Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Framlidne järnkram- handlaren C. F. Eks efterlämnade dotter, fröken Carolina Ek, som den 27 sistlidna juli afled här- städes i den höga åldern af nära 90 år, har i sitt testamente, förutom till enskilda, donerat följande belopp till välgörande ändamål i hufvud- staden: till Borgerskapets änkehus kr.
5,000, Hemmet för kvinnliga idioter 5,000, Prinsessan Lovisas vårdanstalt 15,000, Svenska allmänna djurskyddsföreningen 5,000, Hemmet för äldre 263 blinda fruntimmer i Stockholm 5,000, Arbetshem- met för blinda i Stockholm 5,000, Jakobs och Johannes församlings barnkrubba 5,000, Stock- holms sjukhem 15,000, Eugeniahemmet 15,000, Jakobs och Johannes församlings fattiga 500.
75,500.
En i vida kretsar Itänd kvinna, fru Lotten Hiilphers afled i Västerås natten mellan fredag och lördag i sitt 58: de år.
Född i Stock- holm 1841 och dotter till grosshandlaren C.
H. W. Brandt och hans maka, erhöll hon en vårdad uppfostran.
Så genomgick hon Vallinska skolan härstädes och var en af de fyra svenska kvinnor hvilka först utexaminerades som gymnastiklära- rinnor från Gymnastiska centralinstitutet.
I denna egenskap kom hon till Västerås, där hon 1867 blef gift med revisorn J.
T. Hiilphers och efterlämnar med honom 7 barn.
Fru Hiilphers har landet rnndt genom sitt nykterhetsarbete förvärfvat sig många vänner.
* Grefvinnan och sjömännens graf.
Väster om Käringön i Bohusländska skärgården, i dess omedelbara närhet, ligger Vedholmen.
Vågorna spola ohäjdadt mot de under tidernas lopp slät- polerade klipporna, och när västan blåser frisk, resa sig tornhöga pelare af skum i luften, vält- rande sig mot klipporna under ett öronbedöfvan- de brus.
På Vedholmen har sedan äldre tider — det lär saknas beskrifning hur länge — varit anord- nad begrafningsplats för sådana hafvets söner, som förolyckade hittats i sjön eller flutit i land där och namnlösa jordfästats af öns pastor.
Begrafningsplatsen har från början varit om- hägnad med en mur, men denna har under årens lopp fått förfalla, så att numera intet tecken ut- märker platsens användning.
Nu i sommar har dock platsen fått ett bättre utseende, och hedern häraf tillfaller en kvinna, grefvinnan Lotten Hamilton, född Beck-Friis, från Stockholm, hvilken under sex veckors vi- stelse här med egna händer iordninglagt sten- muren, anordnat tre ingångar samt låtit förfär- diga och uppställa ett större träkors i midten af inhägnaden.
Det hela ter sig nu som en vanlig grafplats, om ock inga grafvårdar utvisa, hvilka de äro, som här funnit sitt sista hvilormu.
* Båda v å r a kungl.
teatrar, så väl Operan som Dramatiska, ha nu i veckan begynt sina arbeten med inöf vandet af de för den närmaste tiden be- stämda programmen, Hvad operans repertoar angår, komma utom invigningsprogrammet att under den första tiden inöfvas de båda svenska orginalarbetena » Tirfing » af Stenhammar och » Valdemarsskatten &gt; af Hallen.
Utom dessa styc- ken har direktionen för afsikt att under spelåret gifva följande icke på åtskilliga år uppförda operor: » Enleveringen ur seraljen » af Mozart, » Friskytten » af Weber, » Tsar och timmerman » af Lortzing, » Trubaduren » af Verdi samt de båda Wagnerdramerna » Mästersångarne » och » Flygande holländaren ».
Djurgårdsteaterns » Fruar på krigsstråt » be- sticka en genom sin smittande lustighet, äfven om man mellan skrattsalfvorna gång efter annan känner sig manad att ropa: » Det går för långt! » Ty långt går det, så långt, att något mera ytter- ligt näppeligen låter tänka sig.
Skada, att man ej genom att stryka en del repliker och mildra några situationer gjort det verkligen oförargligt kvicka och roliga mera njutbart.
Spelet, i all- mänhet godt, är på några händer utmärkt.
Af ypperlig effekt är herr V. Lundbergs gamla god- sinta tvärvigg till officer, som med grötar samt annat smått och godt pysslar om sin stendöfva, af magkramp svårt ansatta äkta.
hälft, hvilken senare i all sin ordknapphet på det dråpligaste framställes af fröken Bustan.
Hrr Banft och Hedlund, två rivaler, den ene ytterligt flegmatisk, den andre hetsig och intensiv, lösa likaledes båda förtjänstfullt sina uppgifter, och fröken Borg- ström, en älskogskrank Albions dotter, hvars karri- kerade maner måhända verkar tröttande, för- tjänar loford för sin lyckade imitation af engelsk brytning.
Fröken Gottschalk, nobel och intagande som alltid, förefaller däremot, trots aktningsvärda U t i Vä^^ohyrä.
Mål och Bakterier ™^™?
O O J 1 bemödanden att bevisa motsatsen, icke riktigt hemmastadd i den mer än tvetydiga milieun och i sin roll af svartsjuk och hämndlysten äkta maka.
\ 7 arin var sex år och hade gult hår, som stod •fV som en gyllene sky kring det lilla skära an- siktet.
Tusse var tre år och kolsvart med de nättaste lockar vid öronen.
Karins ögon voro stora och blå som himlen på en molnfri som- mardag.
Tusses ögon voro ännu större och mörka som mogna moreller.
Karins lilla mun var varm och röd som ett moget smultron.
Tusses nos var kall och blank och liknade ett sviskon.
De voro de bästa vänner, de båda, Karin och Tusse, men så hade de heller knappast någon mer än hvarandra i hela vida världen.
Då Karin var ute och promenerade, var Tusse den som sprang före och visade vägen.
Då Karin åt, satt satt Tusse på golfvet vid hennes fötter och vän- tade att få dela hennes godbitar.
Då Karin sof i sin lilla bädd, stod Tusses korg vid sängfoten, och den lilla flickans sista omsorg för dagen var att breda öfver Tusse hans eget täcke, som in- gen annan vågade röra.
Det var ett blått ylle- täcke med garnityr af svarta band.
Karin hade sytt det åt honom till julklapp den sista julen.
Långt bort i en aflägsen vrå på landsbygden hade liten Karin växt upp i ett sorgehem.
Mo- dern hade varit sjuklig alltsedan barnets födelse och var oftast sängliggande.
Fadern, en allvar- lig och sträng man, kunde aldrig trösta sig öfver sin förfelade lycka.
Visst smekte han ibland sin lilla flicka, men han såg alltid så dyster ut, ty han kunde icke glömma, att barnet kostat modern hennes lifskraft.
Och Karin kände sig så underligt beklämd, då faderns allvarliga blick fästes vid henne.
Hon förstod icke hvad det var, men hon vågade icke le emot honom eller jollra om sina lekar.
Och inte var det gladt heller därinne i sjuk- rummet hos mamma.
Ett par gånger hvarje dag fick Karin gå dit in, men då måste hon gå på tå och bara hviska fram hvad hon hade att säga.
Och mamma såg så underlig ut med sina stora, djupa ögon, och hennes händer voro så kalla, då de smekande vidrörde den lillas kind.
Ej under- ligt då att Karin kände sig lyckligare hos sin vän Tusse i barnkammaren eller ute på gårdsplanen, där de sprungo i kapp och hade så hjärtans roligt.
Det var också för märkvärdigt hvad, Tusse väl förstod henne i allt!
Sade hon bara: » Vill Tusse gå med ut? » — så började han genast hoppa och skälla och sprang före till förstugudörren.
Om Karin tog dockan och började kläda af henne, så sprang Tusse till byrån och började skrapa på nedersta lådan, ty där visste han att dockan hade.
sin garderob, och om bara Karin hjälpte honom att draga ut lådan, så hoppade han tvärt ned i den och plockade ut allting i den behagligaste oordning.
När ingen såg det, låg Tusse i Karins knä.
Då satt hon alldelas stilla och vågade icke röra sig.
Endast den lilla mjuka handen for gång på gång öfver hundens sammetslena hufvud, där det låg utsträckt öfver båda framtassarne.
Aldrig dröm- de väl Tusse ljufvare än i sådana stunder som dessa.
Men ibland satt Tusse också pigg och vaken i Karins knä.
Då satte han nosen rakt mot sin lilla matmors ansikte och de spetsiga öronen stodo rätt upp.
Då var någonting riktigt intres- sant på f ärde, ty då berättade Karin sagor.
Och Tusse viftade på svansen, då han fick höra, att riddaren lyckats slå ihjäl draken, eller att prin- sessan Törnros sofvit i hundra år, men nu ändl- ligen vaknat.
Men det kunde hända midt i sagan, _ att det knäppte i dörren till rummet utanför barnkam- maren.
Då for Tusse som en pil ur Karins knä och bort till sin korg.
Där kröp han ihop i ring, och det såg alldeles ut som om han sof.
Ja, han var för märkvärdig, den Tusse.
Karin hade fått bannor en gång, då pappa upptäckte att Tusse satt i hennes knä.
» Han får inte bli någon knäracka », hade pappa sagt, och de orden glömde Tusse aldrig.
Därför fick heller aldrig någon se på, då han satt i knä.
I två och ett hälft års tid hade Karin och Tusse delat ljuf t och ledt.
Då drog den första stormen ^^^^^^^^f^ ?- Rikstel.
IDUN 264 öfver liten Karins tillvaro.
Hennes pappa dog plötsligt af slag.
Det hade händt i början af fe- bruari.
Barnet förstod naturligtvis icke att sörja öfver sin förlust.
Hvarken mor eller far hade betydt mycket för henne.
Karin var nöjd, om hon blott egde Tusse kvar, och så Fina förstås, som styrde om dagligt bröd.
Fina var en medelålders hygglig jungfru, som tjänat hos Karins föräldrar alltifrån deras gifter- mål.
Efter barnets födelse hade hon blif- vit så godt som allena styrande i de unga ma- karnes hem.
Fina var icke barnkär i egentlig mening, men hon var en snäll människa, och som Karin var ett stillsamt och fogligt barn, så gick hennes moraliska uppfostran af sig själf.
Fina styrde om mat i rattan tid, såg till att Karins kläder voro hela, förmanade den lilla att vara lydig mot pappa, som hade det så sorgligt, och tyst inne hos mamma, som var så sjuk.
Och vid riktigt högtidliga tillfällen rörde hon ihop i fria fantasier de sagor, som den lilla sedan med- delade åt sin fyrbenie vän.
Detta var allt hvad Fina kunde göra för barnet, och hon anade al- drig att där kunde behöfvas mer.
Men barnet hungrade efter att få gifva och mottaga kärlek, och där fanns ingen mer än Tusse, som både tog och gaf igen.
Var det väl under- ligt då, om de två blefvo allt för hvarandra?
Efter husfaderns död blef det ännu ödsligare än förut i Karins hem.
Det var ingen som kom och gick där mer än doktorn, ty mamma hade genast efter pappas död blifvit sämre.
Men dok- torn såg med bekymrade blickar på barnet och rådgjorde med Fina.
— » Finns det rakt inga an- höriga? » — frågade han — » det är alldeles icke nyttigt för barnet med denna dystra omgifning. » Då kom Tusse och ställde sig midt emot dok- torn och tjöt rakt upp emot honom.
» Jaså, min gosse, håller du med mig? » sade doktorn och böjde sig ned och strök öfver hun- dens lena hufvud.
Tusse viftade med svansen och slickade dok- torns händer.
Det var som om han velat bedja om någonting för sin lilla matmors räkning.
Fina berättade emelltid för doktorn, att famil- jen icke hade anhöriga på mer än tjugu mils TIDSFÖRDRIV Bidrag mottagas med tacksamhet.
Jag nyttjas kan blott till en sak, Men samlar alltid mest på vrak; Man ofta proppar mig så full, Det syns dock aldrig på mitt hull; An är jag tom, ja, rent .af tömd, Står i en vrå och är bortglömd.
När se ' n man gör på mig beslag Och fyller mig med raska tag, Jag i mig gömmer tankar många (Som samlats under timmar långa) Än sorgsna och än glada, fjäder- lätta; Med prosa och med poesi man vill mig mätta, Men aldrig något godt, gediget jag får samla, Blott efter afskrap, vrak och tomhet famla.
Mitt namn i Idun ofta du har sett Och då kanhända mulnat eller lett.
Försök nu på, hvad jag i mig kan ha, Helt säkert ord så många kan du af mig ta.
Hvad ofta du till middag fått, Fast utaf många slag det har be- stått.
Och så en krydda, som du nog be- gagnat har j89S omkrets.
Frun hade en syster, men hon var gift och hade många barn, så hon kunde nog i alla fall icke göra något för saken.
» Skrif ändå till henne », uppmanade doktorn, » någon måste väl tänka på barnet, som väl snart står utan både far och mor. » Doktorn spådde sannt.
Strax på sommaren dog Karins mamma, och den lilla var ensam i världen med Tusse och trotjänarinnan.
Fina hade skrifvit till fru Gullman, Karins moster.
Denna hade kommit och varit de sista fjorton dagarne hos sin döende syster.
Hon skulle stanna öfver begrafningen också, sedan skulle hon resa och taga liten Karin med sig, medan hennes man skulle komma senare, för att styra om bouppteckning o. d.
Fru Gullman var inne hos systern både natt och dag under de två veckorna.
Det blef ingen tid öfrig för henne att göra bekantskap med den lilla systerdottern, som tyst och skygg höll sig inne i barnkammaren med Tusse.
Men så snart systern var död, började fru Gull- man sysselsätta sig med barnet, för hvars öfver- gifna belägenhet hon ömmade med verklig mo- derskänsla.
Med lugna, milda ord kom hon snart den lilla att öfvervinna sin blyghet, och då mostern begynte intressera sig för dockan, hvilket hittills ingen gjort mer än Tusse, så blef Karin så för- tjust, att hon genast förevisade för moster doc- kans hela garderob.
Tusse hjälpte till som van- ligt att plocka fram plaggen ur byrålådan.
» Du är allt bra god vän med Tusse », sade fru Gullman småleende.
» Ja då », försäkrade Karin med glänsande ögon.
» Men du vill väl följa med mig ändå hem till morbror och kusinerna? » Karin såg på sin moster, som om hon icke för- stått hennes mening.
» Du vet ju att du skall resa med mig, nu då din mamma är död », fortsatte fru Gullman mildt.
Hon förstod att det skulle bli svårt att förbe- reda barnet på skilsmässan från Tusse, men det måste likväl ändtligen ske.
Karins blick mörknade.
» Skall inte Tusse följa med då? » frågade hon tvekande.
» Jag hade inte tänkt det. » Karins läppar darrade.
Tusse såg på henne och började plötsligt gnälla.
Leken med dockan var slut.
Liten Karin stod orörlig med sänkt blick, färgen vek från hennes kinder.
Nu först hade hon fått sorg.
Plötsligt rätade den lilla flickan på sig, som om hon fattat ett beslut.
Stockholm, F r e d a g e n den 7 juli 1893.
N:r 27 (290) Prenumerationspris pr år: Idun m e d Modetidning och kolorerade planscher kr.
Modet, u l a n kol pl.
» ' ldun ensam ».
r B.vrå- K l a r a v.
l * r e i i u m e r s L 3 i i s k e r ä a l l a post- a n s t a l t e r i riket.
Vilhelmina å fter nära fyratio års lärarinneverksamhet, I hvaraf ungefär halfva tiden ägnats åt den mö- dosammaste af all under- visning, nämligen fostran af sinnesslöa barn, afgår nu med halfårets början fröken Mina Lundell från sio plats som förestånda- rinna för Örebro läns uppfostringsanstalt för sinnesslöa.
Född på ö b y i Fellingsbro den 28 mars 1835, var hon dotter till en inspektor och den näst yngsta af tio syskon.
Ke- dan vid unga år visade hon afgjord fallenhet för lärarinnekallet och anlita- des, sedan hon flyttat till en syster i Smedjebacken, Dalarne, af närboende för undervisning af deras barn.
Efter afiagd exa- men vid folkskolelärarin- neseminariet i Stockholm grundade hon vid tjugu års ålder en privat skola i Smedjebacken, men flyt- tade snart till Köping, där hon sedan i omkring tio år fortsatte med en landsortelärarinnas an- språkslösa verksamhet.
Fröken Lundeils varma och för de elända delta- gande sinne hade länge stått till de stackars sin- nesslöa, om hvilka man icke bekymrade sig.
Det var därför med glädje och tacksamhet hon år 1871 Utgifnlngstld: hvarje helgfri fredag.
Iduns Tryckeri Aktiebolag_ 6:te årg.
A r i n o i i N J&gt;ris: 35 ö r e p r n o n p a r e i l l e r a d.
F ö r » P l a t s s ö k a n d e » o. » Lediga platser » 25 ö r e f ö r hvarje p å b ö r j a d t tiotal stafv.
mottog den ingalunda be- hagliga posten såsom fö- reståndarinna vid skolan för sinnesslöa barn i Stockholm.
Genom sitt i lifvets skola härdade tå- lamod, sin barnsliga from- het och mångåriga lära- rinne-erfarenhet lämpade hon sig väl för den svår- skötta befattningen, som hon behöll i sju år, tills hennes moders tilltagande sjuklighet tvang henne att träda tillbaka för att i en stilla landsbygd, Odens- vi i Västmanland, såsom en öm dotter ägna mo- dern sin omvårdnad un- der de följande tre åren, tills döden lyckt hennes ögon.
P å uppmaning af fru Bruce, föreståndarin- nan för döfstum- och idiot- skolan vid Strömsholm, återgick fröken Lundell nu till undervisningen af sinnesslöa, för hvilket ändamål hon år 1881 slog sig ned i Örebro.
Hennes verksamhet där vann efter någon tid all- mänt erkännande och det dröjde icke länge, förrän Örebro läns landsting tog den växande anstalten under sitt beskydd samt försåg den med nödiga penningeanslag och ett eget hem.
Vid sidan af denna länets anstalt har genom fröken Lundeils energi och allmänhetens
IDUN 210 1893 Ju mer den strålar, v i frysa mer; Den lyser, men dock ingen värme ger.
All skönhet utan vänligt behag Är såsom solen en vinterdag: Louise Mayer.
samt Örebro sparbanks offervillighet nu grun- dats ett arbetshem för sinnesslöa, hvilket skall fullständiga skolans kärleksverk genom att om- händertaga de minst begåfvade och dem bland skolans före detta lärjungar, hvilka visa sig icke vara utrustade för lifvets strider.
E t t lif i kärleksfullt, uppoffrande arbete kräfver sin belöning i en sorgfri ålderdom, men som bekant är lärarinnekallet ingen guldgrufva.
Fröken Lundell har dock sparat sig ett litet fridfullt hem i omedelbar närhet af den skola, hvilken hon nu lämnar, och ärnar med en sy- ster där framlefva sina återstående dagar.
Tack- samma föräldrar och lärjungar önska henne härtill all lycka och välsignelse.
M. lunda Kvinnan som matematiker.
matematiken skap man i H&gt;ag vill ut ur kvalmet, som hotar mig kväfva, jag vill fara på vingar i månklar natt.
Jlör, vinden kallar, den midvintersträfva, med röster, som slockna melodiskt och matt.
fjag känner dig, sång ur den stora natur!
^Du nalkas förtroget och gladt till mitt öra, som ville en kärlig hälsning du föra från luft och frihet, från gran och fur.
par så, gren alldeles torde att helt nor att hon säkert kvinnliga denna art af Hypatia var och och därefter hon af patriarken en en kyrka, därefter Så utaf mest namn hundraden.
har af bekant i var och fysiker.
Hon 17 på på 1706 dog Samtidigt Delaunay, med henne sedermera geometri ined stor Marie Agnesi Milano.
Karlfeldt.
utföra en ningar.
— Såsom sikt, några Journal i of ma- förtjäna Paris år mängd — vid sedan näm- Venus- lät kvinnor astronomiska beräk- — afslutning vilja Maud Meyer g j o r t Franklin m e d - torde ock observatoriet för hon vi pä anföra denna hvad om vi börja att tager man öfver- fransk kvinnornas skrifver: beten, lilla en för- metod » I våra i dagar, göra själf ständiga ar- till förevändning för och som icke männens.
sofera, alltid Man hvilket att kvinnorna, öf- nians född dem sept.
att vi som hvilka hjärna.
att som för att göra filo- använda framlägga icke samma betrakta Det naturen kunna på är männens be- sätt den som med en möjligt för metoder för icke kvinnliga säga tttvikningar.
betrakta hjärna, densamma männen, desamma oss i vissa m ä n s m u n vill som kvinnans skrifva äro anklagar Men Newtons i studerade uppfattningar. » m:lle de Staal, framgång.
gaf henne matematik vid var född tillstånd i Ungkarl.
att universitetet i Skiss Bologna.
Nicole-Reine Lepanie mycket hemma annat i (1728 — 1801) astronomi beräkningar Halleyska och öfver kometens sju kometer ver och utgaf en tiden 17b ' 8 stående och upptäckte öf- fikides likaledes en fram- astronom.
(177 (5 — 1831) vetenskapsakademiens erhöll fran- stora pris i ma- de senaste årtiondena stort antal kvinnor m e d m y c k e n studerat matematik.
nämnas den I för oss Sofie Kowalewski, m e n äfven Sålunda utgifvit of the bonne kvinna, i du, min inånga har ett att du när du skref har framgång ej l ä t vi en dig så höra i med värd eländig, » ögonblick hvarandra.
vi fingo höra, Nils, » ty a f dig, blef j a g orolig och honom.
När sade så hans med ens, bref resa hem du flytta u t t i l l oss p å l a n d e t; sjuksköterska frisk i en h a n d v ä n d n i n g.
af sig (död 1872) i Sor- åt Frankrike från sin presenterat » Mechanism lämnades i henne framhållas.
en så- » Stig blyg Ada göra er vetat det, en » Vi sjukdom, på svar, hade skyndade Nils redan hustru.
upp, och feberheta.
vänta skall F å r hon k o m m a öfverraskning, sin inte röst, att och i mor- N i l s ut ur r u m m e t, och innan B o b hann h ä m t a sidan utan och kom, att utmärkt och verkligen nästa hand din här i in? » arbete som var skall är genom » ä r det och hjärtligt var sig rummet väl » licencie ' diplomet » Emma Chenu, ett de vän! » visade r o p a d e B o b o c h reste öfverraskning, käre till beslöto ansikte » Nils! » bekanta vid 1868 strålande klingande främsta Mary Sommerville första glad r o p a d e en alla andra märkligt heavens ».
det Nils ' » Det gon Under kunna sig om- tematik.
må röst, och skakade var Sof / e Germain (Forte.)
» Får jag komma in? » dörröppningen.
nebulosorna.
kring ska för förteckning Jeanne Lefrangalse de La / ande A. W — ff.
för Idun af var gjorde återkomst.
Karolina Herschel (1 7 5 0 — 1 8 4 8) Axel att passagen med baronessan (1718 — 1799) Påfven undervisa bland dig!
emel- är m r s » American Det cele- 10 föredrog sin opposition d e m e t o d e r, s o m vi a n v ä n d a, sven- var slu- lära- 1749. den ^Dit far min själ i den månklara natten, där vandrar jag fram i den sträfva vind.
H) ch snart hör jag dånet af älfvens vatten, jag står vid den ensliga gårdens grind.
XiH glimmande rutor jag närmar mig: vid brasan sitter en åldrig kvinna och ser på glöder, som Hånande brinna — min moder, hur drar mig ej längtan till i astronom den en år- arbete Hon och arbeterska detsamma ett erbjöds lärokurser.
miss Amerika them atics ».
då kvinnor, efter en- höjdpunkten själf elementer.
den öfversatte skref har I Hon Voltaires på England studierna.
äd- många som hon matematiska hennes behandlat gång stod Frankrike; yttrat men kvin- och B l a n d dessa Sorbonne fattarinna genom äfven en bildning, och fysikens den en i ste- » Hypatia ».
du Chate / et, väninna, ver och i känd.
nas, matematik, lyceum.
för att å t e r v ä n d a till R y s s l a n d, d ä r anordnade I ett spetsen Bichlichev, fru studier sig i i kunskaper.
replats slä- uppeggad har lefnadssaga tids öfver- kvinnor, hennes bra och forntidens Kingsley Markisinnan icke fortlefvat roman läm- Cyrillus, författaren utgifven lärde Emeller- afkläddes en tade Kristi astronomi denne upplysta Såsom det föranstaltande gelske sin i massakrerades slutade och för Hon ville På Alexandria, nades; » Principer » mellan mäktiga stammar med frusen bark.
^Där susar den digre tjäderns flykt; där rusar det doft ur de tunga grenar.
3 skinande skare kring knottriga enar ha räf och lo sina fotspår tryckt.
i de Bortmecker, i f r ä m m a n d e kvinnor, som där häm- nämnas lertid rykte.
och af till ska må undervisning lysande folkhop hennes läsarin- af gått kvin- és-sciencesdi- lärarinna har kvinnliga af de första » licencié blef studier de den filosofi, kristendomen.
hon till nornas sina till det En matematik var fröken Frankrike äro lefde Alexandria.
hedning till laste dotter offentlig ett gå kropp.
som i tat vetande.
studerade därvid pades våra portarne erhöll därefter Det sig.
representanterna var i är vetenskaps- öfversikt kvinna, matematik vann af fDct drager en väg långt borta i världen igenom en villande ödemark.
CMellan bolmande milor och vindfällen bär den, som som som det femte århundradet efter Hon var denna mänskligt nade tid men utmärkt kort veten- något, intressera en en är tror, inom särskildt erhålla födelse.
kvinnans icke förnämsta fjärde är préférance, allmänhet dock och i världen.
nor, plom » tt Theon Det drager en väg långt borta öppnade universitetsstudiet.
Nils skulle herr Falk, » sade en mild, liten s v a l h a n d lades i hans hafva varit och j a g, vi ha så och ledsna hade kommit vi hem öfver bara förr. »
1893 » Ja visst, » sade N i l s, » men nu, då vi äro hemma, skola vi sköta väl om dig, min gubbe.
Saltsjöluften skall göra d i g godt, och vi ha alla haft mässlingen, så d u behöfver ej tänka på det.
I morgon kl. 5 kommer j a g och häm- tar dig; då är det ej så hett att åka, och ditt rum är redan i ordning. » » Ja, alldeles i ordning, » bekräftade A d a, » och hvad det skall bli roligt för N i l s att ha sin barndomsvän hos s i g!
Och för m i g med, » tillade hon blygt.
Bob lutade sig tillbaka mot kuddarne och blickade p å den lilla täcka kvinnan framför sig; han undrade nästan, om han drömde.
Jaså, detta var det beräknande trollet, som lagt ut sina krokar för att bli försörjd, denna lilla nygifta fru, som förkortat sin bröllops- resa enkom för att mottaga sin mans gnatige vän i sitt unga hem.
Och långt sedan de lämnat honom, l å g B o b med slutna ögon och försökte frambesvärja den hatade bilden af N i l s ' hustru, sådan han förut tänkt sig henne, denna bild, som verkligheten så oväntadt kros- sat.