Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Men om häraf följde, att för sådana händelser ingen anvisning på ansvar vore att i detta lagställe söka; så följde ock, att der ej heller i något fall kunde sökas dylik anvisning för åtal emot Konungens Befallningshafvande å embetsförsummelser i mål, som rörde allmän hushållning och polis.
Antingen skulle nemligen alla dylika försummelser vara fredade från ansvar, eller ansvarsbestämningen vara att söka annorstädes, eller ock måste den från omförmälte lagställe stå att hämta.
Nu kunde det första af dessa alternatif säkerligen icke äga rum; och hvilketdera af de öfriga som inträffade, så blefve detsamma ej svårare att använda på här förevarande fall, än på alla öfriga försummelser i förvaltningen af allmän hushållning och polis.
Vid en sådan tillämpning insåg jag visserligen, att det i fråga varande lagstället måste tolkas genom utsträckning, så att derunder inbegripas icke endast de i bokstafven upptagna fall, der fel blifvit uppsåtligen och i elak afsigt begånget; men en sådan tolkning är ej mindre nödvändig äfven då, när fråga blir om lagställets tillämpande på de ärenden, för hvilka det egentligen är skrifvet, nemligen utsökningsmål, der fel och försummelser äfvenledes utan elakt uppsåt kunna inträffa och säkerligen ej alltid få lemnäs utan ansvarspåföljd.
Om nu äfven i dessa mål ledningen för en sådan tolkning måste hämtas från det lagställe, 1 kap. 12 §.
Rättegångsbalken, hvarpå syftas i förra ställets hänvisning till hvad om domare i denna balk säges; och om på detta sätt ansvarsbestämning uppkommer äfven för de fall, der felet är begånget af vårdslöshet eller oförstånd; så trodde jag det icke böra begäras, att detta förfaringssätt må vara mera umbärlig t vid lagens tillämpning äfven i andra ämnen, för hvilka den icke omedelbarligen är skrifven *).
Härmed hoppades jag
Hofrättens domskäl vara undanröjda, och fann mig icke kunna undgå att fullfölja mitt ansvarspåstående så väl emot Herr Friherre Sprengtporten på nu uppgifna skäl, som ock emot Herr Polismästaren och Riddaren Bergman på den grund, jag hos Hofrätten anfört.
Öfver dessa underdåniga besvär hafva vederbörande med infordrade förklaringar och Hofrätten med underdånigt utlåtande til Kongl. Maj:t inkommit; men sakens afgörande återstår. *) Såsom ock i sjelfva verket lagskipningen genom dagliga exempel visar. 134 R.
Emb.-Berättelse för år i840.
Med de i förra berättelsen omförmälta domboksbrister bos Hofrätterna bar förhållandet nu sålunda förändrat sig, att a) hvad Hofrätten öfver Skåne oell Blekinge beträffar, infordrade bevis bekräftat de undersökningar, hvarigenom tillståndet i Engelholms Rådstufvurätts arkif befunnits vara, såsom enligt förra berättelsen blifvit uppgifvet, nemligen att de felande handlingarne försvunnit, utan någon utsigt af möjlighet att dem till rätta skaffa eller ersätta; hvarföre jag funnit någon vidare åtgärd i detta ämne icke på mig ankomma; i b) till följd af de i Göta Hofrätts arkif befunna brister, förhållandet med originaldomböckerna behöft undersökas endast vid Alingsås Rådstufvurätt samt Arstad, Faurås och Himble Härads- och Ägodelningsrätter; och har jag, i anledning af dessa undersökningar, funnit nödigt att förordna åtal emot vederbörande för befunnen ofullständighet i de till dessa Underrätter börande domböcker; hvilka åtal, först under sistlidne November månad till Advokatfiskalsembetet remitterade, komma att framdeles i vanlig ordning redovisas, samt c) efter fulländade undersökningar hos de under Svea Hofrätt lydande Underrätter, hvilka försummat domböckers insändande, brister i originaldomböckerna befunnits återstå uti 1) Selebo, Öster och Vester Rekarne samt Åkers härader, 2) Fryksdahls Nedra tingslag, 3) Norrbo, Norbergs bergslags, Vagnsbro och Skinskattebergs bergslags härader, 4) och 5) Rådstufvurätterna i Trosa och Hudiksvall, 6) Kämnersrätten i Westerås, 7) Thorstuna, Simtuna och Våhla härader samt 8) Sollefteå tingslag; hvarföre jag äfvenledes under sistlidne November månad öfverlemnat till Advokatfiskalsembetet i Hofrätten att mot vederbörande för dessa brister anställa åtal.
En del al dessa brister blir ofelbart 'afhulpen, eller bar, efter åtalets förordnande, i viss mån redan blifvit det.
En annan del åter lärer ej mer kunna afhjelpas, i anseende till de personers bortgång, hos hvilka den åsidosatta skyldigheten skulle utkräfvas.
Häri ligger den obotliga och förnämsta skadan, som blifvit en följd af efterlåtenhet i kontrollen öfver domboksrenovationen.
Hade dennas försummande blifvit i rätt ordning beifradt; så skulle vederbörande icke kunnat så länge, som stundom skett, lemna sina originaldomböcker ofullständiga, någon gång alldeles icke uppsatta.
Då genom upptäckten af dessa försummelser hos Underdomstolar min uppmärksamhet leddes på denna af Advokatfiskalsembetet i Svea Hofrätt under loppet af längre tid åsidosatta kontroll; fann jag mig föranlåten att närmare underrätta mig, huru nämnde embete äfven i öfrigt blifvit förval - R.
Emb.-Berättelse för år tSåö. 135 tadt.
Jag begärde således del af deri då senast eller för år 1847 till Kongl. Maj:ts Justitiaekantsler afgifne arbetsförteckning från omförmälte Advokatfiskalsembete, och inhämtade, att icke mindre än 41 särskilda åtal. af hvilka det äldsta före Mars månad 1837 blifvit dit remitteradt, och som alla vid 1847 års slut ännu voro bos Advokatfiskalsembetet auhängiga, blifvit så långsamt handlagda, att åtgärder dröjt i allesamman utöfver år, men i åtskilliga liera år, i några 3 ä 4, ända till 6 år, under hvilka dröjsmål de af ingen ting annat än väntan på Advokatfiskalsembetets handläggning, varit uppehållna.
Vid min ytterligare handläggning af domboksmålen erfor jag dessutom, att uti minst 35 särskilda fall, der åtal för bristande domböcker bordt äga rum, sådana åtal blifvit försummade, och i allmänhet annan åtgärd aldrig kommit i fråga, än första anmärkningen vid den tid, domböckerne enligt lag bordt inkomma; hvarefter den fortsatta försummelsen, huru mångårig den ock blifvit, merändels undgått all vidare åtgärd; och hafva på detta sätt försummelser fortgått ganska lång tid, för hvilken jag dock icke sträckt min forskning längre tillbaka, än från år 1834.
Vid en sådan vanvård af en så vigtig tjenst var mig icke tillständigt att låta bero.
Jag har derföre hos Kongl. Hofrätten anställt åtal emot innehafvaren af Advokatfiskalsembetet derstädes, med påstående om ansvar för ofvanskrifne dröjsmål och försummelser; och skriftvexlingen, i anledning deraf, är slutad; men Hofrättens utslag har ännu icke fallit.
Enligt fångförteckningarna från Göteborgs -och Bohus län, hade Drängen Johan Andreas Johansson, hvilken för delaktighet uti ett af Gårdsrättaren Hans Rasmusson begånget rån blifvit af Kongl.
Göta Hofrätt genom utslag den 7 Augusti 1846 dömd att bland annat undergå tjuguåtta dagars fängelse vid vatten och bröd, fått utstå denna bestraffning, utan afvaktan af Kongl. Maj:ts nådiga utslag, fastän Hofrättens beslut angående både Hsns Rasmusson och Johan Andreas Johansson varit Kongl. Maj:t i underdånighet hemstäldt; och sedan berörda verkställighelsåtgärd, efter dervid af mig gjord anmärkning, blifvit af Landshöfdingeembetet i Götheborg genom Landsekreteraren Herr Lagmannen C.
Engelblom och tillförordnade Landskamereraren A. S. Petersson erkänd, under förmälan, att irringen uppstått icke af okunnighet om stadganderna för verkställighet af utslag i slikt fall, utan af förbiseende, föranledt af den sakfälldes tillkännagifvande, att han med Hofrättens utslag vore nöjd; hvarföre och då Kongl.
Majit sedermera den 12 November 1846 136 R.
Emb.-Berättelse för år 18J9.
i Nåder fastställt det i förväg verkställda utslaget, Landsbödingeembetet trott sig kunna hoppas, att irringen icke skulle medföra vidare påföljd; så och efter det jag ansett en dylik irring vara af gröfre art, än att den borde lemnäs utan laglig beifran, samt derföre uppdragit åt Advokatfiskalsembetet i bemälte Hofrätt att derför emot vederbörande anställa åtal samt påyrka det ansvar, hvartill lag och sakens beskaffenhet kunde föranleda; hade Advokatfiskalsembetet i memorial den 9 November 1848, med åberopande af 9 kap. 5 §.
Rättegångsbalken, yrkat, att de personer, hvilke i egenskap af Konungens Befallningshafvande i Göteborgs och Bohus län förordnat om ofvananmärkte verkställighetsåtgärd, måtte dömas att för vårdslöshet i embetet till treskiftes böta det belopp, Hofrätten pröfvade rättvist bestämma.
Uti häröfver afgifven förklaring hafva Herr Lagmannen och Landssekreteraren Engelblom och t. f. Landskamererare!!
Petersson, hvilka medgifvit sig böra för den klandrade åtgärden ansvara, vidhållit, hvad de hos mig andragit, med anhållan om skonsamt bedömande af deras förfarande, hvilket uti inträffade fallet ländt både Kronan och Johan Andreas Johansson till fördel; och har Hofrätten genom utslag den 20 April 1849 sig utlåtit, att då Hofrättens den 7 Augusti 1846 gifna utslag angående Johan Andreas Johansson varit Kongl. Majit i underdånighet liemstäldt, detsamma icke bordt, på sätt som skett, verkställas utan afbidan å Kongl. Maj:ts nådiga Beslut, om och till hvad straff Johan Andreas Johansson gjort sig förfallen; hvarföre Hofrätten, oaktadt dess sålunda verkställda utslag sedermera blifvit af Kongl. Majit i Nåder gilladt, pröfvade rättvist, med tillämpning af grunderna i 9 kap. 5 §.
Rättegångsbalken, döma Landssekreteraren Herr Lagmannen Engelblom och tillförordnade Landskamereraren Petersson, hvilka genom åsidosatt uppmärksamhet å hvad härutinnan tillhört deras tjensteåligganden låtit berörde verkställighetsåtgärd äga rum, att derföre plikta hvardera Åtta R:dr 16 sk. banko till treskiftes.
Detta utslag, som emot mig fått vinna laga kraft, har, mig veterligen, ej heller å delosidaii blifvit öfverklagadt.
Emot Rådstugurätten i Gelle hade hos mig anmälan skett om obehörigen fördröjd handläggning af två derstädes anhängiga mål, af hvilka det ena en konkurstvist och det andra en redo visningst vist för egendom, som blifvit R.
137 blifvit till borgenärer afträdd; i anledning hvaraf jag från Rådstugurätten begärt och erhållit en den 23 Oktober 184-8 upprättad förteckning öfver de bos Rådstugurätten anhängiga konkursmål och till sådana hörande redovisningst vister, hvilka då ännu icke blifvit afdömda, utvisande, att uti det förra eller konkursmålet, anhängiggjordt den 8 September 1845, skrift vexlingen slutats den 8 Juni 1846, samt uti redovisningstvisten, hvilken blef anhängig den 12 April 1847, skriftvexlingen varit slutad den 2 påföljande Augusti, utan att målen derefter och intilldess nämnde förteckning upprättades, varit af Rådstugurätten handlagde; hvarföre och då ej heller derefter desamma blifvit med slut afhulpna, jag under den 26 Februari 1849 anmodat Advokattiskalsembetet i Svea Hofrätt att för det obehöriga dröjsmålet lagligen tilltala Rådstug urätten; och sedan, i följd deraf, Advokatfiskalsembetet till Kongl. Hofrätten inkommit med påståenden, deröfver vederbörande blifvit hörde; så har Hofrätten genom utslag den 21 Maj 1849 sig utlåtit, att emedan Rådstugurätten uti dess förklaring erkänt, ej allenast att sedan tredje uppropet uti ofvanberörde konkurstvist för sig gått den 8 Juni 1846, dä skriftvexlingen, enligt 84 §. i konkui-slagen, varit slutad, hvarefter saken, jemlikt 85 §. i nämnde lag, bordt varda, så fort ske kunnat, föredragen för att ofördröjligen till afgörande förekomma, berörde tvist ännu, då Rådstufvurätlens omförmälte förklaring afgafs, icke till slutlig handläggning blifvit företagen, utan ock att förenämnde redovisningstvist, uti hvilken skriftvexlingeii blifvit slutad den 2 Augusti 1847, ej förr än genom dom den 31 Mars 1849 blifvit af Rådstugurätten afgjord; ty och som hvad Rådstufvurätten till sin ursäkt för dröjsmålet med handläggningen af omförmälte två mål anfört, eller att konkurstvisten vore särdeles vidlyftig och invicklad, samt att Rådstufvurättens Ordförande, Borgmästaren Wahrenberg, hvilken det ålegat att nämnde två mål bos Rådstugurätten föredraga, varit af andra göromål derifrån hindrad, så mycket mindre förtjente afseende, som konkursmål, likmätigt ofvanåberopade stadgande i konkurslagen, borde med största skyndsamhet behandlas, samt Rådstugurätten rörande redovisningstvisten icke ens uppgifvit, att den varit af vidlyftig beskaffenhet; alltså pröfvade Hofrätten, i förmågo af 1 kap. 12 §.
Rättegångsbalken, rättvist fälla Rådstufvurättens förrbemäite Ordförande och Ledamöter, Borgmästaren C. E. Wahrenberg samt Rådmännen J.
Turdfjäll, J. Bomgren och E. D. Grape, att för det obehöriga dröjsmål med handläggningen af i fråga varande två mål, de således låtit komma sig till last, böta tillsammans ett hundrade R.
Emb.-Berättelse för år 1849. 18 138 R.
Ernb.-Berättelse för år 1849. daler silfvermynt med trettiotre R:dr 16 sk. banko till treskiftes.
Men i anledning af Advokatfiskalsembetets jemväl gjorda yrkande, att derest vederbörande sakägare fått vidkännas skada genom åtalade dröjsmålet oell ersättning derför fordrade, Rådstugurätten mätte förpligtas att samma skada ersätta, har Hofrätten, enär i detta mål det icke ens blifvit uppgifvet, att sakägarne genom Rådstufvurättens dröjsmål lidit skada, än mindre förekomme, att sakägarne för sådan skada fordrat ersättning, ansåge vidare yttrande, i anledning af berörde, vilkorligen framställde yrkande icke erfordras.
Hvarken å min sida, eller, mig veterligen, å de tilltalades, är i detta utslag ändring sökt.
Häradsrätt hade genom utslag den 20 December 1S45, under åberopande af 40 kap. 1 och 6 §§.
Missgerningsbalken, Kongl.
Förordningen den 25 November 1762 och den 10 Juni 1841 samt Kongl.
Förklaringen den 23 Mars 1807, dömt Drängen Johan Johansson frän Nottebäcks Nöbbeled, hvilken för första resan stöld skolat böta det stulnas tredubbla värde med 11 R:dr 12 sk., men för inbrott gjort sig förfallen till bestraffning af nio dagars fängelse med vatten och bröd, att i ena bot straffas med fjorton dagars enahanda fängelse samt derefter en söndag undergå uppenbar kyrkoplikt; och bade, i anledning häraf, Justitiaeombudsmansembetet uti skrifvelse till Häradsrättens Ordförande, Vice Häradshöfdingen F. H. Bagge, anmärkt, att Häradsrätten, vid kroppsstraffets bestämmande till nämnde belopp, uträknat särskildt det antal dagar, som i och för sig eller i de lägre straffgraderna motsvarade dels det i lag utsatta straff af nio par spö för inbrottet och dels det stulnas värde, samt derefter sammanlagt de sålunda funna dagataien, hvilken särskilda beräkning af förvandlingsstraff vore stridande mot de i 1807 års Kongl.
Förklaring stadgade grunder för särskilda bestraffningars sammanläggande och förvandling i en bot samt skulle obehörigen försvåra bestraffningen, enär, enligt Kongl.
Förordningen den 10 Juni 1841 angående ändring af 5 kap. 4 §.
Straffbalken, det penningebelopp, som motsvarar hvarje fängelsedag, är ringare i de lägre straffgraderna, men ökas i de högre, hvadan vid i fråga varande tillfället det emot straffet af nio par spö för inbrott svarande belopp eller 27 daler bordt uppföras och sammanräknas med det stulnas värde 3 R:dr .36 sk. eller llj daler, samt för hela den på detta sätt uppkomna summan 38^ daler i en bot 12 dagars fängelse vid vatten och bröd ådömasj öfver hvilken anmärkning Vice Häradshöfdingen R.
Emb.--Berättelse för år i849. 139 Bagge afgifvit förklaring, deruti han på anförde skäl förment sig icke hafva kunnat såsom underdomare följa den här upptagna lagtolkning, såsom efter hans tanka innefattande en theori, den der stridde emot lagens bokstaf, sådan lian den uppfattat, utan underkastade han sig det åtal, som för den anmärkta åtgärden kunde i fråga komma.
Derefter har jag uti skrifvelse den 17 April 1848 anmodat Advokatiiskalsembetet i Göta Hofrätt att emot Alce Häradshöfdingen Bagge anställa laga åtal, och dervid icke allenast bereda Johan Johansson tillfälle att väcka den ersättningstalan för olagligt tillskyndadt lidande, hvartill han kunde finna sig befogad, utan äfven, efter infordrad uppgift om den ökade kostnad, Kongl. Maj:t och Kronan fått vidkännas för Johan johanssons förlängda fängelsetid, godtgörelse derför påyrka; och sedan, i följd häraf, påstående om ansvar och skadestånd blifvit af Advokatfiskalsembetet hos Kongl. Hofrätten gjordt samt Vice Häradshöfdingen Bagge sig deröfver förklarat; så har Hofrätten den 6 Juli 1849 meddelat utslag af innehåll, att Hofrätten funne den af bemälte Vice Häradshöfdinge till grund för i fråga varande utslag åberopade åsigt vara stridande mot tydlig lag; och då samma åsigt, den Vice Häradshöfdingen jemväl nu sökt försvara, haft tili följd ett olagligt, redan till verkställighet befordradt beslut, hvarigenom Johan Johansson blifvit dömd att undergå fängelse vid vatten och bröd två dagar längre än vederbordt; pröfvade Hofrätten, i förmågo af 1 kap. 12 §.
Rättegångsbalken, rättvist döma \rice Häradshöfdingen Bagge att, för det sålunda af honom under domareembetets utöfning begångna fel, höta sexton R:dr 32 sk. till treskiftes; hvarjemte Bagge förpligtades att godtgöra Kronans kostnad för Johan Johanssons underhåll i häktet berörde två dagar med sjutton skillingar banko; och ägde Advokatfiskalsembetet, enligt derom gjordt förbehåll, att i händelse Johan Johansson, hvilken nu icke kunnat anträffas, framdeles skulle väcka anspråk på ersättning för det honom genom den obehörigen förlängda fängelsetiden tillskyndade lidande, säkskildt utföra talan i detta afseende efter befogenhet.
För min del har jag ej funnit skäl att öfver detta utslag klaga; och hafva besvär deröfver ej heller, mig veterligen, blifvit af den tilltalade anförde.
Vid granskning af fånglistorna från länshäktet i Linköping hade befunnits, att sedan Enkan Stina Lisa Andersdotter blifvit af Östkinds Häradsrätt dömd, dels genom utslag den 30 April 1844 att, i saknad af henne 140 R.
Emb.-Berättelse för år 4849. ålagd vitesbot 5 R:dr 16 sk., undergå åtta dagars fängelse, dels ock medelst utslag den 5 nästföljande Augusti att, i brist af tillgång till benne ytterligare ådörndt vite 10 R:dr, straffas med fjorton dagars fängelse, Konungens Befallningshafvande i Östergötlands län, då dessa särskilda utslag på en gång inkommit till verkställighet, förordnat, att bemälte Enka skulle undergå tjuguen dagars fängelse; att efter det Rödfärgaren Petter Andersson blifvit dömd ej mindre genom Aska Häradsrätts utslag den 21 Januari nämnde år att, i saknad af tillgång till böter för åverkan 16 sk. och vitesbot 25 R:dr, undergå fyra dagars fängelse vid vatten och bröd samt tre veckors fängelse, än ock medelst Kämnersrättens i Linköping beslut den 15 Oktöber äfven samma år att för handel med misstänkt person böta 3 R:dr 16 sk. eller, vid bristande tillgång dertill, straffas med fyra dagars fängelse vid vatten och bröd, Konungens Befallningshafvande stadgat, att det genom de två särskilda besluten Petter Andersson ådömda förvandlingsstraff af fängelse vid vatten och bröd komme att nedsättas till fern dagars sådant fängelse, samt att sedan Smeden Abraham Andersson blifvit af Kämnersrätten i Linköping genom särskilda utslag dömd dels den 20
Maj 1845 att utgifva stadgadt vite 3 R:dr 16 sk. eller, vid saknad tillgång dertill, undergå åtta dagars fängelse, dels den 1 Juli samma år att likaledes utgifva stadgadt vite 10 R:dr eller, i brist deraf, sitta fjorton dagar i fängelse, och dels den 12 nästföljande Augusti alt för skogsåverkan plikta 3 R:dr 16 sk. och dessutom utgifva stadgad vitesbot 1 R:dr 32 sk. eller, vid saknad tillgång dertill, undergå fyra dagars fängelse vid vatten och bröd samt fyra dagars fängelse, Abraham Andersson, då lian ej förmått gälda de honom sålunda ådömda böter och vitén, från den 2 till den 28 Januari 1846 i länshäktet undergått fängelse, hvarefter bestraffningen af fängelse vid vatten och bröd börjats; vid hvilket förhållande och som Kongl. Brefvet den 26
Maj 1827 bestämdt förmådde, att då flera utslag, hvarigenom ådömda böter redan blifvit förvandlade, på en gång förekomma till verkställighet bos exsecutor, denne senare endast ålåge att derom afgifva berättelse till den Hofrätt, hvarunder exsecutor lyder, derefter Hofrätten ägde att sitt beslut om förvandlingen i laglig ordning meddela, och det således icke tillkommit Konungens Befallningshafvande att på ofvannämnde sätt utstaka det förvandlingsstraff, Stina Lisa Andersdotter och Petter Andersson rätteligen bordt i ena bot, i stället för de dem genom särskilda utslag ålagda bestraffningar, undergå samt, hvad anginge Abraham Andersson, den i ofvan åberopade Kongl. Bref ovilkorligen föreskrifna åtgärd med berättelses afgifvande lill vederbörlig Hofrätt, för att få R.
141 bestraffningen rätteligen utstakad, icke syntes hafva blifvit af Konungens Befallningshafvande iakttagen, Konungens Befallningshafvandes afgifne förklaring ej kunnat för nöjaktig antagas; hvarföre och då, i afseende på Abraham Anderssons bestraffning, tillika förekomme, att han, i saknad af tillgång till de honom ådömda vitesböter till ett sammanräknadt belopp af femton R:dr, måst undergå fängelse under 26 dagar, i stället för rätteligen blott 21 dagar, Justitiaeombudsmannen genom skrifvelse den 27 Februari 1848 uppdragit åt Advokatfiskalsembetet att inför Kongl.
Hofrätten emot dem, hvilke i egenskap af Konungens Befallningshafvande meddelat förordnande rörande ofvanberörde verkställig hetsåtgärder, anställa och utföra den ansvars- och ersättningstalan, som af lag och sakens beskaffenhet påkallades.
Efter det sådant åtal blifvit anstäldt och vederbörande fått sig förklara, dervid Landshöfdingeembete! i Östergötlands län upplyst, att några skriftliga beslut angående sammanförning af de Lisa Andersdotter och Petter Andersson ådömda bestraffningar icke blifvit af Konungens Befallningshafvande meddelade, utan hade Slottsvaklmästaren endast undfått muntlig tillsägelse, huruledes dessa bestraffningar borde jemlikt gällande författningar verkställas, samt att de anmärkte verkställighetsåtgärderne blifvit, de två förstnämnde af Landssekreteraren Nordström ensam Slottsvaktmästare!! anbefallde, men den tredje rörande Abraham Andersson af Slottsvaktmästare! utan anmälan vidtagen på grund af Magistratens i Linköping för Abraham Andersson utfärdade förpassning; i anledning hvaraf Advokatfiskalsembetet emot Landssekreteraren Nordström enskildt anmärkt, att han icke allenast sjelf förordnat om sammanförning af de Lisa Andersdotter och Petter Andersson ålagde bestraffningar, utan äfven vidtagit denna åtgärd ensam och utan att deröfver föra protokoll; har bemälte Landssekreterare särskildt häröfver afgifvit den förklaring, att hans åtgärd att meddela Slottsvaktmästare!! föreskrift om sammanförning af de kroppsstraff, som genom särskilda beslut blifvit Lisa Andersdotter oell Petter Andersson ålagda, vidtagits till undvikande af bemälte personers qvarhållande i häkte under den tid, som erfordrats för inhändigande af Hofrattens förordnande i ämnet; hvarföre och då härigenom hvarken skada skett eller origtig bestraffning blifvit verkställd, Landssekreteraren förmente anmärkningen i den delen icke böra medföra någon påföljd; att enär det fängelsestraff, Abraham Andersson undergått, grundats på Borgmästarens i Linköping förpassning, deri bestämdes det antal af dagar, hvarunder Abraham Andersson skulle hållas i fängelse, Slottsvaktmästare!!, hvilken således fått till verkställighet emottaga en af behörig tjensteman utfärdad handling, icke haft anledning alt 142 R.
Emh.-Berättelse för år 1849. om förhållandet göra särskild anmälan hos Konungens Befallningshafvande, som derföre icke försattes i tillfälle att häröfver meddela något beslut; att Landssekreteraren för öfrigt öfverlemnade till Hofrättens pröfning, huruvida något ansvarigt fel ägt rum, i hvilket fall han ensam underkastade sig påföljden deraf, emedan tillförordnade Landskamereraren Ygberg, hvilken vid tillfället jemte Landssekreteraren utgjorde Landshöfdingeernbetet, icke ägt den ringaste kännedom om i fråga varande åtgärder, helst de tillhört
Landskantsliexpeditionens omedelbara handläggning, och något beslut icke blifvit fattadt, hvarutinnan Landskamereraren deltagit, samt Landssekreteraren, under hemställan, huruvida honom kunde föras lill last Slotts vaktmästarens underlåtenhet att hos Konungens Befallningshafvande förete
Borgmästarens förpassning jemte de särskilda utslagen rörande Abraham Andersson, anhölle, att han, enär Lisa Andersdotter och Peter Andersson icke tillskyndats något obehörigt lidande samt Landssekreteraren icke vållat, hvad i detta fall kunde hafva öfvergått Abraham Andersson, måtte från allt ansvar frikännas.