Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Sådana taflor passa för- träffligt i en elegant boudoir, 1«97 Hildegard Thorells porträtteringskonst är sedan länge erkänd och man får här nya be- vis på densamma, när man ser porträttet af friherrinnan C. och kanske ännu mer när man betraktar konstnärinnans själfporträtt, måladt med en kraft och brio, som tydligt vittna om att hon känner sig själf och förstår att framkalla anda och lif med sin pensel.
När vi gå här i den sköna samlingen härs och tvärs, stanna och teckna oss till minnes det som behagar oss, så komma vi också slut- ligen till en tafla, framför hvilken vi ovillkor- ligen dröja en längre stund och det är en stor duk af Bruno Liljefors, nämligen hans beröm- da » Hafsörnar ».
Hvilken titanisk kraft i den- na strid mellan luftens konungar i brynet af de skummande hafsvågorna!
Allt är vrede, hafvet fräser och liksom dånar, kämparna hugga de blodiga klorna i hvarandras kött ooh de små ögonen blixtra af otämdt hat.
Men det hela är skönt, vildt skönt, och konstnären har här träffat sitt ämne på pricken och åstad- kommit ett konstverk af stort värde.
Bland Ernst Josephsons många här utställda dukar förtjänar porträttet af artisten Carl Skån- berg ovillkorligen ett omnämnande.
Det är lifslefvande, som han gick och stod här i lif- vet, trygg och godmodig och oförbrännelig, tills döden kom och drog ett streck öfver alla ljusa konstnärsdrömmar.
Af professor Aug.
Malmströms taflor ber jag få fästa uppmärksamhet vid hans präktiga och karaktäristiska återgifvande af » Svenska arméns återtåg öfver Älandshaf 1809 ».
Det är en tafla, som tilltalar såväl hvarje svensk kvin- nas som mans hjärta.
Grefve Georg v. Bosen exponerar äfven en tafla, med svenskt histo- riskt motiv, nämligen: » Karin Månsdotter be- söker kung Erik i fängelset », cn målning full af innerlighet i behandlingssättet.
Karin är här framställd som en bild af den hängifna- ste kvinnlighet och oskuld, såsom legenden älskar att se den arma drottningen återgifven.
Anna Norstedts präktiga » stilleben » torde också beaktas under vår vandring, och gärna stanna vi med ett godt leende framför Carl Larsons humoristiska och om den varmaste hemkärlek vittnande skildringar ur » De minas » lif och alla småttingarnas glada sysselsättnin- gar och muntra lekar.
Det är präktiga bilder, sprungna ur konstnärens hjärta.
I samma sal finna vi också Hugo Birgers magnifika målning » Toiletten », ett verkligt ro- coco-arbetc, utfördt med utsökt smak.
Såväl damernas toaletter som samtliga accessoirer äro fullt stilenliga.
Glöm icke heller att skänka en blick åt den sirliga coiffeuren, han är ju verkligen dråplig.
Bland allt annat godt, som på den svenska afdelningen finnes att se, nämna vi till sist Anders Zorn, som otvifvclaktigt står i främ- sta ledet af våra moderna målare.
Hans » Boulevardscen », briljant i färg och teckning, är förut känd.
» Själfporträttet » kan synas djärft, men om också atelierscenen är något väl frivol, så är det dock ett styft arbete.
Och härmed sluta vi vår hastiga vandring genom den svenska afdelningen och skynda öf- ver till Norge och Danmark för att utsöka hvad som i våra ögon där finnes mest sevärdt.
Den norska konsten kan synas något hård och sträf, men den är då ett uttryck af lan- dets och folkets egen karaktär.
De finnas dock här, som skapat sig ett namn långt utom egna landamären, exempelvis Thorolf Holmboe, hvars vackra » Augustinatt » och » Aftonstiltje » visa hvad hans pensel förmår.
Gamle Hans Gude är ett sedan långa tider tillbaka erkändt konstnärsnamn, och hans varma och stämnings-
IDUN rika » Sommarnatt » är ett bevis på att det kust » förtjänar äfven det varmaste loford.
L i - är välförtjänt.
Fredrik Kolstø är en ännu ung kaså Hjalmar Munsterhjelms fyra vackra " taf- målare, som redan gjort sig ett namn, och af lor, hvaribland särskildt » Finsk skogstjärn » V a s a t e a t e r n bjöd i lördags på en premiere, hans arbeten nu kunna vi främst sätta » E n slår ' an genom sin natursanning.
Ellen TUes- som trots sommarvärmen hade lockat fullt hus.
L. Gandillots lustspel » Den nye underprefekten » glad G u t », som är full af lif och glädje.
leff är en liten pigg och säker genremålarinna, var onekligen muntrande kvickt, men också natur- Halfdan Strøm hör också till det unga släktet hvilken har flere prof på sin pensel, och ligtvis hållet i den » lätta » parisiska tonen.
Fru och hans genrebilder äro ofta förträffliga.
Se Waldemar Toppelius trifves bäst på hafvet och Emma Berg uppträdde däri som en förförisk blott här på hans lilla duk » P å fars rygg », i finska skärgården då båten lägger till för en varietédiva från Alcazar i Paris och slog som vanligt an genom sitt graciösa pikanteri i spel — är den icke duktigt målad?
Carl Nielsen frisk bris.
Därtill komma taflor af Wäinä och sång.
Styckets manliga hufvudroll — en målar hafvet och fjällen och man måste all- Blomstedt, af Axel Galten och Elin Danielson bondklipsk slyngel till betjänt, som icke utan deles säkert gifva sitt stora erkännande åt hans samt af Per Sparre.
Totalintryckct blir att, framgång uppträder i sin husbondes, » den nye » Från Loen i Nordfjord ».
Johannes Müller om också den finska afdelningen är liten, så underprefektens », kläder — utfördes af hr Alb.
Ranft med hans vanliga glada nonchalans, som har här äfven en ypperlig » Månuppgång på är den särdeles god och blifver mycket upp- här passade godt i stycke.
Underprefekten be- högfjället » och Sigurd Moe en bra målad märksammad.
kläddes af hr O. Byström.
Ett par utmärkta karaktärsfigurer gjorde hr Bror Olson af en galant » Gråvädersdag ».
I den rent nordiska tafvelutställningen fin- gammal general och hr V. Lundberg af en min- Edvard Diriks utställer sin stora tafla » V i n - nas nog taflor, hvilka saklöst kunnat stanna dre galant gammal byråchef.
Publiken hade ro- terdag vid Kristianiafjorden », hvilken visar ett hemma på ateliern och vändts mot väggen men, ligt, storskrattade och stormapplåderade.
Däremot kände man sig ganska grundligt svi- präktigt perspektiv och en utmärkt målad luft.
när de nu en gång, på outransakligt vis, kom- A f norska kvinnliga målare finnas icke mån- mit med, så tiga vi om dem och göra som de ken på den utpuffade amerikanska » ærial ballet », som därpå följde.
En klumpig blandning af hun ga med.
D e som äro representerade äro för öfriga taktfulla konstvännerna, — nämligen gå dra gånger sedd serpentindans med några myc- dem stilla och likgiltigt förbi.
De förmå ej det mesta genremålarinnor, af hvilkas verk kunna ket enkla och blockgnisslande upp- och nedhal- ningar af de » luftiga » väsendena, ett varieté- nämnas en liten fin bit af Bertha v. Ditten, störa vår glädje här i skönhetens rike.
V i skola i stället se på de främmande konst- nummer rätt och slätt — och ingalunda ett af de kallad » Unga flickor », samt Maria Hauge ' s bästa!
» Nej, herr Ranft, » sade publiken med närerna med dc stora europeiska namnen.
» P å hemvägen » och » Goda vänner«.
ljudliga hyssjningar, » bättre upp i utställnings- Adolf Hellnndp.r.
konkurrensen! » Och vi säga detsamma.
Den danska afdelningen är särdeles rikhal- tig, och efter en liten granskning finner man, - 4.
att konsten hos vår södra granne står ovanligt högt, både i landskapsmåleriet och icke minst i porträtteringskonsten.
V i ha icke gått här många steg, förrän vi stanna Novell för Idun af Ali.
hänförda framför H. Brasens tafla » Solnedgång Prins Carl och prinsessan Ingeborgs (Forts.) är nu bestämdt att äga rum en dag i vid sjön Esrom ».
V i fästa oss mindre vid bröllop — Det blir allt en hop att taga reda på, innan landskapet.
Det är solen som fängslar oss, sista veckan af augusti månad, troligen den 2G eller 28.
Prins Carl afreste i slutet af förra vec- du kommer så långt.
en sol, som bländar och gör en färgblind.
— Men du vill ju tala om allting för mig, kan till sin trolofvade i Köpenhamn.
Låtom oss villigt erkänna att en sådan sol — eller hur?
— Det beror på hvad du menar med allting, målad — hafva vi aldrig förr sett.
Taflan är Kungsord till kvinnorna.
Vid den stora min älskling.
ett mästerstycke.
» borgarmiddagen » å staden Trodhjems i dagarne — Jag menar, att du icke skall ha några hem- E n » Vårdag i bokskogen », af A. Fritz, är firade 900-års fest höll konung Oscar ett tal till ligheter för mig.
också magnifik och förtjänar att tagas närma- damerna, i hvilket han bland annat yttrade: » Hvil- — Nå, svara mig, du talar väl om allting?
re i kikaren.
S. Kröyer är erkänd som ken hög och skön plats är icke kvinnan gifven i mänsklighetens historia och för mänsklighetens — Fråga då litet tydligare, så att jag får veta en af Danmarks främsta porträttmålare, och lycka 1 Hvems öga möter vårt, då vi första gången hvad det handlar om.
därom bära äfven de vällyckade bilderna af Hol- skåda ljuset och lifvet?
Det är moderns.
Mot Sigrid tvekade litet grand.
Hon hade väntat ger Drachmann samt af D:r Schandorph vittne.
hvem lågar ynglingens öga, när han första gången af sin fästman, att han skulle gifva henne en Julius Paulsen tyckes emellertid täfla med fattar lif vets sköna värde i kärleken?
Mot den stormande försäkran om att vara som en öppen älskade kvinnan!
På hvem kunna vi först och Kröyer, hvarom porträtten af bryggaren Carl sist lita, hos hvem kunna vi tryggt söka tillit, bok, och hon kände sig litet besviken.
I tveksam ton började hon åter efter en stund.
Jacobsen och hans hustru tala högt.
De tyc- tröst och stöd, när allt annat synes svikta?
Hos — Du har t. ex. aldrig sagt mig — om du kas liksom lefvande träda fram arm i arm ur våra hustrur!
Och hvem står väl vid vår sida förr — svärmat — för någon annan.
som en blid ängel ännu i vår ålderdom?
Det är — Kära barn, nog kan du väl förstå, att icke ramen.
Ole Pedersen har också ett par vackra dottern!
en man på trettiosex år kunnat gå alldeles obe- porträtt af sin far och mor.
I kvinnor!
Som öm moder, som älskande hu- rörd genom lifvet.
Peter Ilstedt är genremålare och visar sig stru och kärleksfull dotter, hur skön är ej kvin- — Nej det förstås, litet svärmeri kanske, men långt uppdrifven i sin konst.
Hans » Tre un- nans uppgift!
Den nordiska och ej minst den jag menar något verkligt tycke, säg mig, har du ga flickor » äro förtjusande och » V i d morgon- norska kvinnan har bättre än många andra lands aldrig älskat någon — före mig?
kvinnor insett denna stora uppgifts betydelse — Icke så stormande åtminstone, du lilla kaffet » är en liten scen från hemmet af god och välsignelse. » frågvisa!
Men nu skola vi icke röra vid det och verksam effekt.
Augusta Dahlman är ämnet vidare.
* stillebensmålarinna och exponerar förträffliga — Nej, icke sedan, men nu i dag, på min En ting hjältinna.
En rask handling, som » Stockrosor » och » Helleborus ».
Bloche ' s förtjänar omtalas, utfördes här om dagen af en högtidsdag.
Ack, jag vill så gärna, att det skall » Stora skyar öfver hafvet » är en praktfull ung flicka.
Under lek med jämnåriga vid Thors- vara fullt förtroende emellan oss.
Låt mig nu höra ditt hjärtas historia, jag skall aldrig fråga tafla med särdeles väl framställda molnpartier, viks brygga vid Lidingöbro, en omtyckt, men dig mer sedan.
farlig lekplats under sommaren bland barnen hvarigenom solen tränger och kommer dem att — Det är ingenting att höra, — svarade Isidor till sommargäster å Thorsvik och kringliggande skifta i flere färger.
Hafvet har lagt sig till villasamhällen på Lidingö, råkade en liten parf- och det nästan litet snäft.
— Jo, Isidor, jag förstår att du döljer någon- hvila, det liksom väntar att de mörka molnen vel, son till den kända skådespelaren och sånga- ting för mig.
Tror du kanske att jag skall bli ren C. Johansson, att falla i vattnet.
Hans små snart skola urladda sig i blixt och åska.
lekkamrater voro ur stånd att hjälpa honom an- svartsjuk på dina ungdomsminnen?
Ack nej, Den danska målarkonsten tål att noga stu- nat än genom skrik och rop på hjälp, och den lilla tro icke det!
Min rättighet öfver dig är ju så deras och våra egna artister hafva ej så litet hade så när gått till botten, då i sista ögonblic- ny och jag är så stolt öfver den, men ser du, jag vill äga ditt fulla förtroende.
Jag vill vara din att här lära, icke minst uti att skänka ljus ket tillstädeskom en ung 13-årig flicka, dotter bästa vän och dela dma minnen såväl som dina till redaktör Hedvall från Gefle, som under som- och värme åt sina dukar, hvilket danskarna maren med sin familj vistas vid Hasselbacken förhoppningar.
Annars vågar jag icke heller kom- tyckas väl förstå.
på Lidingö.
Utan tvekan kastade hon sig i vatt- ma till dig med mina små barnsliga meddelan- den, och jag har ett sådant behof af att icke I katalogen hafva våra vänner finnarne blif- net, och efter stora ansträngningar lyckades hon ha några hemligheter för mina närmaste.
draga den nödställde upp på det torra, där han vit inrangerade i den internationella afdelnin- — Min kära, lilla Sigrid, kom du till mig med med långvarig behandling efter en stund kvick- gen, men vi vilja redan nu nämna några ord nade till.
Den raska flickan blef naturligtvis alla dina små sorger och bekymmer och du skall om Finlands förnämsta konstnärer och deras hjältinnan för dagen både bland de små för- icke komma förgäfves.
Han tog hennes hufvud mellan sina båda skräckta kamraterna till den räddade och bland arbeten.
händer och kysste hennes rena hvita panna.
Albert Edelfelt är välkänd för oss genom äldre åskådare till olyckstillbudet, hvilka ej kom- Och så tillade han: mit sig för att handla.
flere föregående arbeten, däribland hans förut — Tro mig, min älskling, jag skall också an- förtro dig allt hvad en man kan säga åt sin exponerade » Kristus och Magdalena ».
Han hustru.
har nu sin stämningsfulla » Sorg » och sin ka- — Tack, du käre!
— svarade hon ömt och är h u s m o r s b ä s t a h j ä l p - raktäristiska bild » P å kyrkbacken » samt flere r e d a.
Prenumerera å när- hennes hand for smekande öfver hans kind — porträtt.
Berndt ' Lindholms vackra och kraf- maste postanstalt.
Helt år s kr.
tala då om för mig om henne, som du förr var fästad vid.
tigt målade » Strandparti.
från Sveriges väst- Teater och musik.
Pliktens väg.
Barncsideroki Jubileumsfl ten SVENSKA FLAGGAN, Väfves af ull.
* Godsätgänj 1, S 0 kg.
Obs.! '
Längd 2 meter.
För vikt om 18 kg.
Bredd 1,48 meter.
- Hildur Anderssons ullspinneri ocb Skrädderi-Aktiebolag Aiim.
76 5 3.
Hötorget 12..
A lim T ITn ^Anfrat R s iks i c 3 tf » 3.
R i k 7fi 5 3 " ii&gt;.
t 30135
p BD (D U N 232 1897 Han och Sigrid togo då ofta en promenad till- Familjen Holfer rådde om en liten villa ute i — Är du då säker på, att det varit någorf skärgården, ett par mil från Stockholm.
Där i samman och växlade månget förtroligt ord, all- före dig?
p — Du har ju icke gått oberörd genom lifvet, närheten brukade fru Moss hyra en stuga till deles som förr.
sommarnöje för sig ocb sitt lilla hushåll; så äfven En dag gingo de genom skogen, de båda en- sade du nyss.
i år.
Isidor inackorderade sig hos ett bondfolk samma.
Det var en sådan där strålande dag då H —.
h nej, jag har väl svärmat litet ibland.
i en annan stuga, och så kom han ditut hvarje fåglarne drilla och flugorna surra, barrträden ut- P — Men en gång var det dock mer än svär- lördagsafton efter slutadt arbete och blef kvar sända sin mest berusande doft och mossbädden meri, eller hur?
» d till måndagsmorgon, då han åter måste fara in inbjuder till drömfylld hvila.
Då satte de sig- — Ja, en gång var det mer, — svarade han, ned vid hvarandras sida, de två barndomsvän H i nästan mot sin vilja, som det tycktes, och han med båten.
Denna sommar blef den lyckligaste i Sigrids nerna, och talade förtroligt som syskon om P.
for med handen öfver pannan liksom för att för- hela lefnad.
Tidigt hvarje morgon var hon uppe forntid och framtid.
jaga ett plågsamt minne.
och ute i skogen, och hon drillade i kapp med Sigrid blickade drömmande upp emot himla- — Och det tog slut?
O: fåglarne, och hon hade så oändligt mycket nytt hvalfvet och hon följde med ögonen ett litet — Ja, det tog slut.
Isidor blickade dystert ut genom fönstret och att berätta för sin mor för hvarje gång hon kom moln, som seglade däruppe.
Hon betraktade hur- tillbaka.
det ändrade form och hur det till sist försvann.
Sigrid gömde sitt ansikte vid hans skuldra.
Sedan satt hon och sydde ifrigt i många tim- Så kom där ett annat litet moln i det förras — Var det ditt fel?
mar på sin utstyrsel, och det ena plagget efter ställe och fortfarande blickade Sigrid dituppåt Han skrattade bittert.
Pi • — Fel!
— upprepade han i hård ton.
— Det det andra lades färdigt till de öfriga.
För hvarje och Magnus undrade, hvilka tankar, som rörde var ingens fel, det var bara omöjligt, alldeles gång det blef ett dussin, knöts ett blått taftband sig bakom den rena, hvita pannan.
däromkring och bundten lades omsorgsfullt ned — Hvad du ser allvarlig ut, — sade han slut- - o omöjligt från början.
ligen — hvad tänker du på Sigrid?
— Var hon kanske öfver dig i samhällsställ- i Sigrids egen koffert.
— Jag ser på de små molnen, som segla där- Men så blef henne stugan för trång ibland) ning?
• 3 Vid denna nya fråga vände sig Isidor plötsligt och.
åter måste bon ut i skog och mark för att uppe och åter försvinna, och jag tycker, män- sjunga om sin lycka därute under det höga blå.
niskorna likna dem; de komma också och för- mot sin fästmö och hans ögon blixtrade.
det var icke alltid sol och leende himmel.
svinna sedan spårlöst.
g — Sigrid, — utbrast han häftigt — hur långt Det Men var kulna, kalla dagar ibland, då man kun- — Jag tror du är dyster, lilla Sigrid, det ämnar du sträcka ditt förhör?
Sigrid såg helt förfärad ut och hon drog sig de tro, att molnen aldrig mer skulle ' skingras.
skulle Isidor veta!
Men, kära du, människorna Eegnet smattrade dagen lång på rutorna och gå nog ej spårlöst bort liksom molnen: deras - s ofrivilligt ett stycke ifrån honom.
— O Gud, så du kan missförstå mig!
— ut- vinden pep och hven i alla knutar och vrår.
Då gärningar lefva efter dem.
OD ropade hon med darrande stämma, och hon dol- kände Sigrid en besynnerlig smärta i sitt bröst, — Kanhända!
Ack, den som ändå visste hvad då värkte såret efter den där lilla taggen, som hela lifvet tjänar till 1 Säg, hvarför lefver man?
de ansiktet i sina händer.
en gång stungit henne, och hon bäfvade vid — För att älska och vara lycklig!
Då försvann Isidors vrede i ett ögonblick.
(Forts.) — Förlåt mig, älskade lilla Sigrid!
bad han tanken på, att hon icke ägde Isidors förtroende innerligt och drog henne åter intill sig.
— Ser så helt och fullt som hon en gång drömt att * du, min älskling, vi män tycka icke om att tala äga det.
Ändtligen bröt åter en solstråle genom mol- om det förflutna, allra minst då vi ha något Innehållsförteckning.
att bikta.
Är det dig icke nog, att jag älskar nen, och då blef det så ljust och gladt i den dig öfver allt annat på jorden, och att aldrig lilla kammaren.
Alla tvifvel skingrades med E m i l i a L i n d q v i s t; a f D.
— I d u n s 500:de ens och Sigrid hoppades på nytt.
någon före dig varit mig så kär som du.
n u m m e r.
— E n radikalkur; a f G.
— F r å n prinsessan — Det skall bli mitt lifs uppgift, att vinna I n g e b o r g s h e m b y g d; i n t r y c k f r ä n e n f o t v a n d r i n g g e n o m CD Så böjde han sig ned emot sin trolofvade och N o r d s e e l a n d, u p p t e c k n a d e f ö r I d u n a f A. Roth — I S t o c k h o l m; kysste bort hennes tårar, och hon förlät honom, honom genom min kärlek.
eringar o c h litet annat smått o c h Så hviskade en röst i hennes inre och åter s g m o d å t.
u F t s t ö ä r l l n I i d n u g n s f u a n f d Lovisa såsom en älskande kvinna alltid gör.
Petterkvist.
B r e f I X.
B a k a Men det halfva förtroendet hade likt en törn- tog hon sin tillflykt till den djupa furuskogen.
v ä g e n ».
E t t g e n m ä l e a f Skånsk folkskollärare.
— E n t r e f l i g Och åt den anförtrodde hon på nytt sin glädje s o m m a r h a t t f ö r 1 4 ö r e: a f Frida.
— K v i n n o r n a p å u t - &lt;3 tagg inträngt i Sigrids själ, och sent skulle hon och sin sorg, sitt hopp och sina farhågor.
s t ä l l n i n g e n.
X: I k o n s t h a l l e n.
A f Adolf Hellander.
— U r glömma den bittra smärta hon så plötsligt er- notisboken.
— Pliktens v ä g; n o - En del af sommaren var Magnus Holfer ute v e l l f ö r I d u n a f AU (f o r t s) — T i d s f ö r d r i f.
farit på sin förlofningsdag.
på landet hos sina föräldrar.
HvcK / iomi, N:r 31 (450) Prenumerationspris pr år: Idun ensam _. kr.
• 3: — Barngarderoben » 3: — Fredagen den 31 juli 1896.
Byrå: Kedaktör och u t g i f v a r e: Elära södra kyrkog.
16, 1 tr. FRITHIOF HELLBERG- Allra, telef.
: J. rrycnen Ataieootag.
Utgifningstid: hvarje Jauns helgfri fredag.
L ö s n u m m e r p r i s 15 ö r a (Iösn:r endast för kompletteringar.)
F ö r » Platssökande » o. » Lediga platser » 25 öre för hvarje påbörjadt tiotal stafv.
70 Sre pr nonp- rad D r o t t n i n g Amelia af Portugal.
Ett tårehaf jag såg i drömmen, ett ändlöst haf, i töcken hölj dt, der bleka skepnader sig rörde, som om en skräckbild dem förföljt och dofva suckar blott jag hörde.
Det » signade ljus », som den portugisiske dramatur- gen D o m Joäo da Camara.
med dessa rader hyllar, är Portugals nu varande drott- ning.
Hjärtats godhet är nämligen den skönaste ädel- stenen i denna furstinnas drottningkrona.
Där det gäl- ler att lindra nöd eller bug- svala sjukdom, där är hon alltid redo att ingripa, och det är sagdt, att det f. n. i Portugal icke finnes någon bättre sjuksköterska ' än drott- ningen: ingen förstår att så- som hon vid en sjukbädd para ömhet med sinnesnärvaro.
Prinsessan Amelie Louise Héléne d ' Orleans, nu mera Sua Magestade a Senhora Dona Amelia, Rainha de Por- tugal e dos Algarves, är dotter af konung Louis Philippes son- son, framlidne grefven af Pa- ris, prins Louis Philippe Al- bert d ' Orléans, i hans äkten- skap med sin kusin, prinses- san Marie Isabelle Francoise d A s s i s e Antonie Louise Fer- dinande d ' Orléans, och föddes den 28 september 1865.
Hon tillhör sålunda en af Europas anrikaste och ärorikaste ätter, och en däremot svarande upp- fostran k o m henne också till del.
Snart var min drömsyn dock förvandlad.
Töcknet försvann.
Bak fjunlätt sky en stjärna mildt mot jorden myste.
Och tårehafvet, nyss likt bly, nu med safirens skimmer lyste.
Sin barndom tillbragte hon i England, där hon under sina föräldrars tillsyn åtnjöt den första undervisningen tillsam- mans med prinsens af Wales döttrar.
Och att denna un- dervisning handhades på ett sorgfälligt sätt, så att den unga eleven tidigt fick ögo- nen öppnade för skillnaden emellan väsentligt och ovä- sentligt, därom kan man vara viss, då man känner grefvens af Paris allvarliga vetenskap- liga intressen och skrifter.
Senare flyttade den höga fa- miljen till sitt hemland, Frank- rike, i hvars hufvudstad den tillbragte vintersäsongerna.
Härigenom bjöds det den un- ga prinsessan tillfälle att vid sidan af soliditeten i sin en- gelska uppfostran utveckla det medfödda behaget hos en bo- ren dotter af Frankrike.
Ock- så söker den blonda furstin- nan sin like i ridderlig skön- het, då hon på sin ädla rid- häst utför de käckaste ryt- tarekonster eller jagar det flyende vildsvinet.
Ar 1886 förmäldes prinses- san Amelie med Portugals då varande kronprins, hertigen af Braganza, nu mera konung D o m Carlos.
Och då hon två år senare öfvertog en lands-
En b o k är lifvet.
Ödets vindar vända dess växlande o c h tankerika blad.
V i läsa — hvad som händt, hvad oss skall hända förgängelse och lif på hvarje rad.
L. moders maktpåliggande kall, visste hon snart att visa sig värdig det samma.
I det nutida samhället — säger den portu- gisiske förf.
Ramalho Ortigäo — med dess hårda och förkväfvande demokratiska stats- skick, som i själfva verket icke erkänner någon annan måttstock på medborgerligt värde än penningen, ger sig mera än nå- gonsin känslan af eget värde till känna ge- nom utbrott, som göra, att den bestående samhällsordningen synes vackla inför de maktsvages hat mot de maktstarke.
Denna svåra åkomma hos vårt århundrade afhjäl- pes icke genom någon som helst lagstift- ning, den botas blott genom godhet och utöfning af dygd, Det är ej längre nog att likt furstinnan i legenden förvandla ro- sor i bröd för att mätta de hungrande; man måste dessutom förstå att smycka brödet med rosor, att krydda almosan med ömhet, kort sagdt, att med konsten att gifva förena konsten att därvid le.