Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Prot. 1840. 7 Sami. 1 Afd. 11 Haft. 2 Lag-Ulskottets Betänkande N\o 40, för närvarande ännu mindre behöflig; samt att, då vida vigtigare angelägenheter blifvit åt den executiva magten anförtrodde, så kunde den ifrågavarande äfven åt samma magt öfverlemnas, och den serskilda executionsrätten, som under senare tider sällan eller aldrig begagnats, utan all slags olägenhet eller rubbning afskaffas.
I fall detta förslag vunne bifall, borde, efter Justitiae-Ombudsmannens tanka, de i 8 § stadgade serskilde straffbestämmelser äfven upphöra att vara gällande, enär den der afsedde händelse icke mera kunde inträffa, sedan jordegarens enskilda executionsrätt försvunnit, samt i och med detsamma det större skydd, honom ansetts böra tillkomma, äfvensom det slags rättslöshet, hvaruti landbon nu kunde försättas, tillika upphört.
På desse med flere skäl, de der äro fullständigt utvecklade uti förenämnde Embetsberättelse pag. 161—164, hvartill Utskottet får hänvisa, har Justitise-Ombudsmannen till pröfning och grundlagsenlig behandling öfverlemnat det förslag: l:o att 16 Cap. 7 § Jorda-Balken förändras till följande lydelse: ”Rym”mer landbo bort inom stemmotid, bote för olaga afflyttning
Tio ”daler, jordegarens ensak, eller clens, som jordegarens rätt häfver; ”och alla de, som med voro, alt hjelpa landbon afflytta, bote hvardera Fem daler.” och 2:o att 8 § i samma Capitel och Balk må förklaras hafva upphört att vara gällande.
Utskottet delar visserligen Justitias-Ombudsmannens yttrade åsigter, i fråga om olämpligheten deraf, att jordegare fått sig tillagd rättighet att sjelf återhemta landbo, som afvikit inom stemmotid, samt anser, att stadgandet härom i 16 Cap. 7 § Jorda-Balken, äfvensom i sammanhang dermed 8 § i samma Cap. och Balk böra till kraft och verkan upphöra; men i betraktande af de förluster, hvarföre en jordegare skulle vara utsatt, derest landbo kunde, utan påföljd, rymma från hemmanet samt medtaga och förstöra den egendom, uti hvilken jordegaren, enligt 17 Cap. 6 § Handels-Balken, eger förmonsrätt för husröta, afrad och annan afgäld, har Utskottet funnit, att jordegaren, om förenämnde rättighet honom frånlages, i stället bör ega att, genom vederbörande executors biträde, låta föra rymd landbo och hans gods åter; äfvensom, efter Utskottets tanka, det stadgande i förening härmed vore lämpligt, att, på sätt i 17 Capitlet 5 § Jorda-Balken är husvärd i stad tillåtet, jordegare finge qvarhålla en brukares gods, hvilken vid afflyttning häftar för lega, husröta, vanhäfd, m. m., på grund hvaraf Ut - Lag-Utskottets Betänkandej JV.-o 40. 3 skottet i sådan målto understödjer ifrågavarande förslag, att Utskottet vördsamt tillstyrker utfärdandet af en kungörelse, hvarigenom 7 och 8 §§ i 16 Gap. Jorda-Balken erhålla följande förändrade lydelse: 7 §.
Rymmer landbo bort inom stemmotid, lite jordegaren Befallningshafvande till att honom och allt det han med sig fört åter hemta.
Landbo skall ock för olaga afflyttning böta to daler, jordegarens ensak, eller dens, som jordegarens rätt häfver; och alle de, som med voro, att hjelpa landbo a[flytta, bote hvardera 5 daler. 8 §•
Har landbo, som afflyttar, ej betalt lega, eller den utskyld eller ränta af hemmanet, som till Kronan eller annan ränteegare utgå bör, och hva/före landbon svara skall, eller häftar han för husröta eller vanhäfd, eller för vanvård eller förskingring af kreatur, redskap eller annat, som jordegaren honom till hemmanets bruk lemnat, håfve jordegaren våld qvarhålla hans gods, som å hemmanet finnes, intill dess han rätt för sig gjort.
Af Herr Ekholm: ”Då icke någon motionär föreslagit ett så heskaffadt tillägg till 16 Gapitlet Jorda-Balken, som 6 Cap. 29 § Nya Lag-Förslaget innehåller, och Lag-Utskottet, enligt Grundlagens tydliga bestämmelser, icke har rättighet att af eget bevåg föreslå några nya tillägg, om de än skulle föranledas af de ändringar, man i behörig ordning sig företagit, kan jag, ehuru delande respective Utskottets åsigt örn nyttan af ifrågavarande från Nya Lag-Förslaget hemtade stadgande, hvilket, enligt min tanka, efter aualogie redan eger full tillämplighet, likväl icke tillstyrka positiva införandet deraf, hvarigenom i min tanke gränsen för Utskottets verksamhet öfverskrides.” Af Herr Halling, som instämt med Herr Ekholm.
Af Herr von Röök, G.: ”Då jag närmare eftertänkt om den öfverläggning, som förevarit den 27 denne månad, angående Herr Justitias-Om - 4 Lag-Utskotlets Betänkande, N\o 40. budsmannens förslag i sin afgifne Berättelse för åi’en 1838 och 1839, rörande förändrande af 16 Capitlet 7 § Jorda-Balken om landbo, som rymmer bort från emottaget hemmans-bruk inom stemmotid och upphäfvande till efterlefnad af 8 § i samma Capitel och Balk, så har jag funnit och är fullkomligt öfvertygad derom, att Höglofl.
Lag-Utskottets åtgärd med denna Herr Justitias-Ombudsmannens motion allenast bordt vara att antingen afslå, eller också antaga densamma utan att dervid foga de tilläggni ngar, som nu egt rum.
Jag finner mig således befogad att reservera mig emot Höglofl.
Utskottets författade Betänkande, och som husbonde väldet, efter min öfvertygelse, bör hållas i noga helgd, så föreslår jag, att 16 Capitlet 7 och 8 §§ Jorda-Balken böra tills vidare vara oförändrade i vår nu gällande Lag.” STOCKHOLM.
Tryckt hos A. G. Hellsten, 1840. Lag-Utskoliets Betänkande j ' N:o 41- 1 N:o 41.
Ank. till Exp. Utsk. den 5 Maj, kl. g f. m.
Betänkande} i ättledning af väckt fråga ont ändring i 5 Cap. f. Straff-Balken.
Såväl uti Justitia3-0mbudsmannens sista Embetsberättelse, som af flere enskilde motionärer, bar uppmärksamheten blifvit fästad på behofvet af förändring i de föreskrifter, allmänna lagen i 5 Cap. 4 §•
Straff-Balken innehåller, angående förvandling till fängelse vid vatten och bröd af ådömde böter, hvilka den sakfällde ej förmår gälda.
Justitias-Ombudsmannen yttrar: att, genom den i nämnde lagrum fastställde förvandlings-tariff, enligt hvilken böter i lägsta graden, eller lill och med io Daler, skulle försonas med 4 dagars fängelse vid vatten och bröd samt dagarnes antal, i hvarje påföljande grad, vore bestämdt till 4, och pen ningebeloppet, som borde motsvara hvarje sådan grad, blifvit utsatt i 2:dra och 3:dje graderne till i5 Daler, i 4;de och 5:te till 20, samt i 6:te lill 3o Daler, hvaruppå högsta graden af 28 dagar vore antaget såsom det straff, hvarmed böter, öfverstigande 110
Daler, borde umgällas, hade den tvifvelsutan rigtiga föreställning, att straffet försvårades och blefve allt mera plågsamt, i samma nion, tiden för dess fortfarande utsträcktes, i ett hänseende gjort sig gällande hos Lagstiftaren; hvaremot, vid bestämningen af tiden för hvarje fängelsegrads fortfarande, denna grundsats icke vunnit tillämpning; att det vore svårt utfinna något skäl, hvarföre ett eller annat öre, sorn öfversteg den i förhållande tili viss fängelsetid fastställde summa, nödvändigt skulle aftjenas med 4 dagars ytterligare strafftid, då förstnämnde belopp billigtvis borrie kunna försonas med blott en dags tillökning; att, genom den nu gällande beräkningsgrunden, det förhållande ej sällan stördes, som alltid borde finnas emellan brott och straff, emedan t. ex. en förbrytelse, sorn vöre belagd med 80 Daler 1 öre penningebot, vid bristande tillgång, straffades lika hardt, som om förbrj7taren ytterligare foröfvat brott, för hvilket böterne fyllde summan af 1 10 Daler; samt att, ehuru den ojemnhet, som alltid uppkomme, då ett straff utbyttes emot ett annat, icke kunde helt och hållet afhjelpas, något dock sy tes kunna i detta hänseende vinnas, om ifrågavarande förvandlings tariff förändrades så, att tillökning i Bih. till R.
Sl. Brot. 1840■ 7 Sunil. 1 Afd. 12 Häftet. 1 2 Lag-V11kottets Betänkande, N.o 4tr strafftid lämpades närmare efter tillökning i böter, hvartill skäl äfven kunde hemtas från den omständigheten, att, genom lag och serskilde författningar, förvandlings-grunder blifvit, med åsidosättande af det i allmänhet antagne talet 4> i vissa fall fastställda.
I’å grund häraf har Justitiae-Ombudsmannen hemställt, om icke en förändring af 5 Gap. 4 §•
Straff-Balken borde i grundlagsenlig ordning tillväga bringaSj, hvarigenom samma §. erhöHe följande lydelse : ”Fängelse vid vatten och bröd räknas således, att mot 4 dagar svara ”böter eller penningevärde till och med io Daler, och att sedermera, med ”tillökning i straffet af en dag i sender, under de derpå nästföljande 8 da”garne, eller till och med iz dagars fängelse, mot hvarje dag svara 4 Da”ler; under de andra 8 dagarne, eller till och med 20 dagars fängelse, mot ”hvarje dag 5 Daler, samt under de tredje och sista 8 dagarne, eller till ”och med 28 dagars fängelse, mot hvarje 6 Daler.
Ej bör någon dömas ”till fängelse vid vatten och bröd på längre tid än en månad eller 28 da”gar, och ej mindre tid än 4 dagar’”
De enskildte motionärerne äro: a) hos Högloft.
Ridderskapet och Adelfi: Herr Lagerbjelkej C. O., som, till afhjelpande af det öfverklagade missförhållandet emellan tillökningen i böter och tillökningen i strafftid, föreslagit, att omförmäldte lagrum måtte sålunda ändras: ”Vid böters förvandling till fängelse vid vatten och bröd, afräknas för ”hvarje dag 3 Daler under första veckan, 4 Daler under andra, 5 Daler ”under tredje och 6
Daler under fjerde veckan.
Går talet af dagar ej jemnt ”upp emot böterne efter denna räkning, utan stiga böterne något deröfver, ”då ökes straffet med en dags sådant fängelse.
Ej bör någon dömas till ”fängelse vid vatten och bröd på längre tid, än en månad eller 28 dagar”
Och är denna motion af Herr RibbingArvidj understödd. b) i Högvördige Preste-Ståndet: Herr Professoren, Doctor Bexell, hvilken, under förklarande, att motionären, vid granskning af Justitiae-Ombudsmannens Diarier, Registratur och Embetsberättelse^ funnit en fortsättning af klagomål och åtal för ovigtig bötes-förvandling till motsvarande kroppsplikt, och att det vore hög tid att i lagstiftningsväg afhjelpa detta onda, afgifvit ett förslag, lika lydande med det af Justitiae-Ombudsmannen framställda; c) inom Hedervärda Bonde-Ståndet:
Riksdags-fullmägtigen Peter Persson från Calmar Län, som yrkat, att den i 5 Cap. 4 §•
Straff-Balken stadgade beräkning vid böters förvandling Lag-Utskottets Betänkande, N:0 4f. 3 till fängelse vid vatten och bröd mätte, i likhet med hvad Rikets Ständer, enligt deras underdåniga skrifvelse den 18 November 1829, beslutat, sålunda förändras, att emot böter från En
Daler eller mindre samt till och med 12
Daler skulle svara 4 dygn; från 12 till och med 16 Daler, 5 dygn; från 16 till och med 20 Daler, 6 dygn ; från 20 till och med 24 Daler, 7 dygn, och så vidare 4 Daler emot hvarje dygns fängelse vid vatten och bröd; dervid Peter Persson dock ansett sådane jemkningar böra ske, att de hinder blefvo undanröjda, som föranledt Kongl. Maj;t att icke antaga Rikets Ständers berörde underdåniga förslag och hufvudsakligen bestått deruti, att tillbörligt afseende dervid icke blifvit fästadt på det i straffets natur grundade förhållande, att, serdeles då fängelsetiden uppgått lill en viss längre tid, hvarje dags tillökning måste i allt större mon medföra ökad svårighet att straffet uthärda, hvilket förhållande synts vara af 1784 års lagstiftare erkändt, då ett belopp af 3o
Daler funnes stadgadt för den sista förhöjningen från 24 till 28 dagars fängelse vid vatten och bröd, hvaremot blott hälften deraf, eller i5 Daler, svarade emot den första förhöjningen från 4 till 8 dagar.
Lag-Utskottet, som, till följd af erhållne remisser, tagit detta ämne i öfvervägande, får vördsamt anföra, att Utskottet, lika med motionärerne, anser den hitintills i lag sladgade grund för förvandling af böter till fängelse vid vatten och bröd vara origtig, förnämligast deruti, att skilnaden emellan hvarje grad i straffet af dylikt fängelse är bestämd till 4 dagars fängelsetid, hvarigenom en olämplig förökning af denna tid uppkommer vid den minsta tillökning i det bötesbelopp, som högst motsvarar hvarje gradation inom straffarten.
Efter granskning af de, till jemnande af detta missförhållande, gjorde serskilda förslag, tror Utskottet företräde böra gifvas åt det, som Justitire-Ombudsmannen och Herr Professoren Doctor Bexell framställt, enär detsamma dels icke, på sätt de af Herr Lagerbjelke uppgifne grunder skulle föranleda, antyder en, efter Utskottets tanke, alltför lindrig bestraffning af fängelse vid vatten och bröd i färre än \ dagar, dels, derigenom, att det belopp, hvarmed bötes-summan, för att motsvara en högre straff-gradation, måste hvarje gång vara ökad, förhöjes från 4 till 5 Daler, då bötes-summan går öfver Daler, och vidare till 6 Daler, då bötessumman öfverstiger 82 Daler, är lämpadt efter det förut uppgifna serskilda förhållande med fängelsestraff vid vatten och bröd, att detsamma med hvarje dag blifver i allt större mon plågsammare att uthärda i de högre, än i de lägre gradationerne. 4 Lag-Utskottets Betänkande, N.o 4-1- I öfverensstämmelse härmed tillstyrker Utskottet, att en Kungörelse måtte utfärdas, hvarigenom 5 Cap. 4 §•
SiraffJBalken ändras på följande sätt:
Fängelse vid vatten och bröd räknas således, att mot fyra dagar svara böter eller penningevärde till och med Tio Daler, och att sedermera, med tillökning i straffet af en dag i sender, wider de näst derpåfoljande åtta hagarne, eller till och med tolf dagars' fängelse, mot hvarje dag svara Fyra Daler; under de andra åtta hagarne, eller till och med tjugo dagars fängelse, mot hvarje dag Fem Daler, samt under de tredje och sista ätta hagarne, eller till och med tjuguåtta dagars fängelse, mot hvarje dag Sex Daler.
Ej bör någon dömas till fängelse vid vatten och bröd på längre tid än En månad eller tjuguåtta dagar, och ej mindre tid än fyra dagar.
En Tabell bifogas, som utvisar förhållandet emellan bott r å ena samt straff af fängelse vid vatten och bröd, å andra sidan, så väl efter nu gällande förvandlings-grund, som efter den af Utskottet föreslagne.
Stockholm den 27 April i84o.
Bilaga till Lag-Utskottets Betänkande, N.-o /ft. 5 Tabell, utvisande förhållandet emellan böter, å ena, samt straff af fängelse vid vatten och bröd, å andra sidan. a) Efter nu gällande förvandlingsgrund. b) Efter den i Lag-Dtskottets Betänkande, N:o 41, föreslagne förvandlingsgrund.
Böter i Daler Dagar i fängelse Böter i Daler Dagar i fängelse Silfvermynt. vid vatten och bröd.
Silfvermynt. vid vatten och bröd. till och med io 4 till och med 10 4 från 10 — i4 5 — i4 — 18 6 — 18 — 22 7 från i o — 25 8 — 22 — 26 8 . •— 26 _ 3o 9 — 3o — 34 10 - 34 — 38 11 — 25 — 4° I 2 — 38 — 42 12 — 42 — 47 i3 — 47 — 52 >4 52 — 57 i5 0 1 0 1 16 - 57 62 16 — 62 — 67 11 — 67 — 72 18 — 6o — 8o - 72 — 77 J9 20 — 77 — 82 20 — 82 — 88 21 1 — 88 — 94 22 — 94 — 100 23 — 8o — iio 24 — 100 — 106 24 — 106 112 25 — 112 — 118 26 utöfver no — 118 — 124 27 28 utöfver 124 28 6 Lag-Vt skottets Betänkandej N.-o 42- N:o 42.
Ank. till Exp. Utsk. den 5 Maj, kl. 9 f. ra.
Betänkande öfver väckta motioner om Förliknings-Comiteers inrättande.
Till Lag-Utskottets behandling äro motioner i detta ämne från Högvördiga Preste-Ståndet och Hedervärda Bonde-Ståndet remitterade.
Motionärerne hafva sökt ådagalägga nyttan oell behofvet deraf, att i pastoraten eller socknarne inrättades FörJiknings-C.omiteer, hvilkas ordförande och ledamöter borde utses af och bland församlingarnes ledamöter.
Derigenom skulle, efter motionärernes tanka, en mera fredlig sammanlefnad befordras, rättegångar minskas samt dermed förenade kostnader undvikas; och ehuru sådane Inrättningar redan funnos i flera orter, ansågos de likväl endast ofullkomligt uppfylla ändamålet, så länge en laglig form ej blifvit dem gifven; hvarföre följande hemställanden blifvit gjorda: a) Af Herr Contracts-Prosten Sandberg, ”att Rikets Ständer måtte i ”underdånighet anhålla, det Kongl. Majrt täcktes i Nåder anbefalla eller åtminstone uppmana alla församlingar att inom sig organisera dylika Co”mitcer, samt ålägga alla rättsökande och deras vederparter, att för socknens eller pastoratets Förliknings-Comite, der några utgifter ej finge ega ”rum, sig inställa, innan dem vore tillåtet att till vederbörlig domstol ”målen instämma.” b) Af Riksdagsfullmägtige Jonas Kylander och Jan Eric Jansson från Wermland, att en lag malte utfärdas, som bestämmer, huru Förlikningsdomslolar böra sammansättas, och utstakar deras verkningskrets, i fråga hvarom speciela förslag blifvit, till ledning för Utskottet, vid motionerne bifogade; äfvensom Olof Lindbäck från Halland, Peter Mårtensson från Jönköpings Län, och Pehr Hansson från Wermland uti skriftliga yttranden uppgifvit åtskillige omständigheter, som vid sådane Comiteers bildande borde iagttagas; och hafva flere andra Ledamöter af Bonde-Ståndet med. motionärerne sig förenat.
Utskottet, sona tagit detta ämne i öfvervägande, tviflar ej, att ju Förliknings-Comiteer kunna för ett samhälle vara af mycken nytta, så vidt de ändamåls-enligt sammansättas och samhällets öfrige rättegångs-anstalter, till Lag-Utskottets Betänkande, N.o 42- 7 antal och beskaffenhet, derefter lämpas.
I förra afseendet fordras, efter Utskottets tanka, att Förliknings-Comitéer bestå af personer, sorn ega erforderliga insigter att rigtigt bedöma rättsfrågor och tillräcklig tid att använda på sorgfälliga undersökningar af tvistiga rättsförhållandens beskaffenhet, enär derförutan ej kan påräknas, att en rättvis förlikning tillvägabringas; och i det senare bör noga tillses, att icke, genom domstolarnes förökande med serskilda Förliknings-Rätter, uppehåll i tvisters slitande förorsakas.
Desse åsigter hafva ock dels gjort sig gällande i andra länder, såsom Danmark och Norrige, der Förliknings-Comitéerne bland sina ledamöter räkna åtminstone en lagfaren person, samt äro med rättegångsverket införlifvade, dels blifvit antydde i vår nu gällande lag, sora ålägger domaren att råda parterne till förlikning, sedan saken för Rätta kommit.
Motionärernes förslag åter gå derpå ut, att Förliknings-Comitéerne skulle bilda en ny rättegångs-anstalt jemte de förut befintlige domstolarne samt bestå af personer, sorn icke gjort lagskipningen till sitt yrke.
Utan att vilja förneka vigten af den omständighet, att, under senare åren, många församlingar i Riket inom sig stiftat Förliknings-Comitéer, som, enligt trovärdige uppgifter, baft välgörande följder genom biläggandet af en mängd tvister till parlernes ömsesidiga belåtenhet, anser dock Uiskotlet, att erforderligt antal af dylika Comitéer här i landet icke för närvarande skulle kunna på det föreslagna sättet organiseras af män, som innehade de för en Förlikningsdomare nödiga egenskaper, samt att, med bibehållande af de nuvarande Instantierne, hvilkas utöfver behofvet sträckta antal länge varit öfverklagadt, ett ytterligare hinder i lagskipningens gång vore att befara, derest parterne i tvistemål ålades att först söka bemedling af en Förliknings-Comilé.
Utskottet är alltså af den mening, att lagstiftaren ännu icke bör, genom formliga lagstadganden, erkänna, än mindre anbefalla tillvaron af Förliknings-Comitéer; utan torde lämpligast vara, att en tid ytterligare får förflyta, under hvilken Communerne, såsom hitintills, må vara öppet lemnadt att, efter eget godtfinnande, tillegna sig dessa inrättningar, och omdömet angående deras tjenlighet för landet kan mera allmänt stadgas, samt att den icke aflägsna pröfningen af Lag-Comitéens förslag till allmän Civil-lag, som innehåller en ny organisation af domstolarne, men ej upptager Förliknings-Comitéer, åtminstone afbidas, innan beslut i ämnet af lagstiftande magten fattas.
På de nu anförde skäl och jemte tillkännagifvande, att yrkanden om Förlibnings-Comitéers stiftande under nästan alla föregående Riksdagar från 8 Lag-Ulskoltels Betänkande, N-o 42’ och med år 1809 blifvit framställde, men alltid af Rikets Ständer ogillade, lår Utskottet vördsamt förklara, att det ej för närvarande kan tillstyrkaj att ifrågavarande motioner må till någon åtgärd föranleda.
Af Herr Ekholm: ’dDå ganska många menigheter inom Riket redan med framgång begynt att inom sig inrätta Förliknings-Comiteer, lärer väl angelägenheten af ett allmänt stadgande i det fallet redan hafva visat sig rådande.
JDet är derföre magtpåliggande, att dessa Comiteers verkningsområde noga afmätes och begränsas, på det de icke må inkräkta på Domstolarnes gebit.
Utan att således vilja föreslå ett allmänt påbud om inrättande häraf på alla orter, skulle jag, för min del, anse nödigt i allmänhet bestämma tillåtligheten deraf, äfvensom med hvilka mål de må sig uteslutande befatta och hvad laga kraft inom viss lid en inför dessa nämnder uppgjord förlikning bör tillerkännas.
Så länge det nu brukliga aflöningssätt för Domare medelst inkomst af lösen lor handlingar eger rum, fruktar jag, att måhända deras egna fördelar skola komma i alltför stor conflict med den dem i lag anbefallde skyldighet att tillvägabringa och befrämja förlikningar, rättsökande emellan, ehuru jag visserligen känner, att
Domare i allmänhet äfven härutinnan samvetsgrannt uppfylla deras pligler.
Jag nödgas således för min del afvika ifrån respective Utskottets beslut att afstyrka Rikets Högloflige
Ständer fx’ån vidtagandet af nödige allmänna stadganden härutinnan, för att underlätta uppkomst af Förliknings-Comiteer och bestämma deras verkningskrets”.
Uti denna reservation hafva Riksdags-fullmägtige F. v. Zweigbergk från Skaraborgs och Eric Andersson från Stora Kopparbergs
N:o 43. Lag-V[skottets Betänkande, N:o 4%- 9 N:o 43.
Ank. till Exp. Utsk. den 5 Maj, kl, 9 f. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion, dels om rättighet för Parter vid Härads-Rätt att före Tingets början erhålla underrättelse om dagen, då dem rörande mål skola till handläggning förekomma, dels ock att föreskrifterne om tiden för vads erläggande och besvärs anförande emot Härads-Rätts beslut måtte ändras.
Hedervärda Bonde-Ståndet har till Lag-Utskottet remitterat en af Per Sundström från Wester-Norrland väckt motion, hvaruti anföres, att för rätts sökande vid Härads-Rätt förorsakades onödig tidspillan derigenom, att de, i saknad af kännedom om den dag, då målen, uti hvilka de äro parter, skulle vid Tinget företagas, måste derstädes från Tingets början till dess slut sig uppehålla; hvarföre motionären, under förutsättning, att domaren kunde på förhand bestämma, huru många mål, han dagligen medhunne handlägga, föreslagit, att nämnde olägenhet måtte afhjelpas på det sätt, att domaren ålades att i hvarje stämning utsätta dagen, då målet skulle förekomma; men om en sådan underrättelse ej kunde meddelas i stämningarne, borde den, sedan stämningstiden gått till ända, tecknas å stämningslistorne, af hvilka exemplar till nödigt antal skulle före
Tingets början öfversändas till krono-betjeningen, som det derefter, vid vite, skulle åligga att af nämnde underrättelse lemna parterne del; och har motionären, i sammanhang härmed, yrkat, såsom orden lyda, ”att, till fataliernes bevarande, vad- och besvärs-tiden vid Härads-Rätten varder räknad åtta dagar från den dag, då parterne erhållit expeditionen”.
Hvad det förra af dessa ämnen angår, får Utskottet vördsamt erinra, hurusom dels föreskrifvet är, genom 2 Cap. 3 §.
Rättegångs-Balken, i hvilken ordning sakerne vid Häradstingen skola företagas, och in Cap. 1 §.
Vili. till R.