Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
— Af lagens stadgande i 23 Cap. 1, 3 och 4 §§ ÄrfdaBalken, angående förmyndares pligt att ej mindre periodiskt göra räkenskap inför nästa (ränder eller tillförordnad god man, hvilka ega att densamma granska, än äfven till efterträdande förmyndare, eller omyndig, då dennes omyndighetstillstånd upphör, slutlig redovisning afgifva, torde med visshet kunna antagas, att fränderna eller den, som företräder deras ställe, icke stå i ansvarighet för hvad af dem uragtlåtes; att deras mot förmyndarens åtgärder framställda anmärkningar ej kunna komma under domarens pröfning såsom formligt klander; att den föregående granskningen således icke lägger hinder i vägen för efterträdande förmvndares eller myndig blifven pupills klandertalan å förvaltningen i dess helhet och alla dess delar, samt alt hufvudändamålet med berörde granskning måste vara att, då fel hos förmyndaren anmarkes, annan förmyndare, der så nödigt pröfvas, må blifva tillsalt.” "’Så länge den omyndige eller efterträdande förmyndaren äro de egentligen och slutligen redofordrande, samt förmyndaren ensam redovisningsskyldig, kan denna controll icke, utan förnärmande af den förstnämndes rätt, utvidgas.
Aili man åter göra flander och gode män ansvarige för hvad af dem tillgöres eller underlåtes, kan controllen visserligen utsträckas och på flere sätt modifieras, men deraf skulle en splittring i ansvarsskyldigheten uppkomma, hvilken otvifvelagtigt i mer än ett afseende vore skadlig.” ”Fastän egenskapen af ifrågavarande controll således hvarken kan eller bör förändras, följer deraf ej, att bestämmelserna om dess utöfning äfven böra blifva oförändrade.
De i detta hänseende gifna föreskrifter förfela ändamålet, då, såsom ofta inträffar, förmyndare och fränder underlåta, de förre att göra och de senare att fordra redo, samt domaren följagtligen, i brist af anmälan, icke kan iagltaga den honom tillkommande tillsyn,” 14 Lag-Utskottets Betänkande, N.o 81.
Comiteens
Utlåtande slutar med förslag till åtskillige lagförändringar, åsyftande att, utan Förmyndare-Kamrars inrättande, tillvägabringa säker eontroll deröfver, att den nu stadgade periodiska granskningen af förmyndares förvaltning tillbörligen verkslälles.
Utskottet har tagit detta ämne i noggrannt öfvervägande och är, lika med Comiteen, af den tanka, icke allenast, att sådane hinder möta inrättandet af Förmyndare-Kamrar, att det i närvarande tidpunkt skulle på de fleste orter blifva omöjligt att några sådane tillvägabringa, nian äfven att omyndiges rätt, genom de föreskrifter, som om förmyndare-bestyret redan finnas utfärdade, är i allmänhet så betryggad, att, om dessa rättligen bandhafvas, någon synnerlig våda för omyndige ej bör kunna uppstå.
Således kan Utskottet ej biträda hvarken Herr Hjertås motion eller de i öfrigt gjorda hemställanden, att stiftandet af Förmyndare-Kamrar bör genom lag föreskrifvas; men då erfarenheten visat, att förmyndare ofta försumma skyldigheten att till omyndigs fränder aflemna redogörelse öfver sin förvaltning; att desse underlåta att sådan redogörelse förmyndare affordra, och att , enar förhållandet ej kommer lill domarens kunskap, äfven bans tillsyn uteblifver; så anser Utskottet nödigt, att fullgörandet af förmyndares redovisningsskyldighet genom nya stadganden betryggas, helst om, på sätt yrkadt blifvit, den säkerhet minskas, som omyndig genom företrädesrätt till betalning ur förmyndares fastighet, nu eger för utbekommande af sine i förmyndarens vård anförtrodde medel.
Dessa stadganden böra, efter Utskottets tanka, gå derpå ut, att hvad som, enligt 23 Gap. 1 och 2 §§ Ärfda-Balken, hitintills i fråga om controllen öfver förmyndarevården, dels utgjort föremål för slägternas frivilliga omsorg, och dels villkorligen ålegat domaren, tillika blifver en niunicipai-angelägenhet, hvarigenom, utan förnärmande eller inskränkning af fränders rätt, såväl säkerhet erhålles, att controilen ej kommer att uteblifva, sorn ock domaren sättes i tillfälle att den honom, såsom öfverförmyndare, åliggande tillsyn, det den omyndige rätt sker, iagtlaga, utan att dervid nödgas utöfva något åklagarekall emot förmyndare, hvartill nu gällande föreskrifter kunde gifva anledning.
Med tillämpning af dessa grunder, synes omförmäldta ändamål bäst kunna vinnas, om åt menigheterna öfverlemnas att utse Ombud, hvilka skulle vara pligtige att affordra förmyndare räkning, tillställa den myndlingens fränder samt, derest de ej ville den granska, sjelfve sådant verkställa eller anmäla förhållandet hos domaren, som det derefter tillkomme att om granskningen förordna.
Nämnde Ombud kunde bestå af Gode Män, Lag-Utskollets Betänkande, N\o 81.
15 *©m valdes, en eller flere, i hvarje stad, inom district på landet, eller af medhorgareclass, hvilken under serskild domstol hörer; och är Utskottet ölvertygadt, att personer icke skola saknas, hvilka äro villige att uppoffra den tid och moda, som en sådan befattning kunde fordra.
I öfverensstämmelse härmed hemställer Utskottet vördsamt:- l:o att Herr Hjertås yrkande äfvensom de af öfrige motionärer angående Förmyndare-Kamrars stiftande gjorde framställningar icke mätte bifallas, 2:o att 1 och 2 i a3 Cap. Alfda-Balken kunde erhålla följande förändrade lydelse: § *•
Förmyndare skall för hvarje år af sluta räkning öfver allt det, han om händer häfver, att deraf skönjas må, huru han den omyndiges egendom förvaltat.
Af den räkning gifve han, vid hvart års slut, den omyndiges närmaste fränder del, om så fordras: vare ock skyldig att hvart tredje år tillställa de i 2 nämnde Gode
Män sluten räkning.
Ben räkning skall af Godemännen öfverlännäs till den omyndiges nästa fränder.
Äro ej jränder till, eller vägra de att räkningen granska, och vilja ej eller Gode männen derom besörja; förordna Rätten någon alt räkningen genomse.
Finnes det, alt förmyndaren den omyndiges egendom ej rättligen förvaltat; varde det hos Rätten anmäldt; och pröfve Rätten af omständigheter ne, om annan förmyndare förordnas mål.
Ar omyndig till de år kommen, att han sjelf finna kan, det f örmyndaren ej väl hans egendom förvaltar; stumle ock honom fritt att det hos Rätten anmäla. § 2.
Invånare i hvarje stad, härad, pastorat eller socken, sä ock de, som i farmy rider skaps mål under serskild domstol höra, skola inför Pxätten utse Gode män, en eller flere.
De Gode män skola, hvart tredje år, affordra dem, som hädanefter förmynderskap tillträda, ofvanomförmälde räkning, samt, der fränden ej äro till, eller ej åtaga sig att den granska, och Gode männen ej eller vilja derom besörja, sådant hos Rätten anmäla.
Ej må någon, som efter lag är behörig att förmynderskap förestå, undandraget sig att vara God man och elen befattning i tre år förvalta, der han ej laga förfall visar; dock må ej nytt förmynderskap under 16 Lag-Utskottets Betankande, N;o 81. den tid honom åläggas.
Gode män varén för nödige kostnader, som de i och för berörde uppdrag måste vidkännas, berättigade till skälig ersält/iing, hvars belopp, i händelse tvist derom uppstår, af Rätten bestämmes.
Till Gode män skall domaren, vid ansvar såsomför tjensteförsummelse, inom tre månader efter hvarje års slut, af emna förteckning å dem, som under det förflutna året förmynderskap tillträdt, med utsättande af deras och de omyndiges namn och hemvist.
Tredskas förmyndare, eller vill ej räkenskap göra, sorn i 1 $ sägs, då skall Rätten honom viss dag och vile förelägga.
Till förekommande af de olägenheter, som kunna vållas af bristand* vård om omyndigs egendom, då förmyndare dör eller bans egendom till borgenärer afträdes, anser Utskottet sig böra, i sammanhang härmed, tillstyrka, alt J § i ao Gap. Ärfda-Rolken måtte erhålla följande, med föreskri fterne i /5 Cap. i3 och rj §§ Ärfda-Balken i förslaget Lill Allmän Civillag öfverensstämmande tillägg:
Afträdes förmyndares egendom till concurs, och uppgifvas för domaren, eller är del af honom eljest kändt, att gäldenären förmynderskap innehafver; åligge domaren att tillse, det ny förmyndare förordnad varder; dör förmyndare, varén hans arfvingar eller andre, sorn boet i vård hafva, pligtige att dödsfallet utan dröjsmål hos domaren anmäla; och vården de den omyndiges egendom och rätt, tilldess annan förmyndare tillsatt varder.
För de tysta panträtlernes nedflyttande efter inteckniugshafvares fordringsanspråk äro uti Kongl. Majrts ofvanintagna Nådiga Proposition skäl andragna, som, efter Utskottets tanka, ovedersägligen ådagalägga ej mindre nyttan och behofvet, än rättsenligheten af en lagförändring i detta hänseende.
Giltigheten af dessa skäl synes äfren vara af allmänna rösten erkänd, oell någon annan betänklighet har ej eller mött, än att omyndigs nu egande säkerhet hos förmyndare förroents derigenom skola i viss nion förringas.
Härvid bör likväl i betragtande tagas, att, genom den föreslagna lagförändringen, omyndigs förmonsrätt endast i sådan måtto blifvit tillbakasatt; att omyndigs fordran skulle komma att utgå näst efter intecknad gäld, men deremot uppflyttats framför den, som Kronan, kyrkor och fat - Lag-Utskollels Betänkande., jY.-o 81. 17 tigcassor hos deras uppbördsman ega; samt atl Utskottet här ofvan föreslagit ändringar i vissa delar af Ärfda-Balken, sorn betrygga omyndigs ställning genom en säkrare controll å förmyndare, än hitintills egt rum.
Utskottet tror, att ofvannämnde betänklighet bör försvinna, när man sammanlägger dessa omständigheter; dock anser Utskottet den sisla af dem vara så vigtig, att bifall lill omförmälde ändringar i Ärfda-Balken bör utgöra villkor för beslutet om nedfiyttning af omyndigs panträtt.
Föröfrigt bör ej lemnäs oanmärkt, att Herr Wijks motion åsyftar flera andra vigtiga lagförbättringar, hvilkas införande vore önskligt, såsom: alt få den förmonsrätt, som tillägges barna-arf, uttryckligen tillerkänd åt allt hvad omyndig hos förmyndaren har att fordra; att erhålla förtydligande af lagbuden, angående inteckningsegares anspråk på fastighets afkastning under concurstiden, samt om beskaffenheten af hvad, under egenskap af uppbörd, må med förmonsrätt utgå; att socknemagasin och alla allmänna af Kongl.
Majit fastställda cassör, penningeverk och inrättningar skulle undfå samma fördel, som flera lika beskaffade inrättningar redan åtnjuta; att enskildte skulle tillkomma förmonsrätt till betalning lika med och icke näst efter Kronan, kyrkor och allmänna inrättningar för egendom, som embets- och tjenstemän, i och för embete eller tjenst, emottagit; att frälsemäns förmonsrätt för fordran hos deras uppbördsman måtte upphöra; och att, då förmynderskapen äro flere, de omyndige må, der fråga allenast dem emellan uppstår, ega lika betalningsrätt hos förmyndaren; äfvensom Kronan, städer och allmänna inrättningar sinsemellan må erhålla lika rätt hos deras uppbördsman och cassa-föreståndare, för hvad desse, i sådan egenskap, äro skyldige, utan afseende på tiden, då gäldeuären de serskildta befattningarne emottagit.
På grund häraf tillstyrker Utskottet vördsamt, att derest Utskottets förslag, dels till ändring i 1 och 2 af 23 Cap. Ärfda-Balken, dels om tillägg till y § i 20 Cap. sam ma Balk vinner bifall, Rikets Ständer måtte för deras del besluta utfärdandet af en Författning, hvarigenom, med upphäfvande af 8, g och 10 i ty Cap. ii andels-Balken, stadgas som följer:
Har någon fått inteckning i gäldenärs fasta egendom, ege förmonsrätt i samma egendom, och i den afgäld, som under concurstiden deraf faller, för hufvudstol, sä ock för ränta intill betalningsdagen; dock gälle förmonsrätt till ränta, sorn före conBih, lill R.
St, Prot, 184.0, 7 Sami, i Afd, 23 Haft, 3 18 Lag-Utskollels Betänkande, 1Y:0 81. cicrsens början uphtpen är, ej för längre tid, än tre är.
Ar fast egendom intecknad för feres fordringar och räcker den ej till för alla, håfve den, sorn äldre inteckning eger, företräde.
Sedan tage s omyndigs fordran i hufvudstol och ränta till betalningsdagen hos föräldrar och förmyndare ut.
Aro förmynderskap fere; egen de omyndige sig emellan lika rätt.
Derefter skola, utan förmonsrätt sig emellan, gäldas: Kyrkors, Fattig-Cassors och Sockne-Mägaziners fordringar hos deras föreståndare, Kronans, städers och allmänna af Konungen stadfästade Cassors, penningeverks och inrättningars fordringar hos de tjenstemän , som är o satte att deras inkomster uppbära, för hvad af sådan uppbörd hos dem innestår; så ock enskildes fordringar hos embets- eller tjenstemän för egendom, som desse, i och för embete eller tjenst, emottagit:
Enär ett förtydligande af 17 Cap. 2 § Handels-Balken, i afseende på faddergåfva, synes behöfligt, derest omyndige skola åtnjuta förmonsrätt för ali slags fordran hos förmyndare, samt något rådrum bör lemnäs vederbörande att vidtaga de försigtighetsmått, sorn, med anledning af lagförändringen, kunna anses nödiga, hemställer Utskottet,. det mätte, i händelse Utskottets berörde förslag antages, den Förordning, som angående lagförändringen utgifves , innehålla dels den förklaring öfver 1J Cap. 2 <§ Handels-Balken, att hvad detta lagrum innehåller om faddergåfva , som är förvandlad och ej i behåll, icke må lämpas till den händelse, då omyndig för sådan faddergåfva eger fordran hos föräldrar eller förmyndare, i hvilket fall bör förfaras, efter hvad ofvanför om omyndigs fordran i allmänhet sagdt är; dels ock stadgande, att den beslutade lagförändringen icke bli/ ver gällande i de Concurs- eller för monsrättstvister, som hos vederbörande embetsverk redan liro, eller under loppet af år i8fi, göras anluingige.
Stockholm den 23 Juli 1840..
Reservationer:; Åf Herr Friherre Cederström: ”Emot Utskottets förslag att tillerkänna God man ersättning för nödige kostnader, nödgas jag mig reservera, dels; emedan jag anser principen för communala befattningar vara, att desamma ersättningsfritt böra skötas, dels emedan i förslaget ej finnes bestämdt, , hura denna ersättning bör utgå, eller af hvilka den bör utgöras-” Lag-Ulskottels Betänkande j N\o 81. 19 Af Herr Halling:
"Då jag ej kunnat deltaga uti Utskottets genom della Betänkande uttryckte åsigter och förslag, anser jag mig böra i korthet redogöra för min enskildta tanka i ämnet.
De lrufvudsakligaste skäl, som blifvit förr och nu anförde för framgången af hvad Utskottet föreslagit, äro: ofullkomligheten af den säkerhet, gällande lagbud innefattar för omyndiges gods och den osäkerhet för inteckningsegare, som likväl derigenom uppkommer.
Det förra skälet vederlägges just dymedelst, att Utskottet sjelf tillstyrkt, alt omyndigs rätt äfven hädanefter bör genom tyst förmonsrätt förvaras, fast den nu anses böra nedflyttas efter den säkerhet, som myndig person sjelf kan genom många för honom tillgängliga utvägar förstärka.
Det senare skälet är icke omöjligt att undanrödja» om den enkla föreskrift, som ofta blifvit ifrågasatt, tillkommer, att
Domare, som uppdrager förmynderskap åt person utom sin jurisdiction, derom underrättar
Domaren i den ort, der förmyndaren bor.
Både tillförne har jag alltid trott och tror ännu, att det icke är alldeles overkställbar! att i vårt land inrätta Förmyndare-Kamrar, hvarigenom omyndiges rätt kan betryggas; men intilldess sådant kan ske, måste jag motsätta mig hvarje försök alt, om ock den omsorg om omyndiges säkerhet, Lagen nu afser, ärringa, ännu mera inskränka den.
Att den i sig sjelf åtminstone någon gång måtte hafva egt något värde, bevisas nogsamt af de bemödanden, som länge blifvit använde, att den undanrödja.
Utskottet har visserligen, så vidt det varit möjligt,, velat bereda omyndige ett surrogat; men dels anser jag ett sådant icke blott genom någre toma ord i lagen, utan visshet, att de gå i fullbordan, kunna åstadkommas, och dels fruktar jag, att de i allt fall icke motsvara, hvad man har skäl att fordra, då fråga är om deras rätt oell säkerhet, som sjelf icke ega någon talan.
Ehuru jag förutser, att Utskottets åsigter äfven denna gång icke lyckas alt göra sig gällande, finner jag mig likväl för alla händelser böra fästa uppmärksamhet å det betänkliga uti det serskildta lagbud, förslaget innefattar, om ett slags retroactiv verkan af de nya lagstadgandena, då endast det förbehåll deri göres, att de icke skola blifva gällande i de mål, som redan äro eller under loppet af år 1841 gö*ras anhängige, och på detta sätt omyndiges redan innehafvande förmonsrätt i måDga fall måste gå förlorad.’” ►CXSQ-" STOCKHOLM.
Tryckt hos A. G. HellstenJ 1840. Lag-Utskottets Utlåtande, N.-o 82. i N:o 82.
Ank. tili Exp. Utsk. d. 24 Juli, kl. 1/2 12 f. ra.
Utlåtande, i anledning af anmärkningar emot Utskottets Betänkande, N:o 3o, öfver väckt fråga derom, att enskild eganderätt bör vika för allmänna ändamål.
Enligt till Lag-Utskottet ankomne Protocolls-utdrag, hafva Högvördiga Presle-Ståndet och Hedervärda Bonde-Ståndet bifallit detta Betänkande, som deremot af de öfrige respective Riks-Stånden blifvit till Utskottet återremitteradl, på giund af gjorda anmärkningar: n:o af Herr Friherre Cederström, Jacob, sorn å Betänkandet yrkat afslag, dels under åberopande af en utaf Herr Sandelhjelm väckt motion om antagande af Lag-Comiteeris förslag till ny Byggninga-Balk, hvaruti föreskrifterne i de serskilda omständigheterne af förevarande ämne voro fullständigare, noggrannare och i allmänhet bättre uttryckte, än i Betänkandet, dels ock emedan, vid det förhållande, alt den Kronan nu åliggande skyldighet alt gifva fyllnad för jord, som till väg-anläggning åtgår, skulle, enligt Betänkandet, i vissa fall öfverflyttas på den enskiide, den menliga följd för Kronan deraf uppkomme, alt, då ersättningen beräknades i penningar, egaren till jorden vöre, jemnlikt förfaltningarne, berättigad att derför åtnjuta förmedling. 2:0 af Herr Friherre Cederström, Thure, som ansett den i slutet af lista mom. utaf Utskottets förslag intagne föreskrift, att Compromiss-Rätt skulle ega meddela beslut, utan att uppgifva skälen derför, vara betänklig, då Allmänna Lagen i 24 Cap. 3 §.
Rättegångs-Balken stadgar, att all
Dom hör fästas på skäl och lag* men ej på godtycke; hvarförutan Herr Friherren funnit olämpligt, att Comprorniss-Rätts beslut ej skulle få öfverklagas, samt derföre yrkat, att besvär deremot må kunna anföras vid Härads-Rätt och derifrån i vanlig ordning fullföljas till Lagmans-Rält, Hof-Rätt och Högste Domstolen.
7 Sami. 1 Afd. 1 2 Lag-Utskottets Utlåtande, N.o 8's. 3ro af Herr Friherre Boije, Ludvig, som yttrat, att Lag-Utskottet bordt närmare utreda frågan samt åt sjelfva principen, den Herr Friherren gillade, gifva den utveckling, som öfverensstämde med hvad nya lagförslaget derom innehåller. 4'.o af Herr von Hartmansdorff, August, som ansett stadgandet, alt enskild egande-rätt hör vika för allmänna ändamål, vara obestämdt, då derigenom icke vore uttryckt, hvad som skall förstås med allmänna ändamål.
Vöre meningen den, att den enskilda nyttan bör vika för den allmänna och således icke blott för Statens, utan älven för menigheters fördel, hvilket Herr von Hartmansdorff ansåg vara det rälta, så borde älven föreskriften, att Konungen skall piöfva ändamålets vigt, förfalla, i afseende på frågor enskilde och menigheter emellan, samt pröfningen i sådane fall bero på underordnade myndigheter; hvarjemte Herr von Hartmansdorff funnit den, för sålunda afträdd egendom bestämda, ersättning till hälften utöfver fulla värdet, vara öfverdrifven och kunna nedsättas til! 1 derutöfver, helst värdet förut borde bestämmas efter det i orten gångbara högsta pris; äfvensom Compromiss-Rätt borde uppgifva skälen för sitt beslut..
Förordningen den 14 Juli 1835 föreskrifver, alt jordegare, som företaga sig sänkning af vattendrag, äro berättigade att af de delegare, som ej vilja deruti deltaga, erhålla godtgörelse för deras andel i arbetet genom en motsvarande lott i deras, genom vattendragets sänkning eller uttappning, förbättrade eller tillökade egor, så borde en så väsendtlig omständighet, vid behandlingen af förevarande ämne, icke eller förbises. 5:o af Herr Friherre Sprengtporten, som ansett, att mera uppmärksamhet bordt fästas vid hvad nya lagförslaget rörande detta ämne innehåller. 6:0 af Herr Ribbing, som förmält, att man vid lagars stiftande borde vara uppmärksam derpå, att icke genom nya stadganden stridighet uppkommer med förut gällande, och att således föreskrifterne i förevarande ämne skulle vara hufvudsakligen enahanda med de i fråga om vatten verks upplåtande och rifning för odling af vattensjuk mark? redan befintlige, hyilka, heldre än nya lagförslaget, bordt tagas till föresyn för ifrågavarande lagstiftning, enär de egde företrädet af mera enkelhet i formerne.
I detta afseende förekomme nemligen, att stadgandet, det Konungen skall pröfva be— hofvet af enskild marks upplåtande för allmänna ändamål, innefattade en mindre nödig omtänksamhet, helst någon klagan icke försports öfver brist på föreskrift om en sådan Nådig pröfning uti nu gällande Författningar an - Lag-Utskottets Utlåtande, N:o 82. 3 gående vattenverks rifning; äfvensom uttrycket; Compromiss-Rätt, såsom ett fremmande ord, kunde utbytas emot benämningen: Gode Män. 7:0 af Herr Lagerhjelm, som dels bemställt, huruvida icke frågor om det allmännas behof utaf enskild egendom borde, i omvänd ordning emot livad Utskottet föreslagit, först behandlas af underordnade myndigheter och derefter, i likhet med egodeiningsmål, dragas directe under Högste Domstolens pröfning, dels ock uttryckt den åsigt, att, i fråga om ersättningen iör sålunda mistad jord, förhöjning af det bestämda värdet vore tillräcklig, då värdet beräknades efter hvad jord af samma slag och godhet i orten högst gäller. 8:0 af Herr Christierson, som anfört, att man kan tänka sig händelser, då styckning af en fastighet, äfven om den frånskiljda delen ersättes till högsta möjliga belopp, gör den qvarstående delen af egendomen alldeles utan värde i egarens hand.
Till förebyggande af förluster för enskilde medborgare, i så beskaffade fall, borde alltså stadgas, alt på fastighetens egare skulle hero alt bestämma, huruvida han antingen ville afträda hela den fastigheten, hvartill den för anläggningen erforderliga jord hörer, eller ock, emot erhållande af den, på sätt Utskottet föreslagit, uppkommande ersättning, åtnöjdes med att afstå den behöfiiga delen af egorne; dock att egare till sådan fastighet endast skulle vara berättigad till lösen för det hemman, eller den serskildt utbrutne, till sina gränsor bestämda, hemmansdel, hvartill det jordstycke hörer, som för anläggningen behöfdes; hvarjemte Herr Christierson ansett, det Compromiss-Rätten icke borde bindas af sådane föreskrifter, som förslaget innehåller, i afseende på grunderne för bestämmandet af ersättning för dylik jord, utan vara oförhindrad, att dervid laga i öfvervägande äfven andra omständigheter, såsom lägets förmonlighet, praelium alfectionis och annat dylikt, emedan en fastighet eller lägenhet icke alltid, såsom Utskottet föreslagit, kunde mätas i värde efter andra lika stora i samma ort; i hvilka åsigter Herrar Carlberg, Brinck och Schartau instämt. 9:0 af Herr Bagge, hvilken icke eller godkänt den af Utskottet föreslagna grund för bestämmande af värdet å jord eller lägenhet, som för allmänt ändamål afstås, utan föreslagit, att det först borde uppskattas, hvad en dylik lägenhet kan kosta eller hafva kostat att anlägga, och sedermera utrönas, hvad densamma kan afkasta under 20 år, hvarefter det skulle på egaren ankomma att välja den lösesumma, som efter dessa beräkningssätt visade sig störst, med tillägg af den bestämda förhöjningen af 5o procent.
Dessutom, och då mistnipgen af ett stycke jord ofta kunde vara af föga 4 Lag-Utskottets Utlåtande, N:o 82. betydenhet emot de olägenheter och den skada, som afsöndringen kunde tillskynda jord-egarens öfriga egendom, borde det allmänna vara förbundet att, i sådane fall, inlösa icke blott den behöfliga jorden, ulan äfven egarens öfriga dervid belägna egendom, så framt han ville densamma sig afhända, eller ock att utgifva ersättning lör den skada eller olägenhet, som egendomen genom afsöndringen korinne att lida.
Made Compromissarierne erhållit rättighet, att efter samvete och hästa öfvertygelse samt på grund af förekommande skäl och omständigheter, bestämma ersättnings-beloppet, skulle sådant vara mindre vådligt, än Utskottets ifrågavarande förslag, hvarigenom deras pröfningsrätt blifvit skarpt begränsad.