Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Memorial, -med forska/ till voteringsproposition- i anledning af Rik-s Ståndens fattade skiljaktiga beslut vid förehafvande af Utskottets Memorial N:o 46, innefattande förslag till sammanjemkning af Riks-Ståndens beslut, i anledning af Utskottets Betänkande N:o 12, angående väckt motion om upphörande af de så kallade prebendepastoraten.
Sedan, med anledning af en utaf Professor Ribbing väckt motion, Utskottet genom sitt Betänkande N:o 12 förelagt Rikets Ständer ett förslag till underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t, innefattande begäran om prebendepastoratens indragning vid deras nuvarande innehafvares afgång m. ra. samt Riks-Stånden vid förehafvande af detta Be tänkande fattat sins emellan stridiga beslut, i det att Höglofliga Ridderskapet och Adeln för sin del bifallit ett af Herr von Ehrenheim, i afgifven reservation emot Utskottets utlåtande, framstäldt förslag, enligt hvilket Rikets Ständer skulle »hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det Kongl. Maj:t ville taga i öfvervägande, om icke en vidsträcktare indragning af prebendepastoraten, än den, som redan egt rum, eller i sammanhang med regleringen af biskop slämma blifvit anbefalld, lämpligen kunde ske», Högvördiga Preste-Ståndet åter afslagit den af Utskottet gjorda framställning, men Vällofliga Borgare-Ståndet och Hedervärda Bonde-Ståndet godkänt densamma, så hade Utskottet, genom sitt Memorial N:o 46 sökt sammanjemka de stridiga meningarna och till den ändan hemställt, att Riks-Stånden ville förena sig i «en underdånig anhållan hos Kongl. Maj:t, att Kongl. Majit täcktes taga i öfvervägande, om icke prebendepastoraten kunde, i den mån innehafvarne afgå, indragas, samt alt Kongl. May.t i sådant fall ville till nästkommande Riksdag aflåta nådig Proposition i ämnet, jemte förslag till ersättning åt vederbörande för de löneinkomster, som för närvarande från dessa pastorat utgå.» Enligt till Utskottet ankomna protokollsutdrag har såväl Ridderskapet och Adeln som Preste-Ståndet vid förehafvande af nämnda Memorial beslutat vidblifva hvar Allm.
Besv- och Ekon-Utskottets Memorial M 66. 7 sitt i målet redan fattade beslut, hvaremot de begge öfriga Stånden godkänt Utskottets sistberörda hemställan.
Då Riks-Stånden således fortfarande stå i sådana skiljaktiga meningar, att ärendet icke kan helt och hållet förfalla, men den i grundlagen föreskrifna röstöfvervigt för beslut af Rikets Ständer i sådan fråga som den förevarande, icke för någondera meningen vunnits, måste, jemlikt 73 § Riksdags-ordningen, omröstning i förstärkt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskott ega rum; och får Utskottet i detta hänseende framställa en så lydande Votering s-pr oposition:
Den, som vill, att Rikets Ständer skola, i öfverensstämmelse,, med Utskottets af Borgare- och Bonde-Stånden gillade förslag, besluta »en underdånig anhållan hos Kongl. Maj:t, att Kongl. Majit täcktes taga i öfvervägande, om icke prebendepastoraten kunde, i den mån innehafvarne afgå, indragas, samt att Kongl.
Majit i sådant fall ville till nästkommande Riksdag aflåta nådig Proposition i ämnet, jemte förslag till ersättning åt vederbörande för de löneinkomster, som för närvarande från dessa pastorat utgå»; röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner »Nej», anses Rikets Ständer hafva, i enlighet med Ridderskapet och Adelns mening, beslutit »hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, det Kongl. Majit ville taga i öfvervägande om icke en vidsträcktare indragning af prebendepastoraten, ån den, sorn redan egt rum, eller i sammanhang med regleringen af biskop slönerna blifvit anbefalld, lämpligen kunde ske.
R ättetser : 1 Utskottets Betänkande N:o 58, i anledning af väckta motioner angående folkskoleväsendet: sid.
10 rad. 8 nedifr. står: begära läs: beröra I Utskottets Betänkande N:o 61, i anledning af väckta motioner, åsyftande reglering i vissa provinser af roteringsbesväret: sid. 2 rad. 9 nedifr. står: orter läs: rotar STOCKHOLM, tryckt hos A. Holmberg & Comp. 1866.
Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande JU 67. 1 N:o 67, Ank. till Kxp. Utsk, den 10 Mars 1866, lil. 2 e. in. Betänkande, i anledning af väckt motion om revision af taxan för trafiken å Trollhätte kanal- och slusslinier.
I detta afseende har Herr Waern inom Vällofliga Borgare-Ståndet väckt en till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet öfverlemnad motion .(Nio 157), deri på anförda skäl föreslås, att Rikets Ständer ville i underdånighet hos Kongl. Majit anhålla om en revision af taxan för afgifterna af fartyg och varor för passerandet af den under Nya Trollhätte kanalbolags inseende ställda kanal- och segelled.
Enligt det af Kongl. Majit för ifrågavarande bolag utfärdade privilegium den 2 Februari 1838 åligger det bolaget att numera, sedan tjugufem år förflutit från kanalarbetets början, till Kongl. Majit och Kronan årligen erlägga ej mindre en afgift af femton tusen Ridr Rimt, än äfven allt hvarmed behållna inkomsten öfverstiger etthundrafemtio tusen Ridr samma mynt, hvaremot bolaget, derest detsamma uppfyller sina förbindelser, eger, jemte orubbad besittnings- och egande* rätt till gamla och nya kanal- och slussverket med alla dess tillhörigheter, bland andra förmåner, för egen räkning framgent uppbära afgifter vid såväl Trollhätte kanal och slussar, som för farten å Göta eif, i enlighet med, såsom orden i nämnda privilegium lyda, “nu gällande taxor och bestämmelser, hvilka ej utan bolagets medgifvande må förändras eller nedsättas.
“ Utskottet har tillika vunnit upplysning, dels att Kongl. Majit, med anledning af revisorernas af
Direktionens förvaltning uti afgifven revisionsberättelse för år 1863 gjorda hemställan i fråga om jemkning och nedsättning i de för trafiken å kanalen gällande taxebestämmelser, genom beslut den 13 September 1864 Bih. till It.
St.'
Fröt. 1865 & 1866. 8 Sami. 21 Haft. 1 2 Allmänna Besvärs- och.
Ekonomi-Utskottets Betänkande 67. förklarat sig icke hafva funnit förhållandena då påkalla tillsättande af en komité för nämnda ändamål, utan uppdragit åt
Direktionen att för de fall, der bestämmelserna i gällande trafiktaxor kunde finnas otydliga eller stadgade afgifter för vissa slag af varor, i jemförelse med afgifterna i öfrigt, olämpliga, till Kongl.
Maj:t inkomma med det förslag till ändringar eller tillägg i berörda hänseenden, hvartill omständigheterna kunde föranleda; dels att, sedan Fullmägtige för Handelsföreningarne i Göteborg, Mariestad och Christinehamn samt Bergmästaren A.
Sjögren, å Wermlands och Dals bruksegares vägnar, i underdånighet gjort framställningar om åtgärders vidtagande för omarbetning af taxan för trafiken å meranämnda kanal- och slusslinier, så att de varuartiklar, hvilka framför andra vore belastade med dryga afgifter, såsom sill, salt, hafre, stångjern, stenkol, plankor och bräder, måtte vinna lämplig nedsättning, samt Direktionen för kanalbolaget, till följd af nådiga remisser, den 28 Januari 1865 inkommit med underdånigt utlåtande, Kongl. Maj:t den 7 April samma år funnit berörda underdåniga framställningar icke böra i vidsträcktare måtto vinna afseende, än att, i öfverensstämmelse med hvad Direktionen föreslagit, kanalumgälderna, från och med början af sistnämnda års seglation, skulle med bestämda minskade belopp erläggas för sill, salt, stenkol, cinders och cokes, samt bräder; dels ock att meranämnda
Direktion uti underdåniga skrifvelser till Kongl. Maj:t under loppet af de begge nästförflutna åren gjort framställningar, som utmärka, att förslag till ändring i taxan för trävaror är väckt, åsyftande att rätta kanalumgälderna för sådan vara efter värdet, och icke såsom hittills efter stycketalet, likväl på ett sådant sätt, att totalinkomsten af denna varutrafik icke minskas.
Af hvad ofvan anfördt blifvit finner Utskottet tydligen framgå, att icke någon nedsättning af ifrågavarande taxebestämmelser kan ske utan bolagets medgifvande; och lärer bolaget säkerligen icke derpå ingå, förrän sådant med dess egen fördel öfverensstämmer eller måhända konkurrensen med de båda jernvägarne, den nordvestra stambanan genom Wermland samt Wenersborg-—Uddevalla-banan, kommer att föranleda kanalbolaget att till skäliga belopp nedsätta de taxebestämmelser, som ej kunna uthärda täflan med jernvägsfrakterna.
Att emellertid nu, då Kongl. Maj:t så nyligen och af olika anledningar förehaft frågan om taxornas å kanal linien revidering och nedsättande, Rikets Ständer skulle genom en underdånig skrifvelse anhålla, att Kongl. Maj:t ville ånyo taga samma fråga i öfvervägande, synes Utskottet mindre lämpligt; och hemställer Utskottet alltså, att förevarande motion icke må till någon åtgärd leda. föran - Stockholm den 1 Mars 1866.
Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets
Betänkande JQ 67. 3 Reservation: Af Friherre Cederström, R.: “De af Utskottet anförda skäl, till stöd för motionens lemnande utan afseende, synas mig ej vara af den vigt, att de bordt föranleda ett sådant resultat.
Motionen åsyftar en val behöflig lättnad i trafiken å den nuvarande enda stora förbindelse mellan Wenerns vidsträckta område och hafvet.
De jernhanor, till hvilkas täflande inverkan, i afseende å framtida nedsättning af kanalfrakternas belopp, Utskottet hänvisar, äro ännu icke fullbordade, och innan en sådan täflan kan sägas till fullo hafva inträdt, har en dyrbar tid gått förlorad för ett önskvärdt ordnande af ifrågavarande angelägenhet, hvarunder fraktfarten fortfarande lider af de gällande taxebestämmelsernas menliga höjd.
De nedsättningar, som egt rum, äro nemligen icke af någon nämnvärd betydenhet för rörelsen, enär de dels gälla jemförelsevis mindre vigtiga artiklar, dels icke på något verksamt sätt tillfredsställa behofvet.
De omfatta ej heller de mest angelägna föremålen för en önskad revision, t. ex. spanmål och stångjern.
Att en lättnad i trafikafgiften å Trollhätte kanal skulle komma ej allenast skeppsredare till godo, men jemväl utöfva en lifvande och gagnelig inflytelse å jordbruk, bergsbruk och all annan industri i de vidsträckta landskap, som med Sveriges största insjösystem stå i förbindelse, anser jag ej erfordra utförligare bevisning; hvadan jag hade önskat, att redan vid innevarande riksmöte en anhållan till Kongl. Maj:t inginge om revision af ifrågavarande taxa, hvilken revision, med varsamhet och omsorg afvägd, skulle, som jag föreställer mig, kunna föranleda en önskad lindring för de trafikerande, och på samma gång, i följd af den sålunda åt trafiken gifna uppmuntran, bereda en framtida ersättning åt kanalverket medelst ett ökadt anlitande af dess linie, äfven sedan den å jernvägarne inträffande trafik kommer att i sin mån draga rörelsen åt andra håll eller på andra vägar.“
Häri instämma Herr Grenander och Anders Jonsson från Wermlands län, 4 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande As 68.
Ank. tiil Exp.
Utsk. den 10 Mars 1866. kl. 2 e m.
Betänkande, i anledning af väckt motion i fråga, om skyldighet att deltaga i byggnad af hus för s. k. småskolor å landet, I en inom Hedervärda Bonde-Ståndet väckt, till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet remitterad motion (N:o 59) har Anders Andersson från Kopparbergs län fästat uppmärksamhet derå, att,, oaktadt den omvårdnad man under sednare åren haft att, genom uppbyggande af skolhus, bereda ändamålsenliga rum för folkskolorna å landet, likväl i allmänhet skulle blifvit försummadt att tillse, det skolorna för barn af yngsta skolåldern eller de s. k. småskolorna inrymdes i så beskaffade lokaler, att barnen, hvilka företrädesvis vid nämnda ålder vore i större behof af ljus, luft och värme, derstädes kunde finna trefnad.
Motionären anmärker hurusom, der förslag att uppbygga skolhus för småskola inom en skolrote uppstått, detsamma måste förfalla, om en eller annan person icke vill derpå ingå.
Till förekommande af ett sådant förhållande och då gällande författningar icke innehålla föreskrifter i fråga om hus för småskolor, har motionären hemställt, det Rikets Ständer, för sin del, ville antaga ett lagstadgande i den syftning, att, derest, sedan kommun beslutat inrätta en eller flera småskolor, och området för desamma blifvit bestämdt, de, som egde minst hälften af den inom en skolrote belägna jord, förenade sig om uppförande af ett för denna rote gemensamt småskolehus, de öfriga grannarne icke skulle kunna förhindra byggandet af nämnda hus, med hvars uppförande skulle så förfaras, som i lag om kyrkobyggnad stadgadt är.
Enligt hvad ett vid motionen fogadt protokollsutdrag utvisar, hafva Gustaf Jonsson från Calmar län, Sven Rosenberg från Christianstads län, Anders Jo - Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utslcottets Betänkande As 68. 5 han Kjellman från Jönköpings län, Anders August Andersson från Östergötlands län och Peter Andersson från Blekinge län biträdt motionärens förslag med det tillägg, att ifrågavarande byggnadsskyldighet borde utgå, icke efter oförmedladt, utan efter förmedladt hemmantal.
Stadgan om folkundervisningen i riket den 18 Juni 1842 innehåller i 3 §, att hvarje skoldistrikt åligger anskaffa och underhålla tjenliga rum för de skolor, som inom distriktet finnas eller blifva inrättade, samt att alla inom distriktet boende skola, efter de grunder, som inom orten följas i fråga om kyrkobyggnad, så framt ej annorlunda derom öfverenskommes, i kostnaden härtill deltaga.
I den Kongl. Stadgan omtalas icke annat skoldistrikt, än det i § 2 bestämda, “bestående antingen af en stadsförsamling eller socken å landet med en eller flera skolor, eller af tvänne eller flera stadsförsamlingar eller socknar, hvilka sig om en skola förenat.
“ Enligt samma författning är således uppbyggande af skolhus en församlingens gemensamma angelägenhet.
Genom Kongl. Kungörelsen den 29 September 1853 har visserligen nyssnämnda Kongl. Stadga erhållit det tillägg, att der byar, hemman, torp eller lägenheter äro så aflägsna, att dit hörande barn icke utan svårighet kunna begagna den med behörigen vid seminarium godkänd lärare försedda skolan, må inrättas mindre skolor, hvilkas underhåll bestämmes genom aftal mellan husfäderna i det område, för hvilket sådan skola inrättas, och i samråd med skolstyrelsens ordförande.
Men deraf lärer väl ock följa, att, i händelse slikt aftal icke kan åvägabringas, församlingen måste taga saken om hand.
Om uppförande och underhåll af lokaler för s. k. småskolor är icke särskildt nämndt i de angående folkundervisningen gällande författningar; men kostnaden derför måste anses, liksom för skolor i allmänhet, böra drabba församlingen gemensamt, såvida ej annorlunda derom öfverenskommes.
Motionärens förslag, enligt hvilket inom ett mindre område af församlingen -—- ett område, hvilket det torde möta svårigheter att till sina gränser rättvisligen bestämma —- de, som egde minst hälften af jorden, skulle kunna tvinga de öfrige att deltaga i kostnaden för uppbyggande af ett för samma område gemensamt skolhus, synes Utskottet hvarken vara öfverensstämmande med grunderna för ofvananförda författningar i afseende å folkundervisningens ordnande eller med billighet.
Hufvudändamålet med samma förslag, beredande af tjenliga lokaler åt småskolorna, anser Utskottet kunna vinnas genom vederbörande skolinspektörers och skolstyrelsers försorg, hvilka icke lära underlåta att deråt egna uppmärsamhet.
På grund af det anförda hemställer Utskottet, att motionen ej måtte till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Stockholm den 1 Mars 1866. 6 Allmänna Besvärs- oell Ekonomi-Utskottets Betänkande JQ 69.
Arik. till Exp.-Utsk. den 10 Mars 1860, kl. 2 e. m.
Betänkande, i anledning af dels Kongl. Maj:ts nådiga Proposition (N:o 51) till Rikets Ständer, i fråga om förändrad grund för utgörande af fjerdingsmans aflöning, dels ock enskild motion om ändring i föreskrifterna rörande bestridandet af fjerdingsmans-befattning i kapellförsamling.
Till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets behandling hafva samtliga Riks-Stånden öfverlemnat omförmälda nådiga Proposition.
Då fjerdingsmanna-befattningen, enligt Kongl.
Stadgan den 1 Juni 1850, förklarats utgöra ett menighetsbestyr, hvars handhafvande åsyftar uppehållande af ordning och säkerhet inom kommunen, samt skyldigheten att bidraga till aflöning åt fjerdingsman, der sådan med viss lön antagits, blifvit genom tid efter annan meddelade stadganden utsträckt till jemväl andra kommunalmedlemmar, än innehafvare af jord, har Kongl. Maj:t ansett skyldigheten att deltaga i fjerdingsmans aflöning böra såsom en kommunens gemensamma ordningsangelägenhet betraktas, samt på grund häraf genom den nådiga Propositionen föreslagit Rikets Ständer, att, med ändring af Kongl. Kungörelserna den 9 Augusti 1851 och den 23 Oktober 1857 i afseende å fjerdingsmans aflöning, må förklaras, att denna aflöning bör utgöras efter enahanda grund, som för kommunalutskylder i allmänhet är eller kan varda föreskrifven.
I sammanhang härmed har hos Utskottet till behandling förekommit en af Johan Henriksson från Göteborgs och Bohus län hos Hedervärda Bonde-Ståndet väckt och till Utskottet remitterad motion (N:o 99), deruti, med erinran hurusom, ; enär kapellförsamlingar i allmänhet icke utgjordes af hemman eller lägenheter, hvilka vore skattlagda eller fått sig särskildt värde åtsatt, dessa försam - Allmänna Besvårs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande J/s 69. 7 lingar hittills icke kunnat åläggas att i fjerdingsmannabestyret deltaga, utan stamsocknarna måst äfven inom kapellförsamlingarna bestrida fjerdingsmannabefattningen, motionären hemställer, att Rikets Ständer, för sin del, ville besluta, “att kapellförsamlingar, sorn utgöra egna kommuner, på sätt dem för godt synes “och efter pröfning af Konungens Befallningshafvande, hädanefter inom sig sjelfva “kronofjerdingsmannabefattningen böra bestrida.“
Fjerdingsmannabefattningen, derom i Kongl. Stadgan angående fjerdingsman den 1 Juni 1850 § 2 är förklaradt, att den är ett menighetsbestyr, samt att, i fråga om sättet och ordningen för utgörandet deraf, soclmemännen må inom hvarje socken eller fjerdingsmannadistrikt å sockenstämma för viss tid öfverenskomma, uppehälles antingen på det sätt, att densamma utöfvas i tur emellan dem, som enligt förening eller lag dertill äro skyldiga, eller sålunda, att viss person antages att densamma bestrida emot aflöning.
Besluta frälse-, kronoskatte- samt kronohemmans innehafvare, att fjerdingsmannabefattningen bör utöfvas omgångsvis emellan hemmanen, skall bestyret, såsom af gammalt varit vanligt, fortfarande dem sjelfva gemensamt åligga.
Derest åter beslutes, att vissa, med bestämd aflöning försedda fjerdingsman skola för socknarne eller distrikten antagas, skall, på sätt Kongl.
Förordningarne den 9 Augusti 1851 och den 23 Oktober 1857 innehålla, skyldigheten att deltaga i fjerdingsmans aflöning åligga alla hemman af hvad beskaffenhet de vara må, skattlagda samt bebyggda och särskildt värde åsätta lägenheter, verk och inrättningar, jemte alla på landet boende och borgerlig rörelse idkande handlande; och har, genom nyssnämnda 1851 års Förordning, tillika blifvit föreskrifvet, att berörda aflöning skall från samtliga ofvannämnda hemman, lägenheter, verk och personer utgöras efter samma grunder, som för rättighet att deltaga i sockenstämmas öfverläggningar och beslut, enligt Kongl.
Förordningen den 29 Augusti 1843, äro stadgade.
Att skyldigheten att deltaga i aflöning af fjerdingsman bör utsträckas till alla kommunens skattskyldige innevånare, finner Utskottet öfverensstämmande med andan i de nya kommunal-författningarne; och anser Utskottet sig, på de i öfrigt af Kongl.
Maj:t anförda skäl för denna mening, böra tillstyrka Rikets Ständer, att till Kongl.
Maj:ts ifrågavarande nådiga Proposition lemna bifall.
Hvad åter angår Johan Henrikssons motion, vill Utskottet erinra, att kapellförsamlingar icke äro egna kommuner, utan i kommunalt hänseende endast utgöra delar af stamsocknarna, i hvilkas skyldighet att hålla fjerdingsman kapelllagets innevånare äro pligtige deltaga.
Och då dessutom för de fall motionären synes afse, att kapellförsamling icke innehåller i mantal satt eller särskildt värde åsatt jord, innevånarne i stamsocknen till förekommande deraf, att fjerdingsmannabestyret kunde falla för tungt på dem i jemförelse med innevånarne i 8 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande Jfå 70. kapell-laget, hafva den utväg öppen att antaga viss, med lön försedd fjerdingsman, i hvars aflönande kapell-lagets innevånare alltid måste komma att deltaga, helst om kommunens samtliga skattskyldiga, i enlighet med nyssnämnda Kongl. Proposition, åläggas att sådan aflöning bestrida, samt hinder icke möter att indela kapellförsamling till ett särskildt fjerdingsmannadistrikt, finnér Utskottet icke skäl att understödja motionen, utan hemställer, att densamma matte lemnäs utan vidare afseende.
Arik. tiil Exp.-Utsk. den 10 Mars 1866, kl. 2 e. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion om tillåtelse för åboer å hemman, sora bergverken fått af Kronan skatteköpa, att till sig lösa skatterätten.
Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet åligger, till följd af remiss, att afgifva yttrande öfver en af Olof Olsson från Wermlands län hos Hedervärda Bonde-Ståndet väckt motion (N:o 332), deruti anföres, hurusom i vissa orter funnes hemman, som af egare till de bruk, i hvilkas grannskap de vore belägna och till hvilkas drift de ansetts böra höra, blifvit för några decennier sedan skatteköpta, hvarigenom bruksegarne ansvarade för räntorna till Kronan, dem de likväl af åboerna uttoge; att dessa hemman icke finge klyfvas eller skiftas; samt att optionsrätt till åboskapet vore bruksegarne förbehållen; förhållanden, som, efter Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande J/s 70. 9 efter motionärens uppfattning, icke instämde med nyare rättsprinciper i fråga om hemmansklyfning, arf, börd, m. m.; på grund hvaraf motionären föreslår, “att Rikets Ständer måtte besluta, att alla kronohemmans-åhoer må ega rätt att bisa sina hemman till kronoskatte, vare sig att lösesumman skall utgifvas till Kronan, för att till dem, som redan tillåtits att, ehuru de icke voro åhoer, tillösa sig kronoskatterätten, återställas eller direkt till dessa, som inlöst kronoskatterätten, gälda hvad de för denna kronoskatterätt erlagt; äfvensom att all optionsrätt, som icke vore annat än emot nu gällande lag förtäckt bördsrätt, som lagligen vore afskaffad, måtte aflysas och upphäfvas.“
Af de yttranden, med hvilka motionären, på sätt ofvan nämndt är, inledt ifrågavarande förslag, hemtar Utskottet anledning till det antagande, att detsamma icke afser åboer å andra kronohemman, än de till brukens understöd skattesålda, och icke heller annan optionsrätt, än bruksegares till åboskapet å nämnda hemman.
— Härom gäller nu följande: Genom Kongl.
Brefven den 16 Augusti 1731 och den 23 September 1747 förklarades, att då till skatteköp begärdes sådana hemman, som funnos lända bergverken till styrka och vara derifrån omistliga, dessa verk egde förmånsrätt till skattelösen framför åboen, dervid dock fästades det vilkor, att åboen ej skulle drifvas af hemmanet, så länge han gjorde sin skyldighet efter husesynsordningen, och skogen icke nyttjades annorlunda, än efter allmänna lagen och förordningar; hvarefter genom Kongl. Brefven till Kammar- och Bergs-kollegierna den 14 April 1758 stadgades, huru förfaras skulle, då tvist emellan bruksegare och kronohemmansåbo om förmånsrätt till skatteköp i nämnda fall kunde uppstå.
Den skatterätt till ifrågavarande hemman, bruksegare, på grund af nyss anförda författningar, köpt af Kronan, är, jemlikt Kongl. Förbudet mot flyttning af smiden och hammarskatt den 11 December 1766, förknippad med brukets fortdrifvande och förfaller med detsammas nedläggande, i hvilket fall hemmanet återgår till ren krononatur, men åboens besittningsrätt orubbad fortfar, och han inträder i samma rätt att köpa hemmanet till skatte, som tillkommer åboer å andra kronohemman.
I afseende å successionsrätten för åboer å de till bruken skattesålda hemman, derå bruksegares och åboers inbördes rättigheter och skyldigheter bestämmas genom Kongl. Kungörelsen den 30 Januari 1824, gäller hvad för kronohemman i allmänhet stadgadt är, och bruksegare är endast medgifvet, jemlikt Kongl. Brefven till Kammar- och Bergs-kollegienia den 3 Februari 1855, att då, vid inträffande åboledighet, icke någon till åboskapet berättigad person af den sista åboens slägt finnes, innehafva hemmanet såsom åbo, med de rättigheter och skyldigheter för öfrigt emot Kronan, som författningarna föreskrifva — så framt icke vid dylik åboledighet bruket befinnes vara nedlagdt, i hvilken händelse ofvananförda Kongl.
Förbud den 11 December 1766 länder till efterrättelse.