Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Herr Nordenanckar, som hyllat den af realisationens verkställare, förra Riksens Ständer antagna, på så många ställen i ännu gällande Banco-Reglemente tillämpade grundsatsen om en fioc sedelstock, så förstådd, att, utom för några få förut bestämda fall, såsom för lån på rörlig pant och för vexling emot silfver eller guld, någon sedelutsläppning väl ej skall tillåtas utan förut skedd lika stor sedel-indragning, men deremot, så snart denna sednare föregått den förra, bör ske, så vida realisationens upprätthållande ej annorlunda fordrarhar till besvarande framställt följande fråga:
Hvilka åtgärder böra af Riksens Ständer vidtagas, på det den en gårig bestämda iixa sedelstocken, äfven intill nästa Riksdag, må, så vidt möjligt är, oförändrad bibehållas?
I denna fråga, och i Herr Nordenanckars försök att på förhand sjelf lösa det uppgifna problemet, innefattas alla Herr Nordenanckars serskilda framställningar.
Vid dessa framställningars angifvande, har en fullkomligt rigtig ordningsföljd blifvit iagttagen.
Hvad som först skulle utrönas, var sedel-indragningens belopp.
Till bevis för sina beräkningar öfver denna, har Herr Nordenanckar valt, och det efter min öfvertygelse med rätta, att lägga förhållandet vid den vid rea I isa t iöns- Li 11 fa I lét utelöpande sedelmassan.
Till följd häraf har äfven den sedelindragniug, som utöfver sedel-u tsin ppn ingen ifrån förra Riksdagen och intill denna egt rum, af Herr Nordenanckar blifvit tagen i betragtande; att Herr Nordenanckar så gjort, bevisas deraf, att han uppgifver såsom disponibel tillgång, att i iåne- eller annan väg användas de omkring 700,000 R:dr B:co, som, efter att hafva under sislförflutna femtal år dels såsom räntor, dels såsom capital-afbeta! 11 ingar influtit, icke åter i rörelsen utgått.
Jag vet ej på hvad grund, om emedan principen om en fix sedelstock ej af detsamma gillas, eller af någon annan orsak — någon antydning af Utskottets rätta mening derom, — som förgäfves sökes i detta Betänkande, hade väl dock den bordt finna sin plats, emedan det i min tanka visserJigen icke var nog för Utskottet att blott och bart yttra sig med tiil•eller afstyrkande af Herr Nordenanckars motioner, utan hade Utskottet, sedan frågan en gång var väckt, bordt bemöda sig att i ett sam - Banco-Utslottets Betänkande, N:o i58. 2 3 manlnng oell fullständigt utreda det vigliga ämnets alla delar; — men'
Banco-Utskollet har icke brytt sig om alt föreslå något användande af dessa medel; jag irrar mig likväl, en del af desamma hafva ingått i Utskottets beräkningar; 44°>00u K;dr B:co hafva blifvit ansedde såsom disponible; hvarföre just dessa 440,°00’ oc^ *c^ie också öfrige 260,000, kan jag likvisst ej fatta; mig tyckes fullkomlig brist på consequens härutinnan^ Icke kan det vara ett giltigt skäl, att man om de 44°>000 fttdr säger, att de äro afbelaluitigar på Piiksgä Ids-Co n to i re t s skuld lill Banken; ty hvem kan bestämdt säga, huru mycket af Riksgälds-Coritoirels sedan sista Riksdag till Banken gjorda capital-afbetalningar ännu äro disponerade eller icke; — hvem kan följa Bancosedlarne på deras kringirrande bana nog nära för att bestämma antingen de summor, hvarigenom vare sig Bankens egna skulder blifvit minskade, eller dess lånefonder Ökade, härflutit ifrån ränlevinster eller ifrån capital-afbetalningar, hvilka om hvarandra lill Banken ingå alt genast der sammanblandas; icke ens Banco-fullmägt ige hafva ansett härtill erforderlig utredning möjlig, såsom af deras vid Riksdagens böljan afgifna berättelse, pag. 5i—53, kan synas, emedan der icke bestämmes, 0111 det är capital-afbetalningar eller del är ränlevinster, sorn blifvit till det ena eller andra af de uppgifna serskilda ändarnålen disponerade.
— Af alla nu anförde skäl, ogillar jag Utskottets förfärande att icke såsom disponibel tillgång antingen hafva ansett hela den summa al ■700,000 R:dr B:co, som vid r83<) års slut oanvänd i Banken qvarfanns, eller ock hafva åtminstone antyd!, hvarföre icke så »keit.
Annu flere prof på inconsequens vid grundernes för Utskottets beräkningar uppgörande, nödgas jag anföra.
På de flesta af de till serskilda lånerörelse-grenar till bestämda belopp anvisade fonder, hafva vanligen iin mer än mindre betydliga Öfverskott föi efunnits; endast allmänna
Discouten, som alltid behöft mera än hvad den haft, gör härifrån ett undantag.
Sålunda liar fonden för fastighets belåning aldrig varit till fullo anlitad, och likaså har det varit med den för Handels- och Närings-Disconlen; andra exempel icke nu uppräknade.
Dessa öfverskott hafva varit underkastade en ständig fluctuation, som likvisst hållit sig inom vissa gränsor; mig tyckes derföre att man, viri uppgörande af en beräkning om supponerad sedelutsläppning, rättast hade förhållit sig, 0111 man antagit öfversko!len skola blifva äfven framgent nära rtog desamma, som de under nästföl flutne tidrymd hade vari t. — Åtminstone, när man ökade fonderne, var foga anledning att tro dem böra blifva mindre än hvad de dittills varit.
Så har likvisst s4 Bcmco-ZJtskottets Betänkande, N:o l58.
Utskottet icke gjort, i afseende på en af de nyss citerade fonderne, den för lån emot pant af fastighet nemligen; Utskottet har vid sina beräkningar tagit för gifvet, att allt hvad som till denna lånerörelse blir anslaget, hädanefter skall utgå, och således inga öfverskott derå vidare finnas.
Jag deremot tror del hade varit vida riktigare att såsom blifvande sedelökning anse endast den summa, hvarmed fastighets-lånefonden under innevarande
Riksdag ytterligare hade blifvit förstärkt; ännu ett par hundradetusen Riksdaler hade derigenom blifvit att använda på annat håll — och gör jag delta så mycket mer, som blott icke de fastställda maxima öfverskridas, de vid realisationen bestämda grunder, i afseende på förhållandet med sedelstocken ingalunda rubbas; emedan dessa just innefattas deri, att man, genom ett på förhand bestämdt maximum för de fleste af de serskilda fonderne, en viss gräns ville utsätta, som sedelstocken väl skulle få uppnå, men icke öfverstiga; och blott denna gräns nu oförändrad bibehålies, är, i min tanke, allt, som det bör vara.
— I afseende på fonden för Handels- och Närings-Disconten, synes Utskottet hafva delat min åsigt; ty der är endast den ifrågasatta tillökningen i den anordnade summans maximum intagen i beräkningen; hvarföre nu en sådan olikhet? det tycker jag Utskottet hade bordt förklara.
Emedlertid måste jag vördsamligen yrka, att en justering af uppgifterne om den sedelökning, som med fastighels-lånefondernas förhållanden har sammanhang, måtte blifva företagen.
— Vidare har Utskottet varit inconsequent i så måtto , att sedan det i ett föregående Betänkande, lagdt till grund för hvad som skulle beräknas komma att utgöra disponibel tillgång, det förhållande med sedelmassan , som intill slutet af år i S44 skulle hinna inträffa, så täger det i närvarande Betänkande äfven år 1845 med inn i räkningen.
Efter milt omdöme, är detta sätt alt gå lill väga högeligen förvillande.
Man anmärkte väl emot mig inom Utskottet, att det ej kunde skada, alt för Riksens Ständer nu framlägga en utredning om sakernes förhållanden, äfven vid r845 års slut, sedan man förut framhållit det supponerade tillståndet vid utgången af år 1844- Men c*et är väl något ändamål, som Utskottet framlägger sina calculer till Riksens Ständers bepröfvande, och delta ändamål kan väl ej vara något annat, än att Riksens Ständer skola sättas i tillfälle att, sedan de fått fullständig kännedom om hvad sorn är att disponera, derpå grunda sina beslut om det ändamålsenligaste anYändandet deraf.
Men att söka lätta Riksens Ständers pröfning härom, anser Baneo-Ulskollels Betänkande, N■'<> i58. anser jag hafva varit Utskottets ov-ilkorliga pligt, och dertill tror jag en den mest concenlrerade framställning af förhållandena hafva varit den bäst lämpliga; och för ingen del kan rätt vata, att, sorn nu skett, lemna Strödda uppgifter, som endast med svårighet sedan kunna sammanhållas till något helt, så mycket mindre, då ina gången följes en beräkningsgrund, en annan gång en annan.
Alin mening är derföre, att Ut-ikoltet hade gjort bäst att, såsom den börjat, fortsätta, och att alltså nu icke taga i betraktande någon tillgång för år 184Ö.
När Riksens Ständer redan sednast den i5 Januari sistnämnde år å nyo ovilkorligen skola vara samlade, så hafva de ju under hela det årets lopp liihel att göra hvilka dispositioner de linna för godt om de medel, sorn då finnas oanvända; och minst bör man väl gå dessa kommande Ständer i förväg med alt nu anordna lill serskilda ändamål medel, som först efter Riksdagsårets slut kunna blifva lill sitt rätta belopp kända; och häraf fäs nu ett ytterligare skäl, att icke låta de summor, som först under iS^o års lopp kunna blifva disponibla, få ingå i calculen öfver hvad som, dels till låne-fondernes ökning, dels till uppköp af länlebärande papper, kan anses vara alt al närvarande Ständer anordnas.
Jag måste alltså yrka på en genomgripande omarbetning af liela lörsta punclen, på det Riksens
Ständer ej måtte förledas att disponera hvarken mer eller mindre, än hvad de ega att disponera, I afseende på atdra puncten, har jag, lika med Herr Nordenanckartrott, att de till allmänna Disconten, såsom det först sades, blott tillfälligtvis anordnade fonder, nu derifrån hade bordt dragas, för alt på ett ändamålsenligare sätt på annat håll användas.
Men att söka bevisa nyttan deraf, derpå vill jag ej slösa många ord,, emedan jag fruktar det skulle vara förgäfves; jag inskränker mig derföre till att reservera mig emot all delaktighet i det steg tillbaka, som, med dess nu afgifna tillstyrkan, Utskottet, enligt min Öfvertygelse, tagit.
I anledning af Utskottets tillstyrkan i 4;de punkten, har jäg också åtskilligt att anmärka.
Utskottet föreslår, att Handels- och NäiingsJDiscontens permanenta ordinarie fond måtte bibehållas vid 3 millioner R:dr.
Ordet bibehållas måtte val skola betyda, att Handels-och Näi ingsDisconlen redan förut hafvit en permanent fond af 3 millioner; men uppslår man nu gällande Ranco-Reglemenle, och uppsöker dess a3o §., så finnér man, alt nämnde fond aldrig varit permanent; och skallar man sig vederbörlig uppgift från Depositions-Afdelningen, så får man veta, att dess Bih. till R.
Prot. 1840 och 1811.
G Saini. 1 A/d. 44 Hajtet. 4 2 6 Banco-Uf,skottets Betänkande., N:o i 58. * Creditiv aldrig uppgått till 3 millioner.
Med permanent fond förslår åtminstone jag en af Bankens egande tillgångar, anordnad till visst belopp bestämd summa, som ifrån Riksdag till
Riksdag i en gifven lånerörelsegren, blir att använda Fonden för allmänna Disconten, ibland andra, är af denna ordinarie beskaffenhet, till bestyrkande hvaraf häri vises till 223 §.
Banco-Reglemenlet, der säges: ”Ordinarie fonden för denna rörelse (utlåning på namn och reverser) är 8 millioner R:dr B:eo”.
Helt annat står i den a3o §:n — der säges blott, att fonden lor Handels- och NäririgsDisconten får utgöra högst 3 millioner R:dr B:co; äfvensom deri synes, att den kunde formeras, än genom af Banken gjorde upplåningar, än genom anordnande af, genom influtne iäntevinster, tillgänglige Bankens egna medel.
Af allt detta lär finnas, att Handels- och Närings-Discontens fond hvarken någonsin varit permanent, och ännu mindre uppgått till 3 millioner; alltså är ordet bibehålies här icke på sitt ställe.
Det är icke af någon lust att märka ord, sorn jag erinrat detta, utan derföre, att jag icke vill, att en vid förra Riksdagen anlagen, i min tanke ganska vigtig, princip nu skall underkännas; åtminstone bör detta då icke ske i smyg, och utan att Riksens Ständer förut blifvit noga upplysta om hvad man föreslår deni att göra.
Nu gällande Banco-Reglemente innehåller flere sladganden, som alla lämpligen kunna sammanfattas i följande sats: om förhållandet emellan metallisk cassa och sedelstock blir mindre, än 2 till 5, så få Banco-fullmägtige icke åter i rörelsen utsläppa hvad, som i räntor eller capital-afbelalningar till Banken ingår.
Och när 23o §.
Banco-Reglemenlet tillåter Banco-fullmägtige, alt influtne ränlevinster och capital-afbetalningar till Handels- och Närings-Discontens förstärkning använda, så sker del endast med det vilkor, som nyss ofvan nämndes; men detta vilkor borttager man alldeles, då man säger, att Handels- och Närings-Disconten skall hafva en ordinarie fond af 3 millioner af Bankens medel anordnade, antingen metalliska cussans förhållande till sedelstocken är nog gynnsam, eller icke.
Jag anser, till följd häraf, att Banco-Utskottet antingen öppet hade bordt tillstyrka Riksens Ständer, att nu frångå den vid förra Riksdagen fastställda principen, och anvisa en ordinarie fond till Handels- och Närings-Disconten; och förmodar jag, att Utskottet då skolat äfven bifoga skälen för ett sådant tillstyrkande, hvilka, då jag troligen ej hade kunnat gilla dem, jag emedlertid sålunda fått tillfälle att söka vederlägga.
Men ville Utskottet deremot icke rubba den princip, hvarom nu är fråga, då tror jag, att Utskottet bordt affatta Banco-Utskottets Betänkande, N'.o i 58. 27 sitt förslag i helt andra ordalag, så att
Banco-fullmägtige derigenom väl blifvit berättigade att, intill ett maximum af 3 millioner R:dr B:co, inom Handels- och Närings-Disconten använda till Bankens influtne räntevinster och capilal-afbetalningar, men endast under iagltagande af de föreskrifter, som 127, 287 — 240 §§. af gällande Banco-Reglemenle innehålla.
Angående femte punkten, får jag i korthet nämna, alt jag tror det hade varit nyttigt, om man lernnat Banco-fullmägtige frihet, att äfven till uppköp af räntebärande papper använda öfverskotlen å de lånefonder, som, lill bestämda summor upptagne, visat sig under en längre tid icke hafva kunnat till fulla beloppet utgå.
Sådana papper äro, när de äro säkra och goda, tillgångar, sorn för Banken äro albira lättast att, i det ögonblick behofvet påkallar, realisera emot contant valuta; och genom deras begagnande kan således allra bäst vinnas det åsyftade ändamålet, alt Bankens medel icke för länge må ligga utan ränta, utan att ändock derigenom dessa medel hindras alt genast återgå till sin primitiva bestämmelse, så snart de för densamma åter behöfvas.
Med hänseende till 6:le punkten , så för det första gäller äfven nu den anmärkning, jag gjorde vid deri 4:de; tiel borde nemligen här hafva blifvit bestämdt uttryckt, att det Banco-fullmägtige gifua uppdrag, att för Bankens inflytande ränlevinster och capital-afbelalningar uppköpa räntebärande papper, skulle så inskränkas, alt derigenom också, allt intill nästa Riksdag, föreskrifterne i nyss ofvan citerade af B mco-Reglementet fortfarande förblefve gällande.
Vidare tror jag den lankan, som också jag delar, alt Banken städse må vara innehafvare af minst 4t400>000 B:dr B:co i lätt realisibla förbindelser, blifva högst oegentligen i ord uttalad, då man påstår sig derigenom vilja oförändrad bibehålla Bankens grundfond; sådant innefattar en förvexliug af begrepp, emedan, enligt a36 §.
Banco-Reglementet, med giundlbnd blott menas den summa af Fem millioner R:drB:co, sorn Banken minst skall ega i säkra tillgångar och fordringar, utöfver de förbindelser, för hvilka den svarar, men utan att dermed säges eller ens kan sägas, att detta öfverskott skall bestå af fordringar eller tillgångar af viss gifven art.
Härförutan håller jag före, att Banco-Utskottet hade bordt inskränka sig till att antaga 4>400-000 K:dr B:co, såsom det minimum af räntebärande papper, Banken bör innehafva; och alldeles icke låta maximum derutaf till så låg summa blifva fastställd.
Gerna hade man kunnat tillåta, att åtminstone ända tili 5 millioner dylika papper i Bankens ego skulle få finnas; och aldrahelst hade jag önskat, att man gifvit Banco - a8 Banco-Ut slottets Betänkande } IV: o I 53. fullmägtige fria händer, att. till uppköp af sådane säkra obligationer, använda al/t Ii vid af inflytande räntor och capital-afbetalningar, icke genom Riksens Ständers beslut åt annat håll hade blifvit anvisadt.
Igenom sådant stadgande hade man hast sörjt fur, att inga medel i Banken onödigtvis skulle ligga ofruktbara.
Efter Utskottets beräkningar, finnes nu ett temligeu betydligt öfverskott af disponibel tillgång, för hvars användande Utskottet ej föreslagit någon utväg; och, efter behörig justering af Uppgifterne i första punkten, tror jag man skall finna denna erhållna öfverskoltssuroma ansenligt nog böra okas; ty, oaktadt man afdrager tillgångarne, som under 1845 uppkomma, dock när man tillägger dels hvad som oanvänd t sedan förra Riksdagen i Banken qvarstått, dels hvad sedelökningen blifvit för flög beräknad, så skall man, efter mitt förmenande, finna sig ‘hafva att disponera åtminstone några hundradetusen R:dr B:co mera, än hvad i detta Betänkande blifvit uppgifvet.
Detta högre öfverskott tror jag det hade varit högst fördelagtigt att få använda till uppköp af räntebärande papper, emedan derigenom hade blifvit mera möjlig en sådan större transaction med inlösen ifrån utrikes ort af ett betydligare belopp af Bruksegares obligationer, som Herr Nordenanckar i sin motion på de vrgtiga grunder förordar, att ju större fond af på in- och utländska Börser val kända lätt real isi bia säkra papper Banken eger, och ju mindre räntor landet har att till utländningen betala, desto säkrare skall realisationen vara betryggad.—
Här kan nu ock vara rätta stället alt på en gång anmärka det fel, jag tror Utskottet hafva begått, i afseende på alla punkterne, då det icke någonstädes bestämt i hvad ordning inom sig de anordnade summorne skola utgå, antingen först publika papper skola uppköpas, och så derefter Handels-Disconten, Faslighets-lånefonden, ra. fl., få den tilltänkta förstärkningen, eller motsatt ordning blifva följd, eller Bancofullmäglige uppdragas att härutinnan, efter eget bepröfvande, förfara.
Såsom Betänkandet nu är afFatladt, skulle man tro det hafva varit Utskottets mening att låta alla i detta Betänkande omnämnde fonder få deras nya tillgångar nu genast, oagtadt de medel, som härtill böra användas, kunna till fullo inflyta först emot slutet af år 1841 • dag kan ej tro Utskottets afsigt hafva varit att sålunda låta anticipera på sent efteråt inflytande inkomster, utan har väl blott hvad, Utskottet klokt åsyftat, illa blifvit uttryckt.—Om 8:de punkten vili jag nämna, att jag anser deri innehållna tillstyrkan helt och hållet hafva kunnat uteblifva, emedan densamma i iiufvudsaken blott innefattar ett vidbiifvande vid hvad redan stadgadt är.
Herr Nordenanckar Banco-Utskottets Betänkande j ]S:o l 58.
29 åsyflade en särlan upplånings-rätt, alt derigenom Banken, öfver gränsorna af dess egna högsta tillgångar, skulle få til»Liaeka sin rörelse.
Detta afslyrker Utskottet då det yttrar sig, alt upplåningen icke skulle få afse någon tillgång för nya lån, utan endast vara ett medel att förekomma hastiga rubbningar i Bankens låne-iörelse.
Delande UlskoLlels tanka, bade jag trott densamma bäst blifva uttryckt, örn Utskottet sagt sig anse den på så väl r 23 §. som 23o §. af närvarande Banco-Reglemente grundade upplåningsrälten väl böra bibehållas, men icke vidare utsträckas, hvarföre Utskottet måste afstyrka Herr Norclenanckars motion i denna del.
Nu har åtskilligt inkommit både i moliverne och i conclusion, som jag anser vara håde förvillande och främmande för ämnet.
Jag hade väl ännu både ett och annat alt anmärka i afseende på förevarande Betänkande, men så lång har redan min reservation blifvit, att det, bättre sent än aldrig, nu ändtligen måste vara lid af afbryta densammas vidare fortsättande.” Af Biskop dgardh: ”Den grundtanke, som genomgår förevarande Betänkande, det vigtigaste som under denna Riksdag från Högloft.
BancoUtskottet utgått, ar, alt det belopp, hvartill Banco-sedelstocken den 3i December i83g, utgörande med deruti inberäknade depositioner omkring 3a millioner, bör oförryckt bibehållas alla följande år ända till slutet af år i845.
Utgående ifrån denna grundsats, har Utskottet derpå byggt Bankens finanssystem för ofvannämnde 6 år.
Utskottet har således till följe deraf på siffran beräknat den minskning, som efter år i83g skett och sker uti delta belopp genom capitalafbetalning och räntors ingående, samt föreslagit alt denna sålunda indragna del af sedelstocken äfven på siffran åter bör utgå i rörelsen; men å andra sidan, att detta belopp icke får öfverstigas, så alt i fall genom ett för starkt uttagande af lån på metaller, äfvensom af creditiver och depositioner, en flucluation öfver delta sifferbelopp skulle åstadkommas, en sedelindragning då hör ske genom Bankens upptagande af lån (8 morn ), som användas till minskning af denna sålunda förökta sedelstock. livar och en inser, att denna grundsats för sedelstockens bestämmande är en helt annan än den, hvilken vid realisationens antagande ansågs böra vara gällande, nemligen alt sedelstocken, utan fara för Banken och för realisationens bestånd, bör kunna utvidgas, intill dess den hinner ett 3o Banco-Utskottets Betänkande, N:o i58. belopp, motsvarande en proportion till invexlingsvalutan af 5 lill 2; enligt hvilken proportion i närvarande ögonblick
Banco-sedelstocken kunde uppstiga till 45 millioner, i stället för de 32 millioner, hvartill den högst får stiga , enligt Utskottets förslag.
Utan att ingå i någon pröfning af riktigheten af den ofvannämnde normala proportionen, vill jag dock anmärka, att en sådan normal proportion är antagen både i den nya Danska (^se dess Octr. §. 20) och i den Norska Banken (^se dess Octr. §. 4); ocb att den för den Svenska bestämda hittills blifvit klandrad endast derföre, att den icke gaf tillräcklig möjlighet för utvidgning af sedelstocken, emedan i andra National-Banker, ' och ännu mer i Privat-Bankerne, sedelstocken står i ett vida starkare förhållande lill iuvexlings-valutan.
Men det är första gången, så vidt jag vet, som man ansett denna proportion vara för ringa, i det
Utskottet genom ofvannämnde bestämmande nedtryckt densamma till nära 2: 3^, såsom normal för 6 år.
Då detta är en fullkomlig förändring af den basis, på hvilken förra Ständer ansett sig böra grundlägga realisationen, bade det varit ensidigt, om i delta Betänkande anledningen ocb grunderne för nödvändigheten af dess vidtagande, hade något närmare blifvit utredde.
Då delta icke skett, föraniåtes jag, som ej kunnat inse behofvet af en'Sådan förändring i grundprincipen för realisationen, något utförligare deröfver yttra mig.
Det synes mig alldeles ovedersägligt, att i ett land , Ilvars välstånd icke går tillbaka, utan är äfven i ett blott naturligt och sjelfmant stigande, måste äfven rörelse-capitalet oupphörligen och småningom böra tillväxa.
Sveriges folkmängd tilltager årligen med 3o,ooo menniskor, och bör med i845 års slut sannolikt hafva ökat sig med 200,000 menniskor mera än hvad den utgjorde år i83g: att således vid 1845 års slut, rörelse-capilaJet bör vara större än år 183q, synes mig blott af denna enkla anmärkning vara klart.
Vid denna Biksdag äro dessutom en mängd beslut fattade, åsyftande en lifligare rörelse och en större produclion.
Vi fsträckta allmänna arbeten, stora canal-anläggningar, en utvidgad näringsfrihet, eli starkare skyddssystem för våra fabriker, en alfvarligare folkundervisning, verksam mare Fattig-lagar , m. m.; äro de föremål, Sorn med största foi karl; k denna Biksdag blifvit omfattade, och som otvifvelaktig! ådagalägga Bikels Ständers nitfulla bemödande för en större utveckling af det allmänna välståndet.
Men alla dessa beslut synas mig blifva utan någon betydlig ver - Banco-Utskottets Betänkande, N.o l58. lein, de skulle endast komma att likna en häftig retning lill verksamhet, nian lemn.nle medel alt den åstadkomma, derest rörelse-capitalet skulle tvingas all oföiänderligen förblifva vid samma punkt.
Eli bevis på huru starkt behof rörelse-capitalet har alt föröka sig, lemnar oss de senast förflutna årens erfarenhet.
Sedan år 1835 hafva fyra nya privata SedelBanker uppstått, lov i 1 ka kunna anses hafva ökat rörelse-capitalet med minst 4 millioner.
Tvenne nya hypolheks-inrättningar hafva äfvenledes skapat ett nytt och betydligt rörelse-capital för större transactioner, som bör anses ingå i det allmänna.
Äfvenledes har bela det belopp af Svenska sedlar, sorn förut eirculerat i Finland, genom förbjudandet afderas kursering derstädes, återgått till rörelsen i Sverige, och ökat vårt eget cirkulerande rörelse-capital, så alt man af allt detta kan antaga, såsom sannolikt, att efter realisationen detta i det hela ökat sig med omkring en million om året, ulan alt det förmärkts, att delta varit mera än behofvet fordrat.