Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid behandlingen af denna fråga har Utskottet jemväl varit i tillfälle att taga ifrågavarande karta i skärskådande;' och ehuru detta arbete synes vara med mycken omsorg utlördt samt jemväl Öfver-direktörs-embetet för Landtmäteriet i riket, såsom ett motionen bifogadt protokoll af den 23 Augusti nästlidet år utvisar, uttalat ett erkännande af arbetets förtjenster, har likväl Utskottet, då, enligt inhemtad upplysning, en karta öfver Jemtlands län redan finnes, hvilken blifvit på Statens bekostnad af vice Kommissions-landtmätaren, Under-löjtnanten Westrell, sammandragen och år 1849 afslutad, ansett nu ifrågavarande karte-arbete icke kunna blifva af det gagn för ,det allmänna, att någon vedergällning från Statens sida jemväl för denna karta bör ega rum, hvadan Utskottet hemställer, att förevarande motion icke må af Rikets Ständer bifallas.
Stockholm den 11 Juli 1854. Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 180. 3 N:o 180.
Ank. till Exp.-Utsk. den 17 Juli 1854, .kl. 8 e. m.
Utlåtande, i anledning af väckt motion om bildande af en Pensions-anstallt för Sveriges handelsjlottas Skeppare_, Styrmän och Sjöfolk. CU. A.)
Uti ett hos Ridderskapet och Adeln afgifvet, till Stats-Utskottet remitteradt, Memorial, har Grefve von Platerij Baltzarj fästat uppmärksamhet å samhällets förbindelse att söka från brist och bekymmer på gamla dagar värna sina medlemmar, isynnerhet dem, som fört en verksam och gagnande lefnad, samt å lämpligheten att genom i tid vidtagna åtgärder minska behofvet af det allmännas bidrag för sådant ändamål.
Få voro de, som egnade sig åt ett hårdare arbete under mannaåldern och oftare hemfölle åt lidande och nöd vid en tidigt inträffande ålderdom, än Coopvaerdie-sjömannen.
Denne ägde alltså rättvisa anspråk på fäderneslandets omtanka och välvilja.
Dessutom måste det anses vara af vigt för fäderneslandets försvar, att flottan, vid tillfälle af krig, från nämnde manskap hade att påräkna en förstärkning af dugligt sjöfolk, hvilken ej blefve obetydlig, då antalet af detta manskap uppgick till nära 10,000 personer.
Om för denna klass en väl ordnad och tillräcklig, till stor del genom egna medel skapad, pensions-inrättning komme till stånd, skulle densamma otvifvelaktigt förminska, om än ej helt och hållet förekomma, de nu allt för ofta inträffande rymningarne till andra nationers fartyg, genom hvilka sjömannen visserligen kunde erhålla en för tillfället högre aflöning, men tillika ginge 4 Stats-Utskottets Utlåtande, -N:o 180. i mistning af fördelarne utaf en någorlunda bekymmerfri ålderdom.
Frågan om en sådan pensions-inrättnings tillvägabringande hade alltsedan år 1841 varit föremål för såväl Konungs som Rikets Ständers uppmärksamhet.
Med anledning af ett utaf utsedde Kommitterade för afgifvande af betänkande angående handels-sjöfartens behof och utvägarne till dess befrämjande år 1837 väckt förslag om upphörandet med utbetalningen till Sjömännen af den desse tillkommande s. k.
Föring och anvisandet i stället af ett motsvarande anslag till deras pensionerande, erhöll Kongl. Kommers-kollegium Kongl.
Maj:ts nådiga Befallning att i denna fråga höra vevederbörande Sjömanshus-direktioner och med eget yttrande i ämnet till Kongl.
Maj:t inkomma; och sedan, af 18 Direktioner, 15 tillstyrkt antagandet af Kommiterades förslag, ehuru de hyste olika åsigter om lämpligaste sättet för pensionernas utdelande, och de 3 öfriga egentligen synts fästa sig vid frågans beskaffenhet af allmän lag, hemställde Kommers-kollegium, under anförande af flere, efter motionärens tanka särdeles grundade skäl för förslagets såväl laglighet som ändamåls-enlighet, samt med framställning om åtskillig?
åtgärder i afseende å verkställigheten, det Kongl.
Maj:t täcktes föreslå, Rikets Ständer, att
Föringen måtte upphöra och en motsvarande summa anslås till pensionerande af Coopvaerdi-kaptener och Sjömän samt deras enkor och oförsörjda barn.
I hufvudsaken gillande de af Kommers-kollegium i underdånighet framställda allmänna åsigterna rörande nyttan af den föreslagna förändringen och sättet för dess utförande, aflät Kongl. Maj:t, i öfverensstämmelse härmed, nådig Proposition till Rikets åren 1840 och 1841 församlade Ständer, hvilka äfven instämde uti dessa åsigter, ehuru de, i saknad af förslag till pensions-anstaltens organiserande, icke funno skäl att då bifalla den föreslagna åtgärden.
Vid 1847 och 1848 årens riksdag återlemnade Rikets Ständer, efter inhemtad kännedom derom, att en dylik fråga hos Kongl. Maj:t blifvit väckt, uti underdånig skrifvelse (N:o 212) sitt begifvande, till användande af Förings-medlen för erj gemensam
Pensions-inrättning förSvenska sjöfolket, samt medgåfvo, att, så snart Pensions-inrättningen blefve organiserad, en viss, efter uppgifven grund bestämd, årlig summa finge af tullmedlen anvisas till dess understöd.
Hufvudfrågan, eller användandet af Föringen till Sjömännens pensionerande, borde väl således anses afgjord sedan Konung och Ständer derom fattat sammanstämmande beslut; men då, till följd häraf, Kommers-kollegium i nåder anbefalldes att inkomma med förslag till förändrad reglering af Föringen för att densamma måtte kunna användas till en Pensions-inrättning för Sjömän, ansåg sig kollegium derförinnan böra från vissa stapelstäder i Riket, på hvilkas sjömanshus det största antalet Sjömän funnes inskrifvet, inhemta utlåtande ej allenast i den fråga, hvars besvarande blif - Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 180. 5 vit kollegium af Kongl. Majit anbefalldt, utan äfven uti den redan af Konung och Ständer afgjorda frågan, i afseende på Förings-medlens användande till en Pensions-inrättning.
Dervid yttrade sig 3:ne af dessa stapel-städer uteslutande om sättet för ändamålets vinnande, men den 4:de, Götheborg, ingick i pröfning af det redan af Konung och Ständer fattade beslut och afstyrkte Föringens användande på föreslaget sätt, sedan såsom det i Sjömanshus-direktionens yttrande hette, stadens skeppsredare och Sjö-kaptener vid hållen sammankomst, förenat sig uti en dylik åsigt.
Detta borde emedlertid, efter motionärens tanka, tillskrifvas det förhållande, att af stadens sjöfarande, af hvilka en stor del blott 1 år förut stiftat en särskild Pensions-inrättning, endast ett ringa antal vid sammanträdet sig infunnit.
De öfrige vederbörande, som blifvit hörde och hvilka voro Stockholms stads Skeppsredare och Skeppare-societet samt Sjömanshus-direktionerne i Stockholm, Gefle och Kalmar, hade alla varit ense om fördelen af ifrågavarande medels användande till pensioner, men skiljt sig i afseende å sättet derför, och den hufvudsakliga anmärkningen gällde bildandet af en enda inrättning för hela Riket.
Visserligen anmärktes äfven, att en orättvisa skulle ligga deri, att, ehuru endast en del af sjöfolket, eller den, som idkade utrikes sjöfart, vore berättigad till Föling och således ensam komme att lemna bidrag härtill, jemväl den öfriga delen skulle undfå pensions-understöd; men, i händelse
Staten med något årligt anslag bidroge härtill, syntes den anmärkta orättvisan derigenom blifva undanröjd, enär detta bidrag kunde anses hufvudsakligen afse den delen, af hvilken inrikes sjöfart idkades.
Det hade jemväl af någon blifvit anfördt, att den föreslagna åtgärden skulle medföra svårighet att erhålla Besättningar, men då beloppet af Föringen ej vore större, än, t. ex. för resa från Medelhafvet, eller till och med Ostindien, å ett fartyg med 20 mans besättning, omkring 82 R:dr 24 sk.
Banko, kunde man antaga, att hvarje svensk Skeppsredare skulle vara färdig att, genom utbetalande af en dylik summa af egna medell om så fordrades, bidraga till det goda ändamålets vinnande, så mycket mera som de sedermera rättvisligen kunde vara fredade för alla anspråk på underhåll från de sjöfarandes sida.
Härtill komme äfven, att den till -slutlig granskning af det uppgjorda förslaget till ny sjölag och Reglemente för handelsflottan förordnade Kommitté, sedan alla vederbörande i ämnet blifvit hörde, föreslagit en §, hvaruti den ifrågavarande förändringen stadgades såsom lag.
Frågans lösning syntes nu vara beroende derpå, om en enda för hela Riket allmän elier flera särskilda pensions-inrättningar skulle finnas, och för den sednare åsigten hade de flesta Sjömanshus-direktioner uttalat sig, på skäl, som, efter mo tionärens antagande, till stor del uteblifvit, om ett ordentligt, på rättvisa 6 Stats-UttkotteU Utlåtande, N:o 180. grunder uppgjordt, förslag i ämnet blifvit framställdt.
Man hade, bland annat, befarat och såsom kanske den kraftigaste invändning anfört, att en för hela Riket gemensam styrelse skulle blifva allt för kostsam och icke kunna rättvist bedöma förhållandena i de olika landsorterna; men då förmodligen de nu varande
Sjömanshus-direktionerna komme i allmänhet alt fortfara, och det ej borde betviflas, att i Stockholm personer funnes, som, af nit för den goda saken, åtoge sig att, äfven utan arfvode, inträda i slyrelsen, syntes den yttrade farhågan ej förtjena något större afseende, helst det blott för en_, för hela Riket gemensartij styrelse vore möjligt att åt en så rörlig klass af menniskor, som den ifråga varande, hvilken ena dagen tillhörde ett och den andra dagen ett annat sjömanshus, inom de mest spridda delar af Riket, bereda de fördelar, hvartill den vore berättigad samt att iakttaga den högst vigliga kontrollen och dessutom lemna det allmänna någon, på ett ställe samlad, ansvarighet för anstaltens ordentliga vård.
De för ändamålet hittills afsedda inkomster måste emellertid anses otillräckliga för att gifva nödig säkerhet ät pensions-anstalten, hvartill, efter förslagsvis gjord beräkning, omkring 45,000
R:dr årligen skulle erfordras.
Härtill borde bidrag lemnäs ej mindre af det allmänna, som i alla fall, på mera än ett sätt, skulle få vidkännas underhållet för dess nödlidande medlemmar, än äfven af Rederierna, hvilka droge nytta af sjömannen under hans kraftfulla dagar.
Att i första hand låta den, som framdeles skulle njuta de fördelar, man velat bereda honom, under sin verksamhets dagar jemväl härtill bidraga, vore dock det mest naturliga medel och måste äfven i betydlig mån minska det för mången tryckande att för sitt uppehälle nödgas anlita andra tillgångar, än dem maiFsjelf skapat, samt derjemte blifva ett band, som fästade honom vid fäderneslandet.
Härtill funnes en lämplig tillgång uti ej mindre de afgifter, som för dylikt ändamål af de sjöfarande redan nu erlades, än äfven Föringen, hvilken åter, såsom den för närvarande utginge, gagnade till litet eller intet, men, sammanräknad för hela riket, stege till en årlig summa af omkring 16,000 R:dr.
— Om denna af de sjöfarande tili förmån för stiftelsen afstodes, vore väl ej obilligt begärdt, att al Rederierne lemnades en lika summa, hvilken, då Handels- och Sjöfarts-fonden genom dessa blifvit skapad och stiftelsens föremål icke kunde anses främmande derför, från denna fond torde kunna få utgå, samt att af Staten, genom anvisning af tullmedlen, tillskjöts enahanda belopp, eller åtminstone hvad ytterligare kunde för ändamålets vinnande vara af nöden, dock icke öfver nämnde belopp.
På grund af hvad sålunda blifvit anfördt, har motionären föreslagit, att Rikets Ständer, för bildandet af en Pensions-anstalt för Sveriges Handelsflottas Skeppare, Styrmän och sjöfolk, måtte för sin del besluta att, oberäknadt ej mindre de afgifter, som Stats-Utskottets Utlåtande, N:o i80. 7 nu, enligt 1748 års Reglemente och 1828 års Kongl. Förordning, af Besättningar och Rederier för ifrågavarande ändamål till- sjömanshusen erlades och hvilka borde till Pensions-kassan aflemnas, uppgående förlidet år, endast för Stockholms stad, till omkring 3,000 R:dr, än äfven den så kallade Föringen, hvarmed de sjöfarande sjelfve skulle bidraga och hvilkens utbetalning skulle ske på det sätt och med de vilkor som uti Rikets Ständers underdåniga skrifvelse angående Tullbevillningen af år 1848 omförmäldes, — såsom ytterligare tillgångar härför finge årligen användas dels af Handels- och Sjöfarts-fonden en lika stor summa, som Föringen utgjorde, samt dels af Tullmedlen hvad vidare, i händelse af behof, skulle erfordras för att fylla den ofvanbefäknade nödiga summan, äfvensom att Rikets Ständer ville hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla att, sedan förslag till Reglemente för ofvannämnde Pensions-anstalt blifvit utarbetadt, och vederbörande, på det sätt, som ansågs bäst befordra sakens framgång, fålt tillfälle deröfver yttra sig, Kongl.
Maj:t täcktes sådant Reglemente i nåder pröfva och fastställa.
I sammanhang härmed har Utskottet till behandling förehaft en, från Borgare-Ståndet remitterad likartad motion af Herr A. O. Wallenberg_, som föreslagit, att medel måtte af Handels- och Sjöfarts-fonden anvisas till inrättande af en pensions-anstalt för Svenska Coopvaerdi-matroser, från hvilken hvarje matros vid uppnådd 50 års ålder och efter sammanlagdt 240 månaders tjenstgöring å Svenska Handelsfartyg kunde erhålla pension för sin återstående lifstid med 100 R:dr årligen; varandes denna motion biträdd af Herr P. Berg, som derjemte hemställt att den s. k.
Föringen jemväl måtte för ändamålet användas.
Utskottet har tagit detta ärende i öfvervägande, samt delar den af motionärerne yttrade åsigt om vigten och nyttan deraf, att en Pensionsanstalt för sjömän, hvarom fråga förut vid särskilda tillfällen förevarit, ehuru utan påföljd, må kunna lillvägabringas.
Hvarje menniska i den ställning, att hon måste lefva af sitt arbete, hyser den naturliga önskan att veta densamma på ålderdomen någorlunda betryggad emot nöd och bekymmer.
Eger hon hoppet derom, blifver arbetet lättare och hon går med större tillförsigt framtiden till mötes. Sjömannen, som, i följd af hans mödosamma och ansträngande yrke, i allmänhet tidigt åldras, måste, då han öfvergifver sitt verksamma lif, kämpa med fattigdom och nöd, om , icke en sådan anstalt, som den ifrågavarande, finnes, hvarifrån han på gamla dagar kan erhålla ett årligt understöd, någorlunda tillräckligt för 8 Ståts-Utskottets Utlåtande, N:o 180. de oundgängligaste lefnadsbehofven.
Derigenom skulle ock, såsom motionärerne jemväl anfört, frestelserne att öfvergitva den Svenska flaggan och söka anställning i främmande nationers tjenst till stor del försvinna och fäderneslandet vid inträffande krig hafva att påräkna en icke obetydlig förstärkning af dugligt sjöfolk.
Vigten och fördelarne af en dylik
Pensionsanstalt äro således ur synpunkten af både enskildt och allmänt intresse obestridlige.
Hvad åter/ sättet för densammas åvägabringande angår, har Utskottet funnit det af Herr Wallenberg väckta förslag icke vara så utveekladt, att detsamma kan af Utskottet understödjas.
Den af Grefve v. Platen gjorda framställning, ehuru mera detaljerad, eger ej heller den fullständiga utredning, som för frågans bedömande erfordras.
Föringsmedlen, i stället att omedelbart tillgodokomma skeppsbesättningarne kunna för ifrågaställa Pensions-inrättning användas, anser väl Utskottet, lika med den sednare motionären, vara genom Konungs och Ständers härutinnan fattade sammanstämmande beslut afgjordt, likasom det synes Utskottet sannolikt, att något bidrag härtill jemväl kan vara alt påräkna af Handelsoch Sjöfarls-fonden; men i afseende å beloppet af den fond, som be höfves för att sätta anstalten i verksamhet, saknas all annan ledning för omdömet, än motionärens uppgift, att härtill skulle erfordras en summa af 45,OJO R:dr årligen.
Till fyllande af denna summa har motionären, utom Föringen, uppgifven att utgöra omkring 16,000 R:dr årligen, samt ett bidrag till enahanda belopp från Handels- och Sjöfarls-fonden, beräknat dels de afgifter, som för ifrågavarande ändamål till sjömanshusen af rederier och besättningar nu erlägges, ulan att någon utredning lemnäs om den ungefärliga summa, hvartill dessa afgifter kunna uppgå, dels öck af Tullmedlen hvad till fyllnad i den såsom erforderlig kalkulerade summan vidare erfordrades, hvilket behof Utskottet följaktligen icke är i tillfälle att ens approximativt bestämma.
Enligt Utskottets tanka, hade ett fullständigt förslag till Pensions-inrättningens organisation bordt vara uppgjordt och ett reglemente för densamma utarbetadt samt Rederierne jemväl bordt höras, huruvida de, såsom billigt synes, vilja till Inrättningen lemna bidrag, innan fråga blifvit väckt om något tillskott från Statens sida.
Utskottet finner alltså icke skäl att i ärendets nuvarande outredda skick tillstyrka något anslag för understödjande af den föreslagna Pensions-anslallen.
Utskottet anser det åsyftade ändamålet högligen behjertansvärdt, samt genom någon åtgärd i denna fråga från Rikets Ständers sida en dylik anstalt tilläfventyrs må kunna snarare komma till stånd, har Utskottet trott sig böra hemställa, att Ståts-Utskottets Utlåtande, N:o 180. 9 att Rikets Ständer måtte uti underdånig skrifvelse, med anmälan om det af Grefve v.
Platen väckta förslag till åvägabringande af en Pensions-inrättning för Sveriges Handelsflottas Skeppare, Styrmän och sjöfolk, anhålla att Kongl. Maj:t täcktes låta utreda huruvida en dylik anstalt, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med de af bemälde motionär uppgifne grunder, kan åstadkommas.
. Slockholm den 11 Juli 1854.
Reservation: af Herrar Liljehöök C. B. och Berg PtJ hvilken sednare åberopade utgifts-afdelningens i ämnet afgifne utlåtande, som jemväl innefattade tillstyrkande, att, för den händelse den ifrågavarande Pensions-inrättningen kunde åvägabringas, en summa af'6,000 R:dr årligen skulle ställas till Kongl. Majrts disposition för ändamålet, att under nästkommande 3 år från Riksgälds-kontoret utgå.
Brot. 1'8å3—54. 4 Sami. 1 Afd. 2 Band. 22 Baft. 2 STOCKHOLM, TRYCKT HOS N. MARCUS, 1854. Slats-Utskotlels Ullålande, JV? 181. 1 181.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 17 Juli 1854, kl. 8 e. ra.
Utlåtande, i anledning af erhållna återremisser d Betänkandet J\° 67, angående regleringen af utgifterna under RiksStalens Andra Rufvudlitel. (U. A.) Af nämnda Betänkande hafva följande punkter blifvit till Stats-Utskottet äterremitterade, nemligen:
Första punkten, angående löneförhöjning för Högsta Domstolens Ledamöter.
Denna punkt är af Bonde-Ståndet återremitterad; men som densamma blifvit af de öfriga trenne Riks-Stånden godkänd, kan, jemlikt 75 § Riksdags-Ordningen, åtcrremissen icke tili någon åtgärd föranleda.
Femte punkten, hvaruti Utskottet, på anförda skäl, tillstyrkt Rikets Ständer, att, med godkännande af den utaf Kongl.
Maj:t föreslagna lönereglering för HofRätternas tjenstemän och vaktbetjente samt under vissa uppgifne vilkor och bestämmelser, anslå de medel, som Kongl.
Maj:t för regleringens tillvägabringande äskat.
Hvad Utskottet sålunda hemställt har blifvit bifallet af Bonde-Ståndet, men återremitteradt af de öfriga trenne Riks-Stånden.
Utskottet får här anföra de hufvudsakligaste skälen, på grund hvaraf återremisserne blifvit yrkade.
Atskillige ledamöter af nämnde 3:ne Riks-Stånd hafva ansett, att utfärdandet af ny arbetsordning för Hof-Rätterna samt sportlernas fördelning borde föregå ordnandet af personalens aflöning, enär först efter vunnen kännedom om hvarje persons göromål och andel i sportler den för löneregleringen behöfliga tillökning i anslag kunde bestämmas.
I afseende å tjenstemannapersonalen är, — dock endast af en ledamot inom 2:ne af Stånden, — yrkadt, att Kanslist- och Registrators-tjensterne, hvilkas innehafvares göromål uppgifvits hufvudsakligen bestå i renskrifning och derföre, i enlighet med Svea Hof-Rätts förslag, ansetts böra indragas, måtte bibehållas, på sätt både Götha Hof-Rätt och Hof-Rätten öfver Skåne och Blekinge hemställt, helst, hvad Kanslisterne anginge, genom det dessa tjenstemän åliggande renskrifningsarbete kännedom inhemtades icke blott om den stilus curiae, som inom Hof-Rätterne begagnades, utan äfven Bih. till R.
Prol. 1855 & 1854. 4 Sami. 1 Afd. 2 Band. 25 Haft, 1 Siats-Utskottets Utlåtande, Jfå 181. om det formella i sakernas behandling, en kännedom, som svårligen kunde på annan väg lättare eller med mera säkerhet förvärfvas, samt, beträffande åter Registratorerne, det endast vore i Svea Hof-Rätt, der denne tjensteman hufvudsakligen hade ett dylikt åliggande.
Ehuru hvarje af Hof-Rätternes divisioner, utgörande i Svea och Götha llof-Rätter 3, samt i Skånska Hof-Rätten 2, funnits vara i behof af 4 Notarier, vore löner likväl bestämde allenast för 3 till belopp af 600, 700 och 800 R:dr, hvaremot den 4:de skulle erhålla blott ett arfvode af 200 R:dr, oaktadt denne hade samma tjenstgöringsskyldighet som öfrige Notarierne.
Enligt flere ledamöters yttrade åsigt, borde'icke, vid regleringen af IIofRätternes Stater, några extra ordinarie tjenstemän derå uppföras, utan endast ordinarie till så stort sntal, som för göromålens behöriga gång erfordrades.
Hvad åter lönerne för Notarierne anginge, hade dessa blifvit fastställde till de mindre belopp, som Götha Hof-Rätt, med fästadt afseende derå att, enligt dess åsigt, Kanslisttjensterne borde bibehållas, föreslagit.
Då man nu, enligt Svea Hof-Rätts förslag, indragit sistnämnde tjenster, syntes billigheten fordra, att lönerne för Notarierne ökades till de belopp, som nyssbemälde Hof-Rätt, under förutsättning, att Kanslistbestiillningarne indroges, funnit vara af behofvet påkallade.
Vid jemförelse af de inkomster, Hof-Rätternes tjenstemän nu innehade, med dem, de, enligt Kongl. Maj:ts Nådiga förslag, skulle erhålla, visade sig ock, att, oaktadt göromålen genom den nya regleringen blifvit betydligt ökade, en verklig löneförsämring för flere af tjenstemännen uppkomme derigenom, att åtskillige tillfäilige inkomster indragits, till beloppet öfverstigande förhöjningen af de ordinarie lönerne.
En tillökning i löneanslagen för dessa tjenstemän vore alltså af nöden, i hvilket afseende flere af Ståndens ledamöter instämt uti Herr Graus till Utskottets förra Utlåtande bifogade, reservation, hvaruti föreslagits ökade löner för Sekreterarne, Notarierne och Fiskalerne, i öfverensstämmelse med hvad Svea Hof-Rätt hemställt, andra åter biträdt den af Riksdagsfullmägtigen Ola Månsson från Christianstads
Län afgifna reservation, innefattande enahanda förslag, med undantag af löneförhöjningen för Sekreterarne, samt några ledamöter understödt den af Herr Wetterberg i ämnet väckta motion, enligt hvilken vissa tjenstemän borde erhålla än högre lönebelopp, nemligen Sekreterarne och Advokat-Fiskalerne 1,300 R:dr, Aktuarien och Arkivarien 1,000 R:dr, 10 Notarier i Svea och Götha Hof-Rätter samt 4 i Skånska Hof-Rätten 1,000 R:dr, ytterligare ett lika antal Notarier 800 R:dr samt af Fiskalerne, de 2 äldsta i Svea och Göiha Hof-Rätter och den äldre i Skånska Hof-Rätten, 1,000 R:dr och de öfrige 800 R:dr.
Varandes af åtskillige ledamöter äskadt, att, i afbidan å sportelregleringen, antingen den af Kongl. Maj:t äskade summa, eller ock ett högre belopp, måtte af Rikets Ständer ställas till Kongl. Maj:ts disposition för att, under nästa Statsregleringsperiod, i form af arfvoden användas till förbättrande af tjenstemännens aftöningsvilkor, med underdånig anhållan, att Kongl. Maj:t vid nästa Riksdag täcktes till Rikets Ständer aflåta Slats-Utskottels Utlåtande.
Jtä 181. 3 förnyad Nådig Proposition i ämnet, åtföljd af fullständig utredning angående sportlerna.