Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid anförda förhållanden och dä nu tillfälliga höga pris å salt icke tillkommit derigenom, att en del stapelstäder äro fria från skyldigheten att ä ständiga upplag hålla salt samt dessutom denna befrielse egt rum lill följe af Ständernas derom hos Kongl.
Maj:t för icke länge sedan gjorda begäran, tror jag för min del skäl nu icke vara för handen att hos Kongl. Maj:t uti ifrågavarande afseende, på sätt motionärerne begärt, göra underdånig anhållan, hvadän jag ock afstyrker betänkandet.» af Herr Sienberg: »Ehuru jag icke vill i någon mån förneka den stora, obe stridliga fördel, som genom föreslagne föreskriflerne skulle beredas landets innevånare i allmänhet, och på hvilken grund jag ock är motionärerne erkänsam för deras med påyrkade åliggandena för stapelstädernas skeppsredare och handlande välmenande afsigt; finner jag dock de åsyftade stadgandena, om de bi föllos, komma att pålägga stapelstädernas nämnde borgerskap ett obilligt tvång, från hvilket deri enskilde näringsidkande samhälls-medlemmen, efter min tanka, bör vara fredad.
Jag kan derföre så mycket mindre biträda motionen, som en ännu gällande författning, nemligen Kongl.
Kungörelsen den 7 April 1841, till en del afhjelper den öfverklagade olägenheten.» af Herr Rooth, som instämt med Herr Slett bert/.
Brot. t8S3 & 1ISSi.
S Sami. 3 Haft. STOCKHOLM, tryckt hos ISAAC MARCUS, 1854.
Allm. Bean.- och Eko».-Utikottets Betänkande, N:o 32. 1 N:o 37.
Ank. till Exp.-Utsk, d. 7 Febr. 18»4, kl. 12 midd.
Betänkande, i anledning af väckta motioner, om utvidgande af de rättigheter, som liro Mosaiske trosbekännare i Sverige tillerkände. * Allmänna Besvärs- och Ekonomi-utskottet har frän Höglofliga Ridderderskapet och Adeln, Högvördiga Preste-ståndet samt Vällofliga Borgare-ståndet, fått emottaga följande rörande detta ämne väckta motioner, nemligen: 1 :o Af hr Dalman, IV. F., som fästat Rikets Ständers uppmärksamhet på billigheten deraf, att Svenske undersåter utaf Mosaiska trosbekännelsen ställas i likhet med andra infödde Svenske män eller här naturaJiserade främlingar; och har motionären, utgående från den åsigt, att det vore bättre vinna något än intet, och pä det åtminstone den största nuvarande orättvisa inskränkningen af dessa medborgares bosättnings- och förvärfs-rätt mätte undanrödjas, föreslagit: ratt Rikets Ständer må hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att Mosaisk trosbekännare som är född i Sverige, eller af Kongl. Majit blifvit till Svensk undersåte upptagen, jemväl må åtnjuta den, hvarje annan medborgare här i landet förunnade rättighet, att, utan föregången särskild ansökning hos Kongl. Majit, få a) köpa eller på annat sätt förvärfva fast egendom på landet; b) bosätta sig å hvilken ort i riket som helst.«
För öfrigt har dels motionären, dels ock en annan ledamot af Höglofliga Ridderskapet och Adeln, åberopat de yttranden, hvilka vid föregående riksdagar, och synnerligast den 19 Mars 1851, hos Ridderskapet och Adeln blifvit i denna fråga å båda sidor afgifne. 2:o Af hr lektor Söderberg, hvilken anfört, att då den Svenske Juden ifr bunden vid sitt fädernesland med alla en undersåtes pligter, vore det äfven Bih. till R.
Sl. Prof. 1853 1854. 8 Sami. 6 Höft. 1 2 Allm- Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande, N:o 37. » billigt, att han, så vidt sig göra låter, höjes till någorlunda likhet i rättigheter med den Svenske Kristne.
Motionären har ansett sig kunna underlåta att åter framlägga alla vid föregående riksdagar andragna skäl, sorn af honom ansågos tala för utvidgande af Judarnes rättigheter, ehvad man sage denna fråga ur religiös, naturrättslig eller statsekonomisk synpunkt; och har motionären blott anmärkt hurusom denna fråga, efter att vid flere föregående riksdagar varit ä bane, utan att vinna framgång, ändtligen vid sistlidne riksdag lyckats tillvinna sig mera behjertande inom liiks-stånden, så att åtminstone en strimma af förhoppning visat sig för de Svenske undersåtarne af Mosaiska trosbekännelsen att i medborgerliga rättigheter komma sina Kristne medbroder något närmare; i Allmänna Besvärs- oéh Ekonomi-utskottets utlåtande, med anledning af ifrågavarande ärende, gjordes nemligen dä den hemställan: att Rikets Ständer ville hos Kongl. Maj:t underdänigsl anhålla, att i de stapelstäder, Kongl.
Maj: t kunde finna lämpligt, och hr//kas borgerskap dertill vore benäget, i Sverige in födde och naturaliserade
Mosaiske trosbekännare måtte erhålla rättighet att sig bosätta utan föregången särskild ansökan.
Detta utlåtande återremitterades af Högvördige Preste- och Välloflige Borgare-stånden, dels med afseende på det deruti förekommande, af några mindre lämpligt ansedda vilkoret, att KongL Majit i en del regeringsbeslut, rörande ekonomiska mål, skulle blifva beroende af en viss menighets benägenhet eller medgifvande, dels med den uttalade mening att i Sverige födde eller naturaliserade Judar måtte ega rättighet att bosätta sig i hvilken Svensk stad som helst, utan att derom behöfva göra underdånig anhållan hos KongL Majit.
Samma utlåtande afslogs åter af Höglofliga Ridderskapet och Adeln samt Hedervärda Bonde-ståndet, hvarigenom hela frågan sålunda, jemlikt 75 § Riksdags-ordningen, förföll.
Då emedlertid denna fråga icke förut rönt ett sä allmänt deltagande, helst den vid 1847 —1848 årens riksmöte fallit genom tre Riks-stånds afslag, har motionären i denna större benägenhet för tolerans, i denna allmännare uttalade böjelse för billiga medgifvanden trott sig varsna en skymt af en stigande civilisations oemotståndliga, om ock ofta i sina verkningar knappt märkbara inflytelse.
Med förtröstan till detta verksamma inflytande, och under erinran att, genom Norrska Storthingets beslut den 12 Juni 1851, sednare Morn. af Grundlönens 2 §, som var af innehåll: »loder ere fremdeles udelukkede fra Adgang till Rigot,» blifvit, med en röstpluralitet af 93 emot 10, till kraft och verkan helt och hållet upphäfdt, och att genom detta beslut Sverige nu, enligt motionärens förmenande, stöde ensamt bland kultur-stater med sina mot Judärne inskränkande författningar, har motionären föreslagit: »att Rikets Ständer ville hos KongL Majit i underdånighet anhålla, att i Sverige infödde eller naturaliserade Judar måtte erhålla rättighet att i alla rikets städer bosätta sig, utan föregången särskild ansökan.«
Häruti har hr professor Lindgren instämt. 3:o Af hr C. F. fVoern, som åter upptagit sin först vid 1848 års riksdag väckta och under N:o 70 af bilagorna till Borgare-ståndets protokoller in - Alltn. Best.- och Ekon.-Utskottets Betänkande, N:o 37. 3 tagna motion »om rättighet för Mosaiska trosbekännare, att få bosätta sig hvarhclst inom landet de önska, och att fä köpa läst egendom,a hvilken motion jemväl vid sednaste riksdag förnyats.
Motionären har. för frågans vidare utredning, hänvisat till ifrågavarande motion och de diskussioner, som derom vid tvä riksdagar egt rum; varande de till stöd för motionen andragne skäl fullständigt upptagne i Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets, vid riksdagen 1847 — 1848, under N:o 107 algifne, betänkande.
Rörande denna frågas behandling vid föregående riksdagar får Utskottet hänvisa till den redogörelse, sorn pä sätt ofvan förmäles. af den ene motionären hr lektor Söderberg blifvit afgifven, och får Utskottet, enligt inhemtade underrättelser, upplysa, dels, att endast 5 ansökningar af Mosaiske trosbekännare om tillåtelse att få bosätta sig utom städerna Stockholm, Götheborg, Carlskrona och Norrköping, efter sednaste riksdag hos KongL Majit blifvit gjorde; dels ock att antalet af personer, tillhörande Mosaiska trosbekännelsen i ofvannämnde fyra städer nu uppgår till omkring 1,100.
,, Utskottet, som tagit de här ofvan omnämnda, vid denna riksdag till Rikets Ständer ingifna, motioner om utvidgning af Mosaiske trosbekännares rättigheter, i öfvervägande, anser det både i religiöst och ekonomiskt hänseende betänkligt. att bevilja Judarne de vidsträcktare rättigheter, hvilka motionerne åsylta.
Att låta Judarne obehindradt bosätta sig öfverallt i Sveriges städer och på landet, samt' derstädes fritt köpa och förvärfva fast egendom, skulle, efter Utskottets tanke, sätta dem i en beröring med Svenska folket, hvilken först och främst i religiöst hänseende skulle åstadkomma stora olägenheter och vådor.
Juden, om han är trogen sin religion och deri ståndpunkt af motsats, i hvilken lian satt sig till Kristendomen, måste nemligen förklara Den, frän hvilken en Kristen hemtar allt andeligt lif oell all salighet, för en bedragare, som antingen af öfverlagdt eller oöfverlagdt bedrägeri utgaf sig för en annan, än den lian i sjelfva verket var.
Häraf är klart att Juden mäste förneka oell förkasta såväl andra som tredje artiklarne af vår troslära, hvilka dock utgöra hufvudsumman och kärnan af Kristendomen, och genom hvilkas förkastande äfven den forsta artikeln förlorar sin Kristliga sanning.
Utskottet tror derföre att. såvida Kristendom och Kristligt lif böra bibehållas orubbade i sin enhet inom Svenska nationen, man framför allt mäste akta sig att ät elementor, sorn äro mot Kristendomen stridande, inrymma ett förderfligt inflytande.
Detta skäl vore flir Utskottet ensamt tillräckligt, att afstyrka motionärerncs begäran om de här ofvan nämnda vidsträcktare förmåner för Judarne; men dertill kommer vidare ett statsekonomiskt skäl.
Juden, såvida han är sin ensidigt gammal-testamentliga ståndpunkt trogen, måste nemligen alltid i mer eller mindre grad betrakta sig såsom 4 Allm. Besv.- och Ekon.-U(sköttel» Betänkande, N:o 37. fremling i det land, i hvilket han vistas, emedan hans blick ständigt star riktad på det jordiska landet, der den väntade Messias skall uppträda.
Om han ock derför i flera hänseenden kan befordra det landets väl, i hvilket lian befinner sig, så kan han dock ej betrakta detta land, såsom sitt egentliga fädernesland, och han kan derföre icke i den fulla mening blifva medborgare i ett samhälle, som en icke-Jude kan blifva det.
Häraf har den benägenhet uppkommit hos Judarne att, under den tid de vistas i fremlings-landet, genom handel, hvilken näring mest är öfverensstämmande med deras främlingsskap, förskaffa sig så mycket som möjligt af de fremmandes jordiska gods, bland hvilka de vista*.
Erfarenheten har ock nogsamt bestyrkt detta förhållande; och det skulle derföre vara för landsbygden ganska skadligt äfven i ekonomiskt hänseende, om Judarne finge fritt och obehindradt derstädes bosätta sig.
Opinionen hos vår Svenska allmoge har ock allt hittills mägtigt uttalat sig emot ett sådant deras bosättande.
Dessa äro i korthet de skäl. som förmått Utskottet att afstyrka Judarnes ovilkorliga rätt att bosätta sig pä landet; och emedan de mindre städerna i Sverige till större delen äro att betrakta såsom jordbrukande byar, så anser Utskottet att örn dem bör i detta hänseende gälla detsamma som 0111 landsbygden.
Afven tror Utskottet, att
Judarne ej bör tillåtas att fritt bosätta sig i Sveriges större uppstäder, emedan Judarne genom sin förmåga att hopsamla penningar skalle fä ett allt för stort inflytande i dessa städer, der kapitalisterne äro mera sällsynte.
Ofvannämnde skäl till afstyrkande hafva dock icke kunnat komma Utskottet att glömma, det Judarnes nu varande motsats emot Kristendomen eli gång. enligt skriftens utsago, skall öfvervinnas,. och att intet
Kristet land derför bör alldeles stöta dem ifrån sig eller sätta sig emot Guds plan med detta folk.
Derför har Utskottet ej tvekat att tillstyrka rättighet för Judarne att obehindradt nedsätta sig i landets större stapelstäder, hvarest dei as inflytande ej kan vara af någon våda; och får Utskottet derföre, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med Allmänna Besvärs- och Ekonomi-utskottets vid förra riksdagen afgifne utlåtande i ämnet, föreslå: att Rikets Ständer må nti underdånig skrifvelse hos Kongl. Majit anhålla, att i Sverige födde Mosaiske trosbekännare samt öfrige denna trosbekännelse tillhörande personer, hvilka vunnit Svensk med borgare-rätt och under fern års tid i riket vistats, må förklaras berättigade, att, utan särskildt
Nådigt tillstånd, bosätta sig och ega fastighet uti de stapelstäder i riket, hvilka hafva minst 4.000 innevånare.
Best - och Ekon - Utskottets Betänkande, N:o 37. 5 Reservattonér: a) af herr Bergenstrahle, C. G.: »Utskottet har föreslagit att de
Mosaiske trosbekännare som nu äro här naturaliserade, skulle, utom de 4 städer i hvilka de nu, utan särskildt tillstånd, äga att sig bosätta, äfven få samma rättighet i alla de stapelstäder, som hafva minst 4,000 innevånare; hela skillnaden i dessa, rättigheter ligger således i befrielsen ifrån att behöfva söka ett tillstånd, hvartill de för det närvarande äro forpligtigade.
Uti denna ringa utsträckning af deras rättigheter, hvari de, som derför ifrat, nu hafva visat sig så moderata, ligga dock ganska vidt utsträckta förhoppningar, nemligen: att framdeles taga steget fullt ut. till fullkomlig emancipation; -—- den så högst ringa utvidgningen, som uti deras rättigheter nu blifvit föreslagen, får derigenom ett helt annat utseende, och gifver således åt beslutet vida mera vigt än det vid första skärskådandet synes påkalla.
Desse trosbekännares antal i riket utgör nu ej mer än omkring 1,100; jag tror mig ej förnärma sanningen, då jag antager, att detta ringa antal härleder sig förnämligast ifrån de inskränktare rättigheter de hitintills egt; är detta en sanning, så biljer ock deraf, att i händelse de skulle fullkomligt emancipcras, så skulle deras antal i vårf land, likasom i de öfriga länderna der de hafva medborgerliga rättigheter, betydligen tillvexa, — till ett antal, sorn för närvarande ligger utom beräkningens gränser.
Frågas då, skulle ett sä försto rädt antal af de Mosaiske trosbekänarne i vårt Iand, öfverensstämma med Svenska folkets sympatier?
Jag tror det ej; och häri ligger förnämsta skälet hvarföre icke jag anser mig böra biträda Utskottets förslag: utan (inner det ej vara skäl att beröfva Svenska folket möjligheten att i en framtid kunna undgå, att ibland sig upptaga ett stort antal af desse trosbekännare, derigenom att man fråntager Kongl.
Majit rättigheten att förhindra deras spridande i landet; och kan det för dem vara så förnärmande, eller med narra svårigheter förenadt, att hädanefter likasom hitintills för bosättning utom de 4 största städerna begära Kongl, Majrfs Nådiga tillstånd, hvilket utan skäl säkerligen icke förvägra®.
Man ti ide invända, att det icke är fråga om andra ån de nu naturaliserade Judar: smnt! men af denna frågas förnyande och ifriga bearbetande under flera föregående riksdagar, är det att med säkerhet emotse des$ fortsättande, steg för steg. till vinnande af fullkomlig emancipation; och damluckorna en gång uppdragna, hvar stannar då strömmen f
Men då man ifrån Utskottets förslag äfven skiljer den dolda meningen som derunder ligger om dessa' rättigheters vidare utsträckning i framtiden, så 6 Allm. Best.- och Ekon.-Utskottets Betänkande, N:o 37. vill det synas som Judarnes nuvarande antal, omkring 1,100 ej är större än att de hafva ett tillräckligt utrymme för deras verksamhet och trefnad i rikets fyra största städer; detta tyckes visa sig äfven deraf, att sedan förra riksdagen hafva ej flera än 5 underdåniga ansökningar till Kongl.
Majit inkommit för bosättning annorstädes, hvaraf 3:ne blifvit bifallne och 2:ne, säkerligen på goda skäl. afslagne; och hvem kan med säkerhet påstå, att icke hädanefter, likaväl som hitintills, sådana omständigheter kunna uppstå, att det hade varit väl om en tillämnad bosättning annorstädes kunnat vägras!
De Mosaiske trosbekännarne hafva, genom hvad Utskottet föreslagit, för det närvarande föga eller intet vunnit, men jemförelsevis har Svenska folket deremot vida mera förlorat, emedan möjligheten att förhindra en bosättning, som för ett samhälle till äfventvrs vore skadlig, är derigenom Kongl. Majit beröfvad.
Denna frågans syfte har sin egentliga upprinnelse från en politisk liberalitet, som är rätt berömvärd, så framt den står i förening med samhällets verkliga gagn och nytta.» b) af herr Silfver stolpe, F. 0.: »Jag reserverar mig emot Utskottets nu godkända Utlåtande i dess helhet, och har vid den anställda voteringen röstat för den mening, att Rikets Ständer bära genom underdånig skrifvelse hos Fong/.
Maj:t anhålla, att åt de i landet lill bosatte
Judar måtte beredas rätt g ket att, ulan k ongl.
Majlis särskilda tillstånd, fa bosätta sig i alla rikets städer; och såsom motiver för detta beslut har jag ansett att hufvudinnehållet af den reservation borde anföras, hvilken vid sistlidne riksdag i samma ämne afgafs af friherre af Ugglas, Curt Guslaf, och hvilken linnes bifogad A inränna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets vid samma riksdag afgifna Betänkande, Nio 53>«
Med herr Silfverstolpe hafva instämt: friherre De Geer till Finspong. G. E., grefve fFacil /meister, Hans, herr Arnell, Gustaf Fredrik, grefve JL rangel, Fredrik Ullrik, herr af Dahlström, Gustaf Jacob, herr Prosten Carlander, herr Lundh, herr Steni/vist, herr Frick, herr Machel, herr Rooth, herr /Fahlström, herr Sundblad, herr Kistner, herr Stenberg. c) af friherre Raab, Carl Adam: »Utskottets behandling af ifrågavarande motioner väcker den största uppmärksamhet.
Utskottet har betraktat frågan från religiös och statsekonomisk synpunkt, hvarifrån Utskottet argumenterar sig till sitt utlåtande.
Men hvilken ensidig och intolerant, theorctisk och praktisk sanning saknande, argumentation?
»Utskottet anser det både i religiöst och ekonomiskt' hänseende betänkligt, att bevilja Judame de vidsträcktare rättigheter, som motionernc åsyfta.
Att låta Judarne obehindradt bosätta sig öfverallt i Sveriges städer och på landet, samt derstädes fritt köpa och förvärfva fast egendom skulle efter Utskot - Allm. Best.- och Ehon.-Ufskottets Betänkande, N:o 37. 7 tets tanke, sätta dem i beröring med Svenska folket, hvilket först och framst i religiöst hänseende skulle åstadkomma stora olägenheter och vådor« etc. etc.
Fördomarne äro den klippa, mot hvilken civilisationens, religionens och mensklighetens högt uttalade fordringar under serier af år fåfängt stormlöpa.
I fördomarnes drägt kläder man så villigt de vigtigaste intressen.
Men tidens magt är stor; genom ruttnade fördomar skola ljusare tiders blommor spira upp och stundande tiders anda skall lösa fördomarnas bojor.
Hvarifrån har väl Utskottet hemtat sin erfarenhet?
I hvilket civiliserad! land qvarstår en lagstiftning i denna af Utskottet uttryckta anda?
Hvar, förutan den Svenska, finnes en civiliserad nation med denna ofördragsamhet i religiös och borgerlig lagstiftning?
I Frankrike blefvo Judarne emaneiperade vid 1789 års revolution och i dessa rättigheter stadlästade 1830; åtnjuta samma medborgerliga rättigheter som landets egna barn. bekläda till och med de högsta värdigheter.
1 Holland äro Judarne emaneiperade, och detta så fullt, att de till och med kunna blifva deputerade, samt erhålla säte och stämma i Konungens statsråd.
I Nord-Amerikas fristater full emancipation.
1 England medborgerliga rättigheter.
I Belgien lika borgerliga rättigheter med landets eget folk.
I Polen trosfrihet och beskydd, och i Tyskland mer och mindre medborgerlig rätt i de olika staterna.
I Norrige fullständig emancipation och i Danmark ega Judar ingåi armeen, förvärfva fast egendom och alla slags handtverk eller fullständiga medborgerliga rättigheter.
»I beröring med Svenska folkets hafva Judarne de facto länge varit både i städer och på landet.
Efter sednaste Polska revolution gästade många Judar landet, hvilka genom handel sökte utkomst, utan att jag deraf försporde ringaste klagan eller ovilja bland folket.
Har man afhört från de städer, hvarest Judarne äro i Sverige bosatta, att de hafva gått folkets rättigheter för nära, att de hafva tillegnat sig industrien eller vissa delar deraf till något förfång för Svenske män, eller att de genom lära och lefverne åstadkommit allmän förargelse?
Nej ! och ändå skulle denna erfarenhet icke tillräckligt tala till deras fördel.
Man har sagt att Judarne äro dåliga medborgare, att de icke ega patriotism, kärlek för det land, der de blifvit nationaliserade och såsom medborgare upptagne; men historien jäfvar detta vittnesbörd.
I Frankrike, under Napoleon* tid, stridde Judarne allmänt under hans fanor, och i Tyskland under befrielsekriget 1813 och 1815 skyndade många Judar till de frivilliges leder.
Så i Holland, hvarest derjemte deras gifmildhet emot Kristna fattige mycket lofordas.
Exempel på den anda af samhällslif, hvaraf äfven de fattas, då de ställas i likhet med andra medborgare, kunna hemtas från Preussen, m. 11. länder.
Efter utfärdandet af 1812 års lag om tillåtelse för Judarne att bedrifva åkerbruk och handtverk, hafva desse till största delen egnat sig häråt, likasom från Baijern, der Judarne 1813 erhöllo närings-frihet, inhemta*, efter embets-berättelse af år 1828 om de talrika Judar i öfre Main-kretsen, att hela ungdomen 8 Allm,. Best.- och Ekon.-Utskotlets Betänkande, N;o 37. af mankönet, med endast några få undantag, sysselsatte sig med konster, vetenskaper, handel och åkerbruk.
För 7 är sedan (1821), heter det i berättelsen. räknades i samma krets 300 Israelitiska lärgossar samt öfver 50 gesäller af slagtare, klädes-väfvare, skräddare, strump-väfvare m. fl. Före detta edikts utgifvande lefde alla Judar i denna krets — 1,400 familjer — af schacker-handel, hvaremot vid Embets-berättelsens afgifvande endast 280 familjer dermed försörjde sig.
I Wurtenberg, enligt ministerns för det inre berättelse, skulle
Judame redan före emancipations-lagen af 1828 fullgjort allt, som af dem kunde fordras; andra exempel att förtiga.
Det intrång, som man på stats-ekonomisk synpunkt sålunda befarar, skulle härmed anses vara undanröjdt genom exempel från för handen varande förhållanden, ehuru för öfrigt det skulle vara lätt bevisa haltlösheten af dessa föregifna theoder.
Yi vilja till och med i våra dagar se i Judarne icke blott annorlunda troende, utan främlingar i annan bemärkelse än vi tänka oss Engelsmän, Tyskar in. fl. »Mätte,» säger Israeliten doktor Riesser i Hamburg, med bitter känsla af denna orättvisa, »måtte den bedömare öfver vårt folks förhållande, som icke kan underlåta att i oss se, icke allenast annorlunda troende, utan äfven främlingar, icke illa upptaga, om vi af alla krafter kämpa mot denna åsigt, hvilken skulle bringa oss till förtviflan om den stödde sig pä sanningens grundval.
Kallar någon oss otrogne och af Gud förskjutne, så säga vi honom att vi tro på en Gud, som icke förskjuter något af sina barn; men när Tysken kallar oss främlingar i sitt land, sä äro vi ju utan hem, utan fädernesland.»
Men alla civiliserade länders lagar medgifva medborgare-rätt åt en invandrares i landet födde barn, efter vissa bestämda vilkor, utan afseende på de förhållanden, hvarunder fadren emottogs.
Icke heller förnekar någon full medborgare-rätt, äfven i Sverige, åt den till Kristendomen öfvergångne Juden.
Men den i sina läders tro q\ arblifvande
Juden, han skall i ett Kristligt samhälle finnas ovärdig medborgare-rätten.
Hvilken orättvisa?
Det är nemligen häraf klart att det är endast i kyrkligt hänseende, som betänkligheter fortfara, fastän man icke vågar säga ordet ut, eller öppet prononsera denna sanning, allt för mycket i strid med Kristendomens läror. »Juden, » så fortfar Utskottet, »om han är trogen sin religion och ilen ståndpunkt af motsats i hvilken han satt sig (?) till Kristendomen, måste nemligen förklara Den, från hvilken en Kristen hemtar allt andligt lif och all salighet, för en bedragare, som antingen af öfverlagdt eller oöfverlagdt bedrägeri utgaf sig för en annan än den han i sjelfva verket var.
Häraf är klart att Juden måste förneka och förkasta så väl andra som tredje artiklarne af vår troslära, hvilka dock utgöra hufvudsumman och kärnan af Kristendomen och genom hvilkas förkastande äfven den första artikeln förlorar sin Kristliga sanning.» »Utskottet tror derföre, att så vida Kristendomen och Kristligt lif skola be - Allm. Bese.- och Ekon.-Utskottets Betänkande, N:o 37. 9 behållas orubbade i sin enhet inom Svenska nationen, man framförallt mäste akta sig att ät elementer, som äro med Kristendomen stridande, inrymma lör stort inflytande inom landet» m. m.
Jag föranledes fråga, till följe af det anförda, om vi Kristne, trogne vår religion och den motsats, i hvilken den befinnes till andra trosläror, ej måste, alldeles såsom Juden linna den, i ett, för vår andliga utveckling, stridigt förhållande till andra religioner.