Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Instruktionen för SerafimerOrdens-Gillet af år 1791 innehålla, men i så måtto derifrån nfvikit, som Commitéen anser det vara med rättvisa och billighet öfverensstämmande, att Fattigvården i intet fall får, på den fattiges eller dess slägtingars bekostnad, någon vinst utöfver hvad till Fattigvårdens fulla ersättning behöfves.
För öfrigt har Commitéen trott det böra vara Församlingarne obetaget att likasom hitintill, genom Sädes-rnagaziner och tillskott af matvaror bidraga till Fattigvården.
Hufvudgrunderna för de härom föreslagna stadganden, hemtade från äldre nu gällande Författningar och öfverenskommelser, lära således ej här behöfva utredas.
När, utöfver alla sådana inkomster, några penninge-sammanskott behöfvas, anser Commitéen bestämda grunder af nöden, hvarefter de måga utgå, helst det eljest kan hända, såsom det ock på åtskilliga ställen handt, att Församlingarnes vanligen röstegande
Ledamöter ålägga äfven de icke röstegande afgifter till Fattigvården, utan att desse kunna bevaka sin rätt.
— I Commitéens öfvertygelse tillhörer det de Samhällets medlemmar, hvilka för sina personer, näringar och fasta egendomar begagna tjenst eller arbete af de tjenande och arbetande lägre folk-klasserne, hvarifrån vanligen föremålen för Fattigvården komma, att gemensamt bidraga til! ifrågavarande Sammanskott; och Commitéen stöder denna öfvertygelse derpå att, närmast eller egentligen endast de förre någon nytta af tjensten eller arbetet tillskyndas, utom den, som de tjenande och arbetande naturligtvis sjelfve deraf hafva 11S Betänkande om Fattigvården, i Riket. för sin bärgning så lange l;elsa och krafter icke saknas.
Att ålägga de sednare några afgifier till bidrag för Fattigvården eller såsom underpant för den vård , de sjelfva i en framtid kunna behöfva, finner Commitéen för sin del icke billigt, enär desse sällan njuta större förtjenst, än sorn till deras nödtorftiga utkomst under deras arbetsföra tid tarfvas, samt i ailä fall en beskattning på dem i förhand skulle drabba äfven personer, hvilka möjligen aldrig komma att anlita Fattigvården örn hjelp, och det icke heller vöre med någon rättsgrund förenligt, att låta de mindre bemedlade understödja hvarandra.
Kraftiga uppmuntringar till hushållning och omtanka för framtiden äro utvägar, sorn på dessa folk-klasser kunna användas; men till något på förvaltningen öfver hvad de med sitt arbete förtjena, har, i Commitéens tanka , lagstiftningen lika så litet för dessa som för andra Samhällets medlemmar någon rätt, Med sådana åsigter har Commitéen föreslagit i första rummet en afgift, att af dem, hvilka för sine personer, näringar och fasta egendomar begagna tjenst eller arbete af de tjenande och arbetande lägre folk-klasserne, årligen erläggas för hvar och en sådan tjenare och arbetare utöfver 15 års ålder, för mansperson Tolf skillingar och för qvinsperson Sex skillinga,r, samt, om denna afgift ej fyller Fattigvårdens behof, dernäst, i plån af bristen, ett sammanskott af dem, som idka borgerliga eller andra näringar samt ega fastigheter och hvarjehanda fruktbara Inrättningar, grundadt på den Bevillning, som dem i och derför påföres.
Det blir häraf en följd, att Betänkande om Fattigvården i Riket.
Tiar den förstnämnde afgiften ej räcker, de, som deltaga derjemte i det sednare sammanskottet, få vidkännas tyngden af Fattigvården i större mån än de öfrige; Men Commitéen tror icke någon obillighet häruti finnas, enär det är fika obestridligt, att näringar och fastigheter i större mån skörda frukterne af arbetande händer, samt uti Städerne oftast måste inträffa, att tilL näringarne begagnas Arbetare, för hvilka, såsom sjelfberoende, icke den förstnämnde afgiften kan påföras, men på Landet åtec sällan, att icke alla Fattigvårds-skyldige få i begge Sammanskotten deltaga.
Femte Artikeln handlar om hämmande af Tiggeri och sysslolöst kringstrykande, samt örn ansvar för andra förseelser af dem som njuta Fattigvård, Barn, hvilka beträdas med Tiggeri , eller andra förseelser emot Fattigvården, tror Cornmitéea kunna och böra behandlas så lindrigt sorn möjligt, för att dels icke blottställa» för offentlig skymf, och dymedelst förhärdas i sitt okynne, dels ock i Landsorterne ej nödvändigt behöfva till Konungens Befallningshafvande insändas, då de njuta Fattigvård och höra till Länet, der de anträffas.
Af dessa skäl har Commitéen föreslagit för barnen föreställningar eller aga der de böra vårdas och af den , sorn bör dem vårda, samt när de njuta Fattigvård, lemnat i Städerna utom Stockholm åt Magistraterne men på Landet åt Fattigvårds-Styrelserne, under hvilka myndigheter de i lika fall lyda , att dem till aga eller näpst befordra.
De förbehåll, Commitéen dervid fästat, ligga så i sakens natur, att 3 So Betänkande om Fattigvården i Rikeii de ej tarfva någon närmare utredning för sina grunder; Och den skyldighet, Commitéen före» biagit för Fattigvården, dit barnet hörer, eller för den, som eljest hort detsamma vårda, att när det i annan Församling anträffas, ersätta kostnaden för dess hemsändande och dess vårdande under tiden, synes vara en hillig följd af den tillsyn på hamet, sorn dem åligger, samt är dessutom till någon del redan uti Kongl. Brefvet den it April 1663 grundlagd och seder» mera i Kongl, Brefvet den 15 Junii 1773 upp* lifvad.
För aldre arbetsföre personer, sorn med Tiggeri eller andra förseelser emot Fattigvården beträdas, har Commitéen föreslagit bestraffning med krigstjenst eller arbete i Läns- eller ali» mant Arbetshus eller motsvarande fängelse, allt efter de i Stadgan noggrant upptagne omständigheter; Och har Commitéen, vid bestämmande deraf, lemnat tillbörlig uppmärksamhet åt hvad Kongl. Förordningen om allmänna Arheta-inrättningar den 31 Aug. 1819 innehaller. lien arbetsföre person, sorn, ehuru han njuter Fattigvård, heträdes med Tiggeri, motvilligheé till arbete eller ohörsamhet emot sin Husbonde eller Vårdare, kan, i Commitéens tanka, icke lämpligare med någon annan än med Lösdrifvare jern* lorås; Och för en sådan, sa väl som för den arbetsföre Tiggare, hvilken icke njuter Fattigvård men, enligt åberopade Kongl.
Förordning, bör såsom Lösdrifvare anses, är bestraffningen alltså grundad på hvad Kongl. Värfnings-Stadgan den 7 April iSoq och samma Kongl. Förordning föreskrifva.
Den arbetsföre tiggare åter, 'Betänkande om Fattigvården i Riket'.
13* spm ej kan anses vara losdrifvare, förtjenar dock för sin vanart ett motsvarande lämpligt straff; och det för en sådan utsatta fängelse har följaktligen äfven sin rigtiga grund.
Hvad de förbehåll och de ersättnings-skyldigheter angår, hvilka i vissa fall äfven för de nu uppräknade personer blifvit utstakade, gäller hvad Commitéen nyss ofvanföre i afseende på barn i likartade delar anfört.
För äldre icke arbetsföre personer, 'har Commitéen , då de njuta Fattigvård , föreslagit, i stället för fängelse, minskning til! hälften af deras vanliga kost i vissa dagar , och för öfrigt en lika behandling som för barn, emedan de förra i slikt fall kunna närmast med de sednare jemnföras, men eljest, eller då de ej njuta fattigvård, enahanda bestraffning och behandling, som för äldre arbetsföre personer, med hvilka de ock eljest äro i lika förhållande.
Såsom medel emot Tiggeri och syssellost kringstrykande har Commitéen föreslagit åtskilliga anstalter, när sjömän skola affätdas eller Soldater af Värfvade Regementerna permitteras , böter för dem , som befrämja Tiggeri , varning emot allmosor , en allvarsam tillsyn af KronoPoliti- och Stads- Betjente vid vissa till större Folksamlingar föranledande tillfällen , samt Böter för dem som hindra Tiggares gripande; och för dessa Förslag tror Commitéen det vara tillräckligt att endast åberopa den allmänt erkända nödvändigheten, af kraftiga medel till Tiggeriets jiämmande, den rättighet Församlingarne, emot sina kännbara Fattigvårds pligter, obestridligea ega att ifrån Tiggare befrias, och de grunder 122 Betänkande om Fattigvården i Riket. som till en del finnas i sjelfva de stadganden » hvilka sålanda blifvit föreslagne.
Sjette Artikeln handlar örn den närmare Styrelsen öfver Fattigvården inom hvarje Menighet och behandlingen af de dertill hörande ärender, samt om Rättegången i Fattigvårds-^ och Tiggeri-måb Commitéen har i öfverensstämmelse med de förut redovista grunder så väl som med dem , hvilka för en laglig Rättegångs-Ordning i allmänhet äro gällande, här dels lemnat åt hvarje Församlings eller Sockens godtfinnande, att utse Fattigvårds-styrelse, gifva densamma närmare föreskrifter, upprätta säl skildte öfverenskommelser till befordrande af tillbörlig fattigvård samt der> Utöfver till fattigdomens förekommande och tiggeriers hämmande, dels utstakat förfarandet vid Sockenstämmor, Magistrater och Fattig-Styrelse?
i Ärenden, hvarom denna Stadga handlar, jemte Besvärstid emot deras Beslut i sådana mål, lika med Besvärstiden emot Socknestämmo-Beslut i allmänhet enligt Kongl, Förordningen den 26 Februarii 1817, dels bestämt huru de öfriga ml* len hos Konungens Befallningshafvande böra upp* tagas och behandlas, jemte hänvisning till um* derdåniga Besvärs anförande hos Kongl. Majit emot Konungens Befallningshafvandes Utslag i likhet med hvad Kongl. Värfnings-Stadgan den 7 April 1802 och Kongl. Förordningen om arbetsställen den 31 Aug. ib 19 uti deraf uppkommande mål föreskrifva, och med hvilka Fattigvårds-- och Tiggare-målen , såsom fordrande lika skyndsam behandling, närmast kunna jernforas, dels ock stadgat skyldigheten för den tap - Betäniande om Fattigvården i Riket.
123 pande parten att godtgöra Rättegångskostnad, och föreslagit rättighet för husfolk hos den, som med tiggeri besväras, att derom vittna, emedan eljest sällan eller aldrig några vittnen för sådana händelser skulle vara att tillgå, samt slutligen tillagt ett förständigande till alla vederbörande, att öfver efterlefnaden af denna stadga halla hand peli lemna Församlingarne och Fattigvårds-Styrelserna skyndsam laga handräckning när den behöfves, Utom de medel till fattigdomens förekommande, sorn genom den nu föreslagne stadgan läggas i Fattigvårdens händer, äro ock åtskilliga andra, hvilka till en stor del kunna ledas från de närmaste orsakerna till fattigdomen.
En kraftigt uppmuntrad och understödd näringsflit, ökade och underhjelpte odlingar och nybyggen, å den mängd ouppodlad och onyttig jord och mark, som Riket eger, och hvaraf finnas i Norra Orterna en ganska betydlig del samt i.
Halland ensamt, enligt den Commitéen lemnade uppgift, icke mindre än 400,000
Tunnland intaga deribland utan tvifvel forsta rummet.
Både dessa och alla öfriga medel till fattigdomens förekommande höra likväl egentligast till den allmänna hushållningen och hafva betydligt inflytande på de flera derom utfärdade särskilda Författningar, som icke utan moget öfvervägande varsamt och försigtigt böra rubbas.
Commitéen skulle öfverträda gränsen för sin befattning om den företoge sig att dertill göra något förslag, den får således åtnöja sig alf hafva, enligt sin pligt, anvist orsakerna till fattigdomen och ledt 3 84 Betänkande ont Fattigvården i Riket. uppmärksamheten pä de botemedel, som deremot Jeunna användas; och den tviflar icke, att Kongl. Majit och Riksens Ständer skola omfatta detta vigtiga föremål med den värma och kraft, som det förtjenar.
Gommitéen är för öfrigt öfvertygad, att, om de i England med fördel gjorde Inrättningar af Besparings-Banker kunde äfven här i Riket införas och vinna förtroende, same de lägre folk-klasserne uppmuntras att i sådane årligen afsätta någon del af sina inkomster för att vid trängande behof vara att tillgå, skulle äfven deraf kunna småningom beredas en förminskning i deras antal, af hvilka Fattigvården besväras.
Nils von Rosenstein. A. R. v, Prinzencreutz.
P> Ruus. Pars Tunelius.
Th. A.
Aspelin. A. F. Gylling.
Utdrag af Protocollet, hållet hos den af Kongl. Maj:t i auder förordnade Cornmité till uppgörande af Project till en Fattigvårds - Stadga för Riket, Måndagen den 4 finni 1821.
S. D. - - - - - - - Sedan Commitéen sålunda fulländat *>!t arbete, skulle det föreslagna Betänkandet och Stad' Betänkande om Fattigvården i Riket. 125 gan om Fattigvården utskrifva* och till Kongl.
Majit i underdånighet insändas, åtföljda af det särskildta anförande, som en Kongl.
Commitéens Ledamot, Herr Kongl. Hof-Predikanten och Kyrkoherden Ruus, i afseende på Stadgans ä Artikels 3 §. och öfrige dermed sammanhang egande, förbehöll sig att få bifogadt, så lydande: ”Hvar och en arbetsför och frisk person ”hörer icke, efter min tanka, till deras antal, ”om hvilka en Församlings Fattig-Stytelse bör ”åläggas den alldraminsta omvårdnad.
Tryter ho”nom arbete och förtjenst, är detta säkerligen of”tast hans eget fel, och bör det blifva hans orn”sorg att det sig förskaffa.
Ar li3n omgifven af ”manga barn, så äro desse, men icke han sjelf, ”ett värdigt föremål för Fattigvården.
Fattige ”arbetsföre höra under Police-Styreisen, och kun”na bäst af den tillhållas att sig med egen om”tanka försörja.
F^attigstyrelsen bör hos veder”börande Landshöfding anmäla, der sådane fin”nas, och dermed synes mig all dess befattning ”med så beskaffade personer böra upphöra.
Grun”den till denna min tanka ligger deri, att erfa. ”renheten ofta säger mig, huru arbetsföre fatti”ge, derföre att de veta Fattigvård gifves, på ”hvilken de kunna förlita sig, uraktlåta egen Industrie, och under den blidare årstiden, då de”ras arbetsförtjenst är stor oell lätt, ej anse för ”nödigt att bespara åt sig ett tarfveligt uppehälle ”för Vintern.
Lättingar och kringstrykande
Tig”gare skola tillskapas, om de i någon Stadga fin”na sig ursäktade dermed, att de ej hafva nå”got arbete att tillgå.
I alla större Städer, och ”troligen i en stor del af Rikets större Försam - 1*6 Betänkande om Fattigvården i Riket'. ’’lingar blir det omöjligt för Fattig-Styrelsen att ”skaffa arbete ät alla fattige, som äro arbetsföre, ”Att förekomma det lättja och vårdslöshet ej ge”nom hunger och nöd ådraga sådana personer ”sjukdomar, som skola nedsätta deras villkor till ”verklige allmosehjons, gifves kan hända intet ”annat medel, än inrättande af Tukt- Corrections”och Spinnhus i hvart och ett Län.
Fattigdo”men hos den lägre folkklasen i Stockholm här”leder sig till en stor del från misshushållning , ”lättja och oordentlighet, jag hyser den öfver”tygelsen, att denna Fattigdom desto mer skall ”okas, ju mer de Fattige få tillfälle alt lita på ”andrås hjelp, och ännu mer ökas, om den kan ”vänta , att andras omtanka skall förse dem med ”något arbete för dagen.
Min mening är dock ”icke den, att ju icke Faliig-Styrelsen, sedan ett ”allmosehjon kommit i åtnjutande af Fattigvård, ”blifvit intaget på Fattighus eller anses böra höra ”till de verkliga Fattigvårdshjonen , bör laga så* ”att något mot dess krafter svarande arbete är ”för detsamma att tillgå.” ------ Ut supra.
Éx- protocollö. A. F. Gylling.
Förslag till Allmän Stadga för Fattigvården i Riket och Tiggeriers hämmande.
Art. i.
Om Fattigvårdens föremål och inrättning.
Fattigvårdens föremål skall vara, att lemna Fat* liga Nödlidande och Behöfvande Personer nöd* Betänkande om Fattigvården i Riket.
1*7 'torftig vård och understöd i den mån de ej sjelfve kunna dertill bidraga, att tillika besörja barns uppfostran och undervisning, samt att med arbete förse dem, för hvilka sådant brister, men alltid med uppmärksamhet, att vården och understödet lämpas efter hvar och en persons noggrant undersökta verkliga behof, och att icke derigenom huglöshét och lättja befordras.
Det tillhörer således Fattigvården äfven, att i sin mån motverka allt Tiggeri, allt lättjefullt och obehörigt kringstrykande; och den bör för öfrigt, så vidt ske kan, söka förekomma fattigdomens tillväxt samt bereda dess förminskning. §. *, Fattigvården skall besörjas antingen särskildt inom hvarje Församling eller Socken eller ock gemensamt inom flere Församlingar eller Socknar enär de vilja derom sig förena samt, vid sådan händelse, hvardera genom Beslut på Allmän Sockenstämma dertill bifaller. §• 3‘ Styrelsen öfver Fattigvården tillhörer Kyrkoherden i hvarje Församling, eller den hans ämbete förrättar, såsom Ordförande, och de Församlingens eller Socknens Ledamöter, hvilka den vid Allmän Sockenstämma utser att med honom deruti deltaga.
Om Fattiges, Nödlidandes och Behöfvandes indelning, samt huru de böra vårdas och understödjas. isR Betänkande dm Fattigvården i Riket. §. i.
De Fattige, Nödlidande och Behöfvande , som, i saknad af egna tillräckliga tillgångar för sin bärgning, äro föremål för Fattigvård, indelas i fyra klasser» i:o Barn under 15 år, antingen Fader- eller Moderlösa, eller hvilkas Föräldrar alldeles icke eller blott till någon del förmå att dem försörja och uppfostra. 2:0 Personer öfver 15 åt, hvilka ega full arbets-* förmåga och kunna genom sitt arbete för--; sörja sig, men sakna ar bets-tillgång. 3:0 Personer öfver 15 år, hvilka antingen ära mindre arbetsföre och ej kunna genom sitt eget arbete fullkomligen försörja sig, eller ock vid särskilda händelser, såsom Barnsbörd eller sjukdom och andra olyckor, sakna egne tillracklige tillgångar för sin vård och sitt uppehälle: samt 4:0
Personer öfver 15 år, hvilka genom obote1 i ge kropps- eller sinnes sjukdomar, vanförhet eller ålderdom äro tili arbete alldeles oförmögne, §. 2.
För första klassen eller Fattige Barn, bör Fattigvårds-Styrelsen först tillse huruvida de egat Slägtingar, som kunna (och vilja) på sin egert bekostnad dem till vård och uppfostran emottaga, eller om , i brist deraf, de kunna inrymmas i något Barnhus, eller bispringas utaf Hospitalsmedel, elier ock , när något Barn är Blindt eller Döfstumt, om ledigt runi för detsamma vid Institutet för Blinde och Döfstumme befnmes.
Men, di Betänkande om Fattigvården i Riket•
129 dä dessa utvägar saknas eller understödet utaf Hospitals-medlen ej är tillräckligt för behofvet," åligger det Fattigvården att genom sina egna tillgångar, antingen helt och hållet eller i den mårt andra ej förslå, till Barnets försörjning och uppfostran bidraga.
Aro Föräldrarne döde så skola Barnen emot viss öfverenskommen betalning, insättas helst hos Slägtingar eller ock hos andrs välkände och lämplige personer till erhållande af husrum, värma, föda, kläder, vård och uppfostran, hvartill hufvudsakligen hörer, att de undervisas i Christendom och goda seder, inöfvas uti arbete efter sin fallenhet och förmåga samt vänjas vid arbetsamhet och flit.
Lefva Föräldrarne, endera eller bägge, men förmå alldeles icke att försörja och uppfostra ett eller flere bland sine Barn; då må det af Fattigvårdsstyrelsen bero, att antingen Iros Föräldrarne, deräst de lämplige finnas, eller ock hos Slägtingar eller andre personer , emot Betalning förse Barnen med sådan vård och uppfostran, som här förut beskrifves; kunna deremot Föräldrarne sjelfve i någon mån bestrida kostnaden, ege de alltid rättighet att Barnen hos sig behålla, men Fattigvårds-Styrelsen håfve tillsyn, att det understöd , som Fattigvården då bör lemna, rigtigt för ändamålet användes.
Fosterföräldrar och Fosterbarn, som här omförmäias, njufe de rättigheter, hvilka Kongl. Lego-Stadgan den 15 Maj 1805 i 3 Art. 4 §. sådane Föräldrar och Barn tillägger. §• 3- För andra klassen eller dem, som blott åro i behof af arbete, bör sådant genom FattigvårdsBihang till Rikt-St. fröt. jSami, 18*3, 9 130 Betänkande om Fattigvården i Riket.
.styrelsen anvisas, helst hos enskilda personer emot skälig betalning, hvarom den arbetande och den, hos hvilken arbetet erhålles, sjelfve öfverå enskomma i mån af den förres arbetsförmåga och flit, eller sorn, i blist af frivillig öfverenskorn" melse, Fattigvårds-styrelsen på enahanda grund, och med ledning af de i oiren gångbara ai betslöner, utsätter.
Skulle arbete hos enskilde personer ej vara att tillgå, böra de arbeisbehöfvan* de antingen förses med tjenliga råämnen till förarbetning för Fattigvårdens räkning eller ock , der arbetshus finnes, uti dem sysselsattas eller derifrån med arbete förses allt emot betalning efter ofvannämde grunder.
Som det står i Församlingarnes magt att på detta sätt förekomma, det atbetsledige personer, i brist af arbete, öka Fattighopen och falla fattigkassorne till last; så blifva Försarnlingarnes innevånare härigenom uppmanade ait häldre, äfven om det stundom icke utan olägenhet kan ske, sins emellan fördela de arhetsledige och bereda dem tillgäng till förtjenst än blottställa sig för de större olägenheter, sorn de sednares syssellösa kringstrykande och påföljande fattigdom eljest medföra; hvaremot, när desse med fulla arbetskrafter sålunda fått tillräcklig arbets-fortjenst sig anvist de rättvisligen böra sjelfva försörja sig och måga då skylla sig sjelfva för den nöd, sorn der under icke destomindre genom deras egen lättja och vårdslöshet dem Skommer. §• 4‘ För Tredje klassen eller dem, som antin? gen aro mindre arbetsföre och ej kunna genom Betänkande om Fattigvården i Riket. jjj sitt eget arbete Fullkomligen försörja s!g, eller ock, vid särskildta händelser, såsom Barnsbörd eller sjukdom och andra olyckor, sakna egne tillräckliga tillgångar för sin vard och sitt uppe? hälle, bör Fattigvårds-Styrelsen forst tillse, huruvida de ega Föräldrar Karn eller andre Slägtingar, som kunna och vilja fylla deras behof, eller om, hvad de Sjuke angår, de kunna intagas i något Lazarett, Kurhus eller annan Sjuk-Inrättningjj men, då bland dessa utvägar saknas någondera, som kan vara lämplig, allt eller personernes olika belägenhet, skola de genom Fattigvårdens tillgångar nödtorfteligen understödjas och vårdas i den mån och så länge det behöfves , antingen i egna hemvist eller; hos andre, eller hvad de sjuke angår, i Församlingens Sjuk- eller Fattigstufva, samt, om arbete dem brister , dermed förses och dertill hållas så vidt deras krafter tillåta. 5* För Fjerde klassen eller dem , som genom bbotelige kropps- eller sinttés-sjukdomar , vanförhet. eller ålderdom äro till arbete alldeles oförmögen , bör Fattigvårds-Styreisen tillse om de ega Föräldrar Karn eller andra Slägtingar , som kunna och vilja på sin egen bekostnad emottaga dem till vård och försörjning, eller eck om de i allmänna eller enskildta BarmhertighetsInrättnittgar kunna kostnadsfritt inrymmas.
Men då dessa utvägar saknas, åligger det Fattigvården att bereda dem nödigt husrum, värma, föda, kläder och vård, antingen Uti något Hospital emot det Inlösnings-summan dert - i 3 ot Betänkande om Fattigvården i Riket'. ntädes af Fattigkassan betalas , eller ock hos Slägtingar eller andre enskildte välkände och lämplige personer på de vilkor och emot den betalning, hvarom Fattigvårds-Styrelsen med dem öfverenskomroer, eller, i brist deraf, uti Församlingens Fattighus, hvarest tjenlig Föreståndare förordnas; och håfve styrelsen, i de bägge sistnämnde fall, alltid noggran tillsyn, att de fattige sorgfälligt vårdas och underhallas.
Om grunderne, hvarefter det skall bestämraas till hvilken Menighet hvarje särskild Fat-’ tigs , Nödlidandes och Behöfvandes vårdande och Understödjande hörer, samt huru i vissa fall enskildte personer och fasta Egendomar inom Menigheten skola derför hos densamma ansvara. §... H var och en Fattig, Nödlidande eller Behöfvande njute Fattigvård i den Församling eller Socken , till hvillken han hörer då hans behof af sådan vård sig yppar.
Han anses höra till den Församling eller Socken , der han vid sist förrättad
Mantalsskrifning antingen är eller, i brist deraf, bordt enligtBevillnings-Förordniogen vara mantalsskrifven.
Minderårigt barn höre till samma Församling eller Socken, som Föräldrarne, hos hvilka de vistas, och njute, vid inträffande behof, Fattigvård af den, hvilken sådan vård för Föräldrarne derstädes åligger. 8‘ Inflyttning ifrån Landsorterne till Hufyudstaden eller derifrån till Landsorterna el - Betänkande om Fattigvården i Riket.
135 ler ifrån en till annan Församling eller Socken i Orterne må i och för Fattigvårdens räkning icke vägras någon, sorn har bostad på det ställe, dit han inflytta vill, samt ej antingen sjelf eller hvars medföljande Hustru eller minderåriga Barn någondera då redan är föremål för Fattigvård , på sätt 2 Art. 1 §. utvisar.