Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
säkrar herr literatören, att friare -- -- det har Gerda Svensson ingen brist på.
Jag har ingenting sagt -- jag; Men jag för-
Hur länge stannar herr Pihl i sta'n?
DAMERNA i korus.
stanna här en månads tid.
Vi hade hört, att herr Pihl skulle
räknat en smula på det.
Ungdomen skall ställa spela med.
Ja, det är till och med inte utan, att man
till sällskapsspektakel, och herr literatören skulle
120 ------ VIGGO.
plats inte blir svår att fylla.
Det gör mig ondt, men jag antar, att min
förstås.
Gerda Svensson skall spela hufvudrollen,
FRÖKEN SVENSSON rodnar.
121 ------ VIGGO.
donna assoluta.
Att ni är samhällets prima-
Louise ser ledsen ut.
LOUISE som sutit och hört på med en frånvarande min.
literatören finna på något medel att muntra sin fostersyster mer?
Kan inte
glada -- --
Ja, Louise har ju aldrig hört till de riktigt
förhexad.
Men nu är det alldeles som om hon vore
på alla vis, men det hjelper inte stort -- -- -- LOUISE.
Nej, vi fjäsa för henne och pyssla om henne
tacksam för det ni äro snälla emot mig.
Jag är så
122 ------ FRU KNUTSON.
folk, som vill vara snälla emot henne! Jag
Ja, inte behöfver Louise leta länge efter
känner en herre, som bestämdt inte begär bättre,
än att få pyssla om henne hela lifvet igenom -- -- * EN PIGA kommer in med en stor blomsterbukett i handen; niger för sällskapet, går fram och lemnar Louise blommorna.
och lemna denhär.
Jag skulle helsa så mycket från kamrern
* Fröknarna Knutson och Jönsson ha fnittrande lutat sina hufvud samman i hviskande samtal.
123 ------ LOUISE.
förmiddagen!
Som är tvungen att sitta på banken hela
annat håll.
Ja, jag är säker på, att hans tankar äro på
ska' laga, att det fins en tår till kamrern också, när han kommer.
Han tycker så mycket om det serveras af denhär lilla handen. kaffe -- klappar
Louise på handen -- i synnerhet när
FRÖKEN TORNSTRÖM räcker fram sin kopp.
Jo tack -- kanske en liten tår.
124 ------ LOUISE serverar.
jag rädd, att middagen inte blir färdig i tid.
Och Knutson blir i misshumör, om inte maten står på bordet klockan tolf.
Jag får väl se att komma åstad, annars är
FRÖKEN KNUTSON reser sig också.
Åh ja, men -- -- FRU KNUTSON.
farligt alls, egentligen.
Det har också sina betill afsked.
Det är inte
hag, Louise lilla.
Går fram emot Louise och räcker hand i dag -- -- om man får vara så näsvis att fråga?
Hur gammal är det egentligen, du blir
FRÖKEN KNUTSON räcker hand till Louise.
125 ------ FRÖKEN JÖNSSON räcker hand.
Helsa -- -- fnittrar.
FRÖKEN TORNSTRÖM ännu tuggande.
FRU KNUTSON räcker hand.
Lycklig resa! bugar sig.
Pihl skall resa så snart.
Det är du väl ledsen
Det var ju tråkigt, att herr
för?
Har du inte lust att det är ensamt?
titta inom till mig i skymningen?
Ifall du tycker
till dörren och skocka sig, fnittrande och hviskande, i förstugan, medan FRÖKEN SVENSSON
De öfriga damerna med fru Knutson i spetsen ha hunnit bort
126 ------ VIGGO.
FRÖKEN SVENSSON får tårar i ögonen; vänder sig hastigt om och går.
Sällskapet troppar af. kommer in igen och stänger dörren efter sig.
Louise, som följt dem ut i förstugan,
* VIGGO.
sig ned vid fönstret, stirrande ut.
Louise har åter slagit BOTILDA kommer från venster med en bricka; dukar af kaffebordet.
säga!
Och ändå sitter hon der igen och ser ut
Kors en så'n massa blommor!
Det må jag
som om hon hade sålt smöret och tappat pengarne.
det nu.
Säg mig
mig så främmande, så hemlös här i mitt hem.
Jag vet det inte sjelf -- -- Jag känner
127 ------ VIGGO
emot dig från hvarje vrå.
Här har du lefvat kvar.
Här gapar tomheten
omgifven af dina kära -- och nu är du ensam
Menniskorna äro ju så vänliga emot mig, men Allt hvad de tala om är mig så likgiltigt, deras intressen synas mig så små -- -- och deras ofinheter plåga mig -- -- -- -- det är som om jag inte hörde hit -- --
Men det är inte bara det -- --
Du menar -- -- LOUISE.
intimaste förhållanden -- deras fnittrande, deras klumpiga häntydningar -- -- allt är mig emot.
Om det så vore det väl det -- --
Jag menar deras sätt att blanda sig i andras
fins någonting i verlden, som borde vara heligt,
128 ------ VIGGO sakta.
fröken Svensson -- --
Det gjorde mig så ondt -- -- det der med
har en smula finkänslighet i behåll -- hon och kamrern -- --
Hon är den enda af hela sällskapet, som
umgås med i din ensamhet.
Det är ju alltid två menniskor, som du kan
främmande här.
Det förefaller mig sjelf löjligt -- -- såder -- efter ett par månaders vistande i Paris -- -- men det är så.
Det är som om
Allt är mig
håret kunnat gråna på mitt hufvud under dessa fjorton dar, och hjertat frysa till is i mitt bröst.
inträffat -- -- någonting som -- -- LOUISE.
Någonting har
Det pinar mig att tala om det -- -- VIGGO.
129 ------ LOUISE.
VIGGO. reser sig upp.
pina dig.
Jag trodde bara inte -- -- LOUISE.
Det var inte min mening att
LOUISE sträcker ut sin hand efter honom.
tala om det.
Jag tycker, du borde förstå mig
Men jag kan inte
Jag vill ingenting dölja för dig -- -- det fins ingenting att dölja.
Jag skulle önska, att jag vore af glas, och att du kunde se allt, som så svårt att profanera med ord.
rör sig inom mig -- -- allt det der, som jag har
pannan.
Böjer sig ned och kysser henne på Kära lilla syster!
som blef bergakungens brud.
Jag mins den
Det fins en gammal saga om en jungfru,
130 ------ mycket dunkelt -- -- men jag tror, hon dårades af glansen i trollens verld; och se'n hon en gång sett den, längtade hon alltid dit igen.
af glansen i en verld, som icke är min -- -- det stolta, fria lifvet derute...
Jag är som den jungfrun i sagan -- bländad
Också jag har känt något liknande -- -- skakar på hufvudet.
en riddare, som stiger ditner och hemtar sin brud -- -- Jag?
-- En skugga, bunden till en annans tillvaro -- -- dömd att derför overklig existens -- --
fjerran ifrån honom föra en sjelfständig och
bryta mig loss från mitt föregående -- -- derför att den strider mot mina grundsatser, min uppfostran -- -- ja, mot sjelfva min naturs
Förstår du inte, att denna känsla måste
egendomligheter -- -- -- Derute ha de friare -- icke för lifvet.
tyglar -- -- der ger man sin kärlek för stunden
131 ------ VIGGO
borde ha stannat hos dig. -- -- Nu efteråt kommer det för mig, hvilken underlig beklämning, som grep mig, då vi skildes -- -- det var en dig -- -- så bestämd aning om, att en olycka hotade
.... och för resten ... är det en olycka att en att älska och vara älskad tillbaka?
Den olyckan hade du inte kunnat afvärja
enda gång i sitt lif ha fått erfara, hvad det är
Förlåt mig, att jag kunna gagna dig med mina råd...
trängt in i din hemlighet och sjelfkärt trott mig
Du har inte trängt in i mitt förtrosom jag kunnat tala med om detta...
Du är alltid så finkänslig
ende -- tvärtom -- -- du är den enda menniska,
Jag ville så gerna se dig
132 ------ lycklig. -- -- Men jag känner med dina nerver -- det är en åratal igenom samlad längtan, som nu slagit ut.
Den har vuxit i lön under alla dessa år -- -- nu, när den blommar, har den aldrig kan ryckas bort.
Bara vissna och med den... den så djupa rötter genom hela din varelse, att dö -- -- men när den vissnar, vissnar du sjelf
man ser inte en hand för sig.
Det är som att stirra ut i mörka natten -- Säg mig nu uppriktigt, kära lilla syster
-- -- vill du att jag stannar hos dig?
menniska råda.
Du har rätt -- här kan ingen Tystnad.
namn -- -- kanske deraf, att hans verld var så
Kanske af glansen kring hans
främmande för min, att den just derigenom drog
133 ------ mig oemotståndligt till sig...
Eller -- sakta -- kanske det var min natur, som tog ut sin rätt ..... att älska en gång.
död...
Och nu strider naturen sin strid på lif och
känner inte längre mig sjelf.
Jag är som en
gengångare här i dessa tysta, låga små rum, der damtygen kläda möblerna som hvita liksvepningar.
Är det jag, som lekt och vuxit upp
här?-- -- Som trott på Gud och känt mig trygg och stark i medvetandet om mina fasta grundmina fötter. satser? -- -- Nu ha de alla störtat i grus under
på framtiden!
Tag vara på dig sjelf -- -- och tag vara
på att stanna här i kylan alltid -- -- tänkte på, att år skulle komma och gå, utan att jag fick se honom -- höra hans kära stämma -- -- att
Det fins ingen framtid. -- -- När jag tänkte
dag skulle glida bort efter dag, utan att så mycket som ett bref förde bud mellan honom och mig -- -- då såg jag, att de dagarne och de åren icke skulle synas mig värda att lefva.
134 ------ mig fans hvarken glädje eller skönhet -- -- ingenting annat än en oändlig tomhet -- -- Då skref jag.
darrade nog mellan raderna min fruktan att bli glömd.
Jag vet inte om dagarne mist sin längd eller blifvit något formlöst, som flyter i ett ... jag vet blott att tomheten är evig.
VIGGO sakta.
om de icke längre ega något slut .... tiden har
Jag skulle lyda honom blindt -- -- om han också bad om mitt lif. stryker med handen öfver hennes panna.
du är exalterad nu.
Kanske skall du se annor-
lunda på allt detta, se'n dina nerver kommit i ro.
Från förstugan höres ett lätt buller: ett par galoscher, som
135 ------ tagas af och en paraply, som stötes mot golfvet.
Strax derefter knackar det på dörren och kamrer Möller kommer in. * KAMRERN bugar sig.
förr än nu, men jag ville ogerna försaka nöjet födelsedagen.
Jag har tyvärr inte kunnat komma ifrån
att personligen få lyckönska fröken Louise på
LOUISE räcker honom sin hand.
dag, Viggo Pihl!
Jag hörde just, att du var här gången?
Åh för all del, det...
kommen -- -- det blir ju ett kort besök, den-
VIGGO helsar.
136 ------ KAMRERN till Louise.
Viggo reser så snart?
Louise tycker väl, det är tråkigt, att
Det var roligt att se honom i alla fall -- fast det var kort.
VIGGO ser på klockan.
är kanske på tiden, att man ger sig af. LOUISE.
KAMRERN artigt.
Tiden går fort i angenämt sällskap. ser Louise in i ögonen.
du skall resa.
137 ------ VIGGO
Nu bär det af igen! *
BOTILDA kommer i dörren, torkande handen på förklädet.
tänkt på...
Jag får verkligen be om ursäkt, att jag inte
138 ------ LOUISE.
glas vin får jag väl bjuda på?
Det är väl inte kaffedags längre -- Men ett
alldeles ogenerad -- blodet stiger mig alltid åt
Tack -- men -- -- hm! om jag får vara
hufvudet, om jag dricker vin på förmiddagen -- -- VIGGO, som under tiden tagit på sig reskappa, hatt och galoscher ute i förstugan, nickar ännu en gång in genom dörren.
Tack, Botilda -- jag skall ingenting ha.
BOTILDA mysande.
hålla fröken sällskap, annars leds hon för galet.
Kamrern får åtminstone sitta en stund och
139 ------ KAMRERN.
Louise inte har något emot det.
Ja, jag vill gerna stanna en stund, om fröken
vill.
Kanske fröken Louise helst vill vara ensam?
Fröken Louise är nog mycket ledsen öfver att Viggo reser?
Säg bara uppriktigt, hvilket fröken Louise
Det är så tomt -- -- KAMRERN medlidsamt.
menar -- -- fröken Louise vet ju -- -- LOUISE.
Kan jag ingenting göra -- -- hm! -- jag
LOUISE söker att beherska sig.
i dag?
Det har väl varit mycket folk på banken
140 ------ KAMRERN.
eftermiddagen -- -- gud ske lof.
Åh -- nej.
Det fins arbete nog för hela
är tungt.
Det är det enda som hjelper, när lynnet
Louise's arbete borde vara att göra ett hem ljust och gladt.
Åh! -- Kvinnans verkningskrets är hemmet.
Jag förstår så väl, att det kan hjelpa
Jag önskar, att jag hade ett arbete, en mans
mot sorger och bekymmer -- -- om man gräfver ner sig i det helt och hållet, egnar sig åt det med
141 ------ hvarje fiber. -- I tankar.
-- Timme efter timme går, siffrorna rada sig upp framför en på papperet ... tanken släpper dem inte för en sekund ... och tiden rinner, utan att man vet, hvart den tar vägen.
När man så till sist är trött till kropp
och själ ... hur härligt måtte det då inte vara
att lägga sig ner och sofva från alltsammans -- till morgondagens slit...
sofva lugnt och utan drömmar ... hemta krafter
så ledsen.
Det är någonting så hopplöst och
brustet ... någonting i tonfallet och i ögonens
och ansigtets uttryck, som ...
Har gamle vän?
Kan jag ingenting göra ... det skulle vara min högsta önskan. fröken Louise inte längre förtroende för sin
är ensam nu i sitt fordna hem, der allt påminner om de kära, som gått bort.
Fröken Louise be-- i nya förhållanden. höfver komma bort härifrån i andra omgifningar
142 ------ LOUISE.
styra och ställa med, så skulle nog sorgen lindras så småningom.
Om fröken
Louise fick ett nytt hem att
KAMRERN flyttar sin stol närmare.
såg Louise för första gång?
Louise var ett
Mins fröken Louise den sommaren, då jag
barn och satt på mitt knä och läste franska lexor -- -- Louise satt der så tryggt, som om den platsen var hennes och alltid skulle förbli
Jag var Louises »stora vän» -- -- det fans hon -- -- och ibland slog hon armarne kring min hals och kysste mig -- -- -- Det är längesedan nu, men jag mins det
ingen som hon tyckte så bra om, som mig, sade
grant.
Louise växte upp ... hon satt aldrig
mer på mitt knä ... och hon glömde visst, både att jag varit hennes »stora vän», och att hon Jag har väntat i tjugo år.
Det är inte första kysst mig -- -- -- Jag glömde det inte, jag. gången, jag gör den frågan, som jag nu upp-
repar för sista gång.
Men Louise var så ung
143 ------ förra gången.
Jag kunde så väl förstå, att Louise ville se sig om i verlden först. -- -- Sedan kommo ju sorgerna och -- -- jag visste, att ensam med den sjuka systern -- --
Louise aldrig skulle ha lemnat sin gamla mor Nu står Louise ensam i verlden -- och har
sett nog -- -- kanske mer än nog -- af lifvet min hustru?
derute.
Vill Louise bli
LOUISE stirrar framför sig med tårfyllda ögon.
hvad jag sagt.
Jag är ju inte någon yngling,
Louise skall inte svara strax; men tänk på
längre, och Louise är ingen oerfaren ung flicka.
Men en vänskap så gammal som vår har djupa när allt kommer omkring, en mera solid basis rötter -- -- och tjugo års tillgifvenhet är kanske, för ett äktenskap, än ungdomens flyktiga tycke.
inte tänka mig större lycka på jorden än att få kalla Louise min hustru.
Och jag skall aldrig fordra af Louise mer än Louise sjelf vill ge
Detta gäller Louise -- inte mig.
-- -- det tror Louise mig väl om?
144 ------ bara, att jag hade rätt att -- -- med min till-
gifvenhet -- -- ge Louise det stöd, som -- -- -- LOUISE.
KAMRERN reser sig upp och börjar gå af och an på golfvet, kämpande med sin rörelse ; stannar så framför henne igen.
Är det -- -- med ansträngning -- någon annan?
inte ond -- men -- med ett förplågadt uttryck -- kunde fröken Louise inte ha sparat mig dethär?
Då ber jag om förlåtelse -- men -- ja, blif
som kamrern tror.
Jag kan inte tala om detta ligt -- --
Jag visste ju inte -- och -- -- det är inte
-- -- jag kan inte -- det -- det är så förfär-
KAMRERN ser på henne med en lång, medlidsam blick.
aldrig hända mer.
Men -- -- fröken Louise tror ju, att jag är hennes vän?
Jag har pinat -- -- förlåt -- -- det skall
Tack, tack för allt. *
145 ------ BREFBÄRAREN
M:lle Louise Strändberg!
LOUISE skyndar fram och griper det; häftigt upprörd.
går bort till fönstret, bryter brefvet och läser.
Men om kamrern tillåter -- --
Efter hand som
hon läser, få kinderna färg, och hela ansigtets uttryck förändras.
KAMRERN efter en stund.
LOUISE vänder sig om.
Åh -- förlåt mig -- -- jag glömde -- -- KAMRERN.
Det var goda nyheter -- det syns.
146 ------ LOUISE
tidens hand.
Godt eller ondt -- -- allt ligger i fram-
Ack -- nej.
jag gått ensam i långa år, med natt på alla sidor mitt namn ur mörkret -- -- långt borta.
Det är som hade
-- -- och så plötsligt hört en röst som ropat
jag så innerligt.
-- En smula bittert.
-- Jag ropade också jag, men det hörde fröken Louise aldrig.
Måtte den rösten inte leda vilse, det önskar
riktigt af hjertat tacksam -- -- --
Jag är så tacksam -- -- så
till minsta tjenst.
Om jag kunde -- på något sätt vara -- --
147 ------ LOUISE
kamrern fortfarande vill ha mina affärer om hand.
Tack, det vet jag nog, och jag litar på, att
het som tjensteman i banken.
Penningarne äro ju disponibla, och -- --
Det är ju ingenting annat än min skyldig-
tänka mig om, och sedan kommer jag till kamrern och rådgör -- innan jag reser -- -- KAMRERN.
några dar. -- -- Till Paris.
Jag vet inte när ... i morgon ... eller om
* LOUISE öppnar dörren till köket och ropar.
148 ------ BOTILDA.
då?
Men hvad i Herrans namn är det
än laga ihop mat, som hon skulle tycka om -- och hon har knappt rört den.
Jag har inte gjort annat, se'n hon kom hem,
I dag ska' du få se på annat.
min väg om ett par dar.
Hör -- Botilda -- -- jag reser
149 ------ BOTILDA.
för sig?
Hvart ska' hon resa?
Jesses hvad är det nu för konster, hon har
vettet!
Våga sig ut på sjön nu när det regnat i 14 dar -- -- tänk ett sådant djyp.
Ja, jag säger då det, hon är alldeles från
Samma atelier, men nu mycket elegant dekorerad, I ena hörnet på en kolonn omgifven af palmer och
med nya möbler, mattor, gobeliner, studier i ram, m. m. andra bladväxter står en marmorbyst af Alland; der nedanför en chäslong.
liern och i trädgården utanför, dit glasdörrarne stå öppna.
Alltemellanåt stämmer en manskvartett upp en sång. chäslongen inne i ateliern.
Viggo och Lilly sitta i förtrolig tête à tête på
Taklampor och japanesiska lyktor äro tända i ate-
med dig hemma i en svensk småstad, än stanna här i Paris.
Jag vill mycket hellre bo
härute -- --
-- Det stolta, fria lifvet
härute», dess mer skrämmer det mig.
Ju mer jag ser af »det stolta, fria lifvet
151 ------ VIGGO.
terna och tänka, och ju mer jag tänker, dess värre blir det.
Och då vet jag ingen annan råd än att per.
Jag kan ligga vaken ibland om nät-
krypa alldeles ner under täcket -- -- det hjeloch önskar, att du vore hos mig.
Då tänker jag på dig
VIGGO smeker henne.
det egentligen, som hon är så rädd för? hviskande.
Stackars min lilla harunge! -- -- Hvad är
VIGGO muntert.
LILLY stryker med handen genom hans hår.
Nej, för jag kan inte låta bli att tycka om
152 ------ LILLY.
kan låta bli.
Inte att jag tycker om dig; men att jag inte
längre, så skulle jag inte heller bry mig om dig.
Ja, för när du så inte brydde dig om mig
om dig -- -- rätt mycket, till och med.
Ja men nu bryr jag mig händelsevis
VIGGO kysser henne.
inte svara för.
Den kan du
153 ------ LILLY.
visst i allmänhet djupare än ni män.
Vi kvinnor känna
partiska -- -- det ligger nästan alltid en olycklig kärlekshistoria bakom deras visdom.
De gamle ungkarlarne säga: »ha! kvinnorna äro trolösa!»
Men de lärde äro
De gamla ungmörna: »ha! männen äro flyktiga!» och trofast folk både bland män och kvinnor.
-- -- Men historien lär oss, att det fins flyktigt
alltid förälska sig i de flyktige.
Då måtte olyckan vara den, att de trofaste
menar du, att eftersom du sjelf är en mycket trofast liten tös, så...
154 ------ VIGGO
tankar?
Hur kommer du på så dystra
fast man är ung och oerfaren. -- -- Han är
Åh, du tror väl också, att man inte har ögon,
så svartsjuk och oresonlig.
Och Erna -- -- VIGGO.
hon ger honom anledning till det. -- -- Tror du, att hon håller af honom?
Men jag tycker ibland, att
155 ------ LILLY.
tiden -- -- Ja, det började strax efter det Louise kommit tillbaka.
Hon är så nervös, så häftig elak. -- -- ja, ibland tycker jag, att hon är riktigt
Hon har blifvit så underlig på den sista
bara gnäller och åbäkar sig.
Men man skall då också taga på den med en smula förstånd...
Jag menar: man har då en viss
skyldighet att visa sig från den älskvärda sidan, om man vill bli älskad tillbaka.
ken är en ömtålig blomma, som behöfver mycken vård.
Kärle-
LILLY kysser honom på pannan.
Det skall också jag -- -- * LOUISE
156 ------ LOUISE
störa.
Det var ju tråkigt, att jag skulle
Lilly -- gör hon?
Sången derutifrån låter så bra på afstånd.
Sitt nu ner hos oss ett ögonblick. -- --
LOUISE sätter sig.
Ja, här är vackert, det ser jag sjelf bättre
möblerna, färgernas harmoni -- -- För mig är detta rum till mitt hem.
För er alla är det bara det yttre, de vackra
det själen, doften af det hela -- -- det, som gör
157 ------ der måste man vara kvinna för att kunna känna enda möbel, som en kär vän -- derför att den varit vittne till -- -- -- -- Jag menar så der, att man håller af hvar-
VIGGO afbryter.
erfarenhet och funnit, att kärleken är en olycka, ty en af de älskande tröttnar alltid -- -- LILLY.
Hon har sett på lifvet med sin nittonåriga
158 ------ LOUISE
klokt -- --
Dethär ljusa hufvudet är så klokt, så
hand plocka bladen af nyponblommorna vid dagens vind skall sopa dem bort.
Jag tror, det är bäst, att inte på för-
vägkanten -- -- om man också vet, att morgon-
hans axel och var glad åt att vara älskad! -- -- Lyckan kommer och lyckan går.
Kanske stanär det fruktlöst att söka binda henne.
Lägg ditt hufvud mot
nar hon kvar -- kanske inte -- i alla händelser
Ja, men inte pessimism. *
159 ------ HENRIK
LILLY sakta till Viggo.
vill jämra sig.
Jag är säker om, att han De gå ut i trädgården.
HENRIK sätter sig på chäslongen.
Hvarför ska' ni plåga hvarandra.
känna, att det är skilnad på mig och hennes
Hon vill knappt er-
andra bekanta.
Och om jag vågar yttra ett ord grymhet, som öm jag begått ett brott.
af klagan, så straffar hon mig med en raffinerad
lunda emot dig, men du är ju också -- --
Jag tycker nog, att hon kunde vara annor-
160 ------ HENRIK.
derför att jag älskar henne -- -- och derför att min kärlek gör mig vek.
Mot alla andra -- bara inte mot mig --
liga, ni två.
Hon har ju sjelf velat vinna dig, trogen.
Jag tycker, ni skulle kunna vara så lyck-
och du begär inte bättre än att få vara henne
felet.
Deri ligger hela
han inte träffar på en kvinna, som vrider hjertat ur bröstet på honom, som pinar honom med ned och snyftar.
Jag äf inte sådan.
Men annars -- -- Ifall
glödande tänger -- -- Sådan är hon!
Böjer sig
161 ------ LOUISE.
HENRIK knyter händerna.
inte ut med dethär.
Jag står
* upprymda, blossande på cigaretter.
Erna och Bergström komma från trädgården, glada och
och måla naket ute.
Jo! Tjo hej!
Jag skall ut till Fontenay
du tro!
Det ska' bli någe' styft må
Hvad ska' det bli då?
En naken pojke, förstår du! skrattande.
162 ------ BERGSTRÖM.
Asch -- -- han är delvis klädd i pels.
föreställa?
Hvad skall han
alltid.
Kolossalt vacker kropp! -- Du skulle se hans ben!
Det vete fan -- ett namn hittar man väl
tobak är slut.
jag offra min sista droppe hjerteblod, det vet du.
Men för dig skulle
Bergström sätter sig ner på en stol och rullar cigaretten. i det han kritiskt skärskådar Allands byst.
Nu håller han snart färdig, och han är sjelf i en sådan der
Ja, gu'bevars!
på med en marmorgrupp, har jag hört.
Den är feber som han alltid är i, då han gör någe' styft.
163 ------ JOHANSSON.
snokar.
Du springer ju alltid rundt och
också -- -- Kunde han inte ha godt af ett råd -- -- Allmänt skratt.
Är jag kanske inte
borde ta' råd af dig!
Att Gustave Alland
af, att en kamrat gjorde honom uppmärksam på ett och annat -- --
Det vore väl fan, om han inte skulle ha godt
* Han studsar först vid åsynen af de många menniskorna, men och helsar.
ALLAND. I detsamma öppnas dörren och Alland kommer hastigt in.
då han ser sig observerad går han ogeneradt fram emot Louise
inte, att ni hade främmande.
Jag visste
164 ------ LOUISE förlägen.
delsedag -- --
Det är min fosterbror Viggo, som firar fö-
ALLAND vänder sig till Viggo, som står i dörren till trädgården.
firar er födelsedag.
Jag hör, att ni
ALLAND helsar på Lilly, som står vid sidan om Viggo.
äran att vara igenkänd?
Har jag den
man som ni, när man en gång har haft den äran att bli föreställd för er!
Skulle man inte känna igen en så berömd
resa.
Ni kom utni var -- -- riktigt förtjusande -- --
Pihl skulle
ifrån -- Jag mins hur rödblommig och frisk Bergström, Johansson och Lind gå fram och helsa på Alland.
BERGSTRÖM skrattande.
sieur Alland, då ni kom.
Vi talte just om er, mon-
165 ------ ALLAND.
kritisera gruppen, som ni håller på med.
Jo, Lind ville gerna slippa in i er atelier och
tål aldrig att någon ser hvad jag har för händer minst en så talangfull yrkesbroder, som ni.
Men jag allra-
-- med ett fint småleende -- och naturligtvis
VIGGO ute i trädgården; knackar i bålen.
glas med den sist anlände gästen!
Låt oss dricka ett
Alla strömma ut i trädgården med undan-
tag af Erna, som blir sittande orörlig.
166 ------ HENRIK
det illa till med samvetet.
Aj, aj! Då står
duett!
En skön
ERNA vänder sig emot honom.
humör att tåla dina dumheter!
Jag är inte i
kigt, det!
Det var ju trå-
167 ------ Men jag skall säga dig sanningen först.
låter inte sparka bort mig som en hund.
Jag bits jag!
har tålt det alltför länge -- akta dig nu, för nu
HENRIK knyter händerna och far emot henne; hejdar sig.
kare än du.
Nej, åtminstone inte med en som är star-
* LOUISE kommer hastigt in i ateliern och går fram till Erna och Henrik.
herrn hålla sig i styr och gå.
Jag har bedt den der
168 ------ HENRIK.
»Den der herrn!» -- Hvad tycker du, Louise?
HENRIK utom sig.