Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
M:t har likväl, vid det i fråga om jemväl hegardt understöd för anläggningen af en bibana från Mariestad till vestra stambanan, anförda förhållande med de allmänna medel, hvilka i propositionen angående Statsverkets tillstånd och behof beräknats såsom tillgång för statens utgifter under nu ingångna statsreglerings-period, och oaktadt en bibana från Borås, efter all sannolikhet, borde bereda fördel äfven för det allmänna genom ökad trafik å förenämnde stambana, ansett Sig förhindrad att till Rikets Ständer aflåta ovilkorligt förslag om låne-underslöds anvisande redan vid denna riksdag för oftanämnde jernvägs-anläggnings utförande.
Lika med E. K. M:t hafva äfven Rikets Ständer, i betraktande af mängden och storleken af de under denna riksdag beviljade tillfälliga utgifter, lör hvilkas bekostande statsverkets disponibla tillgångar blifvit anlitade, och ehuru Rikets Ständer icke kunna annat än erkänna vigt en-, gagnet och angelägenheten af den föreslagna jern vägs-förbi lidelsen både för del allmänna och för ofvannämnde landsort med dess talrika och verksamma befolkning, likväl under nuvarande förhållanden, funnit sig förhindrade att bevilja det ifrågaställa låne-underslödet för anläggande af en bibana från Borås till vestra stambanan.
Slockholm den 5 Mars 1858. 232 Expeditions-Utskottets Forsing till underd.
Skrifvelse N:o 252. X:o 252.
Prcste-ståndel den 2 — — Borgare-slåndel den 2 — — Bonde-slåndet den 2 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående förhöjning i ersättningen lill svaga soldat-rotar.
Ulskrs Ull. N:o 54.) S. A. K.
Under behandlingen af en vid innevarande riksmöte väckt fråga derom, att hemman inom provinsen Småland, hvilka, ehuru understigande ett och ett halft mantal, likväl bilda hel soldal-rote, mätte förunnas tillökning uti dem tillerkänd, elter spanmålsmarkegång beräknad så kallad ”svag-rotehjelp”, har hos Rikets Ständer, till upplysning i ämnet, förekommit, hurusom, uti en till Rikets vid 1828—1830 årens riksdag församlade Ständer aflåten nådig proposition, E. K. M:t tillkännagifva, dels alt E. K. M:t i nåder inhemtat, att uti Kronobergs
Län, hvilket i allmänhet, i jemförelse med hemmantal och folkmängd, egde en stark militie-indelning, 46^ mantal, vid indelningstiden, blifvit tillerkända 8 daler silfvermynt hvardera af inflytande mantalspenningar, för ett indelt högre hemmantal i rote, än de efter jorde-boken och förmedlingen borde draga, samt att, på grund af 1776 års mjnt-evalvation och likmätigt Kongl. Brefvet till Landshöfdingen i Länet al den 22 Januari 1779, detta bidrag med 3 daler silfvermynt riksdaler)!, eller 2 R:dr 32 skillingar till hvarje sålunda ölver-roteradt hemman utginge, dels ock att E. K. M:t, icke allenast i betraktande af de betydliga förändringar, som mynt- och varuvärden undergått sedan den tiden, då ifrågavarande bidrag anslogs, i nåder ansett en förhöjning derå vara af billighet påkallad, samt för bestämmande deraf funnit Expeditions- Utskottats Förslag till anderd.
Skrifvelse, N:o 252.
233 funnit någon lämpligare och säkrare grund icke kunna ifrågasättas än den, som, enligt Kongl.
Brefvet af den 28 Oktober 1807, vid åtskilliga Regementen borde följas vid planpenningarnes utgörande af idrote- till stamrote-hemman, hvilka hade soldat-torp på sina egor, nemligen: att hvarje daler silfvermynt beräknades lill 1 Of- kappar spanmål, hälften råg och hälften korn, utan ock, på det roteringsbidragel malle för framtiden blifva af penningevärdels förändring oberoende samt enhet och ordning i räkenskaperne tillika vinnas, till Rikets Ständer i nåder öfverlemnal, huruvida icke detta understöd, som, efter förberörda beräkning, skulle komma att utgöra å 8 daler på hemmanet, 2| tunna, eller för alla de inom Kronobergs
Län öfverroterade mantal, 123 tunnor 24§- kappar spannmål, mätte anvisas att framgent utgå af Statens behållna kronotionde spanmål, emot del att den i kontant anslagna rotehjelp, som, genom afdrag å mantals-penningeuppbörden i Länet, med 123 R:dr 37 sk. 4 r:st årligen ulginge, skulle upphöra, och denna uppbörd oafkortad komma att, under sin titel, bland statsinkomsterna ingå: hvarjemte, pä förekommen anledning, E. K.
M:t tillika öfverlemnade till Rikets Ständers bepröfvande, om icke, enär, i afseende på behofvet af rotehjelp för liera svaga rotar, eli lika förhållande såväl för Kalmar som för Kronobergs
Län inträffade, det jemväl vore billigt och lämpligt, att enahanda understöd, som för del sistnämnda af dessa län kunde komma att anslås, äfven måtte lillgodokomma och bestämmas för alla sådana inom Kalmar
Län befintliga rotar, som åtnjöle kontant bidrag af Staten, i hvilket fall, efter lika beräkningsgrund, som ofvan blifvit uppgifven, och då, jemlikt 1693 års indelningsverk, för 29 role-nummer sammanlagda kontanta beloppet af rotebjelpen inom samma
Län utgjorde 41 daler 5 öre 8 pgr. för detta behof, 13 tunnor 23kappar spanmål koinme ali erfordras; — och hade, till svar härå, Rikets Ständer underdånigst anmält, att Rikets Ständer, egande sig nogsamt bekant, hurusom ifrågavarande, vid flera tillfällen öfverklagade roteringsbesvär, serdeles inom Kronobergs
Län, vore tryckande och ojemt fördeladt, ansett den af E. K. M:t i nåder föreslagna rotehjelp eller understöd, utgörande för öfverroterade 46js2 hemman inom Kronobergs
Län 123 tunnor 24§ kappar, samt för 29 dylika hemman inom Kalmar Län 13 tunnor 23J- kappar, böra samma hemman årligen tilldelas, samt att i anseende till hemmanens aflägsenhet från krono-magasin och svårigheten för rotehållarne ali derifrån afhemta spanmålen, hvilken för de mindre hemmansdelarne utgjorde ett så ringa belopp, alt värdet deraf knappast motsvarade transport-kostnaden, denna rotehjelp måtte antingen direkte från Landt-ränterierne i de nämnda Länen kontant utbetalas efter Länens markegångspris, dock utan beräkning af forsellön, eller ock, derest E. K. M:ts Befallningshafvande så lämpligt funne, af kronofogden i orten varda emollagne, för all vid ordinarie uppbördsslämmorna vederbörande emellan fördelas; hvaremot den i kontant utgående rotehjelpen, med 123 R:dr 37 sk. 4 r.st för Kronobergs och 41 daler 5 öre 8 pgr. för Kalmar Län, komme att upphöra och, under sin titel, bland Slals-inkomsterna oafkorladt ingå.
Efter inhemlande häraf, och då, enligt hvad för öfrigt kändt är, kostnaden fölen soldats underhäll betydligt stigit, sedan den tid, då rotebjelpen för svaga rotar sednast reglerades, eller vid 1828—1830 årens riksdag, så att vacance-algiften i 1835 års inarkegångs-laxa upptages för hel soldat-rote i Kronobergs
Län till 108 R:dr Riksgälds, då den nu, enligt sista markegångs-taxan, för en hel soldat-rote i samina Län utgör 131 R:dr Runi, hafva Rikets Ständer ansett en förhöjning i rotebjelpen vara med billighet öfverensstämmande; men som Rikets Ständer sakna ledning för sitt omdöme tiil hvad belopp denna rotehjelp skäligen bör utgå, få Rikets Ständer, som jemväl emotla Bih. till R.
Suppl. 30 234 Ewpeditions-Uts kottets Förslug till underil.
Skrifvelse N:o 253. git framställning 0111 sådan hjelp lill nya soldatrotar vid andra regementen, i underdånighet anhålla, att efter lorutgången undersökning, E. K.
M:t täcktes (ill Rikets näst»ammanlrädande Ständer aflåta nådig proposition om och till hvad belopp den 1111 till svaga rotar utgående ersättning må anses höra förhöjas.
Slockholm den 2 Mars 1858. X:o »53.
Uppläst och godkändi hos Ridd. och Adeln den 2 Mars I85S.
Preste-ståndet deri 2 — — Borgare-ståndet den 2 — — Bonde-ståndet den 2 — — Rikets Stunders underdåniga SkriJveise, i anledning af Hung/.
Majus nådiga 'proposition om upphörande af landsflykt, såsom påföljd f ör brott.
(Lag-Utsk:s Bet:de N: 0 76.) S. A. K.
Uti en lill Rikets Ständer den 30
Maj sistlidet år aflåten nådig proposition har E. K.
M:l läckts framställa, huruledes oläinpligheten af den i gällande lag för vissa brott bestämda straff-påföljd af landsflykt eller förvisning från riket redan länge varit insedd, i öfverensstämmelse hvarmed såväl Lag-komrnitléen som Lag-beredningen, uti de af dem utarbetade förslag till ny strafflag, ansett nämnde påföljd böra från straffarterna uteslutas; och då Rikets Ständer jemväl, såvidt de hittills varit i tillfälle alt yttra sig öfver hvad i berörda hänseende blifvit af Lag-Beredningen föreslagit, i samma åsigt instämt, har E. K.
M:t ansett lagens förbättring i denna del ej längre böra uppskjutas, helst den, utan rubbning af lagens sammanhang i öfrigt, syntes kunna ske Exped.itions-Utsknttets Förslag til! anderd.
Skrifvelse IS:o 253.
235 genom det ifrågavarande siraffels utbytande mot viss tids frihetsstraff, der det varit såsom ovilkorlig bestraffning för brott amandt och således icke kunde borttagas utan att med annat straff ersattas.
Bland de brott, för hvilka den nuvarande lagen ålägger landsflykt, förekomme emedlertid äfven affall från den rena evangeliska läran, och något utbyte i detta fall mot annan bestraffning kunde icke lämpligen ifrågakomma, hvadan häruti hinder mölle för landsförvisningsstraffels fullkomliga afskaffande, så länge sådant affall i lagen såsom straffbart ansåges.
Uti serskild till Rikets Ständer samtidigt albiten nådig proposition hade dock E. K.
M:t på deri anförda skäl, ansett sig böra föreslå upphälvande af de lagstadganden, hvilka stämpla öfvergång till annan trosbekännelse såsom brott, och under förutsättning af Rikets Sländers bifall härtill, har E. K.
M:t föreslagit Rikets Ständer antagande af en författning om upphörande al landsflykt, såsom påföljd för brott.
Rikets Ständer hafva till behandling förehaft denna nådiga proposition; men då densamma, efter hvad deri y11ryckIigen tillkännflgifves, blifvit aflåten under förutsätt ning af Rikets Ständers bifall till det af E. K.
M:t serskildt framställda nådiga förslag om uppbäfvande af de lagstadganden, som ålägga landsförvisning för affall från den rena evangeliska läran; alltså och enär, enligt hvad i underdånig skrifvelse den 26 sistlidne Februari blifvit anmäldt, detta nådiga förslag icke blifvit af Rikets Ständer bilället, samt det förhållande följaktligen icke inträffat, under förutsättning hvarom ifrågavarande nådiga proposition är vorden aflåten, hafva Rikets
Ständer funnit densamma icke kunna till någon lagslifinings-åIgard å Rikets Ständers sida föranleda.
Hvilket lill den nådiga propositionens besvarande, Rikets Ständer få hos E. K.
Slockholm den 2 Mars 1858. 236 Expeditions-Utskottets Förslag till underd.
Skrifvelse, /V.-o 254.
H:o 254.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 3 Mars 1858.
Preste-ståndet den 3 — — Borgare-ståndet den 4 — — Bonde-ståndet den 4 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, i fråga, om liden, hvarunder ränta och provision å försträckningar frän slatslånef onden må förskottsvis af dragas.
(Banko-Utsk:s Mein. N:o 85.) S. A. K.
Efler emotlagandet af E. K.
M:ts nådiga bref den 9 nästlidne Februari månad, med dervid fogade kontrakl, angående det af E. K. M:t för Svenska statens räkning upptagna och lil!
Fullmäktiges i Rikets Ständers Bank disposition ställda lån å 9,000,000 mark Hamb. banko, hafva Fullmäktige hos Rikets Ständer anmält att, med afseende å medeltiden för lånets begagnande samt de vilkor, långifvarne fästat vid lånets indragning och liqviderande, Fullmäktige uppgjort noggrann beräkning öfver ränleoch provisions-beloppet och dervid funnit, att nämnda belopp föga understiger 7| procent, efter år räknadt, deruti hvarken inbegripna de utbetalningar, hvarå enligt nyssberörde nådiga bref, Fullmäktige hade alt emotse reqvisition från Slats-kontoret, nemligen till bekostande af lelegrafdepescher i och för låneförhandlingarne, till betäckande af ombudens rese- och traklaments-kostnader samt till förestående utgifter för obligationers tryckning, med flera möjligen behöfliga åtgärder i afseende å länet, ej heller de utgifter, sorn vid indragning af silfver samt vid ränte- och kapilal-liqvider kunde ifrågakomma, i anseende hvartill och då till omförmälda kostnader och utgifter måste läggas icke allenast förvaltningskostnader i och för utlåningen, utan äfven ränteförlusten å medel, hvilka under längre eller kortare tid kunde komma att ligga outlånade, Fullmäktige, hvilka det, enligt Rikets Ständers beslut, ålåge att lämpa och bestämma rän - Expeditions-Utskottets Förslag till underd.
Skrifvelse N.-o 254. 237 tan och provisionen med hänsigt, bland annat, till Statens skyddande mot förlust i följd af upplånings-, indragnings- och förvaltnings-kostnader, ansett sig ej kunna bestämma denna ränta och provision till lägre belopp, än 9 procent, efter år räknadt, hvilket belopp, ehuru högt, dock med procent understege det af Rikets
Ständer för ränta och provision bestämda maximum, eller tvä procent om året utöfver hvad som i ränta och provision för det utländska lånet skall, efter år räknadt, betalas.
Då emellertid de af Rikets Ständer beslutade föreskrifter angående utlåningen från Slatslåne-fonden icke innefatta annan begränsning i tiden, hvarå lån få utgifvas, än att dessa lån skola återbetalas inom den för liqvid af det utländska lånet bestämda termin, hade Fullmäktige, som af de förfrågningar om vilkoren för förslräcknings erhållande, hvilka redan blifvit gjorda, trott sig finna, att lån å lång återbetalningstid komine att mest åstundas, medgifvit, att försträckningar finge lemnäs ända lill den 1 November 18(50; men då ränta och provision skola vid försträckningarnes meddelande förskottsvis afdragas, blefve deraf en följd, att den låntagare, som önskade att under någon längre tid begagna lånet, hvilket, enär ränteförlust derigenom kunde förekommas, mäste för slaten utgöra en fördel, drabbades af ett alltför drygt ränte- och provisions-afdrag, belöpande sig för en låntid af t. ex. 2 är lill icke mindre än 18 procent, hvarå räntan, i och för sig, skulle uppgå till mera än 1 procent af utfallande lån, oberäknad! den känbara minskning i tillgångar, som genom ett så betydligt afdrag blefve låntagaren tillskyndad.
För undanrödjande af delta, vid bestämmelsen om ränte- och provisions-afdrng i förväg, icke i sådan utsträckning förutsedda missförhållande, hafva Fullmäktige derföre hemställt om den förklaring af 2:dra punkten i Rikets Ständers beslut rörande Statslånefondens användande, att å sådana försträckningar, som utgifvas å 12 månader och derutöfver ränta och provision må förskottsvis afdragas för högst sex månader i sender.
Rikets Ständer hafva tagit denna framställning i öfvervägande; och då föreskriften att ränta och provision för försträckningar från slatslåne-fonden skola förskottsvis afdragas, efter hvad Fullmäktige visat, komme att verka serdeles betungande för dem, som af dylika försträckningar på lång tid vilja sig begagna, synes billigheten tala derför, att den föreslagna lättnaden i de ändock dryga betalningsvilkoren medgifves; hvadan Rikets Ständer, för sin del, beslutat och härmedelst hos E. K.
M:t i underdånighet anhålla om den jemkning i föreskriften angående afdrag i förskott af ränta och provision för försträckning frän Stalslånefonden, alt sådant afdrag å försträckning,som meddelas på 12 månader eller derutöfver, må ega rum för endast sex månader, med skyldighet för låntagaren att sedermera hvar sjette månad räntan och provisionen förskottsvis erlägga.
Stockholm den 4 Mars 1858. 238 Expeditions-Utskottets Förslug till underd.
.\:o 955.
Uppläsl och godkändt hos Ridd. och Adeln den 4 Mars 4*58.
Preste-slåndet den 5 — — Borgare-ståndet den 5 — — Bonde-ståndet den 5 — — Rikets Sländers underdåniga Skrifvelse, angående skärpta straffbestämmelser
Jör u/ofl/gt spel.
(Lag-Ulsk:s Bet:de N:o 86.) S. A. K.
Sedan erfarenheten ädagalagdl, hurusom de emot spel och dobbel utkomna förhud samt del tinder serskilda vilkor gilna tillstånd till utöfning af vissa hazardspel varit otillräckliga till undanrödjande af de oordningar och olägenheter, för hvilka såväl ynglingar som äldre personer af olika folkklasser i detta afseende ej sällan blifvit blottställda, fann Kongl. Majit nödigt att för ändamålet vidtaga ytterligare mått och steg; och af sådan anledning utfärdades Kongl. Förbudet emot spel och dobbel af den 2 Augusti 1792, genom hvilket förklarades, tilt det så kallade La Belle-spelet samt Biribi, Pharao och alla äfvenlyrliga spel med kort eller tärning af hvad namn de vara må vore derefter ingenstädes tillåtna, med stadgande derjemte: att om delta förbud öfverträddes, skulle såväl värden sorn de spelande hvardera böla tjugofem riksdaler, och alla de penningar, som på dylika spel vågas och utsättas, vara förbrutna; att böterna borde fördubblas hvarje gång någon med omförmäldo förbrytelse blifvit beträdd; att alla spel, ehvad namn de hade, dock utom det serskildt tillåtna biljard-spelet, voro vid lika ansvar och pligt alldeles förbudna å källare och kaffe-bus; samt slutligen, att icke något slags spel med kort eller tärning finge företagas å krogar och spisqvarter vid tre riksdaler sexton skillingar böter lör så väl värden, som de spelande, änskönt förebäras skulle alt spelet icke angått penningar, utan blott varit ämnadt till nöje och lidsfördri f. Expeditions-Utskottets Förslag till anderd.
239 Sedermera halva likväl sådana anledningar förekommit, hvilka, i nåder pröfvade, egt den påföljd, att K. M:l, dels under den 24 Maj 1810, lill upplifvande af förenämnda nådiga förbud, låtit utgå varning emot dylika spel, dels ock genom nådigt Cirkulär den 21 December 1833 anbefallt Öfverståthållare!) i Stockholm och E. K.
M:ts samtlige
Befallningshafvande alt hålla allvarsam hand öfver ofvanberörda förbuds och varnings noga efterlefnad.
Med påkallad uppmärksamhet derå, huruledes ernåendet af det härigenom sökta målet att hindra äfventyrlig! spel försvårades såmedelst, att det ansvar, som nu drabbar spelets tillställare eller bankören, vore alltför obetydligt i förhållande till den vinst, han derå skördar, helst de å spelet vågade penningar ytterst sällan kunde ätkommas, hafva Rikets Ständer funnit det i nämnda hänseende stadgade ansvar vara otillräckligt.
De hvilka dervid äro egenlliga hufvudman synas nemligen i vida högre grad brolIsliga» än de öfriga spelande.
De förra idka spelet, efter anlagd plan, såsom ett näringsfång; och de skörda sin vinst merendels på bekostnad af den oerfarne.
På grund häraf hafva Rikets Ständer, för sin del, beslutat en författning af följande innehåll:
Med ändring af Kongl. Maj.ts nådiga förbud emot spel och dobbel af den 2 Augusti 1792, upplifvadt genom Kongl. Majrts varning emot äfventyrliga spel den 24 Maj 1810, varder stadgadt: att hvar och en, hvilken till utöfvande af så beskaffade äfventyrliga spel, som i nämnda nådiga förbud och varning afses, upplåter rum eller dylikt spel föranstaltar eller såsom ledare deraf uppträder, skall, första gången han dermed belrädes, böta från och med femtio till och med tvåhundra riksdaler riksmynt, somt hvarje gång han sedermera varder om sådan förbrytelse förvunnen, straffas med böter från och med två hundra till och med fem hundra riksdaler eller fängelse från och med tre månader till och med eli är; skolande böterna, på sätt förenämnda förbud stadgar, tveskiftas emellan angifvaren och Stora Barnhuset i Slockholm.
Hvilket Rikets Ständer få hos E. K. M:t i underdånighet anmäla, och framhärda Rikets Ständer etc.
Slockholm den 5 Mars 1858. 240 Expeditions-Utskottets Förslag lill underd.
Skrifvelse N:o 256. X.o 256.
Uppläst och god kändt hos Kidd. och Adeln den 4 Mars 1858.
Presle-ståndcl den 5 — — Borgarc-ständel den 5 — — Bonde-slåndet den 5 — — Rikets Stunders underdåniga Skrifvelse, angående de i 65 § Regerings-Formen Jöreskrifna kreditiv-summor.
(S(ats-Ulsk:s Ulkde N:o 282.) S. A. K.
I afseende å de i 63 § Regerings-Formen omförtnälda krediliv-summor, hvaraf den ena skall, vid infallande krig, kunna af Konungen lyftas, sedan Statsrådet blifvit in pleno hördi och Rikets Ständer sammankallade, hafva Rikets Ständer, som ej funnit skäl att förändra delta kreditivs vid de föregående Riksdagarne fastställda belopp, bestämdt detsamma (ill Tre millioner R:dr Raul.
Beträffande åter det andra eller så kallade mindre kreditivet, hvilket vid sistlidna Riksdag, med afseende å då för handen varande politiska förhållanden, höjdes från 1,000,000 till 2,500,000 R:dr B:ko, så och enär någon sådan serskild anledning för närvarande icke förekommer att höja ifrågavarande kreditiv utöfver dess vid 1847—1848 samt 1850—1851 årens Riksdagar fastställda belopp, har den i Regerings-formens 63 § först omförmälda krediliv-summa blifvit under tiden lill Rikets Ständers nästa sammankomst bestämd till enahanda belopp, som densamma före sislförflulna Riksdag utgjorde, eller till
En million femhundra tusen R:dr Ranl, hvaraf hälften eller 750,000 R:dr, bör vara alt tillgå för Rikets försvar, och hälften för andra högst vigtiga och angelägna ändamål.
N:o 257. Expe.ditions-Utskotlcls Förslag till willérd.
Skrifvelse, N:o 251. 241 M;© 257.
Uppläst och godkändt hos Kidd. och Adeln den S Mars 18S8.
Prestc-ståndet den S — — Korgare-ståndel den 5 — — Bonde-slåndct den 6 — — Rikets Sländers underdåniga Skrifvelse, angående en författning rörande allmänt kyrkomöte.
(Lag-Utsk:s Behden N:ris 47, 62, 77 och 87). S. A. K.
Med afseende å den betydelse, sorn allmänt kyrkomöte eller synod skulle komma att inlaga i den Svenska kyrkans Författning, hafva Rikets Ständer öfverenskommit om den lag i ämnet, som här nedan finnes intagen.
Redan i det andra århundradet af vår tideräkning förekomma synoder, för biläggande af stridiga meningar angående troshegreppen och kyrkliga bruk inom den kristna kyrkan; och de framstå omsider såsom en medlande länk emellan de enskilde församlingarne, hvilka dervid uttala sin tros medvetande och bestämma sitt kyrkliga lifs ordning.
Ilos de första tidebvarfvens kristne rådde ock den åsigt alt, enär församlingarne utgjorde kyrkan, egde ej allenast prester utan äfven lekmän deltaga i synoderna; och denna åsigt upplifvades genom Reformationen, sorn vid ordnandet af kyrkans författning företrädesvis sökte stöd i de äldsta kristna församlingarnes bruk.
Det var ock på synoder, som Reformationen genomfördes och fastställdes.
Och Iros oss hafva äfven kyrkans lära, lithurgi och ordning tillförene blifvit reglerade vid allmänna kyrkomöten.
Omförmälde kyrkliga representation blef emedlertid ej erkänd i 1686 års kyrkolag.
Statsförfattningen hade ock åt Konungen, såsom Svenska Kyrkans öfverhufvud, öfverlemnat alt ensam besluta i större delen af de ämnen, hvilka fordom utgjorde föremål för öfverläggning vid allmänna kyrkomöten.
Följden häraf har varit den, att kyrkans angelägenheter sedermera hufvudsakligen blifvit behandlade vid riksdagarne af Preste-ständet, under benämning clerus comilialis. lith. ti/l B.
Pral. 1856—1858. 10 Sami. 1 A/d. 2 Band.
Supp t. 31 242 Expeditions- Utskottets Förslag till anderd, tkri/relse A:o 257.
Bebofvet af en kyrklig representation liar likväl allt mer oell mer börjat uppfattas och erkännas.
Vår lids rörelser inom kyrkan, de stridigheter i afseende på religionsbegrepp neli kyrkliga bruk, som städse förekomma, uppenbarande inom församlingen eli alltjemt växande andligt behof, ådagalägga äfven nödvändigheten deraf ali tillfälle herodes församlingen, tilt uttala sina äsigler uti omlörmälda ämnen.
Pä sådan grund hafva Rikets Ständer funnit del bör allmänt kyrkomöte, sammansatt af prester och lekmän, såsom Svenska kyrkans ombud, genom lag erkännas och regleras.
Vid bestämmandet af denna institutions verksamhet, hafva Rikets Ständer, — i betraktande deraf, att Konungen, enligt Grundlag, eger att upptaga och ensam besluta i alla sådana kyrkan rörande mål, hvilka ej äro af kyrkolags beskaffenhet; samt att annan ordning för behandling af dessa mål hos Konungen ej kan föreskrifvas än den i Grundlagen angifne, — ej allenast gjort allmänna kyrkomötets sammanträde beroende pä Konungens kallelse, än äfven inskränkt mötets befogenhet tili rättigheten alt, efter föregången öfverläggning, sig utlåta i de mål, hvilka Konungen lill mötet öfverlemnar, samt afgifva underdåniga framstalluingar i frågor, som af mötets ledamöter kunna värkas.
Någon beslutande rätt i dessa mål skulle således ej tillkomma allmänt kyrkomöte ; men genom berörde rättighet sättes Konungen i tillfälle att inhemta Församlingens mening i ämnen, der denna mening företrädesvis bör vinna afseende och der kännedom derom följaktligen är af vigt lör den makt, som har alt värda sig om församlingens andliga lif. 1 enlighet med nu yttrade åsigter hafva Rikets Ständer för sin del beslutat en så lydande v Förordning Angående allmänt kyrkomöte.