Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
» Förr Tidskriften, som skall utgå med 10 sexton- har du j u aldrig kunnat finna nog skarpa ord, när sidiga häften om året, räknar dessutom många an- det gällde att håna intelligens och litterära syssel- dra skattade författarenamn bland sina medarbetare, sättningar. » och synes dess prägel, att döma af det utkomna » Du misstar dig, A n n a » svarade Siri lugnt.
profhäftet, bli varmt religiös.
Ett af dess uärmaste » Det är ej delta jag hånat, utan blott dess löj- syften blir naturligtvis att redogöra för den nämnda liga öfverdrifter.
Men jag vill ej längre uppehålla föreningens verksamhet.
Jag kan utan fruktan se er gifva er Folkskolans barntidning, redigerad af fröken Stina af, » tillfogade hon en smula spetsigt, » ty några Quint, njalf lärarinna i Nyköping, synes vara ett faror hota er icke på er lugna väg. » vackert litet företag, väl värdt att understödjas.
Dess Hon gjorde en bugning o c h gick in i huset.
tanke är att bjuda de unga en verkligt god, bildan- De kvarvarande började nu ett af sina vanliga de och fosterländsk läsning af svenska författare, samtal.
Det rörde sig denna gång o m en nyss med urskiljning vald för barnasinne och barnasmak utkommen » realistisk » bok, hvilken notarien haft och prydd med goda illustrationer — allt detta en med sig vid sitt förra besök o c h Anna nu läst.
gäng i veckan för ett så billigt pris, att detta ej Det hade ej varit utan tvekan, han lämnade henne bör kunna utestänga det lilla bladet från äfven an- denna bok, ty såväl hjältinnan som hjälten, en språkslösa hem.
De utkomna numren vittna om gamma ungkarl, voro temligen drastiskt skildrade.
redaktionens omsorg vid fullföljandet af det erkän- Men Anna hade bedt honom skaffa den, och han nansvkrda programmet.
lugnade sig med, att på det hela taget gjorde det väl ej någonting.
H o n var j u så föga kvinnlig.
Och det nu förda räsonnemanget visade, att han gissat rätt.
Hon såg arbetet uteslutande ur este- tisk synpunkt, och det var med förståndet, ej med känslan hon bedömde de uppträdande personerna.
Hennes ord kommo så lugnt och öfverlagdt, som o m h o n läst ur en bok, o c h hur det var började notarien tänka på, o m det ej var tid för h o n o m att gå hem och göra litet nytta.
Det var j u bara några dagar kvar till extratinget, där han skulle sitta som domare, o c h det kunde minsann inte skada ... o Mathilda Roos.
1 Idealcrna.
Berättelse C O.
Gumoelius.
Belönad med hedersomnämnande vid Iduns stora pristäfling.
(Forts.) Sia var det också.
Efter en stund utkom arre- W stanten ur sitt fängelse, grinande mot solen och hälsad af skratt och jubel.
Stämningen höjde sig åter, och snart var det väl endast de närmare vännerna, som tänkte på den för sin människokär- lek lidande mannen.
Dansen börjades och fort- saltes med lif och lust till supén, som bestod af öfverlefvorna från middagen, och därefter företogs hemresan i den vackra sommarnatten.
&gt;En särdeles lyckad utfärd, » behagade fru Broms yttra sig, tillagande, » det vill säga, det var ju trå- kigt med jägmästaren, men hvem bad h o n o m också rusa åstad så där på egen hand. » » Jag är glad, att mina gossar hade bättre för- stånd, » sade fru Strömberg.
» De väntade, tills det blef ordning i arbetet, och då kom det så mycket folk, att de knappt behöfde vara med. » » Men tänk så rysligt förargligt för flickorna Col- lén, » hviskade fru Broms, sedan hon sett, att brukspatronen ej var i närheten.
» Så opassande att dåna och sedan springa sin väg, i stället för att som de andra flickorna vara lugna och ej visa ett sådant anständigt deltagande för en karl. » » Ja, de stackars barnen, som hafva en mor, som inte bryr sig om dem, utan låter dem göra hvad de vilja.
Nu ser man följden, » nickade vännen.
För att ytterligare kröna sitt simpla beteende, lät herrskapet från Finnsboda ekipaget köra di- rekt från ångbåtsbryggan upp till jagmästarens bo- stad, där Axel sprang in och frågade efter vän- nens tillstånd.
Han hade kommit till sans, ska- dorna voro förbundna, och doktorn gaf godt hopp.
Efter middagen följande dag gick notarien en- ligt löfte ut till bruket för att aflägga rapport o m den sjuke.
Axel, som nu skulle börja sätta sig in i brukets skötsel, hade måst medfölja bruks- patronen på en resa till en några mil därifrån belägen masugn, och väntades ej hem före kvällen.
Fru Collén tänkte som vanligt i sin hvilstol, o c h det var därför endast flickorna, som mottogo honom.
Sedan Matte framfört sitt ärende, försvann Elsa, hon skulle ut i köket, hvarpå Anna rodnande o c h med en för henne ovanlig förlägenhet sade: » Kära Siri, jag hoppas, att du ursäktar, o m j a g enleve- rar notarien, ifall han går in därpå, » tillade hon med en anstrykning af koketteri.
» Vi hafva nu Nu klingade några raskt anslagna ackorder på flygeln uppe i salongen, o c h strax därefter hördes Kjerulfs förtjusande romans » Sevnen » sjungas af en mjuk och fyllig sopran.
Malte satt stum tills sången tystnat, då han sade: » Fröken Siri har en utmärkt vacker röst och sjunger särdeles väl. » Anna såg förvånad på honom.
» Tycker nota- rien o m sång?
Det har jag aldrig vetat förut. » » Jag har knappt vetat det själf. » svarade Malte småleende.
» Min tid har hittills varit så uppta- gen af studier, att jag ej haft någon öfrig att ägna åt njutandet af de sköna konsterna.
Jag är där- för ej alls någon förståsigpåare, men kan dock uppfatta, när jag hör eller ser något vackert. » Nu klingade åter ett preludium, o c h där uppifrån ljöd det smekande skalkaktigt: » si vous n ' avez rien ä me dire.
Idun räknar nu minst 4 0, 0 0 0 läsarinnor, spridda öfver hela landet.
Byrå: 8 Sturegatan 8 (ingång från Humlegärdsg.
Säg aldrig R e d a k t ö r och FRITHIOF utgifvare: HELLBERG.
en liten osanning för att komma l:sta årg.
Utffifning-stid: hvarje helgfri fredag.
ur en stor Prenumeration sker: I landsorten: å postanstalterna.
svårighet!
Fredrika Bremer.
JEn s a k a f s t ö r s t a Farbror v i g t Af är, att qvartalsprenumeranterna å Idun med allra första förnya sitt abonnement.
I annat fall torde det inträffa, att flere sent kommande abonnenter nu som under för- sta qvartalet gå miste om de första num- ren.
Vi Jcunna nämligen ej åtaga oss att Jiålla reservexemplar i oändlighet.
Idun kostar från den 1 april till årets slut endast 3 kronor,- för ett qvartal 1 krona.
Många intressanta uppsatser ligga fär- diga till införande, och bidrag komma fortfarande flitigt att lemnasaf dehögt ak- tade författarinnorna Mathilda Lang- let och Eva, Wigström (Ave) m. fl.
Den ovanliga framgång Idun haft — antalet läsarinnor torde utan öfverdrift kunna uppslcattas till minst 40,000 — visar, att tidningen så att sä /) a fyllt ett behof, och det stigande intresse, som för hvarje nummer kommit den samma till del, tyder på, att belåtenheten varit allmän.
Detta kan ej annat än sporra oss till nya ansträngningar.
Också hoppas vi, att tidningen skall varda bättre i alla afse- enden, ju äldre den blir.
I förhoppning att under det nya qvar- talet återfinna alla våra nuvarande abon- nenter och många flere — ty vi taga för gifvet, att de flesta af intresse för den goda saken bemöda sig om att förvärfva nya åt oss — tecknar med utmärkt högaktning Redaktionen.
JWf " " Ä r a d e Gösta.
» fWarbror är j u nog så snäll att äta mid- JMsi dag hos o s s!
Det skall bringa oss tomtebolycka, att farbror blir vår första middagsgäst. » » Er första?
Ja, det är j u sant, det är blott åtta dagar, sedan Nils o c h du höllo bröllop.
Tiden har varit mig lång, sedan min fosterson flyttade från mig.
— Men hvad har du då till middag, lilla fru A n n a?
» slog kamrer Ölfver o m i en munter ton, då han såg, att den unga frun smittats af hans rörelse.
» Andstek med potatis och sallader samt, till efterrätt, brödpudding med sylt. » » Det var ju fint.
Men s o p p a n?
» » Soppan?
Sådan tycker jag är öfver- flödig, då vi ha två goda rätter o c h natur- ligtvis bajerskt öl, » svarade den unga hus- modern, som sjelf med omsorg skötte det lilla hushållet.
Till hennes häpnad och förvåning antog gamle farbrors] vänliga ansigte ett djupt sorgset uttryck vid hennes svar, o c h han gick med synbar oro bort o c h stälde sig att fingra på bladväxterna på blomster- bordet.
Anna visste ej, hvad hon skulle tänka om detta.
Hon hade aldrig märkt, att farbror Gösta var någon » matmenniska », och dock visade han formlig sorg öfver att ej få någon soppa till middagen.
» Käre farbror, det är j u lätt för mig att laga till en god soppa; jag har köttsky o c h hvarjehanda goda saker i handkammaren. » » När det är så lätt, hvarför har du då ej en sådan rätt hvarje dag? » Der låg en klang af harm i gubbens fråga.
Anna kunde ej undertrycka ett småleende; det föreföll henne så löjligt, att den intelli- läsarinnor, a r b e t e n för s p r i d n i n g e n gente kamrer Ölfver, som var så djupt inne i alla dagens frågor o c h som egde en sådan fond af äkta kunskap, skulle lägga vigt vid en dylik köksangelägenhet, men med en viss öfverlägsenhet i tonen svarade hon: » Hvarje dag, käre farbror!
Det blef ve sannerligen ej så lätt, som nu är fallet.
Ingenting är svårare att hitta på än just soppor.
Herrar tycka sällan o m mjölkrätter eller fruktsoppor.
— » » Har Nils.
sagt dig, att han ej tycker om — o m annat än ö l?
» af bröt kamrern häftigt.
» Nej, käre farbror, jag bara förutsätter, att han har samma smak som de fleste män, och då han ej gjort någon anmärkning mot våra middagar, så — » » Ja, ja, snälla du, gå nu bara ut i köket och gif din jungfru besked, så skola vi sedan i lugn o c h ro talas vid.
» Herre gud, om jag bara vetat, att Nils tycker om soppor, så nog skulle jag laga sådana! » sade hon nästan ängslig öfver kam- rerns häftighet.
Då hon återkom till förmaket, gick den gamle mannen fram och åter på mattan med ett både oroligt o c h sorgset utseende.
» Hör, Anna, du är ju ej någon sådan der pjollrande dam, som ej tål att höra ett ord om lifvets allvar, derest ej detta draperas i något slags estetisk mantel? » » Jag hoppas, att jag ej är så der pjoskig, farbror. » » Och du tilltror dig också att med för- nuft o c h eftertanke kunna emoltaga den upplysningen, att din man — är — ja, blott är en syndig menniska? » » Ja-a, men farbror, hvad betyder egent- ligen allt detta? » Anna gjorde starkt våld på sig för att dölja sin ångest.
» Så så, var ej rädd, min flicka!
Heder- ligare o c h hyggligare man, än Nils är, skall a f e d e r tidning "!
" ^fWi
Tidningen utkommer i hufvudsfcaden hvarje helgfri fredag och kostar for ett qvartal endast 1 krona, postarvodet inberäknadt.
— Sista numret i det letas efter, men derför skall du också taga vård o m din skatt, icke allenast i det stora, utan o c k i det lilla.
K o m, så sätta vi oss här, barnet mitt, så får jag se in i ditt älskliga, förståndiga ansigte, medan j a g talar om min egen, kära förnuftiga hustru!
» Ser du, Anna, min far lefde mycket ute i stora verlden, som det kallas, o c h ännu mera i affärslifvet, o c h det i en tid, då det ej ansågs för någon dålig idrott att kunna dricka vänner o c h bröder under bordet i ett lag af muntra karlar.
— Nå, han är död, hvile han i frid!
» V i v o r o tre bröder, jag är den yngste, alla buro vi ett farligt arf i blodet.
Vår äldste bror, officer var han, stod ej emot, utan blef en drinkare o c h dog jemförelsevis ung; den andre, fadren till din man, drogs in i samma krets, hvarest vår stackars far skurit sina bedröfliga lagrar, o c h h a n — j a, han upprätthöll traditionen o m Ölfvingarnes stora förmåga att tåla o c h bära — rus, be- griper du, o c h vid akademien förde jag också dessa runor med den äran.
» Då blef j a g förlofvad.
Min kloka flicka kände mycket väl min böjelse, men hon predikade ej o c h tog ej heller något nykter- hetslöfte af en stackars förälskad yngling, som skulle ha lofvat henne allt, utan att ha kunnat hålla stort mera än intet.
I den tiden ansågs det mesaktigt att sky kamra- ternas dryckeslag; det är kanske något bättre nu vid universiteten.
Min Helga ingaf mig blott den tanken, att j a g skulle söka mig en praktisk verksamhet i stället för att gå o c h vänta på befordran i ett embetsverk.
Och så kunde vi snart gifta oss.
» Utan att många ord v o r o spilda emellan oss om saken, visste jag, att Helga hyste sådan afsky för druckna personer, att jag under vår trolofningstid noga aktade mig för att låta henne se mig i ett sådant till- stånd, o c h nu, då vi v o r o gifta, kände j a g på mig, att hennes natur var sådan, att hon rent ofrivilligt skulle fattas af vämjelse för en man, som ej kunde beherska sina lägre drifter.
Men hur j a g skulle gått i land med mina goda föresatser, i fall jag på egen hand fått utkämpa striden, det tror jag mig veta.
» Min kära, lilla hustru kände ingenting annat o m den då knapt gryende qvinno- frågan än det gamla, att hon skulle vara sin man till en hjelp — ett ord, som för mig alltid har inneburit ett erkännande o m qvinnans öfverlägsenhet i sedligt afseende.
— Och Helga blef mig också en hjelpa- rinna mot de ärfda begären.
» Blott en enda gång talade vi två o m detta, men då var det gripande allvarsord från en hustru, som kände föräldrars ansvar mot det slägtled, s o m efter dem skall kämpa lifvets stränga k a m p; men endast en aning sade mig, att hon redligt skulle stå mig bi i min hårda strid.
Jag unge, lycklige, tank- löse man, inte tror du, Anna, att jag då förstod, hur noga hon kände till hela mitt väsen?
Nej då, jag bara kände, hur fre- stelsen att » ta ett glas » mer o c h mer för- lorade sitt tag öfver mig.
När den kom, tog alltid min tanke sin tillflygt till vårt trefliga hem, der hon till middagen väntade mig med någon god soppa, som genast k o m mig att glömma min förfärliga trängtan efter spirituösa drycker.
Underligt n o g — eller snarare helt naturligt — tänkte j a g långt mindre på de fasta rätterna än på supanmaten, då jag började längta efter middagen.
Och så visste jag, att hon aldrig månaden meddelar en fullständig mode- och mönstertidning.
— Uppgif å närmaste postanstalt namn och adress samt erlägg en krona, så er- en minut lät mig vänta på maten, denna olidliga pinande väntan, då kroppen kräfver sin rätt o c h utöfvar ett så stort herravälde öfver själen; denna retsamma väntan be- friade hon mig helt o c h hållet från att för- nya bekantskap med.
» Huru många gånger under min ungkarls- tid hade ej kokerskans o c h husmoderns förenade tanklöshet att låta oss unge män jemt o c h ständigt vara utsatta för denna väntan, drifvit oss till att dricka bajerskt öl eller taga måltidssupen med tilltugg på något värdshus!
Nu skulle j a g betraktat ett dylikt steg som en grof förolämpning mot min lilla punktliga hustru.
» Vi voro ej rika, o c h hon skulle aldrig ha kunnat hafva ett så godt bord, i fall jag ej slutat upp med allt värdshuslif; nu räckte hushållspenningarne alltid.
Jag misstänker dock nu, att Helga hela det första året med afsigt lagade bättre o c h finare mat, än j a g varit van vid under mitt förra hvar- dagslif; senare, då j a g var i stånd att äta nästan all slags mat, reglerade hon så små- ningom matsedeln.
» Men något godt var der alltid på vårt bord, till dessert saknades aldrig frukt, och innan jag gick på kontoret, fick j a g en god kopp kaffe.
Du kan tro mig, Anna, då j a g säger, att det var soppan o c h frukten, som i synnerhet varit medel till att hjelpa mig i striden mot ärfda anlag, hvilka uni- versitetslifvet på ett sorgligt, men vanligt sätt utvecklat.
» Helga ville aldrig höra talas ö m, att hon fullgjort annat än en enkel, naturlig pligt, då hon på detta sätt sörjde för mitt väl- befinnande; men en gång letade jag dock ur henne, att hon, redan innan hon lärt känna mig, hade agnat ett formligt studium åt denna sorgliga fråga.
Dels hade hon läst goda skrifter om helsolära, dels hade hon lärt af lifvet sjelft.
Hon iakttog näm- ligen, att arbetarnes hustrur sällan lagade någon ordentlig mat o c h nästan aldrig soppor.
Följden blef, att männen måste, för att få ner den torra maten, hjelpa till med brän- vin, öl eller svagdricka; detta senare natur- ligtvis blott af brist på » bättre », o c h så blef krogen dem snart en rent af nödvändig för- friskningsort.
» Hos medelklassen återfann Helga samma lörderfliga matordning, blott med den skil- nad, att det stekta fläsket var utbytt mot någon kötträtt, o c h att ölet aldrig saknades på bordet.
Men så saknades ej heller mannen många aftnar på värdshuset, o c h för hustru o c h barn måste jemt läkare anlitas.
— » I vårt hem har, som du vet, din man vuxit upp.
Hans sjukliga, ärfda anlag ha blifvit undertryckta, hans kropp är frisk, men — Ja, Anna, nu vet du, h varför jag med sorg såg, att du ej vet, till hvilken om- fattning en hustrus — j a g vill ej säga pligt, utan kärlek o c h omtanka kunna sträcka sig. » Anna svarade blott genom att med en trofast blick lägga sina händer i farbror Göstas.
» Blott en fråga, farbror, » sade hon efter en stunds tystnad.
» Nils har väl ungkarls- vänner? » » Ja visst, o c h jag gick jäst hit för att fråga, o m vi — jag, som enkling, räknar mig också till enslingarne — o m vi ej snart få en liten fin fest hos unga herrskapet?
Bjud du hit dem af dina flickbekanta, som du värderar; är der någon förnuftig, treflig fru, ung eller gammal, i ditt vänskaps- läger, så mycket bättre.
Nils har äfven ett par vänner, som äro äkta män; dock, deras fruar taga vi ej med, förr än vi bli litet mera bekanta med deras skaplynne, ty- da ett ungt hushåll grundlägger sin umgänges- krets, skall det akta sig att blott låta gammal konvenans råda.
» Ja så, du måste ut till soppan!
Vänta, hör du, Anna!
Köp ett par apelsiner; för- ändringen i matordningen är naturligtvis för farbrors skull, o c h om du o c h Nils finna den samma behaglig, behåller du den — du förstår! » Anna nickade småleende åt den gamle, men den djupa vigten af hennes husmoder- liga kall grep henne nu för första gången, då hon åter stod i det prydliga köket för att tillreda middagen åt den från sitt arbete återvändande maken.
Några råd till både unga och gamla hustrur.
Vid Iduns första pristäfling belönad med hedersamt omnämnande.
S en tid, då vissa förf.
bedöma skapelsens — herrar med så stor skärpa, bör väl äfven någon försöka att mana litet godt för de an- fallna, oaktadt deras mänga fel och brister.
Den, som eger någon kännedom om männens natur, vet nog, att godhet biter bättre på dem än att » sätta hårdt mot hårdt ».
Det är en- dast diamanten, som kan slipas med sitt eget stoft, men äkta män äro ju ej i allmänhet några » sköna juveler ».
Således har jag, som redan för ett par år sedan var silfver- brud, för länge sedan kommit till den slut- satsen, att man icke bör väcka det sofvande lejonet.
Håll derför undan barnen, om din man af en eller annan orsak är vid dåligt lynne, och motsäg honom aldrig i deras närvaro!
Se noga till, att knappar ej felas i hans skjortor och » inexpressibles » 1 Laga alltid, att måltiderna serveras vid utsatt timme, och plåga honom aldrig under deras njutande med jeremiader öfver pigor eller annat husligt elände!
Rynka ej på n ä 3 a n, när han röker i salongen eller oförmodadt bjuder spelfrämmande!
Låtsa sofva, om han kommer sent hem, eller skratta i kapp med honom, om han är » lifvad »!
Om du ibland vill och måste säga honom någon mindre behaglig sanning, så bör du passa på, då han är lugn och bekymmerfri; vid sådan sinnesstämning tager han bättre räson och ger sig tid att tänka efter, om du har rätt.
Är han dig otrogen, ja, då fordras af dig det stora offret att försaka dig sjelf.
Visa hvarken sorg, bitterhet eller en ömhet, som han icke förtjenar, men försök att vara mildare, flitigare, vackrare och behagligare än någonsin.
Fördubbla dina omsorger för hans trefnad och välbefinnande i hemmet, och är karlen ej ett vilddjur i man- lig hamn, så skall du kanske snart kunna vira honom om ditt lillfinger!
— — — » Men », frågar du, älskliga läsarinna, » har du då sjelf alltid skickat dig så der värdigt och förträffligt i alla äktenskapliga förhållan- den? » Ödmjukt svarar jag med skaldens ord: » Anfangs wollt ' ich fast verzagen, und ich glaubt ' ich triig es nie, und ich hab ' es doch getragen, — aber fragt mich nur nicht n&lt;ie.
För hvarje 5-tal abon- nenter, som samlas, och för hvilka afgiften insändes till Redaktionen af Vilhelms frånfälle är den tilldragelse, som under den förflutna veckan sysselsatt hela verlden.
Oaktadt man ju pä grund af kejsar Vilhelms höga ålder — 91 år — ju när som helst kunnat vänta hans bortgång, kom dock underrättelsen om, att den verkligen inträffat, som en öfverraskning — detta väl allra mest derför att man nästan varit öfvertygad om, att den gamle kejsaren, hvilken på grund af den svåra sjukdom, som drabbat honom, skulle skatta åt förgängelsen före fadern.
Som ett ljus slocknar för en vindpust, så slock- nade ock kejsar Vilhelms lif, lätt och nästan omärk- ligt.
Och vid hans bår står sörjande ett helt folk, ett af jordens mäktigaste folk, och blickar med bäf- van mot en oviss framtid, oviss så mycket mera som en hvar vet, att den nye kejsarens lif så att säga hänger på ett hår.
Och med de suckar af den djupaste sorg öfver den gamle kejsarens bortgång och innerlig tacksamhet för hans stora lifsgerning, som i dag höjas vid den öppna kejsargriften, blan- da sig derför ock det tyska folkets — nej icke blott dettas, utan allas — varmaste förböner för den nye monarken, för kejsar Fredrik.
A r hans värf som Tysklands kejsare i sig sjelft maktpåliggande, så blir det så mycket tyngre under medvetandet, att den plågsamma sjukdom, under hvilken han är hem- fallen, när som helst kan afklippa den svaga lifs- tråden.
Den undergifvenhet, med hvilken han hit- tills burit sitt hårda öde, skall dock säkerligen äfven hädanefter följa honom och gifva honom kraft att med sitt kända redliga allvar egna sig åt sitt höga värf.
För hans egen, för det tyska folkets, för den europeiska fredens skull — • ty kejsar Fredrik vill göra skäl för sitt namn — skola vi hoppas, att be- träffande kejsarens helsotillstånd förut rådande dystra farhågor måtte på fullt allvar förbytas till ljusare fraaitidsutsigter.
I denna önskan, i dessa förhopp- ningar instämma säkerligen utan undantag alla Iduns talrika läsarinnor!
Konungen återkom från Kristiania i onsdags.
Kronprinsparet vistas fortfarande i Berlin och är i dag närvarande vid kejsar Vilhelms begrafning.
Prins Oscars förmätning med fröken Ebba Mnnek, egde, som bestämdt var, rum i går i S:t Stephens- kyrkan i Bournemouth.
Närvarande voro bland andra drottningen af Sverige-Norge, prinsarne Carl och Eugéne, åtskilliga af brudens slägtingar, upp- vaktande damer och herrar hos drottningen och prinsarne, medlemmar ur societeten i Bournemouth m. fl.
Angående förmälningshögtidligheterna kunna vi naturligtvis for närvarande ej meddela något när- mare.
Deremot hoppas vi i nästa nummer kunna lemna en utförligare skildring, som utlofvats för vår tidning af en vid det högtidliga tillfället närvarande person.
Tillika vilja vi nämna, att vi förbereda ut- gifvandet af ett rikt illustreradt festnummer med anledning af prins Oscars förmälning.
Folkfesten för Nordiska museet kommer som be- kant att ega rum den 19 april och följande dagar.
Ett upprop, undertecknadt af 102 fruar, har utfär- dats med uppmaning till allmänheten att efter råd och lägenhet lemna bidrag till den försäljning, som vid nämda fest kommer att ske till förmon för mu- seets tillämnade byggnadsföretag.
Att saken är i högsta grad behjertansvärd, lär väl ingen vilja be- strida.
Också hoppas vi, att det utsända uppropet måtte bära god frukt.
Företaget kan främjas på många sätt.
Lämpligt torde det förslag vara, som afser bildandet af smärre komiteer i skilda delar af landet med uppgift att insamla penningar eller före- mål, tjenliga att försäljas.
Bidrag kunna sändas omedelbart till Nordiska museet.
Fredrika-Bremer-förbundets vintersamqväm eger PV U I I U M IN Idun, erhålles ett gratlsexemplar för hela den tid, under hvilken a b o n n e.
Äro de samlade abonnenterna färre än 5, torde prenumera- qvinnor, som i onsdags öppnades i huset Vasagatan 1 tr. upp. '
Kejsar I I rum i morgon afton kl. ' h 8 i Frimurarordens lokal, Stallgatan 1.
Programmet för aftonen upptager dels musik, dels ett litet dramatiskt skämt i en akt.
Qvinnors deltagande i stadsfullmäktigvalen.
Omkring 4,800 qvinnor äro röstberättigade vid de nu pågå- ende stadsfullmäktigvalen.
D e qvinnor, hvilka önska begagna sig af denna sin rättighet, erhålla alla nö- diga upplysningar å den valbyrå för röstberättigade n:r 10 Qvinnan och stenografien.
Intresset för stenogra- grafien har på sista tiden visat sig synnerligt lifligt.