Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Enahanda lättnad, som Stats-kontoret förmält hafva blifvit
Statsverket vid åtskilliga tillfällen beredd genom överenskommelser med de förvaltande verken alt lämpa sina liqvider efter tillgångarne i Statskontoret - Expeditions- Vlskottels Första" tilt underd.
Skrif reise, N:o 86. 17 kontoret, synes böra, efter införandet af den föreslagna förändringen, kunna, vid tillfälle af behof, genom liknande öfverenskommelse tillvägabringa»; men detta behof torde blifva minskadt, sedan kassorna blifvit sammanförda.
Det är nemligen uppenbart, och jemväl af Slats-kontoret, i dess ofvanberörda utlåtande, medgifvet, att, så som förhållandet nu är, lätteligen inträffa kan, det en eller flera af de förvaltande verkens kassor ega större tillgångar än som erfordras, på samma gång som hufvudkassan är af dessa medel i behof.
Med afseende å hvad nu blifvit anfördt, hafva Rikets Ständer funnit sig böra hos E. K. Maj:t underdånigst anhålla, det E. K.
Majit måtte täckas genom dertill utsedde sakkunnige personer eller på annat lämpligt sätt låta utarbeta förslag lill en sådan förändring af Slals-konlorets organisation, äfvensom af arbetsordningarne för öfriga i Stockholm befintliga förvaltande kollegiala embetsverk, hvilka hafva åliggandet alt verkställa utbetalning af statsmedel, att dessa förvaltande verk i allmänhet, och med undanlag af expensmedel samt möjligen en mindre kassa för smärre utbetalningar, icke behöfva hafva några kontanta penningar om händer eller större summor innestående å verkets Bankoräkning, men deremot erhålla rättighet att lör sina utgifter, inom vissa för hvarje embetsverk begränsade belopp, lill hvar och en, som af det förval tande verket skall uppbära penningar, utfärda invisningar, ställda på Kongl.
Räntekammaren och hvilka der genast blifva med kontanta penningar infriade; äfvensom alt för de utbetalningar, som af Slats-kontoret omedelbarligen ombesörjas, sådan förenkling må tillvägabringas, alt särskilda anordningar och assignationer icke behöfva för mindre summor utfärdas, men medlen utan tidsutdrägt i kontanta penningar utbetalas af Räntekammaren, som derefter eger redovisa de förskott, hvilka till sådana utbetalningar blifva Räntekammaren meddelade; Och få Rikets Ständer tillika i underdånighet anhålla, att E. K.
Majit täcktes, efter pröfning af de uppgjorda förslagen, låta befordra desamma till behörig verkställighet.
Bi/i. tilt B.
Pral. 1862 fy 1863. 10 Sami. 1 Afd. b Haft. 3 18 Expeditions-Ulskottels Förslag lill underd.
Skrifvelse, N:o 81. HT:0 8?.
Preste-Slandet den 9 — — Borgare-Slåndet den 9 — — Bonde-Ståndet den 16 — — Rikets Stånders underdåniga Skrijveise, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, om antagande af en Jörfattning angående allmänt kyrkomöte.
(Lag-Utskottets Betänkande N:o 31.) S. A. K.
Sedan uti underdånig skrifvelse af den 6
Mars 1858 Rikets då församlade Ständer anfört, hurusom vår tids rörelser inom kyrkan och de stridigheter i afseende på religionsbegrepp och kyrkliga bruk, som städse förekomine, uppenbarande inom församlingen eli alltjemt vexande andligt behof, ådagalade nödvändigheten deraf, att tillfälle bereddes församlingen alt uttala sina åsigler i om förmälda ämnen; — i anseende hvartill Rikets Ständer funnit en kyrklig representation, sammansatt af prester och lekmän, såsom Svenska kyrkans ombud, böra genom lag erkännas och regleras, samt i sådant afseende till Kongl. Maj:t öfverlemna! ett af Rikets Sländer antaget förslag till författning angående allmänt kyrkomöte; — fann Kongl. Maj:!, vid pröfning af delta förslag, efter del samtliga Domkapitlen och Högste
Domstolen blifvit hörde, Sig, hufvudsakligen på grund af formela brister i samma förslag, ej kunna derå meddela stadfästelse.
Då emellertid behofvet af en kyrklig representation gifvil sig allt starkare tillkänna, och della icke blott för behandlingen af sådana frågor, som, på sätt ornförmäldt är, blifvit af Rikets Ständer afsedda, utan äfven för utredningen af kyrkolagsfrågor i allmänhet, har, enligt hvad E. K. Majit uti nådig Proposition af den 11 November sistlidet år gifvit Rikets Ständer tillkänna, E. K.
Majit sedermera låtit utarbeta ett förslag till förordning i ämnet, hvaruti de emot Rikets Ständers förenämnda förslag framställda anmärkningar, så vidt de funnits grundade, blifvit iakttagna; Och har E. K. Maj.t, — jemte erinran att, då verkan al kyrkomötes beslut mäste bestämmas af grundlag, någon beslutande rätt enligt det nu uppgjorda förslaget icke kunnat kyrkomöte tilläggas, men alt, dä den ifrågavarande institutionen icke syntes i fullt mått kunna motsvara sin bestämmelse, med mindre kyrkomötet tillerkändes rätt att deltaga i stiftandet af kyrkolag, ordalagen i lörslaget blifvit så affattade, att de lämpade sig jemväl för den utsträckning af kyrkomötets befogenhet, som genom en grundlagsför - Expeditions-U/s/i Ditt'Is Förslug till 19 ändring möjligen kan komma lill stånd, —- jemlikt 87 § Regerings-Formen, till Rikets Ständers antagande i nåder öfverlenmat ifrågavarande uti 13 paragrafer uppställda förslag till förordning angående allmänt kyrkomöte.
Vid lörehafd pröfning af detta förslag, hafva Rikets Ständer funnit detsamma i vissa hänseenden lemna runi för anmärkningar.
Hvad sålunda först angår den föreslagna Förordningens 2;dra och 5:te §§:r, hvari, bland annat, stadgas, att af de 30 utaf lekmän valda kvrkoombuden skola vara ett från Stockholms stad och ett fran hvart län samt de öfriga lein från del eller de valdistrikt, Konungen bestämmer, äfvensom alt valen skola förrättas för Stockholms stad inför
Of verslåthållaren och för de särskilda länen inför Kongl.
Majlis Befallningshafvande; så förekommer härvid, all, då kyrkomötet är en rent kyrklig institution, sakens natur synes fordra, att, på sätt äfven Rikets Ständer vid 1857 års riksdag föreslogo, icke blott de preslerliga, ulan äfven lekmansombuden väljas, icke läns-, utan stiftsvis.
Skall kyrkomötet handla i kyrkans namn, så bör, enligt Rikets Ständers tanke redan sjelfva valet af dervid fungerande personer framträda, äfven lill sin yttre form, såsom en kyrklig handling och således utföras inför kyrkliga auktoriteter; Och då det utan tvifvel är efter stiften och icke efter länen, som de kyrkliga förhållandena, sedvänjorna och behofven gestalta sig olika, så synes ock böra tillses, att lörsamlingarnes ombud blifva efter en bestämd måttstock pä de särskilda stiften fördelade.
All så komme alt ske, är icke af den nu löreslagna lagen tillräckligen betryggadt.
Tvärtom skulle det, om 2:dra §:n oförändrad antoges, lör de flesta stift komma att bero af en tillfällighet, huru många lekmanna-ombud derifrån komme alt sändas.
Inom eli eller annat still kunde antalet variera mellan fyra och ett; och för två stift, — Linköpings och Calmar, — kunde det till och med inträffa, att dithörande församlingars talan blelve förd af inga andra ombud än de preslerliga.
De svårigheter för valens verkställande stiftsvis, som ligga uti stiftens större terriloriala omfång kunna lätt undanrödjas, om stiften indelas i till antalet bestämda valdistrikt, hvilkas inbördes gränsor af Kongl. Majit närmare regleras, och hvilka, hvart för sig, ega alt välja ett ombud.
Valen kunde då verkställas dels inför vederbörande
Domkapitel och dels, nemligen i de distrikt, der stiftsstaden ej är belägen, inför någon af Domkapitlet lill valförrättare förordnad, distriktet tillhörande kontraktsprost.
Om sålunda t. ex. Stockholms stad utgjorde, såsom af E. K. Majit blifvit föreslaget, ett valdistrikt, Wisby stift ett, samt
Hernösands stift fördelades i tre och de tio öfriga stiften hvartdera i två valdistrikt, så skulle antalet af de till bestämda orter hörande lekmanna-ombuden på detta sätt blifva alldeles enahanda som det i den nådiga Propositionen föreslagna, utan att man för nödig beqvämlighet uti valförrättningen behölde uppoffra eller i betydlig mån rubba den ingalunda ovigliga grundsatsen, att till ett kyrkligt möte det är de kyrkliga, och icke de borgerliga, krelsarne af landel, sorn böra sända representanter.
— I öfverensstämmelse härmed hafva Rikets Ständer alltså ansett förenämnde 2:dra och 5:le §§ine i förslaget böra förändras.
Uti sislberörda 5:te §, som meddelar reglorna för valen af lekmännens ombud, stadgas väl, all lör hvarje sådant ombud skall utses en suppleant att, i händelse af ombudets förfall, i dess ställe i mötet deltaga; Men i afseende ä de presterliga ombuden är ingen sådan föreskrift meddelad.
Väl synes ock sådant öfverflödigt i afseende å de ombud, om hvilka i 3 § förmäles, eller de från Universitetens teologiska fakulteter, enär dessa fakulteters lärare, som äro på samma ställe bosatte, lätteligen kunna, vid inträffande förfall, utan tidsutdrägt anställa omval.
Men annorlunda blir förhållandet i afseende å de i 4 § omnämnda ombud, eller dem för stiften.
Der synes nemligen, huru än valordningen uppställes, eli omval icke alltid kunna komma att verk - 20 Expedftions- Utskottets Forsing till utidiird.
Sltrijvnlsr, N:o 81. ställas utan en tidsutdrägt, som, med afseende å den korta lid mötet, enligt 12 § eger att sammanvara, kan blifva alltför betydlig ocb som, i händelse förfallet inträffar efter mötets början, till och med kan göra nytt val omöjligt.
Rikets Ständer hafva derföre funnit jemväl i 4 § böra införas ett stadgande om val af suppleant, lika lydande med det i 5 § förekommande.
I 6 § stadgas, bland annat, att jemväl elektorsval skall anställas med slutna sedlar.
Med bibehållande af denna grundsats såsom regel, hafva dock Rikets Ständer trott ett undantag härifrån böra i afseende å de i 5 § oinlörmälda elektorsval, — hvilka skola inom hvarje pastorat verkställas af samtlige å kyrkostämma röstberättigade lekmän — lå ankomma på de väljandes beslut.
Den stora mängd af röstberättigade, som dervid kunna sammankomma, och den möjliga ovanan bos flera af dem vid den slutna omröstningen, torde utgöra ett lillfjlieslgörande skäl för ett tillagg i berörda sylte uti förslagets 6 §.
I likhet med Kvrkolags-komitcen, hafva Rikets
Ständer ansett frågan om antagandet af ny bibelöfversällning böra behandlas i samma ordning, som de likartade frågor, angående psalmbok, evangeliibok, kyrkohandbok ocb katekes, hvilka i lagförslagets 40:de § omtalas:
Och hafva Rikets Ständer derföre funnit tillägg härom böra i författningen inflyta.
Af de i 4't § rörande omröstning meddelade föreskrifter följer, att i alla frågor endast enkel pluralitet skulle erfordras, för att en omtvistad mening skulle anses för ett uttryck af kyrkorepresenlationens och följaktligen äfven af Svenska kyrkans åsigter.
Rikets Ständer hafva dock funnit af synnerlig vigt, att ett undantag göres äfven från denna regel.
Några af de frågor, som fälla under kyrkomötets ompröfning, äro nemligen af beskaffenhet att så beröra kyrkans innersta lif och bela folkets religiösa åskådningssätt, att en enkel pluralitet biand sextio röstande, — en pluralitet, kanske ofta beroende af den förseglade sedeln, — icke ulan fara för misstag skulle kunna anses som eli verkligt uttryck af den Svenska kyrkans, både läroståndets och församlingarnas, tanke.
De frågor, hvarpå Rikets Ständer sylla, äro de, som röra bekännelsen eller antagande af de i 10 § omförmälda böcker.
Icke ringa vore faran af ett misstag i delta hänseende ; men ringa vore deremot vådan af ett uppskof härutinnan intilldess en mera kompakt opinion hunnit bilda sig inom kyrkan.
Vöre en enkel majoritet afgörande, så kunde, emot hela läroståndets enhälliga bestridande, detta likväl blifva förpiigtadt att förkunna en bekännelse, som vore stridande emot den läras symbola, det med ed förbundit sig att följa; och på samma sätt kunde, emot ett enhälligt bestridande af alla oinbuden för församlingarna, dessa sednare likväl påtrugas kyrkliga formulärer och böcker, stötande, om ock endast genom sin nyhet, för deras religiösa uppfattning, — i hvilket hänseende kan erinras om del vid förra riksmötet behandlade förslaget till ny kyrkohandbok, som mötte motstånd just hos de veildsliga Stånden.
Emellertid få dessa kyrkomötets begge elemenler, läroståndet och lekmännen, icke af lagstiftaren betraktas såsom ställda emot hvarandra med skiljda åsigter eller intressen, utan är det fastmera en sammansmältning af dem båda till ett harmoniskt hell, som lagstiftaren bör söka befordra.
Rikets Ständer hafva i följd deraf ansett, att i omförmälda frågor bör, för bifall till ett framsläldl förslag, erfordras en majoritet af två tredjedelar bland närvarande ledamöter.
Dervid hafva Rikets Ständer icke förbisett, att mötets röst jemväl i dessa frågor måste lill en början blifva endast konsultativ.
Men med afseende ä den tyngd, som en blott rådgifvande församlings mening jemväl kan ega, hafva Rikets Ständer ansett den ifrågavarande majoriteten icke vara mindre vigtig, äfven då fråga blott är att inhemta den Svenska kyrkans eller dess representanters opinion angående föreslagna förändringar i kyrkans liturgi eller läroböcker.
Expedit iöns-Utskottets Förslag lili underd.
Skrifvelse, N:o 87. 21 Och har för öfrigt det af Rikets Ständer i ifrågavarande hänseende beslutade tillägg till 11 § blifvit så affaltadt, att det synes lämpa sig jemväl för den händelse, att beslutande rätt kan vara mötet tillerkänd.
I öfverensstämmelse med hvad nu blifvit i underdånighet anfördt och med antagande i öfrigt af E. K.
Maj:ts ofvan omförmälda förslag, hafva Rikets Ständer alltså, för sin del, beslutat en författning, angående allmänt kyrkomöte, af följande lydelse: '§ /•
Till allmänt kyrkomöte sammanträda Svenska kyrkans ombud hvart femte år, å dag och ort, som Konungen utsätter:
Konungen dock obetaget alt mötet oftare sammankalla. § 2.
Svenska kyrkans ombud skola vara samtlige Biskopar i stiften, eller, der någon af dem har förfall, den af Domkapitlets ledamöter, som kapitlet i hans ställe väljer; Pastor Primarius i Slockholm eller, derest han är hindrad, annan ledamot af Stockholms stads Konsistorium, den Konsistorium utser: fyra bland teologiska fakultetens Professorer eller ordinarie Adjunkter, två från hvartdera af rikets universiteter; en vald, med fullmagi å ordinarie embete eller tjenst försedd prestman från hvart stift och en från Stockholms stad; så ock trelio af lekmän valda ombud, ett från Stockholm, eli från Wisby stift, tre från Hernösands, två från hvartdera af de öfriga stiften samt fem från det eller de valdistrikt, Konungen med afseende å för handen varande förhållanden bestämmer.
Chefen för Ecklesiaslik-departementel må ock vid mötet närvara och deltaga i öfverläggningarne, men ej i besluten. § *■
Vid hvartdera af rikets universiteter välje förenämnde till teologiska fakulteten hörande lärare inom sig, på sätt de sig emellan öfverenskomma, de ombud, som för samma fakultet skola vid allmänt kyrkomöte lillstädesvara. § *■
I val af de presterliga ombuden för stiften och Stockholms stad deltaga de prestmän, som innehafva fullmagt å ordinarie embete eller tjenst inom distriktet eller sådant embete eller tjenst förestå.
Domkapitlet föreskrifver.
För hvarje ombud utses på lika sätt en suppleant att, i händelse af ombudets förfall, i dess ställe i mötet deltaga. §5.
Inom hvarje pastorat ega samtlige å kyrkostämma röstberättigade lekmän inom sig, vid sammanträde inför kyrkostämmans ordförande, utse en elektor.
Om kallelse lill det sammanträde, äfvensom ställe derför, gälle hvad i afseende å kyrkostämma särskildt är stadgadt. 22 Expeditions-Utskottets Förslag till underd.
Skrifvelse, iYro 87.
Med iakttagande att hvarje pastorat anses tillhöra det stift, hvarinom moderkyrkan är belägen, må två eller flera pastorat inom samma stift och valdistrikt om gemensam elektor sig förena.
Vid val af lekmännens ombud utgöra Stockholms stad och Wisby stift hvarldera ett, Hernösands stift tre och de öfriga stiften hvarldera två valdistrikt.
De särskilda valdistrikten inom stiften bestämmas till sitt omfång af Konungen.
Samtlige de inom ett valdistrikt utsedde elektorer skola på kallelse sammankomma inför en inom distriktet boende, af Domkapitlet förordnad valförrättare.
Vid delta sammanträde skola elektorerne, medelst slutna sedlar, hvar för sig till ombud föreslå en å kyrkostämma röstberättigad man.
Falla dervid rösterna till mera än hälften på en man, vare han behörigen vald.
Äro åter rösterna så delade emellan flera, att sådan röstöfvervigt för någon icke eger rum, anställes ny omröstning till antagande af den, som de flesta rösterna erhållit, eller, om han icke anlages af den, som näst honom blifvit af de flesta kallad, och så vidare.
Skulle, sedan alla omröstningarna sålunda försiggått, likväl ingen hafva erhållit den här föreskrilna öfvervigt, anställes ny omröstning öfver alla dem, som vid den lörsta omröstningen blifvit satta i fråga; skolande den, som erhållit de flesta rösterna, anses behörigen vald.
Halva två eller flera vid någon af dessa omröstningar erhållit de flesta och lika många röster, afgöres frågan genom lottning dem emellan.
För hvarje ombud utses ock på lika sätt en suppleant att, i händelse al ombudets förfall, i dess ställe i mötet deltaga.
Val för Stockholms stad verkställes på ofvan föreskrifna sätt inför Stockholms stads Konsistorium. £ 6- Vid omröstningar lill val af ombud vid kyrkomöte och af elektorer för sådana ombuds utväljande beräknas hvarje röst lika: och skola rösterna afgilvas med slutna sedlar; dock må vid val lill elektor, hvarom i 5 § förmäles, de väljande besluta, alt valet genom öppen omröstning verkställas skall. §7' Klagan öfver val till ombud vid kyrkomöte fullföljes hos Konungen genom underdåniga besvär, som inom tretio dagar efter valet skola i Kongl. Majlis
Justitie-revisionsexpedition ingifvas för alt i Konungens Högste
Domstol skyndsamt föredragas och afgöras. § 8.
Vid kyrkomöte föres ordet af Erkebiskopen eller den bland öfriga Biskopar, som Konungen, för den händelse att Erkebiskopen har förfall, dertill i nåder förordnar. £ 9.
Mötet ege dock ej att utöfver hvad i grundlag kan varda medgifvet, annat eller mera besluta än underdåniga utlåtanden, samt föreställningar och önskningar att hos Konungen anmälas.
Exj>editio?)s-Utskoltets Förslag till underd.
Skrifvelse, N:o 87. 23 § <0.
De från Konungen hänskjutna mål böra företrädesvis till behandling förekomma.
Är fråga om antagande af nj Bibelöfversältning, Psalmbok, Evangeliibok, Kyrkohandbok eller Katekes, böra de af mötets medlemmar, som till Presle-Sländet höra, betänkande öfver frågan afgifva, innan den af mötet till slutlig behandling företages.
Arbetsordning i öfrigt eger mötet sjellt bestämma. § 44.
Äskas omröstning; då skall den med slutna sedlar anställas.
Befinnas, vid de öfrigas uppsummerande, rösterna 'ika delade, må denna sedel öppnas och gifva utslaget: är pluralitet redan vunnen, bör den aflagda sedeln ouppbruten genast förstöras.
1 fråga om antagande af ny Bibelöfversältning, Psalmbok, Evangeliibok, Kyrkohandbok eller Katekes erfordras, för bifall, ali två tredjedelar af närvarande ledamöter äro ense.
Vid omröstning i fråga, hvarom nu sagdt är, varde ej någon röstsedel aflagd. § M
Arfvode till mötets valde ledamöter, sä ock öfriga kostnader derför, skola af allmänna medel gäldas”.
Stockholm den 16 Maj 1863. 24 Expadilions-Ulskoitels Förslag lill underd.
Skrifvelse, N:o 88. X.O §8.
Presle-Slåndel den 9 — —- BorgareStåndet den 9 — — Bonde-Ståndet den 16 — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående ändringf i afseende på anställande af Medicine-kandidat- och licentiatexamina, aj 1861 års stadgar för Carolinska Medico-kirurgiska Institutet.
Betänkande N:o 94.) S. A. K. Hos Rikets nu församlade Ständer har blifvit, på anförda skäl, föreslaget, det Rikets Ständer måtte hos E. K. Maj-.t i underdånighet anhålla, att E. K. Maj:t, med upphäfvande och ändring af hvad i Kongl.
Stadgarne för Carolinska Medico-kirurgiska Institutet af den 26 April 1861 kunde finnas deremot stridande, ville åt nämnda Institut medgifva rättighet alt, i likhet med Universitetens Medicinska Fakulteter, anställa teoretisk medicinsk eller Medicine-kandidal-examen, och sålunda, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med E. K.
Maj:ls Sundhets-kollegii förslag, å nyo ställa Carolinska Institutet såsom ett sjelfständigt läroverk i jemnbredd med de Medicinska Fakulteterna vid Universiteten.
Rikets Ständer, — som, vid pröfningen al denna fråga, tagit kännedom af såväl öfriga för bedömandet af densamma erforderliga handlingar, som ock det underdåniga betänkande, angående medicinska undervisningens ordnande i riket, hvilket blifvit den 30 Juni 1859 a [gifvet af de dertill i nåder förordnade komiterade, — anse sig, då ärendet nu till E. K.
Maj:ts nådiga pröfning af Rikets Ständer i underdånighet öfverlennäs, böra i minnet återkalla följande omständigheter och förhållanden.
Ifrån alt vara endast en plantskola för militärläkare erhöll Carolinska Medicokirurgiska Institutet, genom Kongl. Reglementet den 11 December 1822, sig anvisad en så vidsträckt verksamhet, alt, såsom orden i samma reglemente Ijda, ''pålitlige och tillvande praktiske läkare för alla grenar af medicinalverket till Statens tjenst vid samma institut skulle kunna danas”; hvilket mål ansågs kunna ernås med den organisation institutet dä erhöll och med de lärarekrafter detsamma då redan egde, nemligen 6 Professorer och 6 Adjunkter, hvaraf 3 Professorer och 3 Adjunkter redan derförinnan voro afsedda för den teoretiska undervisningen.
Likasom tillförene den gamla skolan egt Eivpeilitions-Vtskottets Förslug till underd.
25 egt att med sådana universitetens Medicine Licentiater och Doktorer, sorn önskade kirurgisk befordran, anställa en examen i vissa ämnen (den s. k. operations-examen), så stadgades äfven nu, alt Medicine Licentiat eller Doktor borde, lör erhållande af kirurgie-magistergrad och legitimation, aflägga berörda examen; i afseende hvarå likväl redan genom Kongl.
Kungörelsen den 30 Oktober 1828 vidtogs en förändring, hvarigenom dels den sä kallade kirurgie magister-examen vid Carolinska Medico-kirurgiska Institutet i viss mån inskränktes, dels ock stadgades, att Medicine Licentiater och Doktorer samt Kirurgie Magistrar skulle, innan de lill offentlig läkare- eller lärarebefattning befordrades, inför Sundhets-kollegium aflägga praktiskt prof på skicklighet att i den medicinska einbetsulöfningen använda och tillämpa deras kännedom i medicina legalis och politia medica, hvilka vetenskapsgrenar likväl fortforo att vara ämnen såväl för licentiat-examen som för den s. k.
Andra examen vid Carolinska Institutet.
Genom denna Institutets nya organisation hade Universitetens fakulteter, dittills i ensam och uteslutande besittning af rättigheten ali utbilda läkare, fått vid sin sida en med dem likartad medicinsk bildningsanstalt, som, redan frän början utrustad med fullständigare lärarekrafter och förlagd på eli ställe, der vida rikare materiela resurser än vid Universiteten erbjödo sig lill begagnande i och för undervisningen, hotade alt vexa fakulteterna öfver hufvudel.
Dessa sednare måste ock såsom en kontroll på beskaffenheten af deras egen undervisning betrakta den skärpta pröfning, som deras utexaminerade elever, lill och med om de af fakulteten fått sig tilldelad den högsta lärdomsgrad, denna egde att meddela, nemligen doktorsvärdigheten, mäste, för vinnande af full kompetens till Statens tjensler, undergå, dels inför Sundhets-kollegium, dels inför just samma läroverk, hvars egna utexaminerade elever icke ansågos jemngoda med fakulteternas i fråga om kompetens till tjensler.
Härutinnan egde nemligen den oegenllighet rum, att, ehuru Carolinska Institutet förklarades höra dana skicklige läkare för alla grenar af medicinalverket till Statens tjenst, erhöllo dock Institutets utexaminerade elever icke kompetens lill andra Statens tjensler än bataljonsläkare-befattningar, hvilket, sedan dessa slag af tjensler delats i tvänne lönegrader, tillämpades så, att endast den i lägsta lönegraden (2:dre bataljonsläkare-tjensten) kunde af dem ernås.
Missbelåtenhet uppstod å ömse sidor.
Hos fakulteterna ökades densamma derigenom, att kirurgie magister-examen, ifrån att vara endast en pröfning i kirurgisk och obstetrisk operationsiärdighet, såsom från början var ämnadt, i lidens längd småningom förvandlades lill en examen, omfattande hela den kirurgiska patologiens och terapiens lall och således kom att röra sig på eli område, som till en stor del tillhörde medicine licentiat-examen, särdeles sedan Upsala universitet, år 1839, och Lunds, är 1844, fått lärostolar för kirurgi och obstetrik.