Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jo, vi ska skylla på mig; och säga att jag skickade Dig! DAMEN. hela saken?
Tänk hvad du är snäll ändå.
-- Och nu är jag alldeles ifrån
DEN OKÄNDE. något som ej hör hit.
Är det Du som lagt fram denna portemonnä?
Torka tårarne barn och var obekymrad; men upplys mig om
-------------------------------------------------------- DAMEN (förlägen).
Säg ut Du!
Har det också varit före?
DEN OKÄNDE. gången det hände, så gret jag, emedan jag var ett barn ännu.
Du är verkligen för ögonblicket den uslaste menniska jag vet.
Och derför älskar Du mig?
DEN OKÄNDE. derför vill Du ha mig till tjuf, med portemonnä'en, DAMEN.
Hvad har Du på bordet der?
Nej, icke derför: -- Du har stulit bref också?
Svar: ja!
Och Ja, den andra ville på det sättet utröna om jag stal.
Det är åskan.
(Det blixtrar, men utan dunder).
Du är inte rädd!
Jo, ibland, men icke för det som Du fruktar.
LÄKARENS (ansigte synes i fönstret med vanställda drag).
Är det en katt i rummet; det känns så oroligt.
DEN OKÄNDE. att någon är härinne.
Nej, det tror jag inte! men jag har också en förnimmelse af
DAMEN (vänder sig om och får se ansigtet, skriker och störtar mot Den Okände för att söka skydd).
O, det är han!
DEN OKÄNDE. Hvar?
(Läkarens ansigte försvinner.)
Der, i fönstret!
Jag ser ingen; Du har misstagit Dig!
Nej, jag såg honom!
Varulfven!
Kan man inte döda honom?
DEN OKÄNDE. odödlig själ, som är bunden vid din.
Om man hade vetat det förut.
Det står visst i katekesen!
Låt oss dö, då!
DEN OKÄNDE. att döden är slutet, så återstår bara att hålla ut -- och kämpa! och lida!
Det var en gång min religion, men när jag nu icke längre tror Jo, det kunde man nog, men det hjelper inte, ty han har en
Hur länge skola vi lida?
Så länge han lider och vårt samvete piskar oss.
DAMEN. för vår lättsinniga handling; låt oss uppleta hans fel...
DAMEN. förtjenster, och Du förlorar på jemförelsen.
DEN OKÄNDE. men gör mig afskyvärd och löjlig.
Detta är att stå inför det ohjelpliga!
Vi ha mördat en själ, och vi äro mördare.
DAMEN. Hvems är felet?
Dens, som styr menniskors öden så galet!
(Det blixtrar; det elektriska klockspelet ringer.)
Se så vist det är inrättadt!
Och hans lidande helgar honom, Det må Du säga!
Sedan jag vet honom olycklig, ser jag endast
Låt oss söka försvara oss inför samvetet; låt oss finna ursäkter
DAMEN Har Du åskledaren inne i rummet?
Baalspresten vill locka ljungelden från himlen...
Nu är jag rädd, rädd för Dig... fruktansvärde...
Ser Du! -- DAMEN. niskors öden?
Hvem är Du som vågar trotsa himlen, och leka med men-
DEN OKÄNDE. gif mig den aktning jag förtjenar, så skall jag lyfta
Dig och mig Stig upp och samla ditt förstånd! -- Hör mig, tro mig och
högt öfver detta grodträsk der vi gått ner oss!
Jag skall blåsa på
-------------------------------------------------------- ditt sjuka samvete så det skall läkas som ett sår.
Hvem jag är?
Jag är den som gjort det ingen gjort förr; jag är den som skall störta den gyllene kalfven och kullslå månglarenas vexelbord; jag har jordens öde i min degel, och om åtta dagar är den rikaste af de rike fattig; den falske värdemätaren guldet har upphört herrska, myrorna när stacken är raserad!
alla äro lika fattiga och menniskornas barn skola krypa irrande som
Hvad äro vi hjelpta med det?
DEN OKÄNDE. för att ödelägga hela verldsordningen, för att förstöra, ser Du!
Jag då skall jag ströfva hungrande bland grushögarne och fröjdas vid tanken: detta har jag gjort, jag, som skrifvit sista bladet i verldshistorien, hvilken dermed kan anses vara afslutad.
Tror Du jag gjorde guldet för att rikta oss och de andra; nej
är förstöraren, upplösaren, verldsbrännaren, och när allt ligger i aska,
DOMINIKANERNS (ansigte synes i öppna fönstret obemärkt af de innevarande).
DAMEN. var en dikt!
Detta var innersta meningen i din sista bok, som alltså icke
DEN OKÄNDE. person med en annans, som kunde i sig upptaga allt det som binder Ja:
Men för att kunna göra detta, måste jag fördubbla min
-------------------------------------------------------- min ande...
Så att min själ återfinge sin rena eldsluft hvarmed den att vid den Eviges fot nedlägga menniskornas klagomål...
kunde stiga mot æthern, nå förbi herraväldena och hinna tronen för
DOMINIKANERN (gör ett korstecken i luften och försvinner).
DEN OKÄNDE. och slår min tanke lam? -- Såg Du någon?
Nej, jag såg ingen!
Du, i fjerran, långt, långt borta, man läser en rosenkrans, hör Du?
DAMEN. nomions förbannelse.
Ja, jag hör; men det är ingen englahelsning: det är DeuteroMen jag känner honom.
(Tar sig åt hjertat.) -- Hör Du; hör Hvem är här?
Hvem är den fruktansvärde som förföljer mig
Då är det i klostret Den Goda Hjelpen...
Ve! ve!
DEN OKÄNDE. Älskade!
Säg om det ordet!
DAMEN. bed min moder reda min säng! -- Men välsigna mig först!
Skall jag...
DAMEN. lif med sig!
Säg att Du älskar mig!
Säg, att Du förlåter mig: jag kan ju dö om den lilla tar mitt Nej, men jag lider; och jag fröjdas! på samma gång.
Gå, och
Tänk, att jag icke kan få det ordet öfver mina läppar!
Då älskar Du mig icke?
-------------------------------------------------------- DEN OKÄNDE. jag tror att jag hatar Dig!
När Du säger det, förefaller det mig så!
Det är förfärligt, men
Gif mig din hand som man ger den åt en nödställd åtminstone!
DEN OKÄNDE. ditt lidande; men det är icke jag!
Ty jag skulle vilja bära Dig på mina armar och lida dina qval, men jag får icke! jag kan icke!
Hård som sten!
DEN OKÄNDE (med återhållen rörelse).
Kanske inte!
Kom till mig!
DEN OKÄNDE. själ i besittning, och jag skulle vilja mörda mig för att få lifvet ur den andra.
Jag kan icke röra mig. -- Det är som om någon tagit min Jag vill, men jag kan icke; det är någon i mig som gläds åt
Tänk på ditt barn med glädje...
Det kan jag icke heller, ty det kommer att binda mig vid jorden!
Ha vi felat, så äro vi straffade!
Himmel, är det icke nog snart!
Icke snart; men väl en gång!
DAMEN (sjunker ner). O, hjelp mig!
Barmhertighet; jag förgås!
DEN OKÄNDE (räcker henne handen såsom löst ur en stelkramp).
DAMEN (kysser hans hand).
DEN OKÄNDE (lyfter henne upp och leder henne mot dörren). _______
ROSENKAMMAREN. (Se:
Till Damaskus I.)
Ett rum med rosafärgade väggar; små fönster med jerngaller och med krukväxter.
Gardiner rosaröda; möblerna i hvitt och rosa.
I fonden dörr ut till en hvit sängkammare; när dörren öppnas ser man en stor säng med tak, och hvita omhängen.
Till höger dörr utåt.
Till venster spis med koleld.
Framför elden ett badkar öfverhöljdt med en hvit duk; en vagga i hvitt, rosa och ljust blått.
Små barnkläder utbredda här och der.
En grön klädning hänger på väggen till höger.
Fyra barmhertighetssystrar på knä vända mot fonddörren.
(Drägt Augustinernunnornas svart- och hvita.)
Barnmorskan, svartklädd vid elden.
Amman i Bretagnisk folkdrägt, svart och hvit.
Modren står lyssnande vid fonddörren.
Den okände (sitter i en stol till höger och läser i en bok.)
Bredvid honom hänger en hatt och en brun kappa med pellerin och kapuchong, på golfvet en liten kappsäck.
BARMHERTIGHETSSYSTRARNE (psalmodiera: de andra, utom Den Okände instämmer då och då).
Salve, Regina, mater misericordiæ; Vita dulcedo, et spes nostra, salve, Ad te clamamus, exules filii Evæ:
-------------------------------------------------------- Ad te suspiramus gementes et flentes In hac lacrymarum valla.
DEN OKÄNDE (reser sig; går emot Modren).
Dig likgiltigt.
Blif der Du är! -- En menniska föds, en annan dör; allt är
DEN OKÄNDE. jag inte vill, så skall jag.
Nu önskar jag komma in.
Nu är barnet hufvudpersonen.
Hon vill icke se Dig; och för öfrigt är din härvaro öfverflödig.
Hvem vet! -- När jag vill komma in, får jag inte, och när
För Er, ja, men jag fortfar vara hufvudpersonen för mig.
MODREN. är fara för lifvet.
Läkaren har förbjudit hvem det vara må att träda in, ty det
Hvilken läkare?
Nu äro dina tankar der igen!
DEN OKÄNDE. mig förstå att barnet ej kunde vara mitt!
Dermed gjorde Du din mig i hjertat!
Du är näst den uslaste menniska jag känner!
MODREN (till systrarne).
Systrar!
Bedjen för den olycklige.
Lemna plats så jag får komma in, för sista gången -- gå undan.
MODREN. Lemna Du detta rum och detta hus.
DEN OKÄNDE. ter färdig skicka länsman efter mig, såsom hafvande förlupit hustru och barn!
Om jag skulle göra som Du säger, så vore Du om tio minuJa, och Du har ledt dem dit!
För en timme sedan lät Du
dotter till sköka, men det betyder för Dig intet blott Du fick stöta
MODREN. känner.
Det skulle då endast vara för att sätta in Dig på asylen, Du Till Damaskus.
-------------------------------------------------------- PIGAN (in från fonden).
Frun ber herrn om en tjenst!
DEN OKÄNDE. Tala!
PIGAN. i rummet.
Jo, det skall ligga ett bref i fruns klädning, som hänger här
DEN OKÄNDE (ser sig om; marker den gröna klädningen; nalkas och upptager ett bref ur fickan). alltså tillgripet!
Detta bref är adresseradt till mig, öppnadt för två dagar sedan:
Du får förlåta en sjuk menniska, som är din hustru!
Hon var icke sjuk för två dagar sen!
MODREN. Nej, men nu är hon det!
DEN OKÄNDE. jag i alla fall, med segrarens ädelmod!
Men icke för två dagar sen! -- (Läser i brefvet.) -- Nu förlåter
Segrarens?
Jag har gjort det ingen före mig gjort.
MODREN. Det är guldet...
DEN OKÄNDE. nu går jag för att möta honom personligen.
MODREN. Nu går Du!
På din befallning!
Frun ber att herrn kommer in!
MODREN. Hör Du!
DEN OKÄNDE. sköka, och Du har döpt mitt ofödda barn till frillobarn.
Behåll dem!
Nej, nu vill jag inte!
Du har gjort min hustru, din dotter, till Här är intyget från den största auktoriteten som lefver; och
-------------------------------------------------------- Du har mördat min ära här; återstår mig endast att upprätta den annorstädes!
MODREN. Du kan icke förlåta!
Jo, jag förlåter Er -- och går!
(Tar på den bruna kappan och hatten; fattar kappsäcken och käppen.) oskyldiga väsen som skulle komma och förädla det skefva förhållandet har Du orenat i moderlifvet, och det skall bli ett trätofrö, en låta rifva mig i stycken! straffare och en hämnare.
Hvarför skulle jag då stanna här för att Ty om jag stannade, skulle jag snart bli sämre än jag är.
För dig fins inga pligter.
DEN OKÄNDE. gång.
Jo, och den första: att skydda min person från total under-
Krogen-Banketten. 2:o.
Fängelset. 3:o.
AKT III. _____ KROGEN-BANKETTEN. En festsal.
Långa bord dukade med blommor, kandelabrar; fat med påfoglar, fasaner i fjädrarne; vildsvinshufvud, hela humrar, ostron, laxar, sparrisknippor, meloner, drufvor.
Musikläktare med åtta musikanter i fondens högra hörn.
Vid hedersbordet:
Den Okände i frackdrägt; invid honom en civiluni form med ordnar; en professorsfrack med orden; eljest svarta frackar med band, mer eller mindre lysande.
Vid andra bordet i ordningen några frackar bland svarta bonjourer
Vid tredje bordet snygga hvardagsdrägter.
Vid fjerde bordet fläckiga och trasiga figurer med besynnerligt utseende.
Borden äro så dukade att första står längst till venster och fjerde längst till höger, hvarigenom de vid fjerde bordet bli osynliga för Den Okände.
Vid fjerde bordet sitta längst ner åt rampen Läkaren och Cæsar sluskigt klädda.
Man är nu vid desserten och guldpokaler stå framför gästerna.
Musiken spelar pianissimo midt i Mendelssohns sorgmarsch.
Gästerna småprata med hvarandra.
LÄKAREN (till Cæsar).
Stämningen är något tryckt och desserten kom för tidigt!
-------------------------------------------------------- CÆSAR. inte har han gjort guld; det är väl lögn, som allting annat.
LÄKAREN. man vänta sig hvad som helst.
Inte vet jag, men det påstås; och i våra upplysta tider kan Och det hela förefaller något humbugsartadt... i parenthes;
CÆSAR. auktoritet; men hvad är han professor i för slag?
Inte vet jag, men det bör väl vara metallurgi och använd kemi. CÆSAR.
Kan Du se hvad det är för en orden han har?
Nej, jag känner inte den orden; den är väl nån utländsk skitorden.
CÆSAR. något blandadt.
Nå, på en sån här subskriberad festin så är ju sällskapet alltid
Det sitter en professor vid hedersbordet och den skall väl vara
CÆSAR. men hvad intelligensen beträffar...
Du menar att vi... hm... ja så fint klädda äro vi icke,
LÄKAREN. så mycket Du kan, att tala om intelligens! CÆSAR. fåne, att jag är tillsatt att bevaka Dig sedan Du mist förståndet...
PROFESSORN (knackar i pokalen).
CÆSAR.
PROFESSORN. store mans närvaro som vi fira som hedersgäst, och då styrelsen...
CÆSAR (till Läkaren).
Det är regeringen!
-- Då vårt lilla samhälle i dag hedrats af den Det var det oförsyntaste jag hört på länge!
Vet Du inte din Hör Du Cæsar, Du som är dårhjushjon hos mig, bör undvika
-------------------------------------------------------- PROFESSORN. lade densamma, befann jag mig först villrådig om jag skulle åtaga ...då styrelsen utsåg mig till tolk för de känslor som besjä-
mig det hedrande uppdraget.
Men då jag jemförde min egen oförpå jemförelsen.
måga med andres, fann jag att ingenderap arten egentligen förlorade
RÖSTER.
PROFESSORN. med den största af alla uppfinningar -- anad af Pythagoreerna, förberedd af Albertus och Paracelsus, utförd af vår hedersgäst.
Tillåt mig att ge det svaga uttrycket af vår beundran åt det stora århundradets största man.
(Han lägger en lagerkrans på Den Okändes hufvud.)
Af styrelsen -- detta!
(Han hänger ett lysande ordenstecken om Den Okändes hals.)
Mine herrar, ett lefve för Den Store Guldmakaren!
ALLA (utom Den Okände).
Lefve!
(Musiken blåser ackorderna ur sorgmarschen.)
(Under senare delen af talet hafva tjenare utbytt guldpokalerna mot mörka bleckbägare! och börja nu bära ut påfoglar fasaner, m. m.) (Musiken spelar sakta, allmänt samtal.)
Hör nu, skulle vi inte få smaka på det der innan det bärs ut.
Af samhället lagern! -- Mina herrar!
De stora uppfinningarnes århundrade går till ända
Det tycks vara humbug alltihop, utom guldmakeriet.
DEN OKÄNDE (knackar). varit lätt att dupera...
Det har alltid utgjort min stolthet att icke ha
DEN OKÄNDE. storartade hyllning andats, har rört mig, när jag säger rört mig, så menar jag det!
...och icke lätt att hänföra, men den upprigtighet som Eder
DEN OKÄNDE. lif då tviflet smyger sig på äfven den starkaste.
Jag vill erkänna
Det fins ju tviflare, och det gifs ögonblick i hvarje menniskas
det, äfven jag har hyst tvifvel, men efter att ha varit föremål för
denna upprigtiga och af hjertat gående hyllning, då jag bevittnat sjelf...
denna kungliga fest, ty den är kunglig, och då slutligen regeringen
EN RÖST. Styrelsen!
-------------------------------------------------------- DEN OKÄNDE. nande åt min obetydliga förtjenst som endast framtiden kan bedöma, så tviflar jag icke längre, utan jag tror!
(Civiluniformen smyger ut.) mitt lif, ty det har återgifvit mig det dyrbaraste menniskan eger: tron på sig sjelf.
Ja, mina herrar, detta är det största och skönaste ögonblick i -- Styrelsen, om man så vill, sjelf gifvit ett lysande erkän-
Storartadt!
Min tack!
PROFESSORN (reser sig; Alla resa sig och blandas). (Musikanterna aflägsna sig till en del, så att endast två bli qvar.) EN GÄST (till Den Okände).
Särdeles angenämt, Särdeles!
Utmärkt! (alla frackklädda smyga ut.)
FADREN (en gammal sprättig herre med enkellorgnett och militärisk hållning går fram till Läkaren och helsar).
Nej, se god dag, är Du här?
Ja, svärfar, jag är här och öfverallt der han är.
FADREN. ju hans nu.
Du får inte kalla mig svärfar så här sent, och för öfrigt är jag
Känner han Dig?
FADREN. incognito.
Är det sant han har gjort guld?
LÄKAREN. det hon låg i barnsäng.
Det påstås; men säkert är att han lupit från sin hustru under Nej, han har inte haft den äran och jag ber få behålla mitt
FADREN. gossar, det är inte vackert, det här, och detta osäkerhetstillstånd inger mig afsmak för att vara svärfar.
Jaja, jag har ju ingenting att säga... förstås, efter som...
Det vill säga: jag kan vänta mig en svärson till snart?
(Borden äro nu afdukade; dukar och kandelabrar borttagna; så att borden af bräder och bockar stå nakna.
En stor stenskål är inburen och stenmuggar af simplaste facon äro framstälda på hedersbordet.)
-------------------------------------------------------- CÆSAR (knackar; sluskarne intaga hedersbordet invid Den Okände; Fodren sätter sig gränsle på en stol och stirrar på Den Okände).
Denna fest har blifvit kallad kunglig, icke som om välfägnaden
varit så kunglig, tvertom, den har varit miserabel, men den man vi firat är en kung, en kung i Andens verld: det förstår endast jag bedöma...
EN SLUSK.
Hihihi! CÆSAR. kets man, småfolkets, de förtrycktes vän, de dårars förmyndare, de narrars glädjebringare.
Om han gjort guld, det vill jag inte veta, det bryr jag mig inte om, och jag tror det knappt...
Tyst slusk! -- men han är mer än en kung, ty han är en fol-
(Sorl.
Två poliser inträda och sätta sig vid dörren; musikanterna komma ner och sätta sig vid bord.) men antaget han gjort det, så har han löst alla frågor som tidningsär blott ett antagande... pressen förgäfves sökt knäcka under de sista femtio åren.
Nej, atbryt inte.
-------------------------------------------------------- CÆSAR. kan vara felaktig!
Det är ett löst antagande utan all reel grund, och anolysen
EN ANNAN SLUSK.
DEN OKÄNDE. intresse for deltagarne att höra på hvilka grunder jag byggt min bevisning...
I min egenskap af festföremålet, skulle ju det ej sakna sitt
Det vill vi inte höra!
Vi vill inte!
FADREN. förklara sig.
Skulle icke festföremålet derför i få ord vilja säga sällskapet sin hemlighet?
Jag tycker rättvisan bjuder, att den anklagade får
DEN OKÄNDE. det kan icke heller anses behöfligt då jag anförtrott resultatet åt edsvuren auktoritet!
Hemligheten vill jag som uppfinnare icke ge ifrån mig, och
CÆSAR. äro fritänkare.
-- Har man hört på något så oförskamdt att vi ska Då är det bosch, alltihop, och vi tro inga auktoriteter, ty vi
på god tro fira en hemlighetskrämare, en patentsvindlare, en charlatan;
-------------------------------------------------------- FADREN.
Vänta lite, godt folk!
(Under denna scen har en vackert dekorerad afdelningsskärm, med palmer och paradisfoglar blifvit borttagen, så att nu synes en usel kroghylla och Disk, bakom hvilken Krögerskan står och slår i supar.
Nattmän, ruskiga qvinnor gå till disken och supa.) DEN OKÄNDE.
Har man inbjudit mig hit för att bli skymfad?
FADREN inte sagt något förnärmande.
Vännen här är litet talträngd, men ännu har han
Räknas inte tillmälet Charlatan som förnärmelse!
Det var inte allvarligt menadt.
DEN OKÄNDE. lämpande.
Äfven som skämt finner jag ordet patentsvindlare högst föro-
Det ordet begagnade han inte.
Jag vädjar till sällskapet; Sa han patentsvindlare, ALLA.
Han sa det inte!
DEN OKÄNDE. jag råkat.
Då vet jag inte hvar jag är hemma! -- Och i hvilket sällskap
SLUSKEN.
Är det något fel på sällskapet; Hva!
(Sorl.) TIG
GAREN (på kryckor fram: slår kryckan i bordet så att muggar krossas).
Herr Ordförande! -- Jag begär ordet:
(Han slår sönder mera af servisen.)
Jag har icke lätt låtit dupera mig i lifvet, mina herrar, men
denna gång, blef jag bet.
Min vän der i högsätet har nemligen förmåga och sunda förstånd att jag känner mig rörd
öfvertygat mig om att jag så kapitalt lurat mig på hans omdömesDet fins ju gränser för medlidandet och det fins gränser för
grymheten -- mig gör det ondt se verklig merit dragas ner i dyn, git honom.
och denna man förtjenar ett bättre öde än hans narraktighet ådra-
-------------------------------------------------------- (Fadren ach Läkaren ha under föregående smugit ut:
Sluskarne intaga nu ensamme hedersbordet; kroggästerna samla sig i grupper och begapa Den Okände.) TIGGAREN. ning af en suporden för att låta fira Er som vetenskapsman...
DEN OKÄNDE (reser sig).
Men Styrelsen...
GAREN. det der insigniet, som Ni får betala sjelf...
Och professorn TIG
GAREN och den der uniformen som måtte ha duperat Er mest, det var en slottskanslibetjent.
Han kallas så, men är inte alls någon; han ger visst lektioner; Ja, supordens styrelse meddelade Er sin högsta grad medelst Detta:
Ni som anser Er vara seklets man, antager en inbjud-
DEN OKÄNDE (rifver af sig kransen och bandet).
Väl! -- Men hvem var den gamle herrn med monokeln?
Det var Er svärfar!
Hvem har ställt till detta skämt?
TIGGAREN. samhällets vägnar, de kalla sig samhället, och frågade om Ni ville mottaga festen; Ni svarade ja, och så blef det allvar!
(Två Ruskiga Qvinnor med en soptunna på stång, ställa tunnan på hedersbordet.)
QVINNAN I.
Är det han som gör guld, så bju oss på en sup. DEN OKÄNDE.
GAREN. ej annat är än -- sopor!
Det är sista numret af receptionen: och det skall betyda: guld Det är inte skämt; det är fulla allvaret.
Professorn kom på
Om det vore sant bara, så skulle soporna kunna vexlas mot guld.
GAREN. dit Ni kommer.
Nåja, det är ju bara supordensfilosofi, och Ni får ta filosofien
-------------------------------------------------------- QVINNAN II (slår sig ner vid Den Okände).
Du igen mig?
Nej! QVINNAN II.
Åhjo:
Så här sent på natten behöfver
Du inte genera Dig!
DEN OKÄNDE. hundra första förförare.
Du skall väl föreställa ett af mina offer!
Jag är väl en af dina
QVINNAN II. i min hand, just då jag konfirmerades; och i den stod det, att det var personlighetens pligt låta alla drifter slå ut i blom.
Nåväl, jag vexte fritt, blommade; och här är frukten i min högt utvecklade personlighet.
Nej, inte så Du menar.
Men det föll en gång en tryckt skrift
Nu kanske jag får gå!
KRÖGERSKAN (fram med en räkning).
Jo, det går an, men räkningen skall betalas först.
Af mig?
Jag har ingenting beställt!
KRÖGERSKAN. har förtärt.
Det vet inte jag, men herrn är den sista af samhället som
DEN OKÄNDE (till Tiggaren).
Hör det också till receptionen?
TIGGAREN. äran -- Ja, det gör det; och som Ni vet: allting kostar, till och med
DEN OKÄNDE (tar upp ett visitkort och lemnar).
Der är mitt kort; i morgon skall betalning ske!
KRÖGERSKAN (lägger kortet i tunnan). visitkort i soptunnan förut.
Pengar vill jag ha.
Hör nu Madam, jag ansvarar för att denne man betalar...
KRÖGERSKAN. hit ett ögonblick! Jaså, Ni vågar gyckla med mig också. -- Kommissarien!
Hör Hm!
Jag känner inte det namnet och jag har lagt så många
-------------------------------------------------------- POLISEN. toret skall vi göra upp den saken.
(Han skrifver i sin anteckningsbok.)
DEN OKÄNDE. kan jag vara med om, men ett så grymt allvar hade jag icke väntat.
TIGGAREN. som Ni!
Och jag skall hviska Er: var beredd på värre; på det värsta!
Tänk att jag kunde låta narra mig så... så... TIGGAREN. skrifver -- en räkning; och en annan hand lägger sig på axeln och Balthasars-fester sluta alltid med att en hand sticker fram och Man kan vänta sig allt, när man utmanat så mägtiga herrar
Hellre det än stå här och tvista...
(Till Tiggaren).
Ett skämt
Betalningen, kan jag tro.
Följ med till kon-
afför konsumenten till vaktkontoret!
Men kungligt skall det vara!
POLISEN (lägger handen på Den Okände).
Är det nog divideradt!
QVINNORNA och SLUSKARNE. kommer in!
Han kommer in! Guldmakaren!
Guldmakaren kan inte betala!
-------------------------------------------------------- QVINNAN II.
Ja, men det är synd om honom!
DEN OKÄNDE. förtjenar det fullt!
Du har medlidande!
QVINNAN II.
Ja, och det har jag äfven lärt af Dig!
CHANGEMANG à VUE.
Mörkt på scenen:
(Ett virrvarr af dekorationer: landskap, palats, rum, hissas ner och skjutas fram, hvarunder personer och möbler försvinna, sist Den Okände som synes stå i stelkramp, sofvande; slutligen döljes äfven han; och ur virrvarret framträder ett fängelserum.) _______
Du har medlidande med mig!
Tack för det, fastän jag icke
FÄNGELSET.
Dörr till höger; ofvan dörren en gallerglugg genom hvilken solen kastar en strimma som bildar en ljus fläck på venstra väggen; der ett stort krucifix hänger.
Den Okände sitter klädd i hatt och den bruna kappan, vid bordet och betraktar solfläcken.
Dörren öppnas; Tiggaren släppes in. TIGGAREN.
Hvad funderar Ni på?
DEN OKÄNDE. hvar jag var i går afton?
Jag sitter och undrar hvarför jag sitter här, och så undrar jag
Hvad tror Ni?
Jag tror att jag var i helvetet; eller att jag drömt alltihop.
Vakna då, ty nu kommer verkligheten.
Gå på; det är bara spöken som skrämmer mig.
GAREN (tar upp en tidning). intyg om Ert guldmakeri, i det han förklarar sig ha blifvit förd bakom ljuset af Er.
Följden: tidningen kallar er charlatan!
Helvete! -- Hvem strider jag mot?
Mot svårigheter, som andra menniskor!
Nej, detta är något annat... TIGGAREN.
Mot Er egen lättrogenhet då?
Nej, jag är inte lättrogen, och jag vet att jag har rätt!
Först: har den store auktoriteten återtagit här i tidningen sitt
Hvad hjelper det, när ingen annan vet det!
Får jag slippa ut härifrån då, så skall jag reda saken?
Målet är nedlagdt sedan betalning skett...
Hvem har betalat?