Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Mer än allt fruktade hon, att det rika partiet kunde gå om intet, och var angelägen få saken afgjord, medan tid var o c h hon hade Lilly för sig själf.
Denna återvände hem med hjärtat uppfylldt af saknad efter det hon lämnat och fruktan för hvad som väntade.
Redan innan hon for, hade h o n kännt en vaknande motvilja mot den efterhängsne kurtisören och afsiktligt uppskjutit afgörandet.
Hon var säker på, att han och modern kommit öfverens o m att träffas vid badorten, och det var endast för att undfly h o n o m hon föredragit landet.
Att han skulle fria, visste hon och hade afsikt- ligt uppmuntrat h o n o m därtill — liksom hon skulle gjort med hvar och en, som skänkt henne sin hyllning.
Hans ståtliga utseende hade ej förfelat att göra intryck, liksom moderns berättelser o m mer än ett kärleksäfventyr, där han varit hjälten, eller om den eller den kvinnan, s o m suckade förgäfves för hans skull.
Att bli vald före dem alla — ung och medellös som hon var — smickrade hennes fåfänga.
Fat- tigt s o m föräldrahemmet alltid varit, hägrade också rikedomen såsom höjdpunkten af jordisk lycka, och att hon skulle säga ja, var alldeles gifvet.
Mor och dotter hade redan länge sinsemellan dryftat saken och gjort upp högtsträfvande fram- tidsplaner; men allt som frågan ryckte henne när- mare på lifvet, blef Lilly förbehållsam och fåordig.
Det skulle varit henne omöjligt att reda eller klargöra sina känslor, men säkert är, att friaren blef henne allt mera främmande och motbjudande.
Det var så mycket han hade att gifva, som hon ej kunde afstå ifrån, men allt oftare önskade hon att kunna erhålla det, utan att få honom själf på köpet.
På landet i en helt ny omgifning bland männi- skor, s o m omärkligt utöfvat ett stort inflytande på henne, glömde hon h o n o m nästan; men när hon rycktes ifrån dem, var hon osäkrare på sig själf än någonsin och ett lätt byte för hans och mo- derns förenade böner och föreställningar.
När Agnes kom hem, voro ringarne redan väx- lade, och göra något till saken kunde hon ej, helst Lilly drog sig mer tillbaka än någonsin, afböjande hvarje försök till närmande eller förlrolighet.
Agnes hade aldrig haft något gemensamt med henne och höll ej af henne som af bröderna; men hon längtade efter hennes tillgifvenhet mer än ef- ter allt annat och kände ibland en nästan sjuk- lig trånad efter att smekas af hennes mjuka hän- der eller kyssas af hennes barnsligt veka läppar, som hon ansåg besudlade af fästmannens kyssar.
Alt se h o n o m komma och gå, som om ' han hörde till familjen — hvilket han j u också gjorde — tog bort all känsla af trefnad, och mängen gång vände h o n tvärt, när hon såg hans siden- fodrade ytterrock i tamburen, och gick långa vä- gar bara för att slippa träffa honom.
Sedan han fått fotfäste i hemmet, kände hon sig hemlös där.
Af hans välstånd drog modern redan fördel, och det plågade henne ända till leda att se spåren af hans frikostighet.
L D Regnet slog mot fönsterrutan, höll upp ett ögonblick, liksom för att hämta andan, och smatt- rade på med förnyad kraft.
I äppelträdens grenar slet höststormen vildsint och hårdhändt.
Bladen voro till största delen borla, o c h de nakna grenarne liksom jämrade sig, där de vredos o m hvarandra.
Det var söndagsförmiddag.
Agnes satt vid sitt skrifbord med hufvudet lutadt i handen.
Framför henne låg en hög obetalta räkningar.
Dubbelt så mycket penningar, som hon ansett behöfliga, hade användts under hennes frånvaro.
Här framför henne lågo bevisen därpå.
Kreditsystem och smålån hade i alla tider varit moderns hjälpmedel för tillfredsställande af fåfänga och nöjeslystnad.
Agnes visste, att det var på detta fadern stupat.
Hon var hederlig ända till pedanteri, liksom han, och det fanns ingen dag, då ej tanken på dessa åsamkade småskulder brände henne s o m en plåga och en skam.
Att modern aldrig ägnade dem en tanke, visste hon.
Den qvinliga valrattsrörelsen i E n g l a n d och h v a d vi i Sverige a f den hafva att lara.
@ I. et var 1867, således för nara 2 0 Ar sedan, som den berönidc filosofen .7ohn Sfunrf dfill i eiigclska underhuset framlade den första rbillenr (iiiotioncn) on1 den politiska valrättens utsträckande till cnkor och ogifta qvinnor p å samma vilkor som dc för niännen gällande.
Förslaget, hvilkct stälts i sam- band med dcn då föreliggande refornibillen, innebar, att i val- lagen niåtte, i stallet för ordet iniarr *, insattas ordet .prrsnri .. Mill stödde icke sitt Mrslag p i nigra abstrakta teorier om nienniskans riktiglieter, utan helt enkelt på nyttan och Iamp- ligheten af den piyrkade Pitgardcn.
Den praktiska riktning.
soni rörelsen sålunda fran början fick, har den allt sedan bibcli~llit.
Attioen medlemniar af huset, bland dem I I konservitiva, stodo på förslagets basta.
Men, sisoni var att vanta, afslogs det af majoriteten, ocli för all säkerhets skdl förklarades en gång för alla, att ordet man * i val.lagen skulle afse endast manliga in- divider.
Samma år bildades under mr Mills ordförandeskap ciijör.
ming fir röstriittms utsfräcktti~~g till pimror.
Hland dess stiftare finner nian en Dean of Canterbury jemtc en annan prest.
Föreningens första Stgärd var att åstadkoriinia en peti- tion, hvilken underskrefs af 1,499 qvinnor, samt att vid .the social science mectinp för årct bringn.
frågan till tals medelst ett föredrag, hallet af mrs i3odiclion.
Detta första försök af en qvinna att vid ett offentligt möte uppträda som talare vann snart efterföljd.
Redan vid föreningens möte i London 1869 leddes förhand- lingarne af vice ordföranden mrs Taylor.
Rland qvinliga talare marktes, jemtc Iieniic, mrs I ' awcett, sederniera under ni.Siiga Sr sjalen i rörelsen.
Rland manliga talare må liar namnas den berömde skriftställaren ocli prestcn Charles Kingsley, samt mr Hare, niinoritetsvalsprincipens målsnian.
Efter någon tid oni- organiserades föreningen, filialer iippstodo öfvcr allt i landet, flygskrifter utgafvos och den liberala tidnings- ocli tidskrifts- Dngn ?.
98 pressen började understödja saken.
Slutligen uppsatte föreniii- gen 1870 sitt eget organ: * Women ' s suflrage Journal .. Med dc medel, som har blifvit antydda: föreningars bildande, skrifters utgifvande, mötens hallande, privat och publikt, petitioners upp- sättande, samt parlamentsmotioners aflåtande, har föreningen oafbrutet arbetat ända till nu.
Med Stuart hlills afgang förlorade den qvinliga röstratts- frågan sin förste och ypperste förkampe i parlamentet.
1869 togs intet steg till dess främjande i underhuset, men detta år blef dock ett bemiirkelscår for qvinnofrágan, i det en reform af den municipala vallagen genomdrefs, hvarvid genom ett tillägg, föreslaget af en van af qvinnornas valrätt, mr Jacob Bright, qvinnor fingo rätt att deltaga i municipalvalen, en ratt, hvilken följande år utsträcktes äfven till valrätt och valbarhet till med- lemmar af skolråd.
Samma ar, 1870, aterupptogs Mills forslag, befordrades till 2: dra läsningen med i24 röster mot 91, men föll, d i frågan galde tillsättande af ett utskott Mr dess undersökande.
på 220 röster mot 74.
Tio, om ej elfva ginger, har den qvinliga röst- rattsfrigan ' sålunda varit framlagd i underhuset för att mot en, till antal och betydenhet vexlande majoritet, tillbakavisas, dels i voteringen om en andra läsning, dels i voteringen om tillsat- tande af utskott for dess undersökande.
Under 1871 ars par- lamentssession uppsattes till stöd för billen en ny petition, under- tecknad af gpoo qvinnor samt stäld till mr Gladstone och mr Disraeli.
Debatten i underhuset upplifvades genom ett utta- lande af Gladstone derom, att lagen i många afseenden begick orättvisa mot qvinnorna till mannens förman, samt en uppma- ning till * ulk, soria ähka fosttrIandet, att uttänka ett sätt, kvari- ge~ro » n pirxor kmde hfia politiskt in@ytande gnmn en välordnad och ofarlig reform af lagen röraxde potih ' ska rR ' ttagIutcrr.
Det ifrågavarande förslaget kunde han dock ej gifva sin röst, hvar- emot det raknade hans motståndare, Disraeli, bland sina för- ordare, iterigen ett bevis, bland m h g a, huru oberoende qvinno- frigan ar af partistallningen i andra frågor.
Sessionen 1872 uhnarktes genom en parlamentsledamot.^ förklaring, att han hädanefter skulle stalla sig bland röstratts- frigans fiender på grund af qvinnornas strafvanden för prosti- tutionens afskaffande!
Vid parlamentsessionen 1878 räknade forslaget - allt i underhuset - 155 anhängare mot 234 mot- standare, 1879 åter blott 134 mot 248.
99 De allmänna valen 1880 anses harva en viss betydelse i den qvinliga röstrattsfrigans historia.
Da uppmanades nam- ligen för forsta gingen landets qvinnor oKentligt att taga del i lösningen af en politisk kris.
Det var Gladstone, som besvor sina landsmaninnor att använda sitt inflytande på valstriden till förmin för dc liberala, en pligt, tillade han, hvars försummande skulle nicdföra framtida bekymmer och förödmjukelser.
Denna vädjan var icke förgafvcs.
Englands qvinnor deltogo i en hit- tills aldrig anad utsträckning i valkanipanjen; t: valniötcn egde rum utan qvinliga deltagare, och esomoftast uppträdde qvinliga talare.
Denna rörelse fick snart sitt motstycke inom det kon- servativa lagret.
Så lat den berömde millionären och filantro- pen, miss Uurdett Coutts, med storartade affischer tillkännagifva, att hon slöte sig till torypartiet.
Emellertid antages det, att rthe lady canvasser ' s.
val organiserade verksanihet verkligen i vissa trakter bidragit till Gladstones seger.
Upptagen af dessa strafvaiiden fick valrattsföreningen intet tillfalle att vid den mycket upprörda parlamentsessionen af 1881 få någon ny bill franilagd.
Dercmot inträffade inom Stor-Brit- taniens landamären en tilldragelse, soni ej kunde undgi att verka till förmin för föreningens syfte.
Den lilla ön i i r h d s k a kana- len, Man, har, soni bekant, aldrig helt införlifvats med den engel- ska staten, utan lefver sitt eget obercieiidc lif under egna lagar, Iivilka delvis förskrifva sig från i r 600 och af befolkningen vidmaktli.
" illits mcd en string koiiserv: itimi.
Icke desto mindre hade i detta territorium, bebodt af 54042 innevanare, väckts f h l a g att tilldela qvinnorna politisk valrätt.
Förslaget debat- terades ifrigt i de b5da rcpresentantkaiiirarne, och segrade slut- ligen i modifierad form enligt i: sta kamniariis förslag.
s i nani- ligen, att valrätt tillerkändes alla qvinnor, hvilka cgde fastighet till varde af minst 4 3.
Beslutet understaldes lagenligt den engelska regeringen ocli stadfastes af clcnsamnia, hvarefter Mans qvinnor talrikt deltogo i valen i Mars 1881, likasoin allt fram- gent, under daga laggande af lika mycket nit som klokhet.
(Se haroiii Tidskr.
f. Hemmet arg.
23, N: o z).
Afven den stora lagreform af 1882, Iivarigcnom gifta qvin- nor i 1: ngland tillerkändes full eganderätt ocli förvaltiiingrratt öfver sin egendoni, aiisigs åtrninstonc indirekt styrka röstratts- föreningens yrkanden.
I trots haraf lyckades man 1884 icke ens att bringa den inlcmnadc billen i frågan under diskussion.
100 Man tröstade sig likväl med hoppet, att, vid den snart före- stiende allmänna valreformen, qvinnornas valrätt omöjligen kunde Iemnas obeaktad.
Sir Stafford Northcote yttrade till och med i en ofleiitlig skrifvelse till en af röstrattsföreningens leda- rinnor: s01n v i shUc komma derhän att vidtaga Ittgärdcr for nedrättm~de af valceirnrs, s&amp; bör örruifsutan fidgan om pinliga rratepayers&gt; i sainband dermed upptagas:.
Men det s8lunda till visshet stegrade hoppet slog helt och hållet fel.
Den nya vallag, som 1885 blef stadfastad, utsträckte valrätten till mastan alla mana, men utestangde derifrh fort- farande alla qvinnor!
riDe stackars qvinnornas strafvan att göra sina anspråk på lagstiftarnes uppmarksanihet gällande liknar; klagas det 1885, &gt;ryckandet på en klocksträng.
som saknar klockas.
Icke desto mindre stälde sig skaror af qvinnor till parti- ledarnes tjenst, d4 den nya val-lagen första gingen skulle tillam- pas.
* The Prinirose Leaguew, ypperligt organiserad, verkade och verkar, säges det, ännu i stor skala för de konservativa, och en annan likaledes talrik förening af qvinnor för den gamle Gladstone, hvilken nu soni alltid ar redo att begagna sina adla landsmaninnor som verktyg för sina syften, nien icke gjort eller gör det minsta för att främja deras.
Visserligen har man vid den nu, 1886, pågående parlamcnt- sessionen, medgifvit den qvinliga röstrattsbillen en andra Ias- ning, men, enligt bref fran sakens vänner i England, liter man den antagligen falla,då det galler tillsättande af ett utskott för frigans utredning.
e a C Detta ar i korthet gingen af den qvinliga röstrattsrörelsen i England.
Hvad deraf ar att lära för qvinnorna och deras vänner i Sverige, skall Dagny en annan gång söka framhilla, i öfverensstanimelse med den åsigt i ämnet, som hon (se mars- häftets omslag sid. z) redan uttalat i sitt svar pil en brefskrif- vares friga, ~hvarför hon icke ännu vill påyrka politisk rösträtt för vara qvinnon.
Nagra ord o m d e ryske diktarnes qvinnotyper.
Eiirolmstora knlturlanrl, fr&amp; hvilka nordciis litteriira intryck och ingifvclser pligat komma, i r för nirvarande ebbtid inom ritterhetcii.
Nistaii alla d e stora diktarne: %ro I&gt;ortn, och ile qvarlefvmide halva antingen icke hininit bli stora eller komma aldrig att BfVergS griinsen mellan förni5ga och snille.
Under dessa förhSllniiden 5r det natiirligt, att den Iisaiide och I&gt;okgranskandc allm5nheten, ifrigare iin kanske i Eurol~as nnnnrs I~lifvit Mlet, iipl~iii5rksaninint den l i t t e r h ~iroduktio~ic~i .vester- och österland, den ~ m g a amerikanska och den unga ryska rit- 1 terheten.
Ingeii tiiikande har dcn.i&lt;l kunnat inidgi ett stzrkt intryck af att harva kommit i heröring med d e krafter, hvilkn franideles, sedan d e i sig iipptngit det ganila Kuropas arbetsresnltnt, skola föra odlingen in i nya banor, ge iiicnskligheteo nya tankar och samh3Ilet nya for .. mer.
Hvad oss svenskar anngar 91 det inycket sent, egentligen först pS 1880-talet, som vi lått mer 5n en aning o111 att Ryssland har en be- tydelsefull litteratur.
Iler förut var det blott en och annan, som i (19- liga andra, tredje hands öfversattniiigar IIbt n5.p af ' ii~rgenjciTs böt- ker, och 5niiii for tio ar sedan fuiinos Lildade svenskar, som trodde att ' I ' nrgciijeii, I~osatt i Frankrike, p8 &amp; tLz lands sprak skrcf s i m ar- heteii!
Sedan ~Ieniia tid har förh.4llandet dess I&gt;ittre iindrats.
Vi harva f r h ryskan t. o. iii.
fem hYften ii !jisterliga ' I ' urgeiijeK~-uf~~m5tt11ingar, nf niBrket - K- a).
Af \ .en I&gt;osiojcwski och ' I ' olstoy Sro numera hos oss kiinda i sina ylil~ersta verk.
Siirskildt för oss srensknr har det varit en r (lr \ .bnniide 111~1&gt;ttickt, att ryska författare ega inakt att s9 djupt gripa oss och att vi genom en miktig och ny li !teriir företeelse knniia lira k5nna var arffiendc, ilet öf \ .erniiiktiga, s8 Iinge fruktade och hatade, men i sje1ft.a verket sa djupt olyckliga och inom sig sönderslitna Ryss- land f r h en ny sida, soni uh11 att helt iipph: Lfva den ganila misstron dock tillvinner folket &amp; t varma ileltagande.
I sjelfva rerket i r det knappt nagoii samtida litterir prodnktion, som furin5r ge oss djupare intryck i n dem, Rysslands diktverld meddelar.
Ilet lir h31 icke meningen att söka pivisa orsakerna.
Ilet 5r endast i den in911 dessa orsaker höra smunan ined q \, innotypenia, Och om s j d h a d e t u inne- som jag i % aiilrdniiig att viilröra deni.
hallsrika iinne, qvinnotyperna, tillPter iilyiiimet endast iiagra flyktiga antydningar, r a rent persoiiliga intryck iiiider liisning af de ryske diktanie, intryck, soni iiieddelns utan alla anspr5k 118. inllstandighet, ty ' I ' olstoys och 1:) ostojewkis alla arbeten Xro mig ej bekanta, och endast med syfte att föranleda dem, som Bnnu ej kinna den ryska roman- * F6r hvnje nytt hPfle, som kommer, iikm dcnnc ÖfvcrsKitare den svenskn allm&amp;nhetenr tsckrnmheisskuld, och pS.
rainms dess l i l g n önskan att af hononi l 3 uricinnlöfvenXttninr3r ockst of V&amp;bWo.li~&gt;-.
af FONII, m.
R. of de TYP -
1 o2 litteraturen.
att med snaraste sjelfm bilda sig ett omdöine.
Olika meningar äro r5dandc on1 ' iiirgenjeiis och l ' olstoys qvinnotyper; som- liga anse de senare mest lifsrerkliga, andra de föm.
Jag tror h r det hos min del, att hwrdera af dessa store diktare i detta hl1 den manlige romanförfathren mest afgörande profvet för hans suille.
liksom teckningen af männen för den qrinliga furf .. ~ttarens har sin siinkilda styrka.
Olikheten best&amp; den, att Tolstoy utan illusioner i&amp;- tar skiftningsme af det q \ .inliga skaplynnet, medan ' L ' urgenjeii in till det sista bevarat en ynglings och en skalds intensiva kriislighet för hrarje uppenbarelse af äkta qvinlighet, som för honom var !det ovet- bara., hvilket ej kunde htws, endast tillbedjas.
Till nigon del kan skilnaden bero kl att ' L ' urgenjeii dog utan att som Tolstoy ha vunilit den förtroligare bekantskap med det qvinliga skaplynnet, som ikten- skapet förlänar.
Den egentliga orsaken i r dock, att Turgenjeii har en idealistiskt anlagd skalds enhetliga satt att se och finna; ' L ' olstoy mera en realistisk iakttagares skarpsynthet.
Allt efter som nian .siitter den eiu eller mdra egenskapen hijgre, skall man antagligen rörklara den enes eller andres qviiinotyper mer verklighetstrogna.
I skild- ringen af niPiinen äro de bada stora diktarne pa 18ngt niir ej s % olika.
och helt naturligt, ty en inans allra personligaste egendomlighet röjer sig vanligen i hans a t t att betrakta qvinnan.
Det finnes nBtan intet slag af q \ .inlig egendomlighet eller qvin- ligt inflytande, fran det inest ansprakslösa till det mest beherskande, som ' i ' urgenjeff icke med nagra drag odödliggjort i sin diktning, men denna skiftande in5ngfald af qrinnogestalter sammanhiilles i hans fram- stallning af ett enhetshan (l. Q \ .innan, vare sig god eller ond, skår för honom mera som en del af watunn, mstad med dennas hemlighets- fulla och grinslösa niakt, inedan mannen för honom mera ~ en del af saniliillet, en kulturens lyckade eller misslyckade produkt.
Turgrn- jeffs stil, da han skildrar en intagande q \ .iniia och d8 han skildrar ett landskap, röjer samma omedelbara mottaglighet för och samma sig alltid förnyande lycka genom hada dessa, i hans förnimmelse lik- artade, uppenbarelser.
En qrinna kommer aldrig in i en hans berät- trlse utan att stamningen i nagon man indras, sasom luften i ett rum, da man öppx ?t fönstret och de Ijufva eller berusande eller sunda doftema frhi ängar och Eilt trPnga in genom det samma.
Afven de (pinnor, som Turgenjeii skildm med den ödesdiom.
demoniska tjuskraft, hvilken gör en qvinna till hvad fornspriiket kallar men mannavettsbrkka~, hafva detta naturbeiryndade som sitt egentliga I~eliag.
Turgenjeff söker ej pa frnnsiniinnrns sätt analysera deras sjuka \ .isen, att klargöra 118 hvad sPtt de blifvit förderf.ade; men han vet att det, som gör dem rörderfinngande, det är att deras v5sen ger miinnen iilusionen af oförderfvad natur, af otämd kraft, af modig lik- lust.
Antingen en sadan q \ innl med ett ungt rofdjurs sorglosa grym- het leker den lek, som för andra är döden, soni i VdrbiiQor: eller hon med lidelsen söker skapa innehall i det verldslif, hon tror sig förakta, men som hon dock icke har kraft att lösslita sig frin, som i Rök: eller hon, sjelf alldeles sm1 och oberörd, genom ett lugnt och vPI- villigt behag.
ett inbttfullt, väl beräknadt intresse beherskar alla min, - -
men allt för mycket ilskar sig sjelf, sin ro och sin frihet för att hiiiigiRa sig $t n5gon som i Fidtr och $ 8 7 1 ~; öker allt 5r det icke genom deras 119lighet, som ' I ' urgenjeff 15ter dessa qvinnor öfva inily tande, utan genom det starka eller skrina eller lugna i deras firete- else, det med helsan, med nnturintryckcn befryndade.
I h n a art af qrinnor förekonimer o h i Tiirgenjeiis diktm.
Men han har icke skrif \ .it en enda dikt till.
en sidaii iiincrst oqvinlig qvinnas förherrli- gande.
Ileii i~viiinn, han iilskar, som man i olika skiftningar hos ho- nom möter, soni likt stjenionia rRcker hans andakt, likt d r e n hans hbiryckiiing, som fir honom i r inkarnationen af all helsa, all styrka.
all ljufhet, all lycka i tillvaron, hon ar den ahsoluta motsatsen till de nyss skildrade qvinnotypema, hvilkas kriinekckiiande drag Xr att vara sig sjelfvn nog och derigenom hafva ett farligt lugn, en skenbar rike- dom att gifva, men soin derjeinte endast aro till för sig sjelfva, utan föriii9ga af verklig hitngifvenhet at iiilgot, hvad det vara rna; stindigt pliigade af Isngtan att .Icfva&gt;, men alltid ryggande tillbaka $r l i f h s verkligheter, emedan de alltid i iiagon form innebira ett offer af sjelf- vet.
I3en andra tylieii deremot som man hos TnrgenjeB, möter s9 ofta, att nian ovilkorligen fr9g.u si, om Ryssland verkligen Yr ctt nog lyckligt Innd att hafh 111Rngn s.dniia qvinnor, eller oui TurgeiijcB niött rn, och sedan ger hennes drag 9t hvarje itkta q \ .inlig gestdt har ii5got af iiietleltidsqviiina i sig; stundom n9got af heliga Elisabeth eller af Heloisa, slundoin n5got af b9da i förening.
De %ro icke mycket snillrika, icke mycket talangfulla, icke cns alltid mycket sköiin, dessa ipinnor, och dock har diktaren first9tt att skildra dem s9, nit deras gestalter stil klara och outpl9nliga mot guldgrunden af diktarens hiiigifna synipati.
Dessa &lt;pinnor, sinsemellan olika - man ih9g.
komme t. ex. Muiaime i Obruten M a r k, Elena i dikten af sainma inmii, Vera i Ftzttst.
Elisabeth i Ett Adelsbo, l ' atja1ia.i Rdk, Geinma ha alla ett geinensanit ksnnetecken, som kan uttryckas i V&lt;Prbiiljor gc ?ioiii ' I ' atjanas korta sammanhttiiing af de grniidsatser, i hvilh hon I~lifvit uppfostrad: bsaiiniiig och frihet *.
13et finnes intet svek i dessa wrelscr; dc 510 geiiomakiiiligt arlign, enhetliga, fiilla af eld och af oskuld; i ordets basta mening enfaldiga, utm en blick tillbaka, n5r de satt siii hand till plogen; de kunna krossas, men icke splittras; dödas, nien aldrig i sitt vasens inncrski tillintetgöras.
Deras a1) soluta hSngifveiihet, d e m fullkomlign frihet frfin h \ .arje skymt af verldslighet, af koketteri eller pryderi, kitnnetecknas af att s i de mera utvecklade s o y de annu outvecklade d dessa unga qvinnor oRa Xro de, som först tillst9 sin karlek, p9 det stolta och blyga satt, som blott den kan göm, hvilken giftit sig helt, för lifvet, oberoende af alla yttre förh9llanden, d alla ödets rexlingnr.
O h bli dessa qvinnor svikna af den nian, de gifvit sin tro, eller 19 rinta p9 hans Sterkomst ur * Fru Venuss * berg; - i Ryssland, sager Turgeiijcff o h, finnas inga min, varda sidana q \ * iiiiior.
Meti icke med en stafvelse har diktaren antydt, att han önskat, alt qvinnoriin skulle varit a~iiiorliinda; 3it.en som öfvcrgifnn Iielsar han deni som segrarinnor.
Omdömet att ' Turgenjeffs goda q1,innor dla likna hmrandra 51 stumt s9 till rida, soni san- ning liknar sanning, godhet godhet.
Men fir öfrigt iro Iyniieiia, de fór.
h a r och en individuelt kiinnetccknande egendomligheterna, s5 nyan- serade, att utom Shakespeare \, et jag ingen diktare, som danat just så niangskikmde qvinnotvper.
BMa halva genom den individuella karak- titistiken vetat göra dem till lef \, ande varelser i den grad, att man kBnner dem handla med nödvändighet; för Shakespeare att icke lata Julia, för ' i ' urgenjeff att icke lata Elena kmna allt för sin kärlek, eller för Shakespeare att ej ha bevara 1) esilemona hängif \ .en, för ' i ' urgenjeff att icke ha latit E l i d e t h offra sitt h j ~ m för sitt pligtbegrep] &gt; skulle företdlit som ett brott mot en naturlag.
M&amp; diktame veta, att för en sMan qvinna är troheten mot hennes egen innersta personlighet lifsprincipen, d att man lika gerna skulle kunna anka sie henne lefva ulan andhemmine som lefva efter ett svek mot sig sjrlf.
Kan man hoppas,; itt ' Iiugenjeffs qvinnor hdva motsvarighet inom hans land, da har detta en framtid hwrs storhet vi blott kunna ana.
Ty ett folk, som har &amp; ana qvinnor, det folkeli innersta grund 51 mod, oskuld, hängifvenhet, trohet och sanning.
Och framdeles måste det d9 ockd erhillla ordning, \ .ishet och frihet.
Visserligen komma de dessa herrliga qvinliga kraft; att inissiimkas under strrden missliriikas redan men de äro oförstörbara.
S9 tror hminstone den cliktm, hiilken förkroppsligat sitt hopp om sitt lands fnintid i den ideala bild af en qvinna, som en g9ng bränt sig in i hans sjfl.
- - l ' olstoy ' s q v i ~ o r hafva ockd sin egendomlighet.
' Men denna ar mera en nationell än en individuell.