Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottet torde härvid ej behöfva hvarken till vidlyftigare vederläggning upptaga de skäl och grunder, motionären i sin genom trycket för Rikets Ständer tillgängliga motion anfört, eller annat äri i största korthet påpeka, att då motionären förmenat att ett ordnadt, fast och bestående myntväsende kunde tillåta utgifva ndet af myntrepresentativer på en sådan grund, som motionären kallar „fast gods.,, och att detta verkligen skulle utgöra grunden för den sedelutgifning, som nu sker genom enskilda banker, han förbisett innehållet af nu gällande lag för dessa banker.
Denna lag angifver nemligen tydligt att de hypothek, vare sig uti fastighetsinteckningar eller obligationer, som det åligger de enskilda bankerna att innehafva, väl innefatta en garanti i första rummet för de förbindelser, sorn bestå i utgrina banksedlar, men ingalunda utgöra grunden för sedlarnes vare sig utgifvande eller användning i den allmänna rörelsen, hvaremot denna grund helt och hållet är att söka uti det förtroende, som skänkas bankerna; och föröfrigt förkastas den utgifning af så kallade statsfaslighetssedlar, som motionären föreslagit att genom Rikets Ständers Bank anordnas, så väl af theorien, som af ali hittills vunnen erfarenhet, hvilken mer än tillräckligt ådagalagt de olyckor, hvilka så beskaffade financiela åtgärder medföra.
Utskottet torde härmed halva tillräckligt angifvit skälen för sin hemställan 14:o. att Herr Cederschiölds ifrågavarande motion icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda; och som föröfrigt icke någon förändring af nuvarande stadgande i 27 § ansetts böra göras, föreslår Utskottet, 15:o. att denna § må bibehållas, så lydande:
Maximum för den del af sedelstocken, beräknad enligt förestående §, som icke motsvaras af Bankens metalliska kassa, fastställes till ett belopp af Tretio Millioner Riksdaler.
Banko-Utskottets Betänkande N:o tö. 15 Reglementets 28 § innehåller föreskrifterna om de åtgärder Fullmägtige hafva att vidtaga, när metalliska kassan fortfar alt minskas eller Bankens ställning i öfrigt påkallar särskilda mått och steg; i hvilket afseende föreskrifter lemnäs angående indragningen af Bankens utestående medel.
I dessa föreskrifter har Utskottet icke lör afsigt att föreslå någon väsendtligare förändring; men då Rikets Ständer godkänt Utskottets ' uti Betänkandet N:o 10, angående låne- och kreditivrörelsen i 8:o punkten framställda förslag, att, med undantag af hvad som till bestämdt belopp är anvisadt till utlåning med omsättningsruU, de öfriga medel, som kunna och böra alses för lånerörelsen, skola sammanföras till en gemensam fond, hvars fördelning mellan de särskilda diskont— och lånekontoren ankommer pä Fullmägtige, samt, i följd häraf anvisandet af särskilda förstärkningar åt nämnda, icke (ill beloppet bestämda fond ej vidare, såsom hittills, kan ifrågakomma, föranledes häraf den ändring att punkten a) bör utgå; hvadan Utskottet, med hemställan tillika att det i §:ns första stycke förekommande, men öfverflödiga ordet „nu„ må uteslutas, föreslår åt förevarande § följande lydelse: 16:o. Oberoende af de åtgärder, Fullmägtige, enligt §§ (7, 8, 9, 10 och 11), hafva att vidtaga till förstärkning af Bankens metalliska kassa, åligger det Fullmägtige att, när berörda kassa fortfar att minskas eljer Bankens ställning i öfrigt det på kallar: a) minska diskonteringen och utlåningen från handels- och näringsdiskont-fonden samt kassakreditivjrörelsen; b) alldeles inställa omföf mälda diskontering och utlåning samt kassakreditiv-rörelsen, med undantag dock hvad angår de kreditiv, som här nedan omförmälas, äfvensom indraga större eller mindre del af utlåningen från allmänna diskontfonden; c) till inbetalning inom den i hvarje särskildt fall bestämda tid uppsäga de Kongl. Kommers-kollegium och Jernkontoret beviljade kreditiv, äfvensom filialbanker meddelade försträckningar; samt d) uppsäga det Riksgälds-kontoret beviljade kreditiv; och böra dessa till förminskning af Bankens sedelstock anvisade utvägar begagnas i den ordning, de här ofvan äro uppräknade; Fullmägtige likväl öppet lemnadt att derförinnan eller samtidigt dermed försälja Större eller mindre del af innehafvande obligationer; kommande de medel, som inllyta, att ölverföras till Bankens reservfond, hvarifrån desamma, när Bankens ställning det medgifver, må till sina ursprungliga ändamål återföras. 16 Banho-Utskottets Memorial N:o 16.
I de bestämmelser, hvilka uti nu gällande Reglemente finnas intagna angående Bankens sedlar och dermed gemenskap egande föreskrifter samt angående in- och utvexling af kopparmynt, har Utskottet icke funnit anledning att föreslå någon ändring.
IMso 16 Ank. till Exp.-Utsk. den 20 Febr. 1866, kl. 6 e. m.
Memorial, angående åtgärder för skiljande från Riksbankens tillgångar af inlöst kopparmynt af äldre präglar.
Uti till Banko-Utskottet ingifvet Memorial hafva Banko-fullmägtige gjort framställning om åtgärder för skiljande från Bankens tillgångar af det kopparmynt af äldre präglar, som Banken tid efter annan inlöst och hvilket nu i Banken qvarligger:
Banko-fullmägtige hafva i detta afseende anfört följande: „Kongi.
Mynt-ordningen den 9 Maj 1835 föreskref, att kopparmynt skulle utmyntas å 2, 1, |, \ och ^ sk.
Banko och att sålunda ett skeppund stapelstadsvigt koppar skulle utmyntas till: 300 R:dr B:ko i 2 sk.
Banko stycken, 250 „ „ i 1 ,, ,, „ 250 „ „ i 3 „ ,, 200 „ „ i 3 „ „ „ 200 „ „ i g- „ „ „ »Genom Kongl. Förordningen den 8 December 1848 stadgades, att kopparmynt - Banko-Utskottets Memorial N:o 16. iT mynt jemväl skulle utmyntas till valör af 4 sk.
Banko och att sålunda ett skeppund stapelstadsvigt koppar skulle utmyntas till 450 R:dr Banko.,, „ T * 11 följd af Banko-reglementets föreskrilt har kopparmynt af berörda präglar blifvit för rörelsens behof af Rikets Ständers Bank från Kongl. Stats-kontoret reqvireradt och godtgjordt efter det åsätta värdet, oell har Banken för sedlar eller silfver utgifvit del sålunda från Stats-kontoret eller Myntverket mottagna kopparmyntet, likasom det ålegat Banken att detsamma likaledes mot silfver eller sedlar från allmänheten inlösa.,, „Präglingen af det genom ofvanberörda Kongl. Förordningar den 9 Maj 1835 oell den 8 December 1848 fastställda kopparmynt har dock upphört sedan genom Kongl. Förordningen om rikets mynt den 3 Februari 1855 andra bestämmelser i afseende på kopparmyntet blifvit gällande.,, „Rikets Ständers Bank har efter 1856 frän Myntverket mottagit endast kopparmynt af nu fastställd prägel, men invexlingen af det äldre kopparmyntet fortgår och utgjorde den 5 nästlidne Januari förrådet deraf: 56 fjerdingar 4 sk. å 675 R:dr R:dr 37.800. 104 ,, 2 ii å 450 46,800. 82 1 ii å 375 11 11 30,750. 78 2 <r ii å 375 11 29,250.
32 i t ii å 300 11 9,600. 4 i 15 ii å 300 11 1,200. 356 fjerdingar.
R:mt R:dr 155,400.
Statsverket är icke förbundet att återlösa det från Myntverket utgifna kopparmyntet, men genom Kongl. Brefvet den 23 Februari 1842 har det blifvit Rikets Ständers Bank medgilvet att till Myntverket leverera kopparmynt af den prägling, som var föreskrifven intilldess
Mynt-ordningen af den 9 Maj 1835 utlärdades, och bestämdes den godtgörelse, som af Myntverket skulle lemnäs, att utgå med 150 Riksdaler Banko för hvarje levereradt skeppund stapelstadsvigt koppar.„
„Utom det alt nyssberörda stadgande icke afser det ifrågavarande, på grund af Kongl.
Förordningarne den 9 Maj 1835 och den 8
December 1848 präglade kopparmyntet och att sålunda Banken saknar ovilkorlig rättighet att till Myntverket leverera nyssnämnda kopparmynt, förekommer det, att det bestämda lösningspriset, beräknadt efter kopparens vigt, högst betydligt understiger präglingsvärdet, hvartill Banken emottagit myntet från Myntverket, men härlörutan möter den omständighet, att, jemlikt nyssnämnda Mynt-ordningar, Myntverket egt rättighet och förbindelse att äfven genom Konungens Befallningshafvande i länen (och möjligen annorledes) sprida kopparmyntet.
Då Banken fortfarande från allmänheten inlöser det ifrågavarande kopparmyntet, skall det sannolikt inträffa, att Banken förr eller sednare får Bih. till R.
Prot. 1865 & 1866. 6 Sami. 1 Afd. 8 Höft. 3 Uauko-Ulskottels Memorial X.o Jo'. inlösa en stor del älven af det kopparmynt, som icke. genom Banken blifvit till'1 allmänheten utlemnadt.„
„Det från allmänheten inlösta kopparmyntet bokföres nu i Bankens räkenskaper efter prägelvärdet, ehuru detta värde icke derför kan erhållas.
Då det svnes olämpligt att låta ett sådant förhållande fortfara och då utrymmet i de lokaler, som äro afsedda för förvarandet af stora general-kassan för kopparmynt, allt för mycket upptages af det ifrågavarande myntet, samt dertill kommer att ä kopparens värde uppslår ränteförlust, som icke af någon fördel motsvaras eller förringas, hafva Banko-fulimägtige ansett åtgärder böra vidtagas för att från Bankens tillgångar afskilja meranämnda kopparmynt.,, „ Af den utredning vederbörande inom Banken upprättat, visar det sig: att, enligt tillgängliga upplysningar, Myntverket af ifrågavarande kopparmynt utmyntat skeppund stapelstadsvigt 1,758 A8« i värde af 460,275 R:dr 43 sk.
Bauko, eller 690,413 R:dr 84 öre Riksmynt; alt Banken deraf från My ntverket mottagit 1,612 fjerdingar eller skeppund i värde af 418,900 R:dr Banko, eller 628,350 K:dr R:mt; att alltså, utan Bankens medverkan, bland allmänheten blifvit spridt kopparmynt, motsvarande 146 /A fjerdingar eller skeppund i värde af 41,375 R:dr 43 sk.
Banko, eller 62,063 R:dr 84 öre R:mt; att om hela det af Myntverket präglade kopparmyntet till Banken ingår och af Myntverket inlöses efter pris, som i Kongl.
Brefvet den 23 Februari 1842 är faststäldt, Banken i detta mynt får vidkännas en förlust af 294,816 R:dr 3 öre R:mt; att derest Banken endast skulle inlösa det kopparmynt, som genom Banken blifvit till allmänheten utlemnadt, förlusten likväl skulle uppgå till 265,650 R:dr; och att alltså skilnaden endast skulle utgöra 29,166 R:dr 3 öre.,,.
„Då Banken icke kan undgå att vidkännas förlusten jemväl af sislberörda belopp, hvilken skulle förekommas endast genom det synnerligen olämpliga stadgande, att Banken icke skulle mottaga det ifrågavarande kopparmyntet, sedan Banken inlöst den del deraf, som genom Banken blifvit bland allmänheten spridt; synes frågan inskränka sig till bestämmande af de åtgärder, som må vara lämpliga för skiljande från Bankens tillgångar af det redan inlösta kopparmyntet och af det, som vidare kan till Banken ingå; och som kopparmyntet icke utan någon föregången, måhända kostsam men säkert besvärlig åtgärd, hvarigenom myntet göres obrukbart, kan till enskilde utlemnas eller försäljas, så lärer väl annan utväg saknas, än alt till Kongl. Myntverket för nedsmältning öfverlemna detta kopparmynt mot den ersättning, som der kan erhållas.
Denna ersättning torde icke kunna påräknas till högre belopp, än som genom ofvanberörda Kongl. Bref är bestämd.,,, Utskottet, som, lika med Fullmägtige, finner det olämpligt att det af Banken inlösta kopparmynt utaf äldre präglar fortfarande i Banken qvarligger och i Banko■ Utskottets Memorial N:o lii.
19 dess räkenskaper bokföres efter ett högre varde, än som derföre kari erhållas, anser sig fördenskull och med afseende på hvad Fullmägtige i öfrigt anfört, böra, i öfverensstämmelse med hvad äfven af Fullmägtige blifvit föreslaget, hos Rikets Ständer hemställa, att Banko-fullmägtige måtte bemyndigas, dels att låta till Kongl.
Myntverket öfverlemna det enligt Kongl.
Mynt-ordningen den 9 Maj 1835 och Kongl.
Förordningen den 8 December 1848 präglade kopparmynt, som nu finnes i Bankens förråd eller framdeles till Banken ingår, mot den ersättning af Kongl. Myntverket, som uppå vederbörandes underdåniga anmälan kan i nåder varda bestämd, dock icke understigande 225 R:dr för ett skeppund stapelstadsvigt, elier 3,20 centner koppar, dels ock att å Bankens vinst- och förlust-räkning låta afskrifva den förlust, som uppkommer genom skilnaden emellan det sålunda till Myntverket ievererade kopparmyntets bokförda värde och den ersättning, som derför till Banken inflyter.
Stockholm, tryckt hos JL& A. Riis, ssik;.
Banko- Utskottets Memorial jVs 17. 1 &:o 17.
Arik. lill Exp. Utslt. den 6 Mars 1866, kl. 1 e. ro. Memorial, avgående afskrifning af åtskilliga vid Diskontkontoret upptagna diskontlån, äfvensom af derstädes balanserade öfverräntor å dylika, lån.
Hos Utskottet har Styrelsen öfver Bankens
Diskont-kontor hemställt om afskrifning af 31 lån från allmänna diskontfonden och 9 lån från handels- och nä rings-diskontfonden äfvensom af upplupna öfverräntor å 8 lån, för hvilka, sedan kapitalen blifvit indrifna, ytterligare liqvid icke kan Vinnas; och har Styrelsen beträffande hvar och en af ifrågavarande fordringar meddelat upplysningar, af hvilka Utskottet inhemtat: l:o) att kapitalåterstoderne på 24 stycken af lånen ur allmänna diskontfonden äfvensom de 9 lånen från handels- och närings-diskontfonden äro af den be skaffenhet, att icke något vidare kan derå indrifvas, enär såväl låntagarne som löftesmännen eller hypotheksutgifvarne antingen redan i utfattigt tillstånd aflidit eller, der de ännu lefva, äro utfattiga, boende inhyses och saknande det nödvändigaste, eller sängliggande af svaghet m. m., hvadan de vid hållna undersökningar befunnits sakna all förmåga att rätt för sig göra, eller ock begifvit, sig ur riket, utan att underrättelser kunnat erhållas, om de fortfarande lefva eller äro döda; 2:o) att af de till afskrifning föreslagna öfverräntorna 400
R:dr 98 öre utgöra dylika räntor å 5 stycken mot sedermera falska befunna dokumenter utgifna lån, hvilka, efter målens utredning, blifvit till kapitalbeloppen fullt betalda af lånedokumentens ansvarige inlemnare, som, enligt Kongl. Maj:ts i dylika frågor gifna nådiga beslut, icke äro skyldige att vidkännas annan ränta, än 5 procent Eili. till It St.
Brot. 1865 & 1866. 6 Sand.
1 Afd. 9 Haft. 1 2 Banko-Utskottets Memorial IT. från den dag de, efter inträdandet af deras betalningsskyldighet, blifvit för sina förbindelser sökte.
Under sådana förhållanden och då fortsatt bevakning af ofvan omförmälda fordringar endast skulle tillskynda
Diskont-kontoret ökade kostnader, finner Utskottet sig böra tillstyrka att nuvarande kapitalåterstoden å följande, alla inom linien förda 33 stycken lån, må få ur räkenskaperna afskrifvas, nemligen:
Lån från allmänna diskontfonden:
N:o 10,632 J.
Lundh . förfallet 1838 .
R:dr 748: 28. y) 4,498 U. T. Gödecke . n 1839 . ii 383: 74. 5,441 C. A. Öman . ii ii 253: 09. 7> 5,793 A. Lindberg . „ ii ii 633: 89.
V 14,410 G. H.
Lundberg „ 1840 . ii 1,120: — 55 4,522 C. W. Aström . „ ii ii 150: — 5? 4,523 P. L.
Åström „ ii ii 300: — » 1,824 N. G. Dahlgren . „ ii n 270: — ?? 8,194 M.
C. Dyberg „ 1841 . ii 171: 58. ?? 14,463 A.
Kalling „ 1843 . ii 905: 63. 55 11,583 P. 0.
Ahlström . „ 1844 . ii 1,132: — 55 1,041 Dito „ ii ii 1,698: — ?? 13,260 C. H.
Frisch . „ ii ii 814: 50. 55 14,736
Dito „ ii ii 1,085: 50. 55 582 Dito „ ii ii 1,220: 73.
V 13,679 P. L.
Björck „ 1845 . ii 351: 86. 55 505 C. A. Petersson . „ ii ii 1,335: — 55 8,295 J.
Hansson . „ ii' ii 375: 75. 55 8,813 Rud. Olof Olsson i Björka „ ii ii 45: 33. 55 13,220 D. J. Granlund . „ 1846 . ii 180: — 55 547 E.
Lindahl . „ 1848 . ii 492: 74. ??
1,022 Dito v ii ii 1,018: 24. 55 1,417 B. A. Adlerz n 1351 . ii 849: 14.
V 13,052 J. E. Hörlin . „ ii ii 1,200: —
. förfallet 1840 .
. R:dr 517: 04. 5) 154 P. A. Sprinchorn „ n ii 999: 49. 55 182 G. Z.
Göransson „ ii ii 892: 14. ?? 389 J. N.
Rydell » 1842 . ii 447: 12. 667 J.
U. Zimmerman > n 1843 . ii 1,800: — 1,103 Dito * ’ ii ii ’ 5? 444: 87.
Transport R:dr 21,835: 66, Banko-Utskottets Memorial J\/s 17. 3 Transport R:dr 21,835: 66.
N:o 748 P. S. Kindahl .... förfallet 1845 ... „ 1,069: 44.
„ 825 J.
Elmberg „ 1846 ... „ 2,824: 50.
„ 246 B. A. Adlerz ....
„ 1851 ... „ 1,816: 92.
Alstermark . . . förfallet 1850 .
. R:dr 200: 63. 55 9,157 A. Andersson i Borsona . „ 1860 . 55 83: — 55 10,604 L.
Andersson i N. Klysna „ 55 55 175: 47. w 15,011 S.
Lindeberg ....
„ 1861 . 55 71: 45. 55 2,183 J. P. Pettersson i Hållbostad „ 1862 . 55 55: 60. 55 8,360 s. Månsson i Ramnäs . . „ 1865 . 5? 15: 46. 55 5,110 H. Wikström .... „ 1843 . 55 479: 83. och från handels- och närings-diskontfonden å lånet: N:o 254 C. A.
Öman förfallet 1839 . 55 2,132: 80. med en sammanräknad summa af R:dr 3,214: 24.
Hvad deremot beträffar till afskrifning anmälda 7 stycken lån från allmänna diskontfonden å tillsammans 5,821 R:dr 77 öre, har Utskottet, då möjlighet ännu återstår att afbetalningar å desamma framdeles kunna erhållas, ej ansett sig böra förorda den af Styrelsen om afskrifning af jemväl dessa lån gjorda hemställan.
Stockholm den 27 Februari 1866. 4 Banko-Utskottets Utlåtande JVs 18.
Anil. till Exp.-Utsk. den 6 M;>rs 1866, kl. 1 e. ra.
Utlåtande, i anledning af väckta motioner om emottagande och invexling i Rikets Ständers Bank af enskilda bankers sedlar, TO. TO.
I en inom Vällofliga Borgare-Ståndet väckt och till Banko-Utskottet remitterad motion, N:o 55, har Herr C. F. Ridderstad hemställt: l:o att Riksbanken måtte anmodas hädanefter, vid insättningar, remisser, vexlingar och så vidare emottaga de enskilda bankernas sedlar, med förbehållen rätt likväl åt Banko-fullmägtige, att dervid förfara så, att Riksbankens säkerhet i alla hänseenden betryggas; 2:o att Rikets Ständer måtte uppdraga åt Banko-fullmägtige att gå i författning om öppnande af tillfälle och rättighet för de enskilda banker, hvilka kunna det åstunda, att på Riksbanken öfverföra sina så kallade vexlingskassor; 3:o aft Riksbanken likaledes måtte få sig uppdraget att emottaga och expediera de enskilda bankernas så kallade postremiss-vexlar; samt slutligen 4:o att
Banko-fullmägtige må bemyndigas så väl i det ena som andra fallet, att uppgöra vilkoren derför.
Förslag i likartad syftning hafva väckts jemväl inom Hedervärda BondeStåndet af C. A. Larsson från Östergötlands län, som i motion N:o 64 hemställt, bland annat, hvarom Utskottet på annat ställe yttrar sig, att “ett stadgande i banko-reglementet måtte intagas, hvarigenom Fullmägtige lemnades fria händer att vid remissers eller depositioners insättning i Banken låta emottaga de enskilda bankernas sedlar till de belopp, Fullmägtige egde föreskrifva*4, samt af Fredrik August Forssbeck från Östergötlands län, hvilken i motion N:o 205 Banko-Utskottets Utlåtande JU 18. 5 föreslagit: att Rikets Ständers Bank i sina kassor må emottaga och invexla de enskilda bankernas sedlar mot så billiga vilkor, som utan förlust för Riksbanken kan ske, samt att de enskilda banker, som sådant önska, må erhålla rätt, att med Riksbanken öppna postremiss-vexelrörelse.
Såsom af de anförda motionerna inhemtas, innefatta desamma förslag ej mindre att Riksbanken skulle vid inbetalningar, vare sig för liqvider eller för insättning på räkningar, emottaga, utom silfver oell guld samt Riksbankens egna, jemväl enskilda bankers sedlar, än äfven att Riksbanken skulle för de enskilda banker, som det åstundade, åtaga sig de bestyr med vexling af de enskilda bankernas sedlar emot Riksbankens egna samt med inlösen af deras postremissvexlar, för hvilka, de enskilda bankerna nu anlita enskilda i hufvudstaden varande bolag eller bankirer.
Utskottet har ansett sig böra i anledning af de ifrågavarande motionerna anmoda Banko-fullmägtige att meddela utlåtande, hvilket Fullmägtige ock afgifvit samt deruti, på anförda skäl, förklarat, det
Fullmägtige icke tilltrodde sig att nu tillstyrka, det Riksbanken åtoge sig bestyren med invexling af de enskilda bankernas sedlar samt inlösen af deras postremiss-vexlar, men deremot hemställt, att åt Fullmägtige måtte öfverlemnas, att vid liqvider till och insättningar i.
Bankens diskont-kontor kunna medgifva, vederbörande att, till den utsträckning och under de förbehåll, Fullmägtige egde bestämma, låta emottaga äfven sedlar, utgifna af sådana enskilda banker, hvilka här på platsen hafva vexlings-ombud.
De uti nu ifrågavarande motioner med förslagen angifna syftemål hafva varit att bereda: åt allmänheten lättnad och beqvämlighet genom undanrödjande af de olägenheter, som uppkomma genom nödvändigheten att vid transaktioner i Riksbanken först för enskilda banksedlar förskaffa sig Riksbankens, åt Banken ökadt inflytande på den allmänna penningerörelsen och ökad rörelse, samt att öfverhufvud åstadkomma en större samverkan mellan Riksbanken och landets öfriga bankinrättningar.
Väl må medgifvas, att samverkan mellan ett lands alla penningeinrättningar väsendtligen bidrager att sätta dessa i tillfälle till understödjande af penningeomsättningen och näringarne i allmänhet, samt att fördenskull en sådan samverkan bör, så vidt de särskilda penningeinrättningarne äro förtjenta af det förtroende, som för dylik samverkan är oundgängligen nödigt, befordras.
Men ehuru ingen enskild bank här i landet ännu vid något tillfälle brustit i uppfyllandet af sina förbindelser och ehuru man må hoppas, att äfven hädanefter dessa banker skola komma att med tillbörlig varsamhet förvaltas, synes likväl den särskilda ställning
Riksbanken intager till landets penningeväsende i allmänhet föranleda att, denna bank icke bör inlåta sig i närmare förbindelser med de enskilda bankinrättningarne och detta törhända minst hvad angår deras sedelrörelse.
Riksbankens åliggande att gifva stadga
Och säkerhet åt landets myntväsende är för 6 Banko-Utskottets Utlåtande JQ 18. denna det förnämsta, och utom det, att emottagandet af de enskilda bankernas sedlar skulle kunna gifva upphof till förhållanden, af hvilka förluster för Riksbanken kunde blifva en följd, synes ett sådant emottagande derstädes icke väl öfverensstämma med grundlagens stadgande, att allenast Riksbankens egna sedlar må såsom mynt i riket erkännas.
Det torde kunna lemnäs derhän huruvida Riksbanken verkligen skulle vinna ökad rörelse på de föreslagna åtgärderna, enär, efter hvad nyss blifvit antydt, detta dock icke är för denna bank det hufvudsakligaste.
En tillökning skulle väl ock förnämligast vara att förvänta i hvad beträffar upp- och afskrifningsrörelsen, men denna äfvensom kassakreditivrörelsen torde vara af den beskaffenhet, att Riksbanken, just med afseende på det särskilda åliggande, som är denna bank anförtrodt, icke synes böra deri eftersträfva utvidgning.
För allmänheten synes icke heller de föreslagna åtgärderna vara af särdeles vigt; då tillfälle att få vexla enskilda bankers sedlar mot
Riksbankens är i hufvudstaden lemnadt genom de vexlingsombud de enskilda bankerna der hålla, och beqvämligheten skulle hufvudsakligen komma endast hufvudstadens affärsmän till godo.
För så vidt slutligen som, en fördel afsåges för de enskilda bankerna, torde denna kunna anses temligen tvifvelaktig.
Emottagandet i Riksbanken vid liqvider och insättningar af deras sedlar, komme åtminstone icke att bidraga till ökande af dessas cirkulation, enär Riksbanken naturligtvis genast skulle förete desamma till invexling, och hvad beträffar bestyren med denna invexling samt med inlösen af postvexlar, så skulle sannolikt Riksbanken icke kunna åtaga sig dessa på sådana vilkor, att de föranledde de enskilda bankerna att föredraga Riksbanken framför de nuvarande kommissionärerna.
På grund af det nu anförda, får Utskottet alltså hemställa, att Herr Ridderstads samt Riksdagsfullmägtige C. A. Larssons och F. A.
Forssbecks ifrågavarande förslag icke må till någon åtgärd föranleda.
Reservation: af Herr Friherre Nordenfalk, ,J, som, med åberopande af Banko-fullmägtiges utlåtande, hvilket var af följande innehåll: “De sålunda till Fullmägtiges utlåtande remitterade motioner upptaga dels det mera omfattande förslag, att Riksbanken skall åtaga sig ombudsskapet för de enskilda bankerna i riket och såsom följd deraf emottagandet af dessa bankers Banko-Utskottets Utlåtande Jfå 18. 7 såväl sedlar som vexlar, vare sig att sådana sedlar eller vexlar företes till vexling eller inlösen eller för insättningar eller liqvider och dels det mera inskränkta förslag, att allmänheten må beredas den fördel att kunna vid sist omförmälda transaktioner med Riksbanken begagna äfven enskilda bankers sedlar.“ “Enligt det förra förslaget skulle Riksbanken för de enskilda bankerna åtaga sig de bestyr, som för närvarande utöfvas af enskilda bankinstitutioner eller enskilda personer i hufvudstaden och hvilka hufvudsakligen afse att, med penningar, som de enskilda bankerna förskottsvis aflemna, från allmänheten invexla sedlarna och inlösa vexlarne samt för det hela inför vederbörande redovisa, i enlighet med träffade aftal.