Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hur mitt andra vi än må lefva, skola vi mitt hela till sist blifva mitt första.
med toä 1, j u är en vik- tig sak, I hvarje ordnad stat det finns och måste vara.
Mitt andra nämnde man förut med mycken smak Bland gudaskaran — nu det nämns bland hundars skara.
Mitt hela står på vakt i en gudin- nas gård; Dess anblick vacker är, men stolt och kall o c h hård.
Valborg.
Men dock, o v e!
det icke var En konung, som hon tänkte, Ty frän hans hand, som lyste bar, Vårt jjärde högblått blänkte.
Nej, blott en enkel hafvets man, Men ur hans ögon lyste En trofast glans, och flickan fann, Att han var skön, och myste.
Anna Hon satt en kväll, det var så sed, På bron, där vinet klängde, Och utaf det vårt andra ned Vid hennes hufvud hängde.
Och insjön läg så blå och klar, Då syntes där ett segel Och båten, hvilkens mast det bar, Skar genom vikens spegel.
IFYLLNINGSGÅTA.
n så 1534 ut.
Han betraktade henne länge under tystnad.
&gt;Du måtte väl ej fått för mycket 15798, för annars skulle du väl inte 52976 så där? » sade hon och slog tdl honom på skämt.
— » 5768, » sade han, i n o g fick jag en liten 53726, men mer af den sor- ten kan jag inte 2946.
Inte känner du 734126, när jag ser på dig? » Hon gjorde det ej heller.
Det var blott 2918.
Och nu uppstod en li- ten 18794, j a ja, utan så mycket som en 79156.
Det gällde blott att 187946 under kvickt 862.
946 förtjänte emel- lertid 5791, hvilket han ock villigt erkände, lofvade att snart till hennes ära ombestyra ett 123456789.
Kalla n För fuktig kvällsvind Jocken lätt Vårt jemte kunde göra, Och flickan förde handen tätt Intill sitt lilla öra.
Snart stod han rask och ung Vid sidan hos sin tärna, Och fast han icke var en kung, Hon blef hans maka gärna.
K. i PROKÖP.
e a 1 m s 1-6 2 — 6 3-6 2-6 1-6 6 Folkens framtidsdröm.
Användes för hästar.
Härlig ort.
Artikel.
Buske.
Bokstaf.
m FYRKANTGÅTA.
e ANAGRAM.
En tärna var hon, skön och ung, Som kunde kärlek vänta, • Och drömde o m, att minst en kung På dörren skulle glänta.
Innehålisforteekning.
Lotten von Krcemer; en sjäifbiografi.
— Säg, har du märkt?
Stockholm, N:r 37 (456) Tryckeri Fredagen den 11 september 1896.
Prenumerationspris pr år: Idun ensam Iduns M o d e t.
Barngarderoben Iduns kr.
» » » 5: — 5: — 3: — 3: — Byrå: Klara södra kyrkog.
16, AUm.
1 tr. telef.
Utglfningstld: hvarje helgfri Aktiebolag.
F ö r » P l a t s s ö k a n d e - o. - Lediga platser- 25 öre för hvarje påbörjadt tiotal stafv.
70 öre pr nonp- rad Vilhelmine Holmboe-Schenström.
ff4 n tänkare har yttrat: T * står konst. » » N ä r skönhet o c h sanning förenas, då upp- - E n sådan konst, på en gång skön o c h sann, utmärkte den fram- stående konstnärinna, hvars bild i dag pryder I d u n.
D å hennes offentliga konstnärsbana nästan uteslutande tillhörde Frankrike, Belgien o c h Italien samt tidigt afbröts genom giftermål, torde fru H o l m b o e - S c h e n s t r ö m vara mera bekant f ö r den sven- ska allmänheten såsom den fram- stående sånglärarinnan än såsom opera- o c h konsertsångerska.
F r u Holmboe-Schenström är f ö d d i Norge af den högt an- sedda slägten H o l m b o e.
D o t t e r till den numera aflidne sören- skriver H o l m b o e i Söndmöre u p p v ä s t e hon på den vackra fädernegården Fredsberg i häg- net af ett lyckligt, bildadt o c h gediget h e m.
D e n lilla Vilhel- mine visade redan tidigt ovan- liga musikaliska anlag o c h äg- nade sig åt deras utbildning m e d ett allvar långt utöfver hennes år.
H o n erhöll f ö r öfrigt en särdeles vårdad o c h allvarlig uppfostran, ägnad att öppna blic- ken f ö r människans plikt att ställa sig ett mål före i lifvet och att framför allt blifva sann.
E n sådan uppfostran måste, i förening m e d den stora be- gåfning, hvarmed naturen utru- stat V i l h e l m i n e H o l m b o e, bilda en karaktär, ett harmoniskt helt.
Denna hennes egen personliga erfarenhet af hvad kvinnan kan blifva, när hon får tillfälle att rätt utvecklas, har nog i sin mån bidragit till att hon alltid varmt omfattat den s. k.
» kvin- n o s a k e n » • — särskildt kvinnans rätt att i likhet m e d mannen få utveckla sina naturliga anlag.
Sedan Vilhelmine H o l m b o e blifvit konfirmerad, k o m hon till K r i - stiania, där hon fick till sin första lärare Halfdan Kjerulf i pianospel och den tyske orgelnisten Magnus i sång.
K e d a n vid sitt första upp- trädande på en konsert, som fru Erika Lie-Nissen gaf i Kristiania, och vid hvilken V i l h e l m i n e H o l m b o e, på Kjerulfs ifriga uppmaning, biträdde med den stora arian ur » F i g a r o s B r ö l l o p », tilldrog hon sig såväl publikens som kritikens uppmärksamhet genom sin präk- tiga, sympatiska röst, sitt själ- fulla föredrag samt den lugna säkerhet, hvarmed hon u p p - trädde.
K o r t därefter fick den unga Vilhelmine anträda en studie- resa till Paris, där först Kristina Nilssons bekante lärare, mon- sieur Vartel, o c h sedan m:me Pauline Viardot-Grarcia blefvo hennes handledare.
V i l h e l m i n e H o l m b o e tog emel- lertid ej sin uppgift så lätt som många andra unga sångerskor, hvilka ofta tro sig fulländade, när de knappast ens börjat stu- dera sångens konst på allvar; hon fortsatte under flere år m e d all sin naturs energi sina grund- liga sångstudier.
Ehuruväl h o n ägde såväl an- lag som lust äfven f ö r den dra- matiska konsten, utbildade hon sig under dessa år uteslutande till konsertsångerska; ty endast på detta villkor hade hon l y c - kats erhålla sina föräldrars till- låtelse att få fullfölja sina sång- studier i det främmande landet.
Hon konserterade nu under ett par år i åtskilliga större stä- der i Frankrike, Belgien o c h Tyskland, äfvensom i sitt hem- land, öfverallt mottagen med stort och välförtjänt bifall.
Hennes håg drogs d o c k allt
När forntid v i s s n a t h a r, må framtid k n o p p a s; Ä g blott i minnet grund för hvad du hoppas.
Edvard Bäckström.
mer o c h mer till scenen, o c h då föräldrarne slutligen gåfvo efter för hennes ihärdiga önskan att få ägna sig åt operan, återvände hon till Paris.
Här instuderade hon sina sångroller för mr l i o g e r, stora operans mest framstående te- nor o c h professor vid konservatoriet i Paris.
Sålunda på allt sätt väl förberedd, debute- rade nu V i l h e l m i n e H o l m b o e våren 1874 i Liége uti V e r d i s opera » E n maskeradbal » o c h sjöng med stor framgång Ulrikas parti.
Omedelbart därefter uppträdde hon som Azu- cena i » T r u b a d u r e n » o c h som Leonora i » F a - v o r i t e n ».
I samtliga dessa roller skördade V i l - helmine H o l m b o e lifligt beröm af kritiken för sitt vackra, lifliga spel, sin graciösa personlig- het oeh förträffliga sång.
På Ibsen, sidiga hösten grund af ifriga uppmaningar från Henrik som hade öppet öga för hennes mång- begåfning, reste Vilhelmine H o l m b o e på samma år till S t o c k h o l m.
H ä r uppträdde hon å kgl.
operan mellan akterna o c h sjöng då bland annat den stora arian ur » P r o f e t e n ».
V i d en af professor Baucks föreläsningar å konservatoriet öfver den franska skolan sjöng hon arian ur » F a v o r i t e n ».
O m detta hennes föredrag skref B a u c k följande o m d ö m e: » H ä r - vid utförde fröken V.
H o l m b o e den stora sång- scenen (Leonoras) ur » la F a v o r i t e » af Doni- zetti.
Sångerskan firade en triumf genom sin präktiga deklamation, sin storartade, passione- rade stil o c h sin ståtliga stämma.
D e t för- ljudes att fröken H: s uppträdande på kungl.
scenen snart lär vara att motse.
Man kan därtill lyckönska både teatern o c h publiken; en sådan talang i denna genre är ej allenast nyt- tig, utan nödvändig för vår scen i dess nuva- rande tillstånd.
— • Utom arian gaf fröken H.
äfven en romans af G o u n o d.
» — — — D e t var verkligen fråga o m att Vilhelmine H o l m b o e skulle uppträda på vår operascen i några af sina glansroller, men dåvarvnde direk- tören ville ej tillåta henne att sjunga på fran- ska språket, utan fordrade, att hon skulle in- studera rollerna på svenska, o c h som tiden härtill var alltför knapp, gick hennes tilläm- nade gästspel här om intet.
H o n återvände då till Paris för att tillträda ett fördelaktigt engagement vid operan därstä- des, hvilken under den tid på året, då sena- tens o c h deputeradekammarens sammanträden ägde rum, var förlagd till Versailles.
Pariser- bladens uttalanden om hennes uppträdande voro utomordentligt berömmande, o c h Figaros an- sedde krönikör, skref efter Vilhelmine H o l m - boes återgifvande af Azucenas r o l l: » H o n för- står att använda sin präktiga, omfångsrika o c h mycket sympatiska altröst efter konstens alla reglor. » P å våren 1877 for Vilhelmine H o l m b o e ned till Italien o c h uppträdde med lysande fram- gång i flere af dess förnämsta städer samt hade i tre år fast engagement dels i Milano, dels i Neapel.
D e n italienska publiken strödde b l o m m o r för hennes fötter, oeh kritiken utta- lade sig med största värme öfver hennes » konst- närliga sång, lifliga, spirituella spel o c h förtju- sande apparition ».
Lång blef dock ej hennes lofvande konst- närsbana.
Hösten 1880 ingick Vilhelmine H o l m - b o e äktenskap m e d dåvarande kaptenen i sven- ska armén, den skicklige gymnasten K o l f Schen- ström, hvilken under många år var direktör för det välkända svenska gymnastikinstitut i Paris, hvilket ännu bär hans namn.
L y c k l i g maka o c h moder, öfvergaf dock ej fru Vilhelmine H o l m b o e - S c h e n s t r ö m, helt o c h hållet sin förra verksamhet.
I Paris bildade hon ett sånginstitut, där hon hade rikt tillfälle att tillämpa sina egna grundliga o c h konstnär- liga sångstudier.
Detta institut förskaffade dess insiktsfulla o c h nitiska ledarinna stort anseende som sånglärarinna, ej blott i de musikaliska kretsarne i Paris, utan äfven i L o n d o n.
Några unga engelska damer ur den högsta societeten, hvilka begagnat sig af fru Holmboe-Schenströms sångundervisning i Paris, öfvertalade henne att öfverflytta sin verksamhet till L o n d o n under » the s e a s o n ».
verklig o c h sann sällskapsnjutning o c h säll- skapsglädje, — de erinra sig utan tvifvel dessa timmar såsom några af de rikaste o c h ange- nämaste stunder i deras lif.
D e torde också instämma med författaren, då han slutar denna lilla uppsats med det påståendet, att fru H o l m - boe Schenström såsom maka, m o d e r o c h vär- dinna är ej mindre värd vårt erkännande än såsom konstnärinna o c h sånglärarinna.
Clamo.
Nu skola vi resa till en stjärna i det blå ... " j&amp;flf skola Emellertid kallade tjänsten vid regementet kapten Schenström åter till fäderneslandet, oeh fru H o l m b o e - S c h e n s t r ö m, som kände att hen- nes rätta plats var vid hennes makes sida, af- bröt sin undervisningsverksamhet i den stora världsstaden.
° där vilja vi bygga oss en hydda.
Men såg, du min kära, når vi den stjärnan nå, och såg, du min kära, hur vi den hyddan få, som månde oss hägna och skydda?
P å de olika ställen, där numera major Schen- ström m e d sin hustru bosatte sig efter åter- komsten till fäderneslandet, har fru H o l m b o e - Schenström emellertid alltjämt med framgång fortsatt sin verksamhet som sånglärarinna.
Ej fågelens vinge så högt i rymden bär att anda upp till stjärnan han hinner, men om du endast vet, att du håller mig så vet jag förvisso att vi snart äro där, fast stjärnan så fjärran oss brinner.
D å hennes stora förmåga som sådan dock tydligtvis kräfde ett större verksamhetsfält än en liten landsortsstad kunde erbjuda, beslöto de bägge makarne sig slutligen för en bosätt- ning i S t o c k h o l m.
O c h här samlade sig genast kring den utmärkte lärarinnan eu liten skara tacksamma o c h beundrande lärjungar.
H ö g s t få undervisare i den ädla sångkonsten torde i den grad som fru H o l m b o e - S c h e n s t r ö m förmå tillvinna sig sina elevers aktning oeh hängifvenhet, ej blott emedan hon har ett all- deles särskildt sätt att med oändligt tålamod och väl afpassad hjälp kunna likasom » l o c k a » fram tonen äfven hos de mest försagda o c h » omöjliga » subjekt, utan äfven emedan hennes personliga älskvärdhet o c h hennes pålitliga ka- raktär ovillkorligen måste intaga alla, som komma i beröring med henne.
D e n var dock ej blott af betydelse för sån- gens idkare oeh vänner, denna major Schen- ströms o c h hans älskvärda frus flyttning till hufvudstaden, utan denna högtaktade familj har äfven gjort en ganska märklig insats i vårt sällskapslif.
D e reformer inom denna sfär, hvilka major Schenström offentligt i tal oeh skrift föreslagit, har han praktiskt tillämpat i sitt hem, häruti på bästa sätt understödd af sin hustru, som af uppriktigaste hjärta deltager i sin mans alla sträfvanden.
Till dessa hör också, som bekant, den nu ganska vidt förgrenade sammanslutning bland vår skolungdom, som gjort sig känd un- der föreningsnamnet » Sveriges f r a m t i d ».
D e söm haft den förmånen att deltaga i de trefliga onsdagsmottagningarna hos major Schen- ströms i deras lilla komfortabla våning vid Blasieholmstorg, där — efter ett par förtju- sande timmar tillbragta under sång, deklama- tion o c h diskussion — man bjöds på en af dessa enkla — men i all sin enkelhet välsma- kande o c h rikligt tillfredsställande — supéer, som major Schenström försöker att få i gång här i landet, i stället för detta öfverdåd i mat och dryck, som hos oss nästan förstört all u Omkring vi resa oss rufvar till en stjärna mörker i det blå, och dimmornas sveper kallt öfver nejderna de vida, och sval var den vind, som i gröna löfven thy flykta vi ditåt, där töcknet ej bor.
Jag sluter dig tätt till min sida.
På och och där och kår, Jlor for, stjärnan i fjärran skall det alltid vara vår, där skola fåglarna svinga, bäckar skola spela i skogens gömda snår, vägen till vår hydda emellan blomster går klockor för vindarne klinga.
Och vaggande vågor skola glittrande slå mot strändernas skimrande grönska.
Öfver speglande djupen vi glida — Bi två — vi äga hvarandra, ej sörja vi då: vi äga ju allt hvad vi önska.
Nu där Var var som skola vi resa till en stjärna i det blå, vilja vi bygga oss en hydda.
viss, du min kära, att vi den stjärnan nå, viss, du min kära, att vi den hyddan få, månde oss hägna och skydda.
Jeremias i Tröstlösa.
^Fru ftöettainas penséer.
» jV å, d ä r är d u!
J a g h a r v ä n t a t p å d i g " j * e n s t u n d h ä r i n n e f ö r att få s ä g a d i g god dag. » » T a c k, syster Malvinal V a r det ingenting annat? » » J o - o, m i n a penséer, s o m din hushåller- s k a t r o r att d u f ö r v a r a t.
» • » Dina — h v a d f ö r s l a g — penséer!
— N å, d e där tillkonstlade — k o n s t g j o r d a kallas d e v ä l?
J a g t r o d d e ett ö g o n b l i c k, att d u l ä m n a t m i g n å g r a af d i n a tankar i f ö r v a r.
R o l i g t att s e d i g alla fall, f a s t ä n d u t o - t a t till d i g i så k a l l a d s o r g d r ä k t i a n l e d - n i n g af ett d ö d s f a l l, s o m s k ä n k t e e f t e r l ä n g t a d
frid f ö r d e n h ä d a n g å n g n a o c h l ä t t n a d i s o r g och b e k y m m e r för hans närmaste. » » K ä r a d u, b ö r j a n u ej i g e n m e d d e t d ä r!
J a g m e d g e r g ä r n a, att d e n o h y g g l i g a dräk- t e n k u n d e afskaffas, o c h h a d e v i i år b o t t på vårt g a m l a anspråkslösa sommarställe bland idel småfolk, skulle j a g riskerat h v a d s o m k u n n a t f ö l j a af f ö r t a l o c h g å t t i m i n a ljusa sommardräkter.
M e n d u k a n ej före- s t ä l l a d i g h u r d e t är p å S o l n ä s.
Vflla v i d v i l l a, v e r a n d a intill v e r a n d a i t v å l å n g a ra- der, o c h där sitta v i d a m e r, likt svalor på e t t p a r t e l e g r a f t r å d a r, o c h d ä r är d e t, m i n - s a n n, ej f r å g a o m s m å f o l k.
Det du sagt l å g m i g e m e l l e r t i d p å n e r v e r n a, så m y c k e t m e r a s o m j a g o m ö j l i g t k u n d e få i o r d n i n g våra sorgkläder på mindre en än vecka, o c h så l å t s a d e j a g tills v i d a r e ej o m d ö d s f a l l e t, men då öfverstinnan följande dag b j ö d på förmiddagsté, passade j a g på o c h framställde frågan o m sorgdräkten. » » Verkligen! » » J a, n a t u r l i g t v i s f ö r s i k t i g t, hälft p å s k ä m t o c h s o m e n af m i n b r o r p r o f e s s o r n s kuri- ösa idéer. » » T j ä n a r e!
Nå, v i d a r e?
» » Jo, generalskan — d u v e t — tilltalades af d i n a t a n k a r, t y h o n a n m ä r k t e t r ä f f a n d e, att s e d a n i f r å g a v a r a n d e d r ä k t b l i f v i t ett slags u n i f o r m för sorgen, var den vulgär.
Men öfverstinnan, majorskan, prostinnan och kaptenskan höllo styft på det vörnads- värda i denna sed.
D ä r e m o t slöto sig pro- f e s s o r s k a n, d o k t o r i n n a n, r å d m a n s k a n, rek- t o r s k a n o c h b o r g m ä s t a r i n n a n till g e n e r a l - s k a n s åsikt, o c h så f ö r e s l o g l e k t o r s k a n — i c k e j a g f ö r s t å s, u t a n F a n n y H e l l e r t — att b i s k o p i n n a n s k u l l e t a g a s till s k i l j e d o m a r i n n a o c h så — » » N e j, n e j, håll ett ö g o n b l i c k!
B r u k a d e n i o c k s å alla d e d ä r t i t l a r n e u n d e r e d e r t ordskifte? » ej » Naturligtvis titulera vi hvarandra, när vi ä r o du, f ö r s t å s.
» » Onaturiigtvis, b o r d e detta väl snarare h e t a, t y d e n titel, s o m m e d f ö l j e r e n t j ä n s t, ett k a l l eller y r k e, t i l l k o m m e r b l o t t d e s s u t ö f v a r e, o c h d e t är o t i l l b ö r l i g t att i förvri- den f o r m transportera en titel på o b e h ö r i g person. » » O b e h ö r i g!
M a n o c h h u s t r u ä r o ett, s k u l l e j a g t r o; h v a d s o m är m a n n e n s, d e t är äf- ven hustruns o c h vice versa. » Fru Malvina började bli varm.
» H m.
— V i ha i vårt språk en heder- v ä r d k v i n n l i g titel, s o m skulle i sin ä l d s t a form k o m m a att b l i f v a j o r d g u b b e, ifall den t i l l a d e s d e n ä k t a m a n n e n till e n så- l u n d a b e t i t l a d fru.
Och toge vi samma titel i dess n y a r e f o r m s a m t g j o r d e d e n till m a s k u l i n u m, b l e f v e d e t j u b a r n f.
» » N u h a vi professor E g e n i g e n m e d sina o r i m l i g h e t e r!
» af b r ö t h a n s s y s t e r h ä f t i g t.
» F ö r m i n d e l u n d a n b e r j a g m i g att bli niad af n å g o n!
» » Jag kan just tänka m i g edra ordskiften, » sade professorn torrt.
» F r u g e n e r a l s k a!
Öf- verstinnan, majorskan, prostinnan o c h kap- t e n s k a n s a m t till e n d e l ä f v e n b i s k o p i n n a n ä r o ej af g e n e r a l s k a n s åsikt, m e n s o m g e n e - r a l s k a n n o g h ö r t, h ö r a b i s k o p i n n a n — d e t är d u s o m talar, M a l v i n a — p r o f e s s o r s k a n, d o k - torinnan, rådmanskan, rektorskan — ja, gene- ralskan kan gärna räkna borgmästarinnan och lektorskan m e d — t i l l generalskans parti. » » D e t låter v e r k l i g e n n å g o t l ö j l i g t, » m e d - g a f fru M a l v i n a m o t v i l l i g t, » m e n att k a l l a e n d a m, o c h därtill e n fru, h e l t e n k e l t n i l å t e r så p l a t t.
» » I g a m l a dagar, » fortfor han, » s a d e m a n till e x e m p e l: fru A g n e s, fru E b b a, fru M a r - greta.
M a n a n s å g v i s s t d å, att d å m a n g i f v e r e n m ä n n i s k a ett n a m n, så är d e t för att d e t skall a n v ä n d a s.
I vår farmors p s a l m b o k står f ö l j a n d e i n s k r i f t: » Johanna E r i k s d o t t e r är m i t t n a m n, m i g till h e d e r o c h i n g e n s k a m; d e t är m i g i d o p e t g i f v e t o c h i l i f s e n s b o k i n s k r i f v e t.
» E n v a n l i g in- skrift p å h e n n e s t i d o c h — — — » » N e j, h e r r S v a n t e, låt m i g n u o c k s å få s ä g a ett o r d!
S k o l a v å r a titlar p å d e t v i s e t b o r t l ä g g a s, så b ö r a v i b ö r j a m e d gref- vinnor o c h friherrinnor.
— » » D ä r smet syster, s o m vanligt, in på en s i d o v ä g, s o m f ö r b o r t från s a k e n!
D e titlar d u d ä r n ä m n d e, h ä r l e d a s j u ej från n å g o n s y s s l a eller y r k e o c h falla s å l u n d a u t o m o m - rådet för detta meningsskifte.
M e n säg n u själf o m d e t i c k e l å t e r b å d a v a c k r a r e o c h m e r a a k t n i n g s f u l l t att b e g a g n a e n s å d a n tilltals- f o r m s o m fru M a r i a o c h fru S i g r i d ä n att säga löjtnantska o c h r y t t m ä s t e r s k a eller ryttmästarinna?
» » Förlåt, m i n lärde bror!
D e der titlarne e x i s t e r a e j, » s k r a t t a d e fru M a l v i n a ö f v e r l ä g - set.
» I c k e?
M e n d e t är j u h ö j d e n af i n k o n - s e k v e n s!
H v a r f ö r i all v ä r l d e n skall i c k e d e s s e m ä n s y r k e o c h g r a d, så att s ä g a, få f ä r g a från s i g p å d e r a s fruar, n ä r a n d r a m ä n s t j ä n s t e - o c h y r k e s t i t l a r h a d e n n a för- m å n?
Jag tycker m i g d o c k någon städes ha påträffat m ä n n i s k o r m e d så s m i d i g a t u n g o r, att d e f ö r m å t t u t t a l a o r d e t ö f v e r s t e l ö j t n a n t - skan minst fyra gånger i minuten. » » Kanske, men ryttmästerska ha vi — » » K a n s k e m e d s i a r e v i s h e t s p a r a t, tills n i d ä r m e d k u n n a h e d r a e n fru, s o m v u n n i t första priset i kappridning p å velociped.
J a g vill d å i r ä t t v i s a n s n a m n h o p p a s, att n ä m n d a t i t e l får f ä r g a från s i g p å h e n n e s m a n, så h a n b l i r r y t t m ä s t a r e, u t a n r e g e m e n - te naturligtvis. » F r u M a l v i n a blef n e r v ö s o c h reste sig u p p.
» F ö r l å t, att j a g u p p e h å l l e r d i g!
D e t v a r i a n l e d n i n g af d i n a artificiella p e n s é e r.
» H o n f a n n d e t f ö r s t å n d i g a s t att e j l å t s a o m den sarkastiska dubbelmeningen.
» Ja, m i n a h a t t b l o m m o r, » sade h o n likgiltigt.
» M e n d e t v a r f ö r v ä l att d u k o m att n ä m n a v e l o c i p e d!
J a g m å s t e l o f v a B e r n e r att in- h ä m t a din m e n i n g o m denna sport, innan h a n k ö p e r n å g o n c y c k e l till vår A g d a.
» » Skall h o n nu också, liksom eder kapp- k ö r a n d e Olof, kafva o m k r i n g o c h b e u n d r a s s o m ett s l a g s m e l l a n t i n g e m e l l a n e n g r o - d a o c h e n a p a?
— J a så, d a m e r b r u k a ej l i g g a så d ä r f r a m s t u p a ö f v e r c y c k e l n.
A n d å e n t r ö s t, eller r ä t t a r e e n f ö r l u s t f ö r oss l ä k a r e!
N å, t ä n k e r s v å g e r B e r n e r, att A g d a skall a n v ä n d a c y c k e l n f ö r n å g o t g a g - neligt ä n d a m å l?
Uträtta ärender i pigans ställe?
» » Äh, Svante då! » » N å, u t o c h n j u t a af n a t u r e n d å?
» » F ö r l å t!
M e n d e n n a f r å g a r ö j e r d i n full- ständiga okunnighet i cyckelsporten.
Upp- m ä r k s a m h e t e n, b l i c k e n, t a n k a r n e m å s t e full- ständigt koncentreras på cyckeln och vägen.
Den starka farten — — » » A r allt.
G l ä d j e n o c h n y t t a n af att fritt k u n n a f ö r f l y t t a s i g till d e n o r t eller till d e m ä n n i s k o r m a n v i l l se, d e t är i n g e n t i n g, Den stora fröjd och gagn, s o m några timmars eller d a g a r s stilla u m g ä n g e m e d n a t u r e n m e d f ö r, är m i n d r e ä n i n t e t; m ö j l i g h e t e n för y n g l i n g a r o c h flickor — j a, ä f v e n f ö r ä l d r e — att på sådana färder göra oss bekanta m e d vår landtallmoges lefnads- o c h tänke- s ä t t h a r ej d e n r i n g a s t e b e t y d e l s e f ö r per- s o n e r af d i n s o n s o c h d i n a e g n a artificiella p e n s — t a n k a r vill j a g k n a p p t k a l l a d e t!
P å g a t o r, t o r g o c h l a n d s v ä g a r rulla h e l a s v ä r m a r af d e s s a n y a u p p l a g o r af I x i o n på hjulet omkring, s o m o m de förföljdes af furier, o c h d e flesta af d e m h a f v a ej annat m å l än barnen, s o m h ö g t haspla u p p e n l ä x a f ö r att v i s a att d e kunna den.
D e t är p l å g s a m t att s e, d e t ej n i k v i n n o r g ö r a n å g o t f ö r att b r i n g a c y k e l n till v e r k l i g h e - der, utan snarare deltaga i — farten p å fåfängans landsväg. » Man kan förlora tålamodet m e d en bror f ö r m i n d r e ä n så.
M a l v i n a v a r r e n t u t o m s i g.
» A g d a skall h a e n c y k e l o c h d e l t a g a i täf- l i n g e n!
A d j ö!
» O c h h o n s k r e d, m e d d e n vär- d i g h e t s o m s o r g d r ä k t e n k r ä f d e, u t ur r u m - met.
» S e så, g l ö m d e j a g n u i c k e i g e n m i n a dyrbara penséer hos den odrägliga människan.