Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Men kanske hade ni, såsom ett nor- dens barn, redan protesterat mot den Bourget- ska, den Maupassantska uppfattningen?
Den passar ej in på våra förhållanden, säger ni, vår erotik har ingenting af fin du siéelel Skola vi vara uppriktiga?
Inte äro vi väl desamma, vi heller, som vår mormor och vår morfar voro.
Antingen äro vi rätt be- tänkligt blottade på romantik, eller också är denna romantik betydligt mindre naiv än våra kära morföräldrars.
Jag erinrar mig en ung dam, en mycket, mycket svärmisk dam, som en dag, enligt vanan, skulle skrifva till sin trolofvade.
Med en ytterst allvarlig min kom hon samtidigt att läsa ett bref af samma slag som hennes moder skrifvit i sin ungdom.
Den unga da- men slutade med att — brista i skratt.
Det försonande draget öfver denna van- vördnad var, att modern delade sin dotters munterhet.
» Så där skref man på min hon sig att anmärka.
— — tid, » nöjde Ja, vi ha förändrats, äfven vi.
Men länge torde det dröja — om den tiden ens någon- sin kommer —, tills den nordiska kvinnan framför Bourgets spegel behöfver bekänna: » Detta är jag! » För det första få vi nämligen ej glömma, att Bourget är parisare, och att den där spe- geln, huru i alla detaljer snillrikt konstrue- rad den än må vara, blott är till för eliten af en världsstads öfverförfinade, öfverenerve- rade, nästan till abnormitet själsligt urvatt- nade kvinnor.
För det andra har nordiskan med sitt min- dre komplicerade själslif större förutsättnin- gar för en sund och stark erotik.
Lugn till sinnet, är hon föga utsatt för våldsamma kastningar.
Bourgets kvinna griper lidelserna, de stora och (vanligast) de små.
Den icke öfverkul- tiverade kvinnan låter sig gripas.
Kall och beräknande, beherskar den ena taget, leker en stund och kan släppa det, när hon så behagar.
Den andra, be- herskad, låter sig föras djupare — i känsla.
och lidande.
Påskkonserterna.
Så långt vi minnas tillbaka, kunna vi ej erinra oss en sådan uppsjö på konserter och musiktillställ- ningar af alla slag som under februari och mars må- nader i år.
Fem, sex hvarje vecka och nu senast under påskhelgen minst ett par om dagen.
Främst bland musiktillställningarna under påsken står symfonikonserten å k. operan, den åttonde i ord- ningen under säsongen.
Påskdagens afton sågs en mer än vanligt väntansfull och högtidlig publik fylla det gamla konsttemplet vid Gustaf Adolfs torg.
Också bjöds här denna gång på en högtidsstund så- dan man blott alltför sällan får öfvervara.
Konserten inleddes med Bargiels präktiga och intressanta uver- tyr till » Medea », hvilken följdes af de flere gånger gifna, men alltid gärna hörda preludium och fuga af Bach med inlagd koral af Abert, förträffligt ut- förda.
Så kom programmets stora hufvudnummer, den med längtan motsedda nionde symfonien af Beet- hoven med slutkören öfver Schillers ode » Till gläd- jen ».
Huru detta tonkonstens gigantiska mästerverk eger förmågan att gripa, fängsla och tjusa, vet en hvar, som haft lyckan få åhöra detsamma.
Att här ingå i någon detaljerad beskrifning öfver den härliga tonskapelsen eller ens att påpeka de mest framstående skönheterna i densamma, därtill både sakna vi ut- rymme och är vår penna alltför svag.
V i nöja oss med att konstatera, att utförandet särskildt hvad or- kestern beträffar, trots de oerhördu svårigheterna, var rent af förträffligt och fullt värdigt tonverkets höga rang, och det länder k. hofkapellet och i syn- nerhet dess utomordentligt skicklige ledare hr Franz Neruda till ovansklig heder att här hafva lyckats så väl.
Slutkören med solostämmorna (fröknarna Mo- ritz och Wolf samt hrr Strandberg och Strömberg) skilde sig ock rätt väl från sin likaledes svåra upp- gift.
Med verklig andakt åhörde publiken sats efter sats, och det entusiastiska jubel, som vid slutet brast lös, vittnade noggrant om, både att kompositionens upp- höjda skönhet gripit djupt och att den nionde sym- fonien ännu många gånger här som annorstädes skall samla en fulltalig och tacksam åhörarekrets.
Operasångaren C. F. Lundqvists matiné påskdagen i Musikaliska akademien hade likaledes samlat i det närmaste fullsatt salong.
Och detta var ju ej heller att undra på.
är j u måhända vår mest popu- läre och mest framstående sångare.
Hans sköna och klangfulla stämma, ännu så godt som oberörd af tiden, tränger alltid till hjärtegrunden.
Han förstås och uppskattas lika högt af den stora massan som af den fint bildade musikern.
Programmet var nu ock både rikhaltigt och synnerligen väl valdt.
Största intresset fäste sig vid Aug.
Södermans efterlemnade operafragment, första scenen ur » Signe-lills färd » som på ett öfverdådigt präktigt sätt föredrogs af ma- tinégifvaren jämte en manskör under d:r Svedboms anförande.
En intressant nyhet var ock Valentins ballad » Dvärgakrig », likaledes förträffligt föredragen af hr Lundqvist med ackompanjemang af komposi- tören själf.
Båda dessa stycken skulle naturligtvis hafva vunnit betydligt på, om ackompanjemanget kunnat ske med orkester.
Detsamma gäller den härliga vårduetten ur Wagners » Die Walktire », nu liksom vid ett föregående tillfälle ypperligt utförd af fru Östberg och hr Lundqvist.
Att hr L. gång på gång blef föremål för den talrika publikens varma hyllning, är naturligt.
Och vi få sannerligen vara glada öfver att hr L. ännu står i full verksamhet midt ibland oss.
Så mycket större kändes saknaden efter den under k. operans glansdagar på 60- och 70-talen så populäre och framstående sångare, som redan af- trädt från skådeplatsen, men som nu undantagsvis efter många års tystnad åter lät höra sig.
V i mena naturligtvis hr Anders Willman.
Redan vid hans inträde utbröt en jublande helsniugsstorm så ihållande, att vi sällan bevittnat en dylik.
Den res- liga figuren hade visserligen krönts af glänsande silf- ver i håret, men alla kände honom och alla hel- sade honom välkommen.
Och efter hans utförande af scenen ur Lullys o p.
» Alceste » bröt bifallet ut lika stormande, och stycket måste omtagas.
Också har stämman märkvärdigt väl bibehållit sig, särskildt i det lägre registret, och .föredraget är lika formfull- ändadt som tiflförene.
— Öfriga nummer på program- met mottogos likaledes med bifall, och matinén kan räknas som en af de bästa på länge gifna.
Fru Teresa Carrenno har under påskhelgen upp- trädt ej mindre än två gånger, dels ensam i Musi- kaliska akademien på själfva påskaftonen, då hon trots den olämpliga dagen lockat fullt hus, dels an- nandagens middag i k. operan i förening med k. hofkapellet.
Nu liksom förut var hon helt enkelt oöfverträfflig, och nu liksom förut etusiasmerade hon sin publik.
H o n har nu rest, men vi önska henne hjärtligt välkommen åter.
Fruarne Anna Lundbergs och Selma Grunders ma- tiné annandagen i Berns ' konsertsalong var till träng- sel besökt, och det ena numret på programmet efter det andra helsades af det lifligaste bifall, tills detta slutligen kulminerade vid fru Lundbergs Bianca-imi- tationer, då det aldrig ville taga slut.
Få vi säga vår mening, så anse vi verkligen fru L.
vara en alldeles för god förmåga, för att hon skall öda bort sina krafter på dylikt.
Fru Grunders vackra stämma gjorde sig synnerligen väl gällande och lämpar sig väl för konsertsalongen.
in Kungl.
operans nästa nyhet blir Donizettis opera- buffa » Kärleksdrycken », i hvilken doktor Dulcama- ras roll kommer att utföras af d:r Bottero.
Ä abonnementsföreställningen i afton gifves » Leo- nora », då fröken Gina Oselio i titelrollen begynner sitt gästspel vid k. operan.
» Otello » har nu åter efter några veckors hvila upptagits och gifves hvarje gång för fullt hus.
o K.
Dramatiska teatern gifver i dag fredag » Kärle- kens triumf » och 3-akts-komedien » Moln », i morgon lördag » Pater noster », » Familjelycka » och » Han är inte svartsjuk ».
På söndag middag kl. 1.30 gifves en matiné till förmån för » D e sceniska artisternas understödsfond », hvarvid programmet upptager » Sista hvarfvet », » Den tillämnade sparlakanslexan », » I tele- fon », » Den gamle skådespelaren » och » E n spik i nyckelhålet ».
Samma dags afton uppföras » Kärle- kens triumf » och » Duvals skilsmessa ».
Måndagen den 6 dennes gifves för första gången » Bernardo Montilla », drama i 3 akter af Echegaray, och » Arf- skiftet », lustspel i 1 akt af Ivan Turgenjeff.
Vasateatern uppförde på torsdagen före påsk för första gången » Prins Orlofsky », operett i 3 akter af L.
Treptow med musik af österrikaren C.
Baida, en här förut tämligen okänd kompositör.
» Prins Orlofsky » utgör ett slags fortsättning af » Lä- derlappen » och har till stor del samma personal; om den nu också ej kan mäta sig med förebilden vare sig till underhållande musik eller libretto, är det bifall den röner å Vasateatern dock bygdt på goda skäl.
Musiken är melodiös ocb sångbart tack- sam, fastän föga originell, och den uppsättning, tea- tern bestått stycket, synnerligen vacker och lysande.
Särskildt utmärker sig andra akten med sin lifliga karnevalsscen och en ny, högst effektfull dekoration af hr Grabow.
Det burleska elementet företrädes lyckligt af hr Strömberg som kammartjänaren Frosch och fröken Magnusson som den kärlekskranka hushållerskan.
Fröken Johnsson, som alltid gör sig godt i manlig kostym, uppbar titelrollen hurtigt och ledigt.
Herr och fru Stenfelt hade funnit lämpliga uppgifter för att göra sina rätt gedigna musikaliska förutsättnin- gar gällande.
Det hela går med schwung och god sammanhållning, och en talrik publik har öfver den gångna helgen kväll efter annan med lifligaste bi- fall helsat denna senaste nyhet inom det, som det synes, i det glada Stockholm outslitliga operett- facket.
Emile Sauret, den framstående och sedan några år tillbaka härstädes välkände violinisten, låter höra sig härstädes på Filharmoniska sällskapets konsert om tisdag i Musikaliska akademien.
Balduin Dahl har hitkommit med sin orkester från Köbenhavn och gifver tills vidare hvarje afton kon- sert i Berns salonger.
Endast 8 dagar återstå, till dess Publicistkarnevalen i Nya cirkus skall ega rum.
Biljettförsäljningen har trots uppsjön af nöjen under påsken gått med rask fart.
I synner- het ha dambiljetterna, hvilka j u alltid först gå åt, rönt stark efterfrågan.
Då festkomitén beslutit, att efter det ett bestämdt antal dambiljetter blifvit såldt icke utsläppa flere, måste således de damer, som icke i tid försäkra sig om biljetter till det billigare priset, 6 kronor, för att kunna deltaga i festen köpa herr- biljetter till 10 kronor.
Det är sålunda allt skäl att i tid förskaffa sig biljetter till det billigare priset.
* Dansgolfvet å cirkus har en yta af icke mindre än 3,500 kvadratfot, och den till en elegant restau- rant inredda » ryttargången » är golfbelagd å en yta af 3,000 kvadratfot.
Om man härtill lägger supé- salongerna, logerna, parketten och den mängd små- rum, som finnes, blir det, som man ser, utrymme så det förslår.
* Inom den högsta societeten lär man ha beslutit att på allt sätt understödja den svenska pressens första offentliga fest.
Enligt meddelanden till en- skilda medlemmar af komitén kan man räkna på deltagande i Karnevalen af hela corps diplomatique med sina damer och vår egen aristokrati och mili- tärverld, hvarjämte naturligtvis våra teatrars » stjär- nor » komma att illustrera festen.
Idun af å n afton i slutet af april år 1889 afreste ban- kiren Bertarelli med nattsnälltåget från Nea- pel för att bege sig till R o m och Aneonp.
Han hade lyckats erhålla en af de bästa platserna i den stora internationela sofvagnen, men detta oaktadt infann sig ej den efterlängtade sömnen, ty dystra och förtvinade tankar jagade rastlöst omkring i hans hufvud och läto ej en blund komma i de trötta ögonen.
Arme Domenico Bertarelli!
Ej ens under da- gens strängaste verksamhet, ej ens midt upp i den bullrande stadens rörliga lif hade han lyc- kats bortjaga svartsjukans eggande, pinande kval, huru skulle han då här i den dystra järnvägs- kupén kunnat finna någon lisa för det sorgsna sinnet?
Oroligt kastar han sig af och an på bädden, medan djupa suckar häfva hans beklämda bröst.
Nej, det är omöjligt alt sofva.
Han uppger ändtligen de fåfänga försöken, och klart och tydligt framstå nu bilderna ur det för- flutna för hans inre.
Han börjar minutiöst granska hvarje detalj af sitt framfarna lif.
Han är åter den lille pilten, som lekte vid Castellaneares strand, som tumlade om i muntert glam samman med den uppsluppne Giacomo, hans dibroder, hvilken jämte h o n o m uppbar mången vänligt menad tillrättavisning af Luisella, den snälla fostermodern.
Hans egen mor hade, då han föddes, varit så sjuklig och klen, att hon ej haft näring till ho- nom; barnet kunde i det heta södern e j, såsom i norden, uppfödas med mjölk ur flaska, och en amma — j a sådana funnos endast till för rikt folk.
— I Italien tagas nämligen härtill blott gifta kvin- nor, och klart är, att ingen mor lemnar hem och barn, utan att därtill drifvas af nöden eller be- gäret efter vinning.
Amman betingar sig ej alle- nast en riklig månadtlig aflöning, utan äfven klä- der; det vanliga lär vara sex omgångar af hvart- enda af de plagg, hon behöfver till sitt bruk.
Hon anländer utan något s o m helst bagage, och allt hvad hon bär på sig vid inträdet i tjänsten återskickas vid första lägenhet till hennes hem.
Men ej nog härmed, vid hvarje olika skede i det åt amman anförtrodda barnets utveckling måste föräldrarne uppvakta henne med dyrbara smycken.
1 Den lille Domenicos far, som var en mindre köpman, ville nu ej höra talas om några dylika utgifter, och därför måste den stackars modern, fastän med svidande hjärta, lemna bort sin son till en bondkvinna, som, enligt en den tiden och äfven ännu ganska vanlig sed, åtog sig att, jämte sin egen lille, äfven uppföda det främmande barnet.
Domenico kom alltså till Luisella, som till all lycka hade riklig näring åt de båda barnen.
Hon hade äfven ett så kärleksfullt bjärta, att liten Meni — som han för förkortningens skull be- nämndes — aldrig for illa, utan trifdes och fro- dades i den landtliga omgifningen.
Då han blef så gammal, att han kunde ha flyt- tats till hemmet, tyckte fadern, att gossen hade det bra där han var, o c h lät h o n o m därför stan- na, trots moderns varma böner.
Fem år räknade visst Domenico, då man en dag bragte h o n o m en omgång svarta kläder för att i denna dräkt sörja sin moder.
Otydligt minnes han denna mor, som blott då och då hade besökt honom, hvarvid hon under smekningar och gråt hade brukat stoppa hans fic- kor fulla med sötsaker.
Bertarelli drager en suck vid tanken på sin stackars moder, hvars vekhet var så stor, att hon aldrig förstod göra sin vilja gällande gent emot den despotiske mannen.
Bertarelli erinrar sig sin första verkligt djupa sorg och alla de bittra tårar, han fällde, då han skulle taga afsked af Luisella och Giacamo.
Huru sved ej det lilla hjärtat, när han vid vä- gens krökning hade uppfångat sista skymten af sitt första barndomshem!
De nya fosterföräl- drarne, läraren i Sorrento och dennes hustru, för- mådde ej trösta honom, ehuru de nog uppbjödo allt för att ernå hans tillgifvenhet.
Men hvad som ej lyckades de äldre, det åstad- koms af husets barn, de två gossarne, tillsammans med hvilka liten Meni skulle pröfva de första stapplande stegen pä vetandets bana.
Det var ej lätt att besegra alfabetets o c h innanläsningens svårigheter, och innan Meni hunnit synnerligen långt i den besvärliga konsten, hade han redan funnit sig i den skedda omflyttningen.
Barnahjärtat slår j u, liksom den späda plantan, snart rötter i den nya jordmånen o c h känner ej till någon långvarig sorg.
Också öfvervann gossen äfven för andra gån- gen afskedets smärta, då han åter måste lemna ett hem, s o m han med hela sitt varma, efter till- gifvenhet törstande sinne innerligt hade fäst sig vid.
Han kom nu till Neapel i storskola, i » un c o l - legio », s o m stod under presterlig ledning, och hvars elever sällan eller aldrig tillätos besöka sina anhöriga.
Den unge Domenico kände därför knappast sin far, för hvilken han hyste en med fruktan starkt blandad ömhet.
Hans hjärta klappade af den gladaste förväntan, när han efter tagna examina ändtligen återvände hem och s o m biträde anställdes i faderns, på sista tiden betydligt utvidgade affär, med hvilken nu äfven var förenad en bankrörelse.
Den gamle Bertarelli behandlade sin son med mycken godhet och vänlighet, men gossen blef ändå sviken i sina ljusa förhoppningar, ty i fa- derns sätt låg alltid något, som uteslöt hvarje förtrolighet och hvarje närmande.
Då ville slumpen, att Domenico råkade i berö- ring med den amerikanske konsuln, mr Gray och hans hustru.
Dessa fattade liflig sympati för yng- lingen, för hvilken de gästfritt öppnade sitt hem, och hvilken de bemötte med den största vänskap — en vänskap som blef af ingripande betydelse för hans framtida öden.
Bokkomitens anmälan a f böcker för barn och ungdom.
- P P 1896.
8: te haft.
DAGNY TIOSKRIFT FOR SOCIALA OCH LITTERIIRA INTRESSEN UTQIFVPN AY FREDRIKA-BREMER-FORBUNDET.
Frecl~i7c VetterZzmd, Viktor Rydberg och 80-talets ungdom.
AZfJa: iZd Agrell, Idealet.
L. D-n, En afton i Gymnastiska Centralinstitutet.
Böcker för barn och ungdom julen 1896.
Fran Fredrika-Bremer-För- bundets bokkornite.
-- Pris pr För Förbundets medlemmar kr.
{För icke medlemmar 4: 00.
Fredrika-Bremer-For bundets adr.
Fröken Kristine Dahls rationella Underkläder sasom Clieiiiiletter, Bröstband, delade Kjolnr m. m. samt Syenska Dr aktre form for eningens Underkläder i K.
M. Lundbergs Bosattninysmagasin och ~lmedahls Fabriks Försä~ningsrnagasin 2 Storkyrlrobriniien STOCKHOLM.
2 Prisku~ * azttev fvaizco pd begtitmir .. Wimans Fotogenkamin i ny, prydlig utstyrsel, synnerligt omtjckt, nyttig i ngstan alla hem, hög r5riii~effckt och d e n allra lättaste skötsel.
Fullkomligt osfri, Iirarföre ingen afiedning beh8fves; men man kan h %r afieila gaserna, oni mnu sa viil, utiin fiirlust i riir~ue!
Pisis: 20] i,#.
Foto&amp;&amp;titghg 1 h 1 '; öre i tirniileii.
Kaminen iir ock en s %rdelcs 18iiiplilip iiarunsrkigsg: ifra, jidklapp eller d y l i k t i fall der den beliöfs!
- Anr5iitll) ar: din irstitler!
Ses i verksamhet i utst&amp;llningsfönstret 9 IZir~f m c c h ~ r e g m m f a.
Rikstel 1 1 12.
Akta ~ i u tel..
i 3 56.
ISTI ' G: 1-ndwtecknade som nnvändt Herr Ascl 1,itstriirh Collodin mot liktornar w h kylknölar, ha funnit fullt motsvara sitt anda- TiZZfÖrZitligmte, * d iiicdlet l, och knnna det derfiire hos anhrsr till c1r.t hiista rckommcn- O C ~ af dera.
Amiil deii C ruaj 1W6.
(A i; c ~.
A. Ljtm&amp;erp, personer Hiitiman.
1-ntlertecknritl.
sim \ - arit bo- bepröf uadt me- sviirad n f m iniiugd rhtor, har del mot liktornar, cmom unviiridaiidet af - l !ollodin~ viiiior, hudhirdnad f r h Artotekaren IIcrr Axel Lit- 5trii: ii i Falun, hliti-it frdn dam och nageltring.
helt och h U l l ~ t bcfrind; hvarfore Obs.
alltid denna In- jer ouiii9iunda tucdcl hos enhvar registrerade etikett som till det basta rekotnmsnderor.
garanti för varans &amp; t- Motala $ Sykyrke d.
?J aug.
ISSG.
Aam~t Azéu.
COLLQDIN.
tals Tusen- Säljes hos Parfym- och Bokhitndlore i flaskor Q 60 ö# * e och I ii ' rona.
Franko mot 1 7nm.
A X E L L I T B T R &amp; W, FaZtcn.
Ö r kapitalister, sarskildt fruntimmer, liar det länge varit ett önskningsrnk1 a t t kunna öfverlainna vården af sina, vardepapper och skötseln af sina affärer åt någon person eller institution, som med absoliit säkerhet förenade pi~iiktligliet och noggimnliet i utförandet af det anfijrtrodch uppdraget äfveiisoin prisbillighet.
E n slclan inst.it~ition är F Stockholms Enskilda Banks Notariatafdelning (Lilla N g g a t a m 29, expeditionstid 10-41, soni under garanti af Stockliolins Enskilda Bank åtager sig vård och förvaltning af enskilda personers och kassors värdepapper.
Exeiiipel 1: Om en person lias Notariatafdelningen deponerar obligationer, inkasserar.
Notariatafdelniiigen vid förfallotiderna kiipon: ger och tillhaiidahåller deponenten infl~itna medel.
Vidare efterser Notariatafdelningen utlottningar af obligationer och underrättar depo- nenten i god tid, ifall en denne tillhörig obligation blifvit utlottad, sailit l#miiar förslag till ny placering af det ledigblifna kapitalet.
Om inteckningar deponeras Iios Notariatafdelniiigen iiiiderrättar Notariatafdelningen gäldenareii därom a t t räntorna k in- teclciiiiigarna skola till afdelningen inbetalas, hvarefter de medel, som inflyta, till deponenten redovisas.
Vidare tillser Notariatafdelningen att iiiteckningarne blif va i vederbörlig tid förnyade.
0111 en hos afdel- iiingen deponerad inteckning genoni iinclerlhten förnyelse skulle förfalla, ersiitter Stockliolins Eiiskildic Bank cliirigenoin uppkomrilen skada.
Förvnringsufgift: 50 öre för &amp; r pr 1,000 kronor af deposi- tionens värde, dock ej under två kronor.
Alla slags verktyg för laderplastik säljas billigast hos PER FROM, Stockholm, 26 M2i~fer8amnazc.eZ8gata~ 26.
Slcxnr, knifvar och skridskor slipas.
ianolektion gifvas af underteckiiad, elev af fru Dina Edling och fröken Sigrid Carl- Kommendörsgotan 39. lieim-Gyllensköld.
Träffas 12-2.
A n n a Åfe~dt.
af ylle och bomull, Linnegarn f Almedahls till fabrikspris, Kostymgarn, Mattvarp CrQmef Wgadt Fiskegarn till Gardiner; Fislrredskapsgarn, Vätske- dar m. m., allt till lagsta priser AXEL HINDERSONS Garnbod, H i i t o &gt; * g e t 13.
Fzlinl: G.dtgutccn 18.
A P~ * edrikn-~~ * emer-P6~ * bz~zdets.
b y r a 6 4 Drott- n h y g a t a n mottagas anmUZn6ngar t$ZZ intritde i Pö /) " - fiwzdets Sjukkassa.
Afven personeq *, som icke iiro medlemmar af E ' örbundet, k u n n a bZifvu deZegare i d e n s a m m a.
(etablerad 1860) 46 48 Vesteriangpatan Försäljningslokaler: n e d ~ a hotten, 46 48 e$ %, två och t w tr. upp STOCKHOLM.
Genom direkta förbindelser med in- ocli utlandets förnämsta fabrikanter kan jag erbjuda i ofvaooämda artiklar bättre och billigare än någon an- / genom naii och torde en livar genom besök i mina lokaler eller reqvisition af profver och varor lätt blifva öfver- 1 i i i.
tygad om fördelen att hos mig fylla sina behof af dessa artiklar.
Rihs-r~~foo 6 1 Profver " T " ' " o j kostnadsfritt.
f, 2 % c 861 \ ' ~vl$ \ $tuo 2 k \ \ mu x ~ 9 ~ ~
Viktor Rydberg och 80-talet s ungdom.
N å g r a m i n n e n och a n t e c k n i n g a r.
September 1896.
Åren skola flyta som förr och alltjämt spegla nya bilder.
E n ungdomssyn skall stå kvar i min sjal: villan på den lilla kullen mellan Djiwsholms susande trädkronor.
Och jag skall minnas tvenne rum, där siaren gick och stod, och jag ser, nar jag någonsin vill, framför mig däruppe den adla, något tunga gestalten, den svarta pannluggen, karakteristiskt kastad At sidan, och de forskande goda ögonen öfver stora ögongropar.
Kring denna syn skall nu vara förgängelsens vemod.
J a g såg den en gång i höstlig solglans: alla trad därute, kanske redan gul- nade, lyste upp i aftonens sista bjärta förklaring.
Krona vid krona, stod i brand, men man varsnade afven den döda aftonskuggan falla därute öfver Värtans sjö.
Och flammorna lyste in i rummet på honom, som stod dar.
Jag har sett Ekeliden i andra dagrar an denna, men den stiger helst upp nu.
Det råder i våra förestallningars förbindelser, liksom i våra drömmar, en underlig böjelse för symbolik, och därför star den döde skalden för mig i denna höstbilds gloria.
Han, hvars dikt rymner växlingens, hansvinnandets, förgängelsens vemod, hans manad blir så mycket hellre för minnet den vackra, kyligt blå, gulnande september, hans egen dödsmånad, då sommaren blossar upp till en bjärt och fantastisk solnedgångssyn.
T d a .koinmer, tafla går, åren rusa förbi.
Allt blir en skenbild i vår hjärna, ständigt blott flyttad längre tillbaka, och bilderna blekna, gråna, och ett mörknande fjärran gapar bakom dem.
Men som aflagsna alptoppar.
glöda, fast allt omkring ligger i natt, så lysa somliga syner genom år och glömska.
De lysa öfver det, som vår sjal har egnast och bast, ty därmed höra de samman.
Dar vaxa de också fast djnpare och djupare med åren som ila.
De få, liksom drömmen, vårt vasens egnaste kolorit, de blifva ofrivilliga sjalspoem som denna.
Och de skola värma i sjalens vintermånder 4
Bhen om de lysa som höstsol öfver gulnade blad, då en stor ande nyss gått hädan - ett intryck, som säkert lefrer i mångas själ uti dessa dagar, nu.
när det Ater är september.
vi minnas ur Rydbergs diktvärld den atenske Dexippos - han, som i gossars själ viickte hvad som var ungt och vårligt.
För mången bland Sveriges bildade ungdom var Yiktor Ryd- berg denne Dexippos.
Hans inflytande ar, såsom det aninarktes i en vacker dödsruna, ännu oöfverskAdligt.
Ty det mesta af hans sRdd har anni.
icke skjutit u r jorden.