Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Besvärs- och Ekon.-lJtsk. Utlåtande, N:o 32. 51 »( uppfinningen, blifva de, som gälda belöningen för densamma, hvilket sker genom patenträtts meddelande.
Af alla dessa förenade skäl, och då dessutom patenträlten blott är gällande för vissa år, hvarefter uppfinningens begagnande är för alla öppet, anse Utskott»» sig böra vördsamt tillstyrka, det Rikets Ständers beslut må blifva att motionen icke må till någon åtgärd föranleda.
;\:o 32.
Utlåtande, angående vackt fråga, att de till löner för lärare vid undervisningsverken anslagne prebenden måtte indragas, samt de s. k. jura patronatus upphöra.
Under anförande af de flere olägenheter och missförhållanden, hvilka skulle vara e» följd deraf, att en del pastorater voro såsom prebenden anslagne till löne-förbättring åt lärare vid undervisningsverken, eller såsom bihang åt vissa platser inom Presteståndet, hafva två motionärer inom Hedervärda Bondeståndet, Riksdagsfullmäktige Erik Christensson från Götheborgs och Bohus län samt Ola Månsson från Christanstads län, i serskildt afgifne motioner, men uti hufvudsaklig öfverensstämmelse med hvarandra föreslagit, att alla pastorater, som äro anslagne till lön för lärare vid undervisningsverken, eller s. k. prebenden, måtte indragas, och försarnlingarne i dessa pastorater, efter nuvarande innehafvare* afgång, lemnäs frihet att sjelfva välja sine själasörjare; hvarförutan Erill Christensson serskildt föreslagit, att lärarne vid undervisningsverken måtte såsom ersättning få sig af staten anslaget ett årligt lönebelopp motsvarande ett medium af prebendets afkastning under en viss tidrymd af t. ex. tio år, äfvensom Erik Christensson väckt förslag derom a+t all jus patronatus måtte upphöra.
För behandling af dessa motioner har Stats-utskottet sammanträdt med Allmänna Besvärs- och Ekonomi-utskottet, hvarefter Utskotten gemensamt tagit motionerne i öfvervägande, och (å Utskotten, hvad först angar frågan om prebende-pastoraternas skiljande frå« 22 Stafs- samt Allm.
Besvärs- och Eicon-Utsk.
Ullätande, N:o 32. lärare-platser vid undervisningsverken ocii förseende med egna kyrkoherdar, till en början erinra, alt någon gång 'personella prebenden uppstått derigenom, att Kongl.
Majit till regala pastorat befordrat personer, hvilka Kongl. Majit tillåtit att tillika fortfarande behålla annan förut innehafvande tjenstebefattning, men att dessa prebenden vid innehafvarnes afgång återtaga egenskapen af regala pastorater och att de andre, äldre prebendcna, hvilka motionärerna synas hufvudsakligen hafva afsett, i allmänhet uppkommit redan under katholska tiden, och att genom 4 § af Presterskapets privilegier den 16 Oktober 1723 blifvit ibland annat förklaradt, “att alla Theologia?
Doktorer, Professorer, Pastorer i städerna och på landet.
Lektorer i gymnasierne, Rektorer och Ronrektorer i skolorna, skola oförändradt behålla efter gammal häfd sina prebende-socknar och hemman11.
Utan Högvördiga Prestessåndets medgifvande lärer således någon rubbning i förhållandet med dessa prebendepastorater icke kunna ega rum, och enär härtill kommer, att då, vid sistlidne riksdag, Kongl.
Majit till Rikets Ständer framställde förslag till elementar-Iäroverkens reorganisation, frågan om prebende-pastoratens indragning jemväl utgjort föremål för pröfning, men icke kunnat vinna bifall i anseende till den med förändringen förenade högst betydliga kostnad, uppgående, enligt
Departements-chefens för ecklesiastik-ärenden beräkning, till ett årligt belopp af omkring 15,000 ridr banko, lå Utskotten tillstyrka i att ifrågavarande förslag måtte förfalla.
Beträffande sedermera yrkandet om upphäfvandet af alla Jura Patronatus, så hafva Lag- och Ekonomi-Utskotten vid sistlidne Riksdag uti deras af samtlige riks-stånden då bifallne Betänkande Nio 13 afstyrkt bifall till enahanda framställning, hufvudsakligen på de skäl: att då den ifrågavarande rättigheten icke tillkommit genom allmän lag, utan förvärfvats dels genom upplåtande af plats för sjelfva kyrkan, dels genom disposition af tionde jill densammas underhåll, dels ock genom hvarjehanda andra tjenster och uppoffringar, samt denna rättighet, som i de flesta fall vore förenad med besittningsrätten till viss egendom, sålunda öfvergått från den ena egaren till den andra, torde densamma icke, utan ingrepp i eganderätten, kunna nuvarande innehafvare af patronats-rätt genom någon lagstiftnings åtgärd betagas; att den till ett patronelt gäll föreslagne prestmannens skicklighet vöre underkastad vederbörande embetsmyndighets ompröfning; samt att, genom upphäfvande af patronatsrätten, betydliga kostnader skulle på många ställen tillskyndas församlingarne medelst inlösen, ej mindre af kyrkobyggnaden, än ock af pastors-bostället, hvilket sednare flerstädes vore patroni egendom.
Utlåtande, N:o 33. 23 Utskotten, hvilka instämma uti hvad Lag- och Ekonomi-Utskotten vid sistlidne Riksdag sålunda yttrat om de kostnader, hvilka på många ställen skulle kunna1 genom der föreslagna förändringar tillskyndas församlingarne, samt ej eller kunnat uti gällande föreskrifter finna något hinder för församlingarne att, derest de så önska, söka sjelfva i godo uppgöra med innehafvarne af patronats-rätten om densammas upphörande, men deremot icke anse lämpligt att för befrämjandet af detta ändamål tillstyrka något anslag af statsmedel, få altså vördsamt hemställa, att motionen jemväl i denna del lemnäs utan afseende.
\.0 33- Anis. till Exp.-Utsk. d. 18 Juli 1851, kl. 9 f. m.
Utlåtande, i anledning af väckt fråga om tryckning af vissa delar af herr Stjernsvärds, Gustaf Maurit*, tvänne förslag till en förändrad organisation af landiför svar et.
Uti en till Hedervärda Bonde-ståndet ingifven, samt till Stats-utskottet remitterad motion har riksdagsfullmäktigen Per Nilsson, från Christianstads län, fästadt uppmärksamheten derå, att anslagen till landtförsvaret med hvarje riksdag, ända sedan år 1810, ökats, utan att något planmessigt ordnande af det hela egt rum, eller de indragningar och förändringar, som dermed stodo i oskiljaktigt sammanhang, blifvit verkställde, och utan att en„ enligt motionärens tanka, af rättvisa påkallad lindring i det Bonde-ståndet företrädesvis tungdt tryckande underhållet af rikets krigsmakt förberedts, påyrkat att, då vid innevarande Riksdag en af Ridderskapets och Adelns ledamöter herr Stjernsvärd, Gustaf Mauritz, aflemnat tvänne fullständiga, om nit, sakkännedom och ospard möda vittnande förslag till förändrad organisation af landtförsvaret, hvilka företedde betydliga besparingar å så väl de ordinarie som extra ordinarie utgifterne derför, vissa uppgifna delar af samma förslag, jemte de motioner, vid hvilka förslagen varit bilagde, måtte tryckas, och detta så tidigt, att de till Rikets Ständer kunde utdelas, innan Stats-utskottets Betänkande om reglering af riks-statens fjerde hufvud-tite! till föredragning förekomme. 84 Stats• samt Allm.
Besvärs- och Ekon.- lits k.
Memorial, N:o 34.
I anledning af denna molien, hvilken Stats-utskottet ansett sig höra behandla gemensamt med Allmänna Besvärs och Ekonomi-Utskottet, lå Utskotten yttra, att som de, i sitt Utlåtande n:o 18, pä deruti åberopade skäl, ansett ofvanberörde (vanne, af herr Stjernsvärd afgifne, förslag ej böta till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda, Utskotten, med afseende jemväl derå, att det ena förslaget med dertill hörande tabeller, finnes upptaget uti Ridderskapet och Adelns protokoll för sistlidne riksdag, och det andra uti samma protokoller vid innevarande riksdag, finna sig böra vördsamt tillstyrka, att ifrågavarande motion må förfalla.
Stockholm den 17 Juli 1851. N o 54.
Alik. till Exp.-Utsk. d. 18 Juli 1851, kl. 9 f. m.
Memorial, i anledning af återremiss af Utskottens Utlåtande N:o 3, angående kronobrefbäringens vfverlagande af postverket eller dess bestridande af postmedel, m. rn.
Vid föredragning hos Riks-stånden af nämnde utlåtande har detsamma blifvit af Hedervärda Bonde-ståndet den 4 sistlidne Juni återremitteradt, men deremot af de öfriga riksstånden bifallet, nemligen hos Höglofl.
Ridderskapet och Adeln den 14, samt hos Högvördiga Preste-ståndet den 4 i samma månad och hos Vallöf].
Borgare-ståndet den 28 näst förutgångne
Då frågan sålunda, enligt 75 § riksdags-ordningen, är genom tre Stånds beslut afgjord, kan någon vidare behandling deraf hos Utskotten ej ega mm.
Berling, 4854.
Stats- och Banko-Utskottens Betänkande, N:o 35. 1 N:o 35.
Ank. till Exp.-Utskottet den 28 Juli 1851, kl. 6 e. m.
Betänkande med förslag till vissa förändrade föreskrifter, i fråga om godtgörande af kostnaden för koppanmjnlningen m. m.
Uti den berättelse, angående Bankens styrelse och förvaltning, som vid innevarande riksdag blifvit af Banko-utskottet till Rikets Ständer afgifven, har Utskottet fästat uppmärksamhet derå, att Banken, som, enligt Rikets Ständers år 1849 församlade revisorers berättelse, måst på ommyntning af dess förråd uti koppar-skiljemynt af gamla prägeln, vidkännas en förlust af 8,133 r:dr 41 sk. banko, bestående uti skillnaden emellan det pris, hvartill nämnde mynt blifvit af Banken från stats-verket inlöst och det, hvarefter detsamma af myntverket godtgjorls Banken, skulle, vid en förändring af nuvarande kopparmyntet, ådragas ytterligare förlust hvilken blefve större i samma mån, som kopparen nu utmyntas till högre prägelvärde än tillförene.
Stats- och Banko-utskotten hafva vid gemensamt sammanträde tagit under öfvervägande, huruvida nyssberörda förhållande må påkalla någon serskild åtgärd å Rikets Ständers sida samt få i delta afseende anföra följande:
Enligt Kongl, kungörelsen den 9
Maj 1835 utlemnas kopparmynt från myntverket uppå reqvisition så väl af Banken, som Kongl. Maj:ts befallningshafvande och andra offentliga myndigheter, dock ej i mindre summa hvarje gång, än 50 r:dr b:ko; hvarjemte genom Kongl, brefvet den 26
Maj 1836 ytterligare föreskrift är vorden meddelad i afseende å Kongl. Maj:ts befallningshafvandes rätt ätt Bih. till B.
Prof, 1850 & 1851, 4 Sami. 2 Afd. 10 Haft. 1 Stats- och Banko-Utslcottens Betänkande, iV.-o 35. från myntverket direkte utbekomma dylikt mynt.
Beträffande in- och utvexling i Banken af kopparmynt, stadgar gällande banko-reglemente i lii §, att det från statsverket eller Kongl, myntverket inlösta, Banken tillhöriga kopparskiljemynt ulgifves och emottages i Banken för silfver eller sedlar: och 130 § af samma reglemente innehåller, att Banken skall, utan deltagande i vinst eller förlust å sjelfva präglingen vid skeende lefveranser godtgöra statsverket kopparmyntets åsätta värde.
Emedan nu skillnaden mellan det kopparmyntet åsätta värde och metallvärdet är olika för olika valörer, samt, hvad 4 skillings-styckena beträffar, så betydlig, att ett skeppund st. vigt koppar, gällande efter hörspris omkring 130 r:dr utmyntas till 450 r:dr, synes häraf följa, att kopparmyntet hvarken kan eller hör anses annorlunda, än såsom myntrepresentativ; vid hvilket förhållande och som på grund af åberopade Kongl, författningar, myntverket, oheräknadt det kopparmynt, hvilket till Banken lefvereras, jemväl på enskild väg i allmänna rörelsen, utgifver dylikt mynt, samt Banken, enär af kopparmyntets utseende icke kan bedömas, huruvida det blifvit af Banken från myntverket inlöst eller icke, jemlikt lil § i banko-reglementet, är förbunden ail till präglingsvärdet med silfver eller sedlar inlösa det utelöpande kopparmyntet utan afseende på sättet, huru detsamma i allmänna rörelsen utkommit; så och då det hvarken är billigt eller med god ordning öfverensstämmande, att ett verk eger utgifva mynt-representativ till ohe gränsadt belopp, under det att inlösnings-skyldigheten åligger ett annat verk, finna Utskotten en rättelse härutinnan desto mera vara af behof påkallad, sorn första vilkoret ifråga om möjligheten för Banken att kunna fullgöra sina förbindelser, är att om vidsträcktheten af desamma ega noggrann kännedom; och tillstyrka UtskollSn, på grund häraf, vördsamt att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla att, med ändring af hvad Kongl, kungörelsen den 9 Maj 1835 och Kongl, brefvet den 26
Maj 1836 innehålla, i afseende å myntverkets rätt att utgifva kopparmynt, må förordnas, att kopparmynt hädanefter icke får från myntverket på annan väg, än genom Rikets Ständers Bank, i allmänna rörelsen utlemnas.
Stats- ock Banko-Utskottens Betänkande, N:o 35.
3 Reservationer: af Herr Fåhreeus, 0. I. af Herr Doktor Sandberg: ”Att Kongl, myntet på Bankens bekostnad liar en ganska betydlig vinst på kopparmyntets prägling visar sig deraf, att ifrån 1835 till 1850 blifvit till Banken lefvererade: 92 fjerd. 4 skill., å 450 R:dr pr SMf b:ko 41,400 R:dr 299 d:o 2 skill., å 300 d:o 89,700. 294 d:o 1 skill., å' 250 d:o 73,500. 311 d:o 3' skill., å 250 d:o 77,750. 200 d:o 1 3 skill., å 200 d:o 52,000. 114 d:o 1 "6 skill., å 200 d:o 22,800.
1,370 fjerd, å 1 Sklf. Stap.-vigt, motsv. b:ko r:dr 357,150.
Dessutom lärer myntverket omedelbarligen utgifvit 40,572 R:dr.
Banken inlöser kopparmyntet fran myntverket efter åsatt präglingsvärde, således för ofvanstående 357,150 B: dr, men myntverket betalar kopparen efter börspris å 130 R:dr pr Sktfl med endast 178,100 R:dr, och Bankens förlust uppgår i sådant fall till 179,050 R:dr, eller då Banken godtgöres för det gamla kopparmyntet, söm ompräglas, efter '150 R:dr pr Skff blir dess förlust 151,050 R:dr.
Det enklaste och rättaste härutinnan vore att
Riks-banken från myntverket skulle inlösa kopparmyntet efter dess metalliska värde med tillägg af präglingskostnaden, äfvensom betala präglings-kostnaden för det silfver, som för Bankens räkning derstädes utmyntas.
Då kopparmyntets åsätta värde öfverstiger dess metallvärde, så att t. ex. 4 skill, banko är blott värd k af hvad den gäller, så kunna dessa icke anses annorlunda än såsom mynt-tecken, för hvilkas åsätta värde Banken måste ansvara.
Så till vida är det visserligen riktigt att icke myntverket må kunna fylla landet med mynt-tecken till ett obegränsadt belopp, hvilka Banken, då de vid decimalsystemets införande eller af annan orsak en gång återkomma, måste efter åsatt prägel inlösa.
Derföre föreslog den sammansatta afdelningen att kopparmynt hädanefter icke får från myntverket på annan väg än genom Banken uti allmänna rörelsen utlcmnas.
Men detta skedde under förutsättning att, enligt ett föregående moment, som blef i Utskottens plenum förkastadt, Banken skulle från mynt - 4 Stats- och Banko-Utskottens Betänkande, N:o 35. verket få inlösa kopparmyntet efter dess metallvärde, med tillägg af präglingskostnaden, och ingalunda betala det efter dess åsätta prägelvärde.
Enligt Kongl. Brefvet den 26 Maj 1836 eger Konungens Befallningshafvande att direkte från myntverket utbekomma kopparmynt för vexlingsbehofvet i landsorterna, och när sådan reqvisition skett, lärer väl myntverket ombesörjt och bekostat afsändningen.
Men skall nu allt kopparmyntet först ingå till Banken, och Banken skall ombesörja och bekosta fullgörandet af dylika reqvisitioner, samt derjemte, likasom hittills skett, betala kopparmyntet efter åsatt prägelvärde, så kommer genom denna förändring ännu större kostnad att tillskyndas
Banken, utan att han derigenom vinner någon den ringaste ersättning.
Under sådana förhållanden synes mig, att antingen afdelningarnes förslag uti hegge omförmälda punkter hör antagas, eller ock måste man låta det förblifva vid hvad nu äger rum.
Och i sistnämnda fall skulle Bankens förlust betydligen minskas, om hädanefter all myntning af 4 skilling banko i koppar blefve förbjuden, och detta skiljemynt ersatt med 4 sk. b:ko eller R:dr sp. i silfver.” Af Herr Kontrakts-prostcn Almqvist.
Då de sammansatta Utskottens förslag fortfarande vid Banken binder skyldigheten att invexla det gångbara och påbudna kopparskiljemyntet, inlägger jag mot samina min reservation så mycket hellre, som jag icke anser något lands kopparskiljemynt behöfva vara föremål för utvexling, förr än det aflyses.
Denna grundsats har förut gjort sig gällande i Rikets Ständers lagstiftning för Banken.
I 1844 års reglementes lil § omtalas kopparskiljemyntet endast såsom bytesmedel, och stadgas, att kopparmynt emottages i Banken, dock ej till högre belopp vid hvarje vexling eller liqvid än det i Kongl, kungörelsen den 9 Maj 1835 bestämda, eller 32 sk. banko.
I sista Riksdags-reglemente vidtogs härmed den förändring att kopparskiljemynlet skulle utgifvas och emottagas i Banken för silfver och sedlar.
Jag yrkar återgång till 1844 års reglementes föreskrifter och vill helt och hållet öfverflytta kopparskiljemyntet från Banken på Kongl, myntverket.
Samt af Herrar Lagergren, P. J., och Ekenman, J.
F. N:o 36.
Stats- och Banko-Utskottens Utlåtande, N:o 36.
Ank. till Exp.-Utsk. den 28 Juli 1851, kl. 6 e. m.
Utlåtande, i fråga om återbetalningen af Myntverkets äldre skald till Rikets Ständers Bank.
Genom nådig proposition af den 21 December sistlidet år (under N:o 26 införd uti första samlingen af Bihanget till Riks-ståndens protokoll) har Kongl. Maj:t erinrat, hurusom Rikets åren 1829 och 1830 församlade Ständer, i följd af den då beslutade myntrealisation, utaf Rikets Ständers Banks medel, till myntningens oafbrutna bedrifvande anvisat ett förskott af 40,000 r:dr, tillika med den i Banken befintliga koppar, för silfvermyntets loyering, samt dervid föreskrifvit, att hvad sålunda blifvit förskjutet, borde af myntverket framdeles och efter band återbetalas.
Utaf denna skuld, hvilken vid 1840 och 1841 års riksdag utgjorde 47,755 r:dr 45 sk. 7 rst., hade, jemlikt Kongl.
Brefvet den 17 Juni 1845, en del blifvit lill Banken återbetald, så att ett belopp af 23,755 r:dr 45 sk. 7 rst. deraf återstod, då Kongl. Maj:t vid sistförllutna riksdag, uti Sin nådiga proposition rörande myntverkets förflyttning och ordnande på annan, för detsamma lämplig, lokal, föreslog, alt myntverket måtte befrias från skyldigheten att till Banken erlägga de oguldna och i räkenskaperna balanserade beloppet af nämnde skuld; men till följd af Riks-ståndens stridiga beslut, förföll frågan härom, dock medgåfvo Rikets Ständer anstånd med betalningen af samma skuld intilldess Rikets Ständer vid denna riksdag blcfve i tillfälle att, angående sättet för återbetalningen deraf, vidare besluta.
Enär den i nåder föreslagna eftergiften af meranämnde skuld således icke blifvit af Rikets Ständer beviljad, och då myntverkets tillgångar äfven medgåfve denna skulds liqviderande, har Kongl. Maj:t funnit nödig föreskrift i sådant hänseende böra meddelas; men i betraktande af ej mindre hvad Stats-kontoret, uti infordradt underdånigt utlåtande, anfört och upplyst rörande Bih. till B.
Sfs Prat. 1850 & 1851. 4 Sami. 2 Afd. 10 Höft. 2 6 Stats- och Banko-Utskottens Utlåtande, N;o 30. beskaffenheten af myntverkets nu ägande behållning samt det deraf för myntningens bedrifvande jemte medaljtillverkningen erforderliga belopp, än det af Kongl. Majit för Rikets nu församlade Ständer serskildt framställda förslag, alt myntverket, för uppgifvet ändamål, borde af berörde tillgångar jemväl godtgöra den summa, 16,666 r:dr 32 sk., utaf kostnaderne för nya mynthusbyggnaden, hvilken blifvit bestridd genom det till myntverket inbetalda köpeskillingsbeloppet för den försålda förra hofbageri-egendomen vid Regeringsgatan här i hufvudstaden, har Kongl. Majit, som till förekommande af möjlig olägenhet för myntverket, ansett sig endast böra i nåder förordna, att ett belopp af 5,755 ridr 45 sk. 7 rst. utaf ifrågavarande skuld nu genast skulle Banken godtgöras, beträffande återstoden af samma skuld, utgörande 18,000 ridr, föreslagit, att denna återstod måtte få liqvidcras med en tredjedel under hvartdera af innevarande och nästföljande tvenne år.
Efter erhållne remisser å Kongl. Majits härom aflåtna nådiga proposition, jemte ett af Herr Rosettblad, Bernhard, i anledning af densamma hos Ridderskapet och Adeln afgifvet yttrande, få, vid de i högstberördc proposition upplysta förhållanden, Stats- och Banko-utskotten, som gemensamt behandlat förevarande ämne, tillstyrka Rikets Ständer att, med bifall till samma proposition, medgifva, det
Bankens bos myntverket ägande återstående fordran för de af Banken till ökade myntningskostnader, dels i kontant och dels i aflyst kopparmynt, meddelade förskott, — hvilkas ännu återstående belopp, sedan den af Kongl. Majit föreskrifne afbetalning blifvit verkställd, utgör 18,000 ridr, nemligen utaf de kontanta medlen 16,000 ridr och utaf det aftysta kopparmyntet 2,000 ridr, — må med jdel eller sextusen ridr, vid slutet af innevarande år samt hvartdera af åren 1852 och 1853, utaf myntverket lill Ranken återbetalas.
STOCKHOLM , TRYCKT ROS ISAAC MARCUS, 1851.
Stu/s- sunil Attili.
Bestdrs- och Elco/t.- kisk Utlåtande N:o 37. 1 A:© 37.
Alik. till E.vp.-tilak. il. 9 Augusti 1851, kl. 12 midd.
Maj:ts Nådiga Proposition, örn förhöjning i Postskjulslegan, samt åtskilliga inom
Riksstånden väckte frågor om förändringar i sättet för utgörande af postskjutsen, om anslag lill beredande af lindring deruti, samt om dess öfverflyttande å Gästgifceri-skjulsen, m. m.
Sedan Rikets Ständer, uti en vid sistlidne riksdag till Kongl. Majit adalen underdånig skrifvelse, anhållit, att som, till följd af en ökad industri, tilltagande folkmängd, lättade kommunikationer samt hvarjehanda andra förhållanden, antalet af de bref, paketer och tidningar, sorn med posten fortskaffades, med hvarje år tilltoge, så att snart nog transporten deraf skulle medföra ett onus, vicia öfverstigande, det, som vid posthemmanens anslående till postskjutsen tagits i beräkning, och som icke ersattes genom den redan beviljade förhöjning i postskjulslegan, samt Rikets Ständer ansågo sådane åtgärder böra vidtagas, att för framtiden antingen |)ostskjutsskyldigheten skiljdes från jordbruket elter att detta besvär åtminstone icke än hårdare komme de skjutsskyldige till last, — Kongl.
Majit täcktes låta anställa undersökning, huruvida, utan någon betydlig minskning i den inkomst, Staten af Postverket erhölle, postskjutsskyldigheten kunde, genom postföringens bestridande genom entreprenad eller på annot lämpligt sätt, skiljas från jordbruket, mot åliggande för posthemmanen att fullgöra de onera, hvarifrån de voro befriade, samt att Kongl. Majit derefter, och sedan vederbörande blifvit hörde, måtte till Rikets Ständer afgifva nådig framställning i ämnet, men att Kongl. Majit derjemte, oberoende af en sådan organisation af postväsendet, måtto anbefalla vidtagandet af de förändringar i afseende! derå, hvilka, utan Rikets Slänuers hörande, Bih. till R.
Prof. 1850 f 1851. 4 Sami. 2 Afd. 11 Höft. 1 5 Sfats- sami Alim. flesvurs- och Ekon.-Hink.
Utlåtande, N:u 37 kunde tillvägabringas till lindring i omförmälde besvär, vare sig gonom brefvens afsändande med ångbåtar eller på annat tjenligt sätt; så har Kongl.
Majit, under den 30 sistlidne Maj, behagat meddela Rikets Ständer en nådig proposition i ämnet, hvilken blifvit remitterad till Stats-Utskottet, hvarefter de sammansatta Utskotten densamma gemensamt till handläggning förehaft.
Af denna nådiga proposition hafva Utskotten inhemta!, att sedan General-Poststyrelsen »ti ett den 28
December 1849 afgifvet underdånigt utlåtande anfört, att under de nästförutgångne femton åren antalet af befordrade bref vid samtlige postkontoren i riket ökat •sig från 2.673,003 till 3,699,353 stycken, hvartill de år 1849 uppgått; att tyngden af befordrade fribref endast vid Stockholms postkontor för en månad bestigit sig till 259,693 lod; att från samma postkontot numera befordrades tidningar och tryckta skrifter, till en •vigt för hvarje vecka af mera än 7 skeppund eller för året af omkring 375 skeppund, hvarförutan dylika försändningar från landsorterna dit ankomme till en vigt för hvarje vecka af 19 lispund eller af omkring 49 skeppund för året; samt att, såsom följd deraf, de med ordinarie eller med posthemmans-skjuts från Stockholm befordtade postväskor voro af den tyngd, att de endast med biträde af 5 å 6 starka karlar kunde från postkontoret uttransporteras; alt, då folkmängdens årliga tillväxt, i förening med en ständigt tilltagande Industri, gjorde hehofvet af tätare postkommunikationor med hvarje år allt mera kännbart, så kunde med full visshet antagas, att posternas tyngd lör framtiden måste, i följd af berörde förhållanden, än vidare ökas, hvartill för öfrigt ej mindre den genom Kongl.