Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ty efter allt detta söka Hedningarna i verldene; men edar Fader vet väl, att I sådant behöfven; Utan söker heldre efter Guds rike, så faller eder allt detta till.
Frukta dig icke, du klene hjord; ty edar Faders godvilje är så, att han vill gifva eder riket.
Säljer hvad I hafven, och gifver almoso; görer eder säcker, som icke föråldras; en skatt, som aldrig minskas i himmelen, der tjufven aldrig tillkommer, ej heller någor mal förderfvar.
Ty der edar skatt är, der blifver ock edart hjerta.
Låter edra länder vara omgjordade, och edor ljus brinnande;
Och varer I de menniskor like, som vänta sin herra, då han igenkomma skall ifrå bröllopet; att, när han kommer, och klappar, låta de honom straxt upp.
Salige äro de tjenare, hvilka herren finner vakande, då han kommer; sannerliga säger jag eder: Han skall uppskörta sig, och låta dem sitta till bords, och han skall då gå och tjena dem.
Och om han kommer uti den andra väkten, och uti den tredje väkten, och finner så; salige äro de tjenare.
Men detta skolen I veta, att, om husbonden visste på hvad stund tjufven komma skulle, förvisso vakade han, och icke tillstadde uppbryta sitt hus.
Derföre varer ock I redo; ty den stund, I icke tänken, skall menniskones Son komma.
Då sade Petrus till honom: Herre, säger du till oss denna liknelsen, eller ock till alla?
Då sade Herren: Hvar finner man en trogen och snäll skaffare, den hans herre sätter öfver sitt tjenstafolk, att han dem i rättan tid gifver hvad dem behörer?
Salig är den tjenaren, den herren finner så göra, då han kommer.
Sannerliga säger jag eder, han skall sätta honom öfver allt det han äger.
Men om den tjenaren sade i sitt hjerta: Min herre dröjer fast att komma igen; och begynte slå tjenarena och tjenarinnorna, och äta och dricka, och varda drucken;
Så kommer dens tjenarens herre, på den dagen han det sig icke förmodar, och på den stundene den han icke vet; och skall hugga honom i stycker, och skall sätta hans lott med de otrogna.
Men den tjenaren, som visste sins herras vilja, och icke beredde sig, och icke gjorde efter hans vilja, han skall lida mycken hugg;
Men den der icke visste, och gjorde dock det som hugg värdt var, han skall få hugg lida; ty dem som mycket gifvet är, af honom skall mycket varda utkrafdt; och hvem mycket befaldt är, af honom skall varda mycket äskadt.
Jag är kommen till att upptända en eld på jordene; och hvad vill jag heldre än att han allaredo brunne?
Men jag måste med en döpelse döpas; och huru ängslas jag, tilldess hon fullbordad varder?
Menen I, att jag är kommen till att sända frid på jordena?
Nej, säger jag eder; utan visserliga tvedrägt.
Ty härefter skola fem vara skiljaktige uti ett hus; tre emot två, och två emot tre.
Fadren skall vara emot sonen, och sonen emot fadren; modren emot dottrena, och dottren emot modrena; sväran emot sina sonahustru, och sonahustrun emot sina sväro.
Sade han ock till folket: När I fån se en sky uppgå vesterut, straxt sägen I: Regn kommer; och det sker så.
Och när I sen sunnanväder blåsa, sägen I: Det blifver varmt; och det sker så.
I skrymtare, himmelens och jordenes skepelse kunnen I bepröfva; hvi pröfven I icke då denna tiden?
Hvi dömen I icke ock utaf eder sjelfva, hvad rätt är.
När du nu går med din trätobroder till öfverstan, så vinnlägg dig i vägen, att du blifver honom fri; att han tilläfventyrs icke drager dig fram för domaren, och domaren antvardar dig stockmästaren, och stockmästaren kastar dig i fängelset.
Jag säger dig: Du varder icke utkommandes, tilldess du betalat hafver den yttersta skärfven.
På samma tid voro der någre tillstädes, som bådade honom om de Galileer, hvilkas blod Pilatus hade blandat med deras offer.
Då svarade Jesus, och sade till dem: Menen I att desse Galileer voro syndare för alla Galileer, efter de sådant ledo?
Nej, säger jag eder; utan om I icke bättren eder, skolen I alle sammalunda förgås.
Eller de aderton, som tornet i Siloa föll uppå, och drap dem, menen I att de brottslige voro för alla menniskor, som bo i Jerusalem?
Sade han ock denna liknelsen: En man hade ett fikonaträ planteradt i sin vingård, och han kom och sökte frukt derpå, och fann ingen.
Då sade han till vingårdsmannen: Si, nu i tre år hafver jag kommit, och sökt frukt på detta fikonaträt, och finner ingen; hugg det bort; hvarefter skall det förhindra jordena?
Han svarade, och sade till honom: Herre, låt stå det ännu i detta året, så länge jag grafver omkring det och göder det;
Om det så kunde bära frukt; hvar ock icke, så hugg det sedan bort.
Och han lärde om Sabbathen i en Synagogo.
Och si, der var en qvinna, som hade haft krankhetenes anda i aderton år; och var krumpen, och förmådde icke upplyfta hufvudet.
När Jesus såg henne, kallade han henne till sig, och sade till henne: Qvinna, var fri af dine krankhet.
Och han lade händerna på henne: och straxt reste hon sig upp, och prisade Gud.
Då svarade öfversten för Synagogon, och var vred att Jesus helade på Sabbathen, och sade till folket: Sex dagar äro, der I mågen arbeta på; kommer på dem, och låter hela eder; icke på Sabbathen.
Då svarade Herren honom, och sade: Du skrymtare, löser icke hvar och en af eder om Sabbathen sin oxa eller åsna ifrå krubbone, och leder bort att vattna?
Måtte man då icke lösa af detta bandet, på Sabbathen, denna Abrahams dotter, hvilken Satan bundit hafver, si, nu i aderton år?
Och då han detta sade, skämde sig alle som honom emotståndit hade, och allt folket gladde sig af de härliga gerningar, som gjordes af honom.
Så sade han då: Hvem är Guds rike likt?
Och vid hvad skall jag likna det?
Det är likt vid ett senapskorn, som en man tog, och sådde i sin örtagård; och det växte, och blef ett stort trä, och foglarna under himmelen bodde på dess qvistar.
Och åter sade han: Vid hvad skall jag likna Guds rike?
Det är likt enom surdeg, hvilken en qvinna tog, och lade in uti tre skäppor mjöl, tilldess det surnade alltsammans.
Och han gick igenom städer och byar, och lärde, och tog vägen åt Jerusalem.
Och en sade till honom: Herre, äro de ock få, som varda salige?
Vinnlägger eder derom, att I kunnen ingå igenom den trånga porten; ty månge, säger jag eder, skola söka derefter, att de må inkomma, och skola dock icke kunna.
Sedan husbonden hafver uppståndit, och låtit dörren igen; och I begynnen stå ute, och bulta på dörren, sägande: Herre, Herre, låt upp för oss; och han svarar, och säger till eder: Jag vet intet af eder, hvadan I ären;
Då skolen I begynna säga: Vi hafvom ätit och druckit med dig, och du hafver lärt på våra gator.
Och han skall säga: Jag säger eder, jag vet intet af eder, hvadan I ären; går ifrå mig, alle I ogerningsmän.
Och der skall vara gråt och tandagnisslan; när I fån se Abraham, Isaac och Jacob, och alla Propheterna, i Guds rike; och eder utdrifvas.
Och de skola komma ifrån östan och vestan, och nordan och sunnan, och skola sitta till bords i Guds rike.
Och si, det äro någre ytterste, som skola varda de främste; och någre främste, som skola varda de ytterste.
Samma dagen gingo någre Phariseer fram, och sade till honom: Skynda dig, och gack hädan; ty Herodes vill dräpa dig.
Då sade han till dem: Går, och säger dem räfvenom: Si, jag utdrifver djeflar, och helar i dag, och i morgon; och tredje dagen varder det ändadt med mig.
Dock likväl måste jag ännu vandra i dag, och i morgon, och öfvermorgon; ty det kan icke vara, att en Prophet förgås annorstädes än i Jerusalem.
Jerusalem, Jerusalem, du som dräper Propheterna, och stenar dem som sändas till dig; huru ofta ville jag församla din barn, likavisst som foglen sitt näste under sina vingar; och I villen icke?
Si, edart hus skall varda eder öde; och säger jag eder, att I skolen icke se mig, tilldess tiden kommer, att I varden sägande: Välsignad är han, som kommer i Herrans Namn.
Och det hände sig, att han kom uti ens mans hus, som var en öfverste för de Phariseer, om en Sabbath, till att få sig mat; och de vaktade på honom.
Och si, en vattusigtig menniska var der för honom.
Då svarade Jesus, och sade till de lagkloka och Phariseer: Må man någon hela om Sabbathen?
Och de tigde.
Men han tog honom till sig, och gjorde honom helbregda; och lät gån.
Och han svarade, sägandes till dem: Hvilkens edars åsne eller oxe faller uti brunnen, och går han icke straxt till att draga honom ut, om Sabbathsdagen?
Och de kunde intet svara honom dertill.
Då sade han ock till dem, som budne voro, en liknelse; märkandes, huru de sökte efter att sitta främst, sägandes till dem:
När du blifver buden af någrom till bröllop, så sätt dig icke i främsta rummet; att icke tilläfventyrs någor kommer, som buden är af honom, och är ärligare än du; Och då kommer han, som både dig och honom budit hafver, och säger till dig: Gif denna rum; och då måste du med blygd begynna sitta ned bätter; Utan heldre, när du varder buden, gack, och sätt dig i yttersta rummet; att, då han kommer, som dig budit hafver, må han säga till dig: Min vän, sitt upp bätter; och då sker dig heder för dem, som der med dig till bords sitta.
Ty hvar och en, som upphöjer sig, han skall varda förnedrad; och den sig förnedrar, han skall varda upphöjd.
Sade han ock desslikes till honom, som honom budit hade: När du gör middagsmåltid, eller nattvard, bjud icke dina vänner, eller dina bröder, eller dina fränder, eller dina grannar, som rike äro; att de icke bjuda dig igen, och löna dig dina välgerning;
Utan heldre, då du gör gästabåd, kalla de fattiga, sjuka, halta och blinda.
Och salig äst du; ty de förmå icke löna dig igen; men dig varder igenlönt i de rättfärdigas uppståndelse.
Men då en af dem, som vid bordet såto, detta hörde, sade han till honom: Salig är den som äter bröd i Guds rike.
Då sade han till honom: En man hade tillredt en stor nattvard, och böd många;
Och utsände sin tjenare, den stund nattvarden skulle stå, att han skulle säga dem som budne voro: Kommer; ty all ting äro nu redo.
Och de begynte allesammans ursaka sig.
Den förste sade till honom: Jag hafver köpt ett jordagods, och jag måste gå ut och bese det; jag beder dig, gör min ursäkt.
Och den andre sade: Jag hafver köpt fem par oxar, och jag måste gå bort och försöka dem; jag beder dig, gör min ursäkt.
Och den tredje sade: Jag hafver tagit mig hustru, och derföre kan jag icke komma.
Och tjenaren kom, och sade sin herra allt detta igen.
Då vardt husbonden vred, och sade till sin tjenare: Gack snarliga ut på gator och gränder i staden, och de fattiga, och krymplingar, halta och blinda haf härin.
Och tjenaren sade: Herre, jag hafver gjort som du böd, och här är ännu rum.
Då sade herren till tjenaren: Gack ut på vägar och gårdar, och nödga dem att komma härin, på det att mitt hus måtte varda fullt.
Ty jag säger eder, att ingen af de män, som budne voro, skall smaka min nattvard.
Och gick mycket folk med honom; och han vände sig om, och sade till dem:
Hvilken som kommer till mig, och icke hatar sin fader och moder, och hustru, och barn, och bröder, och systrar, och dertill sitt eget lif, han kan icke vara min Lärjunge.
Och hvilken som icke bär sitt kors, och följer mig, han kan icke vara min Lärjunge.
Hvilken är den af eder, som vill bygga ett torn, och icke först sitter och öfverlägger bekostningen, om han hafver det han behöfver till att fullborda det med?
Att, då han hafver lagt grundvalen, och icke kan fullborda det, alle de, som få set, icke skola begynna göra spe af honom;
Och säga: Denne mannen hafver begynt bygga, och förmådde icke fullbordat.
Eller hvad Konung vill gifva sig till örligs, och strida emot en annan Konung, sitter han icke först och tänker, om han förmår med tiotusend möta honom, som kommer emot honom med tjugutusend?
Annars, medan hin ännu långt borto är, sänder han bådskap till honom, och beder om frid.
Sammalunda hvar och en af eder, som icke vedersakar allt det han äger, han kan icke vara min Lärjunge.
Saltet är godt; men om saltet mister sin sälto, med hvad skall man då salta?
Det är hvarken nyttigt i jordene, eller i dyngone; utan man kastar det bort.
Och till honom gingo allehanda Publicaner och syndare, att de måtte höra honom.
Och de Phariseer och Skriftlärde knorrade och sade: Denne undfår syndare, och äter med dem.
Då sade han till dem denna liknelsen, sägandes:
Hvilken är den man ibland eder, som hafver hundrade får, och om han tappar bort ett af dem, låter han icke de nio och niotio uti öknene, och går efter det som borto är, tilldess han finner det?
Och då han hafver det funnit, lägger han det på sina axlar med glädje.
Och när han kommer hem i sitt hus, kallar han tillhopa sina vänner och grannar, och säger till dem: Glädjens med mig; ty jag hafver funnit mitt får, som borttappadt var.
Jag säger eder, att sammalunda varder ock glädje i himmelen öfver en syndare den sig bättrar, mer än öfver nio och niotio rättfärdiga, som ingen bättring behöfva.
Eller hvad qvinna är, som hafver tio penningar, om hon borttappar en af dem, tänder hon icke upp ljus, och sopar huset, och söker granneliga, tilldess hon finner honom?
Och då hon funnit hafver, kallar hon tillhopa sina vänner och grannqvinnor, och säger: Glädjens med mig; ty jag hafver funnit min penning, som jag tappat hade.
Sammalunda, säger jag eder, varder glädje för Guds Änglom öfver en syndare som sig bättrar.
Och han sade: En man hade två söner.
Och den yngre af dem sade till fadren: Fader, få mig den parten af ägodelarna, som mig tillkommer.
Och han bytte ägodelarna dem emellan.
Och icke många dagar derefter, då den yngre sonen hade lagt all sin ting tillhopa, for han långt bort i främmande land; och der förfor han sina ägodelar, och lefde öfverflödeliga.
Och sedan han allt förtärt hade, vardt en stor hunger i det landet; och han begynte lida nöd;
Och gick bort, och gaf sig till en borgare der i landet; och han sände honom till sin afvelsgård, att han skulle sköta hans svin.
Då begärade han uppfylla sin buk med draf, der svinen med föddes; och honom gaf ingen.
Då besinnade han sig sjelf, och sade: Huru månge mins faders legodränger hafva bröd nog; och jag förgås här i hunger.
Jag vill stå upp, och gå till min fader, och säga till honom: Fader, jag hafver syndat i himmelen, och för dig.
Jag är icke nu värd kallas din son; gör mig såsom en af dina legodränger.
Och så stod han upp, och kom till sin fader.
Och då han ännu långt ifrå var, såg honom hans fader, och begynte varkunna sig öfver honom, och lopp emot honom, föll honom om halsen, och kysste honom.
Och sonen sade till honom: Fader, jag hafver syndat i himmelen, och för dig; och är icke värd härefter kallas din son.
Då sade fadren till sina tjenare: Bärer fram den yppersta klädningen, och kläder honom deruti; och får honom en ring på hans hand, och skor på hans fötter.
Och hafver hit den gödda kalfven, och slagter honom; vi vilje äta, och göra oss glad.
Ty denne min son var död, och hafver fått lif igen; han var borttappad, och är funnen igen.
Och de begynte göra sig glad.
Men den äldre hans son var ute på markene; och när han kom, och nalkades husena, hörde han sjungas och dansas;
Och kallade en af sina tjenare, och frågade honom, hvad det var.
Då sade han till honom: Din broder är kommen; och din fader lät slagta den gödda kalfven, att han hafver honom helbregda igen.
Då vardt han vred, och ville icke gå in.
Då gick hans fader ut, och bad honom.
Svarade han, och sade till fadren: Si, jag tjenar dig i så mång år, och hafver aldrig gångit af ditt bud; och du gaf mig aldrig ett kid, att jag måtte göra mig glad med mina vänner.
Men sedan denne din son kommen är, som sina ägodelar hafver förtärt med skökor, hafver du till honom slagtat den gödda kalfven.
Då sade han till honom: Min son, du äst alltid när mig, och allt det mitt är, det är ditt.
Man måste nu glädjas och fröjdas; ty denne din broder var död, och fick lif igen; och var borttappad, och är igenfunnen.
Sade han ock till sina Lärjungar: Det var en riker man, som hade en gårdsfogda; den vardt beryktad för honom, att han förfor hans ägodelar.
Då kallade han honom, och sade till honom: Hvi hörer jag sådant af dig?
Gör räkenskap af ditt fögderi; ty du måste icke länger vara min fogde.
Då sade fogden vid sig sjelf: Hvad skall jag göra?
Ty min herre tager ifrå mig fögderiet; grafva orkar jag icke, tigga blyges jag.
Nu väl, jag vet hvad jag vill göra, att, då jag varder satt af mitt fögderi, måga de anamma mig uti sin hus.
Då kallade han till sig alla sins herras gäldenärar, och sade till den första: Huru mycket äst du min herra skyldig?
Sade han: Hundrade tunnor oljo.
Då sade han till honom: Tag ditt bref, och sätt dig snart ned, och skrif femtio.
Sedan sade han till den andra: Huru mycket äst du skyldig?
Sade han till honom: Hundrade pund hvete.
Sade han till honom: Tag ditt bref, och skrif åttatio.
Och herren prisade den orätta fogdan, att han visliga gjorde; ty denna verldenes barn äro visare än ljusens barn, uti sitt slägte.
Och jag säger eder: Görer eder vänner af den orätta Mammon, på det att, när I behöfven, skola de anamma eder uti evinnerliga hyddor.
Den der trogen är i det minsta, han är ock trogen i det mer är; och den i det minsta orätt är, han är ock orätt i det mer är.
Ären I nu icke trogne uti den orätta Mammon; ho vill då betro eder om det sannskyldiga?
Och om I ären icke trogne uti ens annars; ho vill få eder det edart är?
Ingen tjenare kan tjena två herrar; ty antingen skall han hata den ena, och älska den andra; eller ock hålla sig intill den ena, och förakta den andra.
I kunnen icke tjena Gudi och Mammon.
Allt detta hörde ock de Phariseer, som girige voro, och gjorde spe af honom.
Och han sade till dem: I ären de som gören eder sjelfva rättfärdiga för menniskom; men Gud vet edor hjerta; ty det som för menniskom högt är, der stygges Gud vid.
Lagen och Propheterna hafva propheterat intill Johannem; ifrå den tiden varder Guds rike förkunnadt genom Evangelium, och hvar man gör våld på det.
Men snarare skola himmel och jord förgås, än en titel af lagen falla.
Den der öfvergifver sina hustru, och tager ena andra, han bedrifver hor; och den der tager henne, som af mannen öfvergifven är, han bedrifver hor.
Det var en riker man, som klädde sig i purpur och kosteligit linkläde, och lefde hvar dag kräseliga.
Och det var ock en fattig, benämnd Lazarus, den der låg för hans dörr, full med sår;
Begärandes släcka sin hunger af de smulor, som föllo af dens rika mansens bord.
Dock kommo hundar, och slekte hans sår.
Så hände det sig, att den fattige blef död, och vardt förder af Änglarna uti Abrahams sköt.
Blef ock den rike död, och vardt begrafven.
Som han nu i helvetet och i pinone var, lyfte han sin ögon upp, och fick se Abraham långt ifrån, och Lazarum i hans sköt;
Ropade han, och sade: Fader Abraham, varkunna dig öfver mig, och sänd Lazarum, att han doppar det yttersta af sitt finger i vatten, och svalar mina tungo; ty jag pinas svårliga i denna låganom.
Då sade Abraham: Min son, tänk uppå, att du hade godt medan du lefde, och Lazarus hade deremot ondt; men nu hafver han hugnad, och du pinas.
Och öfver allt detta, är emellan oss och eder befäst ett stort svalg, så att de, som vilja fara hädan till eder, de komma dess icke vid; ej heller fara dädan, och hitöfver till oss.
Då sade han: Så beder jag då dig, fader, att du sänder honom uti mins faders hus;
Ty jag hafver fem bröder, att han förvarar dem, att de ock icke komma uti detta pinorummet.
Sade Abraham till honom: De hafva Mosen och Propheterna, höre dem.
Då sade han: Nej, fader Abraham; men kommer någor till dem af de döda, då bättra de sig.
Då sade han till honom: Höra de icke Mosen och Propheterna, så tro de icke heller, om någor af de döda uppstode.
Och han sade till sina Lärjungar: Det är omöjeligit, att icke skulle komma förargelser; men ve honom, genom hvilken de komma.
Bättre vore honom, att en qvarnsten hängdes vid hans hals, och vorde kastad i hafvet, än han skulle förarga en af dessa små.
Vakter eder.
Om din broder bryter dig emot, så straffa honom, och om han bättrar sig, så förlåt honom det.
Och om han bryter dig emot sju resor om dagen, och han sju resor om dagen vänder sig om igen till dig, sägandes: Mig ångrar det; så förlåt honom.
Och Apostlarna sade till Herran: Föröka oss trona.
Då sade Herren: Om I haden trona såsom ett senapskorn, och saden till detta mulbärsträd: Ryck dig upp, och försätt dig i hafvet; då lydde det eder.
Hvilken af eder hafver en tjenare, som går vid plogen, eller vaktar boskap, då han kommer hem af markene, att han säger till honom: Gack straxt, och sitt till bords;
Utan säger han icke heldre till honom: Red till nattvarden, och uppskörta dig, och tjena mig medan jag äter och dricker; och sedan ät du och drick.
Månn han tacka dem samma tjenarenom, att han gjorde som honom budet var?
Nej, menar jag.
Sammalunda ock I, när I hafven gjort allt det som eder budet är, så säger: Vi äre onyttige tjenare; vi hafve gjort det vi vorom pligtige att göra.
Och det begaf sig, då han gick till Jerusalem, for han midt igenom Samarien och Galileen.
Och då han kom uti en by, mötte honom tio spitelske män, de stodo långt ifrå;
Och de upphöjde sina röst, sägande: Jesu Mästar, varkunna dig öfver oss.
När han dem såg, sade han till dem: Går, och viser eder Presterna.
Och hände sig, vid de gingo, vordo de rene.
Men en af dem, då han såg att han var ren vorden, kom han igen, och prisade Gud med höga röst;
Och föll på sitt ansigte för hans fötter, tackandes honom; och han var en Samarit.
Då svarade Jesus, och sade: Voro icke tio rene gjorde?
Hvar äro då de nio?
Ingen är funnen, som kom igen till att prisa Gud, utan denne främlingen;
Och sade till honom: Statt upp, gack, din tro hafver frälst dig.
Och då han frågad vardt af de Phariseer, när Guds rike komma skulle, svarade han dem, och sade: Guds rike kommer icke med utvärtes åthäfvor.
Ej heller varder man sägande: Si här, eller, si der äret; ty si, Guds rike är invärtes i eder.
Och han sade till Lärjungarna: Den tid skall komma, att I skolen begära se en af menniskones Sons dagar, och I skolen icke få sen.
Och de skola säga till eder: Si här, si der; går icke åstad, och följer icke heller.
Ty såsom ljungelden ljungar ofvan af himmelen, och lyser öfver allt det under himmelen är; alltså skall ock menniskones Son vara på sin dag.
Men tillförene måste han mycket lida, och förkastas af detta slägtet.
Och såsom det skedde uti Noe tid, så skall det ock ske uti menniskones Sons dagar.
De åto, drucko; män togo hustrur, och qvinnor gåfvos mannom, intill den dagen då Noe gick in i arken; och floden kom, och förgjorde dem alla.
Sammalunda ock, såsom det skedde uti Loths tid; de åto, drucko, köpte, sålde, planterade, byggde.
Men den dagen, då Loth gick ut af Sodoma, regnade eld och svafvel af himmelen, och förgjorde dem alla.
Efter det sättet varder det ock gåendes på den dagen, när menniskones Son skall uppenbaras.
På den dagen, den som är på taket, och hans boting i huset, han stige icke neder till att taga dem; sammalunda ock, den i markene är, gånge icke tillbaka igen efter det han left hafver.
Kommer ihåg Loths hustru.
Hvilken som far efter att förvara sin själ, han skall mista henne; och den som mister henne, han fordrar henne till lifs.
Jag säger eder: I den natten skola två ligga uti ene säng; den ene varder upptagen, och den andre varder qvarlåten.
Två skola mala tillhopa; den ene varder upptagen, och den andre varder qvarlåten.
Två skola vara i markene; den ene varder upptagen, och den andre varder qvarlåten.
Då svarade de, och sade till honom: Hvar då, Herre?
Sade han till dem: Der som åtelen är, dit församlas ock örnarna.
Sade han ock en liknelse till dem derom, att man skall alltid bedja, och icke förtröttas;
Sägandes: En domare var uti en stad, den icke fruktade Gud, och ej heller hade försyn för några mennisko; Så var i samma stad en enka; hon kom till honom, och sade: Hjelp mig ifrå min trätobroder.
Och han ville icke till någon tid.
Sedan sade han vid sig: Ändock jag icke fruktar Gud, ej heller hafver försyn för någon mennisko;
Dock, fördenskull att denna enkan öfverfaller mig så svåra, måste jag fly henne rätt, att hon icke skall komma på det sista, och ropa på mig.
Och sade Herren: Hörer här, hvad den orätta domaren säger.
Skulle ock icke Gud hämnas sina utkorade, som ropa till honom dag och natt; skulle han hafva tålamod dermed?
Jag säger eder, att han skall hämnas dem snarliga.
Dock likväl, då menniskones Son kommer, månn han skall finna tro på jordene?
Sade han ock till somliga, som tröste på sig sjelfva, att de voro rättfärdige, och försmådde andra, denna liknelsen:
Två män gingo upp i templet till att bedja; den ene en Pharisee, och den andre en Publican.