Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Har försäkringsgifvare, innan tiden för afträdande af uppbringadt fartyg eller gods ute är, fått bevislig del af laga kraftvunnet utslag; hvarigenom de blifvit förbrutna dömda; vare skyldig att, inom en månad efter delfåendet af det utslag, försäkringssumman utgifva.
Har försäkradt föremål gått förloradt eller lidit så stor skada, att till dess fullständiga utredande längre tid erfordras, och kan emellertid bestämmas, till hvad belopp försäkringsgifvarens skuld kommer att minst uppgå; vare försäkringsgitvaren skyldig att, inom en månad från emottagande af sådan utredning, gälda nämnda belopp.
Försäkringsgifvaren vare derjemte förbunden att vid anfordran förskjuta: 1:0. vid haveritillfällen, i afdrag på hvad han framdeles kan kännas skyldig att betala, så mycket som kan antagas motsvara två tredjedelar af den på honom fallande andel af nödiga utgifter för det försäkrade föremålets bergning och vård; 2:o. vid uppbringning af fartyg eller gods, den på honom fallande andel af reklamationskostnaderna. § 271.
Om återgång af försäkring och återbäring af premien. § 272.
Har, sedan försäkring sluten är, fartygets resa blifvit helt och hållet inställd, eller kommer godset ej att inlastas, vare försäkringen upphäfven och försäkringsgifvaren skyldig att den emottagna afgiiten återbära; dock njute han, i ersättning för kostnader, en fjerdedels procent af försäkringssumman eller halfva försäkringsafgiften1, om den är mindre än en half procent.
Nu är, då resa varder inställd, lastning redan börjad, eller nödgas försäkradt fartyg, som från aflastningsorten afgått, för motvind eller andra orsaker dit Expeditions-Utskottets Förslag till anderd.
Skrifvelse, N:o 164. 11 återvända, och blifver resan sedan alldeles inställd; vare ock försäkringen utan verkan.
I ty fall beliålle dock försäkringsgifvare så mycket af den erlagda försäkringsafgiften, som, i förhållande till den fara försäkringsgifvaren redan lupit, skiljomän, der ej öfverenskommelse kan träffas, finna skäligt bestämma; men det öfriga af premien återbäres med ofvan bestämda afdrag.
Blifver försäkringsgifvarens ansvar inskränkt till en del af försäkringssumman (§ 192), eller kommer en sednare i god tro afsluten försäkring att till en del eller helt och hållet förfalla (§§ 193 och 202); då skall en så stor del af premien, som svarar emot den del af försäkringssumman, för hvilken försäkringsgifvarens ansvar upphör, återbäras; dock med sådant afdrag, som i § 272 sägs, beräknadt i förhållande till den del af premien, som sålunda kommer att återbäras. § 274.
Kommer ej fartyg fram till den ort, hvarifrån försäkring, såsom i § 212 sägs, vidtager; håfve försäkringstagare rätt att erlagd premie, efter afdrag, som i § 272 stadgas, återbekomma.
Om förmånsrätt till betalning ur fartyg, frakt och inlastadt gods. § 275.
Nedanstående fordringar skola, efter 17 kapitlet 7 § andra punkten Handels-Balken, och sins emellan efter den ordning, hvari de här nedan förekomma, njuta betalning ur fartyget och bruttofrakten af den resa, hvarunder fordringarne uppstått, nemligen: l:o. befälhafvarens och besättningens hyror; 2:o. fartygets haveribidrag, lån, som befälhafvare på bodmeri tagit och fordringar för de till fartygets behof enligt § 42 försålda andelar af lasten: 3:o. öfriga fordringar, för hvilka rederiet häftar endast med fartyg och frakt; 4:o. de af redarne för hvarandra gjorda förskott eller upptagna lån, sorn i § 7 omförmälas.
De här upptagna förmånsrätter till fartyg och frakt upphöra, derest de ej göras gällande genom stämning eller lagsökning inom sex månader från fartygets ankomst till den Svenska hamu, der, efter fullbordan af den resa, under hvilken fordran uppstått, slutlig lossning verkställes. § 276.
Af de i föregående § under 1, 3 och 4 omförmälda fordringar skola de, hvilka äro upptagna under samma nummer, njuta lika rätt, när de uppstått under 78 Expeditions- UIs kullets Förslag till under d. Skrifvelse.
N:o 16 4. gamma resa.
Fordringar, hvilka äro under 2 upptagna, skola njuta lika rätt, när de uppstått i samma hamn, för samma olycka och under samma resa; eljest håfve af dessa fordringar, när de uppstått under samma resa, den yngre företräde framför den äldre.
Hafva nu sagde fordringar uppstått under olika resor, skola de under en sednare resa uppkomna, i den ordning sig emellan, som ofvan stadgas, njuta företräde framför alla dem, som härleda sig från en tidigare resa; dock bibehålla befälhafvare och besättning sin förmånsrätt för all ogulden hyra, som härrör
Irån det sista förhyringskontraktet. § 277.
Försäljes hela fartyget utmätningsvis, eller på sätt i § 47 omförmäles, upphör för ofvantiämnde fordringsegare pant- och förmånsrätt till fartyget; i stället håfve fordringsegaren enahanda rätt till köpeskillingen. § 278.
Öfvergår eganderätten till fartyg genom frivillig afhandling, häftar det fortfarande för de fordringar, i § 275 omförmälas. § 279.
Har fartyg i gemensamt haveri, eller till följd af någons vållande, gått förloradt eller blifvit skadadt, eller har frakt på sådant sätt helt och hållet eller till någon del gått förlorad, skola de här ofvan nämnde fordringsegare hafva samma rätt till de, rederiet tillkommande, ersättningar, som till fartyget och frakten. § 280.
Förmånsrätt i frakt upphör, när frakten blifvit till redaren inbetalad.
Redare, som uppburit frakt eller öfverskott af köpeskilling för fartyg, som blifvit försåldt på sätt i § 277 sägs, står icke i ansvar för fordran, för hvilken han icke personligen häftar, med mera än som återstår efter till andra af fartygets fordringsegare gjorda utbetalningar, äfven om dessa hafva mindre rätt, såvida icke förstnämnda fordran varit honom kunnig.
Samma lag vare der liqvid skett af de i § 279 omförmälda ersättningar. § 281.
Fordringar, hvarom här nedan förmäles, ega sinsemellan i följande ordning rätt till betalning ur inlastadt gods, som för fordringarne häftar, nemligen : l:o. bodmerilån, under sista resan upptaget, med ränta och premie, ehvad lånet är förfallet eller ej, samt bidrag till gemensamt haveri under sista resan, och håfve, bland fordringar, som i denna punkt nämnas, den yngre företräde för den äldre; Expeditions- Utskottets Förslag till underd.
Skri frelse, N-.o / 64. 79 2:o. iunestående frakt och ersättning för öfverliggedagar.
Är bodmerilåu upptaget endast för lastens skull, håfve frakten och ersättningen för öfverliggedagarno företräde. § 282.
Har gods gått förloradt eller blifvit skadadt i gemensamt haveri eller till följd af någons vållande, eller är godset för fartygets behof försåldt; vare om fordringsegarens rätt till ersättningen lag, som i § 279 stadgas. § 283.
Låter befälhafvare eller redare gods lossas till befraktarens eller lastemottagarens förfogande, utan att frakt, ersättning för öfverliggedagar och haveribidrag guldua äro; håfve sedan i godset ej förmånsrätt till betalning.
Medgifver innehafvare af bodmeribref slik lossning af panten innan lånet betaladt är, vare lag samma.
Om preskription i sjöråttsmål. § 284.
Fordringar, för hvilka rederiet ansvarar endast med fartyg och frakt, skola, vid fordringsrättens förlust, utsökas inom två år från fartygets ankomst till den Svenska hamn, der, efter fullbordan af den resa, under hvilken fordran uppstått, slutlig lossning verkställes. § 285.
Försäkringstagares och försäkringsgifvares anspråk emot hvarandra upphöra, om de ej genom stämning eller lagsökning göras gällande inom fem år efter den dag, fordran uppstått.
Har fartyg blifvit afträdt derföre, att det under viss tid ej afhörts, löper preskriptionstiden för anställande af talan om betalning eller återbäring från och med den första dagen af den tid, då försäkringstagaren egt att fartyget afstå. § 286.
Är i sjörättssak fordran genom domstols beslut, godkänd räkning eller utgifvet skuldebref bestämd; gälle för fordrans utsökande den i allmän lagstadgade preskription. 80 Expeditions-Utskottets Förslag till underd.
Örn brott i tjensten af befälhafvare eller besättning. § 287.
Antager befälhafvare i rederiets tjenst sjöman, hvilken, honom veterligen, ej från sin förra tjenst ledig är; straffes med böter från och med fem till och med femtio riksdaler. § 2.88.
Lemnar han fartyget, när det är stadt i fara, utan att iakttaga hvad § 176 stadgar eller hvad i öfrigt åligger honom som en god sjöman; straffes med böter från och med etthundra till och med femhundra riksdaler eller med fängelse från och med en månad till och med två år. § 290.
Använder befälhafvare oskäligen sin rätt att straffa, eller öfverskrider han densamma, eller förhåller han besättningen dess lagliga kost, dömes, såsom för uppsåtlig misshandel, efter allmän lag. § 291.
I de fall § 289 omförmäler samt, der omständigheterna synnerligen försvårande äro, jemväl i de fall §§ 288 och 290 omförmäla, kan förlust af sådan rättighet - Expeditions-Utskottets Förslog till underd.
Skrifvelse, N:o 164. 81 het att föra fartyg, för utöfvande hvaraf särskilda vilkor äro stadgade, på viss tid eller för alltid befälhafvaren ådömas. § 293.
Sjöman, som tager hyra innan han från sin förra tjenst ledig är, eller underlåter att å öfverenskommen tid sig i tjensten inställa, straffes med böter från och med fern till och med femtio riksdaler.
Öfvergifver han fartyget när det är i fara, utan att iakttaga hvad § 176 stadgar eller hvad som i öfrigt åligger honom som en god sjöman; dömes till böter från och med femtio till och med tvåhundra riksdaler eller till fängelse från och med en månad till och med ett år.
Yisar någon försumlighet eller motvilja vid oly8kstillta.llet eller vid bergningcn, vare han förlustig inneståendo hyra, till en del eller helt och hållet, efter omständigheterna. § 294.
Förekomma mildrande omständigheter eller vänder rymmaren frivilligt tillbaka, straffes med böter från och med fem till och med femtio riksdaler eller med fängelse från och med en månad till och med fyra månader. § 295.
Sätter sig sjöman upp och vägrar befälhafvare lydnad, straffes med böter från och med tio till och med femhundra riksdaler eller med fängelse från och med en månad till och med sex månader, eller, der omständigheterna synnerligen försvårande äro, med straffarbete från och med två måDader till och med ett år.
Vägras styrman lydnad, då han icke i befälhafvarcs ställe är, vare straffet böter från och med fern till och med femhundra riksdaler eller fängelse från och med en månad till och med sex månader.
Prot. 1862—1863, 10 Sami. 1 Å/d. 15 Haft. 11 82 Expeditions-Utskutlets Förslag lill underd.
Skrifvelse, N:o 164. § 298.
Sätter sig sjöfolk, efter inbördes rådslag, tillsammans och vägrar befälhafvaren lydnad; då dömes hvar och en af de brottslige till straffarbete från ocb med två till och med sex år; dock må, der omständigheterna äro synnerligen mildrande, straffet kunna till sex månaders straffarbete nedsättas.
Samma lag vare ock, der två eller flere af besättningen i förening, ändå att inbördes rådslag ej föregått, tvinga befälhatvaren till någon åtgärd eller honom derifrån hindra. § 299.
Om någon af besättningen med våld eller hot, som innebär trängande fara, öfverfälle!- bcfälhafvaren oller någon annan för att bemägtiga sig fartyget eller något af dess till horig lieter eller lasten eller delar deraf; dömes, om brottet föröfvas under det fartyget är i öppen sjö, till straffararbete på lifstid, eller i tio år, men i annat fall till straffarbete från och med fyra till och med tio år.
Den öfverfallne hafva magt att värja lif, fartyg och last.
Får, genom hans sjelfförsvar, någon död eller kroppskada; ligge ogild. § 300.
Förbrytelser efter §§ 287, 291 mom. 1, 293, 294, 295 och 297 må ej åtalas af allmän åklagare, der ej målsegande saken till åtal angifver.
I afseende å förbrytelser, som omförmälas i §§ 290 och 296, gälle, beträffande rätt till åtal, hvad för sådana förbrytelser i allmän lag stadgas.
Böter, som enligt denna lag ådöruas, tillfälle
Kronan och gälle om deras örvandling hvad allmänna lagen innehåller.
Om laga domstol och rättegång i sjörätt,smål. § 302.
Uppstår tvist om fartygs byggande eller förande, tjenstebefattning derå, sjöfolks aflöning, rätt till fartyg eller till gods, som i fartyget är, eller sådant efter denna lag utgående skadestånd, hvilket ej tillhörer dispacheurs urskiljande, gånge tvisten till domstol i den ort, der fartyget finnes eller svaranden sitt hemvist häfver, eller till Bådstufvurätten i stad, som endera af dessa orter närmast är.
Expeditions-Vtskottets Förslag till underd.
Skrifvelse, N:o 164. 83 Hufvudredarens hemvist vare rederiets.
Finues ej huvudredare, sä, räknas för rederiets hemvist den ort, hvarest fartygets störste delegare, eller om flere ega de större men sinsemellan lika lotterna, endera af samma delegare har sitt hemvist.
Är, för upptagande af tvist, som skall efter denna lag bedömmas, öfverenskommelse parterna emellan träffad om viss ort, då må ock domstolen i den ort sökas.
I de mål, der fråga är om anspråk på fartyg eller frakt, till följd af befälhafvarens görande eller låtande, må man söka honom eller rederiet, eller ock begge; och vare i sednare fallet den flätt behörig, der endera är skyldig att svara. § 303.
Kommer tvist upp emellan försäkringstagare och försäkringsgifvare eller emellan dem och någon, som med försäkringen haft befattning, och är saken icke af beskaffenhet att den, enligt denna lag, bör af dispacheur handläggas; gånge den tvist till Rådstufvurätten i den stad, hvarunder svaranden lyder, eller, om han å landet bosatt är, till Rådstufvurätt i närmaste stad. § 304.
Göres invändning emot domstols behörighet, eller om flere parters instämning till gemensamt svaromål, gifve
Rätten utslag deröfver; dock må emot det utslag särskilda besvär ej anföras. § 305.
Åtnöjes man ej med den fördelning i försäkrings- eller haverimål, som förordnad dispacheur verkställt; söke då ändring deri genom tvefald skriftlig inlaga, och ingifve den, så ock den klandrade utredningen och de handlingar, hvarå käranden sig beropar, till Rådstufvurätt i den stad, der dispachen ntgifven är, sist innan klockan tolf å tretionde dagen från den, dispachen utgifven hiet.
Ä den inställelsedag vare ock svaranden tillstädes och emortage vederpartens inlaga till besvarande inom den tid Rådstufvurätten föreskrifver, dock ej öfver fjorton dagar från delfåendet.
Svaranden gifve tvefaldt svar in och bifoge de handlingar, han åberopar och som ej redan ingifua äro.
Uteblifver någon af parterne å den tid, som först sagd är; bafve sin talan förlorat, der han ej antingen inom samma tid visar laga förfall, som hans inställelse då hindrar, eller ock, sist inom åtta dagar efter inställelsedageu, styrker, att han förfall haft och att han ej kunnat Rätten det tillkännagifva.
Har käranden uteblifvit och ej heller inom den tid, som sagd är, förfall visat; tage då svaranden Rättens bevis att dispachen ej inom laga tid öfverklagad är, och gällö den sedan till efterrättelse. § 306.
Äskar part muntligt förhör eller begär han att i 84 Expedilions-Utskottets Förslag till underd.
Skrifvelse, N:o ■Z64. saken vittnen afköra; göre derom anmälan sednast vid skriftvexlingens slut och sätte derefter Rätten det förhör genast ut.
Förhör må ej tillåtas, der det ej sö kes inom tid, nu sagd är. § 307.
Komma parterne å ömse sidor öfverens att, utan val, utse fyra ledamöter; vare det ock gildt. § 308.
Äro å någondera sidan flere, som i saken del hafva och kunna de ej om valet sämjas; gifve hvardera upp en man till nämnden, hvarefter genom lottning inför Rätten utses de två, som af de föreslagne skola i nämnden sitta. § 309.
Rätten att ledamot i nämnden för honom utse. § 310.
Göres jåf emot den, som väljes eller föreslås att i nämnden sitta eller emot den, som af Rätten dertill nåmnes; pröfve det Rätten.
Sedan nämnden aflagt ed, må sådant jåf ej upptagas, der ej anmälan derom hos Rätten sker förr, ån nämnden sitt beslut fattat och den, som jåfvet gör, gitter visa att den omständighet, hvarpå han jåfvet grundar, först efteråt tillkommit eller honom kunnig blifvit. § 311.
Jåf emot den, som af part väljes eller föreslås eller af Rätten nåmnes att i nämnden sitta, åro: l:o. de som, enligt allmän lag, emot domare gälla; 2:o. om den, som i nämnden sitta skulle, står under förmynderskap eller under någondera partens husbondevålde, eller af honom lön eller underhåll njuter; 3:o. om han, såsom embets- eller tjensteman, lyder under någondera partens förmanskap ; Expeditions-Utskottets Förslag till underd.
Skrifvelse, iV.-o 164. 85 4:o. om han år förlustig medborgerligt förtroende eller står under tilltal för brott, som med förlust af medborgerligt förtroende för alltid eller på viss tid belagdt år, eller år förklarad ovårdig att i Rikets tjenst nyttjas.
Gillas jåfvet; då skall ny ledamot, i den ordning ofvan stadgadt år, utses. § 312.
Den som bor långre bort ån fyra mil från det ställe, der nämnden sitta skall, eller år öfver sextio år gammal, vare ej skyldig att i nämnden deltaga.
Har ledamot förfall eller eljest rättighet att förtroendet sig afsåga, tillkånnagifve det
Rätten så tidigt han kan, och varde ny ledamot, i den ordning ofvan stadgas, utsedd. § 313.
Nu år fulltalig nämnd utsedd; kalle då Rätten den att å viss dag sig infinna, der den ej genast tillstädes år.
Rätten med ed bekräfta, att han, utan våld och mannamån, enligt lag och efter båsta förstånd och samvete skall verkställa den pröfning, hvartill han kallad blifvit.
Sedan eden svuren år, öfverlemne Rätten genast till ordföranden i nämnden alla af parterne i saken ingifna handlingar, så ock protokoll öfver hållet förhör och sammanträde derefter nämnden utan dröjsmål att saken granska och afgöra. § 314.
Ej må, vid nämnd, muntligt förhör tillåtas, utan så år, att nämnden, till närmare utredande af någon omständighet, finner parternes hörande nödigt.
Har öfver något ersättningsanspråk dispacheur sig ej utlåtit, eller år hans utredning i annat afseende ofullständig och kan det icke, efter dispacheurs hörande, af nämnden omedelbarligen råttas; håfve nämnden magt att målet i de delar till ny utredning af dispacheuren återförvisa.
Den nya utredningen varde derefter af dispacheuren insänd till Rätten, som, efter det parterne lemnats tillfälle att deröfver sig yttra, handlingarne till nämnden för vidare åtgärd öfverlemnar. § 315.
Kommer, under det parternes tvist hos nämnden anhängig år, någon och begår att hörd varda, förty att saken hans rått rörer, och visar han skål dertill; låte nämnden honom få kunskap om det som i saken förekommit, höre ock parterne öfver hans påstående och infordre, der hans anspråk outredt år, dispacheurs yttrande.
Åberopar mellankommande part vittnen, att sin talan dermed styrka, öfverlemne nämnden till
Rätten att om sådant förhör i laga ordning besörja.
Protokoll 86 Expe(lilioris- Uts kottets Förslag till underd.
Skri/velse, N:o 164. öfver förhöret skall till nämnden aflemnas inom åtta dagar efter det förhöret skett, såvida det inför Rätten egt rum, eller inom två dagar från det protokollet
Rätten tillhandakomma, der förhöret vid annan domstol föregått. § 316.
Vid sakens slutliga pröfning beståmme ock nämnden om och till hvad belopp rättegångskostnad af tappande part gäldas bör; så ock om parterne, gemensamt eller endera, skola utgifva det arfvode, hvartill nämnden, i och för sakens handläggning, berättigad år.
Det arfvode vare två procent af den summa, som omtvistas, dock så, att etthundra riksdaler år det minsta och femhundra riksdaler det högsta, som till nämnden i arfvode utgå bör. § 317.
Hvad de fleste i nämnden såga, gäfle för nämndens beslut.
Sedan nämnden sitt beslut fattat, läte ordföranden det upptecknas och af nämnden underskrifvas och lemne det sedan till Rättens ordförande, hvarefter Rätten läte det i sitt protokoll införas och gifve, på grund deraf, dom i saken till parterne ut.
Hvad nämnden beslutit skall till efterrättelse lånda; ej må i det beslut ändring sökas.
Der så hända skulle, att nämnden satte skadestånd eller annat, hvarom den besluta skall, till högre belopp, ån som åskadt varit, gålle dock beslutet ej för mera ån detta belopp, Har skadestånd, eller annat, hvarom fråga år, blifvit till visst belopp medgifvet och varder det af nämnden till lägre belopp satt; gånge ändå ut hvad medgifvet var.
Vill någon klaga öfver pröfningen af jåf mot dem, som i nämnden sutit, eller påstår någon eljest att, vid nämndens sättande, ej så tillgått, som nu föreskrifvet år; den klagan må i vanlig rättegångsordning fullföljas genom besvär, för hvilkas ingifvande tiden räknas från den dag
Varder sådan klagan gillad, förfalle all verkan af nämndens beslut och förordne Hofrätten att nämnd ånyo såttas skall.
Ej må Hofrätt till pröfning upptaga jåf, som vid Rådstufvuråtten ej fråmståldt varit, innan nämnden sitt beslut gaf. § 319.
Var part, som efter § 307 till val af nämnd kallad blifvit, från Rätten borta, når nämnden valdes, och vill han sedan visa att han då hade förfall, och att han ej kunde gifva Rätten det tillkänna; stånde honom fritt att sin vederpart till samma
Rått instämma inom trettio dagar efter den, till hvilken han för val af nämnd varit kallad.
Gitter han, sedan så ståmdt år, bevisningen fullgöra; förfalle all verkan af nämndens beslut och läte Rätten nämnd ånyo sätta. Expeditions-Utskottets Förslag lill underd.
Skrijvelse N:o i64. 87 § 320.
Har redare eller godsegare afstått sin egendom till borgenärers förnöjande, då skall hvad lag i sådant fall stadgar, galla i afseende å upptagande af tvist om förmånsrätt enligt denna lag. § 321.
Till de skiljomån, som i §§ 10, 24, 31, 80, 87, 93 och 272 omförmäles, skola parterna utse en hvardera, hvarefter de sålunda utsedde gemensamt välja den tredje.
Undandrager sig part att utse skiljomån, eller kunna de utsedde ej om valet sig förena, eger nårmaste Magistrat eller Underrätt att derom förordna.
Hvad de fleste skiljomånnen såga, skall, änskönt någondera parten vill söka domaren, gå i verkställighet, med mindre domaren eller konungens Befallningshafvande annorlunda förordnar. § 322.
Skrifvelse, N:o {65.
1 \:o 165.
Uppläst och gortkändl hos Ridd. och Adeln den 17 Nov. 1865.
Preste-Ståndel den 17 — — Borgare Ståndet den 17 — — Bonde-Ståndet den 17 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående rättighet för Kyrkoherden G. A. von Zweigbergks enka, Maria Hceggren att uppbära arrendet m. m. af indragna predikantsbostållena Törnestorp och Hofstena Lunnagården i Skaraborgs län. (Stats-Utskottets Utlåtande N:o 147 och Mein. N:o 204.) S. A. K. Hos Rikets Sländer har vid innevarande riksdag blifvit omförmäldt, att, sedan, genom Kongl.
Resolution af den 18 Mars 1779, dåvarande Regementsskrifvaren vid Westgöta regemente, Carl Haggren, fått sig tillförsäkrad åbo* och besittnings-rälten å till Generallörråds-kassan indragna predikantsboställena vid nämnda regemente Törnestorp, | mantal, och Hofstena Lunnagården, \ mantal, i Skaraborgs län, Kyrkoherden G. A. von Zweigbergk, såsom gift med bernälde Hteggrens sondotter, Maria Haggren, uppå gjord underdånig ansökning, genom Nådig Resolution den 19 Septembergl827 tillåtits att för sin lifstid varda vid åborätten till nämnde hemman bibehållen.
Det misstag, som egt rum vid sammanfattandet af Kyrkoherden v. Zweigbergks nyssberörda underdåniga ansökning, genom äskandet af åborätten till ifrågavarande boställshemman endast för bernälde kyrkoherdes lifstid, uppenbaras tydligen deraf, att det varit uteslutande lill följd af hans äktenskap med Maria Hseggren, som han egt till Kongl. Maj:t ingifva samma ansökning och fått densamma i Nåder beviljad.
Följden af detta misstag bade dock Kyrkoherden von Zweigbergk och bans hustru ansett sig icke behöfva undanrödja med afseende å Kongl. Maj:ts under den 31 Juli 1829 lill chefen för Westgöta regemente allålna Nådiga Bref, enligt hvilket Kongl. Majit dels bifallit ålskillige åboers å så beskaffade boställshemman gjorda ansökning alt få jemte deras hustrur, de sednare så länge de efter mannens frånfälle förblelve i enkestånd, bibehållas vid besittningen af samma boställen, dels ock, uppå hemställan af Regements-chefen, stadBih. till B.
Prot. {862—1865, 10 Sami.
{ AJd. i6 Haft. 1 2 Expeditions-Utskottets Förslag lill underd.
Skrifvelse, N:o 465. gat, att åboerne å de andra bostadsdelar af ifrågakomne beskaffenhet, hvilkas innehafvare om en sådan fortvarande besittningsrätt sig då icke i underdånighet anmält, jemväl egde, om de så åstundade, enahanda förmån åtnjuta.