Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då erfarenheten visat, att uti Släderne ett större antal af de utsedde Taxeiingsmännen ofta uteblifva från Taxerings-Comitéens sammanträden, hvarigenom hinder för göromålens företagande uppkomma; så anser Utskottet sig höra hemställa, att vid slutet af 102 § må, på sålt Utskottet föreslagit, införas ett så lydande tillägg; "Taxerings Comitéen vare likväl oförhindrad att påbörja och fortsätta si~ na göromål, så vida, oberäknadt Ordföranden, minst hälften, af Ledamöterne äro tillstädes Inom Vällofl. B >rgare-Ståndet hafva genom väckt motion, Herrar C. F. Wiera, J. A. Kjellberg och E. G. Lindström yrkat, alt för Götheborgs stad må bestämmas serskild Pröfnings-Comité, sammansatt efter enahanda grunder, som, i afseende på Pröfnings-Comité för Stockholm, finnas föreskrifne, samt Stadskamereraren, som controllerar krououppbörden, erhålla enahanda åligganden, som Kamereraren vid Krono Uppbörds-Vei ket i Stockholm.
Fråga om serskild Pröfnings-Comité för Götheborgs stad har, på sätt motionärerme jemväl upplyst, förut varit vid de tvänue nästföregående Riksdagarne vackt; och då inga förändrade förhållanden sedermera inträffat, eller blifvit af molionärerne uppgifne, som föranleda Utskottet alt, serskild för Götheborg, tillstyrka Rikets Ständer att nu, meia än förr, stadga undantag i nämnde afseende; får Utskottet, med åberopande af hvad Bevillnings-Ulskoltet, under sista Riksdag, uti Betänkandet N;o 12 pag. 21 och 22, samt Ullåtandet N;o 27 pag.
56 och 57 i samma ämne anfört, vördsamt afstyrka bifall lill förutnämnde motion.
Då Utskottet iuhemtat, att Krono-Uppbörds-Commissariernes närvaro vid Stockholms Stads Pröfnings-Comité är af behofvet påkallad, får af sådan anledning Utskottet tillstyrka, att uti 120 §, näst efter ordet ”tillstädes”, må tilläggas: ”äfvensom Krono Uppbörds-Commissarierne, till Bevilliiings-Uukoltets Betänkande, N-o 11. nödige upplysningars meddelande och Längdernes Jörande böra tillstädeskomma’’; på sätt förslaget utvisar.
Enär 123 § endast angår skydd för Taxeringsman, hvilka, enligt 113 § Regeringsformen, icke, på sätt nämnde § i Bevillnings Stadgan innehåller, med Rikets Ständers magt och myndighet afgöra och besluta, utan endast ega tillämpa bestämda föreskrifter, anser Utskottet sig böra hemställa, att samma § må erhålla den förenklade lydelse, sorn Utskottets förslag närmare utvisar.
Då erfarenheten visat, att det uti 138 § föreskrifne villkor för husbondes befrielse från ansvarighet för arbetares krono-utskylder vid bristande tillgång medfört svårighet i tillämpningen, enär det ofta icke kunnat med någon säkerhet utrönas, i hvad moa jordegare njutit en mot kronoutskylderne svarande tjenstbarhet, vid betraktande jemväl af hvad, som för en arbetares uppehälle varit af nöden, har Utskottet, ej mindre med afseende derå, än ock för att bringa ifrågavarande stadgande uti närmare öfverensstämmelse med föreskriften i 3 mom. af 144 §, ansett sig böra föreslå den förändring uli slutet af 138 §, som bilagan utvisar.
Inom Höglojl.
Ridderskapet och Adeln är föreslaget, af Herr Bildt, Knut, att de Officerare, som enligt 2 Artikeln erlägga bevillning för in nehafvande tjenst, måtte från bruttoinkomsten få afräkna så stort belopp, som de i accords-ränla utbetala; samt inom Hederv.
Bonde Ståndet, af Sven Isacsson från Öland, att, då uti 145 § af Bevillnings-Sladgan, från bevillning efter 2 Art. äro befriade åtskilliga extra inkomster, men deribland icke förekomma Kronobetjeningens vid Härads-Rätteime tilldömde målsegande andelar af bötesmedel, för hvilkas åtnjutande ofta större utgifter, genom resor, tidsspillan m. m. orsakades, än de slutligen erhållna obetydliga bötesandelarne, dessa måtte allddes befrias från bevillning, eller åtminstone någon sådan derå icke beräknas, förr än de för året uppgått till 3 å 400 R:dr banco.
I afseende på Herr Bildts ofvannämnde motion, har Utskottet inhemta t, att sammanräknade beloppet af det ifrågasatta bevillningsnfdraget skulle komma att utgöra nära 4000 R:dr Banco årligen; och då tjenste-aceord inom armeen uppkommit och ^fortfarande blifvit erlagde, innan nuvarande Officerare inlrädt uti Rikets tjenst, men de, sådant oaktadt, äro ålagde att genom accordsränte- och amorleringsafdrag å lönerne afskaffa de så väl för Staten som enskilde menlige tjensteköpen, anser Utskottet både rättvisa och billighet fordra, att löntagare icke betungas med bevillnings - Bcvillnings-Vtskollcts Betänkande, N-o {{. aS afgift å de, ifrågavarande afdrag motsvarande, lönebelopp, af hvilka de icke äro i åtnjutande; äfvensom, enär på enahanda grund befrielse jemväl synes böra niedgifvas för de å Landshöfdinge-lönerne bestämde accords-amorterings-afdrag, hvarå bevillningen årligen utgör omkring 280 R:dr banco, Utskottet på ofvan anförde skäl hemställer, att, vid slutet af l;sta momentet uti 145 §, må tilläggas följande: ”samt de af OJjicerares och Landshövdingars löner utgående accordsränte- och arn orterings-afdra g hvarjemte Utskottet, som erfarit, att såsom lön blifvit ansedd och taxerad km-tbevakares å stat uppförda häst- och båtlega samt beklädnads- och bevärings-anslag, hvilka dock, i likhet med anslag af dylik beskaffenhenhet inom armeen och (lottan, för hvilka icke erlägges någon bevillning, böra derifrån befrias, skolat föreslå, att uti ofvannämnde moment, näst efter ordet ”ärenden", jemväl må införas orden: ”äfvensom å Stat uppförd häst- och båtlega samt beklädnads- och bevärings-anslag för tjenstemän, och betjente vid Tullverket”, på sätt af Utskottets oftanämnde förslag närmare inhemtas.
Beträffande åter Sven Isacssons förutnämnde motion; så enär det, enligt allmän lag och serskilde författningar, åligger Kronobetjeningen såsom tjenstepligt att infinna sig vid Tings-Rätterne, och Åklagare-andelar uti böter, hvilka således icke utgöra någon ersättning för resekostnaden eller andre utgifter i berörde afseende, deremot icke kunna betraktas annorlunda, än såsom andre extra löneförmoner, deraf bevillning utgår, (inner Utskottet icke skäl att å Sven Isacssons motion fästa något afseende.
Väl lod.
Borgare-Ståndet har Herr A. M.
Brinck föreslagit, att BeTillnings-förordningens 145 § 4 mom. måtte så redigeras, att Städer och Fattig-inrättningar, för de af dem iunehafvande fastigheter, ehvad de äro inkomstgifvande eller icke, ovillkorligen, likasom Statens egendomar, varda ifrån bevillning befriade, samt att denna frihet från bevillning äfven utsträckes till de corporationers fastigheter, deraf afkomsten användes för nödlidandes behof; hvaruti Herrar Gustafsson, Boström, Gillberg, Lundelius oell K. A. Almgren instämt.
Så vidt Utskottet kunnat finna, åsyftar motionärens framställning en utsträckning af bevillningsfriheten äfven till Städernes jord, utan afseende derpå, huru afkomsten deraf användes.
Utskottet får härvid erinra, att nå Bih, lill R.
Prot. l844‘ $ Sami., 1 Afd., 4 Hafi, 4 Bevillnings-Utskotlets Betänkande , N.o ii - gon befrielse för jorden i sjelfva verket hittills icke varit medgifven, emedan den del af Städernes jord, hvaraf inkomsten utgår till aflöning åt Städernes tjenstemän, beskattas genom bevillning å deras löne-inkomst.
Någon frihet för bevillning af Städernes jord synes icke eller kunna beviljas, med mindre en motsvarande förmon beredes landet.
Detta gäller äfven om Städernes öfrige fastigheter, så vida de icke kunna hänföras till sådana, för allmänt behof anslagne, eller till boställen för barmhertighetsinrättningar begagnade hus och byggnader, hvilka uti ofvannämnde moment afse?.
Och dä en allmän eftergift af bevillningen för alla till välgörande ändamål eller till fromma stiftelser anslagna fastigheter i Städerne och på landet skulle i bevillningssumman medföra en högst betydlig nedsättning, hvars belopp Utskottet likväl icke varit i tillfälle att kunna utröna, anser Utskottet sig icke böra föranleda någon vidsträcktare befrielse i den syftning, motionären antydt, än som uti 4 mom. af 145 § redan är medgifven; hvadan Utskottet afstyrker bifall till Herr Brincks ifrågavarande motion; likväl och som Utskottet inhemtat, att första perioden af momentet understundom blifvit i så måtto olika tolkad, att den deruti afsedde lindring i bevillningen för till allmänt behof anslagne byggnader, verk och inrättningar icke medgifvits, då af dessa någon om ock för deras vidmagthållande otillräcklig inkomst influtit, har, till förekommande af ett så beskaffadt missförstånd hädanefter, och för att tydligare kunna uttrycka den, på ifrågavarande föreskrift hittills grundade mening, att undantag från en sådan lindring endast borde ifrågakomma, då enskilde personer eller corporationer af nämnde byggnader, verk och inrättningar hafva en utgifterna derför öfverskjutande inkomst, Utskottet ansett sig böra föreslå, att näst framför ordet ”förmon” må tilläggas ordet "verkliga”; äfvensom Utskottet, enär behofvet jemväl synes påkalla ett förtydligande af samma moment, i afseende på den till aflöning åt Städernes tjenstemän anslagne inkomst af Städernes jord, får lill antagande föreslå den förändrade redaction, som bilagan närmare utvisar.
Under anförande, att Götha Canal-Bolag för Cana lens byggnad af egna medel sammanskjutit öfver 3,140,000 R;dr banco och sedermera för anläggning och utvidgning af Motala verkstad uppoffrat öfver 300,000 R:dr, samt att all ilen utdelning, Bolaget någonsin erhållit, utgjort, år 1828, 2 procent, 18't 7, 2 procent, 1840, 1 procent, 1841, 1 procent och vid bör - Bevillnings-Ulskoltets Betänkande, IV.o 11. 27 ian af 1843 likaledes 1 procent, eller inalles 7 procent för bästa classens adier och 4 i förden andra, har Herr Rosenblad, Bernhard, inom Högloft.
Ridderskap*? och Adeln föreslagit, alt, uti blilvaude BevifluingsForordning, i den «, som kommer-alt motsvara den 145:te i nuvarande Bevillmngs-forordning, bland dem, som åtnjuta frihet från bevillning efter 2.dia Artikeln, måtte införas: "Götha Canal-bolag för den utdelning, sorn icke öfverstiger
En procent å Actie-Capilalet.
Då Stals-Verket genom directa anslag redan mast vidkännas högst betydliga uppoffringar för Götha Canal-anläggning, och de flesta nuvarande delegare i Canal-Bolaget blifvit innehafvare af adierne mot ett capilalvärde, ungefärligen motsvarande procent-utdelningen; sä enär, vid sistnämnde förhållande, förmonen af den ifrågasatte bevillning-friheten, orri den bevi 11judes numera icke skulle tillgodokomma dem, sou. med euskildle uppoffringar hufvudsakligen bidragit till Canal-Verkets fullbordan, men deremot föranleda enahanda anspråk af andra associationer for enskildta foretag, dllSUytskoUet sjff ic^e kunna tillstyrka bifall till ofvannämnde motion.
Spdan år 1818 har Höganäs Stenkols-grufva varit befriad från bevillning efter 2:dra Artikeln; men då Statens förbindelse att befrämja och underlätta förelag af en större patriotisk omfattning intill dess deras upprätthållande utan Statens biträde, kunde öfverletnnas åt den enskilda omtanka^ no» länge, i afseende på Höganäs, tagits i anspråk; så synes den hittills medgifva befrielsen numera destoheldre böra upphöra, som, efter hvad Utskottet inhemta!, en betydlig del af actierna uti nämnde grufva, mot circa 25 procent af capital-värdet, blifvit af deras förra innehafvare åt andra personer öfverlåten; hvarföte Utskottet får tillstyrka, att 5:te momentet uti 143 § ma derifrån uteslutas, samt numereringen af efterföljande moment derefter rättas, på sätt Utskottet i dess förslag iagttagit; äfvensom,^ ^ ^ ^ under bostafven S. införas rubriken: "Stenkols
Hos laö&lofl.
Ridderskapet och Mein är föreslaget, af Herr Grefve Ankarsvärd C. H, att, då Bevillnings-förordningen icke innehåller, att lindring i Kronoutskylderna för egande fyra eller flera minderåriga barn ej af tjenstehion må tillgodonjutas, men en olika tydning af författningen i sådant afseende gifvit anledning till anmärknings-kraf, nämnde förordning måtte i denna del så förtydligas, alt i densamma varder uttryckt, att tjenstehjon a8 Eevillnings-Utskottets Bi tankande_, N-'0 11. sorn ega fyra eller flera minderåriga barn, må komina i åtnjutande af samma lindring i Kronoutskylder, sorn aila andra, hvilka afses med stadgandet i berörde hänseende; samt inom Ilederv.
Bondeståndet af Johannes Johansson från Götheborgs och Bohus Län, att fiskare uti samma län måtte få tillgodonjuta dels samma lindring, som uti 147 § medgifves torpare och inhyseshjon eller deras Enkor, hvilka låtit vaccinera fyra harn, dels ock den befrielse, som Bevillnings-Stadgans 148 § föreskrifver.
Vid jemförelse af äldre och sednare årens Bevillnings-förordningar, har Utskottet icke kunnat finna, att någon lindring i krono-utskylderne för| tjenstehjon, med fyra eller flera minderåriga barn, hittils varit medgifven; och då, i händelse föreskrift derom meddelades, densamma egentligen skulle finna tillämpning i afseende på såkilade Stat-lorpare, eller sådane, isynnerhet å större jordbruk, emot viss Stat antagne, gifte tjenstehjon, som ej inneinehafva jord under eget bruk, och således hufvudsakligen komma att medföra lindring för de förmögnare jordegarne, hvilka, likasom husbönder i allmänhet, vanligen betala tjenstehjonens personella krono-utskylder, ehuru LegoSladgan medgifver afdrag derför å lönen, der ej annorlunda vid städjandet öfverenskommits; så enär, om det ock kunde antagas, att ifrågasatte lindring endast komme tjenstebjonen tillgodo, Utskottet flkväl skulle anse mindra välbetänkt, alt nu mera, då antalet af ,'näringslöse i så hög grad tillväxt, stadga en befrielse, sorn som i någon mon kunde antyda ett gillande af sådane bosättningar, hvilka betydligt bidraga till den allmänt öfverklagade pauperismen; får Utskottet afstyrka bifall till Herr Grefve Anckarsvärds förutnämnde motion.
Beträffande dernäst Johannes Johanssons motion, i hvad den angår frågan, alt bevillnings-afdrag för fyra vaccinerade barn, enligt 2:dra mom. af 147 §, äfven måtte medgifvas fiskare uti Götheborgs ochBohusiän; så e»är användandet af den såkallade skyddskopp-ympningen, sedan år 1815, då bevillning-afdrag i afseende derpå först bevilljades, blifvit så allmänt ■vedertaget, att någon skatte-lindring, såsom medel till vaccinationens befrämjande och fortgång, nu mera icke synes vara af behofvet påkallad, och dessutom icke vidare är fullt tillämplig, då skyddsafgiften vid sista Riksdag blifvit nedsatt, får Utskottet, äfven med afseende på svårigheten att iagtaga nödig controll mot missbruket, att ifrågavarande afkortning flere gånger sökes af samma person, hemställan, att 2:dra momentet, angående bevillnings-afdrag för Bevillnings-Utskottcts Be tankande j N-o 11. fyra vaccinerade barn, må ifrån 147 § uteslutas; på sätt i Utskottets förslag jemväl blifvit iagttaget; samt att, i följd deraf, Johannes Johanssons förslag lill förändring af nämnde moment må förfalla; hvaremot, i afseende på motionärens framställning om behofvet af en fortsatt befrielse, enligt 148 §, för fiskare uti berörde län, i anseende till deras nödställda belägenhet, Utskottet anser sig böra tillstyrka, alt fiskare i Bohus län må, intill nästa Riksdag, fortfarande åtnjuta den uti 148 § dem medgifne befrielse till hälften af bevillningen efter l:a Art., på sätt Utskottets förslag närmare utvisar.
I sammanhang härmed förekommer, att Kongl. Maj:t, genom nådig skrifvelse lill Rikets Ständer af den 19 nästlidne Augusti, (införd i l:a Sami. l:a Afd. under N:o 34), hvilken ifrån samtlige Riks-Ståuden blifvit till Utskottet remitterad, meddelat, bland annat, att, vid tillämpning af stadgandet uti 148 §. af nu gällande Bevilinings-förordning om befrielse till hälften af bevillningen efter 1 Art. för de af allmogen i Westerbottens, Norrbottens och Jemtlands län, äfvensom fjälltraklerne i Wester-Norrlands län samt fiskare i Bohus län, som icke ega jord, idka näring eller hafva annat yrke, 1842 års Taxerings-comité inom Neder-Calix socken af Norrbottens län förklarat hemmansegare äfven vara till en sådan lindring berättigade, men att Pröfnings-Comileen, äfvensom Kongl.
Kammar-Rätten, efter i ämnet anförde besvär, ålagt alla dem af allmogen inom Neder-Calix socken, hvilka egde jord, att utgöra full bevillning efter l:a Artikeln; hvarföre, sedan frågan vidare genom besvär blifvit dragen under Kongl. Maj:ts pröfning, med erinran af de klagande, hurusom Rikets Ständer vid sista Riksdag, med hänsigt till inom Westerbottens, Norrbottens och Jemtlands län inträffade svåra missväxter, bifallit fortfarandet af den lindring i bevillningen, som för dessa orters invånare vid den föregående Riksdagen beviljats, Kongl. Maj:t, som funnit Kamrnar-Rättens öfverklagade Utslag vara grundadt på ordalydelsen af omförmälde § i 1841 års Bevilinings-förordning, af förekommen anledning till den förmodan, att, vid redactionen af Bevillnings-förordningens ofvan åberopade §, något misstag om verkliga innehållet af Rikets Ständers, rörande ifrågavarande lindring i beskattningen, fattade beslut, möjligen egt rum, till Rikets Ständer öfverlemnat att, genom en i närvarande fall på dem allena ankommande förklaring, bereda utväg för de skattskyldige att återfå, hvad tilläfventyrs blifvit dem förmyeket till betalande ådömdt och affordradt; och hafva, vid föredragning inom Bevillnings-Utskottets Betänkande, if.-o 11.
Jlederv.
Bonde-Slåndet af högstberörde nådiga skrifvelse, Johan Jacob Rutberg från Norrbottens län, Lars Bygdén och Olof Nilsson från Westribottens län, samt Anders Olofsson från Jemtlands län sig i ämnet yttrat.
Då ofvannämnde fråga kommer att utgöra föremål för serskild behandling, har Utskottet ansett sig nu endast böra anmäla, det Utskottet för sin del funnit behofvet påkalla, att allmogen i Westerbottens, Norrbottens ocii Jemtlands län, äfvensom fjelltrakterne i Wester-Norrlands län, fortfarande, intill nästa Riksdag, bihehålles vid åtnjutande af den befrielse till hälften af bevillningen efter lista Art., sorn Rikets Ständer vid sista Riksdag, i anledning af Bevillnings-Utskottets Betänkande Nio 12 pag. 25 och Utlåtande Nio 27 pag. 70, medgifvit; och får Utskottet, med afseende derå, att uppfattningen i nu gällande Bevillnings-stadga af Rikets Ständers ifrågavarande beslut, gifvit anledning till en olika tydning af berörde Stadga, föreslå den förändring i redactionen af 148 §, som bilagan närmare utvisa»”.
Uti högstberörde nådiga skrifvelse har, i anledning af Rikets Ständers vid sista Riksdag gjorda underdåniga anhållan om åtgärders vidtagande fotinfordrande af statistiska upplysningar om hemmanens medelafkastning och saluvärden i allmänhet inom hvarje län, samt att dessa upplysningar, i tabellarisk form uppställda, måtte vid nästpåföljande Riksdag Rikets Ständer föreläggas, i ändamål, att de, med ledning deraf, måtte blifva i tillfälle att, efter en allmän öfversigt, bestämma i hvad trion rättelse uti mini mi-tariffen öfver hemmansvärdet kunde ega rum, Kongl. Majit jemväl gifvit Rikets Ständer tillkänna, att, i betraktande deraf, att de uppgifter, hvilka i berörde afseende möjligen stöde att erhålla, hvarken kundåj lemna tillförlitlig grund för bedömande af hemmanens rätta värde, eller uppfylla det af Rikets Ständer med de begärda upplysningarne åsyftade ändamål, Kongl, Majit ej funnit lämpligt att för det närvarande i Nåder anbefalla någon serskild åtgärd för insamlandet af så beskaffade uppgifter, som af Rikets Ständer äskats, men att Kongl. Majit emedlertid velat, för de vidare upplysningar i ämnet, som deraf kunde hemtas, lemna Rikets
Ständer del af de från läns-styrelserne infordrade yttranden, hvilka, för sådant ändamål, kommit Bevillnings-Utskottet tillhanda.
Då det sålunda inträffat, att de uppgifter, lill grund för en närmare granskning af minimi-tariffen öfver hemmansvärdet, Rikets Ständer vid sista Riksdag ansett nödiga, icke kunnat erhållas, har Utskoltet, efter tagen kännedom af de uti Kongl. Majlis Nådiga Bref åberopade handlingar, hvilka, såsom endast innefattande förslag angående lämpligaste sättet att insam - Bevillnings-Vtskoltets Betänkande, N.-o iu la och i ett hell uppställa ifrågavarande uppgifter, likväl icke lemna någon för ändamålet erforderlig' upplysning, enär erfarenheten hittills visat, att minimi-tariffen, sorn år 1823 af Rikets Ständer fastställdes, icke medfört någon olägenhet, i afseende på uppskattningen af fastighetsvärdet inom länen, ansett sig böra tillstyrka, att frågan i sitt närvarande skick icke må föranleda till någon Rikets Ständers åtgärd.
Inom Vällofl. Borgare-Ståndet är föreslaget af Herr F Sundler, att Borås stads invånare hädanefter sorn hittills, uti tio eller minst sex år, beräknade från och med 1845 års början, må fortfarande vara befriade från erläggande af skyddsafgift för man, hustru och barn, samt frikännas från bevillning för alla tomter, hus och byggnader inom stadens område; i anledning hvaraf Herr Norin, jemte lemnad hänvisning till en af honom vid sista Riksdag i enahanda ämne afgifven och vid Bevillningsutskottets Betänkande N:o 12 pag. 50 fogad reservation, yttrat den förmodan, att Utskottet deraf skulle kunna hemta någon ledning för sitt omdöme i denna sak, som anginge befrielse från bevillning, icke för staden Borås i dess] helhet, utan för åtskillige invånare derstädes, hvilka för nära i:dels århundrade tillbaka lidit brandskada, samt af Herr C. G. Fridstedt, att Rikets Ständer må bevilja Wenersborg stads invånare fortfarande lindring i bevillningen under ytterligare fem års tid, medelst befrielse från bevillnings erläggande å hus och tomter.
Såsom hufvudsaktige skälen för fortfarande lindring i bevillningen uppgifves: att den sednare eldsvådan i Borås så medtagit den ringa förmögenhet, som återstod efter första förlusten, att, med högst få undantag, något välstånd sedermera ej kunnat återvinnas; att 1843 års Stats- och Stads-utgifter för Borås stads invånare utgjort 21,812 Rrdr 33 sk. 4 r:st., utom de enskilda hnsegarnes årliga ränte- och capital-afbetalningar å erhål Ine. län frän Riksgälds Contoret, uppgående till omkring 13,000 R:dr eller tillsammans i rund summa af 35,000 R:dr Banco årligen ; att verkningarne af den eldsvåda, som drabbat Wenersborgs stad, äro af den beskaffenhet, att liera åratal måste förflyta, innan ett samhälle, sorn varit uti ett fullkomligt upplösnings-tillstånd, kan återvinna förkofran och sjelfbestånd; att staden, sorn efter den år 1834 inträffade eldsvådan, ännu icke på långt när hunnit till den punkt af någorlunda välmåga, hvarpå den före branden stod, är uti stort behof af fortfarande lindring i bevillningen, men att en sådan lindring i afseende på bevillningen för borgerliga rörelsen likväl icke vidate borde ega rum. ii Bevillnings-Utskoltets Betänkande, N.o 11.
Då Borås stad, som allt sedan år 1823 varit i åtnjutande af lindring i bevillningen, i anseende till de staden, åren 1822 och 1827 öfvergångne, eldsvådor, under den sedermera förflutna tiden, åtminstone återvunnit den grad af förkofran, att en fortfarande lindring i bevillningen, såsom redan begagnad utför vanlig tid för undantag af sådan beskaffenhet, icke numera sv nes böra medgifvas; så får Utskottet, med afstyrkande af bifall till Herr Sundlers motion, bernsta 11 a, alt 1 momentet uti 149 § må derifrån uteslutas, på sätt Utskottet uti dess förslag jemväl iagltagil; hvaremot, enär Wenersborgs stad, som endast från och med år 1836 åtnjutit beviljad lindring i bevillningen, ännu synes vara i behof af en sådan förmon , Utskottet tillstyrker, att, intill nästa Riksdag, alla tomter, hus och byggnader i Wenersborg må befrias från bevillning, på sätt förslaget närmare utvisar.