Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Sjukdom, sorg och död, obesvarad och olycldig I~ärlolc iiro grundmotivon i de flesta af dessa berättelser.
I uFrån Rivieran)) iir det olika stadier af den liingsiktiges tillsthd soin behandlas, ehuru med liitt och varsam hand.
E ' insst bland dessa franistår den lilla skissen » Julvrilca ».
Den lratolska barmhiirtighetssystern, som försalrar sin julsiidakt, » le mosse de ininnit)), för att stanna vid en frärnmau- das, en kittersk mans dödsbädd, det största kärleksoffer hon Iran bringa, elnedan enligt hennes S~slriidningssiitt hon d8rined niistsn riskerar sin.
sjlils eviga salighet.
Detta iir stircleles vackert slsildradt.
~ ' IIvsrfi; r? » %r en psylrologisk stiidie af gripande sanning.
Sjiilfmordstankarne, detta olycksaliga nrf, som förföljer sjiilfiniirtiare~is dotter, och soiii trots hihlekslpka och en leende framtid fatalistisk drifver lientie att förkorta sitt lif.
Säkert en skildring tagen ur lifret.
Vi slculle kunna rakna upp flera af dessa beriit.telser, alla ut- iiiiirkta för en fin s j l s n a l s e r i n och en i foririelt afaeeuiie iiiiisterlig behandling, om vi ej insilge, att stiiiiining.
; stycken svirligon lata sig beskrifvas och bast tala för sig sjalfra.
Hviir och en af de siiiii skisserna, korta utkast de flesta, iiï en piirla; saininanfatt ude bilda de dock ett sorgehalsbmd, som iiite passar ihop med den I~jiirta h ~ a r d a ~ s d r a k som t, inan helst kliii.
sig i till dagligdags.
R u t Roests novellhtifte ar dock ej shifvet för hvardagsiniinuiskor och ha siikert ej åsyftat att väcka anklang hos den stora massan af folket.
Denna kanner sig mer anslagen af glada, friska; melodier, och då man soiii vår förf.
fått sångens gåfva på sin lott, ar det ju att hoppas, att l i m en annan gå.ng stiimiler sin lyra till toner af en Ijiiaare tiiiil) ro, jiist för de d i n g a s skull, som ~iilja se i l i k e t n#got fastare och verkli- L- D. gare Bn endast » skiftande stiimningar D. Leihadslyckaa.
TT&amp; beriittelser af Ebba ro)) Koc71.
För tre eller fyra ar sedan upptriidde ofvanstiiende förf., som vi tro för första gången, på den litteriira viidjobanan med on borst- telse vid namn » Eva Kordenhjelm)).
Det vitsord Dagny dii glif detta debutarbete var, att det, » trots sin omogenhet ingaf vissa löften,.
Detta helt visst timligen negativa beröm har visat sig p&amp; satt och vis varn profetiskt.
Den nu utkomna boken af Ebba von Koch visax så tyd- ligt på ett framåtgaende, att de osiiha.
löftena redan kunna sagas del- vis ha infriats.
Framför allt har stil och framstiillningssiitt vunnit j s&amp;lcerket, ur det första arbetets kaos börjar man skymta fasta kon- turer, ja, bilder nf en ganska rininiirknings~ %rd sanuing.
Första delen af » Lefn.adslycka D, den omf&amp;ngsrikaste och mest betydande af de tv8 beriittelserna, iir af ganska stort intresse.
Diir finner man landskapstaflor, naturbeskrifningar, ja interiörer, skildrade med 1za.nsla och verlslighetstrogen fiirgliiggning.
I fraga om knrakters- teckning har dock förf.
iinnu ej hunnit fullmogenhet, det Tore kanske för mycket begardt af en så ny såningsinan p i litteratiirens fiilt.
Och det ar just i storslagenheten af den påtagna uppgiften man lziinner igen nybörjaren.
* Hvad hon.
satt sig före att besvc~ra 5s ti; j något inindre an den oandligt svårlösta frågan: hur bringa harmoni i en mannislzosjiil, som slites inella&lt; sin barnatro och tviflet på sanningen af denna tro, viickt af ett mognande försttind och en i.ubliclr i de nyare vetenskap- liga forskningarna?
har ingalunda rnalrtat att på ett till- fredsstlillande satt lösa denna svåra uppgift.
Man st&amp; till att börja med t. o. m. oklar betriiffande förf.
egen ståndpunlzt.
S1; anlzer hon sin sympati Bt åsikterna för en vidare v~rldsåskåd~ing, hvars represen- tant den.
skop tislzt anlagda liiiradshöf ding Hainiriar lir, eller lutar hon åt den f roinma, oreflelrterande barnatro, som t~: ots alla yttre nnf aktelser och infl.ytanden ligger som en bottensats i Hedvigs - hjdtinnans - sjal?
Sjukdom och pröfningar kunna ju rycka slöjan från afven den största tviflares ögon och låta honom se Irlmt~ hvad som förr var dunkelt.
låter Hedvigs oinvandelse ske för tvärt, utan någon ratt motiverad öfvergång, hvilket verkar otillfredsstallande och olrlart.
Vi åtminstone ha svårt att fatta, huru lasandet just af Jobs bok skall låta fj8llen falla frfin dens ögon, som, lik Hedvig, s k å h t något .dju- pare in i lifvet och dess gåtor.
Blen trots sina brister ar, som sagdt, ~Lefnadslycka)) - A propos hvarför kallas boken)) Lefnadslyclca~?
- en fint iipplattad lifsbild, som lases med ganslm mycket nöje.
Den andra berattelsen, » Frihet », iir ett stycke kvinnoöde, som det tyckes gripet ur verlzlig- heten, inen obeslcrifligt hopplöst och nedsliende.
Elevhemmet i Stockholm.
Vas tid s r ju arbetets.
De unga flickornn börja liksom gos- sarna redan tidigt att tanlra p&amp; hvad de skola bli och hurii de - d&amp; SA behöhes - .så fort som möjligt sjalfva skoln Imme förtjana sitt uppehälle.
Riinclt oin i landet lämna hvxje Dr stora skaror af unga flickor hemmen för att i skolor och likroanstalter i hiifviidstaden iitbilda sig för det kall de vdt.
Ofta iis det tyvarr med lånade me- del de iippehålln sig under studie,W.en., ofta ar det under umb8randen och försakelser, hvillra menligt inverka på deras halsa, soin de arbeta sig fram.
De, som ej hafva råd att betala för sig på dyrme inackorcle- ringsst&amp;lleu, måste ju hi.lla till godo ined billiga sådana, dar de hvar- Iren få den niirande föda eller den ro, som.
de behöfva för att kanna stå ut ined och samvetsgrannt fidlgöra sitt ofta anstriingande arbete.
Och nar larotiden ar förbi och de på allvar skoln ut i lifvet, stå de
kanske dar med försvagad hiilsa och ett iif ekonoiniska helrymiiler nedtryckt sinne.
Hur gliidjande är det då icke att w t a titt ihninstone nkgrn af de iinga kvinnor, som för studier eller för att iithilda sig i ett eller annat yrke uppehålla sig i hufviidstaden, men cnclast p i billiga villlior?
i ~ i finna ott hafva råd att vistas dar, i Eledle~wi~zet i S t ~ ~?
i h ~ kiiniia godt, lugnt och billigt hem, nihande f6da och moderlig omvirdnnd.
Det ar i våningen 2 tr. upp i hi~set x r (iO Stiiregatan, solir aElevhepinetr \ i höst flyttat iii.
J a g lioiii dit en förmiddag vid tnlf- tiden och mottogs af föreståniiarinnan, fru Augiista Holinblad.
J h g a ord bellöfde jag icke tala med henne fiir ntt förstii, hvilliet varmt iii- tresse hon hyser för sin uppgift och iiietl hvilkeii l&amp;lek och klok ointenlre bon fyller den.
C+odliet och inoderlig viilvilja lyste ur hem hrifva nes vanligs Ogon, nar Iion visade och berlittade, hiir ~fliclrornri~,) det, och hela ~Elerhemineta hade en p~.iigcl af ordniug ochbciutrefiiaii, som tydligt koin mig att k#nna att har var ett 7&amp;c~t) z, ej någon slags inrattning eller inacl&lt;orderingsknsem.
I den stora, ljiisa matsalen, hvilken p i saininn gKng gr ~zi.111- liugsrnm, sutto några af de 10 iriackordcrnde iinga flickorna vid det dukade bordet och lato sig frukosten ra1 m a k a.
Kl. S 11; morgolieu.
hade de fått sin första frukost, hafregi:, - iisgi.öt iiled mjölk och smör- gfis, iiii fingo de en riitt vmm inat, nmörgAs mint kaffe eller choko- lade.
Till middagen, kl. 4, f&amp; de tv&amp; &amp; ter och k~ii.llsvarden intages kl. S på aftonen.
Aptiten ar frisk, ingen sBg öfreimstriingd ut, inen alla tyckes vm3 miintra och ogc~nerndc, soin om de trifdes fiirhaffligt.
Fein iiro skånskor, et.t par iiro iiorrliii !dslcor, (le iifrign fråu mellersta Sverige.
Sfigra af (lem git!
); i 1Iiip.e Larminneseini- iiariet, en p&amp; Gyiiinastislca Cetiti.alirist.itiitet, c11 p d Iiandelsirist itiit, en slrall bli sn~åslcolelärarinnn o. s. v. Do Lo tv5 och tv3 trill~aiii~ilans i trefliga, tysta ruin, hvillca alla ha sin egen i n g h g och sina tv, ?.
garderober.
Det fanns ingenting kallt och stelt eller hop1y) pailt i desss ruin, som s&amp; ofta p&amp; inackorderingsst~lleu; iitryilrimdi i ett par af dem kiinde lcsnslce Tara litet större, inen med de prydligs frist enkla möblerna och flickoras egna sinksaker och familjeportratter sågo de riktigt inbjiidnnde ut.
Föresthdminnans ruin med flygeln och de vac * lu.a kriikviisteriin ar viil på saininn g h g heinrnets salong och dess allra heligaste, dit de unga komma ined sina Tört.roenctcn till den iiiodt~liga viininrinn och begarn hennes rid.
Hon måste iii alltid rara t.ill huricls, p&amp; e11 gång den styrcande och den iippoffrande, p6 henne iir det jii soiii ansvaret för att » Elevheiiimet:) ratt iippfyller sin bestiimmelse friinst hvilar.
Hennes plats fordrar raksnurhet och t.raget arbeto, men den bör lrunna skiinlra gladje och tillfredsstallelse i rikt inatt.
N i r jag hörde frii Holinblaii tala om sina flickor, Iiim roligt det kr att på deras födelsedagar ställa till nligon liten enkel ~firiiiiig:, och ibland om söndagskviillarna bjuda n8grn nf deras vanner till tlein, och nar jti.g såg, hur hjärtligt och aktningsfiillt fkiclrorna halsade pli henne, nar de koiiiirio hem till frukosten, trodde jag mig förstii, att,
förhållimdet mellan föreståndarinnan och dem &amp; r det d r a basta.
J a g fick det intrycket - hvilket sedermera belrraftades af en » Elevhem- met » nksttiende person - att fru Holmblad är siirdeles passande för och ov8rderlig p&amp; sin plats.
Det är nu tred; je 5uet hon innehar den, ty » Elevheminet » # r ju icke nytt, ehuru det från och ined i höst börjat ett nytt skede i sin tillvaro.
Redan tio år h m det på enskild perso11.s bekostnad utöfvat sin gagnande verlrsamhet, men n.u hand- hafwas dess angelagenheter af en styrelse, hvillzen blifvit vald bland de varinhjktnde Iwinnor, som i v b a s satte sig i spetsen för en insamling af medel till.
att betrygga » Elevhenlinets » f 01 tvmo, CIA dess stiftarinna såg sig nödsalrad att taga sin hand ifrån det.
In- ackorderingspriset ar ni1 som förut 35 kr.
i .Iniinaden och sökande skola anmäla sig hos styrelsen.
Omlcostnaderna - utom den ringa del, som tackes med inackorderingarnas aIgifter, - bestridas af de till- falliga bidrag och de bsafgifter på minst 1 kr., hvillra man dels redan erhtillit, dels hoppas ytterligare lrnnna f &amp; af för saken in.tressernde personer, ej blott i Stockholm, utan öfver allt i landet.
Ty det är ju för döttrar frfin hemmen i landsorten, som » Elevhelniilet &gt;) öppnar sina dörrar och erbjuder liittnad i utgifterna under studieben.
Dit kunna föräldrarna tryggt och med taclrsamhet sända sina döttrar, då dessa] ned smA medel miste begifva sig till laroanstaltornp, i hafvudstaden, clgr lcnana do unga flickorna vara s a h a att finna den bästa ersatt- ning för det egna, kanske för första gången, med tungt hjärta läiii- Gerdn M~jersow.
nade hemmet.
_ _ _ 3 0 C - Meddelanden från Fredrika-Bremer- Förbundet.
Ett samkväm hölls fredagen den 13 no~rember i Förbundets lokal, hvmtill inbjudning nt&amp;tt till d a.
Förbandets stjrrelse- och komit&amp; medlemmar.
Af dessa hade omkring 40 infunnit sig och bjödos på en intressant underliållning, i det frölenwnn G. Adelborg och L. Dahlgren redogjorde, den förra för en resa till London för att stu- dera dess I~vinnoföreningtrs verksamhet, filantropislca stiftelser m.
in., den senare för sin resa till kvinnolrongïessen i Berlin i egenskap af Fredrika-Breaier-Förbundets delegerade.
Efter en vid ". / J 10 tiden intagen enkel sup6 af t6 och smörgåsai:, &amp; tslriljdes deltagama i detta enkla s a i n k v h, soin det tycktes belåtna med sin afton och det till- falle, soin harigenoin bereddes dem, att sa~nmantr&amp;ff a med kainrater i arbetet.
Ett nytt sadant samkväm hölls fredagen 2.7 nov., clenna gång för att bereda boldzomitb tillfälle att för inödrar och ~ii&amp;lsiilän redo- göra för syftet med och resultatet af det arbete, som lromith Atagit sig, nämligen.
det att siirslcildt vid jularna granska och.
bedöma bok-, markn.adens iingdoms- och barnlitteratur.
skilda håll.
Svenská sjuksköterskornas allmänna pensionsförening har nu trädt i verlcsamhet, i det styrelsen från och med den 1 november boyjat en~ottaga ansÖIcningar 0111 inti %de i föreningen.
Enligt stadgarna, som af k. l x t viinnit stadfastelse, iii: sjuk- sköterslra berättigad till deliigareslrap, som genorngtitt teoretisk-pr&amp;- tislr sjnlrv~rdslrnrs och cliireftei: tjiinstgjort soul slröterska å s; julrlius, böimde 1r.ursen omfatta en tid af minst l / % år och tjanstgöringen.
s o ~ n ansvarig sköterska afvenledes .minst ' / z år.
PB styrelsens pröf- ning iub dock intriide vinnas äfveu af sadana slrötei: slror, som utan att ha genoingc2tt någon ordnad kors, förete intyg öfver flerårig val vitsordad tjiinstgöïjng vid större sjiilrhns.
För rgtt till pension for- .dras, att hnfva j ininst 8. tir haft sjulrvård till yrke, att hafva insatt en stadgad ininimisiiruina af 500 kr.
och att hn.f~fa fyllt 50 år.
Pen- sionen utgår med mimt 6 proc.
och f. n. högst 9 proc.
&amp; det lrnpitd, som bildats af insatta inedel jainte d8r8 uppkommen ranta och mfs- vinst.
Med exempel, sola uppgjorts med ledning af från sjukhus- 13ilcare m. fl.
jnlromna uppgifter rörande .c: a 400 slröterskor, spridda öfver hela lanclet, utvisas hurii i 1yclrligare fall sköterskorna böra kunna förvissa sig om pensioner, vari.erande mellan omlcring 200 och 450 kr.
Styrelsep, hvilken f. n. utgöres af medle~arnarne i de båda ko- mitker, SOBI haft till uppdrag att utarbeta stadgar och befordra insam- linaen, lrvtustår till dess att vid föreningens första åimlöte i juni 1857, såvida 23 delagare vid den tiden anmält sig, dessa sjalfva utse styrelse.
Den slrall bestå nf 11 ledamöter, hvaribland två läkare, en laglciinn.ig, en representant för Fredrilc * Bremer-FörBundot och en för föreningen R ö d a Korset.
Afven viinner till en slröterska, lasarettsdirelctioner eller enskilda personer, som dragit fördel af hennes tjgnster, hunna för hennes rak- ning göra insattningar och sålimda p H verksninmaste satt, genom att hjiilpa till att betrygga hennes ålderdom., å,tei: giilcla en tacksamhetsskuld.
För in.betalningw öppnas lrassan f r k och med böljan af år 1S9.7 och erinras bör, att, jn.
tidigare insiittningaixm vedcstallas, ju större iiro de fördelar, soin delagarna vinna.
Stadgar och öf: riga upplysningar l~unna erhållas genom Freclrilra- Bremer-.Förbiin.clets byrå,.
E ' ö1: bunclets l o l d har vlilvilligt uppl; ?itits ' för pensioi~sföreili.n,nens ospedition, sola lcommer att hållas öppen 7 e.
111. f r i a början af ngsta hvarje hiilgfri torsdag Id.
I, h G-l / z Efterföfjansvardt.
Vid den nyligen af generallronsnl I. W. Smitt till Kiiiigsbolins försn.~uling slciinlrta storartade donation af 100,000 kr.
w föl: f ollrslrolebmns bespisning » liar det villlror fasts, att fonden slrall förvaltas af församlingens sl~olrad, jämte en af detsamina utsedd, f~lkskoleldm~isnaci.
Denna förordning, att afven IAta en 1cvjnn.a deltaga i administrationen af medel, hvillcas anviindande så nära in- griper i ett in0111 kvinlig erfarenhet och sakkännedom liggande om- råde, är v61 förtjant att betecknas som efterföljansvärd, -
1 8 Humleghdsgatan 1 8 1 8 Götgatan 1 8 29 Drottninggatan 29 1 Fotograf C.
R O S E N j Specialitet: Damporträtter.
Barnkläder. '
P t Goclu tyger!
2iT~p %, snmu7cfuZZu nzoclel- Zev!
Bi2l.i y u p ~ i s e r!
H. NYSTROM.
2 Stora Vattugatan 2, 10 Bazapen fi Norrbro 10.
N y a ~ush %llsskolan (för bildade flickor).
Gruiidad 1881.
Föreståndariiina: Frö ' lreir H. Croiiius.
Nya Husski&amp;llsrskolans Matsalar Vestra Tradgårdsgatan 19.
Sarskild inatsal f ö r friiiitiininer.
Skodon tillverkas for Herrar, Damer och Barnt Prisbelönta af DrKlrt-lteforinföreiiingeu.
Skodon tillverkas afven efter modern fason.
s Reparationer Allt arbete iitföros iioggrriiiiit och se biista iiiateriel.
m verkställas viil och på bestämd utlofvad tid.
PETTERSSON, 52 Drottninggatan 52.
Annonser for D A G N Y upptagas af fröken Ingeborg Bergström, 37 ~ s t e r m a l m s ~ a f a 31. n
I, Stycken ur Davids Psalmer.
" Klippmannen ".
Melociier fijr en eller flere röster med adcompagiierrient för pianoforto i eller orgel~xarn~oiiium af Joel Blo9ncrui.s.t.
7:, 50: En stiidic: efter bibeln af Ilfccthilda Zoos.
FRIDE130EZG9 Folkkalender för 1897, af Pastor R. JVU cZstm %n,, med bidrag af flera författare.
Rikt ifiustreraci.
Kart.
: lrlotb.
Varde ljus, Illustrerad missionskalender för 1897, af Docenten A. I~olrwocZh, mecl bi- drag af flera förf.
Hgft.
1 Iir.,liczi.t.
l: 25.
Korn &amp; t smR fRglnr, .Kristlig barnkalender för 1897.
1: 25, bart.
Stockholm, N; r 42 (513) Fredagen den 22 oktober 1897.
Prenumerationspris pr år: B y r å: Redaktör och utgifvare: Idun e n s a m _ kr.
» 5 Iduns Modet., m å n a d s u p p l.
» 3 Barn^arderoben _.
» 3: — Klara södra kyrkog.
1 6, 1 tr. HELLBERG.
F R I T H 10F 164fi.
Redaktionasekr.
: J Nordlinet.
Iduns Tryckeri Aktiebolag.
10; de årg.
Lösnuramerpris 15 öre flösn:r endast för kompletteringar.)
A n n a Lang-Wolseley.
I tåt och uppåt!
I dessa två ord ligger utvecklingens gång för V så många af våra sångfåglar.
Vårt aflagsna land kan ju ej bjuda dem ära och ryktbarhet, knappt nog bröd, och så sträcka de vingarne till flykt utåt och tro att kosan därmed alltid bär uppåt.
Så blir det ock för en och annan, kanske för ej så få, men hur många är det e j, som tro detta » utåt » just vara det saliggörande, som glömma våra strömmars brus och sko- gars sus, allt det som ger våra toner deras nationella ursprunglighet, deras tjusning och konstnärliga allvar.
Det är en hel nations konstnärs- individualitet som träder oss till mötes hos en verkligt na- tionell konstnär.
Genom sitt mystiska samband med sitt hemlands natur kan en så- dan lyfta oss upp öfver hvar- dagslifvet tusen gånger högre än den betänksamme sko- lastikern, som med flitig nog- grannhet utspekulerar hvarje stils karaktäristiska drag så noga, att han totalt glömmer bort sig själf och blir glömd af sina åhörare.
Hur lifligt minnas vi ej sådana indivi- duella konstnärer som Teresa Carrewo och Pablo de Sara- sate!
Det lugna temperament, som utmärker vår musika- liska konst, medger tyvärr ej framträdandet af så starka in- dividuella karaktärsdrag som hos de båda nämnda konst- närerna, och det så mycket mindre som den exekverande konsten hos oss har så föga stöd hos den skapande, hvil- ken ännu ej hunnit utbilda en till färg och form fullt nationel stil.
(Det gäller äfven i detta afseende att hvarje fågel sjunger efter sin näbb och på sitt sätt, och den sångfågel vi idag pre- sentera för våra läsare, har till och med en särskild näbb, vio- linen.
Hon hör i alla fall, figurligt taladt, till sångfåglarne; skil- naden från de öfriga sångfåglarne är blott den, att hon behöfver ett yttre instrument för att kunna sjunga, men detta instrument är det, som af alla står män- niskorösten närmast i na- turlig ädelhet och uttrycks- förmåga.
Anna Lang — så är den- na sångfågels namn — har sökt framgången utåt, men också uppåt.
Det är sällan under de senare åren vi här hemma fått höra hennes spel, men alla underrättelser o m henne från utlandet säga oss, att hon ej glömt det konst- närlighetens » Excelsior! », som ständigt manar till högre sträf- van och f ullkomning och som slår den säkraste bryggan för samstämmighet mellantondik- ' ten, exekutören och audi- toriet.
Anna Lang är dotter till häradshöfdingen i Norra Vads- bo domsaga K. F. M. Lang och hans hustru, född Stjern- stam.
Under barndomen och uppväxttiden i Mariestad röj- des snart hos henne otvety- diga musikaliska anlag.
I synnerhet visade sig detta i ett fint absolut gehör, som satte henne i stånd att med största säkerhet namngifva de toner, hon hörde, ej blott från pianon, utan äfven från klockor, glas och dylika före- mål.
Till dessa bestämda an- lag togs också vederbörlig
IDUN Om hvarje mänskas lif en segling är — Som skrifvet står i många vackra dikter D e t g ä l l e r a t t se u p p, h v a r t k o s a n b ä r, Och akta sig för blindskär och konflikter.
— Axel Lundegård.
hänsyn vid den unga damens uppfostran, och redan såsom sexårig började hon för- söka sig på pianot.
Men detta slags musik tillfredsställde ej flickans musikaliska behof.
Hon öfvergaf snart detta alldagliga instrument, och nio- årig pröfvade hon för första gången sina små fingrar på violinen.
Hon gjorde snabba framsteg; tillfällen till öfning fattades ej tack vare en syster, som skötte pianot, och musikläraren, som trakterade violoncell.
Under flitiga studier främst af de äldre mästarne gick det raskt framåt och 1873 intogs Anna Lang i Musikaliska akademien i Stockholm.
Nu blefvo studierna under professor Lind- bergs ledning ännu mera allvarliga och sy- stematiska än förut.
Pris och jettoner vitt- nade också om framgången af dessa sträf- vanden.
Men äfven för en violinälfva har lifvet sitt allvar eller rättare sagdt sin prosa, och det fick också Anna Lang erfara.
Artist- banan anses af mången farlig och osä- ker, och den unga violinistens släkt och vänner sökte förmå henne att afstå därifrån och ägna sig åt hemmet och husliga syss- lor.
Men Pegasus ville lika litet nu som fordom gå för plogen; hon hade endast ett halft öga för skafferiets syltburkar och soc- kerskrin, men drömde dessmera om sin vio- lin och om musikaliska triumfer.
Efter ett par års dylika hushållsförsök läto fröken Langs anhöriga sina betänkligheter mot artist- banan fara, och efter ett kort besök i Köpen- hamn nådde den unga artisten första målet för sin sträfvan, Paris, där den bekante violi- nisten Leonard blef hennes lärare.
Paris - studierna varade med ett kortare afbrott i fyra år, hvarunder hon bland annat af mu- sikaliska akademien uppmuntrades med Beskowska stipendiet.
Redan förut hade hon låtit höra sig på några konserter i hufvudstaden och lands- orten, men hennes egentliga och mera be- märkta uppträdande inför offentligheten in- faller först 1884 i Stockholm.
Hon spela- de då på en symfonikonsert första satsen af Beethovens stora violinkonsert.
Det var nog oförskräckt att genast framträda med en så svår komposition, men det heter j u, att den aldrig blir en god soldat, som ej tror, att han bär marskalksstafven i ren sein.
Resultatet blef långt ifrån dåligt; visser- ligen gjorde en och annan antydningar om att tonen ej var nog stor och föredraget ej nog bredt för- några stycken af den Beetho- venska kompositionen, men andra delar af densamma och särskildt Leonards kadens ut- fördes på ett sätt, som tillvann henne all- mänt erkännande och ställde hennes solida teknik utom allt tvifvel.
Under de närmaste åren följde konsert- tournéer dels i Sverige, dels i England (med den berömde kontrabasisten Bottesini).
Dessa senare uppträdanden stadgade frö- ken Langs anseende hos den engelska publi- ken; hon bosatte sig i London och har allt sedan dess varit en faktor, med hvilken man måste räkna, då man talar om musik- lifvet i den engelska hufvudstaden.
På konserter i Kristallpalatset, Albert Hall, Queens Hall m. fl.
af Londons förnämsta konsertlokaler har Anna Lang uppträdt, och det nordiska draget i hennes konst, det blida kvinnliga föredraget och den klara, rena, nobla tonen, ha ställt henne på en fast position i den engelska publikens yn- nest.
Jämförelsen med fru Neruda-Norman, som vi ofta sett lämpas på Anna Lang, är naturligtvis i vissa fall öfverdrifven, men det saknas ingalunda likheter och berörings- punkter mellan dessa båda artister.
Violinlitteraturen behärskar Anna Lang i stor utsträckning: Vieuxtemps och Wieniaw- ski, Svendsen, Bruch och Raff, Grieg och Saint-Saens finnas på hennes repertoar, som ändock har utrymme för Händel, Corelli m. fl.
äldre mästare.
Men Anna Lang har ute i världen vunnit ej blott äran och framgången, atan också lyckan, och hon bär nu namnet Anna Lang- Wolseley, det sistnämnda efter sin make Edwyn Wolseley, en engelsk barytonsån- gare, som vid flere uppträdanden i England rönt framgångar och erkännanden.
I sin familj hvilar Anna Lang-Wolseley ut efter sina konstnärsframgångar, sysselsatt med sina små döttfars uppfostran, men samtidigt alltjämt vidgande gränserna för sin konst.
och mamma nystar yllegarnet, som skall bli strumpor åt de små.
Från muntra brasan ljuset strömmar, reflexer tak och väggar nä, och fram ur salens mörka vrå kör sago-mor med gyllne tömmar.
Det tisslar som af troll och vättar, i blåstens susning pilten hör hur vargen smyger utanför, och väggens skuggor blifva jättar.
Men äfven längst försvunnen vår med gökrop i den ljusa hagen och älfvors dans kring vattendragen på nytt utur sitt hölje går.
Ty brasan har så mången bild i gnistor och i röda bränder, dem pappa smyckar med legender, tills sista lågan är förspilld.