Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Riksdagar i förevarande fråga beslutat; och då Utskottet, med afseende å ämnets beskaffenhet, icke funnit nödigt att, i anledning af Herr Santessons hemställan, härutinnan communieera sig med Allmänna Besvärs- och OeconomieUtskottet, får Lagutskottet för egen del vördsamt afgifva det yttrande i saken: att de nu gällande förbuden emot utgifvandet af tryckta eller graverade invisningar, på enskilde personer, af hvad valeur som helst, äfvensom af handskrifne löpande invisningar å mindre summa, än 100 Rdr B:co tillkommit i följd af erfarenhetens vitsord om de missbruk, som med sådane invisningar blifvit föröfvade; att i den mon creditrörelsen komme att utvidgas genom La«Utskotlets Betänkande N.o 64. begagnandet af ifrågavarande invisningar, ökades också faran för det allmänna i anseende lill de skakningar, som stånd kunde förorsaka; att detta i synnerhet gäller om tryckta eller graverade invisningar, hvilka möjligen skulle inom vissa orter erhålla omlopp såsom pappersmynt, utan att utgifvarens så beskaffade rörelse kunde vara underkastad de controler, som allmänna säkerheten synes påkalla; men att hufvudsakligen samma inkast förekommer äfven i hänseende till handskrifne löpande invisningar å mindre summor; att den försigtighet, som vid emottagande! af invisning å ett något betydligt belopp vanligen användes, säkerligen ofta skulle förbises i afseende å invisningar på små valeufer, helst dessa sannolikt blefve mest gångbara hos deri folkclass, hvilken minst är i tillfälle att undersöka säkerheten; samt slutligen, att vid påkommande nödvändighet alt för invisning lagsöka gäldenären eller bevaka i hans concurs, rättegångskostnader och öfrige härmed förenade 6- lägenheter, vanligen falla sig destomera betungande i den mon fordringsbeloppet är ringa; Och tror Utskottet sig i betraktande häraf icke lora å motionerne tillstyrka bifall, så vidt de åsyfta afvikande från de grunder, öfvanberörde tvänne Kongl. Förordningar den i3 Julii 1818 innefatta.
Men enär egenskapen och verkan af invisning, hvarom ij34 års
Lag endast i 6 § 4 Cap.
UtsökningsBalken handlar, synes böra närmare, och med större fullständighet än der skett, utvecklas och bestämmas, får Utskottet, som anser vexelförfattningarnes föreskrifter, angående tiden och sättet för vexlars protesterande och bevakande i allmänhet, äfvensom rörande vexelöfverlåtarens betalningsansvar ingalunda böra tillämpas på invisuingar, ehuru, då desse äro löpande, deras betalningsrätt hos utgifvaren och den som invisning accepterat, efter Utskottets tanka, bör vara af den mest executiva beskaffenhet, härmedelst i hufvudsaklig öfverensstämmelse dels med nu gällande
Lag dels ock med 4 Cap. HandelsBalken af förslaget till Allmän Civilelag, och, hvad de nya stadgandena vidkommer, på de grunder, LagComiteen derföre anfört, framlägga följande förslag till författning i ämnet. • 1 §•
Invisning, som någon utgifver till annan att för egen räkning bära upp penningar eller annat hos tredje man, må ställas till viss man, eller till viss man och ordres, eller till innehafvar en, och bör vara sd inrättad, som i 1 $.
LagUlskotteif Betänkande Nio 64• af Kongl- Förordningen den 28 Junii 1798, angående skuldebref och löfteskrifter sägs, med viakttagande af hvad Kongl. Förordningen den 13 Julii 1818, i afseende ä beloppet af sådana anvisningar, som är o ställda pä sedelhafv ar en eller pä viss man och ordres innehåller; och njute innehafvare af invisning, emot ut gifvaren samt emot den som ut fäst sig att invisningen betala, samma rätt till utmätning och bysättning, som innehafvare af annat Skuldebref. 2 5'
Invisning galle som bevis att ut gifvaren varit skyldig invisningens värde till honom, som den undfått, der ej annat förhållande af invisningens lydelse finnes eller eljest styrkas kai 3 §.
Är den, som invisningen lyder å, ut gifvar ens gäldenär, vare pligtig godkänna invisningen; utan så är, att han derigenom skulle bindas till rpera, än han är till ut gifvaren skyldig, eller till svårare betalningsvilkor, än de, hvarunder han varit förbunden att sin skuld till invisningens utgifvare godtgöra, vare sig till tid, ort, myntslag eller annat. 4>
Är uti invisning tid för betalning ej utsatt, eller är den ställd att betalas vid anfordran; betala han, sorn invisningen lyder ä, sist d nästa dag efter uppvisandet, 5 §■ Ehvad man vill godkänna invisning eller dertill nekar, vare skyldig det ä invisningen teckna eller teckna låta. v 6 §.
Har någon godkänt invisning, betale värdet till innehafvarén, ändå att han förbindelse emot utgifvären ej egt; njute dock i sådant fall af denne sitt åter. 7 ■ §<•
Tjärder invisning af utgifvären återkallad hos honom^ La-iUtskotiets Betänkande?N:o\&4. d kvilken den ställd är innan godkännande skett; då md denne ej gifva betalning derföre. 8 §.
Ilar utgifvären i invisning gjort förbehåll, att den inom viss tid thall till godkännande eller betalning uppvisas, rätte sig innehafvar en di refter, 9 §•
Vågrar den sorn invisning lyder d, att derå meddelapåskrift, som i 5 J1, sågs, eller godkänner ej invisningen, eller sker godkännandet med vilkor, som emot invisningens lydelse strider, underrätte innehafvar en utan dröjsmål utgifvären' derom,, och njute af honom sin betalning, 10 §.
, Vill innehafvarén i de fall, sam 1 9 | sågas, hos Rätten eller Konungens Befallningshafvande ut gifvarens rått gällande göra, ege utan annan f allmag t dertill lof, och håfve ändå sin rätt erm,t utgifvären förvarad; underrätte ^clock, utan dröjsmål, utgifvären derom. - 1 1 §•
Ilar någon godkänt invisning, men betalar ej d rätt tid, siande till honom, sorn invisningen-fått, hvad han hellre vill hälla sig till utgifvären eller betalning af den andre jsöka; underrätte dock utan dröjsmål utgifvären derom § Försummar invisni/igshafvare något af det honom, efter #, g, io och ii §.§ åligger, eller lenmar han egenvilligt anstånd dt den, som betala skall; ege sedan ej rätt till betalning af den, som invisningen gif vit, der denne gitter visa, att han af sådan försummelse sjelf haft skada: går skadan ej upp till invisningens värde, gällde utgifvären hvad den mindre ärr gitter ej utgifva, ren den bevisning, som nu sagd är, genast så fullgöra, att Ko. nungens Befallningshafvande, dä målet år hos honom anhungigt, j4 LagUllottets Betänkande N.o 6f pr öfvar det derigenom blifva tvistigt, ege Konungens Befallningshafvande att betalningsskyldighet utgifvaren ålägga. ,3 §.
Idar innehafvarén förklarat sig nöjd att, i utgifvarens ställe, antaga såsom gäldenär den, som invisningen lyder ä, och varder invisningen af denne godkänd; håfve sedan ej någon rätt emot utgifvaren, - '4 §>:
Får ej invisningshaf vare betalning d rätt tid, njute sedan laga ranta, . • > . »5 §.
- ; Öfverlätes invisning frän en till annan, vare öfverlåtaren skyldig svara för invisningens vigtighet, sd vida ej öfverlätelsen innefattar annat förbehåll, men ej för utgifvarens eller godkännarens vederhäftighet, der öfverlåtaren ej förbundit sig dertill, eller vetat, att endera eller bägge varit i obestånd, dd öf verldtelsen skedde, ,6 §■ Genom denna fotfattning göres icke någon ändring uti Kongl. Förordningen den i3 Julii 1818, angående förbud emot utfärdande af tryckte eller graverade assignationer enskilde emellan, Om vexelhandel, sd ock om invisningar, som ställas å allmänna penningeverk, år serskildt stadgadt.
Stockholm dea i3 Maji i834.
Reservationer af:
Herr Hessle: "Uti Högloft. Lag-Utskottets Beslut, liar jag ansett mig icke böra deltaga, för .så vidt detsamma bestämt summan, derunder invisningar till viss man och ordres, eller innehafvaren, må utfärdas, saint borttagit från förslaget till ny Civil-Lag det i 3 §. uttryckte bud om skade -ersättning.
Rättigheten att utfärda invisningar, är för den fria sjelfmyndiga per - LagTJt slottets Betänkande JV;o 6f. sonen äldre, än Borgerlig Lag.
Denna lärer således böra inskränka sig till bestäm meisel’ för missbruks förekommande och för verkställigheten af dylika aftal, men ett oeftergitligt vilkor för Lagen måste vara, att den är lika för alla medborgare.
Nu kan 20 Rdr, eller derunder, vara betydligare belopp för den ena medborgaren, än 100 Rdr för den andre, och den lättare utväg, att uppgöra liqvider och transactioner enskilde emellan, sorn invisningar erbjuder, kan således vid Utskottets förslag icke af alla lika gagnas.
Stadgandet om viss summa står dessutom i strid mot gällande Lag .om löpande skuldebref, hvilka ega lika executiv kraft som invisningar, och således kunna lika lätt som desse, åt sig taga egenskapen af rörelse-medel i mindre liqvider, samt det fall derföre inträffa, som med stadgandet af visst belopp för invisningar velat förekommas.
Det enda och äfven säkraste correctiv deremot, att löpande invisnin«ar å mindre belopp skola kunna blifva missledande för allmänheten, synes mig bestå i stadgande, att desse handlingar böra vara skrift lige och. ej få utfärdas å tryckta blanquetter, hvilka, om de i stil och format vöre lika med Bankens sedlar, möjligen skulle kunna af allmänheten antagas, äfven om de egde ringa eller ingen säkerhet; dock bör man antaga, att den lid ej är aflägse, då äfven denna exception blifver öfverflödig.
Utgående sålunda från den åsigt, att rätt till utfärdande af löpande invisningar bör vara för en hvar lika och,oinskränk t till belopp, endast med vilkor, att invisningar under 100
Rdr skola vara skriftiige, anser jag det af behofvet påkalladt, att, på sätt 3 §• af förslaget till ny Civil-Lag stadgar, bestämdt ultryckes all den gäldenär, som vägrar accept utan laga skäl, bör underkastas skyldigheten gifva ersättning för den skada, härigenom tillskyndas trassen ten.
Det är ej nog, att en gäldenär vill och kan betala, han måste fullgöra sådant å bestämd föreskrifven eller öfverenskommen lid, och ej, af nyck eller mindre ordentlighet, ansvarsfrilt ega genom vägrad accept fördröja liqvidera Till de bästa följder vågar jag tro^i vårt land hade ledt, 0111 man i allmänhet egt strängare executiva Lagar och alfvarligare verkställighet, än hittills varit fället, och för vinnande åtminstone till någon del af detta inål är således af vigt, att, öfverensstämmande med Lag-Comiteens förslag, stadgas skade-ersättnings ansvar för obehörig vägran af accept.
Det är väl nu en allmän princip i Lagen, att hvad skada, som bevisligen orsakas, bör gäldas, äfven om den ej är för hvarje fall bestämdt ut - ZagUlskottets Betänkande N:o 6\, tryckt, men för att åt Lagskipningen berecia enhet och för den enskilde medborgaren utmärka hvad påföljd lians handling i ifrågavarande affairer mediörer, tror jag Comiteens förslag härom så väl grundadt, att det äfven bölan tagas.” — x Häruti har Herr Grefve Sparre instämt.
Herr Fddth: ”Emot liögloti Lag-Utskottets
Betänkande får jag re servera mig i följande omständigheter:
Uti 3 §. föreslås: ”är den, som invigningen lyder ä,ntgifvarens gäldenär, vare pligtig godkänna invisningen,”
Ett sä beskaffad! stadgande synes mig ligga utom Lagstiftningens område.
Hedren kan väl befalla oell befaller hvarje redlig man att erkänna sin skuld; men Lagen kan icke ålägga ett erkännande, hvarken i detta eller något annat fall.
Ett .Lagbud att erkänna något, är de facto en nullile, emedan erkännande, likasom nekande, är den fria viljans rätt.
Öfver denna är Lagen alltid vanmägtig, så länge den sattsen får vara gällande, att annorlunda än frivilligt får nu mera icke något erkännande framhafvas.
Genom ofvannämnde stadgande skulle dessutom assignanten komma i sämre belägenhet, förmedelst en utgifven anvisning, hvars tillkomst han hvarken medverkat, bifallit eller kunnat hindra, än om lian sjelf utgifvit ett skuldebref, och derföre lagsökes. -r- Lagen påbjuder ej ovilkorligt erkännande af ett slikt skuldebref; den stadgar endast ansvar för dess oskäliga förnekande.
Jag anser således att denna §. bör helt och hållet utgå, helst den i 4 §• utsatte korta betalningstiden icke sällan torde motverka det åsyftade erkännandet.
Jag anser den i sistnämnde §. föreslagne tid vara allt för korrt, serdeles i handel, och i hvad den kan referera sig lill borgade varor.
Såsom exempel torde böra betraktas följande möjliga casus: A utborgnr lill B ena dagen varor för 100 Rdr, andia dagen ulgifver han på samma summa invisning till C. Tredje; dagen kommer denne sednare och presenterar invisningen för A, hvilken erkänner den, och måste således fjerde dagen vara beredd betala samma invisning.
Det torde lätt fattas, huru litet A varit betjenad med den korta credilen, äfvensom att han aktar sig för vidare affaires med A.
Att detta är och kan blifva en gifven, följd af 4 §:s stadgande, lärer ej motsägas, äfvensom alt möjligheten af dylika surpriser, och farhågan för dem icke befordrar, snarare minskar liflighcten af det slags handel och rörelse, sorn måste, för en fermare afsättning af varor, laga credit eller uthergning lill hjelp. A f LagUtskollds Betänkande N:0 65, 17 Af lika skäl, som Höglofl.
Utskottet i x §. föreslagit huru invisning bör, för att vara gällande, inrättas, nemi. i öfverensstämmelse med hvad i §, af Kgl. Förordningen den 28 Junii 1798 stadgar, angående skuldebref och löflesskrifter, af enahanda skäl hade bort i 5 §, uttryckas, huru det deri omnämnde bevis, öfver en uppvisad invisning, bör vara inrältadt och bestyrkt, lill undanrödjande af allt tvifvelsmål om rigtigheten af ett så beskaffadt bevis.
Invisning kan vara ställd å person, som sjelf ej kan skrifva.
Af vigt för denne, så väl som för invisningens innehafvare, (Ä.ssignatarien) är således att beviset är lagligen inrättadt och bestyrkt.
Jag föreslår derföre, att till slutet af nämnde 5 §. må läggas följande: på tätt i t om invisnings lifgifvande stadgadt är, 8 §. synes mig böra erhålla följande lydelse, i stället för den föreslagne : ' ' ; ; - '
Hvar, som invisning fått,] vare skyldig att, -å deri utsatt tid, den uppvisa och betalning fordra; är invisning ställd att betalas vid anfordran, vise innehafvaren den upp och fordre betalning, innan två månader från den dag, invisningen utgafs.
Är den ställd att betalas på viss tid efter tillsägelse, då skall tillsägelsen ske inom den tid, liv sagd är, och betalning sedan å förfallodagen fordras.
Härigenom torde de vid 3 och 4 §•§■ anmärkte ©lägenheter betydligen afhjelpas.
JyT:o 65.
Ank. till Exp. Utsk. d. 16 3Iaji kl. 12.
Betänkande, i anledning af motioner, om ändringar och tillägg i nu gällande stadganden, angående hysättning, m m. Från Höglofl.
Ridderskapet och Adeln samt Hedervärda Bonde-Ståndet hafva till Lag-Utskottet blifvit remitterade i omförmälde hänseende väckta motioner: 1:0 af Herr Grefve Otto August Cronhjelm, sorn förmält sig, af det Bih. till R.
St, Brot. 1834.
7 Sam', 1 Afdela. 3. utte Häftet, LagVtskoltets Betänkande iVT;o 65, harbariska skick, hvaruti han ansåg Författningarne, angående hysättning sedan äldre, tider qvarstå, vara föranlåten att uti dem yrka följande förändringar: 1:0 att Domstol md i någre serdeles ömande fall, såsom då personen är känd för alldeles utfattig och fader eller moder till en stor oförsörjd familie, samt hysättningen blifvit, om man sä vill, af en tillkallad jury eller nämnd, hvilken af kärande, svarande och domstol skulle väljas, förklarad ändamålslös, döma svaranden ifrån bysättningen fri.
Dessa fall skulle, i följd af lagbestämmelserna derföre, högst sällan förekomma; 2:0
Att underhållstractamentet, sorn nu vore till den grad lågt, i förhållande till möjligheten alt dermed föda sig, alt den bysatte nästan led hunger, mätte ökas från 5 .sdc.? 9 r:st Banco till 16 sk.
Banco; 3:o För att medföra bysättwing, hörde skalden uppgå till ett visst belopp, bestämdt efter gäldenärs lefnad sförhållanden, sd att t. ex. arbetskarlen ej md kunna bysättas för en summa, understigande en månads arbetsförtjenst,o.s. v., j>å det att icke, såsom nu händer, en menniska kan långa tider vara by!att för några få Riksdaler,som han på några dagar kunnat förtjena.
Dessa 31 inimibeslämmelser blefvo visserligen svåra att tillämpa, men något borde häruti stadgas; 4:o
Ingen borde få i sitt hus eller hem gripas och Dysättas, men väl sd snart han träder ett steg utom det hus der han bor.
Så tilfginge det i England, och husfriden vore i Sverige lika gammal.
Kunde likväl detta stadgande ej bifallas, borde åtminstone gäldenär vara fri uti sitt hus från klockan g om aftonen till klockan 6 nästa mor gonea, på det alt icke gäldenär må, såsom nu stundom sker, ryck; s ur sängen nattetid; 5:o folk af samma bildningsgrad horde logeras tillsamman;, och alltid enskilda runi medgifvas den hy satte så långt utrymme tillåter; 6:0 ingen, sorn är öfver 60 är gammal, må hållas bysatt; 7:0 ingen borde längre än tvä är kunna för samma skuld hållas bysatt.
Ar gäldenär för flera skulder bysatt, horde tiden af räknas på alla skulderne.
Under by sättning t den borde ej skulden löpa med ränta; men likväl efter de tvänne arens förlopp vara lika gäl lande till betalning, som förut, i afseende på allt hvad, som ärfves eller förvärfves; 8:0 om Domstol prof vade skäligt, på läkarebetyg eller ömande omständigheter, tillåta by att med bevakning utgå, kulle fordringsägare icke ega att deremot protestera; 9:0 om, under by sättning, concurs ådö - Lag-Utsl.oltles Betänkande N:o 65. mes, till följd af någon fordringscgares yrkande, borde bysatt genast varda fri, intill dess concurs-dom faller; 2:0 af Herr Fredrik Leonhard Rosenqvist, som yttrat sig anse de nuvarande bysättningslagarne vanhedra menskligheten och upplysningen , samt snarare skada än gagna allmänna creaiten, emedan, örn de ej funnos, mera försigtighet skulle iakttagas vid låns meddelande; och har Motion airen anfört, såsom exempel på bysättningens missbruk, att en person varit bär i Stockholm bysatt öfver 22 års tid för en skuld, å endast 26 R:dr 3a sk.
Banco, en annan i a5 år, och en tredje i 28 år, alla tre intill dess döden omsider gjort slut på deras lidande.
Det vöre rysligt, att en person, sorn i sin ungdom inspärrades, kunde, då detta förtfor tili högsta ålder, vara fånge i 5oä 60 år; och då dertill komme, alt den bysätle icke bade större daglig täre- eller måhända rättare sagdt tåre-penning, än den gröfste missdådare, så trodde Motionairen, att hvar och en, med något deltagande för sine medmenniskor, skulle önska rättelse härutinnan; i hvilket afseende Motionairen alternativt föreslog: 1:0 att rättigheten att hålla gäldenär i häkte för det han icke mägtar betala gäld, må ovi/korligt upphöra; 2:0 att om detta förslag icke bifalles, utan på öfvervägande skäl af slås, hy sättning för gäld till och med Boo R:dr samt derunder icke md räcka längre än sex månader, för gäld öfver boo
R:dr t il och med 1000 R:dr, icke längre än nio månader, för gäld öfver 1000 K:dr t il och med i5bo R.dr, icke längre än tolf månader, för gäld öfver i5oo R:dr til och med 2000 R:dr, icke längre än 15 månader, för gäld öfver 2000 R:dr 111 och med 25oo R.dr, icke längre än 18 månader, för gäld öfver 2500 R:dr till och med 3ooo R:dr, icke längre tid än 34 månader, och för gäld derutöfver, samt till hvad belopp som helst, icke öfver 36 månader, hvarje R ksda7er beräknad i den myntsort, hvarå förbindelsen lyder, och hvarje månad till 3o dagar ; 3:o att by sättning för gäld, uppkommen endast genom bor gen, må räcka blott hälften af den tid, som för den verkliga låntagaren eller gäldenär en är föreslagen; 4:o att, ehvad den nu gällande obegränsade bysätln ngsrättigheten bibehållen oförändrad, eller ock modifieras, antingen så, som Motionairen föreslagit, eller på annat sätt inskränkes, bysatt person, under den t.d han sålunda är sin frihet betagen och i häkte hålles, må åtnjuta sex sk 11 ngar i silfver om dygnet i underhåll af den honom häkta låtit.
Menskligheten borde nemligen icke tillåta, att den för skuld häktade skulle lida hungersnöd, eller gå naken, och således äfven i dessa afseenden 20 LngUtskollets Betänkande N.o Gä. behandlas värre, än verkliga brottslingar,hvilka på Statens bekostnad för<es med nodina klädespersedla r, då dederafäro i trängande behof; och 5:o att,i händelse förändring i bysatt ningslagarne bifalles, samma förändring må varda gällande, äfven för alla de personer, som nu för gäld sitta i häkte, tiden j>eräknad frän och med den dag, dd deras häktelse begyntes; 3:o af Herr Carl Fredric Rothlich, sorn, jemte framställning deraf, att-Exekutions- och ConcursLagame Torclrade en sträng revision, med hvilken icke borde uppskjutas intill njra Lagens antagande, enär dermed kunde komma att fördröjas ett fjerdedels eller halft sekel och emedlertid många blifva 'offer för berörde Lagars gissel, vidare i afseende å dem anmärkt: att, då Konungens samtelige Befallningshafvande, utom Stockholm, vid kallelse i utsökningsmål, föreläde åtta dagars förklaringffid, det syntes vara ett privilegium exclusivum för Öfver-StåthåHareEmbelets Cancellie, att låta uppkalla gäldenären till kl. tio på dagen, döma honom kl. tolf och ’ "eccequera honom kl. i a 2, allt efter som gäldenären mer eller mindre oförsigtigt lemnat tillfälle härtill, hvilket förhållande, efter Motionairens förmenande, icke egde någon grund i 1734 års
Lag, och dessutom vore oformligt, samt derföre borde sålunda rättas, att en lika tid för förklarings af gifvande hos alla Konungens Befallningshafvande och således äfven hos Öfver-S tåthållarcEmbetets Cancellie, utsattes; och att, då bysättnirgslagen blifvit upphäfven i flere civiliserade länder, och i andra inskränkt, det vore besynnerligt, att den, i vårt Constilulionela land, oaktadt en stigande bildning och upplysning hos Nationen, qvarstod i ali sin grymhet, samt uppoffrade men- niskans dyrbaraste egendom, — dess personliga frihet, — åt illviljan och hämdlystnaden som, i följd af denna Lag, kunde beröfva det största snille, de mest utmärkta egenskaper och kunskaper, all kraft och verksamhet, förvandla den ädla menniskan till ett nära oskäligt djur, för den unga medborgaren stänga ali utsigt lill framlida lycka, samt rycka husfadren från samhället och låta hans famiile falla det allmänna till last.
Den som ej hade egendom, eller icke kunde och ville arbeta, borde ej få låna penningar, emedan han, i sådant fall, pantsatte sin person, hvilket Lagen icke borde tillåta.
Många lika rysliga, som löjliga missbruk af ifrågavarande barbariska .Lag hade ådagalagt sanningen af Motionairens anmärkningar, såsom exempel hvarpå Motionairen anfört, att personer för Tre Rdr Banco hållits fängslade flere månader, och under denna lid blifvit förstörde samt för samhället förlorade; att andre, för ringa summor, varit fäng - Lag Utskottets Betänkande IV:o £>5. ar slade 20 å 3o år; att den ene gäldstugufången setat bysatt för skuld tili den andre, m. m. -—
Den bysattes lidande vore nästan större än den häktade brottslingens.
D«m setiares fängelsetid vore vanligen inskränkt inom vissa år, och kunde af Konungen förkortas, men den förre' berodde af en enskilds godtycke: och det otillräckliga understödet af 7 a 8 sk.
Riksgäldssedlar om dagen nöklsakade honom alt anlita andra menhiskors barmhertighet.
På desse med flere anförde skäl har Herr Rothlieb förslagit: r.'o att ett minimum bestämmes af den skuldsumma, för hvilken en medborgare kan bringas i fängsligt förvar; 2:0 att en viss termin utsättcs, t, etc. högst 5 år, hvarunder en person kan hållas fängslig för skuld; 3:o att ett högre underhåll, eller sd stort, att den måttligaste lifsbergning åtnjutes, må bestämmas, gå det fången må undgå att tigga eller dö af hunger; och Y\:o att en lämplig förändring uti bevakningen och ordningen inom skuld fängelset må åstadkommas, samt åt den bildade, af förtjenstcn och börden utmärkte, olycklige fången, nu som förr, lemnäs ett ändamålsenligt och passande beskydd; 4.-o a Herr N. kV. af Grubbens, som, under åberopande af sin vid sistlidne Riksdag uti ämnet afgifne mo ion, yrkat, att bysättning ej md få ega rum för mindre summa än 100 Rdr Banco; att 1 k sk banco om dagen må af t jenas f. å skulden; samt. att underhållet varder förhöj dt till 8 sk.
Banco om dagen; men att, i händelse detta förslag icke skulle finnas lämpligt, något annat måtte af Lagdt .kottet uppges; och att de by satte, minst en gång i veckan, måtte fä gd ut under några timmar, på det ej skjörbjugg mätte draöa dem i grafven.