Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottet inom sig utsett tre afdelningar för ärendenas beredning, innan dessa till slutlig handläggning hos Utskottet förekomma, hvadan Utskottet, enligt 24 § Riksdagsordningen, eger att antaga tre Kanslister, en till biträde vid hvardera afdelningen; men då, enligt hvad erfarenheten vid förflutna riksdagar visat, dessutom oundvikligen erfordras ett pålitligt biträde vid diariernas förande och för att gå tillhanda med Notarietjenst. vid Utskottets sammanträden, samt två Kanslister, att, i den mån göromål ens mängd och omfattning sådant erfordra, i tjenstgöring inkallas; så får Utskottet hos Riks-Stånden vördsamligen anhålla, det Utskottet må tillåtas att, utöfver hvad Riksdags-ordningen medgifver, nu antaga en Notarie och, i mån af behof, två Kanslister.
A Höglofliga Ridderskapet och Adelns Ä Högvördiga Preste-Ståndets Ledamöters vägnar: C. M. Björnstjerna.
A Yällofliga Borgare-Ståndets Ledamöters vägnar: F. G.
Isberg.
Ä Hedervärda Bonde-Ståndets Ledamöters vägnar: A. Medin.
Ledamöters vägnar: A. F. B eckman. J. G. Broomé.
Prot. 1865 & 1866. 8 Sarnl. 1 1 2 Allm.
Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 2, Nso 2, Ank. till Exp.-Utsk. den 24 Nov. 1865, kl. 2 e, m.
Betänkande, i anledning af vackt förslag om vidtagande af åtgärder i ändamål att samla och bevara sådana manuskripter och andra litterära alster af historiskt värde, som finnas på spridda ställen i landel.
Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet har att afgifva yttrande öfver en af Doktor Thyselius inom Högvördiga Preste-Ståndet väckt motion (JVs 15) i berörda syfte.
Enligt motionärens utsago, skola vid flera af elementarläroverken och i andra offentliga samlingar finnas förvarade strödda handlingar och litterära skatter, hvilka, utan att vara till något egentligt gagn på. det ställe, dit de förirrat sig, och der de icke vore för forskaren så lätta att tillgå, kunde för honom vara af stort värde.
Regeringen hade visserligen någon gång, genom beviljande af anslag, boredt en och annan forskare tillfälle att taga kännedom om vigtigare historiska handlingar i landsorten; men då utdrag eller afskrift af sådana medtoge längre tid, och en handling icke lätteligen kunde jemföras med en annan, när de förvarades på vidt skiljda ställen, blefve bearbetandet af vår historias särskilda delar härigenom försvårad.
Dessa skatter, som i mindre lämpliga förvaringsrum lätteligen toge skada, kunde icke alltid till sitt fulla värde uppskattas af dem, som omhänderhade deras vård, och en dyrbarare handling, en god handskrift af en klassisk författare eller ett sällsynt tryck från typografiens första århundrade, vore bättre förvarad vid någon af de större bibliotheken, än i en landsort, der en sådan handling uppvisades såsom en litterär raritet, den ingen begagnade.
Motionären förmodade, att vårdare af dylika litterära skatter, som icke för orten vore af något specialintresse, ej ogerna skulle se dem införlifvade med Universitets-bibliotheken, Kongl.
Bibliotheket eller Riksarkivet, emot vederlag af sådana mera gagnande arbeten, hvaraf de sednare egde dupletter, och dem de alltså kunde lemna i utbyte; och har han, i ändamål att ofvan antydda olägenheter måtte varda afhjelpta, föreslagit, att Rikets Ständer ville i underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t hemställa, »det Kongl. Majit behagade, efter vederbörandes hörande, låta vidtaga de åtgärder, Allm.
Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 3. 3 hvarigenom ordnandet och utbytet af litterära skatter emellan Bikets särskilda bibliothek och öfriga samlingar må kunna befrämjas.»
Då motionären icke närmare angifvit beskaffenheten af de åtgärder, som borde vidtagas för ernående af det utaf honom åsyftade ändamål, i afseende hvarå företer sig det förhållande, att egare af dyrbara urkunder icke kunna mot deras vilja frånhändas desamma, torde det vara svårt att bedöma, huruvida något väsendtligt kunde vinnas medelst en underdånig framställning i ämnet till Kongl. Maj:t.
Efter hvad inom Utskottet blifvit upplyst, lära dock öfver de flesta läroverks bibliothek och andra dylika samlingar numera finnas upprättade tryckta kataloger, af hvilka de större bibliotheken kunna förskaffa sig del, och hvarigenom tillvaron af mera sällsynta fornhandlingar lätt upptäckes; hvarefter det nu för tiden ej bör möta svårighet att antingen genom enskild underhandling söka åt den större samlingen förvärfva en dylik handling eller skaffa sig afskrift af densamma eller ock på stället taga kännedom deraf.
För sådant ändamål anser Utskottet Bikets Ständers medverkan ej påkallas; och Utskottet hemställer följaktligen, att Doktor Thysélii omförmålda motion ej må till någon åtgärd föranleda.
Stockholm den 23 November 1865. i\:o Ank. till Exp.-Utsk. den 24 Nov. 1865, kl. 2 e. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion om åtgärder till städerna» skyddande mot fara af knit-explosioner.
Under erinran om det vådliga deruti, att större krutförråd hade sin plats i närheten af folkrikare städer, hvilket särskildt vore fallet med Carlskrona, der en explosion af något bland krutmagasinen o tvifvelaktigt skulle hafva till följd, att såväl staden som Kronans dyrbara etablissementer underginge en fullständig för - i 4 Allm.
Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 3. ödelse, har, uti en inom Vällofliga Borgare-Ståndet väckt motion (N:o 8), Herr Witt, jemte det han omförmält, hurusom i utlandet vidtagits den åtgärd, till förringande af verkan utaf en explosion, att bygga kruthusen särdeles solida utom på den ena sidan, hvilken, vänd åt det håll — vanligen åt hafvet — der minsta skadan kunde inträffa vid en explosion, genast gåfve vika och sålunda ledde explosionens häftigaste kraft åt detta håll, hemställt, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t. i underdånighet anhålla, det Kongl. Maj:t täcktes låta undersöka, hvilka åtgärder kunna vidtagas för att genom krutmagasiners flyttning eller ändamålsenligare inrättande skydda rikets städer mot ödeläggelse till följd af krut-explosioner, samt vid nästa riksmöte aflåta nådig Proposition om härför erforderliga medel.
Efter erhållen remiss har Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet förehaft denna motion till pröfning, dervid för Utskottet blifvit upplyst, dels att stadsfullmägtige i Carlskrona under nästlidne år hos Kongl. Maj:t framställt underdånig anhållan, att, med afseende å den fara, för hvilken staden ej blott under krig utan äfven i fredstid vore blottställd genom de högst betydliga förråd af krut, som Kronan hade upplagda på åtskilliga holmar inom 400 famnars afstånd från staden och Kronans dervarande dyrbara etablissementer samt allenast 500 till 900 famnar från hvarandra utan något mellanliggande skydd, nådig föreskrift måtte varda meddelad om nämnda krutförråds förflyttning, så att den antydda faran måtte upphöra; samt att sedan Befälhafvande Amiralen vid flottans dervarande station, äfvensom Förvaltningen af Sjö-ärendena, i målet afgifvit yttrande, hufvudsakligen innehållande, att då nyssnämnda stad vore att anse såsom en befästad ort och vigtig militärisk depot, hvilken, i händelse af krig, kunde förväntas blifva utsatt för fiendtliga anfall, derstädes också måste finnas nödiga förråd af krut så belägna, att gemenskap med dem icke kunde af en landstigen fiende afskäras: att, om äfven kruthusen kunde flyttas längre bort, på expedition utgående fartyg ändock ej kunde annorstädes än på Carlskrona redd förses med behöfligt krutförråd, och sådant under vida större äfventyr af explosion, än som vore för handen nu, då jemväl de större fartygen kunde lägga till vid kruthusen och direkte från dem intaga sitt krut: samt att all fara för antändning genom eldgnistor från förbigående ångfartyg vore förebygd medelst konstruktionen af de på kruthusen anbragta luft-trummor; hvadan och enär högst betydliga kostnader skulle af kruthusens flyttande föranledas, all sådan flyttning afstyrktes, Kongl. Maj:t förklarat stadsfullmägtiges berörda underdåniga framställning icke kunna bifallas, men, i enlighet med af Förvaltningen af Sjö-ärendena gjord hemställan, funnit godt anbefalla anbringandet af åskledare å omförmälda kruthus äfvensom på krutkapellet å Kungsholmen; dels ock att underdånig framställning i dylikt syfte från Wisby stadskommun för icke längesedan varit gjord, men icke heller vunnit bifall.
Då således ifrågavarande angelägenhet helt nyligen varit föremål för Kongl. Maj:ts uppmärksamhet, torde det ej vara lämpligt att, af allenast enahanda anledning som den då skärskådade, upprepa en underdånig framställning i ämnet Allm.
Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 3. 5 ämnet, och det desto mindre, som inga omständigheter inträffat, hvilka synas påkalla en förnyad ompröfning af ärendet, samt hvarken motionären angifvit eller Utskottet eljest är i tillfälle att till aflägsnande af sådan fara, sorn den ifrågakomna, föreslå, några andra utvägar, än som kunna antagas hafva, vid ärendets behandling hos vederbörande myndigheter varit kända och tagna, i öfvervägande.
Utskottet förmodar ock, att i anseende till olika lokala förhållanden med särskilda orter, det måste möta svårighet att meddela allmänt tillämpliga föreskrifter i det ämne, motionen innefattar; hvadan det torde böra ankomma på städerna sjelfva att, hvar för sig, efter sig företeende omständigheter, söka utverka de åtgärder, som för hvarje särskildt fall kunna för ifrågavarande ändamål finnas tjenliga; hemställande fördenskull Utskottet, att Heiv Witte berörda motion icke till någon Rikets Ständers åtgärd må föranleda.
Reservationer: af Herr Bergman: Emot Utskottets ofvanstående Betänkande får jag anmäla min reservation.
Utskottet hänvisar de städer, som äro blottställda för fara afkrutmagasiners exploderande, att hvar för sig åstadkomma de åtgärder, som i detta fall kunna blifva betryggande.
Men då, såsom ock i Betänkandet, är omnämndt, tvänne stadskommuner redan, hvar för sig, hos Kongl. Maj:t i denna sak gjort underdåniga framställningar, så frågas i ödmjukhet, hvilka mått, och steg det för dessa kommuner väl kan återstå att vidtaga, annat än att försöka att genom Rikets Ständers kollektiva röst få i underdånighet utverkadt, hvad alltför svaga, enstaka yttringar från särskilda städer hittills icke hafva förmått?
Liksom motionären, anser jag denna sak för de städer, inom och bredvid hvilka stora krutförråder finnas, vara af största vigt.
Hvad angår den stad, hvars ombud jag har äran vara, så anhåller jag få nämna, att helt nära derintill finnes i tvänne krutmagasiner för närvarande vid pass 1,200 centner krut förvaradt, utan att numera, oaktadt af stadsfullmägtige derom gjord framställning, en enda skildtvakt vid dessa magasiner är posterad, till aflägsnande åtminstone af de vådor, som genom okynne eller lättsinne samt våld och inbrott möjligen kunna föranledas.
Förut har dock vid dessa kruthus funnits ständig bevakning, men detta försigtighetsmått har nyligen blifvit indraget.
I krigstid torde det i våra dagar, då artilleriets skjutkraft blifvit så betydligt förökad, kunna blifva vådligt nog, att på ett enda ställe så nära kusten hafva hela det till Gotlands försvar afsedda krutförrådet förvaradt, Bilt. till R.
Prot. 1865 & 1866. 8 Sami. 1 Häft, 2 6 Allm.
Besvärs- och Ekonomi-Utekottets Memorial N:o 4. hvilket der af projektiler från fiendtliga fartyg lätt kan antändas, i hvilket fall explosionen af ett så stort krutförråd befaras blifva den närbelägna stadens totala ödeläggelse, på samma gång som den tillintetgör möjligheten af öns försvar medelst eldvapen: och denna fara skulle genom krutförrådets delning och flyttning kunna aflägsnas, och kostnaderna derför böra anses ringa, när det gäller tusentals menniskors trygghet och välfärd, lif och egendom.
Af ofvananförda skäl får jag vördsamt föreslå, att Rikets Ständer behagade bifalla Herr Witts ifrågavarande motion af Herr Grenander. i\:o 4.
Memorial, med återlemnande af motion, angående rättighet att i lagsökningsmål vända sig till domaren i orten, hvilken skulle, lika som Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, ega meddela qvarstads- och utmåt ningsbeslut.
En i berörda ämne af Riksdagsfullmägtigen Johannes Andersson från Elfsborgs län inom Hedervärda Bonde-Ståndet väckt motion (Nio 127 i 4:de motionsse rien) har Ståndet remitterat till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet; men enär motionen innefattar förslag till ändring i Utsöknings- och Rättegångsbalkarne och dylika frågor icke, enligt 34 § Riksdags-ordningen, tillhöra detta Utskotts behandling, får, med återlemnande af motionen till Hedervärda Bonde-Ståndet, Utskottet vördsamt hemställa till samtliga Biks-Ståndens pröfning, till hvilket Utskott omförmälda motion rätteligen hör öfverlemnas.
Rumstedt, 1865.
Allmänna, Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 5. 1 W:o 5.
Ank. till Exp.-Utsk. den 28 Nov. 1865, kl. 11 midd.
Betänkande, i anledning af väckt motion om sådan anordning vid fördelningen af 1866 års anslag till jernvägsarbete^ att norra stambanan må kunna skyndsamt fullbordas och för trafik öppnas.
Under åberopande af en reservation, som funnes vidfogad Rikets Ständers Revisorers af Statsverket sednaste revisionsberättelse, bar, uti en inom Vällofliga Borgare-Ståndet väckt motion (N:o 64), Herr Sundvallson anfört, hurusom, ej mindre med afseende å den ränteförlust, som inträffade, derest icke Staten så fort som möjligt bereddes någon direkt afkomst af de millioner Riksdaler, särskilda under arbete varande jernbandelar kostade, än äfven till ernående så hastigt som möjligt af den fördel för orten, en sådan kostsam kommunikationsanstalt hade till ändamål att bereda, det vore angeläget att största möjliga delar af Statens jern vägsbyggnader, som utan deras väsendtliga fördyrande eller årsanslagens öfverskridande kunde fortskyndas och för trafik öppnas, blefve företrädesvis fullbordade utan afseende derpå, huruvida sådant kunde ske samtidigt med andra under byggnad varande jernvägar, eller icke.
Och då i sådant afseende förekom, att arbetet å jernvägen emellan Stockholm och Upsala redan den 10 sistlidne Oktober varit så långt framskridet, att
Stats-revisorernes delegerade kunnat derå färdas mer än halfva vägen, nemligen till Märsta, 3g mil från Stockholm, efter hvilken tid ytterligare utläggning af sleepers och rails rastlöst fortgått emot Upsala; samt kändt vore, att för nämnda bandel redan under sommaren detta år inköpts fyra nya lokomotiv, som dock utlånats till trafikens bedrifvande å vestra stambanan, och hvilkas inköpssumma sålunda ryckts från sitt eget till främmande ändamål, de der icke varit afsedda med anslaget till norra stambanan; har motionären, för att så snart som möjligt åt de norrut belägna landsdelarne och den trakt, genom hvilken omförmälda jernväg sträckte sig, samt åt deras stora trafik söderut ernå det åsyftade kommunikationsmedel, hvaraf de hade så stort behof, hemställt «om skyndsamt åläggande för jernvägsbyggnadsstyrelsen att nu åtminstone så anordna fördelningen af 1866 års jernvägsanslag, Bih. till R.
Brot. 1865 & 1866. 8 Sami. 2 Iläft. 2 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 5. att ifrågavarande norra stambana emellan Stockholm och Upsala blifver för trafik öppnad med görligaste första, antingen och helst till hela sin längd, eller åtminstone till så stor del deraf som görligt är, och detta redan under loppet af nu stundande vintermånader, då behofvet är jemförelsevis störst af sålunda underlättad kommunikation ;« samt att Rikets Ständer måtte härom aflåta underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t.
Efter vederbörlig remiss har Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet förehaft denna motion till pröfning; dervid Utskottet jemväl haft tillgång till Styrelsens öfver Statens jernvägsbyggnader den 18 Juli innevarande år afgifna yttrande i anledning af en utaf Stadsfullmägtige i Upsala gjord underdånig ansökning, att jernbanan emellan nämnda stad och Stockholm måtte för trafiken upplåtas ju förr desto heldre.
I detta yttrande har Styrelsen anfört hufvudsakligen, att då Rikets Ständer i sin den 19 September 1863 afgifna underdåniga skrifvelse angående fortsatt utförande af jernvägsarbeten för Statens räkning och anvisande af dertill erforderliga medel anmält, att Rikets Ständer utaf de för Statens jernvägsbyggnader anslagna medel, uppgående sedan afdrag skett för hvad som redan under år 1863 blifvit förskottsvis anslaget till 23,331,000 R:dr, ansett tredjedelen eller 7,777,000 R:dr böra utgå för hvari af åred 1864, 1865 och 1866, men beslutit, det Kongl. Maj:t skulle ega att, i fäll omständigheterna dertill föranledde, för hvart och ett af åren 1864 och 1865 använda, utöfver det för hvartdera sålunda bestämda anslag, högst en million Riksdaler, som då komme att å 1866 års anslag åfräknas, så hade arbetsplanerna för såväl nästlidna som innevarande år varit upprättade med afseende på användandet af både ordinarie årsanslaget 7,777,000 R:dr och det derutöfver medgifna beloppet 1,000,000 R:dr.
Men som Rikets Ständer derjemte i nämnda underdåniga skrifvelse anhållit, att Kongl.
Maj:t, med fasthållande äf de arbetsplaner, som för hvarje år komme att upprättas, täcktes tillse, att arbetena blefve så ordnade, att södra stambanan, så fort sorn utan olägenhet sig göra lät, måtte varda fullbordad, och denna bana redan innan sistlidna års utgång kunnat till allmänt begagnande upplåtas, hade följaktligen de härtill erforderliga medel, som för år 1864 uppgått till mer än 6,000,000 R:dr, måst af årets anslag liqvideras, hvarigenom det återstående årsanslaget för de öfriga fastställda stambanorna måst i samma mån minskas.
Af sådan anledning hade arbetena å dessa sednare banor icke så långt framskridit, som händelsen skulle varit, derest icke södra stambanans snara fullbordan medtagit så betydlig del af sistnämnda års anslag.
Att under dessa m. fl. af Styrelsen åberopade förhållanden så bedrifva jernvägsarbetena mellan Stockholm och Upsala, att denna bana, hvilken i allt läll vore ämnad att fullbordas under nästkommande år, måtte ju förr dess heldre och om möjligt redan vid början af instundande vinter — äfven i händelse densamma vid sådan tid ej vore i allt fulländad — upplåtas för en åtminstone provisionel trafik, skulle, om det än lät sig göra, medföra en ökad kostnad derigenom, att de dertill erforderliga arbeten, hvilka blefve i hög grad forcerade, skulle erfordra uppförandet af provisionela byggnader och inrättningar samt anskaffandet af en större materiel för ballastningsarbetenas fortskyndande, hvarförutan en icke obetydlig tillökning i anläggningskostnaden skulle uppstå derigenom, att de för banans komplettering återstående arbeten och byggnader, som icke innan vintrens början kunde medhinnas, måste utföras under pågående trafik, hvilket tillförene, der sådant ifrågakommit, erfarenheten visat vara både kostsamt och i hög grad besvärligt.
För norra stambanans försättande i ett för allmänna trafiken brukbart skick redan under innevarande år skulle dessutom erfordras disposition öfver största delen af det till 1,500,000 R:dr uppgående byggnadsanslag, hvilket först under Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N.-o 5. 3 nästkommande år blefve tillgängligt, eller ock den för öfriga stambanorna af Kongl.
Maj:t fastställda arbetsplan ändras och arbetena å samma banor eftersättas.
De skäl sökanderne åberopat, nemligen att kommunikationen med hufvudstaden skulle underlättas, och att de redan å jernvägsarbetena nedlagda kostnader icke medförde hvarken indirekt fördel för orten eller direkt inkomst för Statsverket, innan banan blifvit öppnad för trafiken, gällde i lika om ej högre grad för åtskilliga andra banor, hvilka genast skulle komma i omedelbar förbindelse med redan färdiga stambanor, då deremot jernbanan emellan Stockholm och Upsala icke förr, än sammanbindningsbanan genom hufvudstaden blefve fullbordad, komme i direkt förbindelse med de öfriga.
Upsala-banans trafikerande skulle dessutom försvåras till följd deraf, att den till en början måste förses med en särskild rörelsemateriel, som, då den under vintertiden åtminstone ej utan största svårigheter kunde förflyttas till de öfriga stambanorna och deras reparationsverkstäder, och någon förstärkning från dessa således ej eller vore att påräkna, måste vara fulltaligare, än annars blefve af nöden.
Härtill komme, dels att jernbanans begagnande i dess ofullständiga skick måste under vintertiden blifva mindre betryggande, och att sådana sättningar, som i större eller mindre grad plägade inträffa å nyuppförda banvallar, .icke kunde förekommas, ej heller under vintren afhjelpas, hvilket skulle skadligt inverka på rörelsematerielen samt till och med kunna vålla olyckshändelser; på grund af hvilket allt Styrelsen afstyrkt bifall till omförmälda underdåniga ansökning; Och har, efter hvad Utskottet inhemtat, samma ansökning icke heller vunnit nådigt afseende.
Då Utskottet ej kan undgå att erkänna giltigheten af de skäl, som sålunda blifvit emot den ifrågasatta anordningen anförda af den myndighet, hvilken eger mesta sakkännedom i ämnet, anser Utskottet sig desto mindre kunna understödja motionärens framställning, som det af honom åberopade förhållande med arbetet å norra stambanan synes vara en enkel följd af tillämpningen utaf Rikets Ständers vid sistlidna riksdag uttalade önskan beträffande arbetsplanen för stambanornas fullbordan, att nemligen södra stambanan måtte så fort som möjligt öppnas för trafiken, och det af motionären åsyftade ändamål icke lärer kunna vinnas, med mindre nödiga medel till bestridande af kostnaderna för de utomordentliga åtgärder, Jernvägsstyrelsen antydt, anskaffades; det motionären likväl ej ens ifrågasatt; hemställande alltså Utskottet vördsamligen, att Herr Sundvallsons omförmälda motion måtte lemnäs utan afseende.
Stockholm den 27 hlovember 1865.
4 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 5. ffl:o 6.
Ank. till Exp.-Utsk. den 28 Nov. 1865, kl. 12 midd.
Betänkande, i anledning aj väckt motion angående nedsättning i losen för uträkning af augmentsränta och om behörighet att verkställa sådan uträkning.
Uti en inom Hedervärda Bonde-Ståndet af Johannes Andersson från Elfsborgs län väckt motion (N:o 130), hvilken blifvit remitterad till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet, har anförts, att, sedan i följd af skatteförenklingen besväret att efter markegång uträkna beloppet af en augmentsränta blifvit ganska obetydligt, hvarje år försports klagan både bland rusthållare och augmentsgifvare deröfver, att lösen för den uträkning af en sådan ränta, man behöfde från Landskontoret eller hos Häradsskrifvaren sig förskaffa, hvilken lösen utgjorde en Riksdaler femtio öre, vore obilligt hög; i anledning hvaraf motionären hemställt, “att hvilken välkänd person som helst må ega rättighet att göra sådana uträkningar, och att lösen derför nedsättes från en Riksdaler femtio öre till femtio öre för hvart exemplar.»
Så vidt Utskottet har sig bekant, finnes enligt lag icke någon skyldighet, vare sig för rusthållare eller augmentsgifvare, att, för fullgörande af augmentsränteliqviden, å räntebeloppet förskaffa sig uträkning hos embetsmyndighet, hvilket alltså ej behöfver ifrågakomma i andra fall, än då antingen räntan måste hos en tredskande räntegifvare utsökas, eller, hvad som mindre ofta torde inträffa, tvist uppstår i anledning deraf, att räntetagaren fordrar mer än honom tillkommer.
I hvilketdera fallet som helst lärer väl den tappande parten böra vidkännas den kostnad, som motparten för bevisande af sin rätt måst vidkännas, och skylla sig sjelf derför.
Hvad åter angår beloppet af lösen för ett dylikt bevis, anser Utskottet det ej vara skäl att för ifrågavarande slag afhandlingar göra undantag från hvad gällande expeditionstaxa i detta hänseende bestämmer, helst många andra arter af bevis, som af embetsmyndighet utfärdas, icke för expeditionshafvanden medföra större eller mindre besvär än den omförmälda.
Utskottet hemställer således, att berörda motion må lemnäs utan afseende.
Stockholm, tryckt hos H.
Nisbeth, 1865.
Allmänna Besvärs- och Ekon.-Utskottets Betänkande No 7. 1 N:o 7.
Alik. till Exp.-Utsk. den 13 Dee. 1865, kl. 2 e. m Betänkande, i anledning af vackla motioner om ändring i gäl lande föreskrifter angående uppbörden af Kronans räntor och tiden för densamma.
I detta ämne hafva motioner blifvit väckta inom llederv.
Bonde-Ståndet af G.
Bjerkander frän Skaraborgs län oell Gustaf Jonsson från Calmar län, hvilka bägge sökt utveckla fördelarne deraf, att kronouppbörden blefve fördelad i två terminer.