Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
1149 näringens uppkomst och förkofran i vårt land, som uppkommer genom den allmänna bristen af en sådan klass arbetare, hvilka med ett slags oberoende existence kunna vara verksamma för näringarne, utan att uteslutande tillhöra någon, tror, att ett förmånligare förhållande skulle kunna beredas, om tillfälle gåfves för mindre bemedlade personer, att med egande rätt förvärfva mindre possesioner, utan deltagande i de onera och tjenstbarheter, som i allmänhet åtfölja hemmantalet; och föreslår på sådan grund, att den tillåtelse, som, genom enskiftes författningarne för särskilda provincer, är lemnad åt egare af enskiftadt hemman, att inrätta och anslå till och med tiondedelen af dess erhållna jordrymd till särskilda lägenheter, hvardera minst af fyra tunnlauds innehåll, och att dem till andra personer upplåta, under full egande rätt till evärdlig besittning, måtte utsträckas till egare af enstaka hemman i allmänhet, men med mindre inskränkning än som nu för enskiftade hemman eger rum, så att t. ex, från helt hemman af ett hundrade tunnlands jordrymd finge på detta sätt abalieneras tiondedelen, från hemman om ett hundrade femtio tunnland femtedelen o. s. v., med iakttagande af samma förhållande för mindre hemmansdelar, utan skilnad på odlad eller onppodlad mark, blott med villkor af hvarje lägenhet? bestämmande till minst 4 1150 Eesv. och Ekon.
Betänkändetii tunnland, och utsättande af någon viss år* lig spannmålsafgift till Stamhemmanet.
Utskottet har tagit detta ärende under öfvervägande*, och, då Utskottet, lika med Memorialets författare, anset rättigheten till upplåtelse, med full egande rätt, af viss egorymd till särskilda personer, böra i väsendtlig mån bidraga till jordbrukets för* kofran och jordens bättre häfd, hat Utskottet trott sig böra vördsamt tillstyrka, att egare af enstaka hemman, hvilkas egorymd genom sitt naturliga läge befinnes i ett sammanhang, samt ifrån närbelägna hemmansegor lagligen afskilde, och der således enskifte icke kan komma i fråga, må ega samma rätt, som genom 15 § uti Kongl. Maj:ts Nådiga Förordning om enskiften, af den 2 Februari 1807, är i allmänhet tillaggd egare af enskiftade hemman, att nemligen, då egaren af ett sådant hemman lianer förmånligt, att af sin ouppodlade jordrymd aflåta till och med tiondedelen ax hela sin ego-lott till fremmande personer att bebygga, uppodla och med full egande ratt besitta, skall han dertill ega rättighet, med iakttagande af öfriga i samma § föreskrifne villkor; samt att dessutom, om ett sådant hemman skulle hafva mera än vanlig egorymd, och egaren anser större afsöndring deraf än en tiondedel nyttig, må han ega, att sådant hos Kongl. Maj:ts Befallningshafvande anmäla, som det till Besv. och Ekon. tltsk.
Betanknnrlen. 1151 Kongl. Maj:ts och Rikets Cammarcollegiutn hemställer, hvilket då förordnar, att å ena sidan säkerheten för hemmansräntans och öfriga skyldigheters evärdliga utgörande må vara förvarad, och å andra sidan jordegornas uppodling och förmånliga häfd befordras; men Utskottet har trott sig icke böra utsträcka ifrågavarande rättighet äfven till
Sf sådana enstaka hemman, der egorna ligga i samfällighet med angränsande hemmans, eller der hemmanets tillhörighet i in- och utegor ej ännu blifvit genom afvittring bestämd, enär, i förra fallet, samma rättighet, som då borde blifva en uppmuntran till enskiftes verkställighet, skulle i händelse af ett för tidigt bevilijande af ifrågavarande förmån kunna lägga hinder i vägen för enskiftet samt jemväl försvåra förrättningen, och i sednare fallet ego-lotter kunna ifrån hemmanet afsöndras, hvilka, vid framdeles skeende afvittring, kunde komma att hemmanets egorymd frånskiljas:
Ständer, i händelse af bifall till hvad Utskottet sålunda tillstyrkt, derom låta afgå underdånig Skrifvelse till Kongl.
Majit, med anhållan, att en Nådig Författning, i likhet med ofvan upptagne grunder, måtte till efterrättelse utfärdas.
Vördsamt öfverlemnas.
Stockholm d. 19 Aug. 1823. 1152 Besv. och Ekon.
Anlcom den 22 Aug, 1S23.
Betänkande, i anledning af väckt fråga, om förändring af tiden för mönstringars förrättande.
Uti ett, från Höglofl.
Ridderskapet och Adeln, till Utskottets handläggning remitteradt Memorial af Herr Hallenborg, Carl Johan, anföres: att vanligen, åtminstone i Skåne, förrättas mönstringar med cavalleriregementerna om hösten, ehuru det, enligt Herr Hallenborgs tanka, skulle vara lämpligare, om dessa verkställdes under den årliga mötestiden.
Såsom stöd för denna mening åberopas: att en besparing derigenom skulle tillskyndas staten, som undvek att särskildt betala Mönsterherrns och dess Adjutanters reseomkostnader i och för sjelfva mönstriogen, emedan de alltid i allt fall skola öfvervara Regementsmötena: att de rustande genom denna förändring äfven erhöllo en lättnad, emedan de derigenom befriades från hästens och karlens underhåll under de dagar, som åtgingo i och för samma mönstringar.
Att bruket varit att vid samma tillfälle besigtiga hästarnes utfordring under sommaren, men, om denna besigtning skedde inom hvarje corporalskap, Besv. och Ekon, Utsk, Betankanden•
1153 så undvekos de längre tnarcherna till esquadrons samlingsplatserne; i anledning hvaraf hemställes, att Riksens Höglofl.
Ständer ville hos Kongl. Majit framföra den underdåniga anhållan, att mönstringarna hädanefter få ska endast under regementemas exercitiemöten.
Utskottet har tagit denna fråga i öfvervägande; och, ehuru fullkomligt erkännande den höga rätt, som, enligt 15 § Regeringsformen, tillkommer Kongl. Majit, att, i mål af ifrågavarande beskaffenhet, ensamt besluta, anser Utskottet likväl, med afseende å de flere i Memorialet uppräknade fördelar, som skulle tillskyndas
Rusthållare i händelse af bifall till förevarande motion, sig icke sakna anledning tillstyrka Riksens Höglofl.
Ständer, att hos Kongl. Majit i underdånighet hemställa, huru vida mönstringar hädanefter icke kunde få verkställas under regemcnternas exercitiemöten, derest ej särskilda omständigheter och förhållanden, i viäsa fall och på olika orter, annorlunda föranleda.
Hvilket dock tili Riksens Höglofl.
Ständers pröfning vördsamt öfverlämnäs.
Stockholm d. 19 Aug. 1825.
Fröt. 1823, 8:de Sami.
N:r 73^ 1154 Besv. och Elon, litsle< Betänkande)!, N:o 166.
Ankom den 22 Aug. 1823.
Betänkande, i anledning af vackt fråga, om upphäfvande af Stadgandet, rörande u• teslutande användande af ekbark vid de så kallade Engelska läder garfverierna, IL(i erv. BondeStåndet har, genom ProtocollsUtdrag af den 7 nasti, Mars, till Utskottet remitterat ett Memorial af RiksdagsFullmägtigen Anders Danielsson, deruti hemställes, att; som Kongl. Maj:t genom Nådig Skrifvelse af den. 20 Aug. 1817, förständiga!
Dess CommerceCollegium, om utfärdande af en förklaring, enligt hvilken Privilegiibrefven på Engelska lädergarfveriet skola så förstås, att den deri letnnade tillåtelsen, att jemte ekbark nyttja andra till läderberedning tjenliga ämnen, endast har afseende på sådana garfningsatnnen, som icke under namn af bark kunna hänföras, men denna förklaring synes afvika från de villkor, hvarunder redan befintliga anläggningar äro gjorda, samt dess efterlefnad skulle medFöra dessa anläggningars undergång, enär ingen läderberedning skall kunna med ekbark allena verkställas, Riksens Höglofl.
Ständer ville hos Kongl, Maj:t i underdånighet anhålla, om upphäfvande af Besv. och Ekon.\Utsk. Bctänkanden.
1155 nämnde Nådiga författning, samt att de
Engelska gartverierne må bibehållas i det skick, de samma nu befinnas, tilldess en allmän näringsfrihet kommer i utöfning och gör alla föreskrifter i detta ämne öfverflödiga; och har Riksdagsfullmägtigen Johan Longberg uti förenännde yrkande instämt, med tillägg, att, då inhem ka lädret på 5--ne års tid skall stigit omkring etthundrade procent, och det icke vore förenligt med en sund statsekonomi, att förbud emot Engelskt läders införsel eger rum, heldst de få, som drifva' beredningen af läder efter Engelska methoden, derigenom laggt en taxation pä hela riket, borde på sådan grund fri införsel af Engelskt läder tillåtas, emot en så modererad tull, att den inhemska tillverkaren hvarken må sakna afsättning för skäligt pris, eller kunna öfverdrifva detsamma till ojemnförlighet emot hvad varan, utifrån, införd, kostar.
Hvad sålunda blifvit anfördt, har Utskottet till pröfning förehaft; och, då Utskottet härvid tagit i betraktande, att någon controll, huru vida ekbark eller annan bark användes vid de efter Engelska sättet här i riket inrättade lädergarfveriet', svårligen kan i allmänhet, ega ruut:
Alt de orter, der tillgång på ekbark finnes, icke skäligen böra genom författningar gynnas framför dem, der sådan bark antingen alldeles icke, eller blott till ringa belopp, och till högt 1156 Eesv. ock likon.
Betänkande», pris kan erhållas: samt att med afseende å hvad Utskottet uti dess gemensamt med Lag-Utskottet afgifne Betänkande, rörande en mera utvidgad näringsfrihet, tillstyrkt, till förmån för Socknegarfvare, fabriker, hvilka i stort tillverka denna vara och således ega behof af ett större förråd på beredningsämneu, synas icke kunna utan ett tydligt frånträdande af de i samma Betänkande grundlaggde principer kunna utestängas från åtnjutande af ofvannämnde fr iheter} så får Utskottet på sådan grund vördsamt tillstyrka Riksens Högloft.
Ständer-, att hos Kongl. Majit framföra den underdåniga hemställan, att, med upphäfvande af Kongl.
Brefven d. 27 April 1774 samt Kongl.
Commercecollegii Circulair af den 5 Maj samma år, Kongl, Brefvet den 23 Juni och Gammar- och Commercecollegiernes Kungörelse den i4:de
December 1802, jemte sistnämnde Collegii Kungörelse den 22 September 1817, jemväl de så kallade Engelska lädergarfveri manufacturer må förklaras berättigade, att vid läderberedningen begagna hvad slags bark de för godt finna.
Hvad åter angår yrkandet, om upphäfvande af förbudet emot införsel af Engelskt läder, så får Utskottet upplysa, att sådant läder är, enligt Kongl. Maj:ts Tulltaxa af den 20 Mars 1816, till införsel i riket tillåtet, emot en tullafgift lika med af varans tullvärde; och;torde, i händelse en nedsatt - Besil, och Ekon.
Utsk, Betånk anden. n57 ning häraf skalle finnas af nöden, detta, som egentligen synes tillhöra Bevillnings-Utskottets granskning, lämpligast kunna verkställas i sammanhang med regleringen af allmänna grunderna för en blifvande Tulltaxa.
Hvilket dock allt Riksens Högloft.
Stockholm d. 19 Aug. 1823.
N:o 167, Ankom den 22 Aug, 182g.
Betänkande, i anledning af yrkad rättighet, att vid skattlaggde Husbehofs-, eller lego Såg-qvarnar få försåga så stort antal stockar som heldst.
Etederv.
BondeStåndet har till Utskottet remitterat ett Memorial af Rifesdagsfullmägtigen Göran Pehrsson från Östergöthland, deruti öfverklagas, att egaren afsågqvarnslägenhet, som blifvit i behörig ordning J158 Besv. och Ekon.
Utsk, Betänkanäen. skattlaggd, ofta skall hindras ifrån att få begagna hela den f örsågningsrätt, hvarför han till staten erlägger skatt, så att, om, till exempel, en sågqvarn blifvit skattlaggd till årlig försågning af 50 tolfter stockar, men antingen väderleken eller vattenbrist orsakar, att endast hälften eller tredjedelen deraf under ett år kan utforslas från skogen eller vid qvarnen försågas, och sågqvarnsegaren följaktligen anser sig berättigad, att, om tillfället så medgifver, påföljande år forsåga, så väl hvad som från föregående år återstår, som det belopp, hvartill han för då innevarande år är berättigad, samt i anledning deraf framförer till sin qvarn och försågar omkring 50 tolfter stockar, således tjugu tolfter utöfver den årliga försågningsrätt, hvarföre han är skattskrifves anmärker en Kronoåklagare antalet af de till qvarnen framförda stockar och anklagar egaren för öfversågning, hvadan denne, som ej kan bevisa, att han föregående året icke begagnat hela sin försågningsrätt, fälies, ehuru oskyldig, till böter; på grund häraf, och då, oaktadt den bästa villja hos
Domaren, de öfverklagade olägenheterna förmenas icke kunna förekommas, föreslås, att egare af skattlaggde Husbehofs- eller Lego Sågqvarnar böra vara berättigade, att årligen dervid försäga så stort antal stockar som heldst, desto heldre som en del vindfälld skog, hvilken egaren nu icke vågar vid sin fiesv. och Ekon, ITtsk, Betänhanden.
1159 qvarn försäga, utan måste lemna obegagnad, då kunde komma till nytta.
Utskottet, som tagit denna fråga under öfverläggning, har funnit billigheten deraf, att en sågqvarnsegare, som af menföre, vattenbrist eller andra tillfälligheter hindras ifrån, att det ena året försäga hela beloppet af det sågtimmer, hvarför hans sågqvarn är skattlaggd, må vara berättigad, att ett annat år få räkna sig till godo återstoden af hans sålunda ej fullt begagnade försågningsrätt; och ehuru, enligt Utskottets tanka, detta icke heller är genom Författningarna förbjudet, har Utskottet likväl, till förekommande af de olägenheter, som i Memorialet öfverklagas, ansett sig böra vördsamligen tillstyrka Riksens Högloft.
Maj:t framföra en underdånig hemställan, att sågqvarnsegare, genom en utfärdande
Nådig författning, må förklaras berättigade, att, så vida de något år bevisligen icke till fullo begagnat det försågningsbelopp, hvartill deras sägqvarnar blifvit skattlaggde, påföljande år tillgodonjuta denna återstående sågningsrätt, jemte den som för året vanligen belöper; men att utsträcka en sådan rätt, så vidt som det i Memorialet blifvit yrkadt, eller att egare af skattlaggde husbehofs- och lego-sågqvarnar skulle vara berättigade, att årligen dervid försäga så stort antal stockar som heldst, anser Utskottet så mycket mera betänkligt, xiöo Besil■ och Ekon, sorn detta helt och hållet skulle upphäfva grunder, på hvilka närvarande skattläggningsmethod för sådane lägenheter sig stödjer; och en sågqvarn, hvars grundränta blifvit bestämd till ett mindre belopp, komma att dela samma förmåner, som den, hvil» ken blifvit högre skattlaggd, och dessutom genom ett större försågningsbelopp förnärma andra närgränsande sågqvarnsegares tillständiga rätt, hvilken grundar sig på en beräkning, som med antagande af ifrågava» rande förslag skulle helt och hållet upphäfvas.
Hvilket dock till Riksens HöglofL Ständers egen pröfning vördsamt ofverlem» nas.
Stockholm d. 19 Aug. 1823,.
Besv. ock Ekon. XJtsk, Betänkande)!. uöi N:o 168.
Ankom den 29 Åug. 1823.
Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets Betänkande, N;o 100, angående förslag till uppliäfvande eller ändring af vissa stadganden i Kgl. Maj:ts förnyade Scholordning af den 16 December 1820.
I U"tskottet8 ofvannämnda Betänkande har till dess förnyade handläggning blifvit af samtelige Respective Riksstånden återremitteradt, i anledning af dervid gjorda och redan upptagne anmärkningar, nemligen:
Ridder skåpet och Adéhn Att, utan att misskänna motivet för Stadgandet uti första sectionen 5 Cap. 4 § af Scholordningen: ”Ej må den lärjunge antagas, sorn icke kan för Läroverkets Rector styrka, det han genom egna tillgångar eller andras understöd kan sig vid Laroverket uppehålla,” så vidt som det innefattar en Styrelsen värdig omtanka, att förebygga vådorna af en obetänksam utöfning af menniskans ädlaste begär till moralisk förkofran och derpå grundade relativa anspråk i samhället, kunde man likväl ifrågasätta bil - nöa Bes v. och Ekon, Utsk, Betänkandin, lisbeten och lämpligheten af detta stadgandes oundvikliga resultat, enär den åberopade § gör en skilnad mellan den bemedlade och den medellöse till den grad, ett den ena eller andra af dessa egenskaper berättigar till, eller utesluter ifrån begagnandet af samhällets allmänna anstalter till kunskapers meddelande, och sätter den ärfda eller tillfälliga lyckan till domare mellan medborgares anspråk redan inom de första beredelseåren, för användbarhet och förtjenst, hvaiförutan den sträcker prohibitivsystemet, såsom tillärnpadt mot moraliska anspråk, in på ett gebiet, der det står fremmande för billiga förnuftsgrunder, och hade, genom ett för den obemedlade redan i förväg lagdt hinder, att tillgodonjuta de förmåner, hvartill utmärktare natursgåfvor och deras värdiga användande synas berättiga, trädt för nära medborgarens ädlaste rätt; hvadan, och, då den af Utskottet föreslagne redaction af ifrågavarande §, långt ifrån att åsyfta något förändradt resultat vid Stadgandets tillämpning, endast bestämmer en villkorlig föreskrift för vederbörande scholJärare, att för medellöse ynglingar, som önska inträda vid Läroverken, söka bereda tillgångar för underhåll under läroåren, återremiss blifvit yrkadt af Betänkandet: att Utskottet nog flyktigt behandlat närvarande ämne, hvaraf en följd varit, att Utskottet ej tagit notis om de anmärkningar, som Besv. och Ekon.
Uisk$ petänkanden.
1163 enskildt inom Presteståndet blifvit gjorda och remitterade tiil Ståndets enskildta Utskott: att Utskottet förklarat sig gilia det stadgande, som tillåter Schol-Colleiiierne, att, om en gosse varit i en klass 2 år, utan att ur den uppflyttas, då köra bort honom från scholau, med förklarande, att hans natursgåfvor göra honom oskicklig att begagna undervisningen, hvilket skulle leda till ett skadligt och obehagligt arbitrage, hel ds t man svårligen inom 2 år kunde bestämma, hvaden gosseduger till; varande* exemplet af Linné härvid anfört, som gick 5 år i schö» lan och fick af sina Lärare endast det vittnesbörd, att han var en vild, maskstungen stam, som blott skulle bära surkart till frugt; hvarjemte UppfostringsCommittéens upphörande yrkas; Att icke, på sätt Utskottet föreslagit, någon meddellös, som blifvit intagen, bör befrias från de uti grdje sectionen omnämnde afgifter till Bibliotheks-, Premie- och Fattig- samt Schöl Cassör, enär, om dessa Cassör skola uppfylla sitt ändamål, böra de för dem påräknade inkomster icke förringas; att det bör blifva hans egen eller hans anhöriges säfe att skaffa sig nödiga medel; hvarom icke bör han derifrån uteslutas, hvadan den bibehållna pröfningeo af gossens förmögenhet, eller det föreslagna efterskänkandet af scholafgifterne, icke anses lämplig.
VresteStån• t let:
Att, enär den af Utskottet föreslagna 4164 BeSv. och Ekon.
Skrifvelse täil Kongl. Maj:t om en partiel förändring af Scholordningen vore bade olämplig och för tidig, enär den innebär ett ogillande eller väcker ett misstroende för Schalordningens hufvudsakfiga beskaffenhet; minst borde de nu gjorda anmärkningar, hvilka vöre af en underordnad art, föranleda till någon ändring eller upphäfvande, heldst vid en snart förestående revision ett mera lämpligt och behörigt tillfälle vore öppet, att begära de rättelser, som grundligare och pä erfarenheten stödda anmärkningar kunde fordra: att Utskottets förslag om en underdånig Skrifvelse till Kongl. Maj:t, med anhållan, att i Nåder anbefalla Lärare vid Rikets Läroverk, att sorgfälligt sörja för medellöse studerandes uppfostran och vård, vore olämplig, då menniskokärleken och den allmänna välvilljan härutinnan ej lärer underlåta, att bispringa och underlätta i hvad den förmår, samt att, enär upplysta Ephorer och Rectorer verkställde
Schöl ordningens föreskrifter efter andan och syftningen, den af Utskottet föreslagna ändringen icke behöfdes; hvaremot å andra sidan blifvit yrkadt, att en underdånig hemställan måtte göras, om upphäfvande af det Stadgande uti Schollagen, som föreskrifver en yngling, att vid inträdet i Scholan inför Rector styrka, hvad utvägar han eger till uppehåll under lärotiden, men utan att något annat sättes i stal - Eesv. och Ekon•
Ut sk, Betänknnäem i i (5.
Set: att en sadan förklaring af ordet styrka z den omtvistade § måtta gifvas, hvarjgen» om härmed ej skulle förstås ett förbud för den medellöse, att få intagas i Scholén, i det fall han ej kunde uppgifva tillgångar att sig der uppehålla, utan ett förbud, i öfverensstämmelse med Scholordningen, att genom tiggerier förskaffa sig bärgning: att den ifrågasatte underdåniga hemställan måtte inskränkas till begäran om den Nådiga förklaring, att inträde i Schola icke någon för fattigdom vägrades, och att de medellöse genom Stipendier, Premier och fattigcassor, så vidt görligt vore, understödjas, så framt icke brist på flit, godt uppförande och skicklighet gjorde dem dertill oförtjente:
Hos allo fl.
BorgareStåndet: att Utskottet väl insett olämpligheten af stadgandet i den nya Scholordningen, angående villkoren för fattiga barns tillträde vid Undervisningsverken, men att det förän» drade förslag, Utskottet i detta hänseende föreslagit, kunde, fastän under förändrad form, leda till enahanda resultat:
Den fattige undervisningssökandes arbitraira och orättvisa behandling, på grund hvaraf yrkas, att hela den omnämnda föreskriften måtte helt och hållet utgå, heldst den äfven, såsom Policelag emot tiggeris vid echolor, vore alldeles öfverflödig, emedan tiggande blifvit uti andra författningar förbjudet; att föreskriften uti Scholordningen, n66 Be nu „och Ekon.
Urik.
Betänk anden. det en yngling öfver femton ar gammal, som anmäler sig tili intagande i en Lär* domsscboia, skall kunna afvisas, lade ett obehörigt band och desto mindre lämpligt, som flere af våra största vetenskapsmän börjat sina studier iörst vid en ålder af 20 år och derutöfver.
Hos Heder v- Bonde-Ståndet har blifvit erinradt, att den förklaring, Utskottet föreslagit af cfvannämnde i Sections 5 Capitlets .4 §, innefattade lika stora, om ej större svårigheter, än sjelfva §:n; enär Rectorn, jemte Coläegium och Ephorus, åläggas att foga anstalt om lärjungens uppehälle, skulle denna skyldighet naturligtvis göra honom högst varsam och nogräknad vid lärjungens antagande, och han troligen, utan all consideration, tillbakavisa hvarja fattig yngling, äfven den förhoppningsfullaste, som ei förmådde prestera full säkerhet för sin förmåga att kunna uppehålla sig vid Läroverket, och då den 'föreslagna förklaringen icke upplyser, om, i händelse Rector, jemte Collegium och Epborus, icke kunde eller ville föranstalta utvägar för hans uppehälle, han i sådant fall bör ovillkorligt tillbakavisas, föreslås, att ifrågavarande § helt och hållet må ur scbolordningen utgå: att Utskottets tillstyrkande, det föreskriften uti 1 Sectjonens 5 Cap. 6 §, som säger, att yngling öfver 15 år, sorn anmäler sig, men icke eger mot sin ålder någorlunda svarande kunskaper, må Colle - Besv, och Ekon.
Betänknnden, 1167 gium efter omständigheterne antaga eller afvisa, borde såsom lämplig bibehållas, icke vore behörigen grundadt, heldst deremot kunde anföras Utskottets eget yttrande, att prof, anställda vid en ålder, då anlagen icke alltid uttryckligen gifva sig tillkänna, kunna stundom förorsaka misstag, hvarförutan villkoret för haas antagande, som beror på huruvida han egde mot sin ålder någorlunda svarande kunskaper, vore obilligt, enär denna kunskapernas motsvarighet mot åldern icke kunde bedömas annorlunda, än enligt det förhållande, som är imellan en yngre gosses kunskaper och åldern, men likväl kunde hända, att den äldre ynglingen, genom fattigdom eller bristande tillfälle till bildning, varit ur stånd att förvärfva några kunskaper, tilldess det inre behofvet förde honom till studierna af hvilken anledning äfven denna §:s upphäfvande blifvit yrkadt: att
Utskottet icke nöjaktigt vederlaggt anmärkningen mot mängden af läroämnen, hvilka endast förmenas åstadkomma oreda i barnens hufvud, samt icke heller hvad som blifvit erinradt mot det missförhållande, som eger rum mellan den tid, som är egnad åt Historien, och den, som vore anordnad för Matbemaliken, samt att Utskottet, ehuru icke instämmande i alla Uppfostrings Committéens omdömen öfver Historiens studium, likväl icke, i anledning deraf, uppgifvit något förslag, utan öfver - 3i<>8 B«sr. och Ekon.
Betaiikanäeit. lörnnat frågan åt en blifvande Revision: att grundlagen, i anseende till sitt mindre omfång och bokstafliga tydning, vore mycket lämpligare undervisningsämne för gossen i scholan och på gymnasium, än fäderneslandets statistik och lag, hvilkas studium vore oändligt vidlyftigare än det förras hvarförutan blifvit upprepadt, ej mindre de anmärkningar, som uti den ifrån BondeStåndet remitterade motion anförts emot det godtyckliga, sorn skall finnas i Scholordningens befordringslag, Biskopens i schöl* ordningen gifna rättighet, att först afgifva sitt Utlåtande, än ock den hemställan, att Uppfostringscommittéen måtte upplösas jtx förr desto heldre, samt att den nya Scholordningen måtte underkastas en snar Revision, oberoende af den föreskrift, som derföre blifvit derstcädes stadgad.