Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Efter min öfvertygelse, den jag ej lyckats att inom Utskotten göra gällande, hade ett högre hemmansvärde, än 15,000 R:dr, bort ei fordras för begagnandet af sådana bränvinsredskap, som anses ega större afverkningsförmåga, än en enkel 90-kans panna, och pannerymden af all konstredskap Bilt. till R.
Fröt. t834• 5 Sami. 2 Afd. 3 5:te Häftet. i8 Bevilln.- samt Allm. Besv.- och Oecon.-Utsk. Utlåtande N.-o S. bestämmas med afseende å afverkningsbeloppet, i förhållande lill hemmansvärdet.
För att göra denna min åsigt åskådlig, har jag bifogat ett förslag till tariff, sorn dock, till undvikande af vidlyftighet, endast upplager vissa pannerymder.
I afseende på beskattningen, ehvad den är högre eller lägre, anser jag, att skilnaden i skatt emellan de större och mindre redskapen bör bestämmas i förhållande lill den vinst i sparadt arbete och bränsle, som de förra kunna lemna emot de senare.
Efter denna princip var också sammansatta Afdelningens beskattningsförslag utarbctadt, men hade det missödet, att i Utskottens pleno blifva fördubbladt.
Jag anser den nu föreslagna beskattningen för hög; ty onekligt är, att producenten, d. v. s. jordbrukaren, fick deraf vidkännas största bördan, — ej blott derföre, att penningebehofvet nödgade honom att, oaktadt den högre skatten, producera en afsättlig vara, troligen till lika qvantitet, som förut, hvarigenom den lika stora tillgången skulle bibehålla bränvinet vid samma låga pris, som då skatten var mindre; — utan äfven derföre, att consumtion onekligen är störst vid jordbruket, hvars tunga arbete fordrar mycket arbetsfolk, som ej afstår ifrån sina vanliga supar, bränvinet må kosta hvad som helst.
Och en irring skulle det vara, om någon på allvar tror, att bränvinets omåltliga bruk skall förekommas genom prisets möjliga förhöjning af 2 å 3 sk. per kanna. jag anser beskattningen obilligt fördelad emellan större och mindre bränvinsredskap, hvilket torde med största korthet genom ett exempel kunna ådagaläggas: Enligt Afdelningens förslag, skulle skatten för en go limpanna utgöra 135 R:dr — sk.
D:o d:o för 2:ne 45 k:rs d:o å 25: i5.
, 5o — 3o — Ett. lika qvantum* bränvin, produceradt med en 90 kans panna, skulle således i skatt kostat 85 R:dr mera, än om det blifvit produceradt med arne 45 kans pannor; men denna summa betäckes ungefär af vinsten i yed och arbete nemligen: vedbesparing circa 28 famnar å 1 R:dr 16 famnen . . . , • . • * . • . . • 33. 16. arbetsbesparing, en dräng under 6 månaders tid .*..... 5o: — 83: 16. Bevllln.- samt Allm. Besv.- och Oecon.-Utsk. Utlåtande N.-o S. ig Enligt Utskottens beskattningsförslag, uppkommer deremot följande calcul:
Skatt för en 90 kans bränvinsredskap .... 270: ■— Dito för 2:ne 45 kans dito . . 101: 12.
Ett lika qvantum bränvin skulle således i skatt kosta, då det produceras med cn 90 kans panna, 168 XI.dr 3G sk. mera, .in om det tillverkas med 2:ne 45 kans pannor; men af dessa 168
R:dr 36 sk. ersättas endast 83 R:dr 16 sk. af arbets- och vedbesparing, hvadan en ren förlust af 85 R:dr 20 sk. uppstår, om man tillverkar samma qvantitet med 90 kans panna, emot om roan brännt densamma med 2:ne 4^ kans pannor.—
Till denna förlust kommer älven den, att underhållet af den större redskapen är kostsammare, än af de 2:ne mindre, hvaremot roan, enligt Vetenskaps* Academiens intygande, kan tillverka mera bränvin med de senare, än med den förra.
Och att hränvinstillverkningen, utöfvad med smärre redskap, lemnar en lika stor production, som hittills, emot en mindre skatt, än man påräknat, men med 0- ersättlig skada, så väl för Staten, som den enskilde, genom ändamålslöst förspilld arbetskraft och förstöring af de redan medlagne skogarne.
Då Utskotten, som erkände, alt det af Afdelningen uppgjorda beskattningsförslag stod i ett jemt afvägdt förhållande emellan större och mindre redskap, °med afseende å de förras besparing i ved och arbete, funno skäligt att föreslå en högre beskattning, hade de ej bort multiplicera tariffen, utan öka skatten med vissa runstycken eller skillingar å hvarje kanna bränvin, ehvad det tillverkats af mindre eller större redskap, och efter uträkning tillämpa denna förhöjning på pannerymden.
Om beskattningen på sådant sätt blifvit ökad, och i förening dermed en rättvis pannerymds-tariff antagen, så skulle jag anse det vara möjligt att, till mindre känning för producenten, än consumenten, draga en dryg skatt af denna näringsgren; men att, såsom ni) skett, utan att beräkna andra resultat, äif skattebeloppet såsom inkomst för Slats-Cassan, fördubbla en erkändt billig beskattnings-tariff, och genom denna åtgärd göra den obillig, det har jag ej kunnat gilla, utan får deremot på det högsta reservera mig.” 20 Bevittna samt Allm.
Besvoch Oecon.~Utsk. Utlåtande TT.-o 5.
Förslag till Pannerymds-Tariff med afseende d bränvinsredskapens af verkningsförmåga. 55 » 0 1 SJ s c* w; cL n i Den pa nnerymd med olik vt redskap, hvartill hemnransvärde aerättigar. a te I H 3 5, tf> CA 0 O 3 irsta Classen, eller enkel red- skap* a;dra Classen, som anses öka averk- ningen med 5o procent. s ; « g-« 0- cg 8 »' 3 S ra ^ 0 r $
C 0 Ut 5' £ zr~ ao ra 1 3 c,° ° 3^S 0 ö w £ 3 2 <ra> P- £J c ; -+> v < M O CO VJ -j O u'f 3 6:te Classen, som anses öka afverk- ningen med 200 procent. 9:dé Classen, som anses öka averk- ningen med 5oo procent. lor bränvin, som ; kunna till ver— under 6 måna- der.
Btco R:dr. 5oo 1.5 54o 1,000 20 — •— — — •—• •—• 720 2,000 25 i5 13 I 0 9 5 900 3,000 3o 20 18 1 5 I I 10 5 1,080 4,00° 35 24 20 18 13 12 6 1,260 b,ooo 4o 27 23 20 15 *4 7 i,44° 7,000 5o 34 29 25 '9 17 9 1,800 9,000 60 40 35 3o 22 20 10 2,160 1 1,000 70 47 4o 35 26 2 4 12 2,520 13,ooo 80 54 46 40 00 27 14 2,88o 15,000 90 60 52 45 33 3o 15 3,24o 17,500 — 70 60 53 39 35 18 3,780 20,000 — 80 6.9 60 44 4o 20 4»320 22,500 — 9° 78 68 5o 45 23 4.860 25,000 — 88 75 55 5o 25 5,400 27,5oO — — — 83 60 55 28 5,940 3o,ooo — — .— 90 65 60 3o 6,480 35,000 — — ■— 77 70 35 7,560 4°, "00 — — — — 88 80 40 8,640 43,0 00 — — — — —— 90 45 9,720 5o,ooo — — —- — — 5o 10,800 60,000 — . — — — — 60 12,960 70,000 70 15, r 2 0 80,000 80 17,280 90,000 9° 19,440 Obs. att bråk blifvit fyllda till hela tal.
Bevilln.- samt Allm. Besv.- och Oecon.-Ulsk. Utlåtande N.o 5. 3:o af Herr Hjerne: ”Jag reserverar mig emot de hufvudsakliga Asigter, som ledt sammansatta Utskotten vid de beslut, som delta Betänkande innehåller.
Alla enskilda och corporalionsintressen måste gifva vika i striden med det allmännas, i synnerhet när det galler större samhällsfrågor.
Det är bedröfligt att nödgas erkänna, att bran vinsbränningen, i Sverige, numera utgör ett ibland de vigligaste ämnen för vår oeconomiska lagstiftning; men sådan är den olyckliga följden af menskligt svagbeten och vinningslystnaden, att de skapa en mängd enskilda intressen, som utbreda sig mer och mer och, ehuru omedborgerligt hvart för sig, slutligen sammanväxa till en massa, hvarpå man missbrukar den collecliva benämningen:
En skadlig vara klandras
Iros individen, men när den spridt sig till ett helt folk, säger man, att den vunnit häfd, och den kallas då behof.
På delta sätt tillskapas, under tidernas längd, mången onaturlig utväxt på samhällskroppen, som medtager dess fysiska krafter och verkar förslappning vid samhällets moraliska utveckling.
Detta är bränvinsbränningens historia.
De första bränvinsbrännare i vårt land ansågos med ovilja; men egennyltan tillegnade sig snart öfverallt den lönande uppfinningen, och omsider fanns ingen mera som klandrade; ty hvar och en antingen tillverkade eller förtärde bränvin.
Det har slutligen kommit så långt, att man ej drar i betänkande att förklara hränvinet för en nödvändighetsvara och tillverkningen för ett nästan o~ umbärligt vilkor för jordbrukets vidmagthållande.
Häfden är, i detta fall, vunnen, och mängden kallar den en opractisk man, som ej vill erkänna, att den grundar sig på en helig och omistlig rättighet, — förglömande, att Sverige beboddes af ett kraftfullt slägte och idkade boskapsskötsel, in naii det ännu gifvit bränvin åt meuniskorna och drank åt kreaturen.
Yisheten lärer, att, då man ej kan upphäfva eller förekomma ett o tute, bör man söka mildra dess verkan och deraf, om det är möjligt, hemta ett motsvarande godt.
Yid tillämpningen af denna sats på hrännerihandterrngen, har jag trott mig böra betrakta den såsom en ny industrigren — en ny näring.
Det osedliga missbruket af bränvin mäste upphäfvas genom moraliska medel, — och dessa har Herr Grefve Horn, i sin reservation lill förra Betänkandet, utförligen- antydt.
Alt genom ökade straffbestämmelser och lättad fiseaUsalion inverka på osedligheten, bar jag alltid ansett såsom falska correctiv.-. 22 Bevilln,- samt Allm. Besv.- och Occon -TJtsk.
Utlåtande N;o 5.
Det återstår således endast att se saken ur en allmän oeconomisk synpunkt, och då måste bran vinsbränningen sättas i bredd med hvarje annan allmän industrigren eller näring.
Sådan är min allmänna åsigt af detta ämne, och jag har, i följd deraf, trott,. att, i en tid, då man med skäl yrkar en utvidgad näringsfrihet, man ej borde behandla detta ämne skråmessigt.
Jag bar således ej kunnat gilla detta förklarande.
R:drs jord värde såsom minimum för rättigheten att bränna bränvin, oell man har classificerat rättigheterna med afseende på olikheten i fastighetsvärde.
Detta är att stifta ett ytterligare skrå inom skrået.
Man har bestämt ett maximum för det kärl , som får användas vid tillverkningen, och man har föreskrifvit vissa former och dimensioner för den apparat, som får begagnas.
Det är beslutadt, att bran vins-tillverkningen bör vara förbjuden 6 månader af året.
Man liar stadgat detta för att , motverka en alltför ymnig bränvins-produetion, sedan man likväl öppnat möjlighet för tillverkning af så mycket, som kan vara tillräckligt för att gifva ett rus om dagen åt hrarje mansperson i Sverige. —.
Utskotten hafva, vid beskattningen, tagit pannerymden lill grund.
Jag har ej ansett detta beskattnings-sätt vara det rätta; emedan det måste gå i bredd med fiscalisation, som alltid är ett ondt, äfven der den behöfves, — och gifva ökade anledningar till underslef och försvårade controler.
Att beskatta produetionen, genom en viss afgift för hvarje tillverkad panna — bestämd efter gjorda försök med hvarje, till bränning uppgifven apparat — är den grund, hvarefter jag trott, att skatten bort Bevillnsamt Allm. Besv.- och Oecon.-Utsk. Utlåtande N.o 5. a3 bestämmas, och jag delar i delta fall, hufvudsakligen, hvad Herr af Ekenstam, i sin reservation emot förra Betänkandet, yttrat.
Slutligen får jag tillägga, att, såsom jag uppfattat ändamålet med all oeconomisk Lagslifning, man, när hyllningen åt hvarandra motsatta interessen icke kan afvägas så, alt alla blifva lika lottade, bör glömma, att dessa enskilda interessen kunna finnas, och endast tänka på Statens gemensamma fördel, hvilken dock slutligen mäste utgöra äfven hvarje enskild medborgares.
Jag anhåller, att denna reservation må få åtfölja Betänkandet till Riks-Slånden”; * 4:o af Herr von Hohenhausen, som ansåg fördelningen af tiden i de af Utskotten föreslagna terminer oförenlig med nuvarande uppbördssätt och fordra en serskild skattskrifning för bränvins-bevillningen.till förekommande hvaraf den rättelse borde ega rum, att första terminen bestämdes till fyra månader, eller Januarii, Februarii, Mars och April, samt andra terminen till 2:ne månader, eller November och December; äfvensom, då Utskotten, emot Afdelningens förslag, tillstyrkt konstapparaters bibehållande, Ilr-nora Hohenhausen ansåg den föreslagna beskattningen vara för hög.
Med Herr von Hohenhausen förenade sig Herr Doctor Grenander, Herr Rubin, Per Hindriksson ifrån Norrbottens Län och Carl Gabrielsson ifrån Östergöthlands Län”; 5:o af Hr Doctor Grevillius: ”Emot de sammansatta LItskottens beslut, som bestämmer ett minimum af hemmansvärde, hvarunder rättighet att utöfva bränvinsbränning icke får. ega rum, reserverar jag mig.
Då man förklarat branvinsbränning som en förmon tillhörig jordbruket, finner jag intet skäl, hvarföre en sådan förmon skulle betagas innehafvare af de minsta hemmansdelarne, eller dem, som i värde understiga 3oo R:dr.
Åboen af en sådan hemmansdel mäste mer än någon annan draga dagens tunga och för sin bergning anstränga den yttersta arbetskraft; månne det vore billigt att derunder beröfva honom tillgången till vederqvickelsen af en sup, då man låter bränvin flöda hos den bättre lottade dagdrifvaren?
Eller skall man tvinga den förre till afnämare af den senares öfverproduction? hvarifrån skall han hemta medel dertill? väl kan den svagare jordbrukaren genom oförtruten möda uppbryta jord för frambringande af en eller annan tunna potäter, utöfver behofvet, och med lätthet förvandla den till bränvin för sin nödtorft, men penningar för dess inköpande af den lyckligare grannen skall han ej magta anskaffa.
— Skälet, som anföres; att de små hemmanslolterne icke producera säd eller poläler Bevilln.- satnt Allm.
Utlåtande N-o 5. tili bränning, anser jag således vacklande.
Dessutom, månne de stora bran vins-patronerne endast afverka egen sädesproduclion ?
Man bör icke beröfva den ena medborgaren en förmon, blott för det lian är fattig, och tillägga den en annan, endast för det han är rik , således icke heller tillägga brnnvinsbränningsrätt åt den större jordegaren, under det man betager den mindre begagnandet deraf.
Jag anser således innehafvarne af mindre hemmansdelar böra bibehållas vid den bränningsrätt, som dem uti 1023 och i83o årens Bränvinsförfattning blifvit tillerkänd, och som Utskottet äfven i sitt förra Betänkande medgifvit.
Att begagnandet af konstapparater nu blifvit snedgifvet, bär jag väl intet emot, emedan deras utdömande, enligt förra beslutet, skulle inneburit en orättvisa; men som en ineonsequence vill jag dock anmärka, att, då man gifvit den högsta möjliga utsträckning åt bränningsrälten i stort, man på samma gång velat borttaga denna rätt från de svagaste jordbrukarne, sorn högst inskränkt kunna och vilja begagna den”; 6;o af Riksdagsmannen J.
"Jag föranlåtes reservera mig emot Höglofl.
Utskottens fattade beslut i afseende på bränvinsbräoningens utöfning.
Den i början af Riksdagen så högt uttalade önskan, att bränvinsbränningen borde inskränkas till hämmande af fylleri-lasten, —- och den uttryckta känslan för mensklighetens väl', som då lät böra sig, har försvunnit —• och i dess ställe har ett illa förstådt sätt alt utöfva denna handtering, eller egennyltans förföriska öfvermagt, intagit de fromma önskningarnas plats — ty genom konstbränneriens fortfarande har allt” hopp om hämraadt fylleri bortdunstat.
Utskotten hafva i hela sin vidd föreslagit bibehållandet al dessa springkällor för bran vinstill verkningen , hvarigenom en likartad verkan måste inträda för menniskans moraliska lif, som syndafloden utöfvade på det physiska.
— Bran vinsfloden skall fortfarande stiga .— ymnig tillgång och dermed förenadt lågt pris skall underlätta consumtionen, —• och man har icke vunnit annat än förstorandet af det enda nyttiga brån vinsbränningen medfört, nemligen understödet för ladugårdsskötsel.
Tusende bränvinspanuor under tjugu kannors rymd tillverka ungefär - Bcvilln.- samt Allm. Besv.- och Occon.-Utsh. Utlåtande N.o 5. 25 fär samma qvantum bränvin, som en enda konstpanna, men hvem kan ens påstå att samma nytta i utfordringsväg dermed möjligen kan åstadkommas — den ceconomiska förlusten ligger här i öppen dag.
Jag vågar tro, alt ganska få af de tre Ståndens Herrar Ledamöter inom Utskotten ansett mödan värdt undersöka det mindre jordbrukets ställning och behof, och i sådant fall vore det icke utan sin nytta att lyssna till hvad erfarenheten uttalar.
Elden iir nyttig och nödvändig under menniskors vård! men huru ryrsl i g är den icke då den ohejdad får rasa !
Konstbrännerien kunna närmast jemföras med vådelden! men jag hoppas, att Riks-Stånden skole förekomma utbrottet, och återföra brån vinsbränningen till nyttig utveckling.
Det har inom Utskotten högt blifvit utlaladt, att man mindre fästat sig vid det nyttiga eller skadliga af bränvinsbränningen, än vid en förhöjd Statsinkomst derutaf; j«g kan ingalunda dela denna åsigt, der penningen skattas högre än menniskors belåtenhet och moralite, och öfverlemna!’ helt och hållet äran af dylika grundsatser åt dess uttalare.” 7:0 af Hils Mänsson från Malmöhus Län: ”Sedan jag reserverat mig emot de sammansatta Utskottens förra Betänkande, i fråga om grunderna för bränvinsbränningsbevillningen; så är det med ännu mera skäl, som jag går att anmäla min reservation emot Utskottens sista Utlåtande i ämnet, hvarigenom Utskotten, eller rättare de Ledamöter, som icke ega jord och beskattningen sålunda ej drabbar, uppsatt afgiften ännu högre, och i denna del ålagt jordbruket en beskattning så dryg, alt serdeles den mindre hemmansegaren måste upphöra med idkandet af bränvinsbränningen, åtminstone i loflig väg.
Jag åberopar härvid hvad jag, mera utveckladt, anförde uti min förra reservation, eller att då, äfveh efter Utskottens tanka, bränvinsbränningen är att anse för en jordbrukets förmonliga tillhörighet, det vore att handla i strid dermed, att belägga densamma med en så dryg beskattning, alt handteringen icke lönade sig, att en så beskaffad beskattning skulle, på det mindre jordbrukets bekostnad, gynna fabriksinleresset, — att det är just fabriksbränuingen, som med det att den bereder öfverflöd på bränvin, alstrar fylleri och sedeslöshet — alt jemväl skulle uppkomma och frambringas lönnbränning, med alla derifrån oskiljaktiga beslag, våldsmål och böter, samt ändtligen, att allmogens skiljande, på Uth. lill R.
Prot. 1'S34. 5 Sami. 2 Afd. ^ 5:te Häftet aS Bevilln.- samt Allm. Besv.- och Oecon.-Utsk.
Utlåtande N-o S. delta sätt, från allt lofligt idkande af denna näring, skulle väcka ett allmänt och måhända vådligt missnöje ibland denna talrika folkclass.
Enligt den af sammansatta Utskotten antagne tariff, har afgiften för de små pannorna och med en bränningslid af allenast 6 månader blifvit förhöjd till 6 gånger af hvad den utgjort hittills, med rättighet för jordegaren att bränna liela året om.
En åbo på, för exempel, ett sextondedels mantal och med rättighet att begagna en 16 kannors panna skulle, efter denna tariff, komma att skatta 4 R."dr Banco, eller icke långtifrån värdet af det bränvin, som hemmansafkastningen tillåter honom att afverka och han för sitt husbehof erfordrar.
Jag frågar: kan detta förena sig med rättvisa och billighet?
Tvärtom har, i mon af pannornas stigande kanntal, proportionen för skattens förhöjning blifvit nedsatt, så att, för exempel, en 90 kannors panna hädanefter kommer att skatta endast tredubbelt emot förut.
Så är äfven förhållandet med de så kallade koustapparaterne; och jag frågar: framlyser icke häruti det ojäfaktigaste bevis på egennytta till fördel för de större jordegarne, eller de egentliga bränvinsfabrikörerne?
Man misstager sig alltför mycket, om man tror, att den öfverdrifna beskattningen skall inbringa till Staten den summa, som uppkommer, då man beräknar de nu befintliga bränvinspannor i Riket.
Mångå och kanske de fleste ibland allmogen skola afsäga sig att bränna, då det, såsom Utskotten synas hafva åsyftat, icke kan ske utan förlust; och bifalles Utskottens förslag, att egare af hemman under 3oo R:drs värde icke få bränna, så skola flera tusende pannor upphöra att mera finnas till.
Maj:t har inskränkt sitt förslag till vida mindre belopp.
Det är icke skäl, att derutöfver höja beskattningen; och jag tror, för min del, det vara vida bättre, att bibehålla allmänna bevillningen vid dess nuvarande belopp, än att söka bereda nedsättning deri, genom förhöjning i bränvinsbeskattningen, som, på det redan för mycket tryckta jordbruket, skulle öfverföra en ännu drygare utgift, till fördel för medborgare, som, genom beskaffenheten af deras näring och beskattningens beroende af deras egna uppgifter på inkomst, för närvarande skatta tili Staten mindre än de borde.
I öfrigt får jag förklara, det jag icke heller kan understödja beslutet om bestämmandet af ett rninimivärde på hemman, för rättigheten att få Bevilla.- samt Allm. Besv.- och Otcon.-Utsk.
Utlåtande N.o 5. 27 bränna.
Utgör det, såsom Utskotten rätteligen yttrat, en rättighet för jordbruket och hemman i allmänhet, att få tillverka bränvin, så måste denna rättighet vara lika helig och hållas lika oförkränkt för den mindre sorn för den större hemmansdelen, likväl i förhållande lill deras skiljaktiga värden.
Och får jag ödmjukast anhålla, att denna min reservation får åtfölja sammansatta Utskottens Betänkande lill Rikets Högloft.
Ständer, sorn tvifvelsutan inse behofvet af nedsättning uti den föreslagna orimliga beskattningen.”
Uti denna'reservation instämde Altiders Nilsson och Tufve Månsson från Malmöhus Län, samt Per Nilsson och Per Jönsson från Christianstads Län, Erik Persson från Gefleborgs Län, Per Hindriksson från Norrbottens Län, Lars Persson från Westmanlands
Län och Lars Larsson från Skaraborgs Län. 8:0 Af Peter Jönsson ifrån Jönköpings Län: ”Jemte det jag å beropar min vid förra Betänkandet afgifne reservation, rörande beskattningen på bran vins redskapen, kan jag ej annat förstå, än att Utskottet frångått den då rådande öfvertygelsen, att tillgångarne på bränvin borde minskas, ty Utskottet afslog då en stor del af konstapparaterne och beskattade de större pannorne någorlunda i likhet med de små; men nu åter är förhållandet omvändt, ty de små pannorne, som ej åstadkomma något öfverflöd på°bränvin, äro nu alldeles förtryckte genom tillökningen i skatten.
Enligt förra Betänkandet med 6 månaders brännihgstid, uppgick skatten för en 20 k:rs panna tili 5 R:dr — 1111 till 8 R:dr; för en 3o k:rs panna till i3 R:dr 36 sk. — nu till 19 R:dr 3a sk.
Med de större pannorne åter är förhållandet motsatt, ty för en 80 k:rs panna uppgick skatten, enligt förra Betänkandet, till a53 R:dr, nu deremot endast till 206 R:dr 32 sk.; likaså är beskattningen på en co k:rs panna, som, efter Utskottets förra beslut, uppgick till 322 R:dr 24 sk., nu nedsatt ända till 270 R:dr.
Häraf synes mig tydligt och klart, att husbehofsbränningen härigenom alldeles undertryckes, under det fabriksbränningen bibehålies; hvarföre jag på det högsta reserverar mig emot Utskottets beslut, och åberopar ännu en gång min vid förra Betänkandet härutinnan afgifne reservation.
Utskottets fattade beslut, rörande minsta hemmansvärtlal för utöfvandet af bränvinsbränningsrättigheten, som af Utskottet är bestämdt till 3oo R:dr efter 1834 års taxeringsvärde, måste jag reservara mig, af de skäl, som jag, jemte flera af mina Ståndsbröder, under discussionen, flerfalldiga gånger framställt. a8 Bcvilln.- samt Allm. Besv.- och Oecon.-Utsk. Utlåtande N.-o 5.
Jag tror nemligen det vara ett alltför stort misstag af Utskottet, att fråntaga nära ?:del af hemmansegarne möjligheten att kunna begagna sig af bränvinsbränningrältigheten, som, efter Utskottets förra beslut, skulle vara jordens eller jordegarens förmonliga tillhörighet och uteslutande åtfölja jord på landet och i släderne.
Denna förmonliga rättighet har Utskottets pluralitet nu fråntagit Sveriges fattigare jordegare, och i stället tillåtit alla sorter konstapparater, sorn allenast lära komma alt begagnas af de mera förmögna eller, rättare sagdt, bränvins-fabrikanten , hvilken vi således hädanefter, likasom hittills, få att tacka för det öfverflöd af bränvin, som alltid varit ansedt såsom orsak till den tilltagande fyilerilaslen.
Genom Utskottets nu fattade beslut tror jag ej att bränvinstillgången minskas; men en följd deraf är, att denna vara fördyras på de mindre jordegarnes bekostnad, ty efter det af Utskottet nu antagna minimum å fastighetsvärde, för att få utöfva bränvinsbrännings-rätten, lärer minst 20,000 jordegare blifva betagna utvägen att till bränvin få förvandla den säd och potatoes, som ej till annat kan begagnas.
Detta Utskottets beslut är en följd af den origtiga lära, som i Utskottet gjort sig gällande, att antalet af jordegare, hvilkas hemmansvärde ej uppginge till 3oo R:dr, vore för obetydligt, att man borde fästa afseende på deras missbelåtenhet.
Jag kan ej dela denna åsigt, utan anser det för en orättvisa emot den fattige, om det också blott voro io, som utgjorde skatt och lunga för sina hemmansdelar och ej finge åtnjuta samma rättigheter och förmoner i och för jorden, sorn deras förmögnare grannar.
Till följd af denna min öfvertygelse, var jag förliden dag i Kongl. Kammar-Rätten och begärde ett utdrag af senare arens taxeringslängd, innehållande uppgift på alla i min hemort, eller Tveta, Wista och Mo Härader af Jönköpings