Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
4:o. »När skjuts, genom förbud eller förbudssedel, beställes under först»nämnde årstid minst en timma och under sistnämnde årstid minst 2 timmar »före den tid hvartill skjutsen är beställd, så må entreprenören icke till sådan »skjutsning begagna de egentliga entreprenadhästarna, utan skola dertill an»vändas de hästar, hvilka det, såsom ofvan är nämndt, åligger entreprenören »att derutöfver de resande tillhandahålla, och sådant på det att de resande, »som icke hafva skjuts på förhand beställt, må i möjligaste måtto varda till »fortkomst förbjelpte. 28 5:o. »De nu meddelade bestämmelser om tiderne för skjutshästars fram»skaffande å stationer, för hvilka skjutsningsentreprenader hädanefter afslutas, »hafva icke afseende på ankommande kurirer och förhud, hvilka, enligt förut »och ännu gällande föreskrifter, skola, under alla årstider, genast fortskaffas, »ehvad skjutsningen i öfrigt är ställd på entreprenad eller icke.
Åt Fattigvårdsviisendet synes en särskild uppmärksamhet böra i denna underdåniga berättelse så mycket heldre lemnäs, som här är fråga om de första åren, hvarunder Eders Kongl. Maj:ts nådiga Förordning angående Fattigvården i Riket den 25 Maj 1847 varit tillämpad.
Förrän denna välbehöfliga författning trädde i verkställighet, fanns inom detta Län knappast någon enda socken, som hade sin fattigförsörjning ändamålsenligt ordnad.
De flesta församlingar hade visserligen fattig-kassor, af hvilkas räntemedel och tillfälliga inkomster man vissa tider på året utdelade allmosor eller understöd, äfvensom fattighus, der man intog sådana fattighjon, sorn voro lytta och lama eller eljest företrädesvis i behof af vård: men dermed var också i allmänhet kommunens vårdnad om de fattiga slutad: och då det af församlingens medel lemnade understöd dels icke kunde komma socknens alla fattiga till godo och dels sällan var tillräckligt för deras behof, som fingo det åtnjuta, så blef följden, att de fleste af de fattige måste genom bettlande uppehålla sitt lif.
Församlingar funnos till och med, inom hvilka man ansett detta tiggerisystem så både riktigt och nödvändigt, att man företagit sig att reglementera om och ordna sättet för detsammas utöfning, t. ex. genom de fattiges fördelande på socknens byar eller rotar, så att vissa fattige autoriserades att tigga i en och andra i en annan rote.
Det hände också icke sällan, att man för sådana fattighjon, hvilka, i följd af sinnes- eller kroppslig svaghet, icke kunde på egen hand vandra omkring i bygden, ordnade ett högst eget slags ambulatorisk fattigvård, på det sätt nemligen, att dessa uslingar dömdes att vara ett eller flera dygn på hvarje hemman i socknen med skyldighet för värden, att efter dygnets slut flytta den oftast ovälkomne gästen till nästa gård.
I de större socknarne hade man vanligen fördelat sig i mindre kretsar eller rotar, som ansågos företrädesvis skyldiga att draga vård om de inom rotens gränser boende fattighjon.
Farhågan för framtida fattigförsörjningsåligganden framkallade nästan alltid en sträng räfst samt ofta protester och tvister i afseende på inhyseshjons och arbetsfolks flyttning från den ena till den andra församlingen, hvarvid de protesterande kommunerna sökte i 1788 års kungörelse ett stöd, det
Länsstyrelsen likväl i de flesta fall undanröjde.
Åtminstone fick det aldrig gälla till hinder för flyttning från en till annan rote 20 i samma socken.
Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande sökte väl också i öfrigt att tillhålla försa tillingarne att egna deras fattige en tillbörlig vård, och mången gång blef genom utslag bestämdt icke allenast hvad och huru mycket fattighjonet skulle erhålla i årligt understöd, utan ock, att kostnaden derför skulle drabba hela församlingen, utan afseende på roteindelningen; men emedlertid och så länge bestämda författningar saknades, kunde icke någon allmän ordning för besörjandet af denna vigtiga samhällsangelägenhet beredas.
Otaliga tvister uppstodo, såväl emellan församlingarne inbördes, dels i fråga om inflyttade personers rätt till inflyttning och dels angående fattighjons rätta försörjningsort, som äfven emellan de fattige och kommunerne, angående behöfliglieten och beloppet af äskadt understöd.
En af de svåraste olägenheterna var dock den, att fattigvården nästan allestädes var så ordnad, eller rättare sagdt vanvårdad, att tyngsta delen deraf drabbade icke kommunen, utan den enskilda barmherligheten, hvaraf följde, att den hårdhjertade undslapp med föga eller ingen uppoffring, under det att den ömsinte medborgaren måste vidkännas en så mycket tyngre börda.
Genom 1847 års nådiga Förordning har denna oreda upphört och deraf föranledda olägenheter blifvit undanröjde.
Men just den rättvisa fördelning af fattigvårdsbesväret, som utgör en af den nya författningens hufvudsyften, har i början af dess tillämpning framkallat missnöje inom många trakter af Länet.
Sedan all fattigförsörjning öfvergått i fattigvårdsstyrelsens händer, att bestridas på församlingens gemensamma bekostnad, utan att något vidare tiggeri fick äga rum, fann man sig oförmodadt beskattad med dryga, förut i denna form icke vidkända fattigvårds-tillskott, så mycket mera betungande, som man ännu känbart led af dyningarne efter 1846 års missväxt, hvilken hade efterlemnat d}^r tid, ökad fattigpersonal och obetalda undsättningslån.
För dem, som förut gifvit till fattigvården nästan intet och till de fattige efter godtfinnande, kändes det tungt, att nu nödgas hvarje år erlägga kanske ända till 2 tunnor spanmål och derutöfver för helt hemman.
Men den ovilja, hvarmed dessa bidrag i början mångenstädes lemnades, gaf snart vika för en bättre öfvertygelse.
Man insåg så småningom allmänt, att ordning och en jemn fördelning icke kunde på annat sätt vinnas.
Med få undantag hafva också derföre fattigvårdsbidragen i alla socknar ordentligen och utan behof af utmätningsåtgärder utgått.
Dessa bidrag hafva äfven inom de flesta kommuner minskats, sedan rikare skördar spridt en allmännare välmåga bland den jordbrukande och lemnat rikligare arbetstillfällen åt den arbetande delen af befolkningen. 30
Förhållandet år 1850 med fattighjonens och understödstagarnes antal samt fattigvårdsomkostnadernes belopp inom de särskilda fögderierne, städerne således undantagne, har varit följande:
Antal fattiga F attigvårdsut- äldre personer. harn.
Summa fattighjon. gifternes belopp i Bankomynt.
Tjust Tunaläns med flere härader ....
Norra Möre med flere härader Södra Möre Ölands Norra Mot Ölands Södra dito 669 723 519 920 380 305 362 475 414 514 147 165 1.031 1,198 933 1,434 527 470 11,295 4,939 12,169 12,828 5,127 4,996 25 8 10 1 S Summa 3,516 2,077 5,593 51,354 4 4 s
Då hela befolkningen i Länet, med undantag af städerne, utgör 181,943 menniskor, så visar det sig att nära tre procent af folkmängden äro fattighjon eller understödstagare.
Om summan af faltigvårdsutgifter fördelas lika på Länets hemman, så belöpa omkring 15 R:dr B:ko på hvarje hemman.
Härvid bör dock erinras, att en icke ringa del af fattigvårdsutgifterne bestrides genom fattigkassornas räntemedel och tillfälliga inkomster äfvensom genom personliga bidrag, så att de tillskott, hvilka drabba hemmansägarne och öfrige röstägande, icke kunna beräknas till mera än 8 å 10 R:dr B:ko i medeltal per hemman.
1 flera socknar minskas behofvet af sådana tillskott derigenom, att den till sockenmagazinet inflytande räntespanmål användes till fattigförsörjningen.
Fångvärdsanstalter.
Under den tidrymd, som denna underdåniga berättelse afser, lades grunden till det nya, sedermera färdigblifna Läns-Cellfängelset härstädes, som innehåller 102 ljusa och några mörka celler.
Kostnaderne för fångars vård och underhåll utgjorde: år 1848 22,384 R:dr B:ko.
» 1849 17,646 » » och » 1850 15,619 » »
Då denna kostnad år 1847 uppgick till 30,440 Riksdaler Banko, så synes, att en betydlig minskning deruti sedermera ägt rum. 31 Antalet af å Landskansliet afgjorde skuldfordringsmål utgjorde: år 1848 .... 3,017, omfattande en summa af 411,297 R:dr B:ko. » 1849 ....
2,562, » » » » 351,601 » » » 1850 ....
2,491, » » » » 554,209 » »
Dessa ärendens antal har således under ifrågavarande tid varit i ett jemnt aftagande, som torde vara att tillskrifva dels en af mera gynsamma skördar alstrad allmännare förmåga att, utan tvång af lagsökning, betala åsamkade skulder och dels den ökade penningetillgång, som Hypothek sfö ren inga rne spridt i landet.
De lagsökningar, som under ifrågavarande år här anställdes af BankoDiskonten och Smålands Privatbank, voro till antalet följande: Banko-Diskonten.
Privatbanken. år 1848 TT^OoT 7"~47.
» 1849 64 37. och » 1850 72 52.
Länets Brandstodsbolag, som lemnar försäkring af både fast och lös egendom, har under den tid, som är i fråga, vunnit en icke ringa förkofran.
Den försäkrade egendomens sammanräknade värde utgjorde: år 1848 9,436,520 R:dr B:ko.
» 1849 11,796,870 » » och » 1850 12,821,020 » » Ar 1849 timade flera betydliga eldskador, dervid äfven mordbrand misstänktes.
För det året uppgick den på bolagets delägare uttaxerade försäkringsafgift till 2 R:dr 4 sk. för hvarje 1,000 R:dr af ansvarighetsbeloppet; men vanligen inskränker sig den årliga afgiften till \ eller J R:dr per mille.
Sparbanker äro inrättade i några få socknar, äfvensom i Döderhultsviks köping.
Sjukvårdsanstalterne äro, utan förändring, desamma, som omförmälas i de tvänne sednasle underdåniga femårsberättelserna.
I sjutton socknar finnas examinerade barnmorskor.
Då kolerafarsoten år 1848 hotade rikets gränser, hvilka den tyvärr slutligen beträdde, så anordnades öfverallt i Länet Sundhetsnämnder, hvarjemte karantänsbevakning inrättades vid alla kuster, och såväl i städerna, som mångenstädes på landet vidtog man förberedande åtgärder, för att vid inträffande behof kunna skyndsamt inrätta kolerasjukhus.
Från den fruktade farsoten blef 32 Länet likväl förskonadt ända lill den 6 Oktober 1850, då i Döderhultsviks köping yppade sig ett dödsfall, som förklarades vara af Asiatisk kolera.
Vid första underrättelse om sjukdomens utbrott blef en läkare härifrån afsänd till
Döderhultsvik, för att i sjukvården biträda der stationerade Provincial-Läkaren, och efter några dagars förlopp aflöstes den förre af fyra, utaf SundhetsKollegium till Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes disposition ställde extra koleraläkare.
I köpingen inrättades genast ett kolerasjukhus och dervarande
Sundhetsnämnden vidtog i öfrigt lämpliga åtgärder lör att i möjligaste måll minska sjukdomens framfart.
Den fortfor dock i 7 veckor, hvarunder af köpingens befolkning 95 personer insjuknade och deribland 48 afledo.
I öfriga delen af Döderhults socken blefvo tre personer angripne af kolera, men af dem dog endast en.
Åtskilliga angränsande församlingar företogo sig, under den af sjukdomens granskap injagade förskräckelsen, alt genom hvarjehanda spärrningsåtgärder söka hindra kommunikationen med köpingen, som derigenom saknade tillräcklig tillförsel af matvaror och andra förnödenheter; men dessa åtgärder blefvo af Eders Kongl. Majlis Befallningshafvande genast upphäfne och undanröjde.
Huru farsoten kommit till
Döderhultsvik har ej kunnat utrönas; men märkligt är, att gaslriska febrar och diarrheer hade under hela September månad varit gångbara såväl i köpingen som kuststräckan deromkring.
Till andra orter i Länet sträckte sjukdomen sig icke.
Släde mc. l:o Stapelstaden Calmar:
Stadens folkmängd, som år 1847 utgjorde 6,394 personer, uppgick år 1850 lill ett antal af 6,503.
Under mellantiden af tre år har således uppstått en tillökning af 109 menniskor.
Då antalet af döda vanligen öfverstiger de föddas antal, så har denna folkökning uppkommit genom inflyttningar från landsbygden eller andra orter.
I sednaste underdåniga femårsberättelsen omförmälas, såsom här befintliga, ett Gymnasium, en högre Lärdoms- och en Apologistskola.
Dessa trenne läroanstalter hafva nu blifvit sammanslagne till ett gemensamt Elementarläroverk.
År 1850 var förhållandet med de publika läroanstalterne här i staden följande:
Läro - 33 Läroanstalter bekostade Antal lärare och lärarin- nor.
0 Arliga be- loppet af deras löner 1 Banko- mynt.
Lärjungarnes antal. af kronan. af stadens invånare.
Elementarläroverket . . . 18 13,840 40 167 Ett Skollärareseminarium 3 530 — 24 En Navigationsskola . . . 2 1,200 — 41 2:ne Folkskolor 3 960 3 2 336 En Flickskola 1 166 32 30 En Småbarnsskola . . . 2 266 32 36 Tillsammans 29 16,970 40 634 Handeln och sjöfarten, som utgöra stadens förnämsta näringsmedel, hafva under de år, hvarom nu är fråga, visserligen fortfarit att vara temligen betydliga och omfattande; men likväl rönt ett menligt hinder af det SchleswigHolsteinska kriget.
De deraf föranledda blokader jemte oro och stagnation i rörelsen å de flesta handelsplatser inom Danska fiertigdömena, dit största delen af Calmar stads trädvaruexport har sin vanliga destination, förorsakade under åren 1848 och 1849 en icke obetydlig minskning i härvarande exportörers rörelse och inkomst.
År 1847 ägde stadens invånare 104 fartyg om tillsammans 3,921 lästers drägtighet.
Fartygens antal uppgick år 1850 till 147 stycken och deras sammanräknade drägtighet till 4,557 läster.
Förhållandet med stadens export och import under ifrågavarande år vi&ar sig för öfrigt af följande uppgifter.
Antal häri- från utkla- rerade skeppsladd- ningar.
Tnllafgifter i Riksdaler Banko.
År 1848 » 1849 » 1850 423 384 451 2,725 5,843 5,064 67,987 78,447 95,556 70,714 84,290 100,620 Berättelse öfver Calmar Län för åren tSi8—tSSO. 5 34 I afseende på lagskipningen hav den förändring inträffat, att Kämnersrätten, till följd af Eders Kongl.
Maj:ts nådiga Förordning den 16 April 1849, blifvit indragen och der handlagda mål öfverflyltats till Rådstugurätten, som nu är fördelad på två afdelningar.
Ordförande äro på den ena afdelningen Borgmästaren och på den andra en dertill af Eders Kongl.
Maj:t i nåder förordnad Rådman.
På hvarje afdelning tjenstgöra dessutom två Rådmän, af hvilka en är adjungerad, ulan lön.
År 1850 funnos i staden 69 handlande med en betjening af 59 personer samt 100 handtverkare med 261 gesäller och lärlingar.
För öfrigt funnos 10 fabriker, vid hvilka sysselsattes 49 arbetare. 61 personer innehade rättighet att såsom försörjningsmedel idka handtverk.
Å stadens skeppsvarf, som fortfarande är stäldt på aktier, sysselsattes år 1847 90 arbetare.
Under loppet af de tre år, som nu äro i fråga, blefvo der nybyggda sex fartyg om tillsammans 331 svåra lästers drägtighet.
Föröfrigt verkställdes reparation och förbyggnad af en mängd fartyg.
I stadens sparbank voro vid slutet af år 1847 insatte af 1,139 personer tillsammans 76,448 Riksdaler 44 skillingar Banko.
Vid 1850 års slut hade insättarnes antal ökat sig till 1,304 och insättningarnes belopp till 85,545 Riksdaler 40 skillingar.
Dessutom ägde sparbanken ett eget kapital af 5,499 Riksdaler 46 skillingar 5 runstycken Banko.
Fattigförsörjningen är ganska betungande.
Antalet af underhållne eller med understöd försedde fattighjon och alla omkostnaderne i och för fattigvården hafva utgjort:
Antal fattighjon.
Omkostnadsbelopp.
År 1848 422 B:ko R:dr 10,847: 2. — » 1849 364 8,865: 18. — » 1850 . . . 369 8,916: 7. — eller för alla tre åren 1,155 ....
B:ko R:dr 28,628: 27. —- som gör i medeltal för hvarje år 385 .... » » 9,540: 41.
— Endast omkring hälften af detta omkostnadsbelopp betäckes genom fattigkassans räntemedel och tillfällige inkomster.
Det öfriga måste inbringas genom beläggning å stadens invånare, hvilken beläggning vanligen uppgått lill 1 a 1} procent af den årsinkomst, som Taxations-Komitéen ansett de betalningsskyldige äga. 35 Åi’ 1850 uppgick sammanräknade brandförsäkringsvärdet af stadens lius till 863,775 R:dr, och stadens invånare hade lösegendom försäkrad till ett belopp af 504,080 Riksdaler Banko.
Samma år utgjorde stadskassans intrader 15,103 och dess utgifter 13,534 Riksdaler Banko.
Den i sednaste underdåniga berättelsen omförmälda, så kallade Fröbergska stiftelsen för vanvårdade barn har ännu icke kunnat bringas i verksamhet, men byggnaderne äro i det närmaste färdige.
Under de år sorn äro i fråga har staden icke lidit af någon betydligare eldsvåda.
Eldsläckningsanstalterne fortfara att hållas i god ordning.
Under Calmar stad lyda köpingarne Bergqvara, Pataholm, Mönsterås, Påskallavik, Döderhultsvik och Figeholm, af hvilka Bergqvara är gemensam för städerne Carlskrona och Calmar, likasom Figeholm för Calmar och Westervik.
I Döderhultsvik har folkmängden och rörelsen betydligen ökats, och den förra utgjorde 1850 omkring 1,600 personer.
Antalet af köpmän i nämnde köping utgjorde 1847 endast 16, men uppgick vid 1850 års slut till 26.
Å de öfriga köpingarne har förhållandet varit i det närmaste lika med hvad i sednaste underdåniga berättelsen linnes upptaget. 2:o Stapelstaden Westervik:
Stadens folkmängd, som år 1847 utgjorde 3,843 personer, uppgick vid slutet af år 1850 till 4,116, deribland 985 af mankön och 1,337 af qvinkön erlade mantal.
Under åren 1848, 1849 och 1850 äro i staden födda 336 och döda 289; således 47 flera födda än som aflidit; och har dels derigenom och dels i följd af inflyttningar befolkningen i det hela ökats med 268 personer.
I staden finnes en högre apologistskola, som erhållit sin nuvarande organisation enligt Kongl. Maj:ts nådiga resolution den 16
Mars 1847, hvarigenom, ifrån att vara en elementarskola med tvänne afdelningar och tvänne lärare, denna skola blifvit förändrad till högre apologistskola med fyra ordinarie lärare, der undervisning meddelas i alla de läroämnen och till den grad, som erfordras för den mindre studentexamen; hvarförutan af särskilde, dertill antagne lärare lemnäs undervisning i sång, ritning och gymnastik.
Lärarnes löneinkomster äro följande: 36 Rektor B:ko R:dr 1,000. l:sta Kollega » » 600.
2:dra dito » » 600.
3:dje dito » » 600.
En Kantor, tio tunnor spanmål årligen, för hvilka erhålles lösen efter medelpris af de feni sednaste årens markegång.
En Gymnastiklärare, med årligt arfvode B:ko R:dr 120, och en Ritlärare dito dito dito » » 120.
Lärjungarnes antal har från 58, som det var år 1847, numera ökat sig till omkring 100.
Uti stadens folkskola, hvarest lemnäs undervisning i föreskrifna läroämnen af en lärare, som har i årlig lön B:ko R:dr 200, utgjorde lärjungarnes antal vid 1850 års slut 110.
I sammanhang med folkskolan är bildad en slöjdskola för medellösa flickor, hvarest af en antagen lärarinna, med årlig lön af 133 R:dr 16 sk.
B:ko, meddelas undervisning i qvinnoslöjder.
Uti denna skola, åt hvilken åtskilliga fruntimmer i staden dessutom egna en närmare tillsyn, är lärjungarnes antal 43.
Dessutom finnas i staden flera enskilda undervisningsanstalter med tillhopa 169 lärjungar.
Från och med år 1847 till och med år 1850 hafva byggnader här i staden blifvit i städernas allmänna Brandstodsbolag försäkrade för ett värde af B:ko R:dr 21,250.
År 1847 hade stadens invånare lösegendom assurerad i städernas Bolag till försäkring af lösegendom för ett värde af B:ko R:dr 363,780, och år 1850 för ett värde af B:ko R:dr 277,980.
Arealen af stadens område utgör 4,299 tunnland 12f kappland, deraf 478 tunnland 12^ kappland åker, 843 tunnland äng samt 2,978 tunnland skog och betesmark.
Enligt år 1824 förrättad skattläggning, som af Kammar-Kollegium blifvit fastställd, är all stadens jord beräknad till 9 ^ hemman, deruti inbegripes den under staden lydande, till ett fjerdedels hemman upptagne köpingen Gamlebyn.
Hufvudnäringen härstädes är handel, och stadens större eller mindre välstånd beror på det förhållande, hvaruti dess utrikes handelsrörelse, synnerligen frakthandeln, under omvexlande konjunkturer sig befinner.
Af stadens handlande, trettioåtta lill antalet, deribland två äro bosatta i Gamleby köping, drifva de flesta både in- och utrikes handel, samt äro tillika skeppsredare.
Öfriga borgerskapet utgöres af 46 sjökaptener samt 78 37 199 1T1 Tö8<t - idkare af åtskilliga handtverk, bland hvilka sednare tvänne äro bosatte i köpingen.
Manufakturier och fabriksinrättningar bär i staden äro: en spegelfabrik, en fabrik för tillverkning af lackerade bleckarbeten, ett garfveri, två skeppsvarf, en segelduksfabrik och två repslagerier.
Hvad sjöfarten särskildt angår, så har antalet och läsletalet af stadens till utrikes och inrikes sjöfart begagnade fartyg under åren 1848, 1849 och 1850 varit följande: år 1848 till utrikes sjöfart 33 med ett lästetal af 2,933 » 1849 » » » 39 » » 3,482^0^.
» 1850 » » » 34 » » 2,973 » 1848 till inrikes » 11 » » 1849 » » » 11 » » 1850 » » » 10 » Å stadens tvänne skeppsvarf hafva under samma år följande fartyg blif vit nybyggda, nemligen: år 1848 6 stycken af tillsammans 715 läster.
» 1849 3 » » » 189 » » 1850 3 b b b 396 b Stadens import har hufvudsakligast utgjorts af dels salt, som haft afsättning till Norrige, inrikes städer, angränsande skärgård samt allmogen i detta och Östergöthlands
Län, dels sill och torr fisk för stadens och omkringliggande landsorts behof, dels också manufakturvaror, hvilka sednare dock till större delen emottagits endast i spedition för andra, inuti landet belägna städers handlande.
Antalet af de från Westervik till utrikes orter expedierade skeppsladdningar samt beloppet af all slags uppbörd vid dervarande tullkammare hafva utgjort: år 1848 102 B:ko R:dr 43,789: 21. 3. b 1894 81 38,091: 21. n. , b 1850 116 36,656: 34. 6.
Tillsammans 299 B:ko R:dr 118,537: 29. 8. eller i medeltal cirka . . . 100 39,846: — — Exporten har förnämligast utgjorts af trädvaror och jern.
Af dessa slags varor exporterades: 38 År 1848 » 1849 » 1850 Furu- plankor.
Enkla bräder.
Balkar, spar- rar och så kallade sleepers.
Ekstaf.
Tolfter. 14,437 8,305 8,592 Tolfter. 20,803 16,857 27,133 Stycken. 7,621 1,528 1,923 Stycken. 117,952 174,765 140,126 SkS. 6,213 4,302 8,811 31,334 64,793 11,072 432,843 19,326 10,445 21,598 3,691 144,281 6,442 eller för alla tre åren . .
. som gör i medeltal för hvarje år cirka Under åren 1847, 1848, 1849 och 1850 hafva tillhopa sextioen personer erhållit
Magistratens tillståndsbref att såsom försörjningsmedel med egna händer idka handtverk här i staden, bland hvilka likväl under tiden sju uppsagt eller eljest afträdt ifrån denna näringsrättighet, så att vid 1850 års slut endast femtiofyra sådane handtverksidkare funnos.
Fattigvården handhafves för närvarande, enligt det genom Eders Kongl. Majrts Befallningshafvandes resolution den 20 Juni 1848 för densamma fastställda reglemente, af en särskild styrelse som jemväl har inseende öfver en i sammanhang med fattigvården organiserad arbetsinrättning, hvilken sednare tog sin början redan den 1 December 1845.
De fattige äro antingen utackorderade mot viss årlig afgift, eiler njuta understöd i mat från fattighuset, eller ock erhålla de penningeunderstöd, förnämligast till hushyra.
Åtskilliga gamla, orkeslösa fattighjon och sådana värnlösa barn, för hvilka icke erhållits tillfälle till utackordering, äro intagne å fattighuset, der de få mat, kläder och husrum, samt verkställa för inrättningens räkning hvarjehanda arbeten, lämpade efter hjonens ålder och kroppskrafter, jemte det barnen få begagna stadens folkskola.
Såsom egentliga arbetshjon äro uti fattig- och arbetshuset intagne dels arbetsföre fattige, som sakna annan arbetsförtjenst, dels lösdrifvare och lättingar, hvilka besvärat samhället med bettlande och som här sysselsättas, när tjenligt arbete utom inrättningen icke kunnat åt dem anskaffas; och erhålla de i fattig- och arbetsinrättningen intagne arbetshjonen, lika med fattighjonen, mat, kläder och husrum på stället.
Fattigvårdsutgifterne utgjorde: för år 1848 B:ko R:dr 5,611: 27. 3. » » 1849 » » 5,337: 6. 7. » » 1850 » » 5,151: 2 i. io. 39 Härförulan finnes här, dels ett annat fattighus, stiftadt af framlidna Enkefru Anna Cederflyckt, hvilket för närvarande har en fond af Banko Riksdaler 20,419: 41. i l., deraf räntan, enligt föreskrift, användes till sexton pensioner, å 33 R:dr 16 sk., och 22 understöd, a 16 R:dr 32 sk. årligen, åt gamla och af sjukdom bräckliga personer inom Westerviks stad samt Hallingebergs, Westrums och Gladhammars socknar, till hvilken inrättning jemväl hörer ett här i staden beläget, rymligt stenhus med dertill hörande uthus, som likväl efter särskildt förordnande för närvarande begagnas till kurhus och lazarett för norra delen af Länet, dels också följande fromma stiftelser, tillkomna genom förordnanden utaf aflidne personer, nemligen: l:o Pihlska fonden med ett kapital B:ko R:dr 1,150: — — 2:o Ahlgrenska fonden d:o d:o » » 1,111: 5, 4. 3:o Mobergska fonden d:o d:o » » 500: — — 4:o
Langska fonden d:o d:o » » 333: 16. — och 5:o