Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Stock- holms stads konsistorium har mottagit en skrif- velse från chefen för ecklesiastikdepartementet af följande lydelse: » Då det visat sig vara af behofvet påkalladt, att anordningar vidtagas för att bereda tillfällen åt såväl kvinnlig filosofie kandidat som lärarinna, hvilken aflagt afgångsexamen vid högre lärarinne- seminariet i Stockholm, att genomgå en profårs- kurs för vinnande af behörighet till att söka lära- rinnebefattning med adjunkts tjänstgöring vid ri- kets folkskollärarinneseminarier, har jag skolat anmoda eder att, efter hörande af lärarekollegiet vid folkskollärarinneseminariet i Stockholm, in- komma med yttrande och förslag rörande anord- nandet vid nämnda seminarium dels för kvinnlig filosofie kandidat af en profårskurs, beräknad för ett läsår, dels för lärarinna, som genomgått högre lärarinneseminariet i Stockholm, af en dylik kurs, afsedd att genomgås under en termin. » Skrifvelsen har af konsistorium remitterats till lärarekollegiet vid folkskollärarinneseminariet.
Fru Lotten Seelig-Lundbergs soaré å Kungl.
operan förliden lördag, hvarvid » Strandbybor », Drach- manns stämningsfulla skådespel ur det danska fiskarhfvet, uppfördes, hade lockat en fulltalig och synnerligen tacksam publik, bland hvilken sär- skildt märktes b. m:t konungen med uppvaktning.
Främst hyllades naturligtvis soarégifvarinnan för hennes innerliga framställning af det unga natur- barnet Gertrud, om hvilkens ofördärfvade hjärta så många män täfla.
Bland de öfrigas prestatio- ner må framhållas fröken Ahlanders ytterst verk- ningsfulla Tok-Karin, hr Hamrins Ole Rass, som riktigt doftade af saltvatten och beck, hr Olssons Svend och hrr Skånberg och Hartman som de båda herremännen, bröderna Farsund.
För öfrigt voro nästan alla de många birollerna godt företrädda, och det hela gick med stämning och lif.
Hr F. Hedlunds maiiné å Dramatiska teatern Marie Bebådelsedag hade naturligtvis förskaffat honom » lapp på luckan ».
Matinégifvaren uppträdde själf i programmets första nummer, ett litet franskt skämt, kalladt » Råttan », där de båda rollerna af honom och fröken Svanström erhöllo ett förträff- ligt återgifvande.
— Därefter uppfördes för första gängen härstädes Marco Pragas 1-akts-skådespel » Förrådd », öfversatt af H.
Den ytterst spän- nande äktenskapsdramen gaf fru Seelig-Lundberg och hr Skånberg tillfälle att visa den bästa sidan af sina skådespelaretalanger.
Utförandet var näm- ligen å båda händerna särdeles förtjänstfullt och ryckte åskådarna ovillkorligen med sig.
Hr Örten- gren återgaf ' särdeles bra en liten biroll.
Bifallet var efter detta stycke synnerligen lifligt.
— Till slut gafs Heibergs muntra vådevill » De oskiljak- tige », där intresset naturligtvis i främsta rummet är fästadt vid den 13-åriga Carolinas rent af dråp- liga representant, fru Hartmann, som här nästan öfverträffar sig själf i uppsluppet och lustigt spel.
Hon sekunderas mycket bra, särskildt af fru Hamrin som den unge sjökadetten.
Södra teatern har åter vunnit en skrattsuccés med en engelsk fars; det synes som om den torra engelska humorn alltmer börjar tilltala vår publik som en uppfriskande omväxling efter tyskt » un- sinn » och fransk frivolitet.
» Bortbytingen » — så är det nya teaterstyckets namn — väckte näm- ligen på premieren i lördags ett rent af frenetiskt bifall.
Som förpjäs gafs ett litet svenskt original i 1 akt: » Snöyra », som äfven mottogs gunstigt.
Vi torde återkomma till ett närmare omnäm- nande.
s Teater och musik.
Konsert gafs i tisdags å k. operan, hvarvid lady Hallé uppträdde och utförde flera nummer.
Få af samtidens konstnärer pä det mu- sikaliska området har väl så vår publiks öra som hon.
Oftare än de flesta andra har hon uppträdt härstädes, och här har hon j u ock en gång haft sitt hem.
Utan gensägelse torde hon ock vara den främsta nu lefvande kvinnliga violinist.
Och samma förträffliga egenskaper, som vi förr lärt oss beundra hos henne, finna vi äfven nu: den mest fulländade teknik, den finaste ny- ansering, stilenlig uppfattning och nobelt föredrag samt öfver det hela poesi och osökt behag.
Lady Hallé utförde Beethovens violinkonsert (d-dur), re- citativ och adagio af Spohr samt Vieuxtemps ' Fantasia appasionata — allt lika oöfverträffligt.
Särskildt kunna vi ej underlåta att framhålla det sistnämda numret, som väl aldrig erhållit ett bättre utförande härstädes.
Att den fulltaliga publiken, som för hvarje nummer satt andlöst lyssnande, hyllade den framstående konstnärinnan med de mest entusiastiska applåder, är naturligt.
— K. hofkapellet, som under hr Hennebergs led- ning på ett utmärkt sätt skötte ackompanjemanget, utförde därjämte uvertyren till operan » Anacreon » af Gherubini samt Massenets här flere gånger ut- förda målande och i allo förträffliga orkestersuite (op. 13).
Hr Lundqvist utfyllde programmet med en aria ur operan » Iphigenia i Aulis ».
Ny konsert gifves i afton med biträde af lady Hallé.
Maria Bebådelsedag uppfördes å k. operan för första gången efter omkring 20 års hvila Gounods ungdomsopera » Sylvia ».
Till en fattig och inne- hållslös text har den frejdade tonsättaren kom- ponerat en melodisk musik med flere rätt anslå- ende nummer.
Bland de uppträdande togs priset af fröken Karlsohn som den käcke gossen Mazetto.
Fröken Sparrman hade en ganska lycklig afton som Sylvia; likaså hr Lundmark som Horatio.
Reprisen torde dock ej länge hålla sig uppe på spellistan.
Hrr Stenhammar och Bäck gåfvo i lördags sin andra musikafton i Vetenskapsakademiens hörsal, hvilken var fylld till sista plats.
Härför hade nog soarégifvarne i främsta rummet att tacka det ut- märkta biträde de lyckats erhålla i grefvinnan Math.
Taube, hvilken med öfverlägsen sångkonst och vid förträfflig röstdisposition föredrog trenne Beethovenssånger, af hvilka den sista, » Kyssen », måste omtagas.
Den instrumentala afdelningen upptog kompositioner af Beethoven och Bach, bäda väl representerade, särdeles den sistnämde.
De båda exekutörerna rönte ock det Ulligaste bifall för utförandet af de olika numren.
Hr Aulin ut- förde med omsorg violinstämman i Beethovens violinsonat.
Maiiné förberedes till påskdagen i Berns ' salong af regissören vid k. operan hr A. Rundberg.
Flere framstående förmågor lära komma att biträda.
Om Musikföreningens konsert instundande tis- dag påminna vi ännu en gång.
Oupplösliga b a n d.
(Forts.) ck Ella, » utbrast h a n häftigt, i det h a n s p blickar blefvo bedjande och inställ- s a m m a.
» Hela mitt lif igenom skulle j a g vilja b ä r a er p å mina h ä n d e r!
» » Jag fruktar, min k ä r e J o h n, att det skulle bli en alltför tung b ö r d a för er, » sade tant, som trädt in till oss, utan att h a n varsnat E x t r a fin M a r s a l a henne, och n u gaf h o n o m ett oroligt, spör- j a n d e ögonkast.
Men h o n lugnade sig i sam- ma stund, ty h o n k u n d e väl egentligen icke föreställa sig något så barnsligt oeh barockt som?
Hon fullföljde ej sin t a n k e g å n g.
En sak, som var betydligt a n g e n ä m a r e o e h förståndi- gare, låg h e n n e om hjärtat.
Till exempel en elegant dräkt, i hvilken en viss u n g d a m skulle k u n n a u p p t r ä d a p å det mest hänförande sätt.
Och följden?
Troligtvis särdeles till- fredsställande, ty h o n begaf sig s m å l e e n d e mot dörren, d ä r h o n, på sitt vanliga graciösa sätt, nådigt vinkade m o t J o h n, s o m j ä m t e h e n n e l ä m n a d e r u m m e t, medan h o n glädtigt r o p a d e: » Krya n u u p p dig, Ella! » Om m a n ä n d å ville låta mig vara i fred!
F ö r visad välmening var j a g, i sanning, ett otacksamt föremål och, med ett utbrott af h a r m, fattade j a g J o h n s bukett, som ä n n u låg rakt u n d e r n ä s a n p å mig, s a m t slängde den långt bort, h v a r p å j a g häftigt började v a n d r a fram och tillbaka, i det j a g inom mig k ä n d e en åtrå efter att liksom k u n n a r u s a u n d a n mig själf.
Sedan j a g emellertid i för- bigående stött till n å g r a stolar och bord, v a r j a g trött p å denna kraftansträngning oeh sjönk åter dåsig ned i ett soffhörn för att i s a m m a ögonblick vid en häftig ringning r u s a u p p igen, i det j a g frågade mig, om tant redan h a d e återvändt, eller om h o n glömt något och skickat J o h n?
» Ar elden lös?
Hvad s t å r p å?
» Ro- p a d e j a g, d å j a g från t a m b u r e n h ö r d e en manlig röst.
» Ni ringer s o m en.
. » Orden dogo p å mina läppar, ty i det Lova slogo u p p d ö r r a r n a s å.
» Min egen, älskade Gabriella! » Det var ingen synvilla.
J a g h ö r d e icke fel.
Mina blickar h ä n g d e fast vid Gösta von Herberts vackra, något eehaufferade ansikte och mina öron lyssnade till välkända tonfall.
» Jag vet inte om j a g vågar, » s u c k a d e h a m sedan Lova med tillbörlig vördnad dragit sig tillbaka.
» Om j a g nu vågar n ä r m a mig.
om d u skall k u n n a glömma a t t.
» Han s å g sannerligen ut som en m i s s d å - dare, hvilket h a n också var.
Att j a g i denna stund genast skulle hälsa honom med ett förlå- tande s m å l e e n d e, därpå h a d e h a n m å h ä n d a beredt sig, men detta var omöjligt, därtill h a d e j a g lidit för mycket.
I mitt stilla sinne sade j a g endast, att j a g kanske en s m u l a förhastadt plågat mig själf.
Med de g r y m m a s t e föreställningar och tankar h a d e j a g j u rent af mörbultat min inre män- niska o c h b e h a n d l a t den som ett slags trasor, så att j a g n u k ä n d e mig nästan tillintetgjord och knappast ägde styrka att göra en afvär- j a n d e rörelse.
» Jag förstår inte hvad som för er hit, Gösta? ... » » Min ånger.
min kärlek.
» » Men d e t.
men d å vi inte h a någon ut- sikt att k u n n a tillhöra h v a r a n d r a, » afbröt j a g på ett så villrådigt sätt, alt h a n t r ä d d e ä n n u några steg n ä r m a r e.
» Jo j o, vi k u n n a tillhöra h v a r a n d r a!
» r o - pade h a n och knäppte tillsammans sina hän- der.
» Om e n d a s t.
om d u inte stöter mig ifrån dig, Gabriella.
om du.
ack, milde Gud!
H u r skall j a g k u n n a lägga mina ord så, att du fattar h u r högt j a g älskat dig äf- ven i d e n stund, då j a g talade med dig om nödvändigheten, att vi skulle afstå ifrån hvar- andra.
» » Om j a g inte stöter dig ifrån mig, » u p p - r e p a d e j a g ungefärligen m e d s a m m a uttryck som om en papegoja h a d e framställt dessa (Q u a l i t é I n g h i l t e r r - a) härstädes lagrad sedan 1891.
Vid | £ N v C l c i l l l &amp; C " Q undersökning af härv.
handelskemist befunnen enl. analys ' s &lt; k b o l i £ 3 Sti.rei.ian 3 " fullgod.
1:^5 pr butelj.
Finnes e n d a s t hos Riks- och Aiim.
o e
ord, oeh jag såg på h o n o m m e d r u n d a, äkta Hägerkloska ögon.
Hade han då kommit underfund med, att vi, h u r mörk framtiden än m å n d e synas, att vi icke k u n d e försaka h v a r a n d r a?
Hade kär- leken segrat öfver alla b e r ä k n i n g a r?
Mitt hjärta bultade p å ett h å r d t, o b e s t ä m d t sätt, m e d a n h a n fattade mina h ä n d e r oeh drog mig ned bredvid sig.
» Ella, säg mig ett enda vänligt ord, » bad han h v i s k a n d e.
Häftig oeh öfverilad som jag lätt var, h a d e h a n dittills b e h ä r s k a t mig genom sitt lugna och s a n s a d e u p p t r ä d a n d e s a m t den lilla min af öfverlägsenhet, som gaf åt h a n s tilltalande ansikte ett distingueradt uttryck.
Men i detta ögonblick betedde h a n sig sannerligen som en skolgosse.
Mellan oss blef det i hast lik- som ombytta roller, oeh j a g tror, att det låg öfver mig något af tants grand air, då jag frågande blickade på h o n o m.
Var det h a n s m e n i n g att vi, trots fattig- dom och d ä r m e d s a m m a n h ä n g a n d e oberäkne- liga b e k y m m e r, hvilket allt han vid vårt sista sammanträffande så noggrant oeh detafjeradt h a d e skildrat — var det dock verkligen h a n s mening att vi, oafsedt alla p e k u n i ä r a bekym- mer, skulle börja detta pröfvorika ä k t e n s k a p, för hvilket h a n i så vältaliga ordalag h a d e förrådt sin fasa?
Skulle mitt ägande verk- ligen j ä m n a för h o n o m fattigdomens knagg- liga stråt e l l e r.
eller h a d e något inträffat, som i d e n n a tilltänkta förening mildrade en del omständigheter och gjorde h o n o m bered- villig att t ö m m a ä k t e n s k a p e t s bittra k a l k?
» Hade något inträffat? » Vid d e n n a fråga fäste j a g mig mest, och därför u p p r e p a d e j a g den högt.
J o Bedigeras af Sophie Linge.
något, » svarade han med skälfvande läppar, » eljes skulle jag inte dristat mig h i t.
F ö r en stund sedan h a r jag nämligen fått ett telegram som.
som gör en omstörtning i dina förhållanden, Ella.
Man s ä n d e mig detta telegram, därför att j a g naturligtvis an- sågs bäst lämplig alt k u n n a b e r e d a dig på hvad som s k e t t.
Det är gamle prosten i N o r e g å r d s församling som.
» Andlös lyssnade jag till h o n o m.
Då Gösta nu emellertid gjorde en b e t e c k n a n d e p a u s, framstötte j a g alltjämt förvirrad: » Hvad h a r då h ä n d t?
En o m s t ö r t n i n g?
Hvad me- nar du? » » Magnus Hägerklo är död, » sade h a n sakta.
» Ett sorgligt d ö d s s ä t t.
I dag på morgonen fann man h o n o m i skogen, träffad af ett våda- skott.
» J a g slog h ä n d e r n a för mitt ansikte och skrek högt till.
Genast vid n ä m n a n d e t af telegrammet h a d e j a g anat någon sensations- nyhet.
D e n n a öfversteg min förväntan.
» Man ber dig med det första k o m m a till Noregård, » fortfor han oeh drog mig ömt intill sig.
» Med o m g å e n d e får du naturligtvis bref r ö r a n d e vidare detaljer.
och som när- maste arfvinge.
» » S å l e d e s.
s å l e d e s?
» afbröt jag, utan att lyssna till h o n o m.
» Jag kan inte fatta d e n n a växling!
Mitt k ä r a gamla Noregård! » Och en störtflod af t å r a r öfversköljde mitt ansikte.
» S å l e d e s.
» J a g h a d e sprungit u p p.
T å r a r n a slutade att rinna, hvarje nerv var liksom stålsatt och mina läppar s a m m a n - p r e s s a d e sig h å r d t.
» Det var då således detta som.
d e n n a förändring, som dref dig h i t?
» Min röst h a d e blifvit h e s, och endast med möda k u n d e j a g få fram d e s s a ord.
ej kunde behärska gent emot honom.
Full af rika förhoppningar sveper han sin dolma om hennes lina lem- mar och bär henne på hal, lerig ban, varsamt mot stranden.
Sagan ändas i en bröllopssal.
Kapselsaga.
(Innehåller 74 » begrafda » geografiska namn.)
Drottning Holmgerd regerade fjor- ton långa år öfver Wenden.
Hon var en from kvinna af storartad skönhet, med ögon som bernsten.
Mången båld man likade nitiskt efter hennes gunst, men den fagra regen- tinnan var obeveklig.
En dag ön- skade hon andas fri och ren hafs- vind, sorglöst, vid viken.
Solen da- lade i glans.
Måsar gungade på hvita vingar och från en al tonade siskans sång.
Ibland hördes ock en hornlåt från ett hjon, som på närgränsande udde vallade sina får.
Holmgerd lade kinden mot en hög torra alger och somnade med armen i en graciös böjning öfver hufvudet.
Således ob- serverade hon ej — bunden i sömn- gudens bergfasta omfamning — att det blef flod, innan hon visste rätt hur illa det stod till.
Nu var hon en- sam — hoffolket långt borta.
Kun- de de ana bara!
Skulle hennes lif sluta här?
Hvad betydde nu för henne rike- dom och anseende!
Hon ro- pade på sina tärnor, genomträngan- de, ifrigt.
Vattnet stiger högre.
No- ble och herkulisk synes en man ila fram, lösande kappan under språn- get.
Kan Adalbert nå målet i tid?
Ja, pantervig springer han från klip- pa till klippa öfver den skummande böljan.
Seger!
Hon dolde ej den känsla som hon Bror Erik kom i köket in Och hade huggit sig i handen, » Gif mig mitt första, vännen min, » Han sad ' till mig och löste banden.
Då kvalde fram en blodig våg, Jag vettskrämd rasade och gnällde.
» Mitt andra! », ropte han och såg På mig med blick, hvars stora välde Mig kufvade och tystade.
Mor var bekymrad, satt och grät Och suckade och sad: » Få se Om du ej krympling blir, då vet, Så väntar dig då blott mitt hela. » » Och gråt ej så, nog bra det går.
Af läkarn snart, det kan ej fela, Jag min mitt tredje höra får, » Sad ' Erik tröslande och led Med hoppfull min, fast hjärtat sved.
M. C. » tillägnad.
Det lyster mig att skrifva nu Af tre bokstäfver gåtor sju: Hvad finns i både ondt och godt?
Hvad ej af eget val vi fått.
Ett ord som mycket ändra kan.
Hvad mången sökte, men ej fann.
En stad.
Ett ortnamn och ett djur.
Nu har ni ordet eller hur?
Tim-tam.
Sy en ros ebau: stat i Amerika.
Stockholm, N.r 47 (310) Prenumerationspris pr å r: Idun m e d Modetidning o c h kolorerade planscher kr.
» 7 Idun ensam a 5 F r e d a g e n den 24 november 1893.
Prenuinera:,.
nn s k e r å a l l a post- anstalter \ riket.
Telef 61 47 Iduns Tryckeri Aktiebotag 6:te årg.
AnnonspriH: 35 ö r e p r n o n p a r c i l l e r a d.
Lösnummerspris I 5 ö r e (lösn:r e n d a s t f ö r k o m p l e t t e r i n g a r) U t l ä n d s k a a n n o n s.
Martha-Stina Schöldström, född En ö d m j u k kvinna, en tröstarinna för s o r g och n ö d, en ö m e i n n t d o t t e r, on t r o g e n m a k a, en d y g d i g m o d e r.
GA, frågii ej m e r!
.liig liar n ä m n t k v i n n a n s Urotitlnr.
® Topelius.
fver den åldriga, hvars drag hiiv ses, behöfdes e- gentligen ej annan text än de ord af den finske skalden, hvilka här ofvan anförts, lika- som hennes lif sgärning, tusendetals af hennes medsystrars lik, ju ej i och för sig kunnat gifva anledning till att i bild hugfästa hennes minne u t o m den när- maste familj e- och släktkretsen.
Men Idun är de svenska h e m m e n s or- gan, och då tidningar- na i dessa dagar om- talat bortgången af en rikt begåfvad kvinna, som i öfver ett hälft århundrade verkat en god gärning i först sitt eget hem, därefter sina barns, torde hen- nes plats i dessa spal- ter finnas förklarlig.
Härtill kommer, att hon efterlämnar en vidsträckt ring af vän- ner, fränder och be- kanta.
En bonde Börje i Århult hade med sin maka Kerstin Persdot- ter från Baggerud i slutet af 1600-talet en son, Anders, hvilken antog namnet Åberg och blef stamfader för den vidt omkring på Dal, i Vermland och Bohuslän under förra århundradet sig spri- dande, aktade släkten med detta namn, hvil- ken släkt räknade ej mindre än fem borg- m ä s t a r e ' — den förste var nämnde Anders Åberg d. ä., som blef borgmästare i Åmål med Carl XILs full- makt, gifven från De- motica, och den märk- ligaste Anders Åberg d. y., en af borgare- ståndets förnämsta och inflytelserikaste med- lemmar vid 1781) års riksdag, och om hvil- ken Gustaf I I I yttrade, att han vore » skicklig till minister i Paris » * — samt befryndades med den tidens främ- sta släkter inom de sagda landskapen: Bel- frage, Uggla, Unger, von Oldensköld, Teg mansköld, af Geij er- stam.
Tegman, Löwen- hjelm, Lidbeck, Lid- * Biograf.
L e x i k o n, X X I I I: 122.
IDUN 370 1893 Ö d m j u k h e t är g r u n d s t e n e n t i l l a l l t godt, o c h Gud b y g g e r ej på n å g o n a n n a n.
Matthias strand *.
Norström, Groth, Wahlenberg, Ekman, Selldén, Nauclér m. fl.
Man fin- ner här ett bevis på det gamla påståen- det, att halfva Vermlands förnämligare familjer kunnat, och delvis ännu kunna, räkna släktledskap sinsemellan.
En af de nämnda borgmästarne, Gustaf Åberg, hade sonen Birger, hvilken skil- dras såsom en ovanligt begåfvad person- lighet; han egnade sig först åt den juri- diska banan och torde därpå kunnat avan- cera rätt långt.
helst han därvidlag hade, om ej » biskopen » till morbror, så, hvad som här var ett strå hvassare, pre- sidenten i Göta hofrätt, Gustaf Tegman- sköld till morbror.
men drog sig, med förvärfvad titel af vice häradshöfding, snart undan till vården af sin ärfda, gan- ska betydliga förmögenhet, bestående i jord- och bruksegendomar.
I sitt äkten- skap med sin kusin, Martha Gustaf va Åberg, hade Birger Åberg en enda dot- ter: Martha-Stina.
Det är hon, som helt nyligen, högt bedagad, samlats till sina fäder, och hvars bild, från hennes äldre år, här synes.
Hon föddes i Åmål.den 12 november 1814.
Hennes moder gick tidigt bort, och af henne hade dottern endast ett blekt barndomsminne; hennes hågkomst af fadern var däremot desto lifligare, och han fortlefde städse för henne i den kä- raste, ljusaste dager.
Dock förlorade hon äfven honom tidigt: hon var vid hans bortgång endast 14 år.
Hon hade då redan i flere år haft styfmoder, och den- n a s minne var för henne, den eljes så blida och skoningsfulla, ej i allo det gla- daste.
Det var således med lätt hjärta Märtha-Stina lydde familjerådets beslut, att hon skulle uppfostras i sin farbroders, postinspektoren i Kristinehamn, Fredrik Åbergs hus.
I denne fabroder och hans maka fick hon de ömmaste fosterföräldrar och genom deras försorg erhöll hon en uppfostran, som gjorde henne till en den förträffligaste husmoder, på samma gång hennes medfödda rika intellektuella aidag, i synnerhet de musikaliska, erhöllo den utveckling och förkofran, som med den tidens undervisningsmetoder voro möjliga.
Samtidigt var hon en deltagarinna i det glada, yra sällskapslif, som då brusade i Vermland, och hvarom Knut Lilljebjörn och Eva Fryxell — att ej tala om Gösta Berlings författarinna — vetat att för- tälja.
Frän denna tid visste hon också att hela sitt lif igenom bevara en mängd minnen af karaktäristiska personer och händelser, och hon berättade därom för barn och barnbarn gärna och med humor och känsla.
Långt innan dessa barn och barnbarn läst » Gösta Berlings saga », hade de hört berättas både om Anna Stjärn- * Dftu i s v e n s k a l a u d t h i i s h ä l l n i n g e n s h ä f d e r r y k t b a r e l ö j t n a n t A n d e r s L i d s t r a n d, s k a p a r e n af d e stora E r i k s b e r g s d o m ä n e m a och g r u n d l ä g g a r e af H i l d e n - lirand-Bonde ' ska förmögenheten, var farmorsfarbror 11 M ä r t h a - S t i n a S c h ö l d s t r ö m.
« » F o t o g é n k ö k e t.
1 ' K I J H ' S - •• — Öfver 15,000 s å l d a p å e t t år.
Lika användbart v i n t e r som s o m m a r B r i n n e r u t a n v e k e.
Claudius.
höök och om den elake brukspatron M — rs (» Sintrams ») färder efter tjurarne med sin hemska gynnare och om spöket i gung- stolen.
Den täcka, talangfulla och förmögna Märtha-Stina Åberg fick naturligtvis flere giljare.
Af dem valde hon apotekaren Lovens Fredrik Schöldström, då nyligen bosatt i Kongsbacka, och deras bröllop stod den 28 december 1839.
T denna stad har hon allt sedan lefvat sitt lif, nöjd, verksam, fridsäll, utan bul- ler och bång, spridande kring sig en rik andes välsignelser samt ej minst den doft af förfining i sällskapslifvet, hvilken god börd och god uppfostran medföra.
Det var ock med skäl den vänliga hand, som i Göteborgs Handelstidning skrifvit den lilla runan öfver Martha Stina Schöld- ström, betonat, huru hon på 1840-, f&gt;0- och liO-talet » visste att föra ett fint hus i den lilla apotekarebostaden i Kongs- backa ».
Djupt musikalisk, var hon förtrogen med det bästa inom tonernas värld och visste att vid pianot vara en gedigen tolk däraf.
I yngre år sjöng hon med en ej stor, men behaglig röst Crusells och Geijers kompositioner, men helst Adolf Fredrik Lindblads visor.
Mozart och Beet- hoven voro eljes hennes högsta musika- liska idoler.
Annu under sina sista år, då allt omkring henne hvilade, slog hon sig allt som oftast ned vid sin gamla kära Malmsjö-flygel och lät de skrumpna händerna ila öfver den gulnade klaviaty- ren, och då strömmade ut i natten de underbara tonerna af Beethovens Mån- skenssonat eller Don-Juan-uvertyren, af- lösta af de vermländska ungdomsminnena, tolkande än det vemodiga: A c k, V e r m e l a n d, du sköna, d u h ä r l i g a land.
än det friska, hurtiga: T a k t ocli ttl, Sex o c h s j u: — V o r m l a n d s j ä g a r e k o m m a nu.
och ej sällan afslutade med den ystra Jössehärspolskan, hvilken den åldriga i sin ungdom lärt sig spela af dess kom- positör, major Johan Kolthoff.
Sedan hon 1872 blifvit änka, tillbragte hon de sista två årtiondena af sitt lif hos barn och barnbarn.
I sin yngsta dot- ters hem slumrade hon den 9 denna må- nad in, fridfullt och nästan omärkligt, likt den slocknande stjärnan i den kom- mande, ljusare dagens famn.
Mns.
å höstligt mörk låg jorden, men under nattens vakt med, ens den nu har kläd t sig i bländhvit vinterdräkt.
Af himlens skyar vä / des den dräkten våd för våd.
Och haf och sjö och källa ha spunnit hvarje tråd.
Af lätta vindar lades dess mjuka draperi.
Och tusende små pärlor har natten fäst däri.
När solens strålar falla på dessa pärlor små, som klara diamanter de alla skimra då.
Ännu i morgonstunden är dräkten ren och skär.
Men innan dagen ändats, han nog dock fläckad är.