Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
ken stampar).
Publiken blir otålig.
Åh, ypperlig.
Men hvar äro de öfriga?
(PubliGRANQVIST (från sidan).
sigtet.
Afsides:)
Phu, det var min själ lika svårt det.
Sandberg kommer straxt.
(Torkar sig i an-
att få någonting utanpå hans hufvud som inuti EK.
Än mamsell Ulrika Eleonora då?
Ulla -- Ulla!
SUNDIN (ropar:)
(De bägge sistnämnda ställa sig i en sidokuliss). för:)
ULRIKA ELEONORA (skriker högt utanSkrik då inte så förfärligt, söta pappa.
der in, klädd i hvit klädning, blått skärp, knutet framtill, blommor i håret och stor bröstbukett.
Håller en befaller söta far? broderad näsduk mellan tummen och pekfingret:) Hvad SUNDIN.
der två talgljus brinna och ett manuskript ligger).
Jestanes, hva' hon ä' grann! -- Och se på KAJSA (till Kalle:)
Att du ska' raska på.
(Sätter sig vid ett bord,
aptekarspektakle', se'n! -- Han ä' då ackurat så utpyntad som sjelfva kungens markatta.
Klappadt och klart!
SUNDIN (som satt på sig glasögon).
olycklig ut).
(Sandberg, i löjlig riddarkostym och peruk.
Ser EK.
ligen kom.
Vi börja genast.
Nej, ptro, vänta lite' --!
Herre Gud, mins SANDBERG.
Nå, det var då väl, att herr Sandberg ändt-
aldrig ett smul!
Det är som om jag hade en upp rollen ur fickan och börjar läsa).
lucka i nacken, der orden kilade ut igen.
jag ska' in, och sedan är det bara att vända sig till herr Sundin.
SUNDIN. EK.
Det går nog bra.
Jag ska' sufflera, till dess
Ja, vän du, här ska' du finna trohet.
Att inte ens kunna hata sin rival! _________
FRU SUNDIN (från sidan.
Till Ulrika Eleonora:)
när du sätter dig:
(Hviskar:)
Och bry dig inte garna.
Hör du, glöm inte att stryka klädningen slät,
om Rosenqvisten.
Var bara historier med penEK.
Alla främmande från scen!
Knalla i väg, gumma!
för dant! (Går).
Att hon inte fick ha förklädet -- det var ROSENQVIST (afsides).
Att nödgas deklamera sådan smörja.
rykte hvilar på edra axlar.
Glöm inte, mitt herrskap, att en skalds skaldeROSENQVIST.
välljudande som dessa, sjunga ju sitt eget lof. (In-
På våra lungor, menar bror, men verser --
tar sin plats.
Ulrika Eleonora sätter sig på klippningen slät".
dekorationen, efter att mycket noga ha "strukit klädSUNDIN.
varit med om en enda repi--peri--ti ti--hm--tion.
(Ulrika Eleonora rusar upp med ett skri).
Tänk så stinnögd gumman ska' bli, som inte
Jag kan inte sitta der -- den är så hvass.
Det kan inte hjelpas nu.
Och så doppar jag fötterna i baljan.
Det är väl inte nödvändigt?
-- Hon ska'
spegla sig i källan, står det.
-- Se så, nu börja försigtighet).
vi. (Ulrika Eleonora sätter sig ånyo, ehuru med, stor SANDBERG.
Eleonora! -- Vill gå -- -- mins inte ett dugg
Nej vänta -- dra' inte upp, mamsell Ulrika
-- herre je!
(Ek hindrar Sandberg och klappar sedan i händerna.
Ridån drages åt sidan).
EN RÖST I SALONGEN.
höger, med blå botten.
Akta min schal!
Det är den som sitter till ULRIKA ELEONORA (deklamerar med entonig röst och falsk accent:)
Ensam här jag sitter,
Lyss till foglars qvitter,
Och min älskling kommer ej.
Hvar kan han vara, säj?
När jag uppå månan ser
Och se'n till Allfader ber,
Blir det ljust uti mitt sinne, (Slår sig för bröstet).
(Rusar upp).
Fast det kolsvart är härinne.
O, min Gud, hvad smärtan gnager -- EK (sakta).
ULRIKA ELEONORA (talar:) EK.
Jag kan inte -- den sticks så förfärligt!
Fortsätt bara.
ULRIKA ELEONORA (sätter sig på yttersta kanten.
Deklamerar jemmerMed all visshet blir jag mager. ligt:)
Kom, o älskling, och befria mig --
Eller -- (rusar upp igen) blir jag galen utan dig.
Hvar kan hon vara, min ljufva mö?
ROSENQVIST (träder in).
ULRIKA ELEONORA (utan att se Rosenqvist).
Viggo, min Viggo, för dig vill jag dö.
O, Rosamunda, se här din slaf.
sig till Rosenqvists bröst.
-- Applåder i salongen).
Hvad ljuflig lycka
Att dig få trycka Intill mitt bröst, Du ögontröst.
Räddningsplanka i sorgens haf!
(Kastar
Min grymme fader mig har stängt inne, För att dig plåna utur mitt minne.
De dragen kära i hjertat gömma!
Men intet, intet förmår mig glömma
Kom, låt oss fly
Vid månans ny!
Min häst står sadlad, I tjensten adlad.
Ja, låt oss flyga till verldens ända
Och ryggen så åt min pappa vända
Det skänker styrka, ja, för oss båda -- Nej, du min verld!
Afbryt inte!
(Rosenqvist tappar en mustasch.
Ulrika Eleonora talar:) EK (sakta).
ULRIKA ELEONORA (deklamerar).
Ditt stolta anlet att nu få skåda.
Ja, låt oss -- (får se mustaschen, som han tar upp och springer ut med.
Applåder i salongen)
ULRIKA ELEONORA (talar:)
ROSENQIVST (kommer tillbaka med mustaschen på sned.
Deklamerar:)
Ja, låt oss skynda nu straxt på stunden (skratt i Dit bort till skogen, till eklöfslunden.
salongen)
Men först en kyss blott, en med detsamma --
Våga dig, Ulrika Eleonora!
FRU SUNDIN (i salongen).
salongen).
Jag bara låtsar ju, söta mamma!
(Skratt i EK (sakta).
ULRIKA ELEONORA (ropar tillbaka).
Fortsätt för Guds skull, Rosenqvist.
Så låt oss ila --
ROSENQVIST (deklamerar).
att vattnet sqvalpar ur) -- buh -- kila!
Din fader lemna -- ROSENQVIST.
Ja, låt oss -- (knuffar till baljan så
ULRIKA ELEONORA (håller upp klädningen, för att inte bli våt).
Hans grymhet hämna.
Farväl, du kajslott -- Här är ju pin vått.
ULRIKA ELEONORA (hoppar ur vattnet).
Farväl, du vakthund --
ROSENQVIST (knyter handen).
Farväl, du -- tall -- lund -- Se, silfverkyssar tycks månan skicka.
Kom då, min älskling, min ljufva flicka.
ULRIKA ELEONORA (håller upp klädningen).
Jag kommer genast, nu strax på stunden.
SANDBERG (som under de sista replikerna visat stor Ek, samt åtföljes af drägt). oro, knuffas nu in af tvenne karlar i jagt-
(Ulrika Eleonora uppger ett skri, hvarefter hon helt lugnt sätter sig, i det hon ordnar sin klädning).
Jaså, din sku-urk, du smugit hit Men nu så ska' du -- dö din -- -- bof!
SANDBFRG (stammar:)
Se der han är ju, skjut ned den hunden.
Och gäckat -- så -- min -- fasta lit.
EK (hviskar:)
(Ulrika Eleonora uppger ännu ett skri, men sitter orörlig).
Och slitas så utur din famn, ditt rof!
-- bof
Så döda mig, om ni det vill, En riddare kan heldre dö, Än tillit svika hos en mö.
Det är en rätt som hör er till.
ULRIKA ELEONORA (faller handlöst på knä).
Då, fader, döda äfven mig,
Och jag skall blott välsigna dig Utan Viggo jag ej lefva kan -- Han, min make, min försyn och man.
(Sandberg springer orolig omkring i rundel).
Först skall han dö, se'n du.
SANDBERG (torkar sig i ansigtet.
Först skall han dö, se'n du -- -- Men så säg då något, Sundin.
Hvar höll jag hus?
(Talar:) Nej, vänta lite! -- Fördömda lucka!
SUNDIN (bläddrar i papperet).
Hvar höll jag hus -- Nej, nej, först -- Börja om igen.
SANDBERG (deklamerar). EK (hviskar:) GRANQVIST (förtviflad).
SANDBERG (deklamerar).
ter på peruken och flåsar).
Först börja om igen --. (Talar:) Nej -- (lyfEN RÖST FRÅN SALONGEN. EK (hviskar:)
Håll i dej, Sandberg!
SUNDIN (läser högt:)
Uno ropar på vakten.
EK (träder in, åtföljd af vakten).
Jag tyckte nådig herrn mig kallat har -- vanligt:)
SANDBERG (bugar sig.
Talar som
Ber mjukast -- visst inte --
Grip denne man, i tornet kastas han -- Jaha, jaså, i tornet kastas han -- SANDBERG.
(Granqvist visar med gester hur förtviflad han är).
Jag mig försvara ämnar som en man. vanligt:)
ROSENQVIST (drar värjan).
SANDBERG (bockar sig.
Var så go', var så go'!
(Ulrika Eleonora uppger ett gallskrik och lägger sig sedan försigtigt på golfvet). EK (hviskar till Sandberg:) SANDBERG (förtviflad).
Uno drager värjan.
Rosamunda svimmar.
Skicka honom i tornet --
Jag skall i tornet ruttna --
Han skall -- nej -- jag skall dödas som en -- -- hund.
af sig peruken och rusar ut.
-- hund --.
Nej, jag blir galen!
(Rycker
Ulrika Eleonora,
som kommit i vattnet, uppger samtidigt ett skri och springer ut åt motsatt håll.
Applåder och oväsen i salongen).
GRANQVIST (rusar i full förtviflan in på scenen).
Mitt mästerverk är förstördt! EK.
Drag för ridån!
(Ridån drages för).
Se det kan man kalla ett riktigt spektakel. axeln).
SUNDIN (torkar sig i ansigtet).
ROSENQVIST (slår kappan öfver
Här passar inte jag och har ej heller passat! _________
förrådda!
Vi äro vanhedrade,
LUNDELL (hastigt från sidan).
SUNDIN (drager fram Sandberg, som stretar emot).
och stånda ansvar.
Se så, streta inte emot, bror, utan fram bara
kapitalt!
Hur tusan kunde bror tappa hufvudet så SANDBERG.
var inte hufvudet, utan peruken.
Peruken!
Ja, jag sa' ju --
Hä hä hä, högt ärade bror borgmästare, det LUNDELL.
alltsammans -- Hur tusan har herrn öfvat in stubbe).
Bror sa', ja!
(Till Ek:) Det är herrns fel
dem!
(Ulrika Eleonora kommer in.
Sätter sig på en EK.
Herr Sandberg kunde sin roll i går.
Kunde!
Ja, det syns min själ hur han kunde.
(Vänd till Ulrika Eleonora:)
Och du, sedan!
Hvad befaller söta farbror?
en galning, att --
Att skrika ut åt salongen, att rusa ut som
smutsat ner min rena klädning och blifvit alldeles våt.
LUNDELL. ULRIKA ELEONORA.
Ska' jag nu få bannor till på köpet, jag som
ULRIKA ELEONORA (halfgråtande).
Tig!
svart för ögonen -- jag tror jag svimmar en berg, som står midt på scenen).
Nej, det är för mycket!
Det blir alldeles
gång till.
(Kastar sig baklänges i armarna på SandGRANQVIST.
Sandberg, som står som förstenad med Ulrika Eleonora i armarna).
GRANQVIST (rycker upp ridån.
Ropar:)
Plats, go' herrar, plats!
(Alla maka sig, utom
Tablå, mitt herrskap, tablå!
(Rusar ut).
(Applåder och bravorop i salongen).
på en bänk.
Ek drar skyndsamt för ridån.
Ulrika Eleonora qvicknar vid).
Det var dråpslaget!
(Sjunker förkrossad ned
bistår Ulrika Eleonora.
Hähähä!
Sviskonen smakte allt bättre.
(Kajsa
Sundin börjar ifrigt tala
med Sandberg, som oupphörligt bugar sig och försöker komma undan).
LUNDELL (ryter åt Kajsa:)
(Kajsa förspinner). _________
SUNDIN. ANN' SOPHIE.
ALMÉN. HERR och FRU QVIDING.
(Fru Sundin skyndar genast fram till Ulrika
HERR och FRU
Eleonora).
Skratta åt alltsammans -- det är mitt råd.
Skratta!
KATRINA (till Lundell).
ligt slut på en angenäm afton, herr borgmästare.
Det är följden af att använda personer utan FRU QVIDING.
Det var ett riktigt öfverraskande och ovan-
essance i sprit.
-- Jag skulle inte ha rört på mig för en hel vattså en gång.
SUNDIN (drar Sandberg in i en Försök inte komma undan, bror.
En ann' ä' LUNDELL.
ALMÉN. kulis).
så god som en ann' och --
Hvad ska Sandöboarna säga!
Knäfveln så bra att inte ha något ansvar.
Som spektaklet nu är slut, föreslår jag att FRU BOBERG. KATRINA.
en hvar går hem till sig.
Sundin:)
Ridån kom allt upp lite olägligt för din Ulrika Eleonora -- eller hur?
Sådana der små scener spelar man helst utan vittnen.
Erfarenhet ger goda råd.
FRU ALMÉN. LUNDELL.
Söta syster är då alltid så prompt.
(Till fru
borgmästare, som låter en hel stad göra sig löjlig?
Och kungen se'n!
Hvad ska' han tro om en
Troligtvis ingenting.
Vi bli en visa öfver land och rike.
Sophie ur brädet.
Tänk, söta mor, om vi skulle kunna slå Ann' LUNDELL.
Jo, nu ska' han komma att tvåla till oss vackert.
Tänk, hur Sandöboarna skola jubla.
Det är ute med mig -- mitt val går omkull! EK.
Och den fördömda korrespondenten sen!
vara fullkomligt lugn.
För korrespondenten kan herr borgmästarn LUNDELL. EK.
Hur tusan vet herrn det!
pondenten.
Jo, derför -- att det är jag som är korresALLA.
Herrn! -- Han!
Andra tablån.
(Samma dekoration som i de två första akterna).
tamburen, der ett talgljus brinner.
De komma från teatern).
(I ytterkläder, från fonden.
Lundell stannar i
Laga så att vi få lite' varmt thé, Ann' Sophie.
Ja, det kan min själ behöfvas något att KATRINA.
svälja ned förtreten med.
och Ann'
Sophie gå till höger).
Vänta, ska' jag ta fram nycklarna.
(Katrina LUNDELL.
också till trefligheterna i afton, och galoscherna
Att jag skulle få min kappa bortbytt hör
måtte sjelfva Lunkentuss rå om.
(Träder in och läser igen tamburdörren).
Usch, så kallt det är derute.
Jaså, ingen här! -- Jag ger tusan alla sällskapsspektakler!
Och så vill Katrina till på köpet ha svar i qväll.
Att ge vika så det syns kan aldrig homma i fråga -- -- och att inte ge vika! hm -- hm!
Minsann är jag inte lite' rädd för
Nej, det kan heller inte komma ifråga.
Hm --
-- Hon vore i stånd att göra hva' hon
sa' -- och dessutom -- så behöfver jag henne verkligen.
Det var då riktigt en olycka, att jag också tro något dylikt.
Tusan förstår skulle ge Sandberg mitt löfte.
Men hvem kunde sig på qvinnorna och inte jag!
(Funderar).
Funnet, sa'
Blomster!
Du är inte dum du, Pehr August Lundell!
På det viset kommer du ifrån saken,
utan att hon kan ana -- -- och sedan -- ja hvarför inte! -- Vänta du, Sandörådman!
Det fins väl fler än du, som kan låta tala om sig i tidningarna!
(Gnuggar händerna).
intet annat hjelper.
Tjugo års vanor!
Men brytas skola de, om LUNDELL.
KATRINA (kommer in. Tankfull:)
på spektaklet?
Nå, Katrina, hvad säger du om spektaklet KATRINA (rycker till).
Första pjesen gick ju bra, och att små missräksticka).
Ingenting att fästa sig vid, tycker jag. --
ningar inträffa, antar jag är vanligt.
(Börjar att
Jaså, du kallar dem för små, du.
Ja, jag har varit med om större.
Och den der Sandberg, se'n!
Att skämma bort alltsammans, ja.
Efter vi tala om Sandberg, så hvad har du LUNDELL (afsides). KATRINA.
beslutat för morgondagen --?
(Högt:)
Om Ann'
Sophies förlofning -- KATRINA,
Med hvem ska' hon då förlofva sig, om jag KATRINA.
fattas, att jag skulle ge min dotter åt den der perukstocken, den der -- KATRINA.
Med Sandberg kanske?
Jo, det skulle bara
Det blir således ingen förlofning af?
Jag begriper inte ens hur du kan sätta nåLUNDELL.
got sådant i fråga.
Men sådana äro ni qvinnor -- ha inte mera omdöme än -- jag vet aldrig hvad.
KATRINA (stiger upp och lägger handen på Lundells axel).
Tack, Lundell.
att det är endast derför att jag ändrat tanke, som -- KATRINA.
Hvad tackar du för!
Jag hoppas du begriper,
tager sin plats).
Jag förstår, men jag tackar dig ändå.
(ÅterLUNDELL (afsides).
måste ha sin ställning klar för sig.
Var inte det fint, så vill jag fråga --!
Men man
-- Katrina -- du yttrade härom dagen ord, som --
varit tjugo år på väg och komma troligen aldrig mer igen.
-- Du nu kan anse vara osagda, ja.
De hade
händer ofta, att man i häftigheten säger mer än -- KATRINA.
Nå, man ska' inte räkna så noga.
Man ville säga, ja.
väl som jag, -- och nu skola vi inte tala om den hvad säger du om Ek, som skrifver i tidningarna?
Att jag är herre i mitt hus, det vet du lika
der saken vidare.
(Sätter sig bredvid Katrina).
Det var illa -- ?
KATRINA (forskande) LUNDELL.
Att skrifva i tidningarna är en rätt stor
makt.
Tidningarna prata visst skräp ibland, men dagen.
de prata dock -- som du mins jag sa' dig här om KATRINA.
med sin penna arbeta för vårt samhälle -- Och för dess styresman -- ?
Hvad kan till exempel hindra Ek ifrån att
Nåja, hvarför inte.
Det fins många krokar i långdansen.
KATRINA (afsides).
På det hela taget är han en rätt lofvande och hygglig ung man.
Jag bemötte Ek väl kärft här om dagen.
Gläder mig att du kommit till den åsigten.
Och du som påstått att han var enfaldig!
det är inte alla som kan ha min blick. -- Emellertid, blif inte förvånad om -- Om hvad -- ?
Nånå, säger inte det som en förebråelse --
Allt nog -- en man som jag KATRINA (stiger upp).
spinner, kommer att sno ihop sig till en härfva, som du inte kan reda.
(Går till höger).
Akta dig, Lundell, att inte den tråd, du nu
hon --?
Ingenting, förstås. -- I klart vatten, en fattig måg skulle bli mig nyttigare än en rik.
Det ska' gå som en dans.
Först några
Så ska' man sköta sina kort! -- Hvad menade
Pehr August.
artiklar -- så utnämningen -- så några små vinkar -- och så -- (ser på venstra sidan af rocken) -- ja, omöjligt är det inte.
ska' ha thé.
Hon har lagt upp färska pepparkakor.
Sophie frågar, om borgmästarn
KAJSA (från fonden).
en enda liten stjerna.
(Drömmande:) Bara KAJSA.
Det fins bara hjertan.
Gå din väg, ditt nöt.
KAJSA (går.
Möter i fonddörren Sandberg).
Herre jesses, så han skrämde mig.
jag kommer så här pass sent, -- men jag har inte kunnat komma från teatern förr -- och Sundin ger mig ingen ro.
Urschäkta, högt ärade bror borgmästare, att
SANDBERG (hastigt från fonden).
brors besök är lite' oförmodadt efter hvad som tilldragit sig i eftermiddag.
(Katrina kommer).
Katrina, kom ut lite'.
Ja, jag medger att
LUNDELL (ropar till höger:)
God afton, högt ärade fru borgmästarinna -- Sitt ned, emellertid.
för att hos herrskapet anhålla, att min och mamsell Ann'
Sophies förlofning får delges redan i qväll.
LUNDELL (hostar).
Jag har kommit
I qväll --!
att jag, hä hä -- blottstält deras Ulrika Eleonora, -- och att jag måste -- hä hä -- gifta mig med henne.
LUNDELL (sätter sig).
Ja, Sundin påstår, och fru Sundin påstår --
Det tycker jag att bror ska' göra.
Hva' falls?
åt en man, som nyss visat sig inför en hel allmänhet med en annan qvinna i armarna.
Tror bror kanske, att jag lemnar min dotter
LUNDELL (med värdighet).
öfver mig som en vedtrafve.
Hä hä, det rådde jag inte för.
Hon föll LUNDELL.
eller blir ihjälslagen, är väl skilnad, skulle jag tro.
Allt nog --: bror får gifta sig med hvem SANDBERG. KATRINA.
Det vore märkvärdigt!
Om bror slår ihjäl
bror behagar -- utom med Ann'
Men brors löfte då --?
sedt inträffade, hette det.
Det var vilkorligt.
Så vida ingenting oförutLUNDELL.
var verkligen oförutsedt, att bror skulle bära sig åt som bror gjort; att bror skulle göra oss till ett åtlöje för creti och pleti; att bror --
Ja, alldeles så föllo sig mina ord.
en sådan man som jag -- och något tarfligare har ingen sett.
Att bryta sitt ord lika lätt som man den jag är och -- byter rock --!
Men jag ska' säga bror, att jag är KATRINA.
Jaså, det är fråga om att drifva gäck med
SANDBERG (stiger upp).
ligare parti --
Herr Sandberg kan göra ett mycket förmånSANDBERG.
brandförsäkrad för 25 tusen banko, ja banko, ja mycket bättre.
Det kan jag visst, om jag vill.
-- En man,
behöfver inte krusa.
Ulrika Eleonora är lika bra, KATRINA.
ha förorsakat herr Sandberg någon sorg.
Vi behöfva således inte oroa oss öfver att
att hon var bra -- men det gör detsamma --. erfara hvad det vill säga att så behandla ett loftet, som är tomt.
Sorg --?
Visst tyckte jag,
Jag reder mig ändå.
-- Emellertid ska' bror få hus med en man, inredd i alla våningar, utom LUNDELL.
Inte behöfva vi väl skiljas i vredesmod.
öfrigt är bror ingenting annat än en uppkomling -- som jag, -- en -- nattmössa!
Det kan vi göra, om jag vill.
-- För
Det har jag dig att tack -- (hejdar sig).
Sådan sorg har inga rötter.
Fördömdt, att han skulle ta det så häftigt.
Nå, han skrifver inte i tidningarna, han!
inte får sälja, tänker han köpa --.
Hm -- väl se.
Jaså, är det der skon klämmer.
När han
förflugna tankar fälla orättvis dom.
-- Vi få _________
Kära -- Katrina --
ZITTER (andfådd, från fonden).
slagit åtta.
Du, Lovisa -- så pass sent!
Klockan har ju Och sjuk till, som du är! ZITTER.
jag -- men nu måste jag ut -- om jag också
Ja, frossan höll mig ju från spektaklet, vet
skulle stupa på kuppen. -- Hela sta'n är ju på
benen -- och, jag stackare, som ingenting vet,
blir alldeles olycklig.
-- Är det sant, att Ulrika
Eleonora öfverraskats i armarna på Rosenqvist, att Sandberg slagit borgmästarn med en peruk, och att Ek är en spion, hitskickad af Sandöboarna?
Lögn alltsammans.
bäst de orka.
I morgon blir min tur.
Som du ker sådana de äro.
Gud ske lof för det, då.
Låt dem då springa
vet, sätter jag min lilla stolthet i att berätta saKATRINA.
så blek du är, och så dina tänder skallra! ZITTER.
Ja, du håller tråden, de andra brodera.
har hon hunnit upp mig.
Ja, jag sprang ifrån frossan nyss, men nu
göra dig godt -- och så stannar du här i natt. ZITTER.
Kom och drick en kopp varmt thé -- det skall
gon -- om du vill herbergera mig.
Ja, jag tror jag spar mina krafter till i mor-
(Slår armen om hennes lif).
Tack, du.
Kom nu och säg, att inte jag har _________
ett stöd »för lifvet».
(De gå till höger).
Jaså, ingen här.
Nå, så får jag väl lof att LUNDELL (från venster).
EK (från fonden).
Jaså, herrn!
Nå, det föll sig bra -- jag ville just tala med herrn.
Nå, Katrina, är inte gröten färdig snart?
Jag inser att herr borgmästaren har allt skäl
att känna sig sårad öfver den tystnad jag iakttagit om mina bref till -- LUNDELL.
sofva -- --!
Tiga skadar aldrig.
Men att påstå, att vi EK.
Herr borgmästare --
undslippa mig.
-- Som till exempel här om dagen -- EK.
Nå nå, ett förfluget ord kan till och med
Här om dagen --!
herrn ta så hårdt.
Ja, jag var lite häftig då, men det ska' inte EK.
Herr borgmästarns ädelmod förbryllar mig -- Nå, man rår inte för att man har hjeria i LUNDELL
bröstet -- och jag är en allt för god far för att vilja tvinga mitt barn.
ordet!
Gud välsigne herr borgmästaren för det
Men när en man sådan som jag förlåter, sker det riktigt.
Och -- -- Nå, säger ingenting -- ännu.
Hvad hör jag!
Skulle jag väl våga -- Hur länge har herrn skrifvit i tidningarna?
Snart i tre år.
Bara i Sandöposten?
Nej, äfven i de större bladen.
vi närmare talas vid om saken.
(De gå in till höger). _________
Jaså -- jaså -- ja, kom in till mig, så få
ANN' SOPHIE (från fonden.
Bär en kappa med kapuschong löst kastad öfver sig).
kappan).
Gud, hvad jag är olycklig!
(Kastar af sig
Jag har nyss sökt dig på ditt rum.
Hvar kan flickan vara?
Jaså, är du här,
KATRINA (från venster.
Hastigt:)
så jag kunde inte stanna inne.
Sjelfsvåld.
Ute i trädgården.
Månskenet var så vackert, KATRINA.
lig ändå.
Banna mig inte, mamma.
Jag är nog olyckKATRINA.
menar -- du inbillar dig --.
Olycklig -- du?
Mäster Olof
I Strengnäs. klosterkyrkan.
I bakgrunden mur ofvan hvilken synas blommande fruktträd.
Olof sitter på en stenbänk; framför konom stå Scholares, läsande sina roler till Tobiæ Comædia.
En korsgång utanför studiegården med trädplanteringar.
1:STA SCHOLARIS.
"Vi äro nu komne i vår fiendes garn, Ve oss, vi arme Israels barn"! 2:DRA SCHOLARIS.
"Ack, käre broder, hvad skole vi klaga!
Nu äro komne vår jemmers dagar -- Borta är oss både åker och ränta, Något godt hafve vi nu aldrig att vänta.
Det hafver jag länge båd' talat och drömt, Att Abrahams löfte är länge bortglömdt".
LARS (som inkommit).
Jag leker!
LARS.
Du leker?
Jag leker en liten comedia om Israels barn och Babyloniska fångenskapen!
MÄSTER OLOF -------------------------------------------------------- LARS.
Har du icke bättre att göra?
Större arbete åligger dig!
Jag är för ung ännu!
Säg icke du är för ung!
Nej, ty de äro nog många ändå som så ropa!
LARS (rullar upp ett papper som han tagit fram; betraktar Olof en stund; derpå läser han).
"Och Herrens ord skedde till Jeremias; Jag kände dig förrän jag tillredde dig i moderlifvet och utkorade dig förrän du af modren född vardt och satte dig till en profet bland många folk.
Men Jeremias sade:
Ack Herre, Herre, jag duger icke till att predika; ty jag är för ung.
Då sade Herren: säg icke:
Jag är för ung; utan du skall gå, dit jag sänder dig, att predika, hvad jag befaller.
Ty jag vill i denna dag göra dig till en fast stod, till en jernpelare och till en kopparmur i hela landet emot Juda konungar, emot hans furstar, emot hans prester, emot folket i landet; Så att, om de än strida emot dig, skola de likväl icke öfvervinna dig, ty jag är när dig, säger Herren, att jag skall frälsa dig!"
OLOF (springer upp).
Sa'
Herren det?
LARS (fortsätter).
"Så omgjorda nu dina länder och statt upp och predika för alla allt det jag dig bjuder".
Hvarför går icke du?
MÄSTER OLOF 7 -------------------------------------------------------- LARS.
Jag är för gammal!
Ja, ty jag har ej kraften; men den har du -- Gud gifve dig nu tron.
O ja, jag hade en gång trons låga och hon brann herrligt, men munkeligan släckte af henne med sitt vigvatten, då de ville läsa djefvulen ur kroppen på mig!
Det var halm som skulle fladdra ut; men nu skall Herren tända dig en stockeld, som skall förbränna de filisteers säd.
Vet du hvad du vill, Olof? OLOF.
Nej, men jag känner hur jag vill qväfvas, då jag tänker på detta arma folk som suckar efter förlossning.
De ropa efter vatten, lefvande vatten, men der fins ingen som har något att ge.
Herren sjelf skall bygga dem ett nytt!
Men då bli de utan tak öfver hufvudet en tid!
Men att röfva ett helt folk på dess tro; de skola förtvifla!
Men man skall ropa ve öfver mig och smäda mig och dra' mig inför de öfversta!
Nej! -- Men förargelsen -- LARS.
Jag känner hur strömmen drar; ännu har jag taget qvar i damluckan, men släpper jag, då drar strömmen mig med.
Släpp du, de komma nog som hålla igen!
Räck mig din hand, Lars, om jag kommer för långt in i hvirfveln.
Det står ej i min magt, och du skall in i hvirfveln, äfven om du skall förgås.
Hvilka stormar du blåst upp i min själ; jag satt nyss och lekte i trädens skugga och det var pingstafton, och det var vår och det var frid.
Och nu -- hvarför skakas icke träden, hvarför mörknar icke himmelen!
Lägg handen på min panna, känn hur blodets böljor börja gå!
Lemna