Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag anser det nemligen vara vådligt att tillåta desse credit-associationer, att intrassla sig med hvarandra.
Förtjena Bankerna förtroende, så uteblir detta icke i afseende å deras actie-och lottbref, och i sådant fall bör de senares innehafvare icke hafva svårt, att hos enskild man eller i publik
Gassa erhålla ett tillfälligt lån emot hypothek af actie- eller loltbrefvet.
J allmänhet är alt önska, det ingen annan gör sig tili delegare uti ifrågavarande Banker, än den, som kan undvara det insatta capitalet. i5 $.
Häruti bör, på sätt Herr Grefve Frölich uti dess reservation föreslagit, jemväl intagas, alt Revisorer skola utses till förrättande af den granskning, som bör föregå nästa ordinarie Bolagsstämma. iy §.
I likhet med hvad Herr Grefve Frölich i dess reservation föreslagit, anser jag, att ett tillägg till denna §. kan och bör ske, som gör hela 4 Gap. öfverflödigt, och torde detta tillägg kunna erhålla följande lydelse: ”Ställe sig ock Directionen och Bolaget till noggrann efterrättelse allt hvad denna Lag föreskrifver och hvad Kongl. Maj:t i öfverensstämmelse dermed kan finna nödigt att, vid privilegiets utfärdande, förordna, vid äfventyr, att eljest hafva Bankprivilegiet förverkat.” 18 $'
Under förutsättning, att Lagstiftningen i förevarande fall hufvudsakligast bör afse allmänhetens säkerhet emot förluster genom enskilde Bih. till R.
Prot. i834 och i83S. 6 Sami. i /4fd.
Häjtet 3'z~. 5 34 Hur till Banco- Och Lag-Ufskottens Utlåtande N.o 4- Låne- och Sedelbankers operationer, för hvilket ändamål det ock varit angeläget att stadga ett visst minimibelopp, samt att utvidgningen af en Banks rörelse bör blifva en otvungen följd af sådana omständigheter, sorn sjelfmant framkalla densamma, anser jag den åt Konungen i denna §. öfverlemnade pröfningsrätt vara öfverflödig.
MelUnmeningen från ordet pröfvar lill och med ordet belopp bör således, efter min åsigt, utgå. 24 • mom. bör, efter min åsigt, erhålla följande tillägg: ”Och va re den lottegare, sorn sålunda måst godtgöra Bankens skuld, berättigad, att, på grund af det inlöste utslaget, hålla sig till den eller de bland öfriga lottegarne, han för godt finner, för återbekommande af den utbetalda summan, med afdrag likväl af hans andel i den gemensamma skulden.
Det mätte icke erfordras någon vidlyftig deduetion för att ådagalägga rättvisan och billigheten deruti, att lottegare i solidarisk Bank, som måst betala densammas skuld, skall ega rättighet att bålla sig till öfrige lottegarne, de der ingått i Bolaget uitder enahanda äfventyr, som han.
Att lian likväl icke bör kunna utsöka sin egen andel i skulden måtte äfven vara ternligen klart, och svårt kan det aldrig blifva alt få denna andel bestämd
A till exempel, som måste betala Bankens skuld å ioo R:dr, eger 4 lotter i Banken.
Han återsöker således detta belopp, minus A_:delar eller ^-tdelar, allt efter lotternes antal, hos B, som sedermera procederar på enahanda sätt, om lian så för godt finner.
Hvar och en lottegare får sålunda vidkännas sin andel i skulden, men icke heller mera.
25 torde böra erhålla ett nytt eller tredje morn. så lydande: ”Vill ny innehafvare af lottbref ej i Bolaget inträda, eller vägras hans begäran derom, åligge det Directionen, att lottbrefvet för Bolagets räkning, sist vid nästa ordinarie Bolagsstämma, inlösa med det belopp, som derå blifvit insatt, och varde i t by fall förre loltegarens förbindelser återställde.”
Detta tillägg ventilerades inom Utskotten, men råkad« i en tvär vändning att förfalla.
Nyttan och nödvändigheten deraf torde emedlertid icke behöfva bevisas. 27 ,$*.
I öfverensstämmelse med de åsigt er jag förut yttrat angående Bankrörelses bedrifvande endast i stad, torde, om samma åsigter gillas, orden ”eller Domhafvande»” böra utur denna §. utgå. 3o § med thy åtföljande hela 4 Capitlet torde saklöst kunna utgå, om det föreslagna tillägget till 17 § antages.
Gradationer af ansvar för öfverlrädelser af en Lag, som bar ett enda bestämdt ändamål, det nemligen, att hindra de ifrågavarande credit-associationerna alt blifva skadliga för samhället i allmänhet och för dess medlemmar enskildt, synas mig vara Hör till Banco- och Lag-llts/sottens Utlåtande iV.o 4- 35 olämplige.
Dtt enda lämpliga ansvaret, och det oeftergifligen, hör vara förlust af rättigheten »It vidare drifva Bankrörelse samt skyldighet alt gifva skadeersättning.
Då jag i flere hänseenden delat ena reservanten Herr Grefve Frölichs åsigter, utbeder jag mig slutligen att i dessa delar få instämma uti hetnälde Herr Gret ves fullständigt utvecklade motiv.” Herr Cederborgh har instämt uti Herr Holms reservation.
Herr Helsingius: ”Då jag- trott mig finna, att Höglofl Banco- och Lagutskottet), lika med mig, vid helis 11 dlingen af återremissen, insett svårigheten, att åstadkomma en verklig control på Privatbankers rörelse, genom en ändamålsenlig redaction af 6 §., då intet stadgande deruti skall inflyta angående Bankers skyldighet att alltid hålla lill minimum bestämd contant cassa,i proportionerlig! förhållande till creditsedlar och invisningar; och flera anmärkaie inom Riks-Slåuden behagat biträda min mening om nödvändigheten af ett sådant stadgande i Lagen, så får jag nu å nyo vördsamt åberopa min vid förra Betänkandet derom afgifna reservation.” Herr Falilhem:
"Högh Banco- och Lag-Utskottens nu afgifne svar på återremissen af Betänkandet, rörande Pri vat-Bank-Lagen, synes mig ej lända till mycken nytta lör denna Lag, tvärtom ha nya bestämmelser tillkommit, obehöfliga och oroande för associationerna, utan att lemna nya eller bättre garantier för allmänheten.
Man bör visserligen vara försigtig på denna nya, förr obeträdda Lagstiftningsbana, men försigtigheten h >r ock sin gräns.
J..g icke allenast önskar starka garantier och säkra coulroler, utan har äfven påstått, äfvensom jag ännu påstår sådana vara behöfliga; men dessa böra vara enkelt och tydligt uppfattade, och ej för ofta åberopas eller onödigt begagnas, emedan de då endast leda lill chikan.
Jag gillar fullkomligt det allmänna stadgandet: att hvarje Bank, som vägrat inlösen af en ut gifven ereditsedel, har förverkat sitt privilegium; men att delta stadgande skall förnyas äfven i en mängd mindre vigtiga och maktpåliggande fall, synes mig endast leda till förminskande af dess essentiela betydelse.
Jag håller således före, att åtskillige §§ uti det nu öfversedda Lagförslaget, hvaruti detta stadgande repeteras, äio öfverflödiga och kunna utgå, och tror ändå, att blott stadgandet om privilegii förlust, för vägrad inlösen, bibehålles, så uthärda de nya Bank-imättningarne, i afseende på deras säkerhet och gagnelighet för allmänheten, fullkomligt jemnförelsen med Rikets Ständers Bank, isynnerhet som Directionerne uti de förra, icke allenast äro personligen ansvarige, utan äfven på närmare håll kunna 36 lior till Banco- och Lag-Utskoltens Utlåtande N.-o 4• bedöma näringarnas nytta och lånsökandes behof samt tillgångar alt punktligt fullgöra sina förbindelser; hvaremot Stalsbanken, utan ansvarig
Direclion, med en rörelse utsträckt öfver hela Riket, måste agera på en vida osäkrare fot, samt understödet blifva helt olika verksamt och nyttigt för mer eller mindre närboende, men dock alla lika berättigade och garanterande medborgare.
Skulle äfven denna senare, eller Stats-Banken, genom de uppstående Privat-Bankerna, inskränkas till en naturligare verkningskrets, så blefve densamma derigenom' troligen äfven allmänt nytligare, och kunde göra en stor besparing, medelst nedsättning af den orimligt höga förvaltningskostnaden, utan att ändå på det hela förlora det stora företräde, som den alltid mäste bibehålla, dels i följd af dess monopolium, eller den exclusiva törmönen, att dess sedlar utgöra ett lagligt mynt och emottagas i uppbörden, dels genom dess läge i hufvudstaden.
Jag linner derföre ock så mycket mera orimligt och orättvist, att, jemte nyssnämnde monopolier eller exclusiva förmoner, Stats-Banken äfven lika exclusivt skulle tilläggas rättigheten att ensam utgifva småsedlar.
Det synes kunna vara nog med de öfriga moropolierna; i denna punkt, eller rörande .Sedelvaleurerna, tyckes åtminstone någon jemnlikhet och rättelse böra få ega rum, helst Stats-Banken aldeles icke kan vara i något behof af alt utgifva småsedlar: en fabrication , sorn endast för småsedlarne kostar Staten den orimliga summan af 5o,ooo Riksdaler om året.
Det vore af vigt för Staten alt kunna bespara denna årliga utgift; och skulle allmänheten ändå vilja hafva sedlar å smärre valeurer, så är det alltid en fördel, om den dermed betjenas af Prival-Bankei na, utan någon gravation och kostnad för Staten.
Om denna besparade årliga utgift af 5o,ooo R:dr i stället skulle få användas att växa med ränta på ranta, så bar man af General Leff ens calcul, uti Banco-Utskoltets Betänkande
N:o 6 sidan 14» hvilken otrolig summa deraf på en mansålder skulle uppkomma.
Jag kan ej frånträda den öfvertygelsen, att, i följd af realisationen, det numera blifvit en skyldighet för Rikets Ständer, att i stället för de förhasiadt medgifna garantierna, till ex. lånerörelsens indragning, lemna näringarna möjligheten att på andra håll erhålla det stöd, som ifrån Stalsbanken hädanefter ej kan eller bör påräknas.
Ett vigtigt steg dertill är en ändamålsenlig Privalbanks-Lagstiftning; och tyckas Rikets Ständer med så mycket mera nit böra omfatta och befordra delta ärende till ett lyckligt slut, sorn, för Privatbankerna, hvarken begäres något understöd, eller någon borgen ifrån Statens sida, ulan endast en en - Hor lill Banco- och Lag-Utskottens Utlåtande IV:o 37 I<el och verkställbar
Lag, som ulstakar deras verkningskrets, samt sättet och vilkoren för deras uppkomst.
Dessa äro de allmänna grundsatser, jag har trott mig höra antyda, i afseende på Lagförslaget i dess helhet; jag tillägger dertill blott några få erinringar i afseende på en och annan speciel §.
Emot i §. anser jag mig höra erinra, att då minimiteckningssumman för solidarisk Bank hibehålles vid en million, så synes det vara temligen öfverflödigt att göra tillåtelsen lill sådane Bankers stiftande beroende af Kongl. Maj:ls pröfning och privilegium.
Jag gillar deremot delta vilkor för Actiebankers stiftande, då minimisumman för dessa senare Banker blifvit nedsatt ifrån 10 millioner, hvartill den hade föreslagits af en motionair, ända till 2 millioner.
Bestämmelserna i 6 §. vågar jag anse öfverflödig» och endast ländande lill chican, på sätt jag i de allmänna grunderna antydt.
Stadganderne om privilegii förlust, och, i solidarisk Bank, om ulmätningsoch bysältningsrält emot delegare i Banken synas mig vara aldeles tillräckliga att förekomma missbruk.
Jag förstår ej ens, huru en Bank på hederligt sätt skall kunna återställa sin cassa, eller förskaffa sig contante medel, för ett påkommande vexlingsbebof, då den ej får begagna sina document, och derpå negociera ett ögonblickligt lån, utan att bryta emot Lagens stadgande i denna 6 §.
Bank-Bolaget skulle på detta sätt kunna tvingas till concurs, fastän dess fordringar och hypolbek mångdubbelt öfverstiga den tillfälliga bristen i cassan.
I afseende på 7 §. anmärker jag, att skyldigheten för Bankerna att rätta sin sedelutgifning efter cursförhållandena synes vara i nog obestämda och generela termer antydd.
Det blifver säkerligen svårt att tillämpa detsamma, då det efter ali anledning i första rummet borda träffa Rikets Ständers Bank och dernäst större Actiebanker.
Utaf nacken skada fruktar jag delta stadgande kan blifva för sol idar iska Banker, stiftade i landsorterna, för att förnämligast understödja Bergsbruket, hvilket just som mest behöfver understöd och ökadt förlag, då en hög curs uppkommit i följd af minskad export.
Nedsätlningen af minimi-teckningssumman för Actiebanker lill 2 millioner ifrån 4 har jag förut i förbigående klandrat; vid 18 §., som specielt handlar om delta ämne, förnyar jag anmärkningen.
Om Bankerna allt för mycket, så att säga, klyfvas och sönderdelas, så bli de skadliga för hvarannan, och för det hela.
Huru mångå Banker på 2 millioner skulle ej t. ex. på detta sätt kunna uppkomma i hufvudstaden, när man i en fram - 38 Flor lill Banco- och '■Lug-VukoUens Utlåtande N.o 4- tid finnér Statsbinkens functioner i vissa delar kunna upphöia.
Skulle deremot denna nedsättning för Aetiebankerne bibehållas, så lior jag oekså, att den i 23 §. msUkade minimisumman tor solidarisk Bank bör nedsättas till \ million, helst detta slags Banker äfven kunna ega c jin» mandit delegaie. 4;de Capitlet anser jag helt och hållet böra utgå.
Slutlig» ti anser jag stadgandet, att delegare i en solidarisk Bank skulle ku na pantas och inmanas i bysättningshäkte, fastän Banken i vederbörlig ordning blifvit försatt i concui s-tillslåud, och änskönt densamma eger tillgångar, villa öfverstigande dess skulder, vara både orimligt och rättsvidrig!, samt ingalunda ledande till det ändamål, som bör sökas, alt uppmuntra personer med förmögenhet och credit, ali ingå uti och stifta dylika föreningar.” Herr Sahlin, M.: ”1 hufvudsaken instämmande i det förslag Herr Giefve Frölich låtit åtfölja vid sin reservation, förenar jag mig om, att detsamma biträda med följande undantag: ■ ;o I sjelfva rubriken måtte ordet enskilda utgå, då ordet Bolag tillräckligt förklarar, alt föreningen är inom sådan begränsning; 2:0 vid 18 alt minimibeloppet må förblifva vid beslutade 2 millioner R:dr Courant, eller deremot svarande värde i annat mynt, åtminstone till nästa Riksdag, då jag motser flere svårigheter, serdeles i början, för sådan Banks uppkomst; 3;o alt minsta sedelvaleuren må bestämmas lill 5 R:dr Courant för Actie- och 3 R:dr för solidariska Banker.” Herr Helleday:
"Emot de sammansatta Utskottens nu afgifne Betänkande anser jag, i följd af yttrade åsigter inom Utskotten, mig böra reservationsvis anmärka: 1:0 att någon serskild
Lagstiftning för de olika egenskaperna af Actie- och solidariska Banker ej bort ega rum.
Genom lagstiftningen bör, i alla möjliga fall, allmänhetens säkerhet vara betryggad, och att lagstifta för bägge, olika garantier erbjudande slagen af Banker, anser jag innebära ett tyst medgifvande, att Lagstiftaren velat tillåta ett slag uppkomma, oaktadt ett annat finnes, s m kan medföra större säkerhet.
Det hade således, efter min tanka, varit icke allenast tillfyllestgörande, utan fast hellre principenligare, att endast uppgöra fullt ändamålsenligt förslag för Acliebanker, med dessas delegare öppen lemnad rätt att, i händelse de funnit en större credit för Bankrörelsen det fordra, inträda i sådan solidarisk ansvarighet, hvarom de sjelf ve kunde öfverenskomma; Hr till Banco och La"-Utskottens Utlåtande jV.o 4- '9 3:0 Skulle Sier, med bifall lill Utskottens förslag, en sådan dubbel lagstiftning, som nu är föreslagen, anses ändamålsenlig, så nö Igas jag reservera mig emot det stadgande, att i solidarisk Bank icke må fi mas färre delegare än femtio.
Det är icke allenast falskt alt tro, det 5o personer kunna vara vederhäftigare • eli iner garantiegifvande och mer eontrol-utöfvaude, än 5 å 6 — det är fastmer för sjelfva sakens skull orätt att, genom ett i sjelfva verket reglementariskt stadgande, hindra uppkomsten af dessa inrättningar.
Ser man åter på det correctiv
Utskotten uppgjort för möjiigheten af denna personals minskning, i händelse af dödsfall, fallisement o. m.d., så finner man, att
Konungen har blifvit tillagd rättighet att medgifva antalets inskränkning.
— Nå väl, hvarföre icke vid octrojens meddelande lemna Regeringen beslutande rätt i en reglementarisk fråga, der samma Regering, en månad derefter, i samma (råga kan utöfva denna räll?
— Min öfvertygelse är, att delegarnes antal i en solidarisk Bank icke bör i Lag bestämmas, enär behofvet af ett större eller mindre helt och hållet är indi v iduel t och ofta äfven kan vara localt.
I öfrigt förenar jag mig med Herr Stuart i hvad föisla punkten af hans reservation innehåller.” Herr Rubin: ”Till undvikande af allt för stor vidlyftighet vid de reservationer behofvet synes påkalla mot Banco- och Lag-Utskottens Betänkande, med förnyadt föislag till
Lag för enskilde Låne- och Sedelbanker, lår jag åberopa de reservationer Herr Rådman Holm ufgifvit; dock skiljer jag mig från honom i afseende på \ och 2^ §§., emedan jag icke kan antaga såsom en positiv omöjlighet, att
Bolagsbanker äfven kunna uppstå i en större köping, och, i händelse sådant skulle inliäfifa, finnes då icke något forum för dessa Banker.
Uppstå de icke å sådane ställen, så är ju icke något oudt deruti, att denna anvisning står qvar, så öfverensstämmande med Lagens allmänna princip, hvilken äfven i 5 § finnes uttryckt.
Äfven kan j g icke anse 4 Cap. öfvei flödigt, ty der kunna inträfFi sådana försummelser af mindre betydenhet, då det vore båldt och obilligt, att tillämpa förlust af privilegier.” Herr Hessle ”instämde i Herr Grefve Frölichs reservationsvis afgifna förslag, utom hvad angick 1:0 2 Art, 3 morn. i 18 §. samt hela 19 §, dem Hr Hessle ansåg böra utgå, då det måste antagas, alt, sedan mimmisumman blifvit bestämd, obegiänsad rätt att det förändra ej kan väl stå tillsammans med lagstiftning, då det är likgiltigt hvad belopp adlen innehar, och då det ej kan rättsenlig* påbjudas, att actieegare skall åläg - 4o Hor till Banco- och Lag-Utsko'.tens Utlåtande IV.o 4• gas annat ansvar för underlåten inbetalning, än förlust af hvad han kan redan hafva insatt, samt ail vidare delaktighet i Bolaget; och 2:0 25 §., hvilken Herr Hessle ansåg lättast böra erhålla deri lydelse Rådman Holms reservation derom innehåller.”
Bååth har ansett 8 §. böra erhålla följande lydelse: ”Derest icke Banken med Rikets metalliska mynt, eller med sådane sedlar, som, efter gällande realisationsgrund vid Bankens stiftande, lika med mynt i Riket gälla” &c. — För öfrigt har Herr
Bååth instämt i Herr Grefve Frölichs reservation, med de naodificationer deraf, som innefattas i Herr Holms reservation. STOCKHOLM, Ecksteinska Tryckeriet, 1835. !» Banco- och Lag- Utskottens Bet Monde N:o 5.
I N:o 5.
Ankom till Exp.-Utsk. den 17 April. Betänkande, i anledning af Riksdags-Fulhnägtigen Peter Perssons motion om upphörande af Bankens forum privilegiatum.
Utskotten hafva lill behandling företagit en från Hedervärda BondeStåndet till Utskotten remitterad motion al Riksdags- Fullmägtigen Peter Persson från Calmare Län, deruti föreslås upphörandet af Bankens i Kongl. Ma j:ls och Rikets Svea Hof-Rält egande forum privilegiatum uti alla de mål, i hvilka Banken är kärande, äfvensom i afseende å de brottmål Banken röra, utan att innefatta ålal emot någon af dess Tjenstemän och Betjente ; i sammanhang hvarmed Utskotten låtit sig föredraga en af Bankens FiscalsEmbete, uti dess vid Riksdagens början till Banco-Ulskottet afgifne berättelse, gjord framställning, att som Rikets Höglofl.
Ständers vid sista Riksdag till Kongl. Majit aflåtne underdåniga skrifvelse, — med begäran, alt Kongl.
Brefven till Götha Hof-Rält af den 17 Februarii 1776 (rätteligen 1742) och till Svea Hof-Rält af den 0.6
April 1776, rörande hvad vid pröfningen af Bankens fordringar i concursmål, hvilka göras anhängige vid någon annan
Domstol än sistbemälde Hof-Rält, iakttagas bör, kunde erhålla den bestämdare förklaring, att pröfningen af Bankens fordringar i concursmål, som göras anhängige vid någon annan Domstol än Svea Hof-Rält, lomme att till merbemälde Hof-Rält öfverlemnas, endast i de fall då någon med JUnkens fordrings-anspråk gemenskap egande anmärkning eller invändning förekommit, men i annat fall målet i sin helhet behandlas af den Domstol, der bevakningen egt rum, — till Kongl. Maj:t inkommit så nära Riksdagens slut, att den i dylike frågor föreskrifna grundlagsenliga behandling icke kunnat under Rikets Ständers sammanvaro försiggå, samt i följd häraf den underdåniga skrifvelsen icke till någon åtgärd föranledt, utan vid de härom förut gifne sladganden kommit att bero, Rikets
Ständer alltså måtte med förnyad underdånig skrifvelse i ämnet lill Kongl. Maj:l ingå och i sammanhang dermed anhålla om ett, enligt Fiscals-Embetets åsigt, för bevarandet af Bänkens rätt erforderligt tillägg till berörde stadgande, af följande lydelse: "dock vare det Banken öppet lemnadt att, i fall Concurs-Domaren annorlii hang tUl R.
Prat. ig}4 och i835. 6 Sorni. 2 Afd. 4-de Häftet.
1 3 Banco- och Lag-JJ shtteni Betänkande N‘,o 5.- lunda eller i afvikelse frän bevaknings-skriften förfar, hemställa sitt anspråk eller sin talan lill Kongl. Svea Hof-Rälts pröfning.” Uti af Bankens Fiscals-Embete afgifvet yttrande öfver den väckta frågan om upphörande af Bankens forum privilegiatum är af FiscalsEmhelet hufvudsakligen andraget, att enär Banken, så framt den genom motionen åsyftade ändring tillvägabringades, ot v i f velak ti t, skulle blifva utsatt för vådan af icke obetydliga förluster, funne Fiscals-Embetet, med tillbörligt afseende å Banco-Verkets bästa och den rätt till omvårdnad utan andras förnärmande, som detsamma för allmänt gagn borde ega , sig icke tunna frånträda den åsigt, som vid sistförflutne Riksdag, i anledning af då väckt enahanda fråga, blifvit af Fiscals-Embetet i strid emot motionens syftemål yttrad, utan finge endast åberopa hvad af ej mindre Fiscals-Embe* tet än Bankens Commissariat då är vordet uti denna fråga andraget.
Commissarialet, som jemväl nu blifvit i ämnet bordt, har, uppå yt-r terligare anförde skäl vidhållit dess uti Memorial af den 28 Febi-. 182g yttrade mening, alt Banco-Verkets säkerhet och bästa i så väsendtlig mon berodde på bibehållandet af det med Bankens stiftelse jemnåriga , vid flere tillfällen, på väl grundade skäl, stadfästade och af ingen öfverklagade privilegium för Banken, att i båd e tviste- och brottmål saint concurser hafva sitt forum i Kongl. Svea Hofi-Rätt, ehvad Banken vöre kärande eller svarande, att borttagandet deraf skulle lägga grunden lill de känbaraste förluster och kostnader för Verket; till följd hvaraf Commissariatet tillstyrkt, ätt, med ogillande af motionen, Banken måtte blifva vid sitt privilegierade forum bibehållen, men att den af Fiscals-Embetet ifrågaställde förnyade framställning till Kongl.
Majit med omförmälde tillägg måtte varda expedierad; och bar pluraliteten af Banco-Fullmägtige uti infordradt Utlåtande yttrat, att Fullinägtige med all den uppmärksamhet, ämnets vigt fordrade, tagit densamma under öfvervägande, äfven med hänsigt å hvad Höglofl.
Banco- och Lag-Utskottens vid sistlidne Riksdag afgifne sakrika Betänkande N:o 69 till styrka för den motsatta, af Molionairen understödda åsigten, innefattade, samt dervid ansett de af Bankens Commissariat och FiscalsEmbete så väl vid förra som vid innevarande
Riksdag andragne skäl vara öfvervägande, hvadan pluraliteten af Fullmägtige sig förenat uti Commissariatets hemställan.
Krån hvilken åsigt dock Herr Grefve Posse, Herrar Rosenblad och von Troil varit skil jäklige, samt för deras del, med åberopande af Bancooch Lag-Utskottens förenämnde Betänkande, motionen understöd t.
B'm co- och Lag~ Vt skottens Betänkande N.o 5.
Enär Rikets nu församlade Ständer, med bifall till Banco- och LagUtskottens under N:o 3 afgifne Betänkande, i anledning af andre väckte frågor om ytterligare lagstiftning för Rikets Ständers Bank , meddelat det förklarande, att någon ytterligare lagstiftning för Bankett, efter 87 §.
Regerings-Formen, icke under närvarande förhållanden bör ega rum, finna Utskotten sig vara förhindrade att i någon hufvudsaklig pröfning af Riksdags-Fullmägtigen Peter Pehrssons nu ifrågavarande motion ingå, samt anse af enahanda skäl den utaf Bankens FiscalsEmbete gjorde framställning, rörande ea bestämdare förklaring om stället för pröfningen af Bankens fordringar i concursmål, böra för närvarande förfalla.
Åtskilliga Ledamöters Reservationer bifogas. Slockholm den q Aptil i835.
Reservationer: af Herr Stuart, C. G.:
"Den af Banco- och Lag-Utskotten nu besvarade motion synes mig, i anseende tili innehåll och syftemål, hafva så ringa gemenskap och samband med det af Utskotten åberopade lagförslag, alt Rikets Ständers, i anledning af detsamma, meddelade yttrande ingalunda bort hafva berättigat
Utskotten att vägra ifrågavarande motions upptagande till pröfning.
Omformälde af Rikets Ständer icke antagna lagförslag åsyftade alt, i den ordning 87 §.
Regei ings-Formen utstakar, tillvägabringa en ytterligare lagstiftning för Banken, hvarigenom Rikets Ständers skyldigheter och åligganden, i följd af deras för densamma ingångna garantie, skulle, i afseende på innehafva! ue af Bankens utgifna förbindelser, närmare bestämmas.