Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Landtbrukaren August v. Francken hade uti en till Justitie-Ombudsmans-Expeditionen den 4 April 1853 inkommen skrift angifvit ibland annat, som lemnats utan afseende, alt Domhafvanden i Semminghundra Härad skulle hafva dels emot Expedi'ionstaxans föreskrifter åt svarande parter, fastän de sådant icke begärt, utskrifvit protokoll i målen och tagit lösen, dels ock uti ett vid nämnda Härads vintertirig 1853 handlagdt mål emellan von Francken, kärande, och hemmansegaren Johan Sjöberg, svarande, rörande ansvar för foders bortförande, underlåtit att i rätt tid till von Franckens ombud utlemna Häradsrättens protokoll, hvilket Ombudet begärt att emot lösen utbekomma.
I det yttrande, som, efter erhållen del af klagoskriften, deröfver afgafs', förmälde Domhafvanden, att von Francken lika så litet som andra parter blifvit undanhållne de dem tillkommande expeditioner samt att någon part vid Domstolarne inom den Häradshöfdingen nådigst anförtrodda
Domsaga aldrig obehörigen blifvit belastad med expeditionslösen, utan tvärtom sådan lösen ofta nog efterskänkt. m Sedan von Francken, efter inhämtad kännedom om Domhafvandens nyssanförda yttrande, uti skrift, som inkommit den 22 Februari 1854, begärt, att få genom vittnen och bevis styrka hvad han angifvit, samt att handlingarna för åtals anställande och ärendets behöriga utredning måtte till Advokat-Fiskals-embetet öfverlämnäs, och i anledning deraf blifvit förständigad att närmare uppgifva beskaffenheten af den bevisning, han vore i tillfälle att förebringa, hade von Francken i ytterligare skrift den 4 3 Maj äfvenledes år 1854 uppgifvit namn å åtta vittnen, genom hvilkas hörande angifvelserna skulle kunna styrkas.
Sorn Justitie-Ombudsmannen ansett, hvad sålunda förekommit, påkalla laga undersökning, så uppdrogs genom skrifvelse den 26
Maj 1854 åt Advokat-Fiskals-embetet i Kongl. Svea Hofrätt att först hos Kongl. Hofrätten anhålla om en sådan undersöknings anställande och att derefter emot omförmälde
Domhafvande föra den talan, hvartill anledning kunde yppas af de sålunda utredda förhållandena.
Uti detta mål har Kongl. Hofrätten, dels uppå nyssberörda anhållan, att, i fråga om angifvelsen att lösen blifvit svarande parter affordrad, laga ransakning måtte företagas och de uppgifna vittnena på ed höras, eller ock sådan undersökning förordnas att af ojäfvig Domare vid Semminghundra Häradsrätt förrättas, genom särskildt beslut den 22 Dec. 1854, enär icke uppgifvits något bestämdt fall, dervid
Domhafvanden skulle hafva orätt affordrat svarande parter protokollslösen, förklarat den af Advokatfiskal i sådant hänseende begärda undersökning icke kunna bifallas; dels ock, — efter del Advokat-Fiskalen. som emot nämnda beslut anmält missnöje, hvilket han hänvisa des att fullfölja i sammanhang med hufvudsaken, lill följd af samma beslut förmält sig sakna anledning att då hos Kongl. Hofrätten fullfölja någon talan, i afseende på denna del af angifvelsen, samt, i fråga om åtalet för obehörigt dröjsmål med ut lemnande af ofvan o.nförmälda Protokoll, andragit, att då ntredt vöre, det samma Protokoll, hvilket von Francken såsom kärande part varit skyldig att lösa, hvarken vid tingets afslutande eller sedermera före Domhafvandens afresa från Tingsstället varit för von Franckens räkning utskrifvet och aflemnadt, Domhafvanden hade felat emot föreskriften i 5:te punkten af Expeditionstaxan den 15 Maj 4 821, hvadan Advokat-Fiskalen yrkade, att merbemälde
Domhafvande, jemlikt 7 punkten i samma Taxa och 24 Kap 5 § Rättegångs-balken, måtte dömas att böta Tjugufem daler silfvermvnt, öfver hvilket påstående
Domhafvanden med slutlig förklaring inkommit — medelst Utslag den 4 8 September 1855 förklarat, att vid Advokat-Fiskalens i förenämnda måtto gjorda frånträdande af åtalet rörande svarande parters obehöriga betungande med lösen fick bero, samt i öfrigt sig utlåtit: att, emedan af det utaf Domhafvanden medgifna förhållande, att Protokollet i ofvanomföimälda mål, hvilket den dag tinget afslutades, hos Häradsrätten förehades, icke varit färdigt vid det tillfälle, då samma Protokoll af von Francken efterfrågades, emot Domhafvandens bestridande ej finge slutas, att samma expedition ej varit för von Francken eller hans ombud att tillgå, innan Domhafvanden från tingsstaden afresl, eller att den icke vid afresan blil - 1*6 vit behörigen aflemnad och sådant ej heller blifvit annorledes visadt, Kongl. Hofrätten förty funnit domhafvanden icke kunna i denna del af målet till ansvar fällas.
F följd af Justitie-Ombudsmannens förordnande anfördes af Advokal-Fiskals-embetet underdåniga besvär hos Kongl Majit emot Kongl.
Hofrättens särskilda ofvanberörda Utslag. med yrkande, att Häradsrättens Ordförande, på grund af hvad i målet redan förekommit, måtte ådömas ansvar för försummelse att omförmälda, von Franken tillhöriga, expedition i rätt tid till denne eller bans Ombud utlemna, hvarjemte Advokat-Fiskalsembetet i underdånighet hemställde, om icke, enär till bestyrkande af angifvelsen, att svarande parter skulle obehörigen blifvit med protokollstesen betungade, (lere till namnen uppgifne personer blifvit såsom vittnen åberopade, angifvaren kunde tillåtas att få dessa vittnen i målet afbörda, och detsamma fördenskull i denna del, med undanrödjande af Kongl. HolVättens så väl i rättegången som i sjelfva saken meddelade beslut, varda till Kongl. Hofrätten för laglikmätig behandling åt.erförvisadt.
Häröfver har nu Kongl. Majit meddelat sitt nådiga Beslut genom Utslag den 5 Oktober 1858, innehållande, att Kongl. Majit ej funnit skäl att i Hofrättens öfverklagade Utslag göra annan ändring, än att, då på grund af hvad i målet förekommit, det måste för utredt antagas, att von Frankens exemplar af Häradsrättens ofvanberörda Protokoll vid 1853 års Vinterting, icke, sedan tinget blifvit aflyst, före Domhafvandens afresa från tingsstaden varit utskrifvet för att till vederbörande aflemnas, Domhafvanden, jemlikt 5 och 7 Punkterna i Expeditions-taxan den 15 Maj 18*1, samt 24 Kap. 5 § Rättegångsbalken dömdes att för nämnda försummelse böta Tjugofem daler silfvermynt med Tolf Rdr 50 öre Riksmynt.
Uti Justitie-Ombudsmannens berättelse till riksdagen 1856 (pag. 82 och 83) orftförmäles ett åtal emot Stockholms Rådstufvurätt, föranledt af skiljaktiga meningar om rätt lagtolkning i de fall, då i lagen vissa, lill antalet bestämda dagar af fängelse vid vatten och bröd qvarstå i bredd med likaledes utsatta vissa par spö eller lis, som på den tid, då lagen stiftades, ansågos motsvara samma bötesbelopp, som förutnämnda dagatal af fängelse vid vatten och bröd; nr n hvilket förhållande emellan de särskilda arterna af urbota strafT och motsvarande bötesbelopp blifvit genom Kongl. Förordningen den 10 Juni 1841 föränd rädt, så att det bötesbelopp, som svarar emot straffen af spö eller ris, lörvandladt till fängelse vid vatten och bröd, icke utgör samma dagatal, som det i lagen ursprungligen utsatta och ännu qvarstående.
Rådstugurätten hade nemligen dömt en tjensteqvinna för våld å sin matmoder, att, i stället för sexton dagars fängelse vid vatten och bröd, som 15 Kap 2 § 2 mom.
Missgerningsbalken, alternativt med fjorton par ris, för sådant brott utsätter, hållas allenast femton dagar i så beskalfadt fängelse.
Detta förfarande hade
Rådstufvurätten för siri del ansett riktigt och försvarat, deraf åtalet framkallats, hvarefter Kongl. Svea Hofrätt ge - 147 norn Utslag den 10 Juli 1855 sig utlåtit och funnit vid det förhållande, att, enligt de uti nyssnämnda Kongl. Förordning lagda grunder, femton dagars fängelse vid vatten och bröd svarade mot fjorton par ris, något ansvar för anmärkta domslutet, icke kunde ådömas de Rådstugurättem ledamöter, som i beslutet deltagit.
Öfver detta Utslag anfördes underdåniga besvär å ömse sidor, och medelst nådigt Utslag den 5 Oktober 1858 förklarade Kongl. Majit, att, ehuru vid det förhållande, att stadgandet i 15
Kap 2 § Missgerningsbalken icke blifvit genom Förordningen den 10 Juni 1841 ändradt, den bestraffning af fängelse vid vatten och bröd, hvartill ifrågavarande tjenstehjon för den henne till last förda brottslighet gjort sig skyldig, rätteligen bort, jemlikt nämnda lagrum, till sexton dagar bestämmas, Kongl.
Majit dock med afseende å hvad Rådstufvurättens Ledamöter, såsom anledning till det klandrade beslutet, andragit, icke funne skäl att göra ändring i det beslut, hvari Hofrätten i målet stadnat.
Domare hade, såsom vid granskning af fånglistorna annärkts, med Södra Möre Häradsrätt genom Utslag den 11 November 1856, jemte deten för första resan stöld af gods, värdt fyra Riksdaler 16 sk., tilltalad person fälldes att böta detta belopp tredubbelt med Tretton Rdr allt Ranko samt att hållas till straffarbete i fem månader, tillika föreskrifvit, att den sakfällde, om han icke ägde tillgång till böterna, skulle i stallet undergå tolf dagars fängelse vid vatten och bröd, hvilket straff denne, som icke förmått gälda böterna, jemväl sedermera utstått; och sedan, i följd af Justitie-Ombudsmannens derom gifna föreskrift, åtal emot tillförordnade
Domaren blifvit utfördt, har Kongl. Götha Hofrätt medelst Utslag den 13 Oktober 1858 förklarat, att emedan, under iakttagande af den i 20 § af Kongl. Förordningen den 4 Maj 1855 stadgade grund för förvandling af böter, ådömda för stöld, den pliktfällde uti förevarande fall bort, jemlikt 5 Kap. 4 § Straffbalken, sådant detta lagrum lyder i Kongl Förordningen den 10 Juni 1841, i saknad af tillgång till böterna, i stället straffas med endast fem dagars fängelse vid vatten och bröd, samt han således, i följd af Häradsrättens omförmälda beslut, fått undergå dylikt fängelse sju dagar längre än vederbort, skulle ofvanbemälde tillförordnade Domare, jemlikt 1 Kap. 12 § Rättegångsbalken, för den vårdslöshet vid utöfningen af Domare-embetet han i förevarande hänseende låtit komma sig till last, böta Tjugo Rdr Riksmynt till treskiftes, samt godtgöra Kongl. Majit och Kronan för den sakfälldes underhållande i fängelse vid vatten och bröd sju dagar med 35 sk. banko, eller deremot svarande en Riksdaler 9 öre Riksmynt; men då denne sistnämnde, enligt till Kongl. Hofrätten insändt bevittnadt intyg, erkänt sig hafva af Domhafvanden undfått ersättning för sitt lidande genom fängelsetidens olagliga utsträckning, lät Kongl. Hofrätten dervid bero; och i detta Utslag har ändring icke blifvit sökt. 428 Fåuglistorna från Westmanlands Länshäkte för Maj och Juni månader 1852 gåfvo vid verkstäld granskning anledning till det antagande, dels att Rådstugurätten i Westerås, som handlagt och den 18 i förstnämnde månad afdömt ett ransakningsmål angående tvefaldt hor, dervid de tilltalade blifvit fällde att, jemlikt 55 Kap. 5 § samt 56 Kap.
Missgerningsbalken, sådant sistnämda Lagrum lyder i Kongl. Förordn. den 20 Januari 4779, straffas hvar för sig med Tjugoåtta dagars fängelse vid vatten och bröd, undergå enskild skrift och erlägga stadgad afgift till kyrkan, uraktlåtit att underställa nyss anförda Utslag Kongl. Hofrättens pröfning; dels ock att Konungens Befallningshafvande i nämnda län låtit till verkställighet genast befordra samma Utslag, allt detta i strid med föreskrifterna i 25 Kap. 5 § Rättegångsbalken samt Kongl.
Brefvet den 20 Juli 4780, att hvad Underrätt i brottmål af förevarande beskaffenhet dömt icke får i fullbordan gå, utan att ransakning och dom skola till Hofrätten genast insändas, att der först vidare pröfvas och skärskådas.
Genom skriftvexling utröntes att ett så beskaffadt förbiseende, som ofvan är antydt, verkligen förelupit, och derföre anmodade Justititie-Ombudsmanen uti skrifvelse den 27 Augusti 4855 Advokat-Fiskals-embetet i Kongl. Svea Hofrätt att i behörig ordning tilltala ej mindre de Ledamöter af Rådstugurätten, hvilka varit delaktiga uti den Rådst ufvurätten till last liggande försummelsen, än äfven Konungens Befallningshafvande, som om Utslagets förtidiga verkställande förordnat.
Sedan vederbörande blifvit hörde, har Kongl.
Hofrätten genom Utslag den 4 4 Januari 1857, med ogillande af två icke lagfarne Rådmäns invändning, att den ende lagfarne Rådmannen, sorn med dem fattat Rådstufvurättens beslut, borde, i egenskap af expeditionshafvande, för den anmärkta uraktlåtenheten ensam ansvara, dömt bemälde tre Rådmän att, för det de underlåtit meddela beslut att deras omförmälda Utslag skulle tili Kongl. Hofrättens skärskådande insändas, samt låtit införpassa de sakfällde, som med Utslaget förklarat sig nöjde, till Länshäktet för att till undergående af det ådömda straffet befordras, hvar för sig böta, jemlikt 1 Kap. 42 § Rättegångsbalken, Femtio daler silfvermynt med 4 6
Rdr 32 sk. banko; — hvaremot och då Konungens Befallningshafvande, genom hvad i denna del af målet anmärkt blifvit, icke ansågs hafva öfverträdt något i lag eller särskild författning meddeladt stadgande, Advokat-Fiskals-embetets påstående om ansvar å Konungens Befallningshafvande ogillades.
Ej mindre Advokat-Fiskals-embetet, i följd af Justitie-Ombudsmannens föreskrift, än ock de ofvanbemälde tvenne icke lagfarne Rådmännen, sökte, hvar å sin sida, hos Kongl. Majit i underdånighet ändring uti Kongl. Hofrättens Utslag, i hvad dem emot gått; och genom nådigt Utslag, meddeladt den 20 Oktober 4 858, yttrade Kongl. Majit sig icke hafva funnit skäl anfördt, som kunde verka ändring i Hofrättens Utslag, så vidt Rådmännen deröfver fört underdånig klagan; men att, då Landshöfdingen och Landssekreteraren, i egenskap af Konungens Befallningshafvande, förfarit i strid med stadgandena i 25 Kap. 5 § Rättegångsbalken och Kongl. Brefvet den 20 Juli 4780 derutinnan, 129 derutinnan, att de låtit till verkställighet bringa Rådstufvurättens ifrågavarande Utslag, Kongl. Maj:t, med ändring af Hofrättens Utslag i denna del, pröfvade rättvist döma Landshöfdingen och Landssekreteraren att, jemlikt ofvannämnda 1 Kap 12 § Rättegångsbalken, för hvad de sålunda låtit komma sig till last, hvar för sig böta Trettio daler silfvermynt med Femton Riksdaler Riksmynt, Södra Möre Häradsrätt hade, under det att en tillförordnad
Domhafvande der fört ordet, vidtagit en icke sällan förekommande oriktig förvandlingsåtgärd, i det att Häradsrätten medelst Utslag den 19 Augusti 1856 föreskrifvit, att en tilltalad, som blifvit dömd att böta dels för andra resan stöld af gods värdt Fyra Rdr 24 sk. detta belopp tredubbelt med Tretton Rdr 24 sk., (jemte straffarbete i ett. år och fyra månader) dels ock för vägafridsbrott, slagsmål och fylleri Tjugoen Rdr 40 sk. allt Banko, skulle, i brist af tillgång till böterna, i stället undergå tjugofyra dagars fängelse vid vatten och bröd.
Då den sakfällde jemväl undergått det för högt beräknade straffet af fängelse vid vatten och bröd, har åtal emot t. f. Domhafvanden ägt rum hos Kongl. Götha Hofrätt, som genom Utslag den 22 Oktober 1858 förklarat: alt emedan, med iakttagande af den i 20:de § af Kongl. Förordningen den 4 Maj 1855 stadgade grund för förvandling af böter ådömde för stöld, den dömde, i saknad af tillgång till ifrågavarande honom ålagde böter, bort, jemlikt 5 Kap. 4 § Straffbalken, sådant detta lagrum lyder i Kongl. Förordningen den 10 Juni 1841, i stället straffas med endast tjugo dagars fängelse vid vatten och bröd, samt han således, i följd af Häradsrättens ofvanomför mälda beslut, fått undergå dylikt fängelse fyra dagar längre än vederbort, Kongl.
Hof rätten, i förmågo af 1 Cap. 12 § Rättegångsbalken, pröfvade lagligt döma t. f. Domhafvanden, som med Häradsrätten berörda beslut meddelat, att för den vårdslöshet vid utöfningen af Domare-embetet, han i förevarande hänseende låtit komma sig till last, böta Tjugo Rdr Riksmynt till treskiftes emellan kronan, Södra Möre Härad och Advokat-Fiskals-embetet, hvarjemte Domhafvanden förpligtades ;att godtgöra Kongl. Majit och Kronan kostnaden för den bestraffades underhåll med vatten och bröd under fyra dagar med sjuttiofem öre; men åt fången, som icke kunnat anträffas för att affordras yttrande, huruvida han påkallade ersättning för sitt lidande genom fängelsetidens olagliga utsträckning, lemnades öppet att framdeles på sådan ersättning väcka anspråk, i fall han dertill funne sig befogad.
Emot detta Utslag är icke någon underdånig klagan hos Kongl. Majit anförd.
Berättelsen till Riksdagen 1856 omförmäler (pag.
49 — 51) huruledes då varande Justitie-Ombudsmannen, af förekommen anledning, fästade uppmärksamheten derpå, att B.
St. Just-Ombudsmans Embets-Berättelse Ull 1859 års Riksdag. 17 430 det under den 11 Aug. 18 i 2 utfärdade nådiga Afskrifnings-Reglemente i vissa uppgifna afseenden syntes hafva blifvit lemnadt utan efterlefnad vid samteiiga värfvade Kavalleri- och Artilleri-Regementena, så vidt nemligen som enligt nämnda Reglemente någon afskrifningsprocent till redogörares fördel icke kunde annorlunda bestämmas eller komma i fråga, än genom behörigen skeenda inventeringar och utrönande af verkligen befintliga behållningar, samt att antagas kunde, det föreskrifterna i I § 8:de mom. af nämnda Reglemente, dels att, om uppbördsmans redovisning utfölle med öfverskott, som af vederbörande Ekonomiadministration godkändes och fastställdes, dessa öfverskott skulle inlösas till Kongl. Maj:t och Kronan efter medelpriset vid upphandlingen, dels ock att det deremot skulle vara uppbördsman ovilkorligen förbjudet att om öfverskotten af sin uppbörd in natura disponera, icke blifvit iakttagna vid ifrågavarande Regementen; i anledning hvaraf Justitie-Ombudsmannen i underdånig skrifvelse till Kongl. Majrt af den 29 April 1856 på anförda skäl hemställt, att nådiga påminnelser måtte vederbörande meddelas om iakttagande af skyldigheten, att före hvarje ny anskaffning hafva inventerat behållningen af det förut varande förrådet , samt om efterlefnad af de föreskrifter, som bestämde vilkoren för uppbördsmans rätt att disponera sådana till hans afskrifningsprocent hörande öfverskott, hvilkas belopp blifvit genom inventeringen vederbörligen utrönta.
Sedan såväl Kongl.
Kammarrätten som Kongl. Krigskollegium blifvit hörda och afgifvit underdåniga yttranden, i anledning af Justitie-Ombudsmannens i nyssberörde måtto gjorda underdåniga framställning, har Kongl.
Majrt genom nådigt bref den 16 Nov. 1858 förklarat att:
Hvad först anginge fourrage-redovisningen vid Lifgardet till häst, så enär härvid förekommer att Kongl.
Majrt genom nådigt bref den 3 Februari 1824 tillerkänt detta Regemente afskrifningsprocent till det i Reglementet den 11 Aug. 1812 stadgade belopp, för hafre, hö och halm, som vid Regementet utfordrades; att uti den under den 23 Nov. 1824 utfärdade fourageringsstat för Regementet den beviljade afskrifningsprocenten blifvit icke allenast upptagen, utan ock särskildt utförd och tillagd det för hästarnes utfodring beräknade fourrage; att samtidigt härmed fourragerings-bestyret uppdragits åt en särskild
Direktion med föreskrift bland annat, att Regements-qvartermästaren skulle besigtiga och imellan sqvadronerna fördela fourraget samt Secund-chefen vara ansvarig derför, att Regementets hästar oalkortadt erhölle sina rationer i enlighet med fouiragcringsstat en; att det deremot ålåge hvarje Sqvadronschef att ansvara för det fourrage han på sqvadronens magasin eller skulle emottoge, äfvensom att derför afgifva redogörelser på de tider Sekundchefen bestämde; samt slutligen att, i öfverensstämmelse härmed, det af Kongl.
Majrt den 17 September 1856 fastställda, nu gäl lande Passevolans-kontrakt för Regementet vore affattadt, hvaruti Regementet förklarades berätligadt att om öfverskottet af Afskrifningsprocenten in natura disponera, äfvensom uttryckligen stadgades, att Afskrifnitigs-reglementet af den 41 Augusti 1842, i afseende på fourrageriogen vid Regementet, icke ägde annan tillämpning, än att endast *3i angifva boloppet af den beviljade afskrifningsprocenten; bade Kongl. Maj:t vid sådana förhållanden, lika med Kammarrätten, funnit Justitie-Ombudsmans framställning, så vidt den anginge Lifgardet till häst, icke föranleda till någon åtgärd.
Alt likaledes och då utfodringen vid Kronprinsens Husarregemente vore ställd på passevolans samt följaktligen offentlig redovisning för fourrage-persedlarnes användande icke ägde runi, Kongl. Maj.t ansett någon åtgärd i anledning af Justitie-Ombudsmannens framställning, i hvad den rörde detta Regemente, icke heller erfordras.
Vidkommande åter de trenne Artilleri-regementena, hade Kongl. Maj:t pröfvat skäligt att, till efterrättelse vid dessa Regementen, i nåder meddela följande föreskrifter: »'1.
Då för den hafre, jemte hö och halm, som vid Svea, Göta och Wendes »Artilleri-regementen utfodras, afskrifningsprocent är medgifven till det i Kongl.
Maj:ts nådiga »Afskrilningsreglemente af den I I Augusti 18 12 stadgade belopp, utgörande tre procent »för utfodrad hafre, sex procent å hö och fyra procent å halm, och då nämnda Re »glemente här icke äger annan tillämpning, än att endast angifva beloppet af den be »viljade afskrilningsprocenten, så må, sedan Regementenas hästar oafkortadt erhållit »sina rationer, i enlighet med fastställd fourrageringsstat, hvaröfver Regementscheferne »skola hålla noggrann tillsyn, afskrifningsprocenten antingen in natura, om öfverskott »uppkommit, eller, i den mån sådant saknas, uti kontant, efter medelpriset å de upp»handlade fourrage-artiklarna, disponeras; börande afskrifningsprocenten å det åtgångna »fourraget till sitt fulla belopp vid redogörelseårets slut uti Regementets räkenskaper »afföras och tilläggas kostnaden för fourrage-artiklarnes anskaffande; hvaremot det vare »Regementenas Fourragerings-Direktioner förbjudet att för helt kalenderår upphandla four»ragepersodlar utöfver hvad som, med inberäkning af föregående årets behållning, der»est sådan finnes, enligt gällande stater erfordras, derå Regementschefen skall hålla tillsyn.» »t.
Skulle a det enligt stat upphandlade fourraget balans uppkomma, hvilket af »Regementschefen kontrolleras på den tid af året, då sådant lättast kan verkställas, eller »höstetiden före det nya fourragets upphandlande, utan hinder för honom att kontrollen »äfven på annan tid af året företaga, när omständigheterna dertill föranleda, förordne »Regementschefen om det bristands fourragets upphandlande, hvarvid såsom tillgång i »första rummet användes afskrifningsprocenten. med skyldighet lör Fourragerings-Direk»tronen att godtgöra hvad som derutöfver för bristens ersättande kan erfordras; böran»des denna upphandling ske inom lämplig kort tid, så att någon förlust ej ma Kongl. »Maj:t och Kronan tillskyndas, eller Regementets tjenstbarhet äfventyras;» »3.
Fourrage får i all händelse ej beräknas för vakanta numer; och böra häst»mönstringsrullorna tjena till kontroll i detta afseende.»
Uti en den 21 April 1857 till Justitie-Ombudsmans-Expeditionen ingilven skrift, hade då varande Utgifvaren af tidningen Aftonbladet, numera aflidne Rektorn Per Eric Svedbom hufvudsakligen anfört, att på en af nämnda tidnings Redaktion uti General - 132 Fälttygmästare-expeditionen framställd begäran att få låta afskrifva eller lösa afskrift af en i nämnde expeditions archiv förvarad handling, nemligen konceptexemplaret till ett underdånigt Memorial N:o 111 med förslag till successionen efter Majoren Friherre C. H. d’Ahlbedyhll, som blifvit tili Öfverstelöjtnant befordrad, erhållits vägrande svar, utan att något skäl för en dylik vägran uppgifvits och att ett sådant skäl icke heller kunde tänkas, innebärande ringaste giltighet; att det i strid mot Tryckfrihetsförordningen utfärdade Kongl.
Brefvet af den 7 Mars 1820 endast rörde handlingar, som funnos i Kongl.
Krigskollegii archiv, kanslier och kontor, och hvilkas kungörande kunde medföra våda för Rikets säkerhet; att den omständigheten, att Chefens för Kongl. Svea Artilleri-Regemente skrifvelse i samma ämne redan blifvit afsänd till Kongl.
Landtförsvars-departementets Kommando-expedition så mycket mindre kunde begagnas såsom förevändning, då Rektor Svedbom icke begärt någon afskrift utaf densamma, utan endast af General-Fälttygmästarens eget Memorial tillika med ett diarii-intyg; samt att under sådana förhållanden Rektorn gjorde sig förvissad, det Justitie-Ombudsmannen skulle inför vederbörlig
Domstol under laga tilltal ställa ej mindre t. f.
General-Fälttygmästaren och Chefen för Artilleriet, Generalmajoren m. m.
Friherre Fabian Wrede, än äfven Expeditionshafvanden i General-Fälttygmästare-expeditionen, Artilleristabs-officeren, Kaptenen m m.