåll ningen i anseende dertill, att en större ögonblicklig vinst uppkomme af skogens förvandlande lill ett räntebärande kapital, än af skogens begagnande uti en i förhållande till återvexten svarande mån.
Dertill bade kommit alt, i anseende till de delade parkernas belägenhet på flera mils afstånd från de hemman, åt hvilka de upplåtits, det icke lönat sig för hemmans-egarne att bekosta tillsyn å de riDga skogstegarne, utan bade de funnit fördelaktigare att sjelfve afrödja dem, än att lemna dem till sköfling af skogstjufvar.
Ingenstädes inom riket visade sig likväl skogsförödelsens följder mera framstående, än på de fordom med rik ekskog bevuxna Svältorna i Westergöthland.
Inom dessa Svältors område hade för 20 år sedan funnits en vacker kronopark vid namn Trenningshult, af 1,200 tunnlands vidd; men enär denna park var den enda inom Gäseneds härad, hvarifrån häradets innevånare kunde förses med timmer till sitt byggnadsbehof, beslöt Kongl. Majit den 10 Mars 1832, det densamma finge under allmän vård och förvaltning förblifva, med vilkor, att skogens uppmätning, indelning till trakt-huggning och framtida bevakning skulle af häradet bestridas.
Sedan likväl vid de i anledning häraf hållna sammanträden, sex socknar afsagt sig delaktighet uti allmänningen, för att slippa deltaga i de föreslagna kostnaderna, hvilkas bestridande åter ensamt af de öfriga socknarne ansetts alltför betungande, blef, uppå en af sådan anledning gjord underdånig ansökning, allmänningens fördelning på hemmanen medgilven.
Följden häraf hade varit, att den herrliga skogen inom få år blifvit sköflad, och att marken nu läge kal och naken.
Enär ifrågavarande allmänning vore flera mil aflägse 4 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-VIskollets Betänkande N:o 55. från de hemman, på hvilka den sålunda delades, och af dessas egare alltså icke kunde till bete begagnas, hyste motionären den öfvertygelse, att densamma skulle kunna för en ringa penning, om ej för intet, till kronan återvinnas, då jemväl borde inköpas ett på allmänningen beläget {■ mantal kronoskatte Tvenningen, för att användas till skogvaktare-boställe.
Penningar kunde, i motionärens tanke, icke bättre och säkrare användas, än lill återvinnande för Statens räkning af dessa 1,200 tunnland, lill skogsbörd tjenlig mark, hvarå skogen i en ingalunda aflägsen framtid skulle återgälda bade kapital och ränta, under det att dessutom landet deromkring tryggades för skogsbrist och Svältornas egare finge en helsosam lärospån i skogsodling.
På grund af hvad sålunda anfördt blifvit samt under antagande det tunnlandet skulle kunna inlösas för 10 R:dr R:mt, har motionären föreslagit, det Rikets Ständer måtte hos Kongl Maji i underdånighet anhålla, att vederbörande delegare i allmänningen måtte varda i ämnet hörde, samt att, sedan derefter lösnings-frågan blifvit afgjord och lösesumman bestämd, Kongl. Maji måtte till Rikets näst sammanträdande Ständer aflåta Nådig Proposition i ämnet, tillika innefattande förslag om inköp af ofvannämnde hemmansdel.
Vid motionen har funnits fogad en af Ofver-jägaren inom länet afgifven promemoria, innehållande hufvudsakligen dels att, ehuru ifrågavarande allmännings-skog, som fordom varit ”ymnigt bevuxen med det yppersta byggnadstimmer i länet”, skulle, derest svedje-bränningen inom de kalbuggna afverkningarne komme att vidare, utsträckas, deraf ovilkorligen följa, att all återvext tillintetgjordes och att den med sina gränser omslutande kronoparken Weden omsider jemväl blefve offer för eldens härjningar; dels att Trenningshult, i anseende till dess frånskiljda läge, obehöflighet för mulbete, kända förmåga att framalstra byggnadsämnen samt lätthet att bevakas, vore företrädesvis lämplig att på föreslaget sätt användas; dels ock att de sannolika kostnaderna för Trenningshults försättande i skogbördigt skick ansåges, oberäknadt inlösnings-summan, komma att uppgå till omkring 2,500 R:dr R:ko.
Utskottet har tagit motionen i öfvervägande; men då Utskottet är af den öfvertygelse, alt det för den enskilda hushållningens befrämjande i allmänhet är angeläget att densamma får fritt utveckla sig, utan direkt inblandning deri från Statens sida, så får Utskottet, med afseende tillika derå att särskilda åtgärder för att bereda framtida tillgång på skogseffekler för den ifrågavarande orten blifvit uti Utskottets Retänkande N:o 54 tillstyrkte, vördsamligen hemställa, det någon åtgärd i anledning af förevarande motion icke må af Rikets Ständer vidtagas.
Af Herr Friherre Alströmer, C. J. O., som anförde: ”Om, såsom mig vill synas, staten, för att icke förr eller sednare nödgas genom särskilda eganderätlen kränkande - Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 5b. 5 kande lagstiftnings-åtgärder störande ingripa i den enskildes skogshushållning, bör begagna hvarje tillfälle som erbjudes att i skoglösa orter tillegna sig sådan lill skogsplantering tjenlig mark, som kan till billigt pris erhållas, för att der såväl till föresyn sorn för beredande af framtida tillgång på skogsprodukter, uppdraga och vårda skog, då sådant kan ske utan större uppoffring än att ersättning derför framdeles kan med säkerhet påräknas, så följer häraf att Herr Hasselrots af Utskottets majoritet på synnerligen svaga och haltande skäl afstyrkta motion, förtjent en större uppmärksamhet.
Enligt min förmening hade Utskottet, med hänsigt till hvad motionären och Öfverjägaren i orten anfört, bordt föreslå Rikets Ständer, att hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla att, sedan utredt blifvit dels om och på hvad vilkor den ifrågavarande marken kunde af staten återbekommas, dels huruvida densamma kunde med fördel till skogsplantering användas, Kongl. Maj:t, efter sig företeende omständigheter, måtte taga i Nådigt: öfvervägande, om inlösen deraf för skogsplanterings-kassans räkning borde ske, ellei’, derest kassans tillgångar sådant ej medgäfve, om framställning i ämnet borde till Rikets näst sammanträdande Ständer aflålas.” Härmed förenade sig Herrar Lektor Soliden, P o*-a”ntfJEmanuelsson, Ljungqren och Gahne samt Herrar Thomée och Gahn.
Prot. 1856 & 1851. 8 Sami. 11 Hafi. ■2 STOCKHOLM, tryckt hos Isaac Marcus, 1857.
Betänkande IS:o US. 1 \n> 50.
Arik. till Exp.-Utsk. den 2 Mars 1857, kl. 2 e. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion om tillägg till tolfte punkten af Instruktionen för Postmästare den 16 Februari 11 Oi.
Uti en inom Hedervärda Bonde-ståndet väckt, till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet remitterad motion, har Riksdags-fullmäktigen G. Bjerkander frän Skaraborgs län, med hvilken liera af Ståndets ledamöter sig förenat, anmärkt, dels att, i följd deraf att den i tolfte punkten af ofvannämnde Instruktion omförmälda ersättning, som Postmästare egde betinga sig för det han ombesörjde att de bref, som inkommo eller ingåfvos och pä landet skulle beställas, blefvo med gifna lägenheter till sina orter utskickade och befordrade, icke vore bestämd, hade ä landet boende korrespondenter ofta fått vidkännas godtyckliga och stundom ölverdrifna algifter i nämnde hänseende; dels ock att emedan stadgandet i Cirkuläret till samtlige Postförvaltare i Piket den 11 Maj 1832 endast afsåge de fall, då Postförvaltare och korrespondenter derom icke kunde öfverenskomma och da det skulle bero på Öfver-Post-Direktörs-Embetet att bestämma beloppet af Postförvaltares arfvode för lösväskors emottagande och afsändande samt postportoräkningars hållande, enligt stadgade grunder, icke föreskref, att Postförvaltare, som blifvit derom underrättad, skulle vara skyldig att låta en korrespondents bref befordras med en annans lösväska, kunde en Postförvadare vägra sådant, derest han icke erhölle särskild rekognition eller vederkänt a, hvilket ock ofta inträffat.
Med anledning af hvad nu blifvit andraget, har motionären föreslagit, att bref, som till postkontor ankomma eller der inlemnas, adresserade till på landet Bih. till H. St.
Brot. t SÖ 6 Sj U57. 8 Sami. 1% Haft. 1 2 Alim.
Besv.- och Ekon.-Ulsk.
Betänkande N:o SO. boende personer, skall af Postmästare med strykande post, der sådant sig göra låter, eller med enskilda postbud utskickas, såvida brefegaren Postmästaren derom anmodat och företett tillstånd af någon person, som vid postkontoret håller egen lösväska, att uti densamma få inlagde de till honom adresserade bref; äfvensom att Postmästare, såsom vederkänsla härför, skall ega, der annat ackord icke kan uppgöras, uppbära två öre riksmynt för hvarje sålunda utskiekadt bref.
Utskottet har inhemtat att det åberopade Cirkuläret af den 11 Maj 1832 uti ifrågavarande hänseende stadgar, att för lösväska skall af »en korrespondent» till Postförvaltare erläggas i årligt arfvode från fyra riksdaler till och med tolf riksdaler banko, allt efter brefvexlingens mer eller mindre betydlighet samt med afseende å väskans emottagande och afsändande en eller flere gånger i veckan; med tillämpning hvaraf Postförvaltare således eger vägra korrespondenter att få sina bref befordrade med annans lösväska, ehuru väskans egare sådant medgifver; hvaraf åter följer att personer å landet icke kunna, utan mot erläggande af den med lösväskas hållande förenade, för en mindre brefvexling högst kännbara afgift, få bref sig tillsända.