Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Flyttar han utrikes; gifve ut sjette penningen af all sin egendom, Konungen och Staden till Iväskiftes, der ej annorlunda emellan begge Riken slutet är.
Förer han egendomen ut, eller bjuder han till att skaffa den bort, förrän afgilten betald är; hafve då förverkat hälften deraf.
Viker han ock sjelf af, innan han i detta fall rätt för sig gjort; varde för menedare förklarad.
Flyttar han till annan ort inrikes, vare för afgift fri, der ej annorlunda serskildt stadgadt är.
Flyttar han förr, än han burskap uppsagt och bevis undfått, att han sin borgare-pligt fullgjort; höte Femtio daler och njute dessförinnan ej burskap i annor stad.” Utskottet, som jemväl fått emottaga de i Slals-Rådet och Ilögsle
Domstolen i ämnet förda Protocoll, har tagit denna Nådiga Proposition i öfvervägande; och som den föreslagna förändringen finnes grundad på rättvisa och billighet, samt jemväl öfverensstämmer med stadgandet i 15 Gap. 2 § Arfda-Balken och således leder till enhet i Lagstiftningen, får Utskottet vördsamt tillstyrka dels antagandet af det i Nåder föreslagna tillägg till 5 § 3 Cap. Handels-Balken, dels ock att, derest Höglofl.
Ridderskapet och Adeln dertill samtycker, förklaras måtte, det stadgandet i 32 § af samma Riks-Stånds, den 16 October 1723 utfärdade, privilegier, icke utgör hinder för Kongl.
Maj:t att om upphörande af deri omnämnde utflytlningsafgift träffa aftal med utländsk Magt.
Stockholm den 3 Sept. 1844.
Emot detta Betänkande har F. von Zweigbergk från Skaraborgs
Län afgifvit följande reservation: ”Ifrån Utskottets beslut i förestående Be - 8 Lag-Utskottets Utlåtande, N:o rJ. länkande har jag varit i så måtto skiljaktig, att jag ansett orden: ”Der ej annorlunda emellan begge Rikena slutadt är,” höra utur förslaget utgå, och i stället införas följande mening: ”Dock eger Iiongl.
Maj:t att, vid tractaler med främmande makter, detta stadgande upphäfva, då desse makter medgifva lika villkor för sine till Sverige inflyttande undersåter”.
JTä 7.
Ank. till Evp. Ulsk. den 12 Sept. kl. 2. e. m.
Utlåtande, i anledning af väckta motioner, angående bef ordrings-förf attningarne för Prester, Uti serskildte, af Högvördiga Preste-Ståndet under den 26 sisllidne Augusti, till Lag-Utskottet remitterade och den 8 dennes till Utskottet ankomna memorial, hafva Herr Prosten Doctor Björkman och Herr Contracst-Prosten Arborelius gjort framställningar, åsyftande, det matte för högre theologisk lärdom allenast tjenstår beräknas, och den ovillkorliga företrädes-rätt i vissa fall till presterlig befordran, som författniugarne nu medgifva innehafvare af sådan högre lärdom, således upphöra; men emedan de bestämmelser, hvilkas ändring sålunda blifvit yrkad, innefattas hvarken i Kyrko-lagen eller i någon al öfrige uti Regerings-lormens 33 §. såsom föremål för Utskottets behandling omnämnde Lagar, ritan i serskilde, angående presterliga befordringar utfärdade, författningar, hvilka i administrativ väg tillkommit, får Utskottet de remitterade memorialen till Ilögv.
Preste-Ståndet återlemna; hvilket, jemnlikt 44 §. i åberopade grundlag,- samtlige Riks-Stånden vördsamt underställas, Stockholm deq 10 September 1844.
STOCKHOLM, eemén & granbergs TRYCKERI. 1844.
Lag-L t skottets Betänkande, N;o 8. 1 M 8.
Ank. till Exp. Utsk. den 20 Sept. kl. 1 e. m.
Betänkande, i anledning af otäckt motion om förändring i 12 Cap. i § Giftermåls-Balken och i5 Cap. 24 <5 KrrkoLctgen.
Preste-Ståndet, under den 10 nästlidne Auguslj, till Lag-Utskottet öfverlemnadt memorial, har Herr Lector IVallmän anmarkt hurusom det uti 12 Cap. 1 §.
Giftermåls-Balken och 15 Cap. 24 § Ayikolagen innefattade stadgande, som, vid embetets förlust, ålägger 1 rest, att, innan han viger enkling eller enka, tillse, att den allidna makans arlvingar blifvit afvittrade, skulle, enligt motionärens tanka, vara stridande mot grunderne för en rättvis lagstiftning, enär dels ansvaret, såsom allt tor strängt, ej vore lämpadt efter det fel, hvarpå det borde följa, dels ock frågor härvid kunde förekomma, hvilka voro af den beskaffenhet, att de endast vid
Domstol kunde med tillförlitlighet utredas, såsom om förra tlningsmännens behörighet, om rätta arfvingar, deras ombud och målsmän om testamenlsbevakning, o. s. v.; och har motionären, med hemtadt stod häraf, samt under åberopande af Kongl. Götha Hof-Rätts Circulaire den 14 Juni 1718, yrkat, att pröfningen af afvittrings laglighet måtte, på sätt lör Stockholms stad redan är vordet föreskrifvet, i allmänhet öfver(lyttas från Paslors-embetet på Domstolarne samt således föreslagit, alt omför mälde stadgande i ofvanberörde lagrum måtte erhålla följande 1 ydelse: ~ Vigei Prest förut gill man eller qvinna, utan Domarens bevis om laga alviltiing, böte 100 daler silfvermynt samt gälde kostnad och skada/’ Detta af Herr Professoren Doctor Bexell och Herr Prosten Thuden understödda förslag innefattar således dels framställning om förändrade löieskiifter, i fråga om hvad Prest har att iagttaga till förekommande deraf, att ej enkling eller enka må, utan föregången afvittring, träda i nytt Bih. till R.
Prot. 1844. 7 Sami. 1 Afd. 3 haft. 1 2 Lag-Utskottets Betänkande, N:o 8.
"ifte, dels ock yrkande om mildring i det ansvar, som skall drabba Pfest, derest lian åsidosätter sina åligganden i delta hänseende.
Hvad nu först angår frågan om förändrade föreskrifter, i a.seende på de bevis öfver verkställd afvittring, hvilka det åligger Prest att före vigseln fordra, torde det till en början böra erinras, hurusom, till följd af Rikets Ständers vid 1818 års Riksdag derom gjorda framställning, den förklaring öfver 1 § i 12 Gap.
Giftermåls-Balken är vorden al Kong!.
Maj:t under den 15 Juni 1818 utfärdad: att ”Prest eger förrätta vigsel, då för honom uppvises bouppteckning efter den aflidne maken samt antingen ett itf behörig person hållet arfskifte, underskrifvet al samllige stel blmsdelä«are, och, om någon bland dem är omyndig, af tillförordnad förmyndaie, eller ock vederbörande arfvingars samt förmyndares bevis och erkännande, att delning af den aflidne makens qvarlåtenskap skedd är, dock utan att Presten behöfver ingå i forskning om uppteckningens och delningens laglighet, eller huruvida, på grund af den sistnämnda, hvarje arfvinge utbelvommit, hvad honom dervid blifvit tillagdt; och alt, i händelse om delningen uppstått tvist, som ej kunnat genom förening biläggas, giftermålet och vigseln ej derigenom bör uppehållas och hindras , enär enkling eller enka hos Domaren eller Konungens Befallningshafvande ställer godivänd borgen för hvad, som omtvistas.
Genom delta lagbud äro, enligt Utskottets tanka, föreskrifter meddelade, som, jemte det de innefatta tillräcklig säkerhet att den oreda och våda för enskild egande-rält, som skulle kiurna blifva en följd derutaf, att enkling eller enka utan föregången afvitfcrin(T trädde i nytt gifte, verkligen varder afvärjd, tillika lemna vederbörande
Prest så bestämd anvisning uppå hvad han har att iagttaga, att något äfventyr för honom icke, utan åsidosättande derutaf, hör kunna uppstå.
Sedan lian af det företedde bouptecknings-instrumentet inhemtat, hvilka, som äro den aflidnes sterbhusdelegare, är det lätt att efterse, huruvida alla desse eller deras laga målsmän undertecknat arlskifte eller gifvit bevis, att delning af den aflidnes qvarlåtenskap skett.
Någon tvekan om hvilken, söm må anses behörig att förrätta arfskifte bör ej eller skäligen ega rum, då lagens, i detta fall icke tvetydiga, stadgande rådfrågas; och uppstår tvist Om delningen, har Prest endast att fordra Domarens eller Konungens Befalb ningshafvandes bevis öfver derstädes ställd godkänd borgen.
Då Utskottet således icke kan finna, att fullgörandet af Prests åliggande uti det nu ifrågavarande afseendet är förenadt med någre sådane svårigheter, att de kunna anses större, än dem, som vid utförandet af allmänna uppdrag ofta Lag-Utskottets Betänkande, N:o 8. 3 inträffa eller förtjena afseende, vid betraktande af det vigtiga ändamål, som genom de gifna föreskrifterne skola befrämjas; då controllen alt afvittring biifvit vei kställd alltid maste i sista band anförtros åt vederbörande Prest, soin med vigseln har befattning; du Domarens inblandning uti denna angelägenhet ol\ if velaktigt skulle i de flesta fall medföra omgång och tidsuldiägt, samt ej sällan ökade kostnader; och då slutligen Domarens yttrande om ajvittnngs laglighet icke lämpligen lärer kunna ifrågakomma förr, än tvist derom sterbhusdelegarne emellan uppstått, och för närvarande så mycket mindre kan i allmänhet påbjudas, som föreskrift saknas derom, att ai (skiften skola till Domstol ingifvas och förslag till något nytt stadgande i denna del icke är vordet väckt, får Utskottet vördsamt föreslå, att den härmed besvarade delen af förevarande motion måtte lemnas utan afseende.
Beträffande derefter frågan om nedsättning i det ansvar, som finnes stadgadt för Prest, som viger enkling eller enka förr, än afvittring skett, så enär ifrågavarande stadgande står i sammanhang med åtskillige andra nu gällande likartade straffbestämmelser, i bvilka förändring ej biifvit yrkad, samt 1 öreslagne nedsättningen ej kan anses vara af behofvet så påkallad, alt den partiell bör vidi agas i en tidpunkt, då till antagande är att förvänta förslag till ny brottmålslag, som, enligt hvad Utskottet har anledning förmoda, kommer att innefatta bestämmelser af ansvar för förbrytelser. af den art, som omförmälte; finner Utskottet sig vördsamt böra tillstyrka , att denna del af Herr Leclor Wallmans motion ej må till någon åtgärd föranleda.
Stockholm den 5 September 1841 Reservationer.
Af Herr Friherre Stjernstedt: ”Uti förestående Betänkande, i hvad det angår frågan om förändring af de uti 12 Cap. 1 § Giftermåls-Balken och Kongl.
Förklaringen den 15 Juni 1818 meddelade föreskrifter om hvad vederbörande Prest åligger att iagttaga, innan han, då enkling eller enka vill i nytt gifte ingå, må vigsel förrätta, liar jag instämt, men kan deremot icke förena mig uti Utskottets beslut att afstyrka all nedsättning i ansvaret för Prest, som viger enkling eller enka, innan barn eller andra ail vingar lagligen al vittrade äro.
Uller mitt omdöme är Lagens ifrågavarande stadgande grundadt ensamt på omsorgen att, så vidt möjligt är, fö - 4 Lag-Utskottets Betänkande, N:o 8. rekomma obehörig sammanblandning af den, efter den aflidne makan, arfvingarne tillfallne qvarlåtenskap, med egendom, som vid ett senare gifte kan vara i boet införd och deraf uppstående invecklade rättegångar.
Öfverträdelsen af nyssberörde stadgande, ehuru den visserligen är ansvarsfull och kan medföra skada, bör likväl, i följd al grunden lör samma stadgande, i moraliskt afseende betraktas såsom mindre straffvärd, än om, emot Lagens förbud, personer sammanvigas, hvilkas äktenskap, i anseende till deras skyldskaps eller svågerlags förhållande, icke under något vilkor kan få ega rum.
Hvar och eu al dessa öfverträdelse!' är dock belagd med samma straff, Prest-embetets förlust; och som det icke är med rättvisa och billighet förenligt, att en mindre förseelse straffas lika, som en större, samt, enligt min åsigt, uppenbart är, att straffbestämmelsen uti ifrågavarande lagrum, 12 Gap. 1 § Giftermåls-Balken, är strängare, än förseelsen i allmänhet kräfver, samt omförmälde straffbestämmelse, såsom gifven lör en öfverträdelse, den der egentligen icke står i något direct sammanhang med öfrige, för hvilka lika ansvar blifvit stadgadt, synes kunna, ulan att störa Lagens enhet, serskildt förändras, finner jag mig böra i viss mun biträda motionen.
— Med afseende å vigten deraf, att Lagens ofvanberörde förbud mot vigsel, innan afvittring lagligen skett, noga eiterlefves, skulle jag dock tro, att den af motionären föreslagne straffbestämmelse al endast böter, någon gång icke komme alt motsvara förseelsen, och vill derföre, på det
Domaren må ega frihet att lämpa ansvaret efter förekommande omständigheter, som kunna göra gerningen mer eller mindre straffvärd, vördsamt hemställa, att motionen må i så måtto bifallas, att Rikets Ständer för deras del besluta, att, med ändring af 12 Cap. 1 § Giflermåls-Balken, och 15 Cap. 24 § Kyrko-Lagen, förstnämnde Lagrum erhåller följande lydelse:
Enkling eller enka hafve ej våld att gå i annat gifte, förr än barn, eller andre arfvingar afvittrade äro, ehvad the äro myndige, eller omyndige.
Gör tliet någor; hafve förverkat till barnen, eller arfvingarne, tredjung af sin del i boet, efter förra giftet och afvittre ändå efter Lag.
Vigen Prest enkling eller enka , förr än afvittring lagliga skedd är; miste embetet alldeles, eller till viss tid, eller böte med penningar, efter omständigheterna.
Börande, i öfverensstämmelse härmed, en lika ansvarsbestämmelse införas uti 15 Cap. 24 § Kyrko-Lagen, i stället för den derstädes förut stadgade.” Lag-Utskottets Betänkande, N:o 8. 5 Herr Grefve Mörner, C. G.: ”för min del instämmer jag uti den af Friherre Sijenisledt yttrade mening, endast med den skiljaktighet, alt jag anser Prests förseelse att uti ifrågaställde hänseende åsidosätta gifne föreskrifter icke uti något fall lämpligen kunna med böter försonas.” Herr Assessoren Cederstråhle, hvilken instämt i Herr Friherre Stjernsledts yttrande.
Herr Leelor Wallman: ”Emot Lag-Utskottets beslut i den nu afgjorda frågan om Prests skyldighet, enligt 1 § 12 Gap. Giflermåls-Balken samt 15 Cap. 24 § Kyrko-Ordningen, måste jag reservera mig och får åberopa hvad jag uti min motion i ämnet anfört.
Jag tillåter mig dervid den anmärkning, att Utskottet synes mig icke hafva med tillräcklig noggranhet åtskiljt de åligganden från hvilka Presterskapet, genom Kong!.
Förordningen af 1818, äro frikallade och de, som, i afseende på afvittring, ännu qvarstå.
Det är nemligen, efter denna lagförklaring, icke Prestens skyldighet att undersöka om ålit blifvit lägligt upptecknad t eller om delningen är efter lagliga grunder verkställd, ännu mindre om arfvingarne utfått sin andel i boet.
Lag befriar honom ifrån pröfningen, om bouppteckningen skett i laga ordning och tid, och ej möjligen flera år derefter, om samtlige arfvingar vid tillfället blifvit af bouppleckningsmannen fullständigt antecknade, om arfskifte! är af ”behörig” person förrältadt, om alla arfvingar dervid varit närvarande eller af behörige målsmän och ombud representerade, om ej tilläfventyrs testamenten funnits, på grund af hvilka arfskiftet kunnat klandras, med ett ord, om afvitlringen verkligen är i formell hänseende laglig och af alla vederbörande godkänd, äfvensom lm ruvida de företedda handlingarna äro autentika, namnteckningarne lagligen tillkomna , med flera omständigheter, hvilka Preslen icke sällan är urståndsatt alt med fullkomlig visshet bedöma.
Erkännes det, att en sådan svårighet verkligen finnes för Presten alt med noggrannhet fullgöra, hvad Lagen honom i thy fall ålägger, så kan man icke undgå att finna, att det ansvar, hvilket, i händelse han i sina åligganden brister, träffar honom, hvarken är billigt eller rättvist.
Under sådana förhållanden synes ett obestämdt lagrum, af hvars stränga bokstaf oskyldiga medborgares välfärd kan äfven lyras, höra, utan afvaktande af en allmän Lag, upphäfvas, eller åtminstone mildras.” Herr Prosten Scive och Herr Contracts-Prosten Odelbar g, hvilka biträ dt Herr Lector IVall man; och 6 Lag-Utskottets Betänkande, N:o 9.
Herr Lagergren, som, vid justeringen af ofvannämnde Betänkande, i hvars afgifvande lian ej tagit del, förenat sig med Herr Friherre StjCrnstedt.
Ank. till Exp, Utsk. d. 20 Sept. kl. 1 e. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion angående, tillägg till 15 § i den för Rikets Ständers Justitice-Ombudsman utfärdade Instruction.
Uti ett den 25 nästlidne Augusti af Höglofl. Ridderskapet och Adeln till Lag-Utskottetls behandling öfverlemnadt memorial, har Herr Ceäerschjöldj R.
Th., anfört, att, likasom Justitiae-Ombudsmannens uti Rege1‘ings-Formens 100 § bestämda skyldighet att anmärka Lagars och Författningars brister och uppgifva förslag till deras förbättring, vore ett bland de vigtigaste föremålen för Justitiae-Ombudsmannens embetsverksamhet, så vore jemväl densamma ett bland de svåraste af hans åligganden, att sä fullgöra, som ämnets beskaffenhet fordrade, så länge denna skyldighet, utan begränsning i omfång och bestämd anvisning i afseende på sättet för dess fullgörande, allenast i allmänhet vore till efterrättelse påbjuden.
Att meddela denna anvisning påkallades således af nödvändigheten.
Dervid förekomme emedlertid, att, ehuru de skiljaktigheter vid lagtillämpning, som vid Under-Domstolar kunde förefalla, ej borde lem nas oanmärkte, så vore desamma likväl i allmänhet mindre maktpåliggande, enär rättelse derutinnan i en högre Instans kunde erhållas, och de, såsom i allmänhet härledde från mindre erfarenhet hos yngre domare, icke kunde anses inne fa tta säkra bevis på brister uti de af dem tillämpade lagar.
Ett annat förhållande deremot vore med de skiljaktigheter i åsigter, som uttalades inom Högste Domstolen, i anseende till denna Domstols betydelse och inflytande.
Om det derföre skulle hända, att bland samma
Domstols ledamöter yppades helt och hållet stridiga åsigter om tydningen afnågon gällande
Lag, så måste detta utgöra bevis på brister eller otydlighet i denna Lag, enär antagandet af ett annat förhållande skulle innefatta tillvitelse för bristande 7 Lag-Utskottets Betänkande, N:o 9. förnfåga att tolka Lagen, eller ock saknad vilja att den rätt tillämpa.
Inträffade derjemte, att de stridiga åsigterna ömsevis gjorde sig gällande, så vore förhållandet så mycket betänkligare, som det icke då med skäl kunde förväntas, att hvarken den vinnande eller tappande parten skulle blifva öfvertyga d om det erhållna beslutets öfverensstämmelse med rättvisa, utan hvilken öfvertygelse den agtning och det förtroende, som utgjorde ett så väsendtligt vilkor för högsta domaremagtens helgd och anseende, dock icke vore att påräkna.
För beredande af den enhet och likstämmighet i lagskipningen, som i så väsendtlig mon inverkade på medborgarnes trygghet, ansåge derföre motionären Justitiae-Ombudsmannens agtgifvande på Högste
Domstolens förhandlingar företrädesvis af vigt; och har motionären i följd deraf föreslagit, att till 15 § i den för .Iiistitke-ömbudsmannen utfärdade Instruction, som ålägger honom , derest han finner, att antingen någon Lags eller Författnings otydlighet eller Domares eller Embetsman^ skiljaktiga begrepp om dess ändamål föranleda till olika och oriktiga tillämpningar deraf, att i sin berättelse till Rikets Ständer yrka en till enhet och sammanhang i lagskipningen verkande förändring af en sådan Lag, måtte göras det tillägg: ”Och tillkommer det derföre Justitiae Ombudsmannen att, när hans öfrige tjenstgöromål sådant medgifva, taga kännedom om Högste Domstolens Protocoll uti sådana derstädes afgjorda vigtigare mål, der olika begrepp om Lagens grund och mening bland Högste Domstolens Ledamöter yppats samt uti berättelsen angifva de skiljaktige åsigterne och tillika meddela yttrande, huruvida Juslitiae-Ombudsmannen anser desamma påkalla förklaring eller ändring af gällande Lagar och Författningar.”
Ifrågavarande förslag, dermed motionären, enligt hans till Ridderskapets och Ådelns Protocoll serskildt afgifna förklaring, likväl icke åsyftat ätt Justitiag-Ombudsmannen skulle granska Högste Domstolens beslut i alla mål, utan endast i sådana, som på ett eller annat sätt komme till hans kunskap, eller derest parterne hos honom företedde mot hvarandra stridande beslut i frågor af samma beskaffenhet, har Utskottet öfvervägat och finner, lika med motionären, det vara af största vigt, att icke något åsidosattes, soin kan leda till befrämjande af enhet i lagskipningen.
I delta afseende måste den lagtolkning, som inom Högste
Domstolen gör sig gällande, ostridigt kunna utöfva ett mägtigt inflytande, och lika säkert, som enahandla lagtillämpning af Högste
Domstolen uti beslut öfver likartade fall skall grundlägga en bestämd öfvertygelse om Lagens rätta förstånd, lika säkert skola skiljaktigheter i beslut, utgångna från högsta domaremagten och. 8 Lag-Utskottets Betänkande, Nog. stridigheter i åsigtev derstädes motverka eu sådan öfvertygelse.
Då således olika meningar om råtta grunden och tydningen af något lagbud göra sig inom Högste Domstolen gällande, synes detta förhållande företrädesvis böra påkalla Justitise- Ombudsmannens uppmärksamhet, på det att, derest anledningen härtill igenfinnes uti brister eller otydlighet i sjelfva lagarne, sådant måtte varda till rättelses vinnande hos Rikets Ständer anmäldt.
En närmare antydning härom, än det, som för närvarande finnes i 15 § af den för Justitiae-Ombudsmannen utfärdade Instruction, har derföre synts Ulskotiet påkallad af ämnets vigt, och Utskottet, som dock ej anser det af motionären föreslagna tillägg till berörde § lämpligt, får till följd häraf vördsamt föreslå, att ifrågavarande 15 § måtte erhålla följande förändrade lydelse: ”Finner Justitieombudsmannen, att antingen någon Lags eller Författnings otydlighet eller Domares eller andre Embetsmäns skiljaktiga begrepp om dess ändamål föranleda till olika eller oriktiga tillämpningar deraf, serdeles om dylika skiljaktiga begrepp, angående något visst lagstadgande af allmännare omfattning sig bland Högste Domstolens Ledamöter yppa, bör han i sin berättelse till Rikets Ständer yrka en till enhet och sammanhang i lagskipningen ledande förklaring af en sådan lag.” Stockholm den iu September 1844.
Reservation af Herr Eklund: ”Lika med motionären, anser jag det vara ett ibland Justitiae-Ombudsmannes vigtigare åligganden att, så vidt hans af andre embetsgöromål upptagne tid sådant medgifver, med sin uppmärksamhet i främsta rummet följa lagskipningen inom Högste Domstolen, för att såmedelst, derest, i anledning af något lagstadgande, olika åsigter om delsammas rätta förstånd ega rum, komma i tillfälle aLt derom göra framställning till Rikets Ständer, på det att ändring eller förklaring af ett sålunda otydligt befunnet lagbud må kunna beredas; men jag kan deremot icke förena mig i det af Utskottets pluralile fattade beslut om ett tillägg i 15 § af den för J ustilias-Ombudsmannen utfärdade Instruction, emedan jag tror, att de i 8 och 15 §§ af berörde Instruction meddelade föreskrifter innefatta såidane allmänna bestämmelser lör Justitiae-Ombudsmannes verksamhet, att något ytterligare stadgande icke beliöfves.
En Instruction bör innehålla - 9 Lag-Utskottets Betänkande, N:o <). halla i allmänna ordalag affattade bestämmelser, rörande den verksamhet, man vill hafva åstadkommen, men om man allt för mycket fördjupar sig i föreskrifter om sättet för utöfvandet af denna verksamhet, så händer lätt, att man försvårar ernåendet af det mål, dit man syftar, ty ett annat mycket enklare sätt kan tilläfventyrs utfinnas, för att komma till det önskade målet.
Det bör således, efter min öfvertygelse, öfverlemnas åt Justitiae-Ombudsmannen att, till följd af de för honom uti Instructionen meddelade allmänna föreskrifter, välja det sätt, han finner lämpligast, för att främja eu önsklig enhet i lagskipningen, utan att lagstiftaren går för långt i reglementariska stadganden härutinnan”.
CJti denna reservation hafva Friherre Stjernstedtj Herr Cederstråhle, Herr Gunther, Herr Lector Wall man och Herr Lagergren sig förenat.
Herr Professor Knös och Herr 'Ekorn, hvilka icke deltagit i föreslående Betänkande, hafva vid detsammas justering anmält, att jemväl de instämma i Herr Eklunds reservation.
U 11 ih. till K.
SI, Prof, !8-M. 7 Samt. 1 Afd. 3 haft. STOCKHOLM, ej.jhén & granbergs tryckeri, 1844.
Lag-Utskottets Betänkande, N:o 10. 1 10.
Ank. till Exp. Utsk. den 24 Sept. kl. 2 e. m.
Betänkande, i anledning af väckta motioner, angående dels förändrad lydelse af 19 Capitlet Arfda-Balken, dels ock förklaring öfver 4 ^ i samma Capitel.
Under den 10 och 25 näsllidne Augusti, har Höglofl.
Ridderskapet och Adeln till Lag-Utskottets behandling remitterat serskilde af Herr Frejdenfeldtj F. D., och Herr Friherre von Döbeln, N., ingifne memorial, deruti hlifvit anfördt: af Herr Frejdenjeklt: ”alt någon rättsprincip icke läge till grund lör Lagens bestämmelser uti 19:de Gap. Ärfda-Balken, enligt hvilka rättigheten att öfver sin egendom råda tillkommer mannen vid fyllda 21 år, enka af hvad ålder som helst, men aldrig den ogifta qvinnan, derest icke Kongl. Maj:t, efter serskild underdånig ansökning, täckes dertill lemna tillstånd.