Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Till vinnande af en skyndsammare och mera ändamålsenlig behandling af desse ordningsmål, har derföre blifvit föreslaget, att, sedan böter blifvit någon för försummad inställelse en gång ålagde, Kyrkorådet derefter må ega att påkalla Magistratens eller Kronobetjeningens handräckning, för alt få den tredskande med tjenlige medel inställd.
Hvad sålunda anfördt och föreslaget blifvit hafva Utskotten till gemensam pröfning företagit, och dervid funnit en fullständigare lagstiftning i omformälde ämnen vara af behofvet högligen påkallad.
För närvarande finnes ingen Lag, utan endast sedvänja, till grund för omröstning å Socknestamraor i städerne, likasom föreskrift saknas, rörande Socknestämmor och Kyrko - Jtflg’'- tmmt Zdllm.
Bc»v.~ éc% Oecon.~ Utsk:s Betänkande N:ö /fö. 5 Kyrkoråd samt desse myndigheters constituerande i de Församlingav, som utgöras af både städer och hemman å landet, hvarförutan åtskillige ändringar i nu gällande stadganden torde erfordras* men då Utskotten sakna kännedom om de olikartade plägseder och förhållanden, som i förenämnde afseende, inom städerne för närvarande ega rum, oeh ej äro i tillfälle att härom inhemta upplysning eller att uppgöra förslag till Författning, hafva Utskotten, till ändamålets vinnande, ansett lämpligast vördsamt hemställa, att Rikets Höglofl.
Ständer hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det täcktes Kongl. Maj:t, efter Stadsförsamlingarnes hörande!, åt Comiterade för Kyrko-Lagens öfverseende eller åt andre sakkunnige män i Nåder uppdraga utarbetandet af förslag till en fullständig Författning, angående Socknestämmor och Kyrkoråd i städerne och å landet, samt berörde förslag, till Rikets Ständer.» bedömande, låta å nästa Riksdag i Nåder framlägga.
Stockholm den ja Janjuarii i835,.
Lng- samt Allm.
Besv. ock Oecon.-Utthotmis
Utlät inde Nio i IsT;o 4r.
Ankom till Exp -Utsk. den 20 Jan.
Utlåtande öfver anmärkningar vid Utskottens Betänkande, N:o 20, i anledning af Kongl. May.ts Nådiga Proposition, angående det vid sista Riksdag framställda förslag till en ny Stängsel-Förordning.
Hos Häglof, Ridder skåpet och Adeln: af Herr Grefve Idom, Herr Ulfsparre och Herr Hjärne.
Hos Högvördige Preste-Ståndet: af Herr Prosten Rosen, Herr Doctor Bexell, Herr Prosten Agardh. Herr Professor Grubbe, Herr Doctor Nibelius, Herr Dom-Prosten Heurlin, Herr Contiacts-Prosten Svedelius, Herr Doctor Grenander, Herr Biskopen af Wingård, Herr Prosten Ödman, Herr Doctor Grevillius , Herr Doctor Björkman och Herr Contracts-Prosten Nordin.
Hos Hällöf. Borgare-Ståndet: af Herr Rubin, Herr Santesson, Herr Linderholm, Herr Sahlin3 Hett' Petre, Herr Olbers och Herr Friis.
Hos Hedervärda Bonde-Ståndet: af Anders Danielsson från Elfsborgs Län, vice Talmannen Jon Jonsson, Peter Jönsson från Jönköpings
Län, med hvilken flere Ledamöter sig förenat, Sven Heurlin från Kronobergs Län, Nils Persson från Södermanland, uti hvars anförande åtskillig® Ledamöter instämt, Anders Ericsson från Örebro Län, Lars Hansson från Bohus Län, Botvid Jonsson från ÖstergÖlhBih, tili R.
Prot. i83J 1835. * Sami. 2 Ajch i3:d.e Häftet.
t 2 Lag- samt Allm. B: sv. och Occon.-JJi skottens U, hit an de N’,o 4r. land, Nils Insulin från Stockholms Län, Johan Ericssoti från Stora Kopparbergs
Län, Olof Olsson från Östergöthland, Anders Andersson från Vesterås Län, Nils Magnusson från Calmar Län, Gustaf Apelqvist och Olof Jeppsson från Blekinge, Nils Månsson från Malmöhus Län , hvars yttrade tanke flere Ledamöter förmält sig gilla, Anders Olsson från Stora Kopparbergs
Län, Jan Peter Jansson från Stockholms Län, Hans Jansson från Elfsborgs Län, Peter Ekebonij Anders Andersson och Johannes Christoffersson från Skaraborgs Län, Lars Larsson från Elfsborgs Län, Nils Strindlund från Vester-Norrland , Lars Larsson från Skaraborgs Län, Peter Persson och Johan Andersson från Jönköpings Län, Olof Lindbeck från Halland och Anders Brisman från Skaraborgs Län.
De framställda anmärkningarne kunna hufvudsakligen uppfattas under följande punkter; i:o att i ett land, der så olika Ioeal-förhållanden inom serskilda provinccr förekomma, sorn i Sverige, det vöre olämpligt, att utfärda en Stängsel-Författning, att gälla för hela Riket, utan borde för hvarje provinee en serskild för densamma passande Stängsel-Lag stiftas; a:o att målet icke inom Utskotten skall erhållit den fullständiga behandling, som ämnets vigt syntes fordra, helst de i Betänkandet förekommande skäl för afslag å den Kongl. Propositionen icke i någon måtto skola vara tillfredsställande, hvadan med åberopande, sä väl af högstberörde Nådiga Proposition, Högsta Domstolens Utlåtande i ämnet och de af LagComitéen i motiven tili 5 Cap. Byggn.-Balken af Civil-Lag-Förslaget angifne skäl, som den af Herr von Strussenfelt afgifne vid Betänkandet fogade reservation, är vordet yrkadt, att Författnings-forslaget, med de modifiealioner nämnde reservation innehåller, måtte af Rikets Ständer antagas; varandes för att ytterligare ådagalägga olämpligheten af hemmantalets bibehållande såsom stängsel-delnings-grund anförd t r dy att i sådant fall skulle stängsel-skyldigheten för ett hemman, sorn icke förändrar egare, förändras hvarje gång ett tillstötande hemman klyfdes, styckades eller förenades med ett annat hemman.
Häraf skulle vara tydligt, att hvarken hemmantal eller någon annan qvantitet, som beror af arean, bör såsom bestämmande rättsgrund antagas, helst den ene grannens skyldigheter aldrig borde ställas i beroende af den andres godtycke.
Det läge i sakens natur, att stängsel-skyldigheten mäste mätas efter en helt annan qvantitet än arean, nemligen efter rågångens längd.
Hade ett hemman fått längre rågång jemförelsevis med dess area, hade det visserligen fått ett större onus, än ett annat lika storf hemman med mindre rågång, men det - Lav- samt Allm.
Be sv. och Oecon-TJt skotten! 1] tint aude Nio f\t. 3 ta kunde ej hjelpas med en Stängsel-Lag, ulan genom en Skiftes-Förordning, som åsyftade egors största möjliga sammandragning, och följaktligen rågångssträckans minskning; att olikhet hemman emellan icke desto mindre komme att finnas, kunde lika litet förekommas, som att hemman med lika mantal äro med hvarannan i andra afseenden elika; b} att, om man opartiskt jern förde ilen nu gällande gamla och den föreslagna nya principen för stängsel-delning med hvarandra, måste det medgifvas, atL den förra vid forsla påseendet föreföll ganska lämplig och hillig, helst den af tvänne grannar, sorn hade en större egendom än den andie, tycktes hafva en större fördel af hägnaden, som för honom skyddade en större egorymd, äfvensom han borde hafva en större förmåga och tillgång alt underhålla hägnaden.
Denna skenbara billig het skulle likväl vid en närmare undersökning försvinna.
Att hägnaden för den större jordegaren fredade ett större område, skulle visserligen alltid vara grundadt, om lian alltid hade sina egor i ett stycke, hvilket ej vore deladt i mindre afdelningar, åtskiljde genom mellanhägnader.
Men della inträffade sällan eller aldrig.
För att rätt sköta sin jord och deraf draga all möjlig fördel, nödgades man vanligtvis afdela den i flere mindre stycken, hvilka genom hägnader måste fiån hvarandra åtskiljas.
Derigenom inträffade det ofta, att det stymke af en större jordegendom, som låga ytterst och gränsade intill något stycke af en mindre jord-egendom, icke vore till vidden större än det senare , och att följaktligen hägnaden dem emellan icke för den större jord-egaren f; eda de en större vidd, än för den mindre.
Härtill komme vidare, att en större egendom, just derföre att den är större, vanligtvis mäste gränsa intill Jlere smärre, hvaraf följde, att, örn dess stängsel-skyldighet mot hvar och en af dessa skall bestämmas elter hemmantal, luåste total-beloppet af dess stängsel-skyldighet mot alla de 0111- gifvande egendomarne tillsammans ofta blifva större, än billigheten syntes medgifva.
Dessutom borde det ej lemnäs obemärkt, att, om hemmantalsprincipen antages till grund för stängsel-skyldigheten, mäste denna skyldighet till sin vidd komma att bero af åtskilliga tillfälliga och ombytliga förhållanden , och följaktligen vara underkastad lika tillfälliga förändringar.
Äfven hvad billigheten beträffade, skulle det böra erkännas, att, då en jordegare, i fall det ej gåfves något borgerligt samhälle, som bestämde och fördelade stängsel-skyldigheten mellan grannar, tilläfventyrs vore tvungen att ensam hålla hägnad om - 4 Lag- samt■ Allm, Besv.- och Oecon.-TJrsköttens Utlåtande N:d 4f, kring liela sin egendom, om den vore på alla sidor omgifven af ännu ouppodlad jord, bebodd af boskaps-egare, hvilkas betande hjordar endast skulle ofreda hans egor, så kunde han inom det borgerliga samhället icke billigt vis begära bättre vilkor, än att, om han sjelf hägnade hälften af sin åker- och ängs-jords yttre gräns-linea, finge han den andra hälften hägnad genom grannarnes försorg; 3:o att den af Utskotten föreslagna skyldighet för egare till skog och utmark, att mot in-egor taga del i stängsel, vore byggd på en falsk grundsats, och orättvis, serdeles i de händelser, då utmarks-egaren icke af hägnaden har någon lindel.
Oui ett sådant deltagande skulle ega rum, borde fråga derom icke uppstå i andra fall, än då utmarken vore af hattie beskaffenhet, och icke i någon händelse kunna utsträckas derhän, att Häradsoch Lands-Allmänningar skulle förpligtas, att hålla hägnad emot egare eiler innehafvare till derå gjorde intägter.
I öfrigt vore den grund Utskotten för deltagnings-skyldighet i dylik stängsel angifvit, nemligen pförmedladt hemmantal, högst otjenlig, emedan den följd i tillämpningen deraf skulle uppkomma, att om ett halft oförmedladt hemmans in-egor motte utegorne till ett från helt till halft förmedladt hemman, skulle ut-egorne få stänga dubbelt emot in-egorne, hvilket vore en ytterlighet, som torde medföra allmän obelålenhet.
I motsats emot hvad här ofvan blifvit anfördt för antagande af den så* kallade liälften-delnings-grunden, äro hos Högvördig Preste-Slåndet och Hedervärda Bonde-Ståndet åtskilliga framställningar gjorde/, sorn åsyfta vederläggning, ej mindre af berörde skäl än af de grunder, sorn i öfrigt lill stöd för den 113m delnings-grunden blifvit åberopade; hvarförutan RiksdagsFulimägtigen Daniel Danielsson från Örebro Län*, under förmälan, att han icke å sine mot Kongl. Majrts Nådiga Proposition, uti väckt motion, framställde anmärkningar erhållit svar, upprepat samma anmärkningar och begärt LTlskottens Utlåtande deröfver.
Likaledes har Botvid Jonsson från Östergöthland yrkat,, att 1802 års Stängsel-Förordning måtte bibehållas, med rättelser och förändring i dessa delar: a')
I de der orden in- och ut-egor eller åker y ängj skogj ut mark och beteshage förekomma^ böra desse utbytas emot orden: in- och afnösnings-jord. b7) b $' bör upphäfvas och i dess ställe följande stadgande införasr stängsel-skyldigjiet bestämmes byar emellan efter hemmantal och /ordens L<ig“ samt Ailm.
Best), och Öecon.-Utskottens Utlåtande Ni§ 4r - 5 beskaffenhet.
Inrösningsjord eller sådan, sora med egarens verkliga fördel dertill användas kanj hälle hägnad allena emot afrösnings-jord.
Yppas tvist om jordens beskaffenhet och skyldighet att slänga, yttre sig deröf ver gode män, på grund af jordens godhet och den större eller mindre fördel, hvardera jordegaren af stängseln erhålla kati.
Nojés endera eller bägge icke deråt, skilje egodelnings-rälten dem emellan å den dag
Ordföranden efter skedd anmälan utsatt och kungöra låtit, cf 6 §. borde rättas sålunda:
Emellan grannar och delegare inom samma by, gård eller hemman, der storskifte till efterlefnad ännu fortfar etc. df Vid sistnämnde §. borde följande tillägg inforas: 1 yttra rågången och emellan hemman eller jordandel med serskild numer, samt uti skillnaden emellan in- och afrösnings-jord, gärde by, der skifte är efter delnings-gr unden, vare sig stångfall, öresland eller dylikt.
Ar hemman eller jord-andel ytterligare skiftad, delen egarne hägna ds ig emellan efter den jord-andel, en hvar innehar.
Hvad angår den i i:sta punkten yttrade mening, att serskilda Stängsel-Författningar för olika Provincer inom Piket borde stiftas, torde emot antagande af ett sådant förslag kunna invändas: af att gemensamma Stängsellagar för hela Riket varit gällande allt ^sedan 1442 **rs Uands-Lag lill efterrättelse utfärdades; bf att landets omvexlande beskaffenhet af skogsbyggd, bergsbyggd och slättbyggd ofta visar sig större, om olika trakter inom samma landskap med hvarannan jern förås,- än vid jemförelse emellan local-förhållandena uti serskilda landskap; cf att i följd häraf gränserne emellan Rikets provincer icke utgöra någon tillförlitlig grund för bestämmandet af de
Lag borde gälla till efterlefnad, utan skulle indelningen af Districten, så vida ändamålet ville vinnas, ordnas endast efter de skilj— agtigheter, som uti jördens läge och beskaffenhet sig förete; df att således antalet af de serskilda Stängsel-Lagarna eller åtminstone af de serskilda Districten, der olika stadganden borde tillämpas, skulle blifva utomordentligt stort, hvilket åter ofelbart uti Lagskipningen skulle medföra vacklande och osäkerhet, som kunde medföra betänkliga verkningar; ef att slutligen oöfver vin lief liga1 svårigheter skulle mota vid bestäm - 6 Lag- samt Allm.
Besv. och Oecon.-U skottens Utlåtande N:o 41’ mande af stängelskyldigheten uti gränserne mellan de områden, der olika Lagar voro gällande, emedan, om vitsordet att erhålla stängselbiträde samt delningsgrunden på hvardera sidan om gränsen voro olika, någon regel svårligen lärer kunna angifvas, hvarefter stängselskyldigheten skulle fullgöras; och på grund häraf samt då Utskotten icke kunnat inse om eller hvilka fördelar genom förslagets antagande skulle vinnas, tillstyrka Utskotten, att detsamma må utan afseende lemnäs.
Innan de i 2:dra punkten upptagne anmärkningar besvaras, torde det höra erinras, alt det Rikets Ständer förelagda Lag-förslaget ytterst hvilar på två serskilda grunder, nemligen: bestämmelsen om och i huru vidsträckt måtto jordegare må ega vitsord, att af granne fordra biträde till hägnad, samt grunden hvarefter hvarderas deltagningsskyldighet i stängseln bör mätas.
Om vitsord alt stänga, sådan denna rättighet är vorden bestämd i 5 Gap. Byggninga-Balken och Kongl.
Förordningen den 9 Februarii 1802, jern föres med hvad Författnings-förslaget i enahanda hänseende innehåller, är det klart, alt slängselvitsordet, enligt det senare, skulle utsträckas att gälla i tre fall, der detsamma hitintills icke egt rum, nemligen: a') då ouppodlade egor möta inegor; b^ då Kronans en del lägenheter samt Lands- eller Härads-allmänningar och grufvuskogar möta enskildes egor, i hvilken händelse enskild man likväl icke skulle ega tvinga Kronan eller menighet, som begagnade nämnde skogar, att hägnad upprätta; och c) då innehafvare af utjord och urfjäll vill genom hägnad skilja sin egendom från angränsande egor.
Af dessa nya bestämmelser hafva Utskotten till antagande föreslagit den första och förbigått de två senare, men då Utskotten vid besvarande af tredje anmärkningspunklen återkomma till frågan om liägnadsskyldighet der utegor möta åker och äng, torde det göra tillfyllest att nu redovisa för de grunder, som föranledt Utskottens beslut, alt icke tillstyrka stängselvitsordets än ytterligare utsträckning.
Att tillägga Kronan för dess Parker, Djurgårdar, Allmänningar, samt menigheter för deras Lands- och Härads-allmänningar m. m., rättighet att af angränsande jordegare fordra hägnadsbiträde, vore visserligen, i synnerhet om skyldigheterne blefve enahanda å ömse sidor, fullkomligt lika rättsenligt, som att åt enskilde personer, hvilkas egor tillgränsa hvarannan, öfverlemna en sådan rättighet, men så vida Kronan och menigheterne skul - Lag- samt Allm.
Eero, ock Oecou.-Ltskottevs UMande N;o 4r* 7 le
Kunna sältas i tillfälle alt begagna denna förmon, vore oundvikligen nödigt, att en annan delningsgruud än hemmantalet bestämdes, ty berörde skogar och lägenheter äro icke till mantal satte, och hemmanlals-åsättande efter vanliga skattläggnings-methoder lärer svårligen kunna verkställas, åtminstone icke utan öfverdrifna kostnader, föga motsvarande förmenen af stängselbiträde; vid hvilket förhållande
Utskotten ansett denna fråga höra helt och hållet bero af den nya delningsgrundens antagande eller förkastande, hvarom en i allmänhet gjord erinran i Betänkandet förekommer.
Hvad åter angår frågan, huruvida innehafvare af utjordar och urfjällar borde tilläggas vitsord att stänga, hafva Utskotten trott samma skäl, som för deras uteslutande från den allmänt medgifna rättigheten, vid utfärdande af 1802 års Stängsel-Förordning, gjort sig gällande, nemligen den osäkra grund, hvarefter deltagnings-skyldigheten i bågnad för utjord och urfjäll, för närvarande och så länge hemmantalet fortfar att vara allmän clelningsgrund, bestämmes, samt omsorgen att skydda delegare i en hy för följ— derne af en utom densamma boende jordegares godtycke, jemväl hädanefter höra verka till bibehållande af ifrågavarande inskränkning, hvilken, efter Utskottens omdöme, icke med fördel kan upphåfvas, så vida icke deiningsgrunden i och med detsamma forändras.
Då således utsträckningen af slängselvitsordet i nämnde hänseenden heror pä antagande af den föreslagna nya delningsgrunden, synes denna företrädesvis förtjena en uppmärksam granskning, och anmärkningarne om ofullständighet i behandlingen af ämnet samt om de icke tillfredsställande skäl Utskotten skola anfört för afslag å Kongl.
Majrts Nådiga Proposition, Jära egentligen vara riglade mot den del af Betänkandet, som vidrör denna hufvudfråga.
Förmodligen har man väntat, att Utskotten skulle ingå i vederläggning af alla de skäl, så väl Lag-Commite'en som Kongl. Majrt uti dess vid sistlidne Riksdag aflåtne Nådiga Pi oposition uppställt, för att ådagalägga olämpligheten af hemmantalets bibehållande såsom delningsgruud samt rättvisan och ändamålsenligheten af den så kallade hälftendelningsgrunden.
Ehuru billig denna önskan än må synas, äro Utskotten icke destomindre lika litet nu som förut i tillfälle att densamma uppfylla, af orsak alt en sådan vederläggning, efter Utskottens omdöme, icke ens är möjlig.
I theoretiskt hänseende måste förslagets företräden medgifvas, så val för dess enkelhet och rättsenlighet, som för dess öfverensstämmelse med nu gällande Skiftes-Författningar — egenskaper, hvilka icke i lika hög grad kunna tillerkännas Kongl. Förordningen den 9 Febr. 1802.
Det är också icke i 8 Lflg- samt Allm.
Bes®, och öecon Ut skottens Utlåtande N\o 4 s. detta afseende, utan endast beträffande dess practiska användbarhet
En påtaglig verkan af hälftendelnings-grundens antagande vore en minskad liägnadsskyldighet för egare till större och en ökad för egare till mindre jordegendomar, ömsorgen om de senares bästa vore icke med tillbörlig noggrannhet iakttagen, om dem skulle påbördas förökning i ett besvär, hvilket jemförelsevis för dem är mera tryckande än för de förstnämnde.
Den mindre jordbrukaren, vanligtvis obemedlad, skulle ofta icke utan känbar uppoffring och stundom alldeles icke förmå fullgöra sin stängselskyldighet, utan lill äfventyrs endast af denna orsak tvingas att afträda den ringa jordlott, som var påräknad för hans och hans familles uppehälle.
En annan olägenhet skulle jemväl uppkomma genom den nya delnings-grunden, nemligen att jordegare, som vid egodelning erhållit antingen sämre jord till större rymd, eller ock flere serskilda lotter, äfven skulle få en ökad stängsel-skyldighet.
Att, på sätt man velat påslå, denna olägenhet skulle genom egoskifle kunna afhjelpas, torde vid närmare eftersinnande finnas osannolikt, helst den fullkomligaste Skiftes-Författning icke kan förändra jordens natur eller förekomma, att icke lika högt uppskattade egendomar ofta måste utläggas i olika stora skiften.
Den enda utväg, som i detta fall kunde vidtagas, vore alt uti jord gifva ersättning för den större liägnadsskyldighet, som åtföljde den vidsträcktare areala vidden eller! det större antalet skiftem; men ett stadgande i denna syftning skulle oundvikligen stödjas på en helt annan grund än på den såkallade liälftenprincipen och vara lika fremmande för Författnings-förslaget som för den gamla Stängsellagen.
Det har icke undfallit Utskotten, att hemmantalet utgör en ganska osäker måttstock för fördelningen af hägnadsbesväret, mången gång ledande till ojemnheter, och stundom jemväl till obillighet, men om olägénheterne, som äro oskiljaktiga från den nya och gamla delningsgrunden med hvarannan jemföras, torde den enas eller andras företräden icke vara serdeles öfvervägande, och då en stor del allmänna besvär utgå efter mantal samt folket vant sig att derefter i allmänhet mäta sina rättigheter och skyldigheter, hafva Utskotten ansett hemmantalet jemväl hädanefter böra såsom stängseldelningsgrund bibehållas.
Att ingå i granskning af Författningsförslagets serskilda föreskrifter, sedan Utskotten ogillat delningsgrunden, i hvilken omständighet samma förslag - 9 Lag- samt Ailm.
Besil. or/z Oecon.-Utskottens Ut Ut ande N:o 4 r. slag hufvudsakligast skiljer sig från nu gällande
Lag, vore helt oclt hållet utan ändamål,, hvadan Utskotten öfvergå till de i 3:dje punkten framställde anmärkningar.
Det har blifvit anfördt, att den föreslagna skyldigheten för utmarksegare att hålla hägnad emot inegor skulle hvila påv en falsk grundsats.
Vöre detta påstående rigligt, skulle grundvalen för nu gällande Stängsel-lag äfven vara falsk, ty samma rättsbegrepp, som bestämmer skyldigheten för grannar, alt hålla hägnad, der skog och utmark möta skog och utmark, eller der inegor gränsa till inegor, utgör jemväl grunden för det föreslagne stadgandet.
Ehvad man, lika med Lag-Comileen, vill härleda stängselskyldigheten från begreppet egande-rätt, eller, såsom dess vedersakare yrka, att den ömsesidiga nyttan grundar nämnde åliggande, stannar man vid uppgifvande af den allmänna regeln uti enahanda resultat, nemligen, alt vitsord, att af granne fordra biträde till hägnads upprättande,, bör ega rum.
Om detta medgifves, hade skälen bort vara framlagda, hvarföre icke ömsesidig slängselskyldighet bör linnas, der åker och äng möter utmark, då den gäller, der lika beskaffade egor angränsa hvarannan.
Sådana skäl äro> icke uppgifne, förmodligen af anledning att de i sjelfva verket icke kunna uppsökas, ty lika billigt det är att utmark, af hvad värde och beskaffenhet den är, skall hägna emot utmark, lika billigt är det äfven att slik mark skall fullgöra enahanda skyldighet, då den möter åker och äng.
Bä' detta förhållande, efter Utskottens tanka, ligger för öppen dag, torde några ytterligare motiv icke behöfva anföras för Utskottens tillstyrkande: att ifrågavarande anmärkning må utan afseende lemnäs.
Utskotten hafva icke föreslagit, liksom det icke heller genom någon Lag - eller Författning lärer vara stadgadt, alt innehafvare af intägter på Lands- eller Härads-ailmänningar ega vitsord att stänga emot inleressenlerue i dessa skogar, hvadan yrkandet om allmänningars fri ka Ilande från sådan stängsel-skyldighet torde böra förfalla.
Deremot erkänna Utskotten rigtigheten af den anmärkning, sorn blifvit framställd emot den föreslagna delnings-grunden för stängsel, då skog eller utmark möta in-egor, ty det är ostridigt, att egare lill förstnämnde slags egor, som gränsa till ett förmedladt hemmans in-egor, olla skulle nödgas hålla en större andel uli stängseln, än som vore med billighet öfverensstämmande.
Men då Utskotten ansett hemmantalet böra; bibehållas såsom allmän delnings») und , och det vöre hvarken verkställbart elier lämpligt, att för ifrågavarande händelse antaga en serskild måttstock för fördelningen, måste hemmantalet såsom sådan, jemväl här biifåhiing. till It Stt Brot. 1.834 oc/i 1835T, T Sami. 1 AfiL lij.di: flit £ te L. _2> Jtrtg- tittut Ailm.
Bern. och Qeccn.-Vtsköttens Utlåtande IM',o 4r» *o behållas, För atl likväl förekomma ofvan berörde olägenhet, och, så vidt möjligt är, åstadkomma en hillig fördelning af hägnads-besvärel, hafva Utskotten trott sig böra föreslå, att egare till skog eller utmark , sorn möta in-egor, bör endast tili en tredjedel af hvad på honom efter oförmedladt hemmantal belöper i sådan stängsel deltaga.
I följd häraf skulle redactionen af förslaget till Författning i ämnet rättas på följande sätt:
Jemte rict 5 §. i Kongl.