Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottens Betänkande, N:o 1. 9 att i Författningen må bestämmas, icke allenast att minsta fastag bränvin, som å allmänna plaiser får föryttras, skall vara en ankare, utan ock alt, vid samma påföljd, 43 § i nu gällande Författning utstakar, all gårdfarihandel med bränvin elier dess kringförande oell utbjudande från gård till gård må förbjudas, och nämnde § erhålla den förändrade lydelse, 40 § af Utskottens bilagde förslag innehåller. 3:o. ”Alt stadgandet uti 44 § 3 mom. af nu gällande Förordning, som ”förbjuder att, emot eller utan betalning, utdela eller tillhandahålla bränvin ”i öppna salubodar och bodkamrar, må alldeles utgå, enär detsamma, efter ”motionärens tanka, icke kan efterlefvas.” Då Utskotten anse bränvins-minutering på ifrågavarande ställen vara lika obehörig som förderflig, hemställa Utskotten, det ifrågavarande stadgande, i hvad det angår förbud emot dylik försäljning, må qvarstå.
Dock som den, uti förevarande moment för borgare, som tredje gången finnes hafva öfverlrädl detta förbud, stadgade påföljd att, utom böter 40 R:dr B:co, vara sitt burskap förlustig, synes vara alltför obilligt och icke stå i ett emot förseelsens beskaffenhet lämpadt förhållande; samt då de för tredje resan dylik förseelse, enligt §:ens 1 moni., i allmänhet stadgade böter af 40 R:dr efter Utskottens åsigt innebära nog strängt correctiv deremot, så vida Författningen behörigen handhafves, hafva Utskotten trott sig böra föreslå, att stadgandet i 44 § 3 morn., det borgare skall för dylik förseelse vara sitt burskap förlustig, må ur Författningen utgå. 4:o. ”Att utminutering af bränvin och andra brända eller spirituosa' ”drycker icke må tillåtas vid auetioner å landet.”
Utskotten anse de correctiv, som emot missbruket af en dylik rni - Dih. till Ii.
Prot. 1844. 5 Sami. 2 Afd. 1 Häft. 2 10 Bev-, Lag-, samt Allm. Bcsv.- och Eicon,-Utskottens Betänkande, Jtä 1. mi tering äro i 47 § stadgarle, vara lillfyllestgörande, då de tillbörligen händhafvas, och Utskotten tillstyrka alltså, att denna motion måtte förfalla. 5:o. ”Att köpare af bränvin må till vittne kunna anlagas, i fråga om försäljning af det bränvin, lian sig sjelf tillhandla t/’ Då motioner i samma syftning, som denna, vid de begge sistförflut ne Riksdagarne blifvit väckte, utan att hafva kunnat göra sig gällande, och några nya motiv icke blifvit af motionären anförde, anse Utskotten öfverflödigt att nu ånyo upprepa de skäl, som emot antagande af ifrågavarande förslag blifvit anförde och hemställa endast, alt den i förenämnde afseende väckte motion må förfalla.
Vidare har af Herr Gustafsson blifvit yrkadt, ”att förbud måtte stad”gas emot försäljning af bränvin och andra spirituösa drycker inom Kro”nans kaserner och fängelseområden.”
Som förbud emot försäljning af bränvin å dessa ställen redan finnes stadgadt, i afseende å Kronans kaserner, uti gällande tjenslgörings-reglementen, och, i fråga om fängelserna, uti Kongl. Brefvet den 27 November 1798 samt Kongl. Styrelsens öfver fängelser och arbetsinrättningar i Riket den 11 Maj 1842 utfärdade circulaire, och det icke synes lämpligt, att något serskildt stadgande härom införes i Författningen, angående villkoren lör tillverkning och försäljning af bränvin, få Utskotten föreslå, att Herr Gustafssons ifrågavarande motion må förfalla.
Härförutan har Herr Gustafsson uti en serskild motion yrkat: ”att enär, ”till följd af Kongl. Reglementet den 23 November 1770, det ålåge Tractörer, ”sorn vunnit burskap såsom sådane, att, vid förlust af erhållen borgarerält, i”bland annat äfven tillhandahålla bränvin, samt bränvins-minuteringsafgif”ten för dessa följagtligen utgjorde en dubbel beskattning å samma handtering, ”det måtte i Förordningen tydligen uttryckas, alt den serskilda afgiftenförbrän”vinsminutering icke eger rum för dem, som äro borgare och i följd af sin borgerliga rörelse äro lagligen förpligtade att med sådan näring sig befatta; Men enär den afgift, ifrågavarande närings-idkare, i och för sin borgerliga Bn\-, Lag-, samt Allm. Bcsv.- och Ekon.-Utskottens Betänkande, M 1. 11 rörelse, enligt Bevillnings-Förordningen, erlägga, alser äfven andra fördelar och rättigheter, än den, att utminutera bränvin, anse Utskotten icke lämpligt, att för Tractörer, som tillika äro borgare, något undantag uti förenämnde hänseende göres, hvadan Utskotten föreslå, att berörde af Herr Gustafsson framställde motion icke må vinna alseende.
Vidkommande i öfrigt afgifterne för försäljning i minut af bränvin och andra brända eller distillerade spirituösa drycker; så enär härförutan några motioner, åsyftande förändring i nu gällande föreskrifter i ämnet, icke inkommit, och Bevillnings-Utskottet ej eiler ansett någon förändring härutinnan vara af behofvet påkallad, anse Utskotten sig böra hemställa, att de i 57 § af nu gällande Författning, angående villkoren för tillverkning och försäljning af bränvin, stadgade afgifter för försäljning i minut af bränvin och andra brända spirituösa drycker måtte fortfarande bibehållas.
Slutligen få Utskotten härjemte vördsamt till Rikets Ständers pröfning Öfverlemna bilagde Förslag lill föreskrifter, angående villkoren för tillverkning och försäljning af bränvin; och anse sig dervid böra upplysa, alt 6:tc arliceln i berörde förslag är ord för ord lika lydande med samma arlicel i nu gällande Förordning, samt alt, hvad de fern första articlarne angår, med undantag af ett och annat förtydligande i redactionen, någon annan förändring i Kongl. Förordningen den öde Augusti 1841 icke blifvit föreslagen, än den, som varit en följd af de förslag till förändrade stadgande!), som af Utskotten blifvit i detta Betänkande framställde.
Stockholm den 24 October 1844.
Af Herr Grefve Cronhielm: ”Jag reserverar mig mot: l:o Den nu införda skiljaktigheten i benämning mellan sådan bräm vinsbränning, som idkas med enkla pannor af 20 kannors rymd och der - 12 Be t’.-., Lag-, samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottens Betänkande, N:o 1. under samt den, som vcrkslälles med större pannor, eller med så kallade konstapparater.
Lika litet bränningen bör uteslutande benämnas salubränning, då en del af producterne onekligen komma att användas för eget hushålls eller egen ladugårds consumtion, lika litet förtjenar den bränning namn af husbehofsbränning, hvarmed omkring 2,000 kannor bränvin kunna under 8 månaders tid åstadkommas.
Den föreslagna Författningen gör dessutom, med undantag endast af en olika utsträckt brännings-? fid, ingen skillnad emellan de begge på sådant sätt genom olika benämningar utmärkte branvinsbrännings-grenaine, hvarföre också en skillnad i benämningar ne torde få anses vara icke allenast alldeles öfverflödig, utan äfven mot Författningens anda stridande; 2:o den för de smärre pannorne utsträckta rättigheten att bränna under hela året; en utsträckning, som, icke af det verkliga husbehof vet påkallad, tverlom måste anses såsom högst skadlig, icke allenast i moraliskt; utan äfven i agronomiskt och stalsekonomiskt afseende; 3:o distiilerings-rätlighetens utsträckning utöfver den tillåtna bränningstiden; 4:o förseglingens borttagande.
Man har derigenom beröfvat sig alla andra controller mot bränning under otillåten tid, än de, som hufvudsakligen hvila på personliga angifvelser; men jag anser besväret af 1,000 förseglingar icke uppväga den moraliska olägenheten af en enda angifvelse; 5:o redactionen i Författningens 40 §, genom hvars felaktighet man möjligen skulle kunna leda sig till den slutsats, att hvarje forslande till försäljning af bränvin, äfven i större partier, vore förbjudet.” Af Herr Friherre Oxenstjerna^ Carl: ”Sorn jag icke bilrädt beslutet att under närvarande förhållanden antaga den princip, angående bränvinsbränningens fördelning i husbehofsbränning och salu-bränning, hvilken af UtskotLens majoritet blifvit lagd till grund för delta Betänkande, får jag mig deremot reservera, äfvensom emot de detaljerade och reglera entariska föreskrifter, hvilka i följd deraf blifvit föreslagne.
Emot förslaget om upphäfvande af hittills gällande föreskrift om bränvinsbrännings-redskapens försegling under de månader af året, densamma vanligen icke får lill brän vinsbränning användas, får jag äfven anmäla min reservation.” Bsv.-, Lag-, samt Allm. Besv.- och E kon.-U Iskol tens Betänkande, N:o i. 13 Häruti instämde Herr Grefve Mörner, C. G. Af Herr Grefve Posse, Fredric: ”Då uti flera puncter af det Betänkande, de förenade Utskotten afgifvit, mina åsigter varit stridige mot de beslut, Utskotten fattat, anhåller jag mot dessa 1'å anmäla min reservation: l:o.
Jag instämmer uti det förslag, Friherre Hamilton uppgifvit, alt nemligen beskattningen för den större bränvinstillverkningen (af Utskottet benämnd salubränning) bordt ske efter cubikinneliållet af de mäskekar, som begagnas och ej efter pannerymden.
Det enda säkra sätt alt bedöma den tillverkning, som sker, är troligen den rymd, mäskefcaren innehafva, och all annan är efter min öfvertygelse endast grundad på mer och mindre osäkra beräkningar, samt underkasLade uppfinningsgåfvans, konstens och industriens större eller mindre framsteg, att föröka eller förskynda en production, för hvars fullkomnande jag ännu ej tror gränsen vara upphunnen.
Möjligen och troligen återslå ännu uppfinningar, som i betydlig nion kunna påskynda och förmera afverkningen, och i sådant fall, (om jag äfven antager de beräkningar för afverknings-förmåga, sorn nu af de förenade Utskotten äro gjorda, varit correcte, då de skedde), blifva dock desse genom en förändrad eller förbättrad tiilverknings-apparat kringgångne och ej mer uppfyllande hvad man åsyftat; 2:o.
Principen af utsträckt tid för husbehofs-bränning mot den så kallade salu-bränningen biträddes äfven af mig, men då jag anser det maximum af pannerymd, som för husbehofs-bränningen blifvit stadgadt till 20 kannor, vara allt för stort, då detta behof med en 15 kannors panna, efter min tanka, kunnat fyllas, anser jag mig äfven ej mer kunna vidblifva den åsigt, alt rättigheten till husbehofs-bränning må utsträckas till alla lider af året.
Hade den största panna, som fått denna rättighet, enligt mitt förslag, inskränkts lill 15 kannor, hade jag ulan inskränkning af tid för dess begagnande velat lemna min röst, öfvertygad då, att dessa pannor endast blifvit begagnade af allmoge, som just genom den frihet, de egt, att, när dem fallit lämpligast, begagna rättigheten, ej ansett sig ovillkorligen nödsakade att, till undvikande af brist på varan, tillverka den i större quantitet den tid, de dertill äro berättigade; och resultatet af della förhållande skulle, efter min öfvertygelse, Blifvit en förminskad tillverkning hos de mindre hemmansegarne; då nu deremot redan en 20 kannors panna kan gifva speculalion på bränvinsbränning tili försäljning samt således derigenom en ökad produclion af varan blifva en naturlig följd. 14 B ev.-, Lag-, samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottens Betanitande, M ]. 3:o
Utskotten hafva ansett den försegling af bränvinsredskap, som uti 24, 25, och 26 §§ af nu gällande Författning är föreskrifven, öfverflödig vid andra tillfällen, än då Kongl. Maj:t af en eller annan orsak skulle finna nödigt inställa bränvinsbränningen, men då jag ej tror möjligt handhafva controllen på oloflig bränvinsbränning, med mindre redskapen är förseglad, den tid då tillverkningen är förbuden, och ej kan finna conseqvens uti att vid ena tillfället hafva pannan förseglad, men ej vid det andra, samt dessutom föreställer mig möjligheten af lockelse till lagbrott detta förhållande skulle erbjuda mången egare af oförseglad redskap, äfvensom lättheten för en mindre samvetsgrann åklagare att ansvarslöst kunna öfverse förbrytelser i detta fall, anser jag dessa §§ uti 1841 års Författning böra oförändrade qvarstå; 4:o
Då jord värdet är bibehållet, som grund för beräkning af pannervmden och således efter nu antägna princip för tillverkningsförmågan, kan jag ej instämma i Utskottens beslut att till en dass vid denna beräkning sammanslå 3:dje, 4:de och 5:te classens pannor, utan instämmer i detta fall uti den reservation, Baron Raab afgifvit; 5:o
Borttagandet af den uti 11 § af 1841 års
Förordning nu varande skyldighet till erläggande af skatten på förhand, då ansökan om bränningsrättighet sker hos Konungens Befallningshafvande och ej vid mantalsskrifning, tror jag endast vara en uppmuntran till fabrication af varan och då jag äfven är öfvertygad, alt hvarje dylikt tillgörande är obehöflig! och kanske skadligt, får jag yrka bibehållande af denna föreskrift; 6:o
Uti 40 § af nu gällande Författning är husbonde ansvarig för livad lagbrott, som ske af dess tjenstehjon; detta är billigt och nödvändigt, så vida ej underslef skall kunna ega rum, men tillfällen finnas, då, med bästa vilja, husbonde ej kan förekomma förbrytelser i detta fall och rättvisan fordrar, att äfven då den oskyldige ej blir straffad; detta förhållande har ej blifvit rätta dt, fast uti en lika beskaffad fråga som denna 52 § af nu gällande Förordning, husbonde är tillagd rättighet få bevisa sin oskuld och det torde derföre vara billigt, alt samma princip äfven införes uti 40 §, hvarföre jag anser den böra förändras till följande ordalydelse: — — — Husbonde vare ock ansvarig för förbrytelser mot denna Författning, begångne af hans husfolk, så vida ej visas kan, alt sådant skett emot hans förbud å sådan tid, då han å annan aflägsen ort vistande varit ocfl således urståndsatt förbrytelsen förekomma eller hindra — Bev.-, Lag-, samt Allm. Bcsv.- och Ekon.-Utskottens Betänkande, JVs 1. 15 Af Herr Friherre Raab, A. C.: ”Producten af en mängd omröstningar, verkställde af vexlande majoriteter inom de 112 ledamöter, som haft sig uppdraget att afgifva förslag till bran vinslagstiftning, framlägges nu inför Rikets ldöglofl.
Ständer i form af betänkande.
Svårligen kan ett så tillkommet arbete vara felfritt.
Idet bar, efter min förmening, tvänne lyten, som icke sällan blifvit öfverklagade i vår ekonomiska lagstiftning och under närvarande
Riksdagsformer äro svåra att undvika — reaction i princip, inconseqvence i utförande.
1835 och 1841 årens bränvinsbrännings-förfaltningar hafva, dels genom en, ehuru obetydlig, tillökning i beskattningen på de mindre pannorna, jemnförd med den, som blifvit pålagd de större, föranledt den inskränkning i de mindre pannornas antal, att i stället för 140,000 P., som fanns år 1835 i första classen, finnes deraf nu i behåll ej flere än omkring 70,000, dels genom den utveckling, näringen börjat taga, afvändt många större jordbrukares håg från denna binäring.
Så visst, som samma orsaker pläga medföra lika verkningar, bör man förmoda, att om bran vinsförfattningen antingen varder oförändrad eller ändrad i öfverensstämmelse med de förut följda principerna, skola ofelbart, på exemplens och erfarenhetens säkra väg, de af Sveriges jordbrukare, sorn tro, att bränvinsbränningen är ett nödvändigt villkor för jordbrukets bestånd och ladugårdens utfodring, komma till insigt af deras stora misstag.
De skola, om inga nya utsigter till förtjenst genom förändrade proportioner mellan jordvärde och bränvinsbränningsrätt, och mellan beskattning af större och mindre redskap, blifva framställda såsom lockmedel för nya speeulationer i denna väg, småningom förlora lusten att, med åsidosättande af andra förvärfningsmedel, coneurrera i en näring, som, lika med alla andra näringar, endast kan lemna behållning, då den skötes rationell, det vill, efter min förmening, säga, med ändamålsenlig redskap i större scala och å dertill lämpliga orter och localer.
Den ene klagar öfver de låga bränv insp risen derför, att han selsin inkomst minskad, den andre derför, att han anser dem öka fylleriet, de fleste förena sig i önskan att hämma brän vinsflödet.
På lagstiftningens väg vinnes ingenderas önskan fullkomligt; uppfinningsförmågan skall komma vinningslystnaden till hjelp oell alltid erbjuda mera bränvin, vare sig tillverkadt i stora eller små, sammansatta eller enkla redskap, få eller många brännerier, vare sig inhemskt eller lurendrejadt, än det 16 Bn\-, Lag-, samt Allm. Besv.- och Elton.^Utskottens Betänkande, N:o t. måttliga behof vet eonsumevar.
Jag tror derför, alt man såsom lagstiftare bör se saken hufvudsakligen ur stalsekonomisk synpunkt; väl göra nödigt afseende på inrotade fördomar, men conseqvent, om ock något långsammare, än somlige yrka, befrämja näringens reglerande, så att den drifves med minsta uppoffring af rudimaterie!', dagsverken oell bränsle, alltså med största möjliga fördel för dem, som idka den, och så att de, hvilka idka den med förlust, godvilligt må upphöra dermed.
Bränvinsbränningen reglerar sig på denna väg småningom sjelf i större verk, kan först i denna form erbjuda concurrens med andra nationers prodnelion af samma näringsgren och controlleras nog säkert, för att diaga den högre beskattning, som man så gerna vill pålägga den, till förmon för Slals-cassan och lindring af medborgarens, men i synnerhet jordbrukarens, tryckande bördor.
Lagstiftningen, sålunda byggd på stalsekonomisk grund, är ingalunda i strid med den moraliska; ty det dagliga bruket af bränvin befrämjas obestridligen, då tillgången är spridd, såsom hus-slöjd i de flesta hus.
Varan, då den skall köpas, blir aldrig så allmän, ty förbrukaren beräknar mera noga den contanta utgiften, än de oköpta råämnen, han för tillverkningen använder.
Sedan jag förutskickat dessa reflectioner, såsom de principer, dem jag allt sedan 1834 års Riksdag följt i mina rådslag för denna Författning, går jag att i några ord tillämpa dem på Betänkandet.
Jag hade föreställt mig, att Utskotten bordt hufvudsakligen bifalla Riksdagsfullmägtigen N. Strindlunds motion, att nemligen vidblifva 1841 års bränvinsbrännings-förordning, helst denna icke ännu varit i Irenne år tillämpad, och de fel, i afseende på den förmodade afverkningsförmågan hos sammansatt bran vinsredskap, som onekligen kunna liiggas denna Förordning till last, alltid blifva svåra att undvika, och det i allt fall ej är sannolikt, att den bränvins-förordning, som nu kan hoplappas, blifver mångårig, möjligen ej mer än ettårig.
Men då Utskotten förelogo sig att omarbeta författningen, lia de efter min förmening gjort följande misstag: l:o.
Tillåtelsen i 1 § för pannor under 20 kannor att mot samma låga skatt, som hittills (§ 26), bränna året om, då större redskap endast fä begagnas 6 månader af året.
Jag gillar visserligen och har sjelf yrkat eftergift åt anspråket på husbehofs-brännings-rältigheten mot lindrig afgift; men med en 20 kannors panna kan, efter Utskottens antagande, brännas 1,280 kannor på 8 månader, och, forceras hon, torde hon kunna af - Bet.-, Lag-, samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottens Betänkande, N:o 1. 17 afverka åtminstone 2,000 kannor på denna lid; lion är således ej ett så oskyldigt
Larn att hon Lör allt för mycket skonas.
Skonsamheten borde ej sträckt sig öfver 16 kannors pannan, liden ej öfver 6 månader, elier lika som för de större.
Med sådan redskap hade under 6 månaders tid åtminstone 1,000 kannor kunnat afverkas — mer än nog för ett hushåll. 2:o.
Den i 3:dje § föreslagna ändring i tariff för jordvärde.
Medgifvas måste, att, då man antagit att bränvinsbränning skall åtfölja jorden, är ideen rigtig, men realiserandet af denna idee medför endast omak för en eller annan bränneri-egare, utan att minska brån vinsbränningen, som, i trots af denna bestämmelse, skulle, fastän undertryckt, på ett och annat ställe likväl kunna, örn den utöfvades för aila våra 2 ä 300 millioner jordvärde, uppdrifvas till flera hundrade millioner kannor.
Men om ninn antagit denna grund för bränvinsbrännings-rältiglieten, hade man bordt utföra den consequent, äfven för 4:de och 5:te classernas redskap. 3:o. § 11.
Något giltigt skäl till borttagande af den föreskrift, som i flera författningar varit gällande, alt den, som sig vid mantalsskrifning icke anmält till bränvinsbränning, skall, om lian sedan dertill anmäler sig hos Konungens Befallningshafvande, erlägga skatten i förskott, bär jag ej kunnat upptäcka, och anser derföre, att denna förändring icke bordt ega rum. 4:o. § 28.
Beskattningen å enkel redskap är icke förhöjd, utan bibehållen lika med den, som 1841 års författning bestämmer, och ingen märkbar skillnad är dervid gjord mellan husbehofs- och salu-bränningen, men genom antagen större afverkningsförmåga. hos konstredskapen betydligen böjd för sådan Lili och med till dubbelt och tredubbelt belopp för redskap i 3:dje classen med ånga.
Jag befarar, att denna stränghet mot konstredskap, i förening med skonsamheten mot de medelstora enkla, pannorna, skall, med undertryckande af stora, uppmuntra till anläggande af flere små brännerier, och derigenom icke blott föranleda Stats-ekonomisk förlust, under den tid författningen blir gällande, utan äfven aflägsna tidpunkten, då en rationellare lagstiftning kan, utan att stöta allt för många jordegares förmenta fördel, vidtaga.
Hvarför göra en skillnad till namnet mellan husbehofs- och salu-bränning, om ej någon märkbar skillnad i beskattningen dem emellan skall göras?
Det förslag, som jag i della hänseende förgäfves sökte genomdrifva i Utskotten, får jag vördsamt bifoga.
Brot. 1844. 5 Sami. 2 Afd. 1 Haft. 3 18 Bcv.-, Lag-, samt Allm. Bese.- och Ekon.-U(sköttens Betänkande, N:o 1. 5:o.
Utskotten hafva beslutat att borttaga den controll, som förseglingen af bränvins-redskap afsett.
Jag medgifver visserligen, att, om en större del af bränvinspannor skulle, såsom föivslaget lyder, få begagnas året om, och skallen å mellanstora skulle stanna vid det föreslagna låga beloppet, kunde förseglingen anses mindre nödig; men under förhoppning om rättelse af Riks-Ständen i bada dessa afscenden, tillstyrker jag, alt försegling hädanefter som hittills må påbjudas, till förekommande af de ökade frestelser till lagbrott, sorn ett lättare tillfälle dertill erbjuder, och till förekommande af de angifvelser och rättegångar, som deraf skulle blifva en sorglig följd. 6:0. § 40.
Till hämmande af den utaf flere motionärer högt öf verklagade oseden, att kringresande bränvinsförsäljare i flere orter utprångla sin vara, ofta i minut, hafva Utskotten föreslagit i denna § en bestämmelse, som är så otydlig, att den kan missförstås derhän, att ingenstädes mindre, än ett ankare, får säljas, i motsägelse till föreskriften i den näst föregående §, och alt äfven oskyldigt forslande af köpt eller såldt bränvin kan blifva underkastadt beslag.
Jag skulle trott, att det sökta ändamålet vunnits, och motsägelse med föregående § undvikits, om Utskotten antagit den vid voteringen i denna fråga i slagna redactionen, nemligen: ”Bränvin må väl i hela fastage, större eller mindre, försäljas, men ej under kringforslande någonstädes afyltras till mindre quantitet, än 7,i kannor, och alldeles icke utdelas eller utmätas 3 öppna farvägar eller offentliga samlingsplatser på landet etc.” Lag-, sami Albil.
Best- och Ekon.-Utskottens Betänkande, N:o 1. 19 Friherre RaabSj A. C., tariff på pannerymdsafgiften för 6 månader.
3“ ■5 - B l:sta Classen. 2:di a Classen. 3:dje Classen. 4:d e Classen. 5:te Classen. n -1 med med med med med med med med med med B B. eld. äng a. eld. ånga. eld. ånga eld. ånga. eld. ånga.
K:r R:r sk R:r sk IV: r sk R:r sk K:di sk R:dr sk R:dr sk R:dr sk R:di sk.