Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
— I följd häraf finner Utskottet sig böra hemställa, att Professoren Agardhs ofvan omförmälda framställning icke måtte till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. 33:o. Genom remiss från Bonde-Ståndet har Utskottet fått emottaga en inom samma Riks-Ståud väckt motion, deruti Riksdags-fullmägtigen Per Nilsson från Malmöhus län andragit, hurusom aflöningssättet vid Lunds universitet voro särdeles inveckladt, enär till de derstädes anställde lärares och tjenstemäns aflöning vöre anslagen kronotionde från lil och kyrkotionde från icke mindre än 289 särskilda socknar inom båda de Skånska länen, samt denna tionde, som utginge med ett högst olika belopp från de olika socknarne, voro på löntagarne så fördelad, att hvarje af dessa hade aflöningsspamnål att uppbära från nästan alla häraderne inom pi-ovinsen; hvaraf följde, att de socknar, som hade något betydligare belopp att till akademien leverera, finge att uppgöra liqvid med flere, ända till 7 å 8 särskilda löntagare, och då alla före den 12 April 1853 utnämnde lärare och tjenstemän egde att uppsäga sin aflöningsspamnål till leverering in natura med skyldighet för tiondegifvaren att forsla densamma 6 mils väg, vore det lätt att inse, hvilka till invecklade tvister och rättegångar ledande förhållanden måste uppstå, Stats-Utskottets Utlåtande N:o 123. 33 uppstå, när, i mån som nuvarande löntagare afginge, en del hemman inom en socken kunde komma att lösa sin tionde-spanmål efter 10 års medelmarkegångs'- pris, då deremot andra hemman inom samma socken fortfarande bibehölles vid skyldigheten att, ifall lösen egde rum, erlägga denna efter det pris, som af akademien bestämdes, eller ock leverera spanmålen in natura.
De löntagare, hvilka blifvit till sina nu innehafvande tjenster befordrade före ofvannämnde den 12 April, utgjorde till antalet 24; och vore således eu fullständig enhet och öfverensstämmelse i grunderna för aflöningssättet, eller rättighet för samtlige tiondegifvare att lösa aflönings-spanmålon efter 10 års inedelpris, icke att emotse förr än efter 20 å 30 års förlopp, så framt icke särskilda åtgärder för sådant ändamål vidtoges; i hvilken syftning motionären framställt det förslag, att sistnämnde löntagare, emot det de afsade sig rättigheten att uppbära dem tillkommande aflöningsspanmål i annan ordning, än som vore för de efter den 12 April 1853 utnämnda löntagare stadgad, måtte af allmänna medel beredas ersättning, motsvarande skilnaden emellan nuvarande lösuingspris samt medelmarkegångspriset, efter hvad denna skilnad under de 10 sistförflutna åren i medeltal utgjort, nemligen, enligt uppgift från akademi-kontoret, 3 R:dr för tunnan råg och 2 ft:dr 50 öre för tunnan korn, derifrån dock borde afräknas den forsellöns-ersättning af 50 öre per tunna, som från Statsverket utginge, när lösen uppbures efter medelpris.
Sammanlagda beloppet af all till universitetet i Lund utgående aflönings-spanmål belöpte sig till 2,438 tunnor 14j kappar råg och 2,951 tunnor 23g kappar korn, och skulle följaktligen den summa, som för omedelbart åvägabringande af den äskade regleringen i aflöningssättet erfordrades, utgöra tillhopa 11,999 11:dr 30 öre; men derifrån afginge likväl 225 R:dr, eller värdet af prisskilnaden för 100 tunnor hälften råg och korn, som innehades af en efter den 12 April 1853 utnämnd löntagare, hvars lön således redan utginge efter medelmarkegångspris, så att den för ändamålet erforderliga summan rätteligen belöpte sig till endast 11,774 R:dr 30 öre, hvilket belopp, jemte forsellöns-ersättning af 50 öre per tunna, motionären alltså begärt måtto af Rikets Ständer anvisas, att efter ofvan uppgifna grunder fördelas mellan dé löntagare vid Lunds universitet, hvilka vore utnämnda före merberörda 12 April och sorn förklarade sig villige att för dem till lön anslagen tionde-spanmål uppbära lösen efter medelmarkegångspris, på sätt Kongl. Förordningen den 11 Maj 1855 stadgar.
I afseende å donna framställning får Utskottet erinra, att, i fråga om sättet för utgörande af till lön indelad tionde-spanmål, förhållandet emellan tiondegifvaren och löntagaren icke är annorlunda inom Malmöhus och Christianstads län, än inom öfriga provinser i riket.
Det torde således kunna antagas att, derest tiondegitvarne inom nyssnämnda län bereddes den af motionären åsyftade förmånen, att få efter medelmarkegångspris lösa den tionde-spanmål de hafva att till löntagare vid Lunds universitet leverera, sådant skulle föranleda anspråk af enahanda beskaffenhet från öfriga tiondegifvares sida; och då billigheten fordrar, att samma förmån, som blifvit en förunnad, under lika omständigheter jemväl beviljas en annan, skulle Staten på sådant sätt komma att vidkännas ganska betydliga utgifter för ett ändamål, som mora afser enskild än det allmännas fördel.
Redan af dessa skäl skulle Utskottet icke kunna lemna förevarande motion sitt förord; men härtill kommer ytterligare, att, då den åsyftade regleringen i sättet för tionde-spaumålens utgörande, enligt gällande stadganden, icke kan åvägabringas med mindre, än att vederbörande löntagare, hvars rätt är deraf beroende, till den föreslagna Bih. till B.
Prot. 1859 & 1860. 4 Sami. 1 A/d. 2 Band. 16 Haft. 5 34 Ståts-Utskottets Utlåtande N:o 123. jemnkningen gifva sitt samtycke, men desse icke äro i ämnet hörde, frågan sålunda med afseende å det anslag, som för ändamålet skulle erfordras, icke befinner sig i det skick, att någon åtgärd derutinnan lämpligen kan af Rikets Ständer vidtagas; — och får derföre Utskottet hemställa, att motionen måtte lemnäs utan afseende. 84:o.
Af en särskild, den 30
December nästlidet år till Rikets Ständer aflåten nådig Proposition (N:o 74) angående anslag till inrättande af bildningsanstalter för lärare vid elementarläroverken, inhemtas, att sedan Rikets sednast församlade Ständer, i anledning af gjord framställning om nödvändigheten deraf, att sådane anstalter blefve bildade, uti underdånig Skrifvelse den 25 Februari 1858 yttrat, det ostridigt vore, att läraren måste hafva klart fattat de vetenskapliga grunderna för hvad lian meddelar, om detta skall kunna göras tydligt och lefvande för lärjungarne, samt att läraren måste känna lagarne för denna undervisnings meddelande, såväl i allmänhet som särskildt med afseende å det kunskapsämne han behandlar, äfvensom vara öfvad i konsten att loda den späda tankekraftens utveckling, innan han inträder i en lärarebeställning; i sammanhang hvarmed Rikets Ständer, under fullkomligt erkännande af vigten utaf ändamålsenliga bildningsanstalter för lärare vid elementarläroverken, anhållit det Kongl. Maj:t täcktes låta uppgöra och till Rikets nu församlade Ständer aflemna nådigt förslag till inrättande af sådane bildnings-anstalter; hade Kongl. Maj:t anbefallt den för granskning af Kongl.
Stadgan för elementarläroverken nedsatta Kommitté att inkomma mod underdånigt
Utlåtande och förslag till ofvannämnda bildnings-anstalter; till åtlydnad hvaraf Kommitterade den 21 December 1858 i ämnet afgifvit yttrande, deröfver Kongl. Maj:t infordrat såväl de akademiska myndigheternas som Läroverksstyrelsernes och samtlige Läroverks-kollégiers i riket underdåniga Utlåtanden, hvilka blifvit till de ånyo sammankallade Kommitterade öfverlemnade, hvarefter Kommitterade tagit ärendet under förnyad pröfning och den 18 November sistlidet år med slutligt Utlåtande i ämnet inkommit.
Sedan detta ärende sålunda erhållit den sorgfälliga utredning, som af dess inflytande på den offentliga undervisningen inom fäderneslandet varit påkallad, hade Kongl.
Maj:t tagit detsamma under öfvervägande, och dervid funnit skäl att hufvudsakligen »godkänna de åsigter, som af Kommitterade blifvit uttalade.
Om nemligen hvarje gagnelig verksamhet till grundval behöfde en säker kunskap, måste detta företrädesvis gälla för dem, hvilkas uppgift det vore att meddela kunskaper åt andra, och syntes således meningarne knappt kunna vara delade i afseende på vigten för ungdomens lärare att vara, håde i theoretiskt och praktiskt hänseende, grundligt bildade för sitt kall.
Också hade sedan flera år tillbaka och från olika håll lämpliga anstalter för vinnandet af detta ändamål blifvit föreslagna och förordade.
Den sista sltolrevisionen tillstyrkte på det högsta, att någon åtgärd i detta hänseende måtte vidtagas, såsom varande en af de mest magtpåliggande för läroverkens förbättring, och vid de läraremöten, hvilka sedermera flera gånger varit samlade, hade lärarne sjelfva enhälligt uttalat den önskan, att för lärares vid elementarläroverken så väl theoretiska som praktiska bildning läroanstalter måtte inom landet inrättas.
I afseende på don theoretiska bildningen hade det visserligen funnits en tid, då den filosofiska graden, med deri erhållna specialbetyg, utgjorde en tillräcklig borgen, att den graduerade skolläraren innehade de insigter, som hans vigtiga kall fordrade.
De till nämnde grad hörande undervisningsämnen voro då till antalet vida färre än nu, och sammanträffade äfven huf - Stats-Utskottets Utlåtande N:o 123.
35 vudsakligen med såväl arten sorn omfånget af de kunskaper, hvilka voro för den blifvande skolläraren behöfliga.
Detta förhållande vore likväl i sednare tider väsendtligen förändradt.
Den filosofiska fakultetens läroämnen äro numera till antalet betydligt ökade, och många ibland dem, hvilkas stora vetenskapliga värde ingen förnekar, ligga dock antingen helt och hållet utom kretsen af de kunskapsämnen, som i skolan meddelas, eller beröra dem endast med en del af sitt omfång.
Då härtill komme, att valet af examensämnen är för den blifvande filosofie-kandidaten i det närmaste fritt, endast han undfår sammanräknadt det stadgade antalet af 12 betyg, vore det tydligt, att filosofiska graden, hvilken sökes af många, som ej hafva för afsigt att egna sig åt elementarundervisningen, numera icke ensam ger visshet derom, att hvarje graduerad är i besittning af den bildning, som för skollärarens magtpåliggande kall är fullt ändamålsenlig.
En annan garanti för lämpligheten af elementarlärarens theoretiska bildning måste derföre sökas, och härvid framställde sig visserligen i första rummet don utväg, att för hans såväl theoretiska som praktiska utbildning inrätta särskilda, fristående anstalter.
Dylika bildnings-anstalter ansågo dock Kongl.
Maj:t så mycket mindre här böra sättas i fråga, som, på sätt Iiommitterade anfört, sådane ej utan betydliga kostnader och stora svårigheter skulle kunna åstadkommas, och de ej heller annorstädes, der de blifvit försökta, motsvarat do förhoppningar man dervid fästat.
Deremot syntes det af Rikets Ständer afsedda ändamål på ett fördelaktigare sätt kunna vinnas genom anlitandet af redan befintliga läroanstalter sålunda, att åt dem, hvilka egna sig åt lärarekallet, tillfälle bereddes vid universiteten att erhålla den theoretiska bildning, och vid Rikets elementarläroverk att förvärfva den praktiska insigt, som båda vore för dem lika nödiga att besitta, innan de på eget ansvar iklädde sig en lärares mångsidiga pligter.
Hvad den theoretiska bildningen beträffade, hade Kongl. Majit funnit, att ehuru den filosofiska graden, såsom ofvan blifvit anfördt, icke ensam kunde anses tillfyllestgörande, vore dock, äfven i dess nuvarande organisation, studierna till densamma af den beskaffenhet, att det utgjorde en kärna, omkring hvilken de speciela vetenskapliga öfningar, som för lärarekallet äro behöflig», lämpligen kunde sluta sig; och borde dessa öfningar i främsta rummet afse att framkalla, befrämja och leda ett sjelfständigt studium och att utveckla den sjelfverksamhet, som för den blifvande läraren är af högsta vigt.
För vinnande af detta ändamål hade Kongl. Majit ansett lämpligt att, i närmaste öfverensstämmelse med Kommitterades förslag, vid hvartdera af Rikets universiteter inrättas ett Lärare-seminarium med tvänne afdelningar, en Filologisk för klassiska och främmande lefvande språk samt modersmålet, och en Matliematisk-Naturvetenskaplig för mathematik och naturkunnighet.
Uppsigten och ansvaret vid seminarierna borde i första rummet tillhöra vederbörande univers i tets-professorer, men, under deras ledning och i samverkan med dem, arbetet tillika utföras af yngre akademiska lärare.
Lärokursen syntes kunna bestämmas till två år, hvaraf likväl icke finge dragas den slutsats, att den akademiska studie-kursen skulle för skolläraren blifva lika mycket förlängd; ty om de vetenskapliga öfningarne inom seminariet, såsom lämpligast syntes vara, genomgingos under de sista tvänne åren före filosofic-kandidat-cxamcn, kunde de i allmänhet icke anses medföra någon tillökning i den tid, som nu beräknades vara för studierna till graden erforderlig, utan endast åstadkomma en nyttig förändring af det sätt, hvarpå dessa studier bedrifvas.
Yidkommande sjelfva beskaffenheten af de öfningar, hvilka vid seminarierna borde förekomma, hade Kommitterade, ehuru de ansett det tillhöra universiteterna 36 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 123. sjelfva att utarbeta och Kongl. Haj:ts nådiga pröfning underställa ett fullständigt förslag i detta hänseende, likväl angifvit grunddragen af deras verksamhet tillräckligt, för att deraf kunna beräkna de lärarekrafter, de komme att taga i anspråk, äfvensom kostnaderna för deras inrättande.
Inom den filologiska afdelningen skulle nemligen med öfningarne komma att förfaras på samma sätt, som vid redan befintliga och länge pröfvade anstalter af samma slag i andra länder.
De skulle, hvad den klassiska filologien anginge, hufvudsakligen bestå i tolkning af klassiska författare, jemte textkritik och deraf föranledda disputationsöfningar, äfvensom skriftliga afhandlingar i hithörande ämnen, såsom grammatik, arkeologi, de gamla folkslagens historia, o. s. v. Den moderna filologien skulle omfatta: i främsta rummet forn-nordiska språket, såsom grundläggande ett noggrannare studium af modersmålet, det sednare sjelft under de olika stadierna af dess utveckling, och särskildt i dess nyare gestalt; Fransyska språket, dels såsom sjelfständigt språk, dels i dess förhållande till de öfriga Romaniska tungomålen, samt slutligen Engelska och Tyska språken.
Äfven här borde, jemte djupare grammatikaliska undersökningar och komparativa språkforskningar, tal- och skriföfningar blifva en hufvudsak, hvartill ett rikt förråd af ämnen erbjöde sig i de nämnda språkens historiska utveckling och den riktning, deras litteratur tagit under olika tidehvarf.
Inom den mathematiskt naturvetenskapliga afdelningen skulle för dem, hvilka önskade utbilda sig till lärare i mathematik, theoremer framställas till bevisning och problemer till lösning och noggrann diskussion.
Af synnerlig vigt i pedagogiskt hänseende borde äfven anses en från vetenskaplig ståndpunkt företagen repetition af elementerna, hvarunder uppmärksamheten serskildt skulle fästas på satsernas inbördes sammanhang och beroende, samt derigenom, äfvensom genom en mångfaldig öfning i deras tillämpning, den klarhet och bildande kraft vinnas, som en mathematisk undervisning framför allt bör ega.
För öfrigt borde öfningarne inom denna afdelning bestå i skriftliga afhandlingar och muntliga föredrag öfver uppgifna ämnen, de sednare med eller utan förberedelse och med större eller mindre vidlyftighet; i fysiska laborationer för vinnande af erforderlig färdighet att med tillhjelp af dertill bestämda apparater framställa och åskådliggöra naturfenomenerna, samt i mikroskopets användning jemte sådane undersökningar, hvilka tillhöra grunderna för fysiologiens studium.
Efter sålunda vid universitetet fullbordad lärokurs borde den blifvande elementarläraren vara i theoretiskt hänseende tillräckligt förberedd, men ännu återstode för honom att vinna den praktiska utbildning, hvilken med rätta ansåges vara af icke mindre vigt och betydelse.
Ingen skollärare kunde undgå att, när han begynde undervisa ett större antal lärjungar, snart erfara att, för att lyckas i undervisningens svåra konst, det icke blott fordras, att med säkerhet, reda och klarhet bibringa ungdomen elementerna af vissa läroämnen, utan ock att ett väsendtligt afseende dervid måste göras på lärjungarnes olika ålder, anlag, lynnen o. s. v. Kommitterade hade derföre föreslagit, att lärare-kandidaten, efter genomgången seminariikurs vid universitetet, skulle vid något af Statens elementarläroverk rinder ett års tid följa undervisningens gång och äfven sjelf, under erfarne lärares ledning, deltaga i densamma.
Han borde dock icke, såsom hittills varit fallet, genast och på eget ansvar öfvertaga en tjenstgöring lika trägen som den, hvilken ålåge den redan erfarne läraren, utan endast sjelf undervisa högst 8 timmar i hvarje vecka, och det i de ämnen, hvari han sedermera såsom ordinarie lärare ville söka anställning.
På detta sätt skulle han få tillräcklig tid öfrig, för att bättre bereda sig sjelf till hvarje lektion, och såväl derigenom, som genom den Stats-Utskottets Utlåtande N:o 123. 37 uppmärksamhet han vore i tillfälle att egna åt undervisningen i allmänhet, småningom vinna den pedagogiska insigt och erfarenhet, som vore ett vilkor för framgång i lärarekallets utöfning.
För att förebygga att ett alltför stort tillopp af lärare-kandidater vid något visst läroverk skulle kunna derstädes störande inverka på undervisningen och den disciplinära ordningen, hade Kommitterade hemställt, att antalet lärare-kandidater vid ett och samma läroverk ej finge öfverstiga 4, samt att, efter gjord hemställan al lärare-kandidaten sjelf, vederbörande skulle bestämma den skola, vid hvilken han komme att genomgå sitt profår.
I afseende å kostnaderna för elementarlärare-bildningens ordnande enligt förestående förslag, hade, hvad först anginge lärare-seminarierna i Upsala och Lund, Kommitterade för de ordinarie professorerne, hvilka der skulle blifva föreståndare och ledare, icke beräknat särskilda arfvoden, öfvertygade att de derförutan villigt skulle åtaga sig en omsorg, som afser studium af de vetenskaper, hvilkas målsmän de äro.
Deremot syntes ett lämpligt arfvode icke billigtvis kunna förnekas de svagare lönade adjunkterne och ännu mindre de alldeles lönlöse docenterne för den tid och det arbete, som de måste uppoffra i och för de vetenskapliga öfningarne inom Seminarierna, hvilket arfvode Kommitterade föreslagit för en adjunkt till 300
It dr och för en docent till 500 Rdr årligen.
Om då öfningarne vid seminarium i Upsala komme att taga i anspråk verksamheten af 5 adjunkter, nemligen en i latin, en i grekiska, två i moderna språk och en i mathematik, samt af 9 docenter, nemligen 2 i latin, 2 i mathematik, 2 i svenska språket, 1 i grekiska, 1 i fysik och 1 i naturhistoria, skulle kostnaden för detta seminarium uppgå till 6,000 Ridr; hvaremot Kommitterade, i fråga om seminariet i Lund, med fästadt afseende å förhållandet mellan de studerandes antal vid rikets båda universiteter, ansett en betydligt mindre lärarepersonal blifva nödig; och antoge Kongl. Majit, att öfningarne der borde kunna upprätthållas med 4,000 Rdr.
Genom åliggandet att genomgå ett profår, skulle den blifvande skolläraren visserligen förorsakas en kostnad, som han förut icke haft att vidkännas, och Kommitterade hade derföre föreslagit, att till stipendier åt lärare-kandidater, som komme att genomgå den praktiska kursen, måtte beviljas, för hela riket, 5,000 Rdr.
Men då härvid borde tagas i betraktande, att de större fördelar, hvilka numera äro skolläraren i löneväg beredda, medföra ett rättvist anspråk på någon uppoffring å hans sida för vinnandet af en större skicklighet i sitt yrke, helst som på de flesta grenar af embetsmannabanan tjenstgöringen oftast i början och vanligen under vida längre tid än ett år är lönlös, hade Kongl. Majit ansett nämnde stipendium endast undantagsvis samt med afseende å vitsordade utmärktare kunskaper böra obemedlade lärare-kandidater tilldelas, och då härtill komme att, till följd af förhandenvarande förhållanden, endast ett inskränktare antal förmodades under nästkommande statsrcglerings-period anmäla sig till profårets genomgående, hade Kongl.
Majit funnit det af Kommitterade föreslagna belopp kunna, åtminstone för nämnde tid, nedsättas till 2,000 Rdr; hvarigenom den för ifrågavarande ändamål erforderliga summan uppginge till sammanlagdt 12,000 Rdr; — och har, på grund af hvad sålunda blifvit anfördt, Kongl. Majit föreslagit Rikets Ständer att, för inrättande af ett lärare-seminarium vid kvartdera af rikets universiteter samt till stipendier åt utmärktare lärare-kandidater, bevilja ett årligt anslag å sistnämnda belopp eller 12,000 Rdr.
Jemte denna nådiga Proposition, som blifvit af samtlige Riks-Stånden till Utskottet remitterad, har Utskottet från Borgare-Ståndet fått emottaga ett af Herr 38 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 123, Dahm, med hvilken flere ledamöter af det vällofliga Ståndet sig- förenat, afgifvet skriftligt yttrande, innefattande åtskilliga anmärkningar och yrkanden i anledning af den Kongl. Propositionen, och har bemälde ledamot, bland annat, erinrat, hurusom, enligt hans tanke, Rikets sednast församlade
Ständer med sin i ämnet aflåtna underdåniga Skrivelse icke skulle hafva hufvudsakligen afsett, att de bildningsanstalter, hvilkas inrättande ansågcs behöfliga, skulle få till uppgift att bibringa den blifvande elementarläraren faktiska eller vetenskapliga kunskaper, uti de ämnen, som tillhöra den filosofiska graden, utan fast hellre åsyftat, att samma inrättningar borde blifva praktiska bildningsanstalter, der lärarekandidaterna tillika skulle inhemta insigter i pedagogik eller theorien för uppfostran och undervisnings meddelande.
Den brist i do graduerades bildning, som syntes hafva föranledt det nådiga förslaget angående de tillämnade lärare-seminarierna, kunde och borde fyllas genom det allmänna akademiska studiet.
Särskilda lärareanstalter af nämnde beskaffenhet voro således alldeles öfverflödiga, helst andra läroämnen, än de, som ingingo i den filosofiska graden, icke klefve föremål för seminarii-undervisningen, hvartill komme, att seminariikursen svårligen kunde undgå att, till mehn för de studerande, förlänga studiitiden, likasom den måste inverka störande på den frihet, som utgör ett af universitets-studiets förnämsta företräden.
— Men det vore emedlertid icke bristen i gradual-bildningen — om sådan verkligen kunde befaras •— som företrädesvis behöfde fyllas.
Af vida större vigt vore att, såsom Rikets senast församlade Ständer uti sin underdåniga skrifvelse jemväl antydt, lärarekandidaterne bereddes tillfälle att förskaffa sig nödig kännedom om grunderna för ynglingens ändamålsenliga uppfostran och ledande på kunskapens bana, i hvilket hänseende utan tvifvel i lärare-bildningen i allmänhet förefunnes en ganska stor brist, hvars inflytande på lärjungarne ofta gåfve sig tillkänna och hvars afbjelpande derföre vore högst önskvärd.
Af dessa uti anförandet fullständigare utvecklade skäl har motionären, jemte hemställan att ifrågavarande nådiga Proposition icke måtte af Rikets Ständer bifallas tillika föreslagit att, i mera öfverensstämmelse med Rikets senast församlade Ständers i ämnet uttalade åsigter, vid universiteterna måtte upprättas lärostolar, i pedagogik, med syftemål, att under lärarekandidatens studiitid bibringa honom erforderlig kunskap om lagarne för undervisnings meddelande.
Med anledning af hvad sålunda blifvit anfördt, får Utskottet meddela, att under den föregående behandling denna fråga, såsom ofvan är omförmäldt, erhållit innan Kongl. Majits nådiga Proposition biel'till Rikets Ständer aflåten, och hvarvid såväl de akademiska myndigheterna som Läroverks-styrelserna och samtlige Läroverkskollegierna i Riket blifvit öfver Kommitterades underdåniga förslag hörde, hade ett öfvervägande antal af dessa auktoriteter i underdånighet tillstyrkt och förordat samma förslag, men från vissa af dem blifvit deremot framställde anmärkningar till en väsendtlig del af samma syftning och innehåll, som de hvilka nu inom Borgare-Ståndet förekommit.
Öfver dessa anmärkningar hade Kongl. Majit anbefallt Kommitterade att sig yttra; i anledning hvaraf Kommitterade den 18 November nästlidet år afgifvit det förnyade underdåniga Utlåtande i ämnet, som, jemte det förut uppgjorda förslaget, legat till grund för den af Kongl. Majit aflåtna nådiga Proposition.
Då sistberörda Utlåtande numera blifvit till trycket befordradt och jemväl bland Riks-Ståndens ledamöter utdeladt, har Utskottet, — som deraf tagit kännedom och lika med Kongl.
Majit anser ofvannämnda anmärkningar vara af Kommitterade så fullständigt besvarade och vederlagda, att någon hufvudsaklig ändring i Kommitterades förslag ej bör deraf påkallas, — äfven trott sig kunna antaga.