Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Lagfbrändringen synes deslomindre böra möta någon serdeles betänklighet, som den likhet i organisation, hvilken nu eger rum emellan Härads- och Lagmans-Rätter, samt emellan Kaniners- och Rådslufvu-Rätter, icke föranleder antagande af stöl re ofelbarhet lios andra än hos första Under-Rätten.
Alt, enligt en del Molionairers förslag, inskränka stadgandet om doms fullgörande till de fall då gäldenär sÖkes för klart skuldebref eller skulden inför
Domstolen erkänner, tror Utskottet icke öfverensstämma med den grund, Utskottet här ofvan antydt, utan synes, i enlighet med hvad nuvarande
Lag bjuder, undantag böra ega rum endast i den händelse, alt ändringssökandet skulle göras onyttigt genom domens fullbordande.
Det har blifvit yrkadt, att i nyssnämnde fall, eller då Dom eller Utslag grundas å gäldenärs erkännande inför Rätta, vad deremot icke borde tillåtas; men denna mening kan Utskottet icke biträda, enär berörde förhållande ingalunda utesluter möjligheten af misstag, och fordringsegarens rätt är tillräckligen betryggad derigenom, att verkställighet af första
Domstolens beslut eger rum, oansedt ändring sökes.
Godkännes den åsigt, att fullgörande af första
Domstolens beslut bör åligga den tappande parten såsom vilkor för rättigheten att söka ändring, så följer äfven, att den vinnande parten är berättigad, att, utan afbidan deraf, emot borgen söka och erhålla verkställighet å beslutet; och detta Lttg-\Jtskottets Bet, No 83, 35 instämmer jemväl med lydelsen af 3 Cap. 5 §.
Utsoknings-Balken, derest 26 Cap. Rältegångs-Balken ändras, på sätt Utskottet arnar föreslå.
Hvad angår förslaget, att Lagmans-Rätterne borde tvänne gånger otn året sammanträda; så enär en sådan förändring, hvilken icke kunde blifva allmän, utan komme att inskränkas till de orter, hvarest flere Häradsting årligen hållas, efter Utskottets omdöme, ej skulle medföra någon väsendtlig nytta, men deremot förorsaka ökade Tingskostnader och i synnerhet blifva betungande för Nämndens Ledamöter, hvilka redan förut måste tillbringa mycken tid vid Härads- och Lagmans-Rätterne, ofta på betydligt afstånd från deras hemvist, anser Utskottet sig icke böra samma förslag understödja.
I följd häraf lära förslagen, dels om förhöjning af vadeskillingen vid Lagmans-Rätt, dels ock angående högre expeditionslösen, såsom bägge hufvudsakligen hvilande å det skäl, att det vore nödigt åt Lagmännen bereda ersättning för den ökade Rese- och Tingsgästnings-kostnaden, som tvänne Lagraansling om året skulle förorsaka, ej heller böra till någon åtgärd föranleda.
Och finner Utskottet destomindre skäl att, derest Lagmans-Rätterne bibehållas, tillstyrka ändring af stadgandet i 25 Cap. 7 §.
Rättegångsbalken, enligt hvilket det icke är tillåtet vädja under Hof-Rätt ifrån Lagmans-Rält, så vida ej hufvudsaken, med ränta och afgäld, öfversliger 5o daler, sorn berörde inskränkning står i sammanhang med föreskrifterne, att vad emot Rådstufvu-Rätters och en del Kämners-Rätters domar icke får ega rum, med mindre tvistesumman uppgår till ett visst belopp, samt upphäfvandet häraf sannolikt skulle i ej ringa nion eka antalet af rättegångar, som i de högre instantierne fullföljas.
På grund af hvad sålunda blifvit anfördt, får Utskottet, för den händelse> att Lagmans- och Kämners-Rätterne komma att fortfara, vördsamligen tillstyrka utfärdande af en Författningj hvarigenom stadgas: 1:0 Öfverskriften till stö Cap.
Rättegångs-Balken förändras härmedelst till denna lydelse:
Huru borgen skall sättas och det som dömdt är utgifvas innan laga vad full följes:
Nedannämnde §§. i samma Capitel ändras ock pä sätt smt föijer: 36 Lag-TJtskottets Bet.
N:o 83, t §. i punkten.
Hvar; som ifrån Under-Rätt vädjarj ställe för sig tvänne löftesmän j som borga bägge för en och en för bägge, för kostnad och skada, den han kan skyldig kännas att gälda; tage deras skrift derå och lägge den vid sin inlaga i Råd stufvuRätterij Lagmans-Riätten, eller Hof -Rätten in. 2. §.
Har den vädjande tappat, gifve omant ut hvad honom är ådömdt, och sätte det hos Konungens Befallningshafvande iller i taka händer.
Har han vunnit hos Kämners-Rält eller Härads-Rätt, men tappat hos Rådstufvu-Rätt eller LagmansRätt, vare ej skyldig att dom fullgöra. 3 §. 3 punkten.
Är tvifvelsmål, om den egemlom svarar emot det som dömdt är, och kan den ej mätas , innan tid är inne att saken skall fullföljas; sätte borgen till dess värdering d egendomen ske kan. 6. §.
Hvar, som ej borgen ställt, eller dom ej fullgjort, som nu är sagdt, eller borgensskriften eller beviset öfver doms fullgörandet ej ingifvit till den Rätt, der saken bör f ullföljas, innan tiden för ändringssökandet ute är; håfve sitt vad och talan förlorat.
Skall målet hos Lagmans-Rätt fullföljas, och inträffar ej Lagmansting inom den tid, sorn för fullföljande till Hof-Rätten af vadeta/an emot Lagmans-Rättens dom bör iakttagas, åligger det, vid nyssnämnde äfventyr af talans förlust, den vädjande att, inom sistberörde tid, öfver domsfullgörandet aflemna bevis till Konungens Befallningshafvande, och sedermera, vid bevakningen /ios Lagmans-Rätten, med bevis från Konungens Befallningslwfvatule styrka att sä skett. a.-o L/ig-Utskottctt Bet, N.o 83. *7, a:o Det härigenom stadgade åliggandet, att ställa borgen för kostnad och skada samt fullgöra dom, bör uti vadebevisen upptagas utförligt och fullständigt, på sätt i Kongl. Brefvet den 6 December ij3g är före skrif vet; och 3:o Denna Författning skall tillämpas ä de mål, deri första Under-Rättens Dom eller Utslag meddelas efter det Författningen blifvit kungjord.
Hvaremot Utskottet finnér sig, icke böra tillstyrka bifall å de förslag motionerne i öfrigt innehålla.
Stockholm den io Junii i834- Reservationer, i:o Herr Professor Grubbe, som biträdt Betänkandet i öfrigt, Lar yttrat sig anse lämpligt och nyttigt, att tvänne Lagmansting årligen förrättas å de orter, der flere Häradsting om året hållas. 2:0 Herr Hessle: ”Jag reserverar mig emot
Betänkandet i hvad det samma tillstyrker verkställighet af motvädjadt Under-Rätts Utslag i andra än erkände skuldfordringsmål, eller vidsträcktare än min deri behandlade motion åsyftar”. 3:o Herr Cederborg: ”Jag anser den tillstyrkte verkställigheten af Under-Rätts Utslag tillämplig i skuldfordringsmål, utan inskränkning till de erkände”» Bihaug t Hl R A. Brot, i834< 7 S*'nl. x Aflida* i5:de Häftet.. 8 S TO C K HOLM, 1834; hos J. A. Walldcn. Zog-Utskoliels Betänkande J\r:o 84.
1 N:o 84- Ankom lill Exped—Utskoltet dien 10 Julii.
Betänkande, öfver Herr G.
Holms motion, alt skriftliga ber ätteltelser uti mål, som hos Rådstufvu-Rätt fullföljas, måtte varda af skaffade.
Uti Memorial, som Vallöf]. Borgare-Ståndet till Utskottet hänvist, liar Herr G.
Hohn, för elen händelsen, att andra Domstols-instantien icke skulle, under nuvarande Riksmöte, af Konung och Ständer upphäfvas, gjort det förslag, alt stadgandet uti 22 Cap.
Rättegångs-Balken, angående berättelser uti lagvadda mål vid Rådstufvu-Rätt i de städer, der Kämners-Rält finnes, måtte upphöra, emedan dessa berättelser, såsom endast innefattande en framställning om hvad vid Kämners-Rält förefallit, och en förteckning å de till Rådstufvu-Rälten ingifne handlingar, hvilket allt vore af parterne kändt, kunde anses öfverflödige och ledande till tidsutdrägt, det enda, sorn i de flesta mål med deras fullföljd åsyftades; varande, såsom ytterligare utveckling af skälen härföre, åberopadt innehållet af den motion, som, vid sista Riksdag, blifvit i enahanda ämne väckt och uti dåvarande Lag-Utskotts Betänkande N:o 14 besvarad.
Utskottet får häröfver afgifva följande omdöme:
I första inslanlien, der de flesta målen äro af mindre belydenhet, der rättegången oftast föres muntligen, och der parterne inför sjelfva Domstolen aflemna deras skrifter och andra handlingar, uppstår icke i allmänhet något behof af berättelses utfärdande, och ett sådant åliggande skulle derstädes vara hinderligt för lagskipningens skyndsamma gång.
Men förhållandet visar sig annorlunda i de högre instanlierne, hvarest i synnerhet de vigtigare målen fullföljas, och der rättegångssättet är skriftligt, samt föredragningsskyldigheten fördelad emellan Ledamöteme.
Få vädjade rätlegångssaker äro af så enkel och så litet invecklad beskaffenhet, att föredraganden icke belröfver, till hjelpreda vid föredragningen, vara försedd med en uppsats, som, i korthet, men tydligt och fullständigt, upplager sakens sammanhang, samt en förteckning på de handlingar parterne företett; och detta innefattas i berättelsen, om den är hvad den bör vara.
— Rättens Ledamöter böra och kunna, genom parternes erBih. till R.
Fröt. 1834• 7'.de Sand. l:st« Afd. 1 i6:de Häftet. Lag-Utskottets Betänkande N:o 84•
Rännande, göra sig förvissade, att alla af parterne ingifne handlingar, hvilka vanligen emottagas utom Rätten, af serskildt tillsatte tjenstemän, komma densamma tillhanda, samt att tvisteämnet blifvit af föredraganden rigtigt uppfaltadt.
Parternes] rätt och säkerhet äro tillika härunder i väsendtlig mån beroende.
För öfrigt inser Utskottet icke, hvarföre de omförmäldn berättelserna skulle vara mera umbärliga i Rådstufvu-Rätt än i Hof-Rält, hvilken sistnämnde
Domstol motionen dock ej finnes åsyfta.
På dessa skäl, hvilka i det hufvudsakligaste instämma med hvad sistlidne Riksdags Lag-Utskott anfört för afstyrkande af bilall lill den då väckta motionen i samma ämne, hemställes vördsarnligen 1 att Hr Holms ifrågavarande förslag icke måtte antagas.
Flera Ledamöters serskilde yttranden bifogas.
Slockholm den 37 Juuii j 834- Reservation af Herr Holm: ”Med motionen har jag åsyftat, alt förenkla och förkorta rättegångssättet vid Stads-Domstolarne och alt bringa detsamma i conformitet med det som eger rum vid Under-Rätterne å landet, och jag måste beklaga, att denna min afsigt, som understödjes af allmänna rösten, hvilken högt påkallar en så beskaffad förändring i rältegångsformerne i allmänhet, att den rättsökande må skyndsammare, än desse nu medgifva, förlijelpas till rätt, blifvit af Höglofl.
Utskottets pluralitet underkänd.
Vi lefva visserligen uti en tid, då controler på embetsmän öfverallt påyrkas, och det invändes således, att det icke är consequent, att eftergifva någon af de redan existerande; men jag svarar härtill, att controler, hvilka erfarenheten visat vara ändamålslösa och stridande emot det allmänna interesset, dertill jag utan tvekan hänför berättelser uti till Rådhus-Rätt vädjade saker, böra, utan skonsmål för föråldrade och odugliga formaliteter, undanrödjas.
Vid Rådhus-Rätt i de städer, der Kämners-Rätt icke finnes, och vid andra Domstols-instantien å landet eller Lagmans-Rätt, utfärdas icke berättelser, och man frågar med skäl, om rättvisan och lagskipningens behöriga gång är angelägnare vid Stockholms Rådhus-Rätt, än vid Stockholms Läns Lagmans-Rätt, vid Rådhus-Rätten i till exempel Lindesberg med 700 invånare, än uti Hernösand, Mariestad, Wadstena, Lidköping och flera andra städer med vida större befolkning, der Kämners-Rätter icke finnas?
Lag-Utskottet har väl tillstyrkt upphörandet af Kaniners- och LagmansRätter, och om jag kunde hoppas, att vår tid vöre mogen för denna vig - Lag-Utskotiets Betänkande N:o 84• 3 tiga reform, skulle jag icke säga ett ord till försvar för motionen, som då af sig sjelf förfölle, emedan sladgandet i 22 Cap.
Rättegångs-Balken om berättelser vid Rådhus-Rätt komme, att genom samma reform försvinna.
Det förefaller emedlertid mig oförklarligt, hvarföre, enär tvänne
Domstolar i stad och med detsamma berättelseformaliteten vid Rådhus-Rätt ansetts öfverflödige, man likväl funnit denna tidödande, för parter betungande och till intet gagnande formalitet nödvändig, om Rådhus-Rätt fortfar att vara andra Domstol i stad.
Man söker att förklara denna besynnerlighet genom den dubbla omtankan, man hyser dels för parter, i thy att berättelsen skall vara en control derpå, att de, icke af Rådhus-Rätten collectivt, utan af en dess tjensteman, emottagne handlingar verkligen komma
Domstolen under ögonen, och dels för Domaren, emedan berättelsen förmenas tjena honom lill vägledning, vid målets afgörande; men man besinnar icke tilllika, alt den tjensteman, som utom Domstolen emottager handlingar, är edsvuren och ansvarig för åsidosättandet af sin pligt, samt att parternes skrifter åberopa de handlingar, hvilka jemte desamma och således icke inför Domstolens Protocoll ingifvas, hvadan en möjlig försumlighet vid actens hopfästande aldrig kan undfalla Domstolen, äfvensom att en rättskaffens
Domare icke behöfver någon annan vägledning, än den han eger af sin ovilkorliga skyldighet att genomläsa och granska alla till målet hörande handlingar, och hvartill berättelsen icke är någon väckelse.
Utskottet har fästat sig dervid, att jag icke föreslagit, det berättelserna måtte upphöra äfven i Hof-Rätterne, och att det icke skulle vara något skal för deras bibehållande der mera, än vid Rådhus-Rätt.
Jag anser visserligen berättelserna vara umbärlige äfven i Hof-Rätt, men då hvarje sak mäste blifva för parterne vigtig, ju närmare den nalkas sitt slut, torde ifrågavarande afskrifnings-formaiitet vara af någon betydelse och vigt vid Hof-Rätterne, och ännu mera i Högsta
Domstolen, der sakens öde oåterkalleligen afgöres.
Af sådan anledning har jag inskränkt mig till Rådhus-Rätterne, ledd af den erfarenhet jag eger, alt parter i allmänhet mest &e på, huru fort målen vid Under-Rätterne afgöras.
Utur alla dessa skäl, och då jag med fullkomlig säkerhet kan antaga, att minst en tredjedel af den tid, som behöfves för målens beredande till afgörande vid RådhusRätterue, upptages af den onödiga och onyttiga berättelse-formaliteten, anser jag mig böra anmäla min reservation emot Utskottets Betänkande, lifligt önskande, alt den tid en gång måtte varda kommande, då man mera fäster sig vid sak, än vid toma former. Lag-Utskottets Betänkande No 85.
Häruti hafva instämt Herr von Sydow, Herr Doctor Pettersson,Hr Doctor Bexell och Herr Linderholm.
N:o 85» Ankom' till Exp.-Utskottet den io Julik Betänkande, öfver Herr G.
Domstolar eller sä kallade fora privilegiata, I anledning af väckt fråga vid nästlidne Riksdag, att, till befordrande af enhet i lagskipningens former, de så kallade fora privnlegiata eller serskilda
Domstolar måtte varda upphäfna, hafva Rikets då församlade Ständer uti afiåten skrifvelse till Kongl.
Maj:t i underdånighet and regi t, att då de förhållanden nu mera upphört, hvilka på en viss tid föranledt antagande af serskilda
Domstolar för serskilda medborgare-classer, inrättningar och yrken, Rakets Ständer ansågo de ifrågavarande
Domstolarne i allmänhet så mycket hellre böra afskaffas, som de voro ej allenast öfverflödige, samt, i följd deraf, för Staten onyttigt betungande, utan äfven menlige för lagskipningens jemna och säkra gång, helst gränsen emellan de allmänna och serskilde
Domstolarnes jurisdiction, äfvensom emellan de sistnämndes inbördes, funnes så otydlig och obestämd, att ej allenast den rättsökande stannade i villrådighet, till hvilken Domstol han rätteligen borde vända sig; utan äfven Domstolarne sjelfve saknade grund för urskiljandet af sin behörighet eller obehörighet, alt tJen rättsökandes talan till pröfning upptaga, och denna ovisshet ej sällan föranledde ej blott till onyttig kostnad, omgång-och uppehåll, då parten måste förgäfves söka den ena
Domstolen efter den andra, innan han funne den rätta, utan oek lill förlust af rättigheter, sorn på fataliers bevakande bero.
Men, ehuru den enhet i former, som vöre ett ibland hufvudvilkoren för en god rättegångsordning, syntes fordra,- att de privilegierade Domstolarne upphörde, hade Rikets Ständer dock funnit betänkligt att tillstyrka deras anskaffande på en gång, emedan oreda tilläfventyrs kunde deraf uppstå; hvadan Rikets Ständer, som, på sådane grunder ansett indragningarne för närvarande ej böra sträcka sig längre, än till de serskilde
Domstolar och executionssäten, hvilkas antingen skadlighet eller umbärlighet yore uppenbar och allmänt erkänd, i underdånighet löreslogo:: Lag-Utskottets Betänkande N.o 85. a) att Öfre och Nedre Borg-Rätterne mätte indragas och deras domsrätt öfverflyttas till de allmänna Domstolar, dit de mål och ärenden, hvilka Borg-Rätterne nu, enligt serskilda författningar, upptaga och behandla,, efter allmänna Lagens grunder, höra; b) att Riksmarskalks-Embetets execulionsrätt måtte lill Öfver-Ståthållare-Embetets Cancellie öfverlämnäs; c) atl Slolls-Rälterne måtte upphöra och de till deras jurisdiction hörande mål af vederbörande allmän Under-Rätt upptagas; dock att SlottsRätten för Stockholms Slott och Stockholms 'Stad, i anseende till serskilda loealföi hållanden och den egna beskaffenheten af åtskillige dithörande mål, Liefve tills vidare bibehållen; d) att Post-Rätter, så
Val enkla sorn blandade, måtte afskaffas och deras domsrätt öfverflyttas till vederbörande allmän Underdomstol; e) att, i följd deraf, Kongl. Maj;ts Cancellie-Rätts befattning med så kallade postmål måtte upphöra, och dessa mål ifrån Under-Domstol fullföljas i vederbörande Hof-Rält; f} att Bergs-Tings-Rätters samt Grufve- och Bergs-Rätters domsrätt i alla de bruks- och bergs-handteringen rörande t viste-, brott- och utsökningsmål, hvilka, genom Kongl,.
Förordningen den r7 April 1828, blifvit öfverflyttade ifrån Bergs-Collegium till Svea Hof-Rätt, matte uppdragas åt vederbörande allmänna Under-domstolar; och g) att Sjötulls-Rätter, Gränsetull-Rätter och Hall-Rätter måtte indragas och deras befattning med judiciela ärenden öfverlåtas åt Rådstufvu-Rätlerne i de släder, der förstnämnde Domstolar finnas, I öfrigt, och då en noggrannare och mera detaljerad kännedom, än den Rikets Ständer egde, angående flere ibland de till indragning sålunda föreslagne serskilda
Domstolarnes organisation och verkningskrets, fanns nödvändig, för att kunna bestämma de åtgärder, och stadga de reglementariska föreskrifter, sorn, i och för indragningens verkställande, blefve erforderlige, hafva Rikets Ständer derjemte i underdånighet hemställt, det täcktes Kongl. Mnj:t, efter alt hafva i Nåder infordrat vederbörandes utlåtanden, besluta och utfärda den Förordning, som, för verkställigheten af Rikets StanStänders ofvåuberörde underdåniga förslag, pröfvades lämplig och ändamålsenlig.
Under åberopande häraf, och enär berörde underdåniga Skrifvelse till Kongl. Maj:t ingått så kort före sisllidne Riksdags upplösning, att Kgl..
Majrts Nådiga yttrande i ämnet icke kunnat Ständerne meddelas, ehuru Kongl, Maj;t sedermera, under den 7, Maji i83i, förordnat, att Sjötulls-Rät - 6 Lag-Ulskotlets Betänkande N:o 85. ler skulle upphöra och deras åligganden öfverflyltas på Rådstufvu-Rätterne, livilket jemväl med år i83a tagit sin början, har, uti Memorial, som Vällofl.
Borgare-Ståndet till Lag-Utskottets handläggning öfverlemnat, Herr G.
Holm föreslagit, "att, på det denna för lagskipningen i värt fädernesland vigtiga fråga icke mätte förf alla, Rikets Ständer ville hos Kongl. Maj:t sä tidigt under den innevarande Riksdagens lopp, att Kongl. May.ts Svar före dess slut mätte kunna förväntas, förnya dess underdåniga anhållan, det Kongl. Majit täcktes, oberoende af tiden för den nya Civil-Lagens granskning och antagande, bifalla Rikets Ständers vid förra Riksdagen fattade beslut om upphörande af ofvan uppräknade fora privilegiata och äfven af Slotts-Rätten för Stockholms Stad, sorn, efter motionairens öfvertygelse, vore öfverflödig och oformlig, så att endast ett forum privilegiatum cjvarstode, eller Slotts-Rätten för Stockholms Kongl, slott.”
Detta har Utskottet öfvervägat; och dä Utskottet delar de sålunda yttrade åsiglerne om nyttan och angelägenheten af ifrågavarande
Domstolars indragning, hvilken åtgärd Utskottet jemväl anser böra ulstiäckas lill Slotts-Rätten för Stockholms Slott och Stad, hvilken Domstol, sedan Slotts Rätten för Stockholms Slott såsom serskild Domstol upphört, enligt Kongl. Brefvet den ^3 December 1810, handlägger alla de mål, som förut tillkommit både Slotts-Rätten för Stockholm Slott och Slotts-Rätten i Stockholms Stad, hemställer Utskottet vördsamt: att Rikets nu församlade Ständer mätte hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, dels om Nådigt bifall till hvad Rikets Ständers ofvanberörde Skrifvelse innefattar, så vidt sådant bif all ännu icke följt, dels ock att äfven Slotts-Rätten för Stockholms Slott och Stad kunde upphöra och, likasom rörande Slotts-Rätter i allmänhet föreslaget är, densammas domsrätt öfverlemnas åt allmän Under-Rätt.
Stockholm den 3 Julii 1834- Lag-ZJtskottets Betänkande N.o 86. 7 ' N:o 86.
Ankom till Exped.-Utskottet d. io Julii.
Betänkande, öfver Herr Robert Cederschölds motion, om ändring i iy Cap. 31 Rättegångs-Balken.
Ridderskapet och Adeln har till Lag-Utskottet remitterat ett af Herr Robert Cederschöld afgifvetj Memorial, hvaruti han andragit, huruledes, då part, som blifvit dömd till värjemålsed, besvärade sig hos högre
Rätt öfver edgångsbeslutet, och af sådan anledning trodde sig icke behöfva å den af Under-Rätt utsatta dagen lillstädeskomma, men UnderRätten, i saknad af underrättelse om de anförde besvären, nödsakades, till följd af stadgandet i 17 Cap. 3i §.
Rättegångs-Balken, fälla den, utan anmäldt förfall, uteblifne] tilltalade åt saken, det lätteligen kunde inträffa, att, pa samma gång Under-Rätten sålunda sakfäller, Öfyer-Rälten åter upphäfver Under-Rättens edgångsbeslut, eller bestämmer annan dag lill edens afläggande, så att tvänne hvarandra motsatta beslut af serskilda
Domstolar i en och samma sak komme att meddelas.
Olägenheten af berörde lagrums ofullständighet blefve för den tilltalade ännu mera kännbar, i fall liden för besvärs anförande öfver Under-Rättens hufvudsakliga beslut, hvarigenom han blifvit fälld åt saken, redan tilländagått och beslutet således vunnit laga kraft, innan Öfver-Rättens Utslag, hvarigenom edgångsbeslutet uppliäfves, varder meddeldt.
Och har, till förekommande för framtiden af all oredighet, trassel och villrådighet, som af det åberopade lagstadgandet i dess nuvarande skick förmentes blifva en följd, Molionairen föreslagit, dels att ett tillägg mätte göras till nämnde hvarigenom Öfver-Domstolarne finge sig ålagdt, att, när besvär öfver edgångsbeslut inkomma, derom genast lemna vederbörande Under-Domstol underrättelse, samt, när besvären blifvit af g jorda, tillsända Under-Domstolen ett exemplar af Utslaget; dels ock att, på det detta åliggande skulle kunna vid alla tillfällen ändamålsenligt af Öfver-Domstolarne fullgöras, tiden till edens af äggande, vid Domstol i stad, måtte förlängas från en månad till sex veckor eller något mera, samt, vid Domstol å landet, ifall nästa Ting infaller inom sex veckor, utsättas till det näst derpå följande Ting.
Utskottet anser sig icke böra understödja förslaget om åläggande för Öfver-Rätt, alt, då besvär öfver edgångsbeslut dit inkomma, kungöra det Under-Rätten m. m., enär en dylik omsorg vore för Öfver-Rätterne o - lag-Utskollets Betänkande IV-o SS. läglig och dessutom alldeles fremmande för våra nuvarande rättegångs-former. l)et synes mera lämpligt, att parten är pligtig, att hos Under-Rätten anmäla och styrka det han fullföljt sin talan, äfvensom alt visa. hvad Öfver-Rätten deröfver beslutat, än att sistnämnde
Domstol skulle i detta hänseende uppträda såsom ombud.
Den olägenhet, som för parten kan uppstå genom hans egen försummelse af berörde skyldighet, i det han möjligen nödsakas anföra serskilde besvär, för att undanrödja verkan af UnderBältens förtidiga tillämpning utaf edgångsbeslutet, är ett omak, som han sjelf idragit sig samt således med rätta får vidkännas.
Och hemställer Utskottet, på grund häraf, att denria del af motionen icke må bifallas.
Deremot, enär erfarenheten visat, att Domstolarne hittills, serdeles i brottmål, förfarit mycket olika vid bestämmande af tiden för edgångs fullgörande, och stundom leranat så kort anstånd, att besvärstiden derförinnan icke lilländagått, eller att parterne ej egt tillfälle anskaffa och förete bevis öfver målets fullföljd hos Öfver-Rätten, får Utskottet, i ändamål att befrämja enhet uti lagskipningen i denna del, samt försäkra parterne om. tett erforderligt rådrum, vördsamt föreslå, att 1 mom. iy Cap. 3/ <$‘.
Rättegångs-Balken måtte ändras till följande lydelse:
Domaren lagge den, sorn med ed sig fria skall, viss dag före att sig betänka, om han det ästundar, i staden två månader och A landet till det Ting, som näst efter 2 månader infaller.
Stockholm den 3 Julii i834* N:o 87. * Ankom till Exped.-Utskottet den io Julii.