Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Mycket tyder därpå, men då det icke står i mänsklig förmåga att y p p a h v a d k o m m a n d e dagar bära i sitt sköte, endast att d ä r o m u t t r y c k a en förhoppning, vilja vi a n f ö r a h v a d s o m t y c k e s b e r ä t t i g a till d e n f ö r h o p p n i n g e n och för d e n skull fästa u p p m ä r k s a m h e t på det förnämsta, som fröken Gisberg hittills åstadkommit, s a m t visa i hvilken r i k t n i n g h e n n e s ut- veckling framskridit.
H o n ä r f ö d d d e n 16 n o v e m b e r 1854 i S u n d s v a l l o c h d o t t e r af k ö p m a n n e n d ä r - städes P e r Daniel Gisberg.
Efter n å g o n undervisning i teckning u t i den läro- anstalt, där h o n i n h ä m t a d e sina öfriga skolkunskaper, begynte hon 1870 en kurs i litografi vid Litografiska a n s t a l t e n i hennes födelsestad.
Snart lämnade hon d o c k h e m o r t e n, b e g a f sig till S t o c k h o l m o c h e r h ö l l h ä r 1 8 7 7 a n s t ä l l n i n g s o m skrif- litograf vid Centraltryckeriet.
D e t t a a r b e t e v a r likväl icke tillfylles- g ö r a n d e f ö r d e n u n g a flickans v e r k s a m - h e t s l u s t lika litet som fullt tillfredsstäl- l a n d e för h e n n e s konstnärliga anlag.
H o n b e g a g n a d e d ä r f ö r u n d e r v i s n i n g i Slöjd- skolan i frihands- och perspektivritning, o c h p å t i l l r å d a n af ö f v e r l ä r a r e n v i d s k o - lan började hon 1879 deltaga i den kurs, hvilken vid den från Slöjdskolan till Tekniska skolan omorganiserade läroan- s t a l t e n d å i n r ä t t a d e s f ö r u t b i l d a n d e af teckningslärarinnor.
Därjämte åtnjöt hon konstnärlig under- v i s n i n g af d e n f r a m s t å e n d e p o r t r ä t t m å l a r - i n n a n Kerstin Cardon, och efter ett års t r ä g n a studier vid Tekniska skolan för kvinnliga lärjungar erhöll hon inträde i H ö g r e konstindustriela skolan, där kursen för l ä r a r e k a n d i d a t e r t a g e r sin början.
D ä r genomgick hon treårig kurs, hvilken afslöts 1883.
Såsom man finner h a r Sofia G i s b e r g i d k a t g r u n d l i g a s t u d i e r, m e n s å d a n a till- försäkra likväl icke allltid b e t r y g g a d verk- samhet åt kvinnan, och då den från Högre konstindustriela skolan u t g å n g n a skickliga t e c k n e r s k a n i c k e k u n d e finna l ä m p l i g a n - ställning i hufvudstaden, där hon med r ä t t a a n s å g sig b ö r a s t a n n a, g i c k h o n å t e r in p å t r e å r vid nyss n ä m n d a afdel- n i n g af T e k n i s k a s k o l a n för a t t e r h å l l a betyg som mönsterritare, hvilket äfven t i l l d e l a d e s h e n n e 1 8 8 6, d e t första t i l l k v i n n l i g elev.
Sofia G i s b e r g h a r således v a r i t e n b a n - bryterska, k a n m a n säga, för en viktig d e l af d e t n u t i d a k v i n n l i g a a r b e t e t, o c h h e n n e s i h ä r d i g h e t a t t skaffa sig e t t läro- verks e r k ä n n a n d e för g e n o m t a l a n g och flit u t v e c k l a d s k i c k l i g h e t h a r v a r i t af välgörande inflytande på den kvinnliga verksamheten i allmänhet inom samma område.
U n d e r s t u d i e å r e n h a n n Sofia G i s b e r g s a r b e t s f ö r m å g a till för äfven de beställ- ningar, som m a n i allt större antal började göra hos henne.
Sålunda utförde hon r i t n i n g till d e n sköld, s o m i n g e n i ö r B.
B e s k o w s å s o m ä r e m i n n e af G u s t a f d e n a n d r e Adolf s k ä n k t e till N a t i o n a l m u s e e t.
Å r 1884 l ä m n a d e h o n, efter u p p d r a g af professor E r n s t Jacobson, r i t n i n g till den fontän, hvilken staden Sundsvall erhållit i g å f v a af g r o s s h a n d l a r e n A.
H e d b e r g s dödsbo.
Till d e n n a f o n t ä n gjorde fröken G i s b e r g först en liten skiss i lera och därefter nödiga detalj ritningar, hvilka i modell utfördes hos ornamentsbildhugga- ren H. Nerpin i Stockholm.
Gjutningen af f o n t ä n e n m e d dess k a n d e l a b r a r verk- s t ä l l d e s å J.
&amp; C.
B o l i n d e r s m e k a n i s k a verkstad.
U t o m till ofvan n ä m n d a sköld, har f r ö k e n G i s b e r g s e d a n u t f ö r t flere r i t n i n - g a r för h r B e s k o w s s t å l e t s n i n g a r å sköl- d a r och a n d r a vapen, a l b u m p e r m a r, lam- p e t t e r m. m.
s a m t till d e n stora sköld, hvilken tillhör Nordiska museet.
H o n h a r också allt sedan 1884 gjort r i t n i n g a r till alla de p r a k t b a n d i läder- mosaik och läderplastik, som u t g å t t från bokbindarfirman F. Beck &amp; sons atelier i Stockholm och väckt u p p m ä r k s a m h e t både inom och u t o m Sverige.
F ö r öfrigt h a r hon som mönsterritare utvecklat lika stor som talangfull v e r k s a m h e t och läm- n a t r i t n i n g a r till möbler, silfverarbeten, textilföremål m. m. s a m t till och m e d utfört sgraffito-orneringar i den storlek, hvaruti de anbragts på byggnader.
För Handarbetets Vänners räkning har fröken Gisberg komponerat ett stort antal m ö n s t e r till h ö g s ä t e s b e k l ä d n a d e r, fanor m. m. o c h i s y n n e r h e t till k y r k l i g a före- m å l, s å s o m a n t e p e n d i e r, k o r m a t t o r o. s. v., alla u t m ä r k t vackra och värdiga det ä n d a m å l, för hvilket de afsetts.
Hvad h o n uträttat genom sina mönsterritningar för d e n t e x t i l a k o n s t s l ö j d e n ä r af stor betydenhet.
H o n e r h ö l l o c k s å 1 8 9 1 af Handarbetets Vänner Sophie Adlersparres pris, hvilket f ö r e n i n g e n u t d e l a r till d e n kvinna, som genom sitt arbete synnerligt främjat svensk textil konst.
D e af f r ö k e n G i s b e r g v e r k s t ä l l d a text- ningar och illumineringar äro lika talrika som vittnande om verkligt konstnärskap.
D e t f ö r s t a af s å d a n a a r b e t e n, h v i l k e t v ä c k t e m y c k e n u p p m ä r k s a m h e t, v a r titel- bladet i den främlingsbok, som kronprin- sessan V i c t o r i a s k ä n k t e till sin m o d e r, s t o r h e r t i g i n n a n af B a d e n.
Därefter har fröken Gisberg u t f ö r t t e x t n i n g a r till en m ä n g d släktregister, titelblad och adresser, af h v i l k a i n o m S v e r i g e k u n n a n ä m n a s K a r l d e n t r e t t o n d e s - r i d d a r n e s adress till k o n u n g Oscar den andre på hans 60-åriga f ö d e l s e d a g s a m t L e i j o n h u f v u d - s l ä k t e n s till g e n e r a l A.
L e i j o n h u f v u d p å h a n s 80- åriga födelsedag, hvilken sistnämnda adress b e s t o d a f i c k e m i n d r e ä n sex s t o r a p e r - gamentsblad.
Adresser textade och utförda i färger af Sofia G i s b e r g h a f r å n S v e r i g e s k i c k a t s till m å n g a f r ä m m a n d e o r t e r och bidragit a t t d ä r g ö r a v å r t l a n d h e d e r, t. ex. till Frankrike adressen från Stockholms hög- skola till medicinska högskolan i Mont- pellier och a d r e s s e n till a m i r a l Gervais från V a x h o l m s invånare, den senare ut- f ö r d efter m o t i v af s v e n s k a a l l m o g e m ö n - s t e r; t i l l Danmark adress till k o n u n g Kristian den nionde från i Stockholm b o s a t t a d a n s k a r; t i l l Österrike h e d e r s l e d a - m o t s k o r t från H a n d a r b e t e t s V ä n n e r för h o f r å d e t J a c o b v o n F a l k e i W i e n, hvil- k e t k o m p o n e r a d e s efter svenska textil- mönster.
D e s s u t o m h a adresser, k o m p o n e r a d e och u t f ö r d a af f r ö k e n G i s b e r g, a f s ä n d t s t i l l T y s k l a n d, E n g l a n d, A m e r i k a o c h — Siarn.
Alla ä r o de u t m ä r k t a för r i k e d o m i upp- finning och konstnärlig smak i utförandet.
A t t en sådan konstnär uppmärksammas o c h u p p m u n t r a s af d e t f o s t e r l ä n d s k a ar- betets m å l s m ä n är icke öfverraskande, m e n d ä r f ö r ej m i n d r e g l ä d j a n d e, o c h d e t ä r m e d t i l l f r e d s s t ä l l e l s e m a n e r i n r a r sig, att Sofia Gisberg 1 8 8 6 af kommers- kollegium erhöll stipendium som mönster- ritare.
Att föreningen Handarbetets Vän- ner, alltid v a k e n d å d e t gäller d e n foster- ländska konstslöjdens främjande, också förstått att uppskatta hennes verksamhet, i n t y g a s b l a n d a n n a t af d e t o f v a n n ä m n d a t i l l d e l a n d e t af A d l e r s p a r r e s k a priset, m e n d e s s u t o m däraf, a t t h o n 1886 valdes till s u p p l e a n t och i å r till ordinarie l e d a m o t af f ö r e n i n g e n s s t y r e l s e.
P å den platsen k o m m e r hon otvifvelaktigt att uträtta mycket godt, liksom det är i konstslöjdens intresse glädjande att veta, det h o n sedan 1887 verkar som lärarinna vid Tekniska skolan i Stockholm, där h o n sedan 1890 är bland de ordinarie öfverlärarnes antal och undervisar i o r n a m e n t s t e c k n i n g, text- n i n g s a m t konstsömnad.
Själf u n d e r l å t e r h o n ej h e l l e r a t t b e g a g n a a l l a t i l l f ä l l e n för a t t ytterligare förkofra sig såväl i eget arbete som i konsten att undervisa andra, och h o n h a r för det ä n d a m å l e t o c k s å g j o r t flere s t u d i e r e s o r t i l l T y s k l a n d och Österrike.
Ä n n u h a r Sofia G i s b e r g s a n n o l i k t icke p å l å n g t n ä r u p p n å t t h ö j d p u n k t e n af sin konstnärliga verksamhet, men hon har redan uträttat mera än hvad de flesta vid h e n n e s ålder m e d h u n n i t, och h o n h a r gjort det för ett stort och fosterländskt ä n d a m å l, i c k e b l o t t t i l l e g e t, u t a n för- n ä m l i g a s t till d e t a l l m ä n n a s g a g n.
D ä r f ö r äger hon redan n u rätt att betraktas som e n förebild för d e u n g a, hvilka vilja i n t r ä d a i det fosterländska arbetets tjänst.
Hvilken är, enligt eder åsikt, den märk- ligaste kvinnan i er provins?
G l ö m m e n e j, k ä r a l ä s a r i n n o r, a t t ifylla f o r m u l ä r e t i n:r 3 2 och i n s ä n d a det till Redaktionen af Idun.
IDUN 1893 Mitt vackra barn ...!
ritt vackra barn, slå remmarn full af rhenska drufvans ädla saft: den skimrar liksom nedsmält gull och ger till sång och kyssar kraft.
CMitt vackra larn, som ej jag sett i verkligheten förr än nu, när vi hvarann en kyss ha gett, så säga rätt och slätt vi du.
CMitt vackra barn, du icke vet, hvad namn jag har, och hvem jag är — jag är en lustig svensk poet, som vandrar fri hvart kosan bär.
&lt; * Mitt vackra barn, från land till land med ränsel och med staf jag drar — vid gröna Jsars fagra strand för länge dock jag glömt mig kvar.
jylitt vackra barn, när jag en gång når fram, där våren står i blom och luften fylls af sol och sång kring någon hednisk helgedom — Mitt vackra barn, då offrar jag på altare, åt Venus bygdt, ett fång af rosor för den dag du kysste mig så ömt, så skyggt.
MUnchen 1893.
Att aga andras barn.
rm ni möter p å g a t a n en liten y n g l i n g om tio å r med en stor s v a r t cigarr i m u n n e n, så t a l a vänligt vid h o n o m, bjud honom en chokoladcigarr och bed ho- nom pröfva, om ej den s m a k a r lika bra, fråga honom hänsynsfullt, om h a n verkligen behöf- ver anlita narcotica för a t t l u g n a sina ner- ver, och föreställ honom, n ä r intet a n n a t hjälper, h u r fördelaktigt det måste v a r a, äfven u r ekonomisk s y n p u n k t, för en person med h a n s tvifvelsutan g a n s k a b e g r ä n s a d e i n k o m s t e r a t t m i n s k a sitt njutningskonto m e d en så odryg post, som t o b a k s r ö k n i n g e n medför.
Men slå inte cigarren u r m u n n e n p å honom, åt- minstone icke om h a n s k ä n s l i g a fru moder befinner sig i n ä r h e t e n.
S å d a n t h a m n a r sig alltid.
V a r försiktig med a n d r a s b a r n!
Blir ni öfverfallen p å öppen g a t a af en parfvel, som rycker er i k l ä d e r n a och sedan k i l a r u n d a n med en ohöfvisk grimas, så l å t - sas bara, som ni vore döf och blind eller ginge i djupa t a n k a r.
S k i c k a r h a n er till af- sked en ä r t a u r sitt blåsrör och träffar er den ä r t a n m i d t i ansiktet, så l å t det svida och försök a t t se g l a d och v ä n l i g u t i a l l a fall.
T y ni k a n v a r a säker p å, a t t p a p p a och m a m - m a stå p å l u r i p o r t g å n g e n för a t t öfvervaka, a t t ingen förgår sig mot deras egen f ö r h o p p - ningsfulle.
O c h s k u l l e ni fresta d e t omöj- liga och s ö k a s p r i n g a i k a p p m e d pojken, och vore ödet er bevåget och ni, trots n a t u r - l a g a r och a l l a tiders erfarenhet, finge s y n d a - ren fast, så för g u d s s k u l l, k r ö k inte ett h å r p å h a n s k o r t k l i p p t a hufvud, s l ä p p honom ögonblickligen och låt u d d a v a r a j ä m n t.
T y s v i k e r er b e h ä r s k n i n g e n och s m ä l l e r örfilen p å h a n s f r ä c k a k i n d k n o t o r, d å — g u d tröste e r!
— h a r ni f ö r ä l d r a r n e öfver er m e d h o t - fullt lyftade h ä n d e r, med s k r i k p å polis och en s k u r af ovett och a l l e h a n d a hederstitlar.
» Släpp pojken!
V e t ni inte s k a m?
S k a l l ni slå a n d r a s b a r n?
Vi aga våra barn själfva.
D e t h ä r s k a l l ni få b e t a l a!
» H e d e r s t i t l a r n e s t å r d e t h v a r och en fritt a t t inflika efter s m a k och egen erfarenhet.
D e t ä r m y c k e t få föräldrar som med j ä m n - mod k u n n a se sin k ä r a a f k o m m a u n d e r k a s t a d k r o p p s l i g t i l l r ä t t a v i s n i n g af en f r ä m m a n d e hand.
Jag förvånar m i g ej däröfver, j a g e n d a s t k o n s t a t e r a r och k o m m e n t e r a r.
D e t ä r instinkten hos djuret, som försvarar sina u n - gar, och k a n s k e d ä r j ä m t e och i ä n n u högre g r a d den från u r å l d r i g a tider n e d ä r f d a k ä n - slan a t t vilja h å l l a familjen o k r ä n k t af obe- hörigas i n b l a n d n i n g.
M a n k r ä n k e r egande- r ä t t s k ä n s l a n, bryter familjens helgd och gri- per h u s b o n d e n i ämbetet, d å m a n a g a r an- dras barn.
F ö r r i v ä r l d e n v a r fadrens r ä t t a t t med- dela k r o p p s l i g aga så g o d t som u t a n i n s k r ä n k - n i n g a r öfverlåten p å dennes s t ä l l f ö r e t r ä d a r e i uppfostringsarbetet, l ä r a r e n.
S e n a r e tiders f ö r ä n d r a d e å s k å d n i n g s s ä t t h a r väsentligt be- g r ä n s a t s k o l l ä r a r n e s m y n d i g h e t i d e t t a hän- seende.
O c h trots a n m ä r k n i n g s v ä r d a u t t a - l a n d e n p ä senaste a l l m ä n n a l ä r a r e m ö t e t, h v i l k a gingo i en m o t s a t t r i k t n i n g, torde d e t v a r a e n d a s t en tidsfråga, n ä r k r o p p s a g a n h e l t och h å l l e t bortskaffas från s k o l o r n a.
G o d a s k ä l k u n n a också anföras för a t t den k r o p p s l i g a bestraffningen såsom uppfostrings- medel u t e s l u t a n d e förbehålles f ö r ä l d r a r n e.
D e k ä n n a b ä s t b a r n e n s ofta svårbegripliga lynnes- a r t, v e t a i hvarje s ä r s k i l d t fall b ä t t r e a t t skilja m e l l a n y t t r i n g a r af verklig o n d s k a och s å d a n t, som k a n förefalla den f r ä m m a n d e och o b e s l ä k t a d e läraren såsom k a r a k t ä r s f e l, u t a n a t t behöfva v a r a d e t.
F ö r ä l d r a r n e hafva ofta gjort u p p för sig sina e g n a teorier beträffan- de k r o p p s a g a n s t i l l ä m p n i n g, så a t t förseelser af en viss a r t bestraffas med stryk, a n d r a r ä t t a s med m i l d a r e medel.
S o m l i g a f ö r ä l d r a r ä r o a f s v u r n a fiender till allt h v a d k r o p p s l i g bestraffning heter.
D e t ä r u n d e r s å d a n a för- h å l l a n d e n ej mer än r ä t t och riktigt, a t t för- ä l d r a r e r h å l l a s ä k e r h e t för a t t icke, å t m i n - stone beträffande d e n n a viktiga och i mer ä n en m e n i n g ö m m a n d e del af uppfostringsarbe- tet, i skolan t i l l ä m p a s a n d r a principer än dem som ä r o e r k ä n d a i h e m m e n.
M a n torde ej heller u r s y n p u n k t e n af lä- r a r e n s r ä t t till själfförsvar k u n n a med fram- g å n g vindicera n ö d v ä n d i g h e t e n af k r o p p s a g a n s bibehållande i skolorna.
D e n l ä r a r e, som h a r s v å r t a t t r e d a sig med sin k l a s s, om h a n m å s t e afstå från örfilandet, ä r säkerligen föga l ä m p l i g för uppfostrarens k a l l.
O c h d ä r ett b a r n synes v a r a oemottagligt för a l l a p å v e r k - ningar, u n d a n t a g a n d e s h a n d g r i p l i g a, torde, om j ä m v ä l f ö r ä l d r a r n e f ö r s u m m a h v a d plik- ten i s å d a n t fall bjuder, den oförbätterliges 259 s k i l j a n d e från läroverket v a r a ett godt och kraftigt medel till s k y d d så väl för l ä r a r e som medlärj u n g a r.
A n n a t ä r förhållandet med de vildt främ- m a n d e, h v i l k a, d å de någon g å n g förgripa sig p å a n d r a s b a r n, i a l l m ä n h e t hafva full- giltiga s k ä l a t t å b e r o p a r ä t t e n till själfförsvar.
N a t u r l i g t v i s ä r h ä r ej fråga om den cigarr- n j u t a n d e tioåringen.
H u r illamående m a n ä n k a n bli af a t t se en d y l i k försigkommen öfvermage, torde m a n dock b ö r a v ä n t a med h a n d g r i p l i g h e t e r n a, tills h a n s a t t k r o k b e n för en, MATTAT en snöboll i ens r y g g eller gjort sig skyldig till n å g o t a n n a t m e r a medvetet u t m a n a n d e pojkstreck.
Då kan verkligen v a r a t u t a l, om m a n ej bör trotsa föräldrar- nes v r e d e s u t b r o t t och genom l ä m p l i g k r o p p s - b e h a n d l i n g l ä r a den u n g e b e a k t a s a m m a n h a n - get m e l l a n orsak och v e r k a n.
K o m m a d å p a p p a och m a m m a och g a m l a m o r m o r och den r a r a t a n t e n och FAKTA med a r m a r n e och ropa: » S k ä m s ni inte a t t slå a n d r a s b a r n!
Vi a g a v å r a barn själfva — ».
d å k a n ni t r y g g t s v a r a: » Nej, d e t ä r j u s t h v a d ni inte gör, och därför t a r j a g m i g den friheten a t t godtgöra er försummelse. » B a r n som u p p f ö r a sig illa mot f r ä m m a n d e personer b ö r a af dessa tillrättavisas, m i l d a r e eller s t r ä n g a r e, a l l t efter förseelsens beskaf- fenhet.
D e familjekänslor, som d ä r a f k u n n a k ä n n a sig s å r a d e, ä r o förvisso a t a v i s t i k a åter- stoder, som icke förtjäna r e s p e k t e r a s.
J a, så ter sig s a k e n teoretiskt.
Att prak- tiskt realisera den h a r sig icke alltid så l ä t t.
D e n som ä r g a m m a l och ovig b e t ä n k e r sig nog t v å gånger, i n n a n h a n frestar försöket a t t s p r i n g a i k a p p en pojke, som gjort odygd.
Ättiksflaskan.
Skiss för I d u n af John Öländer.
ä han vaknade på söndagsmorgonen, kände han en blytyngd öfver ögonen, och tun- gan och läpparne voro heta och torra.
Han hade tillbragt natten på klubben och spelat med en efterhängsen, envis otur.
När han gifte sig hade han lofvat sin h u s t r u att icke spela vidare, men så kom frestelsen öfver honom, han var för svag att motstå den, och så föll han in i gamla vanan.
H a n såg på klockan — half nio.
Klockan nio gick båten till landet.
I n t e kunde han gå och drifva ensam i staden hela dagen, och för öfrigt skulle nog litet sjöluft friska upp honom.
H a n tände en cigarr och satte sig på akter- däck.
D e t förargade honom, att alla männi- skor sågo så krya och glada ut, och det klara solskenet generade honom och gjorde ondt i ögonen.
När båten närmade sig bryggan, såg han sin h u s t r u och sina båda små barn komma ned- springande utför backen från villan.
» Hvarför har du spökat ut dig så där nu i g e n?
» sade han i stället för att hälsa.
» På landet skall man slita på gamla kläder och inte kluta ut sig, som man skulle på bal.
Och barnungarne sedan, » fortfor han, » se ju ut som modeskyltar.
Det är också ett sätt att spara. » Hon såg hastigt upp mot honom, och det glada leendet försvann från hennes friska läppar.
H o n förstod mycket väl, att det hade varit en » sådan där natt » igen.
IDUN 260 » Käre vän, det är ju söndag i dag och då.
» » Ah, bah!
Söndag eller hvardag, det är det- samma!
Det är galenskaper, säger jag, att kluta på sig så där på landet! » Hon gick tyst vid sidan af honom uppför backen mot villan, som låg så täck där uppe på höjden, inbäddad bland björkar och granar.
På verandan hade hon dukat frukostbordet, och den hvita duken fladdrade mellan kläng- växterna, som ville den vifta ett välkommen.
» Nu, min älskling, skall du först kyssa din hustru och sedan dricka en god kopp kaffe, » sade hon gladt och lade armen kring hans hals.
» Kaffe! » sade han och frigjorde sig från hennes omfamning, » du vet, att jag afskyr kaffe på sommaren.
Har du ingenting annat att bjuda på? » Han satte sig tungt ner på den lilla träd- gårdsstolen och kastade af sig hatten.
Så fick han syn på ålfatet, som stod längst bort på hörnet.
» Litet ål, möjligtvis, » sade han och sträckte ut handen efter fatet.
» Men hvar är ättikan? » Som en blixt slog det henne.
Något hade hon glömt, när hon sist var i staden.
N u kom hon ihåg det — det var ättika.
» Kära du, » sade hon häpen, under det hen- nes af solen något brynta kinder blefvo mörk- röda, » jag har bestämdt glömt.
» » Ja, det är ypperligt, tycker jag, » hånskrat- tade han och sköt häftigt undan kaffekoppar- ne, » du vet, att ål är min förtjusning, och van- ligtvis använder man ättika till inlagd ål, och därför glömmer du just ättikan.
Kaffe och socker och andra saker, som smaka d i g, kom- mer du nog ihåg, men hvad som smakar din man, det glömmer du.
E n förträfflig hustru, i sanning!
A t t kläda dig och barnungarne som modedockor, det kan du nog, men att ha den minsta omtanke om.
» » Förlåt mig, kära du, » sade hon med af gråt kväfd röst, » det är mycket slarfvigt, men det skall inte hända mer. » Han hörde ej på henne längre, utan tände en cigarr och kastade sig i hängmattan under björkarne.
Hon satt kvar vid bordet med den half- druckoa kaffekoppen framför sig och hufvudet lutadt mot handen.
Var det s å, hon hade tänkt sig äktenska- pet?
Hon hade drömt om någon- ting helt annat.
Hon kände ju honom myc- ket väl, innan de gifte sig, hon visste, att han hade ett obändigt lynne, fast han i grund och botten var en god människa.
Han hade lof- vat henne att lägga bort sina ungkarlsvanor; men hur hade han väl hållit sitt löfte?
Stora klara tårar runno nu öfver hennes kin- der, och hon snyftade krampaktigt till emel- lanåt.
Allt var.
så tyst och stilla, endast då och då rasslade segelduksjalousierna till och spände ut sig som ballonger, då någon vind- fläkt drog i n.
— — — Han hade sofvit tungt och länge, då han plötsligt vaknade af några stora regndroppar, som slogo honom i pannan.
Han for hastigt upp och såg på klockan.
— Half fem!
Och ännu hade man ej väckt honom till middagen.
Den förut så klara himlen var betäckt med tjocka, blygrå moln, som pilsnabbt jagade hvar- andra öfver trädtopparne.
Regndropparne föllo allt tätare, och häftiga väderilar böjde de unga björkarne nära nog till marken.
D e t skulle bli oväder, troligtvis åska.
Han ropade på sin hustru.
Men hvart ha då alla människor tagit vägen?
Han kastade sig ur hängmattan och skyndade upp på verandan.
» Frun och barnen hafva för en god timme sedan farit ut och rott, » upplyste pigan.
» Hvad säger d u?
U t och rott — i det här vädret! » » Nej, då var det klart och vackert.
» En bländande blixt och en förskräcklig åsk- knall afbröto hennes ord.
Det hade blåst upp till en häftig storm, och regnet föll i ström- mar ooh gjorde långa rännilar i zigzag på den sandade gården.
En vansinnig förskräckelse fattade honom.
Hon och barnen på sjön i detta väder!
Han kastade öfver sig en regnkappa och skyndade tvärs öfver berg och gärdesgårdar ner till den lilla båtbryggan.
Mycket riktigt — den lilla hvita båten var borta.
Kallsvetten pärlade ner från hans panna.
Och hur hård och ovänlig hade han ej varit mot henue i dag på morgonen.
Tänk om straffet nu skulle drabba honom!
Så grym kunde ej försynen vara.
Han stirrade ut öfver den stora fjärden, som var svartgrön af stormen, men han kunde icke upptäcka någon hvit båt, hur han än an- strängde sina ögon.
Han var ej mer sig själf; han rusade fram och åter efter stranden som en förtviflad.
Han visste ju, hur ovan hon var vid sjön, och att hon knappt vågade sig ut i lugnt väder.
Hur mycket mindre skulle hon nu kunna reda sig i denna orkanlika storm.
Ändtligen fick han syn på en hvit båt längst borta vid udden.
Den krängde och stampade mot den höga sjön och tycktes snarare sacka bakåt än komma fram.
Han sprang längs utefter klipporna mot ud- den, och då något hinder var i vägen steg han ner i vattnet ända till knäna.