Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Drätselkammaren infordrade upplysningar, årligen uppgöra ett utgifts- och ett inkomstförslag, samt uti det förra upplaga: a) de skulder, som antingen till hela beloppet eller lill viss procent deraf äro lill betalning under det nästföljande året förfallna ; b) de utgifter, som då redan äro beslutade alt under det nästföljande året utgå; c) de utgifter, som ytterligare enligt Magistratens framställning kunna af stadens gemensamma behof påkallas att utgå under nästföljande året och d) ett förslagsbelopp i penningar att kunna för oförutsedda behof af Magistraten med Slads-Nämndens samtycke användas.
Uti inkomstförslaget bör upptagas: o) det löpande årets möjliga behållning; b) alla då redan för kommunalbehof beviljade anslag, som äro till uppbörd under det nästföljande äret förfallna ; c) de inkomster, som på annan grund beräknas böra under det nästföljande året staden tillgodokomma ; saint d) den summa, som ytterligare erfordras jemte förslag till sältet för dess anskaffande.
För ofvannämnda ändamål åligger del ock de särskilda styrelser, som staden för vissa bestämda förvallningsbestyr kan hafva tillsatt, alt å tid, som utsätles af Magistraten i samråd med Nämnden. till Magistraten ingifva sina speciallörslag öfver utgifter och inkomster för det nästföljande året. § 75.
1 öfverensstämmelse med hvad Rikets Ständer vid § 16 hemställt, torde äfven ordet ”Oktober’’ i denna § böra utbytas emot ”December”. 28 Expeditions-Ulskottets Förslag till underd.
Skrifvelse IS:o 186. § 85.
Drätselkammaren aflemna sina särskilda räkenskaper, är eldigt Rikets Ständers tanka icke angifven med den bestämdhet, sorn i en Förordning är önskvärd, ulan torde böra utsättas till viss månad med afseende på tiden för de allmänna räkenskapernas aflemnande.
Hvad denna sistnämnda tidpunkt angår, så lära de större städernas räkenskaper vara af sådan vidlyftighet alt deras afslutande, reviderande och slutliga granskning svårligen låter verkställa sig inom den af de Kommilterade föreslagna lid.
Ständer finna derföre tiden för de allmänna räkenskapernas aflemnande böra framflyttas en månad, d. v. s. till före den t April, då tiden för specialräkenskapernas aflemnande lämpligen kan bestämmas till före den 1 Mars.
Då dessutom det mångenstädes lärer visat sig nödigt att vid räkenskapernas öfverlemnande till revisorerna dessa föreläggas viss tid för revisionsberättelsens afgifvande, anse Rikets Ständer ett stadgande härom i denna § icke böra saknas.
Af dessa skäl torde således § böra erhålla följande lydelse:
Drätselkammaren att i enlighet med gifna föreskrifter föra stadens räkenskaper och dem med kalenderår afsluta.
Räkenskaperna skola före den 1 April öfverlemnas till Magistraten, som med föreläggande af viss tid för revisionsberättelsens afgifvande dem inför protokollet revisorerna tillställer.
Särskilda af staden tillsatta Styrelser skola före den 1 Mars till Drätselkammaren aflemna redovisning för de medel de under föregående år omkänderhaft för att i stadens allmänna räkenskaper upplagas och tillika med dem granskas. § 86.
I följd af Rikets Ständers yttrande vid 16 § i denna förordning om framflyttande af tiden för den första ordinarie Allmänna Rådstugans hällande från Maj till Juni, lära äfven i denna § orden ”sorn under loppet af Maj månad hålles” böra förändras till ”sorn under loppet af Juni månad hålles.” § 87.
Då pröliiingsrätt i afseende på sådana vid räkenskaperna framställda anmärkningar, som angå medel, hvilka icke tillkommit genom sammanskott af kommunen, torde böra förbehållas Magistraten, anse Rikets
Ständer för sin del förevarande § böra erhålla denna lydelse:
Fullmäktige eller, der de ej finnas tillsatte, Allmänna Rådstugan ege besluta huruvida framställd anmärkning må förfalla eller laglig åtgärd för bevakande af stadens rätt vidtagas skall.
Öfver anmärkningar angående andra än af kommunen sammanskjutna medel tillkomme Magistraten pröfningsrätt.
I Förslaget till Förordning om Kyrkostämma samt Kyrko- och Skol-Råd. § 2- Bland de i denna §:s mom. 6 omnämnda församlingens byggnader torde ock klockareboställe böra upptagas, hvarigenom mom. skulle erhålla följande lydelse: Expeditions-Utskottets Förslag lill underd.
Skrifvelse TS:o -186. 29 Byggnad och underhåll af kyrkan med hvad dertill hörer sami Prestgård och Klockareboställe, Skolhus och Skolmästare-boställe. §§ 7 och 8.
På grund af skäl, som vid motsvarande paragrafer i Förordningen om
Kommunal-styrelse på landet redan blifvit anförda och hvilka enligt Rikets Ständers tanka äfven i afseende på dessa §§ ega sin giltighet, torde desamma böra erhålla följande lydelse: § 7.
För fastighet som innehafves af landtbo eller arrendator röste innehafvaren.
Enka, frånskild hustru eller ogift qvinna, som myndig är, ege i Kyrkostämma rösträtt utöfva.
Ej må för samfäld egendom flere än en person i Kyrkostämma talan föra.
För näring och rörelse, som under borgenärers förvaltning står äfvensom i enahanda fall för jordegendomen, om den ej af' landtbo eller arrendator innehafves, må ej röstas. § 8.
Röstegande vare berättigad alt sin talan och rösträtt i Kyrkostämma genom fullmakt på annan man öfverlåta; dock må ingen pä grund af fullmakt föra talan för mer än en röstberättigad o. s. v. § 13.
Då de vigtiga frågor, som .å de ordinarie Kyrkostämmorna förekomma, icke lära kunna afgöras utan temligen vidlyftiga förhandlingar, samt det således icke torde vara lämpligt alt med dessa Stämmor upptaga lid, som är egnad åt Sabbatben, anse Rikets Ständer denna §:s mom. 3 böra erhålla följande lydelse:
Är Kyrkostämma utsatt till dag, då Gudstjenst hålles, skall Kungörelsen derom den dagen ånyo uppläsas.
De i § 10 omnämnda ordinarie Kyrkostämmor må ej till sådan dag utsättas. § 18.
Då någon olägenhet ej synes vara att befara af att Ordföranden i Kyrkostämma medgifves enahanda rätt alt låta på sitt ansvar ombesörja protokolls-föringen genom någon annan, som Rikets Ständer i fråga om 23 § af Förordningen om Kommunal - \ 30 Expedilions-Ulskotlets Förslag lill anderiI.
Skrifvelse lS:n 'ISO. styrelse på landet ansett böra tilläggas Kominunal-stämmas Ordförande, torde första punkten af denna § böra erhålla följande lydelse:
Ordförande skall vid Kyrkostämma föra eller på eget ansvar låta föra protokoll upplagande ämnet för öfverläggningen och beslutet med skälen dertill. § 23.
Alt, der flera församlingar, som tillhöra samma pastorat, åstunda förena sig om gemensamt Kyrko- och Skolråd, en sådan förening dem emellan skulle kunna befinnas ändamålsenlig lärer ej betviflas, hvadan ock Rikets Ständer anse denna § böra lyda sålunda: 1 hvarje kyrkoförsamling så i städerna som på landet skall finnas ett Kyrko- och Skol-råd; dock kunna flera församlingar inom samma pastorat om gemensamt Kyrko- och Skolråd sig förena. § 25.
Enär det, isynnerhet i sådana församlingar, som hafva så kallade flyttbara skolor, torde vara af vigt alt församlingen icke beröfvas möjligheten att. der så nödigt finnes, för den närmare tillsynen inom de särskilda rotarne, hafva en ledamot af Kyrkooch Skolrådet inom hvarje rote, men redan nu församlingar lära finnas, som äro fördelade i flera än Elfva rotar och der således det af de
Kommitterade föreslagna högsta antal ledamöter i Rvrko- och Skol-rådet skulle blifva för nämnda ändamål otillräckligt, anse Rikets Ständer, som icke äro i tillfälle uppgifva något annat, i detta hänseende öfverallt lämpligt tal, de sista orden i denna § ”eller öfverstiga Elfva” böra uteslutas. § 31.
Dels på grund af de skäl, som redan vid 55 § i Förordningen om Kommunalstyrelso på landet blifvit anförda och dels emedan det i denna § förekommande uttrycket församlingens kassa” ej synes vara tillräckligt bestämdt, då församlingen kan hafva flera kassor, torde paragrafen böra erhålla denna lydelse: Kallar Kyrko- och Skol-rådet någon, som inom församlingen bor eller sig uppehåller, till inställelse för alt i de på Kyrko- och Skol-rådets omvårdnad beroende ordnings- och sedlighetsmål höras, vare han pligtig alt kallelsen hörsamma såvida han fyra dagar förut deraf erhållit del, på sätt om stämning i 11 Kap. 7 § Rättegångs-balken stadgadt är.
Uleblifver den sålunda kallade, utan laga förfall, bote En R:dr R:mt till församlingens skolkassa och tillhälles af Kyrko- och Skol-rådet genom förnyade vitén, som dock tillsammans ej må öfverstiga Femton R:dr R:mt, att sig inställa.
Kan den tredskande ändå ej förmås till inställelse, lite Kyrko- och Skol-rådet Konungens Befallningshafvande till. § 38.
Då 3:dje § i denna Förordning redan stadgar, att Kyrkostämman vid handläggning af ärenden, om hvilka särskild» föreskrifter i lag eller förordning finnas, skall Expeditions-(Jlskoltels Förslag till underd.
Skrifvelse N:o 180. 31 ställa sig till efterrättelse hvad sålunda är stadgadt samt härunder, enligt Rikets Ständers tanka, äfven böra hänföras de i Lag eller
Förordningar gilna föreskrifter om sär skilda taxeringsgrunder lör afgilter lill särskilda företag, torde det vara öfverflödigt och måhända missledande alt i denna § endast i afseende på folkskole-algiften hänvisa lill hvad derom finnes särskildt stadgadt, hvadan ock paragrafen, med uteslutande af dess 3:dje morn., för öfrigt lärer höra hafva denna lydelse:
De algifter, om hvilka Kyrkostämma beslutar, skola, utom i de fall, hvarom § 3 handlar, utgå efter den för rösträtt i Kyrkostämma bestämda grund.
I fråga om de algifter och personliga Ijenstbarheter, hvilka enligt gällande förordningar åligga medlemmar af en kyrkolorsamiing, oaktadt de i Kyrkostämma icke ega rösträtt, gör denna förordning icke ändring. § 44.
Då § 2 bland ärenden, som tillhöra Kyrkostämmas handläggning, i mom.
11 äfven upplager prestval och klagan öfver sådana valförrättningar således enligt 44 §:s ordalydelse synes böra fullföljas hos Konungens befallningshafvande inom Tretio dagar efter det öfverklagade beslutets kungörande, men Rikets Ständer hvarken i afseende på forum för sådana måls fullföljd eller i afseende på besvärstiden anser någon ändring geuom denna Förordning böra göras i hvad gällande Prestvals-stadga i nämnda hänseenden föreskri I ver, torde vid slutet af förevarande §:s mom.
1 böra tilläggas en ny punkt så lydande:
Ofver det i nåder meddelade förslaget till Förordning om Landsting komma Rikets Ständer alt särskildt i underdånighet sig yttra.
Stockholm den 26 Oktober 1860. 32 Expeditions-Utskottets Förslag till underd.
:o 481.
]\:o 1SV.
Uppläst och godkändl hos Ridd. och Adeln den 27 Okt. 1860.
Godkändl, med undanlag, af Presle-Slåndet den 27 — -— Godkändl af Borgare-Slåndet den 28 — — Godkändl, med undantag, af Bonde-Slåndet den 28 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, med öfverlemnande af ny Bevillning s-stadga m. m. (Bev:s-Utsk:s Bet. m. m.
Niis 20, 34, 35, 39, 42, 43, 45, 46, 47 och 49 samt Expis Ulskts Mein. N:o 19.) S. A. K. * Uti underdånig skrifvelse af den 8 Mars 1858 anhöllo Rikets då församlade Ständer att, enär emot rättvisan och lämpligheten af nuvarande grunder för allmänna Bevillningens fördelning flera anmärkningar, förtjenta af synnerlig uppmärksamhet, hos Rikets Ständer förekommit, men denna fråga befunnits vara af så betydande omfattning och erfordra så mångsidig utredning, att Rikets Ständer icke varit i tillfälle att dermed omedelbart taga befattning, Kongl.
Majit mätte låta upprätta och förelägga Rikets näst sammanträdande Ständer förslag till grunder för Bevillningens fördelning och sättet för deras tillämpning, efter hvilka den af Rikets Ständers fastställda bevillningssumma kunde på ett lämpligare och rättvisare sätt, än efter gällande Bevillnings-förordning utgöras.
Majit, genom särskilda i nåder lörordnade Kommitterade, låtit upprätta förslag dels till ny Bevillningssladga, med tillhörande formulärer, dels till Instruktion för taxerings-förrättningarna vid de under allmänna Bevillningen inbegripna och af taxering beroende afgifters föreslående och fastställande, dels ock till ny förordning angående manlals- och skatlskrifningarnes förrättande, hvarefter, och sedan E. K.
Majits och Rikets Kammar-rätt till följd af erhållen - Expedilions-Utskoilets Förslag till linderö.
Skrifvelse N:o 187.
33 hållen nådig remiss, afgifvit underdånigt utlåtande öfver Kommitterades förslag i de delar, som ega mer eller mindre oskiljaktigt sammanhang med de på Rikets
Ständer ankommande bestämmelser om allmänna bevillningens beräkning, påförande, uppbörd och redovisning, E. K. Maj:t genom nådig skrifvelse den 10 sistliden Januari, jemte förklarande, det E. K. Maj:t vore betänkt att, efter inhemtande af Rikets Ständers beslut i dessa delar, framdeles till nådig pröfning företaga frågan om nya stadganden rörande mantals- och skattskrifning, till Rikets Ständer öfverlenmat ofvanbemälda Kommitterades till trycket befordrade underdåniga Betänkande och förslag, för alt tjena till ledning vid behandlingen af de bos Rikets Ständer förekommande frågor angående allmänna Bevillningen, hvarförutan del af Kammar-rätten afgilne underdåniga utlåtande blifvit till trycket befordradt och bland Riks-ståndens ledamöter utdeladt.
Efter att åt della vigtiga ämne hafva egna! synnerlig uppmärksamhet, hafva Rikets
Ständer uppgjort och antagit i underdånighet bifogade Be»ilinings-sladga äfvensom den uti samma stadga åberopade Instruktion för taxerings-fönällningarne.
Uti denna stadga, hvilken hufvudsakligen grundar sig på det af ofvanbemälde Kommilterade uppgjorda förslag, hafva Rikets Ständer sökt alt, så vidt möjligt är, genomföra grundsatsen om jemlik beskattning af ntl inkomst.
För vinnande af della äudamäl har det varit nödvändigt alt rälla de afvikelser från denna grundsats, hvilka i nu gällande Bevillnings-lörordning förefinnas, samt i möjligaste måtto inskränka de talrika undantagen ; att bestämma bevillnings-procenten lika för alla och så låg som möjligt; att göra beskattningen i allmänhet beroende af taxering samt följaktligen borttaga nu stadgade fixa och minimi-afgifler: äfvensom att föreskrifva dels vissa officiella uppgifter till grund och ledning för laxeringarne, dels ock förändrade åtgärder för dessa sednares noggranna och behöriga verkställande.
Då Rikets Ständer ansett sig böra här lemna en kort redogörelse för det hufvudsakliga innehållet af förenämnda, af Rikets Ständer antagna Stadga, få Rikets Ständer, beträffande Stadgans uppställning, först erinra, att densamma har följande afdelningar, nemligen: Art.
1. hvilken, likasom i nuvarande Bevillnings-sladga, angår den personliga skyddsafgiften, som icke är underkastad taxering:
II. som afser de afgifter, hvilka äro föremål för taxering och hvilka böra utgå: A) Aj Jast egendom med en viss procent af egendomens uppskatlningsvärde; och Bih. till 11.
1859 Sf 1800. 10 Sami. 1 Afd. 2 Band.
Snppl. 5 34 Expcditions-U Iskottets Förslag till anderd.
Skrifvelse N:o 181.
För inkomst af kapital eller arbete med en viss procent af inkomstbeloppet; samt Art.
III sorn, under 11 hufvudrubriker, omfatlar lika många slags algifter af bevillningsnatur, hvilka icke äro af taxering beroende, utan ulga eller de för hvar och en af dem särskildt stadgade grunder.
Derefter följa, under särskild afdelning:
Föreskrifterna, angående Allmänna Bevillning ens påförande, uppbörd, afkortning och redovisning.
Enligt § 1 i nu gällande Bevillnings-stadga skall personlig skyddsafgift erlägges af hvarje mansperson från och med fvllda 18 år lill och med fyllda 60 är, med 40 öre och af hvarje qvinna från och med fvllda 18 till och med fyllda 60 år med 20 öre; samt efter fyllda 60 år af alla dem, hvilka utaf tjenst eller rörelse, eller genom undantagsbeting vid afhandling om öfverlåtelse af egendom, ega 150 R:dr årlig inkomst, äfvensom af dem, hvilka efter 2:dra Artikeln utgöra bevillning af last egendom af öfver 300 R:drs värde.
Då Rikets Ständer vid sislförflutne riksdag medgåfvo, att mantalspenningarne hädanefter må beräknas från fyllda 18 år och, — i de fall, då, enligt förut gällande stadganden, befrielse derifrån efter 63 års ålder egde rum, — upphöra med fvllda 60 år, hafva Rikets Ständer ansett föreskrifterna örn den personliga skyddsalgiflens utgörande numera i allt öfrigt höra ställas i fullkomlig öfverensstämmelse med de stadganden, som gälla för manlalspenningarnes erläggande, helst de olikheter härutinnan, hvilka ännu i vissa fall ega rum, visserligen i afseende på beloppen äro af ringa betydenhet så väl för Staten som för de skallskyldige, men förorsaka icke obetydligt besvär vid uppbörden.
Rikets Ständer hafva derföre, utan all vidtaga någon förändring i afseende å personliga skyddsafgiltens belopp, beslutat alt densamma skall erläggas af hvar och en i mantalslängd upptagen person, som, enligt gällande författningar, hör utgöra mantalspenningar.
Under denna artikel förekomma, såsom ofvan är nämndt, föreskrifterna rörande den bevillning, hvilken skall utgå efter taxering, och motsvaras af 2:dra Artikeln i nu gällande Bevillnings-förordning, hvilken sednare likväl dels innefattar en mängd stadganden, som icke stå tillsammans med de ofvan uppgifna hulvudgrunderna för den af Rikets Ständer nu antagna Bevillnings-stadga och derför blifvit derifrån uteslutna, dels igenfinnas under 3:dje Artikeln af samma Stadga.
Expeditions- UIskoHels Förslag lill underd.
Skrifvelse N:o 187. 35 A) Bevillning af fast egendom. §§ 2-5.
Den åberopade grundsatsen, ali bevillningen bör utgå med lika procent af all behållen inkomst, skulle, konseqvent genomförd, äfvrn tillämpas på fast egendom, sålunda alt deraf härflytande afkomst årligen till värde uppskattades.
Men för en sådan uppskattnings behöriga verkställande hafva Rikets Ständer funnit så många svårigheter möta, att något praktiskt resultat deraf icke vore alt påräkna.
Då de liesta egare af jordbruksfastighet, i anseende till bristande eller ofullständig bokföring, icke ens sjelfve kunna uppgifva sin behållna afkomst, skulle en beräkning deraf, verkställd genom andra personer, naturligtvis blifva ännu mera vacklande och otillförlitlig.
Rikets Ständer hafva derföre ansett det vara lämpligast att, på sätt hittills egt rum, bevillningen af fast egendom beräknas efter dess kapitalvärde, men att della värde bör uppskattas efter mera allmängiltiga och tillförlitliga grunder än hittills och med lästadt afseende å de för hvarje dylik egendom förekommande särskilda förhållanden.
Äfven af andra, deribland statistiska, skäl, har det sjuls Rikets Ständer vara af vigt att dylika värden finnas åsätta, likväl noggrannare bestämda än för närvarande är fallet.
Ehuru det å ena sidan icke kan bestridas, att jordegendomars nuvarande taxeringsvärden öro långt under de verkliga, må det å andra sidan dock medgifvas, att dylika egendomars försäljningspris under de sednare åren varit högt uppstegrade, men med visshet kan likväl antagas, att dessa pris slå lill de verkliga värdena i ett närmare förhållande än nuvarande taxeringsvärden.
Det på general-sammandragen öfver bevillningen grundade sakförhållande, att från år 1813 lill år 1857 taxeringsvärdet för hemman å landet nedgått från 144 lill 410 millioner R:dr, ådagalägger ock nogsamt jordegendomens oskäligt låga taxering i förhållande till verkliga värdet.
Under sådana förhållanden hafva Rikets Ständer ansett en förnyad uppskattning äf jordegendomsvärdet vara af nödvändighet påkallad.
Rikets Ständer hafva dock icke velat ovilkorligen grunda en sådan uppskattning på betingade köpeskillingar eller verkslälda hypotheksvärderingar, men anse dessa dervid böra tjena till ledning.
Detta är ock tydligen uttryckt sä väl i 3 § af Stadgan, som uti Instruktionen för taxerings-förrätt-, ningarne, deruti jemväl blifvit föreskrifvet alt vid uppskattningen af egentlig jordbruksfastighet afseende icke skall fästas å sådana byggnader, som på egendoniens afkastning icke hafva något egentligt inflytande.
Sedan efter de i 3 och 4 §§ af Bevillnings-stadgan samt 4—7 §§ uti Instruktionen för taxerings-förrättningarna angifna grunder för uppskattningen, verkliga värdet af hvarje egendom blifvit utrönt, hafva Rikets Ständer ansett detsamma, såvida särskilda omständigheter icke förekomma, böra, enligt 7 §:n lili Instruktionen för taxeringsförrältningarne, bibehållas oförändradt under tre år samt beräknas afkasta en viss procent i årlig inkomst, hvarpå bevillningen, efter den gemensamma procenten, skulle utgå.
Hil tills hafva jordbruksfastigheter ansetts i allmänhet afkasta fyra procent, och med nuvarande låga taxeringsvärden har en sådan beräkning visserligen icke varit för hög.
Men då det måste antagas att taxeringsvärdena hädanefter skola komma alt betydligt stiga, hafva Rikets Ständer funnit en jemkning i inkomstberäkningen påkallad, för att vid bevillningens utgörande bereda något afdrag för de kostnader, som med jordbruksnäringens bedrifvande äro förenade, eller för det deri nedlagda förlagskapital.
Ett annat skäl, som talat derför att alkaslningen af jordegendom icke må beräknas alltför högt, hafva Rikets Ständer hemtat från den omständighet, att dylik egen - 36 Expeditions-Utskottets Forsing till underd.
N:o 487. dom i allmänhet förvärfvas mindre i beräkning att å köpeskillingen erhålla en hög ränta, än för att af en redan förvärfvad förmögenhet med trygghet kunna påräkna en stadigvarande, orri än måttligare inkomst.
Med en tilltagande folkmängd blifva ock de mindre jordpossessionerna, hvilka sammanräknade utgöra största jordrymden, mer och mer eftersökta och vid deras inköp fästes ofta ännu mindre afseende vid den afkastning de lemna, då köparens behof och önskan att förvärfva egen bostad härvid hufvudsakligen bestämma försäljningspriset.
För städernas innevånare är deremot behofvet af egen gård icke på långt när så allmänt, som för landels.
Tillfällen alt mot hyra få bebo annans egendom i stad saknas i allmänhet icke. 1 följd häraf rättar sig ock köpeskillingen för stadsfastighet i allmänhet mera efter den afkastning, sådan egendom lemnar.
Af alla dessa skäl hafva Rikets Ständer funnit det vara lämpligast, att årliga afknmslen af jordbruksfastighet icke antages lill högre belopp, än tre procent af det uppskattade värdet; men att för annan fastighet, i afseende hvarpå nu antydda förhållanden icke inträffa, densamma antages till fem procent af uppskattningsvärdet.
Det är på dessa grunder och med fastställande af bevillnings-afgiflen för inkomst till en procent, sorn Rikets Ständer beslutat, ali bevillningen för läst egendom skall utgå, för jordbruksfastighet med tre öre för hvarje fulla Etthundra R:dr af uppskattningsvärdet och för all annan fastighet med fem öre för hvarje fulla Etthundra R:dr af samma värde.
De undantag, som i § 2 blifvit gjorda för Statens fastigheter, äfvensom för kommuner och fromma stiftelser tillhöriga byggnader, då de i hyror eller på annat sätt icke fennia någon inkomst, äro, enligt 5 main. i 142 § af nu gällande Bevillnin 8Sstadga, redan för närvarande medgifna, ehuru Rikets
Ständer i öfrigt funnit sig icke böra bibehålla alla de undantag, som i sistnämnda moment finnas intagna.
Frälseränta hafva Rikets Ständer ansett böra hädanefter, såsom hittills, vara underkastad bevillning såsom för fast egendom.
B) Bevillning för kapital eller arbete. §§ 6-10.
Då för inkomst af räntebärande kapitaler direkt bevillning hädanefter skall utgöras, komma, till följd deraf, de i 33 och 34 §§ af nu gällande Bevillnings-stadga i afseende å det s. k. bevillnings-afdraget meddelade föreskrifter att upphäfvas.
Den allmänna grundsatsen att bevillningen bör utgå efter behållen inkomst hafva Rikets Ständer likväl funnit under vissa förhållanden icke kunna eller böra i sin fulla vidd tillämpas.
Då nemligen en rörelse, ehuru bediifven i vidsträckt omfattning, likväl till följd af ogynnsamma förhållanden eller inträffade förluster under något år icke lemnat någon behållning, skulle under sådana omständigheter, med tillämpning af denna grundsats, af dylik rörelse, oaktadt densamma kan i sig innebära betydlig kapital-förmögenhet, någon afgift till Staten icke erläggas, likasom ock rörelseidkaren till följd deraf kornme i saknad af de medborgerliga rättigheter, som grunda sig på bevilint-ngen.
Enahanda blefve ock förhållandet, dä en kapitalist drabbats af sådana förluster, att någon inkomst af hans utlånade kapilaler icke uppkommit.
Vid öfvervägande häraf hafva Rikets Ständer, hvilka såsom allmänt stadgande beslutat, att inkomst af rörelse, yrke m. m. skall taxeras för löpande året. oell i allmänhet beräknas på grund af förhållandet under näst föregångna året, funnit det vara sä väl med Expeditions-Utskottets Förslag lill underd.