Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Och då ett stadgande i denna syftning dessutom skulle medföra den fördel, att uppkommande balanser i hofrätterna kunde skyndsammare afarbetas, — en fördel af desto större vigt, som antalet af Lill hofrätterna fullföljda vade-mål betydligen stigit sedan Lagmans- och Kämners-rätlerna blifvit indragna, — fann E. K.
M:t härutinnan anledning i nåder föreslå Rikets Ständer, att, med ändring af 23 kap. 1 § Rättegångsbalken, sådan den lyder i Kongl, förordningen den 18 April 1849, följande stadgande måtte antagas, nemligen: ”1 Hofrätt må ej färre än fyra ledamöter döma i mål, som å ära eller lif gå. >’I andra mål må tre ledamöter utgöra domfört antal, der alla om slutet ense äro.” Expeditiojis-UtskoUels Förslag lill rind.
Skrifvelse, N:o 59. 99 Rikets Ständer, som anse domstolarnes organisation ega ett vigligt inflytande pä instans-ordningen, saint att följaktligen förändringar af någondera instansen mäste vidtagas med den största varsamhet och med oaflåtlig uppmärksamhet på sammansättningen af de öfriga, hafva för pröfningen af förevarande fråga hem tat ledning från föregångna tiders föreskrifter i enahanda hänseende och dervid funnit, jemte syftningen alt förminska domfört antal ledamöter i domslolarne, den grundsats i allmänhet hafva blifvit i lagstiftningen följd, att den högre domstol, som skall pröfva och granska den lägres beslut, hör vara sammansatt af flera personer än den lägre, för att, såsom lämpligen organiserad gransknings-domstol, lemna visshet 0111 en mångsidigare pröfning och ett mognare bedömande.
Orsaken till det större antal ledamöter, som tillförene fordrats, på det hofrätt måtte anses domför, torde förnämligast böra sökas deri, alt hofrätten då, såsom den sista instansen, utöfvat Konungens domsrätt; men ehuru denna domsrätt numera frångått hofrätten och blifvit uppdragen åt en ständig domstol, måste likväl hofrätten vara så organiserad, att den motsvarar sin bestämmelse såsom öfverdomstol och mellanlänk i kedjan af instanser.
Med afseende på det rum, den i denna kedja erhållit, synas nu gällande föreskrifter ändamålsenliga deri, att, då uti Högsta
Domstolen sju ledamöter mäste deltaga i alla vigtigare mai, desamma kunna afgöras i Hofrätt med fem ledamöter och i Rådhusrätt, om tre i Rätten sitta.
Domstolen eger att afgöra ringare mål med fem ledamöter eller fyra, derest de om heslutet sig förena, hör icke omedelbart inverka på Hofrältens organisation, vid bestämmandet hvaraf hufvudsakligast afseende torde höra fästas å beskaffenheten och organisation af de domstolar, hvilkas beslut den bör granska och pröfva; och då möter den omständigheten, att i Rådhusrätt sitta tre ledamöter, eiler lika antal, sorn, enligt E. K. ...Mits nådiga förslag, skulle kunna utgöra domfört antal i Hofrätt.
De nu yttrade åsigter angående flertalet af domare i öfverrätt hyllades äfven af f. d. Lag-kommittéen, som i dess förslag till Rättegångsbalk tillstyrkt, att i Hofrätt alltid skulle vara tillstädes från fem till sju ledamöter; och härmed uttalades jemväl en annan grundsats, som i förevarande fråga ej är utan vigt, den nemligen, att, vid bestämmandet af domfört antal i Rätt, der hvarje ledamot har individuel rösträtt, hör sökas att undvika sådant antal, att lika röster mot lika ofta kunna komma i fråga, helst ett sådant förhållande ej kan annat än väcka den rättsökandes misstroende om rättvisan i den mening, sorn gått honom emot, samt befaras må, att dylika menings-stridigheter blefve lockelser till sakers fullföljd.
Minst torde vara skäl att vidtaga en förändring, som minskar säkerheten i och förtroendet till hofrätten, då, genom Lagmans- och Kämners-rätternas indragning, 100 Expeditions-UIskottets Förslag till lind.
Skrifvelse, N-o 59. borttagits en af de instanser, hos hvilka rättsökande haft att påräkna granskning och bedömande af sina tvister, att hofrätternas göromål genom en sådan indragning skulle ökas, var naturligt; men ehuru häraf synes hafva blifvit en följd, att hofrätterna måste arbeta på flera divisioner, torde dock, för att nå detta mål utan all förökning af ledamöternes antal och således utan behofvet att vidkännas derför erforderliga kostnader, ej böra åsidosättas del vigtigare ändamålet med all lagskipning, nämligen rättvisans främjande; och kunde, efter Rikets Ständers tanka, utan minskning i säkerheten, men i sin mån verkande till nyss antydda syftemål, vidtagas någon modifikation uti hvad lagen i nu om förmälda hänseende stadgar derom, att i Hofrätt ej färre än fem ledamöter må döma i mål, som å lif och ära gå, men att i andra mål fyra må utgöra domfört antal, der alla om slutet ense äro.
I följd af sistnämnda stadgande måste nemligen ständigt fem ledamöter vara tillstädes, emedan delta antal erfordras vid minsta skiljaktighet bland de fyra, hvaraf åter orsakats, alt sex ledamöter mäst finnas på hvarje division i Svea och Götha hofrättcr, i händelse förfall eller jäf skulle för någon ledamot inträffa.
Men då alla lifssaker skola E. K.
M:t underställas och bedömandet af mål, som röra äran, ej fordrar mångsidigare granskning än andra mål i allmänhet, samt dessa 3:ne kategorier af ärenden, hvilka hos Hofrätt till afdömande förekomma, sålunda torde utan fara kunna upphöra att olika inverka på frågan, om det antal ledamöter, hvarmed bemälda domstol må anses vara domför, skulle, med antagande häraf och om derjemte förklarades, att fyra ledamöter utgöra domfört antal personer, derest tre äro om beslutet ense, hinder ej möta för arbetets gång, då den femte ledamoten bar förfall eller är af jäf hindrad, enär, om det i sådana fall inträffade att ibland de öfriga fyra flera olika meningar uppkomme, så att en femte behöfdes, alltid någon funnes att tillgå på hofrättens öfriga divisioner, så vida ej presidenten vore oförhindrad att fylla hans plats.
Och som härigenom hvarje af hofrättens divisioner kunde minskas lill fem ledamöter, blefve nuvarande personal i Svea och Götha hofrätter tillräcklig för bildande af fem divisioner i hvardera hofrätten, derest vice presidenterne skulle komma att öfvertaga ordförandeskap, äfvensom blott 2:ne nya ledamöter komme att erfordras, på det att hofrätten öfver Skåne och Blekinge må kunna arbeta på två afdelningar; kommande alltså likaledes efter denna förändring målen i Hofrätt att bedömas af flera domare än i Rådhus-rätt, hvarigenom ock vilkoret för att utgöra en högre instans framgent uppfylldes, jemte det att förhållandet emellan Hofrätt och Högsta Domstolen nogare afmättes, enär begge egde döma med fyra ledamöter, men i Hög - Expeditions-Utskoltets Förslag till and.
Skrifvelse, N:o 59- 101 sta Domstolen fordrades allas enstämmighet, dä det i Hofrätt vore tillfyllest att tre af de fyra delade samma mening, dermed den högsta instansens högre vigt och betydelse således erkändes.
Dä, i öfverenslämmelse med ofvan yttrade åsigter, RikeLs Ständer ansett att den al E. K.
M:t i nåder föreslagna förändring skulle rubba det förhållande, sorn, enligt Rikets Ständers åsigt, bör finnas emellan domstols-inslanserna och möjligen verka till mindre säkerhet för rättsökande, men att den af Rikets Ständer angifna modifikation deremot kornrne att, med bibehållande af nämnda säkerhet, leda till ett ännu nogare afmätt förhållande emellan den högsta och den andra instansen, än det nu befintliga, samt dessutom lill del vigliga, ehuru med afseende på sakens beskaffenhet, mera underordnade målet, eller besparing för det allmänna, hafva Rikets Ständer funnit sig ej kunna antaga E. K.
Mits nådiga preposition, utan i stället, för sin del, beslutat, att 3:dje och 4:de mom. af 23 kap. 1 §:n Rättegångsbalken, sådana de lyda i Kongl, förordningen den 18 April 1849, skola erhålla följande lydelse:
I Hofrätt må fem ledamöter utgöra domfört antal, så oek fyra, der tre af dem om slutet ense äro.
Med underdånig anmälan hvarom Rikets Ständer framhärda etc.
Stockholm den 26 April 1851. 102 Expeäitions-Utsliotlets Förslag lill anil.
Skrifvelse, Af.o 00.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 20 April 1851.
Preste-Ståndet den 20 — — Borgare-Ståndet den 26 — — Bonde-Ståndet den 26 — — Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, angående åtgärder för en förbättrad själavård i hufvud staden.
(Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Ull., N:o 70.) S. A. K.
Med afseende å det inflytande, som hufvudstaden, företrädesvis, utöfvar på hela landets seder och tänkesätt, samt i anledning af de växande bekymmer, som uppkomma vid betraktandet af det kristliga och sedliga lifvets tillstånd hos hufvudstadens befolkning, har hos Rikets
Ständer framställning blifvit gjord om åtgärders vidtagande för en förbättrad själavård i hufvudstaden; vid pröfning af hvilken framställning Rikets Ständer inhemtat: att vid den folkrikhet, som större delen af stadens territorial-församlingar ega, de flesta bestående af 11,000 till 15,000 personer, och ehuru anUalet af de för församlingens tjenst anställde prester i sig sjelft icke är ringa, likväl med embets-göromålens nuvarande fördelning, presterskapets omsorg om församlingens enskilda medlemmar svårligen kan blifva tillräcklig; att kyrkoherdarnes tid är till största delen upptagen af sådane, för deras embeten främmande, bestyr, som åligga dem i en stor mängd, för serskilda ändamål inrättade direktioner och kommittéer; alt de extra ordinarie presternes ställning icke tillåter dem hufvudsakligen egna sig åt rent presterliga göromål, utan nödgar dem att dela sin tid och sina krafter åt enskild skolundervisning eller åt andra sysselsättningar; att presterskapets nuvarande aflöningssätt ofördelaktigt inverkar på dess förhållande till församlingen; att husförhören, hvilka borde förnämligast lemna presterskapet tillfälle att personligen lära känna sina åhörare, vanligen hållas, icke i husen, utan i sakristian, och omfatta allt för stora förhörs-lag, samt att vid dessa förhör ofta knappt 3 bland 100 af förhörsroten infinna sig; alt, då gudstjensttiderne icke stå i öfverensstämmelse med den förändring, lefnads-vanorna Expp.dilions-Vtskottets Förslag till tind.
Skri/velse, N:o 60.
103 på sednare tider undergått, besöket i kyrkorna derigenom försvåras, samt att förandet af ordentliga kyrkoböcker vid nuvarande förhållanden är i de liesta församlingar nästan omöjligt, utan ätt dessa merendels bestå af afskrifter ur mantalsförteckningarne, äfvensom saköreslängder icke heller till presterskapet aflemnas; och Få Rikets Ständer på grund af hvad sålunda förekommit, bos E. K. M:t i underdånighet anhålla, det E. K.
M:t täekles anbefalla de undersökningar och åtgärder, som för en förbättrad själavård i hufvustaden kunna finnas erforderliga, samt att E. K.
M:t dervid täcktes taga i nådigt öfvervägande, 0111 icke för detta ändamål företrädesvis bör afses: l:o att allmänna kyrkovisitationer hållas i hufvudstaden, liksom i öfriga svenska församlingar 5 2:o att det ordinarie presterskapets lön bestämmes genom konventioner: 3:o att de extra ordinarie presterna erhålla ett skäligt arfvode, så alt derigenom tillfälle och åliggande kunde gifvas det yngre presterskapet att i vidsträcktare mån, än som nu är fallet, deltaga i församlingarnes andliga vård; 4:o att pastorerne i möjligaste måtto befrias från de för deras egentliga kall främmande göromål; 5:o att barnens undervisning äfven under den tid, som förflyter emellan utgången från folkskolan och nattvardsberedelsen, må blifva en offentlig angelägenhet; G:o att busförhören, enligt deras ursprungliga bestämmelse, må hållas, icke i sakristian, utan i busen, och förhörsrotarnes antal ökas; 7:o att llyltningsförhör med tjenstehjon allmänt anbefallas; oell 8:0 att gudstjeusttiderna förändras till närmare likstämmighet med nuvarande lefnadssätt.
Stockholm den 26 April 1851. 104 Expeditions-Utskottcts Förslag lill und.
Uppläst och godkänrit hos Ridd. och Adelil den 26 April 1851.
Preste-Sländet den 26 — — Borgare-Ståndet den 26 — — Bonde-Ståndet den 26 — — llikcts Ständers underdåniga skrifvelse, angående revision af fö rf a 11- ningarne rörande vaccinationen.
(Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk.
N:o 14 och Uti. N:o 76.) S. A. K.
Då det beklagliga förhållande, alt Rikets flesta provinser under de sednaste åren varit hemsökte af härjande smittkoppsfarsoter, torde i väsendtlig mån rubba förtroendet till vaccinationen i dess nuvarande skick, få Rikets Ständer underdånigst anhålla, det E. K. M. täcktes i nåder anbefalla Dess Sundhets-kollegium att afgifva underdånigt förslag till de tillägg och förändringar i nu gällande författningar rörande vaccinationen, som må anses behöfliga, samt i öfrigt angifva de åtgärder, hvilka, enligt vunnen erfarenhet så inom som utom riket, finnas ändamålsenliga till befrämjande af denna för allmänna hclsovården vigtiga angelägenhet.
Skrifvelse, N:o 62. 105 N:o 62.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 30 April 1851.
Preste-Ståndet den 30 — — Borgare-Ståndet den 30 — — Bonde-Ståndet den 3 Maj •— Rikets Ständers underdåniga skrif reise, angående upphörande af ljuspenningar för Enibets- och Tjenstemän samt Extra-Ordinarier.
(Stats-Utsk:s Uti., N:o 60 och 80.) S. A. K.
Uti den vid innevarande riksdag aflåtna nådiga proposition om Statsverkets tillstånd oell behof har E. K.
M:t behagat tillkännagifva, att vid de regleringar af åtskilliga Embetsverk, som under de sednare åren blifvit beslutade, E. K.
M:t ansett i flera hänseenden ändamålsenligast och till förenkling ledande, om med ljuspenningarne, hvilka embets- och tjenstemän samt betjening, enligt hittills gällande stadganden, åtnjuta och som utgjort föremål för särskilda uträkningar, den förändring blefve vidtagen, att desamma för alla ordinarie inräknades uti lönerne, samt för de extraordinarie, på sätt jemväl Rikets Ständers år 1845 församlade Revisorer föreslagit, indroges, emot det att anslag, motsvarande hvad för sistnämde ändamål i medeltal under sistförflutua fem år till hvarje embets-myndighet utgått, blefve ställda till vederbörande verks disposition, för att användas till gratifikationer åt sådana extraordinarie!’, som för flit och skicklighet sig utmärkt.
Då en dylik förändring icke skulle medföra någon tillökning uti de för ifrågavarande ändamål bestridde utgifter, har E. K.
M:t täckts i nåder föreslå Rikets Ständer att, för verkställighet deraf, medgifva, det från de å hvarje hufvudtitel uppförda anslag till skrifmaterialier, ved och ljus, hvaraf ljuspenningar hittills utgått, lill de särskilda löningsstaterne öfverflyttades hvad som motsvarade dels de Bih. lil! R.
St:s Prut. 1850 & 1851. 10 Sami. 1 AJd. 14 106 Expeditioiis-Utskottets Förslag till undt.
Skrifvelse, N.-o 62. ljuspenningar, som för ordinarie personalen, enligt 1111 gällande beräkning, böra utgå, dels beloppet af hvad för de extraordinarie i medeltal för de sista fem åren blifvit utbetaldt, dock med jemkning till lämpliga summor.
Efter öfvervägande af hvad sålunda blifvit af E. K. M:t i nåder föreslaget, hafva Rikets Ständer funnit skäligt i sfi måtto instämma deri, att Rikets Ständer för sin del beslutat: l:o att ljuspenningarne för tjenstemän och betjening, som ega lön på stat, må tills vidare och fortfarande såsom hitintills utgå; viljande Rikets Ständer, då fråga om ny lönereglering för något embetsverk förekommer, tillse, huruvida ej ljuspenningarne kunna under lönen inbegripas; 2:o att ljuspenningarne för extraordinarie tjenstemän och betjening upphöra att tilldelas andra än dem, hvilka redan deraf kommit i åtnjutande och hvilka fortfarande genom sin flit och tjenstgöring kunna dertill anses berättigade; 3:o att Rikets Ständer till E. K.
M:t öfverlemna att, i den mån, som de till ljuspenningar hittills utgående medel, till följd af stadgandet uti näst föregående punkt, blifva disponible, låta anslå härigenom beredda tillgångar till gratifikationer åt sådane lönlöse tjenstemän, som utmärkt sig för flit och skicklighet, ådagalagd genom tjenstgöring vid något af de uti E. K.
M:ts högstberörde nådiga proposition till denna förändring föreslag ne embetsverk, och hvartill icke räknas tullverket, postverket eller styrelsen öfver fängelser och arbetsinrättningar i riket; kunnande jemväl extraordinarie vaktbetjening, då behofvet så kräfver, af dessa medel erhålla någon gratification; samt 4:o att Riksens Ständer medgifva, det sammanlagdt 10,000 R:dr, motsvarande ungefärligen det belopp, som för närvarande i ljuspenningar årligen utgår till extraordinarie tjenstemän och betjening vid de till förändring i detta hänseende föreslagne embetsverk, må hädanefter årligen fa användas tili ifrågavarande gratifikationsmedel, ljuspenningarne åt nuvarande extraordinarierne dock under denna summa inbegripne, så länge något i detta afseende utgår.
Med anmälan om hvilket beslut Rikets Ständer fä i underdånighet anhålla, det E. K. M:t täcktes i nåder förordna om en sådan fördelning af de anslagne 10,000 R:dr de särskilda embetsverken emellan, att hvart och ett af dem till sin disposition utaf gratifikationsmedlen, i mån af tillgångarne och utan afseende på det tillfälligtvis för närvarande inskrifna antalet extraordinarier, erhåller det belopp, som i förhållande till behofvet af extraordinariers biträde kan finnas lämpligast i jemförelse med öfriga embetsverkens; äfvensom att E. K.
M:t täcktes meddela Rikets näst sammanträdande
Ständer den definitiva fördelning al gratifika - Expeditions-Utskottets Förslag till und.
107 lionsmedlen, som beslutats, på det Rikets
Ständer må blifva i tillfälle att då på vederbörande stater å hufvudtitlarne uppföra det belopp, som i förenämde afseende tillkommer hvart och ett af ifrågavarande embetsverk, samt i förhållande derefter nedsätta anslagen för expenser, ved och ljus j kommande emedlertid, vid nu skeende statsreglering, ingen hufvudsaklig förändring uti hittills för sistberörde ändamål på riksstat uppförda summor alt ega rum.
Preste-Ståndet den 30 — — Borgare-Ståndet den 30 — — Bonde-Ståndet den 3 Maj — Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, angående upphörandet af det serskilda skattebidraget, till gäldande af 1848 års krigsruslnings-kostnader.
Ull., N:o 98.) S. A. K.
Med afseende på Rikets Ständers Riksgälds-kontors utaf dess offentliggjorda räkenskaps-utdrag fidagalagde fördelaktiga ställning, och då det syntes kunna antagas, att, sedan alla dessa verks obligationer för upplånta medel till utbetalningar å det för 1848 års krigsrustningskostnader anvisade kreditiv blifvit inlösta^ samt erforderlig tillgång beräknats för alla andra Riksgälds-kontoret redan ålagda och före detta års slut möjligen ifrågakommande utbetalningar, samma verk, vid nyssnämnda tid, skulle komma att äga en disponibel behållning af omkring 700,000 108 Expeditions-Utskottets förslag till und.
R:dr, utom den för år 1851 belöpande och under nästa år ingående allmänna bevillning, har E. K M:t, i dess nådiga proposition rörande statsverkets tillstånd och behof, behagat till Rikets Ständer öfverlemna, huruvida icke Rikets Ständer finne lämpligt förklara, att, från och med innevarande år, debitering af den för krigsrustnings-kostnadernes godtgörande föreskrifna serskilda bevillning icke vidare skulle äga rum och att följaktligen denna afgift, efter uppbärande af hvad för sistlidet år belöpte, komme att upphöra.
Enär, vid detta ärendes pröfning, Rikets Ständer inhämtat, dels att de till krigsrustnings-kostnadernes bestridande, under åren 1848 och 1849, genom Riksgälds-kontoret upplånade medel, för hvilkas godtgörande ifrågavarande serskilda skattebidrag anvisades, redan blifvit återbetalda, dels ock, att Rikgälds-kontoret, äfven i den händelse att detta skattebidrag med sistlidet år skulle upphöra, kan ej allenast fullgöra de samma verk förut ålagda och före innevarande års början icke verkställda utbetalningar, utan dessutom, under tiden intill Rikets Ständers nästa sammankomst, tillhandahålla ett ganska betydligt belopp för de tillfälliga statsutgifter, som vid denna riksdag äro eller varda beviljade; och då således det med beslutet angående skattebidragets utgörande egentligen åsyftade ändamål måste anses vara uppfyldt, samt hvarken Rikgälds-kontorets egna behof påkalla eller statsverkets nuvarande ställning synes gifva full anledning till en fortsatt uttaxering af samma bidrag, hafva, i betraktande häraf, Rikets Ständer, som ingalunda velat lemna obegagnadt det af E. K.
M:t vid detta riksmötes början uppgifna tillfälle, att för den kommande tiden lindra Svenska folkets skattebördor, funnit skäligt besluta och förordna, att detta serskilda skattebidrag, eller den vid sistlidnc riksdag åtagna serskilda bevillning för gäldandet af 1848 års krigsrustnings-kostnader, skall från och med innevarande år 1851, upphöra, samt att följakteligen någon debitering af denna bevillning icke vidare kommer att äga rum, sedan densamma för nästlidet och föregångna år blifvit af de skattskyldige vederbörligen utgjord.
M:s högstberörda nådiga framställning, Rikets Ständer la härigenom underdånigst anmäla.
Stockholm den 3 Maj 1851. Expeditions-Utskottets Förslag till tind.
Skrifvelse, N:o 64. 109 N:o 64.
Uppläst och godkäiidt hos Ridd. och Adeln den 30 April 1851.
Preste-Ståndet den 30 — — Borgare-Ståndet den 30 — — Bonde-Ståndet den 3 Maj — Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, angående återbetalningen «/ c//, för sänkning af sjön Ökvattnet inom Wester bottens län, förre Expetlilions-fogden C. J.
Moritz beviljad t lån.
Uti. N:o 99.) S. A. K.
Uti nådig skrifvelse till Rikets Ständers Stats-Utskolt af den 1 nasti.
Februari, har E. K.
M:t tillkännagifva hurusom, sedan, i anledning af fördröjd verkställighet af den i Skellefteä socken belägna sjön Okvattnets sänkning, hvilket arbetsföretags utförande i öfverenstämmelse med derför fastställd plan och inom viss bestämd tid förre Expeditions-fogden, krono-länsmannen C. J.
Moritz, genom ingånget kontrakt, sig åtagit emot erhållande af dels ett anslag utan återbetalnings-skyldighet å 3,534 R:dr 42 sk. 8 rst. och dels ett lån å 2,000 R:dr, E.K.
M:t redan under den 4 Fehr.
1848 i nåder förklarat, att derest nämnda arbete icke före samma års slut vore verkstäldt, komme hvad utaf anslagssumman blifvit lyfladt att inom tre år återbetalas med en tredjedel årligen, bemälde Expeditions-fogde hos E. K.
M:t i underdånighet anhållit, att, då han till följd af sina på sjön Ökvatlnets sänkning nedlagda kostnader, hvilka skulle öfverstiga 5,000 R:dr, varit nödsakad försälja, jemte större delen af sin öfriga egendom, ett honom tillhörigt hemman, hvarefter det vidare berodde af sökanden, såsom icke jordägare, att lägga hand vid eller påskynda detta arbete, och då, i händelse det erhållna lånet återfordrades, han skulle blifva oförmögen att försörja sig och sin familj, eftergift af återbetalnings-skyldigheten för samma lån måtte beviljas eller åtminstone länet få vid de förut bestämda betalningsterminerna återgäldas; öfver hvilken anhållan styrelsen för allmänna väg- och vattenbyggnader afgifvit det underdåniga yttrande, alt, enär sökanden, fastän förgäfves, för nämnda sjö-sänknings-arbele an - 110 Expeditions- UIsko Hels Förslag till und.
Skrifvelse, N:o 64. vändt åtskilliga kostnader, hvilka dock förmodades icke uppgå till del af honom antydda belopp, så och ehuru de uppgifna förhållandena i afseende på hans förmögenhet och tillgångar icke blifvit styrkta, syntes det billigt att så lindriga återbetalningsvilkor, som möjligt vore, honom förunnades, hvarföre styrelsen underdånigst tillstyrkte att, emot bibehållande eller ställande af erforderlig borgen för lånesummans återbetalning, sökanden måtte tillåtas få fullgöra sin betalningsskyldighet under en tid af tio år från och med innevarande års början; och har E. K. M:t, som funnit afskrifning af meranämnda lån icke böra medgifvas, i betraktande af härvid uppgifna omständigheter, i nåder föreslagit, att det utaf väg- och vattenbyggnads-styrelsen förordade längre anstånd med lånets återbetalande måtte af Rikets Ständer beviljas.
Med hänsigt till de hinder, som, enligt högstberörde nådiga skrifvelse, förekommit emot fullbordandet af det sjösänkningsarbele, för hvars verkställande E. K. M:t i nåder beviljat förre Expeditions-fogden Moritz det låneunderstöd, hvarom samma skrifvelse handlar och hvilket lån, derest arbetet blifvit fullbordadt, skulle, enligt de vid 1840 och 1841 årens