Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Gick till Bokti och tog pengar, var derefter i Bolak och köpte hvete, 2 vejba för 17 1/2 piaster. öfverhufvudtaget är jag ej särdeles nöjd med hela min hushållning, jag måste se till att den blir förändrad.
Febr. 8.
Hade hela natten, såsom till min stora förargelse många föregående, plågats af sömnlöshet långt öfver midnatten.
Gick på morgonen med min Berberi till Bolak och köpte ris.
Spatserade sedan litet omkring på egen hand och kom hem kort efter middagen.
I anseende till de allt ännu fortfarande hushållsbestyren har jag ingen trefnad, och har ännu ej kunnat uträtta något eller göra några bekantskaper, men hoppas dock snart komma derhän.
Febr. 9.
Begaf mig ut på morgonen till Rodeh, men träffade ej heller nu Peterson.
Jag gick hela vägen, men förvillades ändock ej det ringaste.
Gick sedan omkring i Moski och satt en stund hos Köhler i kansliet.
Så snart jag kommit hem, hade jag besök af shekh el hareh, som satt en stund hos mig och rökte och drack kaffe.
Hvad hans ärende egentligen var, vet jag ej; kanske att få en bakhshish, men den uteblef.
Derefter kom Köhler, följd af Turk-janitscharen, som dock snart gick bort och lemnade oss på tu man hand.
Köhler är i allmänhet en högst hygglig ung man, i hvars sällskap man finner sig ganska väl.
Febr. 10.
Begaf mig på morgonen till Bet el kadi och bokhandeln, der jag anmodade en man att afskrifva åt mig katalogen på alla de böcker, som blifvit tryckta i Bolak.
Oaktadt allt mitt krångel att han skulle bestämma priset derpå och allt gräl derom, var det mig omöjligt att få honom dertill, det skulle allt få bero på mitt godtycke.
Derefter tog jag samma åsna, som förut fört mig fram och tillbaka hit, och begaf mig till Shubra, der pashans palats finnes, med den omringande trädgården vid stranden af Nilen.
Jag hade krångel att slippa in, dock lyckades det mig slutligen och jag vandrade omkring ungefär en timmas tid i trädgården, som är utomordentligt vacker, anlaggd i orientalisk smak, halft liknande en från "Tusen och en natt."
Isynnerhet behagade mig den stora Fiskijeh, som här var anlaggd, äfvensom pavillonen rundt deromkring, med marmorgolf och frescomålningar i taken af Europeiska målare.
Träden hängde fulla af pomeranser och apelsiner, och en af trädgårdsfolket gaf mig förstulet en Frankisk pomerans, som var ypperlig; en annan gaf mig 2 rosor i knopp, naturligtvis för en bakhshish.
Det hela var af stort intresse och vackert, ehuru jag ändå önskat mera orientaliskt i den och gerna sett det lilla af Europeisk smak, som inmängt sig, vara borta.
Min gamle åsnedrifvare, ehuru ganska treflig, var dock ej att jemföra med min gamle Ahmad, som jag förgäfves sökt på morgonen.
Efter qvällsvarden, d.v.s. middagen, begaf jag mig till Murad effendi, som är min nära granne och blef sittande hos honom hela aftonen.
Jag är särdeles i valet och qvalet huru jag skall göra, följa med honom till öfra Egypten eller stanna här.
Hade mest hela natten legat vaken och tänkt på min resa till öfra Egypten, för hvilken jag finner mig särdeles hågad, så att jag ej fått sömn förän långt efter midnatt.
Om morgonen gick jag bittida till Murad effendi och blef länge der.
Sedan kom han till mig och satt här länge, allt väntande på sina betjenter, som voro ute på bestyr för mig.
Gick sedan till Kutub khaneh för att få den mig lofvade katalogen, men den som skulle kopiera den hade blifvit sjuk och derigenom hindrad från fullgörandet af sitt löfte.
Dit hittade jag väl, men var tvungen att taga en åsna för att hitta tillbaka.
Blef sedan hemma sittande till maghrib och åt, men blef kort derpå efterskickad af Murad effendi, med hvilken jag tillbragte den öfriga delen af aftonen, tills för Kairo ovanligt sent.
Febr. 12.
Gick ut på föremiddagen och satt en stund hos Köhler på kansliet, vandrade sedan omkring åt Guanijeh och skulle söka Bab ennasr, för att derifrån vandra upp på bergen, men hittade den ej.
Vandrade hem och satt hemma till maghrib, då Murad effendi kom till mig och satt en stund; sedan följdes vi åt till honom, drucko der thé, gingo så till ett litet simpelt café och hörde på en sagoberättare, en gammal gubbe, som i mitt tycke ganska präktigt föredrog en berättelse från folklifvet här i Masr.
De här så vanliga handklappningarne och wassalam brukade äfven denne gubbe.
Nyanceringarne i stämman voro hos honom mindre märkbara, ehuru dock tillräckligen enoncerade; ty gubben var hes och hans stämma till följe deraf något skränande.
För öfrigt var gubben högst nyter och treflig; så äfven hans auditorium, som då och då skrattade högljudt och vid profetens namn alltid tyst mumlade välsignelsen öfver honom, men var för öfrigt högst anständigt.
Murad effendi är särdeles hygglig, men Paris ligger mig allt i hågen och jag litar ej mera så mycket på menniskors hygglighet.
Febr. 13.
Gick ut om morgonen till Moski för att vexla en half dukat, men som ingen ville taga den, förde jag den tillbaka till Bokti och fick annat mynt.
Åsnedrifvarne ansätta en fotvandrare här ej så mycket som i Alexandria, ehuru man här oftast färdas på åsneryggen och mera sällan går.
Sedan satt jag hemma hela dagen och väntade på Murad effendi, men då han ej kom, begaf jag mig en stund efter maghrib sjelf med min fanoz till honom och blef sittande der några timmar, hvarefter jag kom hem och lade mig.
Febr. 14.
På förmiddagen kom Murad effendi, hvars Europeiska namn (tror jag) är Anfossy, till mig med en skräddare, som tog mina sista Europeiska kläder, en surtout och ett par byxor af svart kläde, för att deraf göra mig en Turkisk damir.
Det måttades och prutades mycket.
Närmare middagen gick jag till kansliet och satt en stund der med Köhler.
Sedan gingo vi båda ut och gjorde en liten tur, hvarefter vi begåfvo oss till honom i hans nätta och vackra hus och blefvo der sittande ända till 'asr.
Han gick på kansliet och jag hem och mot aftonen åter till Murad effendi.
Hos Köhler hade jag sett en vacker samling snäckor från Röda hafvet och koraller, hvilka han här under en längre tid samlat.
Jag har ingen trefnad hemma och i allmänhet mera tråkigt.
Febr. 15.
Gick ut på morgonen och gjorde en lång tur i staden, kom ut genom en port och besteg en höjd, derifrån jag såg något så när öfver staden och fick litet begrepp om dess läge.
Sökte sedan Murad effendi, men träffade honom ej.
Satt hemma för öfrigt hela dagen och läste smått.
Det är öfverhufvud ett tråkigt lif.
Febr. 16.
Gick om morgonen ut och företog mig en lång vandring blott med min compass.
Vandrade så godt sig göra lät på de krokiga och vinkliga gatorna rakt i SO och kom riktigt till kastellet, men gick ej dit upp, utan genom en stadsport ut på en begrafningsplats, der (emedan det var fredag i dag) mycket folk var samladt, som skrek och gret &c. på grafvarne.
Derifrån steg jag upp på de kringliggande bergen, hvilka dock ej bestå af klippor och stenar, utan af sand blandad med löstliggande mindre och större stenar, och så lös att den gerna ramlar.
Jag gick på spetsen af dessa höjder, der en liten smal gångstig var trampad af fotgängare, och hade en härlig utsigt öfver den underliggande ruinfulla och till förfall lutande staden, begränsad i NV af vackra gröna fält och trädanläggningar samt
Nilen med sina båtar, längre bort af Afrikanska sandfält, på hvilka högst reste sig de trenne pyramiderna, och längst bort sandhöjder, liknande dem jag stod på.
Åt NO låg öknen, så långt ögat kunde nå, under mig åt öster sandhöjder och sanddalar, i en af hvilka närmast mig syntes nästan en liten stad af gamla kungars grafvar, uppförda i form af moskéer.
Jag satt en stund på den största höjd jag kunde komma upp till, fröjdade mig öfver utsigten och betraktade med min kompass direktionerna af staden, som jag tänkt mig större än den nu förekom mig.
Jag vandrade sedan ner och kom riktigt tillbaka genom staden, allt med min kompass, på annan väg än jag stigit upp, förbi stora moskéer, ur hvilka folket just kom från middagsbönen.
Jag gick sedan till Köhler, satt hos honom en stund, återvände hem något före 'asr, och fick kort derpå besök af shekhen i Darb el gineneh, som jag i dag träffat på gatan och inviterat att komma till mig.
Han satt en stund och pratade, men förekommer mig högst usel, villig att för en bakhshish sälja sitt skägg och allt annat.
Jag blef kort derpå efterskickad af Murad effendi, hos hvilken jag tillbragte hela aftonen under prat vid vårt thé.
Febr. 17.
Gick om morgonen till Murad effendi, som just var sysselsatt med en man, hvilken skulle göra åt honom något arbete.
Han krånglade mycket med honom, visade, förklarade och ritade för honom, samt accorderade om priset; det var högst roligt att se huru väl han förstod att ställa sig med honom.
Sedan följdes vi åt ut, vandrade mycket omkring i Khan elkhalili, och i trakten af Elazhar handlade vi 2 muslinshawlar till turban för 26 piaster.
Sedan gingo vi genom Judarnes qvarter, som var trängre och smutsigare än något annat jag ännu sett här, och veko der upp hos föreståndaren för ett silfvertrådsspinneri.
Han var en Arab af omkring 40 till 50 år, med ett vackert grått skägg och en särdeles välvillig, mild karaktär, dertill pratsam och hjertlig.
Vi talade med honom om någon man, som skulle gå hos mig och lära mig språket &c. Han sade sig känna en sådan och beställde oss om aftonen till ett café i hans granskap.
Derefter gingo vi hem och jag blef hemmasittande ända till maghrib, då jag åter gick och hemtade Murad ut till vår bestämda mötesplats.
På cafét träffade vi vår Sejid Mohammad i ett litet sällskap, bland andra äfven den sherif, som han ämnat till min lärare.
Han pratade med honom om saken jemte Murad först i tysthet och sedan den tycktes liksom afgjord, kom sherifen, satte sig bredvid mig och började med de vanliga Arabiska complimenterna, såsom salamat tajibon &c. Vi pratade om allehanda och kommo väl öfverens.
Man tog mig för moslim, ty Murad hade gifvit mig ut för en sådan, hemma ifrån Circassien.
Hans namn var 'Abd el khalik; i morgon skulle jag skicka en karl att hemta honom middagstiden hem till mig.
Vi suto en stund här på cafét, drucko en hvar 2 koppar kaffe, som Sejid
Mohammad betalte oaktadt vi puttrade emot, och gingo sedan till ett annat café, i hopp att få höra en motahaddit.
Men han hade ej infunnit sig i afton.
Tiden tillbragtes sålunda blott med prat, nästan två hela timmar.
Det är högst roligt att höra Arabernas vanliga complimenter, de bilda nästan ett språk för sig, som är svårt, men oundgängligen nödvändigt att lära.
Hufvudsaken här, som i allt, är Allah, utrop till honom och böner till honom.
Ofta när samtalet stannade af, ropade man åt Murad och mig: anastinna, d.v.s. du har hedrat oss, hvarpå man svarar: allah barak sik, eller: anastinna inte, eller något dylikt.
Ofta komma de äfven närmare, sätta sig bredvid en och börja med det vanliga tajibin, hvarefter det går oupphörligen: kef kefek och alham do lillah &c. Jag blef slutligen dock något trött, isynnerhet i mina knän, då jag oupphörligen sutit hela aftonen på de höga trädsofforna mastabeh.
Vi kommo något sent hem och jag gick genast till sängs.
Febr. 18.
Var om morgonen som hastigast hos Murad, gick snart hem för att vänta på Abdelkhalik, som dock ej kom förän någon timma efter middagen, men blef sittande här ända till nära maghrib.
Vi pratade om ett och annat, han var glad, roade sig åt minsta småsak, såsom alla hans landsmän, och hade samma enkla, barnsligt oskyldiga karaktär man här finner öfverallt.
Jag ämnade skrifva upp till pappers det jag skulle lära mig af här brukliga complimenter, men det ville han ej, sägande att det vore bättre lära sig dem utantills.
Om priset ville han ej höra talas; han ville komma alla dagar till mig för intet, ty han vore min vän och vänskap passade ej tillsammans med pengar.
Men det är blott ett vanligt talesätt och ej mycket att rätta sig efter.
Han tog mig på allvare för moslim, och skulle skaffa mig en handskrifven Koran, ty den tryckta jag hade var battal.
Så var äfven mitt qvarter ibland Kufsar och Nosara, han ville skaffa mig ett annat i sitt granskap.
För öfrigt tyckes han ej vara särdeles bevandrad i sitt språks litteratur, men det är ock detsamma för mig.
Sedan han gått kom Murad som hastigast till mig, men var litet opasslig och tråkig samt gick snart bort.
Sedan jag således ensam haft ledsamt hemma, gick jag ut till Murad, som lagt sig till sängs och var tråkig.
Jag lemnade honom derföre snart och gick hem.
Febr. 19.
Gick om morgonen till Bokti, dit nu mina pengar ändtligen hade kommit från Alexandria.
Jag tog en del och deponerade det öfriga hos honom.
Gjorde små uppköp, tyg till koftan och tobak &c. På eftermiddagen kom Abdolkhalik och satt hos mig.
I dag föll talet på medicin, han frågade om allehanda sjukdomars grund och anledning, jag försökte förklara det för honom, så godt jag sjelf förstod, och smorde ihop än det ena, än det andra.
Slutligen kom han fram med den här så vanliga frågan om bot mot incapacitet och lyssnade, som det tycktes, med särdeles uppmärksamhet och intresse till hvad jag sade.
Vi åto vårt aftonmål tillsammans, drucko kaffe, hvaraf han tyckes vara en stor vän och rökte; gingo sedan ut tillsammans, passerade det café, der jag först gjort hans bekantskap, och träffade der hans bror och Sejid Mohammad, med hvilka vi en stund pratade.
De gingo hem, men Abdolkhalik och jag gingo till ett annat café, der vi hörde Kairos förnämsta sagoberättare shekh Isma'in.
Han hörde till klassen Zahirijeh, var en gammal ärevördig gubbe med alldeles grått eller hellre hvitt skägg, och berättade med stor värdighet, smak och liflighet.
Jag förstod dock ej mycket af hans berättelse, i anseende till min ovana att höra detta hans språk och emedan jag satt något långt ifrån honom.
Hans auditorium var temmeligen talrikt och uppförde sig i allmänhet med stor anständighet och hygglighet, utan all sorts oväsende, blott emellanåt sakta sägande i anledning af berättarens ord eller föredrag något beröm åt honom eller åt sin granne.
Platsen för församlingen, såväl som för föredragaren sjelf, var en öppen gata, dock nu täckt med några skynken, troligen på det vinden ej skulle släcka ut lamporna, som der voro upphängda.
Vi suto en del på en mastabeh, som gick längs ena väggen, en del på serirer uppställda längs andra väggen.
Vi drucko kaffe och sherbet samt betalte hvarje kopp af det ena som det andra med 5 fadda; åt gubben gaf hvar och en äfven 5 fadda.
Jag gaf honom dock en piaster och fick derföre mycket bannor af Abdolkhalik, som sade att det var emot kanon och således ej passade sig.
Derifrån gingo vi vidare till ett annat café på hemvägen, der en sångare fanns som samlat omkring sig ett stort auditorium, dels på den här något bredare gatan, dels på mastabeh, som gick längs väggen af de nu tillslutna bodarne.
Han föredrog sin sång med den vanliga messande och tremulerande tonen, så att några takter utgjorde en sats och han sedan pauserade längre eller kortare efter eget godtycke.
Genast efter det han tystnat, hörde man från hela auditorium ett utrop af ah, än längre, än kortare utdraget, allteftersom sångsatsen tycktes behaga; men utropet hördes alltid, åtminstone ett kortare från en del af församlingen, och det tycktes svara emot våra applaudissements, samt anses lika nödvändigt som de senare hos oss.
Jag hade svårt att få rätt reda på sångarens melodi, i anseende till det långsläpande och dallrande sätt hvarpå den föredrogs.
Jag hade i afton en shawl lindad om min tarbosh, till likhet med en effendis turban, och passerade derföre på allvar (såsom äfven Abdolkhalik tror) för en sannskyldig rättrogen moslim.
Vi kommo ej hem förän kanske omkring kl. 11, hvilket för mig var förfärligt sent, så att jag kände mig ganska trött, dels af den långa tiden, dels isynnerhet derföre att jag hela aftonen sutit på de höga sofforna med underslagna ben.
Kaffe hade jag äfven i dag druckit för mycket, så att jag gick med stort nöje till sängs.
Uträttade just ingenting; satt hemma mest hela dagen och dels skref bref hem, dels väntade Abdolkhalik, som ej kom.
Om aftonen afskedade jag min tjenare, utan synnerligt krångel från hans sida.
Febr. 21.
Satt hela dagen hemma och skref mina bref färdiga.
I dag kom Abdolkhalik bittida vid middagstiden och satt närmare maghrib; derunder kom äfven Murad hit och satt en stund.
Förde mitt bref adresseradt till Tantavi och innehållande ett till Bonsdorff, ett till min mor och min bror samt ännu ett till Karl Lundahl; jag förseglade det på kansliet och lemnade det åt Amin Agha.
Köhler träffade jag ej.
Om aftonen drack thé hos Murad effendi, lefde för öfrigt hela dagen på torr mat och kaffe.
På eftermiddagen satt Abdolkhalik hos mig och hade hemtat med sig tvenne munstycken och en heggab, på hvilka vi handlade litet, utan att komma till något resultat.
Hans heggab ville jag väl hafva, men kunde på intet sätt förmå honom att bestämma något pris, utan tiden gick förbi under det vi å begge sidor uppfordrade hvarandra att säga först, samt då och då upprepade det här vanliga: valla khodoh belash.
Febr. 23.
Gjorde en liten tur i Moski, utan att uträtta någonting; återvände och satt hemma för öfrigt hela dagen.
Närmare 'asr kom efter vanligheten Abdolkhalik och satt närmare maghrib.
Det är icke utan att han, såsom alla egentliga lärare, är mig något tråkig.
Febr. 24.
Satt hemma mest hela dagen, väntande på shekh Elmokhaddamin, som ej kom.
Gjorde en liten tur och begaf mig derefter till Murad, der vi hade att göra med vår skräddare, som fick mycket arbete af oss.
På eftermiddagen satt Abdolkhalik hos mig.
Efter maghrib gick jag åter till Murad, der vi drucko thé och kommo in i intressanta ämnen, t.ex. om bildningens framskridande.
Han är litet sjuk i sina åsigter, såsom han äfven tyckes vara sjuk och litet gammal i sitt sinne.
Jag hade hela dagen lefvat nästan blott på bröd, tobak och kaffe; det blir nu redan nästan för torrt och jag väntar med otålighet att i morgon få mig en ny tjenare.
Febr. 25.
Hade besök om morgonen af shekh Elmokhaddamin, som hemtade mig en tjenare, den jag ej just var mycket belåten med, men dock behöll för de få dagar jag tänkte stanna här.
Gjorde en tur till Khan el khalili och gjorde liten handel.
Satt sedan hemma hela den öfriga dagen med Abdolkhalik närmare maghrib, hvarefter Murad som hastigast kom till mig.
Febr. 26.
Gjorde en tur till boklådan, tog min katalog, satt en stund der och pratade med gubbarne, af hvilka en hela tiden pratade med mig på gamla språket.
Jag frågade dem om det var sannt att man i Bolak höll på att trycka Koran och runkade starkt på hufvudet när de bejakade det.
Också tycktes man på fullt allvar taga mig för moslim och gaf mig Islams helsning i hela dess vidd, då jag gick.
Sedan gick jag till konsulatet och satt en stund hos Köhler.
I dag kom ej Abdolkhalik, utan jag väntade honom förgäfves.
Om aftonen gick jag till Murad, för att få honom ut i det vackra månljusa vädret.
Efter en helt kort promenad gingo vi in till en Fransk doktor i Egyptisk tjenst.
Här talades mycket om en högst skandalös historia, som passerat emellan honom och en annan Europé; man apostroferade mycket här bosatta Européer.
Gud nåde dem!
Hvar helst man träffar dem äro de usla.
Man berättade äfven att pesten är i Alexandria och att ungefär 15 personer dö der om dagen.
Det ingaf mig ingen fruktan.
Febr. 27.
Gjorde om morgonen en liten tur till konsulatet, satt en stund hos Köhler, och talade om bokaffärer.
Satt för öfrigt hemma hela dagen, skref Arabiska och väntade på Abdolkhalik, som ej kom i dag heller.
Jag undrar hvad som går åt honom, och fruktar att han har några misstankar om mig.
Mot aftonen gick till Murad och tog honom ut.
Vi gingo till cafét, der Abdolkhalik och hans sällskap pläga samlas, men der voro de ej i afton.
Sedan vandrade vi åt åtskilliga håll, förbi flere moskéer, i hvilka shekher höllo på att läsa med en stämma, liknande våra katolikers messa, och kommo hem något sent, i det vackraste månsken.
Febr. 28.
Satt hos
Köhler en stund på kansliet och hörde på en Grek, som med särdeles lätthet utlade historien om en qvinna, i hvilken han var invecklad och sökte rätt genom konsulatet.
Han talade visst en half timme oupphörligt, flytande, utan att det minsta stappla, och hade derunder nätta och lätta åtbörder.
Gick derefter på en liten omväg hem och blef hemma hela dagen, väntande på Abdolkhalik; men åter förgäfves.
Antingen har han något i sinnet emot mig eller törs han ej ut, af fruktan för firdeh, som nu drifves in på alla håll.
Mot aftonen gick jag ut, passerade förbi Murad för att få honom ut, men som han ej var hemma, gick jag ensam, gjorde först en liten tur och stannade sedan i cafét nära hemmet i vårt qvarter, och hörde på den gamle hesa Mohaddit.
Fördömdt att jag ej väl förstår honom; men han berättar med en olika stämma mot den han begagnar i vanligt tal.
Febr. 29.
Gick på morgonen till Köhler, men som han ej funnit någon assignation, gick jag till dragomanen vid Engelska konsulatet.
Han är en särdeles bestyrsam man, alla skrika efter honom och han parlerar alla möjliga språk.
Jag hörde honom denna morgon tala färdigt och korrekt Arabiska, Turkiska, Franska, Italienska, Engelska, och litet Tyska, men detta sistnämnda språk obetydligt.
Han lofvade rangera saken för mig tills i morgon, och talade med en Jude eller Armenier eller något dylikt, som i morgon skulle ge mig en sådan assignation.
Fick af Bokti till låns ett utdrag af Sihah.
Vandrade omkring och gjorde små uppköp af snus &c., så att jag ej hann hem förän en stund före 'asr.
Min tjenare gick vid denna tid ut för att köpa kött och behagade bli borta ända till närmare maghrib.
Då jag länge förgäfves väntat på maten, gick jag slutligen i förargelsen till Murad och med honom på en liten spatsertur, hvarefter han kom till mig och blef sittande här en stund att röka och dricka kaffe, som jag lät koka, ehuru det var något sent.
Gick till Bokti och tog pengar för att köpa böcker, men det kunde ej ännu i dag bli någon handel af, emedan det var lördag och emedan jag ej förän i morgon kunde få en assignation af vexlaren.
Till honom förde mig en ung Moldavier, som jag träffade vid konsulatet och hvilken jag sedan följde till hans bod i Khan elkhalili.
Moldaviern var en ung treflig man och högst artig.
Från honom gick jag efter min kompass genom åtskilliga delar af staden och kom hem något efter middagen.
Sedan gick jag till Murad, drack thé hos honom och pratade en stund.
Han talade om Wrede, sade att det var en skojare, som här genom praktik lärt sig Arabiskan, utan att det minsta förstå läsa den; att han fordom varit bränvinssäljare eller brännare här och äfven såsom dragoman färdats med resande, hvarvid han ej handlat på det redligaste.
Sprang hela förmiddagen omkring till vexlaren, vårt konsulat och kutub khane, för att bestyra om böcker; men kunde med allt detta ingenting uträtta.
Jag fann mig häraf tråkig och ledsen i allmänhet öfver mitt lif hittills, som gått utan särdeles märkbar nytta.
Vädret var äfven fult i dag, med ordentlig storm, som dref damm omkring, så att man äfven inne i rummen oupphörligen sväljde stoft.
Mot aftonen gick jag till Murad och drack efter vanligheten thé med honom och tillbragte aftonen under samtal.
Murad kom bittida hit och tog mig på sängen, hvarefter vi drucko kaffe och gingo till Bolak, för att accordera om båt till öfra Egypten, men afgjorde ännu intet bestämdt.
Här voro vi inne på ett slags värdshus, åto en fisk och drucko sedan kaffe på samma ställe, der jag tillbragte första natten i Kairo.
Vädret var blåsigt och fult och jag tyckte mig särdeles trött efter promenaden.
Det oaktadt gick jag genast vid min hemkomst åter ut, vek först in i Diwan el mudaris, träffade flere hyggliga och artiga unge män, gjorde sedan en lång tur i staden med min kompass och kom hem vid 'asr mycket trött.
Gick på förmiddagen för att hemta Murad, men då han ej var hemma begaf jag mig ensam till Khan elkhalili och såg på marknaden der, som var ganska liflig och hålles hvarje måndag och thorsdag.
Jag vandrade upp och ned, men köpte ej annat än ett skrifdon.
På vägen dit träffade jag Abdolkhalik, som såg litet flat ut och lofvade komma till mig vid 'asr, men höll ej ord.
Satt hemma den öfriga delen af dagen ända till maghrib, hvarefter jag gick ut till Murad; men emedan han sof och var något illamående, gick jag straxt bort, vek in i mitt vanliga café och hörde på den gamle Mohaddit, som jag dock allt ännu har svårt att förstå.