Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Under en tid då sjelfvillig fattigdom ansågs såsom en förtjenst, skulle idogheten qväfvas, landtbruk och näringar försummas, samt folkets hela sätt att tänka och vara undfå en förvänd rigtning.
Ända intill sextonde seklet eller Konnung Gustaf I:s tid tillväxte lättjan och fattigdomen, utan att några verksamma åtgärder blefve deremot vidtagce.
Inemot nämnde århundrade öfvergick, sorn vanligt händer, den öfverdrifna gifmildheten tillen slags liknöjdhet, stundom gränsande till obarmhertighet för de verkligen fattige, sju. ke och nödlidande.
Allt sedan Reformationen hafva styrelsens åtgärder hufvudsakligen varit rigtade derhän, att genom tvångslagar bereda de fattiges bärgning, befordra uppbyggande af fattighus m. m. samt genom
Lag stadga skyldigheterne för tiggares vårdande och underhåll.
Ibland orsaker, som i sednare tider dels allmänt, dels på särskilda orter i mer eller mindre mån bidragit till fattighopens förökande, anser Commitiéen, med ledning Lagutskottet:
Betdnkandett. 639 af de från Länen och Stiften samlade och sins emellan jemförde uppgifter, kunna egentligen och allmännast råkras: en illa vårdad uppfostran; en tilltagande yppighet, hvar* af föräldrar och husbönder lemnat barn och tjenstefolk skadliga efterd.ömen; ett omättligt bruk af brännvin; en för vida utsträckt hemmansklyfning; upplåtande af vissa så kallade undantag till föräldrar, barn och tjenares underhåll J ett gränslöst ökande af Backstufvor utan jordegor, hvaraf uti ett enda Pastorat år i8t5) de i sådana stufvor boende personers antal uppgick till fjerdadelen af hela folkmängden; ett tätare ombyte af åboer på Frelsehemman och Torp, åstadkommet, genom Jordegarens illa beräknade egennytta; krig och fältsjukor, hvilka efterlemnat en mängd enkor och faderina barn; allmogens utvandringar på vissa orter, med försummande af eget jordbruk; förlusten af sillfisket för Rikets västra pro* vincer: kriget med Ryssland, och sednare årens svåra missväxter för de norre, samt slutligen och i allmänhet näringstvång, att icke hvar och en fått begagna de medel dess flit och industri© kunnat påfinna tili sin bärgning.
Redan i Rikets äldsta Lagar finnes vål ett ochann at stadgande, som kan lämpas på Fattigvården, och särdeles under fclkunga* ätten, samt vid unionstiden, påbud för sys - 640 LagUtskottets Retånkandetl. slolöst folk att träda i tjenst; men de forsta kände Författningar, hvarigenom tiggeri inskränkes, än Westerås Ordinantie af 1527, och stadgan derom uti RegeringsFormen år 1528» hvarö'ver sedermera, under loppet af Konung Gustat I:s regering, Utkommo flere Rescripteroch förklaringar; men ej förr ån år 1647» utfärdades den forsta allmänna Kongl. Stadgad, som bjuder huru förhållas skall med tiggare och fattige, hvilka rätt allmosa behöfva, saint i motsatt förhållande med lättingar och landstrykare, Denna stadga har hufvudsakligen lågt grunden,till alla Sednare i samma amne Utkomne författningar.
Ar 16^0 blef den första Barnhu Inrättning stadgad och samma år fattigbössor allmänt påbudne.
Genom 1686 års KyrkoLag biefvo
Presterskapets och församlingarnes pligter och rättigheter i hänseende till de fattige nogare bestämde; genom 1688 års Kongl. Resolution, Gardisters, Båtsmans och Soldaters bettlande förbudet; 1698 blef det första Arbets- Rasp- och Spinnhus inråttadt; samma år Jtdels procenten af ali qvarlåtenskap påbuden ‘ Kongl. Brefvet af år 1757 Stadgar: att alla Fattighus böra lika med Hospitaler ega ovillkorlig rätt till all den qvarlåtenskap, som finnes efter sådana fattige, hvilka icke njutit sine slägtingarS hjelp och understöd-; af år 1763, att Innevånarne i hvarje församling skola viss dag om året samlas för att rådgöra oell fastställa LagUtskottets Betnnkanden.'
641 fastställa antalet af blifvande underhållstagare ; samt slutligen till hvilken församling ett fattighjon rätteligen hör, Kongl. Kungörelsen af år 1788. som år den senast utfärdade och nu gällande allmänna Fattigordning, sedermera upplyst och förklarad genom flere Kongl.
Bref samt Lego» och VarfmngsStadgarne, t afseende på den 3:dje puncten hafva Val Committerade önskat, att kunna, efter hvad Riksens Stander begärt, uppgifva de fattiges antal i Riket, så väl i förhållands till någon viss tidpunct, som efter ett medeltal af Tio år; men det har, i brist af säkra, samtidiga och bestämda uppgifter, befunnits omöjligt, och att kånna detta belopp vid 1809 års slut, eller för de näst derförut förflutne
Tio åren, hvarpå Riksens Ständer egentligen syftat, eiler ock endast i somlige orter vid någon sednare tidpunct, skulle, efter Committerades tanka, vara föga upplysande, enär förhållandet sedermera på olika localer troligtvis ganska märkbart förändrat sig.
Samma olika resultater inträffa med fattigstufvorne, med de deruti intagne personers antal, med fattigcassornes belopp och storleken af de årligen tillskjutne bidrag.
Men angående sättet och medlen till de fattiges för - LagVtskottits Betänkanderik 4r 642 LagOt sköt tits Betänkande». sörjande, samt grunderna för de bidrag församlingarnas Ledairöter dertill gifva, lemtar Committéen nogare bestämda uppgifter, hvilka sprida mycket ljus Öfver be. handlingen i särskilda Landsorter af detta ärende, men hvilka äro för vidlyftiga att här upptagss, utan böra uti ett sammanhang läsas och jemnföras.
Sedan Committéen således uppgjordt de historiska och erfarenhetens grunder, på hvilka en förbättrad fattigvård borde uppbyggas, har den aflemnat sitt förslag till allmän stadga, och indelat den uti Sex Artiklar; Den första:
Om Fattigvårdens föremål; Den andra: om de Fattiges .
Nödlidandes och behöfvandes Indelning samt huru de lira vårdas och understödjas; Den tredje; om grunderne hvarejter det\ skall bestämmas till hvilken menighet hvarje särskild fattigs m. m. vårdande och understödjande hörer; Den fjerde:
Om Fattigvårdens inkomster och de tillskott hvarigenom
För sam Ungar nes invånare böra bidraga till sådan Fattigvård, som någon menighet åligger\
Den femte:
Ont hämmande af 7 i g gener och sysslolöst kringstrykande j samt om ansvar för andre förseelser af denij som njuta fattigvård; och den sjette:
Om den närmare styrelsen öfver Fattigvården inom hvarje meninghet och behandlingen af de dertill hörande år ender samt om Rättegången i Fattigvården och 7 iggerimål.
Vid hvarje Artikel har Committéen uti sitt särskildta Betänkande redovist de åsig - LagUtskottcts Bet Mandén. 64 3 ter, hvarefter Artikeln blifvit uppfattad och bearbetad, samt de skäl och motiver, hvilka dervid egt rum.
Sedan Utskotten af alla Committéens framställningar och åtföljande handlingar samt derjemte ett fullständigt utarbetadt förslag, af en bland Utskottens egne Ledamöter, tagit en noga kännedom, anse de sig säkrast fullgöra sitt åliggande, och till beredande af Riksens Höglofl.
Ständers pröfning enklast förfara, då de följa den föreslagne, Stadgans lydelse och dervid uppgifva de anmärkningar, tillägg eller förändringar, hvilka Utskotten tillstyrka Riksens Höglofl.
Maj:ts nådiga godtfinnande i underdånighet hemställa.
Utskotten få härvid vördsamt hänvisa till det uti Bihanget till Riksens Höglofl.
Ständers Protocoller vid innevarande Riksdag usta Delen pag, 126 aftryckte exemplar, under tillkännagifvande, att alla citationer i enlighet dermed äro åberopade, då deras förändring äfvensom förslagets oms skrifning varit utan allt ändamål innan Riksens Höglofl, Ständer tagit de föreslagne ändringar i skärskådande och deröfver stadgat sitt omdöme.
Art, /. §. 2 synes således böra förändras:
Fat* t igv årdal skall besörjas antingen särskildt 644 LagUtskottets BetAnknnden. inom hvarje Socken eller ock gemensamt joy flere Socknar inom samma Gäll eller Pastarat j enår de vilja sig derom jorena samt, i sådan händelse hvardera , genom beslut ■på allmän Sockenstämma, dertill bifalla; och derefter tilläggas:
Der Stad och Land äro uti en Sockenj ege de att hvar jör sig om Fattigvården besörja, sd vida de icke annorledes öfverenskomma.
Ej måga flere Gäll eller Pastorat sig om en Fattigvård förenautan att Konungen > på deras ansökningj gifver der lof till, och då förordnar huru med Styrelsen och det Regie menta», riska förhållas skall. §. g.
Vid slutet tillägges:
Dér särskildta Reglementen redan äro eller framdeles blifva inrättade och af Konungen faststälde j der komma de , i afseende på Styrelsen och organisationen vidtagne föreskrifter dtt till efterrättelse gälla.
Såsom skäl till dessa tillägg och forändringar få Utskotten anmärka. i:o Att ordet Församling härstädes innebär något tvätydighet och betyder ej alltid det samma som Socken; men att Gäll eller Pastorat, ehuru ömsom brukade, åro till sin betydelse allmänt kånöe, hvilken anmärkning gäller vid alla ställen i förslaget, hvarest församling i detta hänseende nyttjas; 2:0
Ått gemensamma Stads- och LandsFörsamlingar böra i afseende på olika folkmängd, näringsgrenar och locaier ega full frihet till fattigvårdens förening eller åtskil - lagutskottet* Betånkandén, 64$ jande, lärer icke tarfva något bevis, såsom af erfarenheten tillräckligen intygadt; 3:0 Utan Konungens särskildta tillstånd synes väl icke Fattigvården böra förenas uti Socknar af särskildta Pastorater, i hänseende till Styrelsens möjliga förblandning, och 4:0
Så nödvändigt det är, att i allmänhet och der ej nådigt tillstånd till undantag mellankommer, uppdraga Fattigvårdens öfverstyrelse åt Församlingens Pastor, så stridande mot det åsyftade ändamålet synes det skola blifva, om uti Städer, eller på andra af särskildte förhållanden utmärkte orter, de redan faststålde Reglementen, hvarigenom Landshöfdingen, Borgmästaren eller någon annan allmänt förtroende egan« gande person såsom Ordförande har Öfverstyrelsen , skulle rubbas; eller ock sådana öfverenskommelse^' för framtiden till ingående vägras, enär de af högsta magten sanctioneras.
De lyckliga verkningar, sorn genom sådane Reglementen blifvit framkallade uti Stockholm, Götheborg och flere större Städer, bevisa tillräckligen denna frihets nödvändighet.
Utskotten instämma för öfrigt fullkomligen uti Committéens afgifne förklaring öfver första Artikeln, att nemligen den endast ansett sig böra tillstyrka en Stadga med aUmiinna grunder och fö-, reskrifter, efter hvilka sättet för fattigvården, likasom hitintills skett, må särskildt inom hvarje Församling uppgöras och h©^ »örjas, 645 LagUtskottets Bttänkanden.
Ibland de fattige, nödlidande och be* höfvaode, hvilka, i saknad af egne tillräcklige tillgångar för sin bärgning, äro föremål för fattigvården» räknar Committéen Personer ofver
xf ar hvilka ega full arbetsförmåga och kunna genom sitt arbete försårja sig3 men derpå sakna tillgång.
Utskotten kunna icke dela denna åsigt.
Det synes böra öfverlemnas åt hvarje församlings enskilda omtanka,, om den i mån af tillgångar och sig dertill yppande tillfallen f vill förskaffa desse personer arbete, på det de ej i förtid måtte falla fattigvården tili last med fördubblad tyngd och troligen med minskad moralitet eller åtminstone med förlorad arbetsdrift.
Men att såsom pligt införa det uti en allmän Stadga, om de fattiges vård anse Utskotten betänkligt, och kunna dertill utur flere skäl icke styrka.
Det kunde lätt framkalla en motsatt verkan samt befordra lattja och overksamhet, då fullt arbetsföre personer, derföre att de anta en fattigvårds skyldighet att förse dem med arbete och underhåll, uragtlåta egen flit och industri, Äro de omgifne af manga barn, så äro desse, icke de sjelfve, som af Polisen bäst tillhållas att sig med egen omtanka försörja, värdiga föremål för fattigvården.
Dessutom äro flerestädes, särdeles uti större Församlingar, ®n sådan åtgärd icke verkställbar.
Lagutskottet; Betånknndtn, 647 Någon specification uti tredje momen* tffc af mindre arbetsföre personer, äfvensom af de olyckor, hvilka förvållat deras behof af fattigvård, synes icke eller vara af nöden; utan i dess ställe att blott i all. manna ordalag och med full latitud för Styreisen anföra dem, hvilka, utan barn och vanföre, kunna blifva föremål för ett periodiskt understöd, I följd af dessa slutsatser tillstyrka der. före Utskotten , att vid de fattiges indelning, det andra momentet utgår, samt endast de gine återstående momenter på nedanstående sätt redigerade, antagas, såsom utmärkande föremålen för försörjning af fattigvården.
De böra ock då nämnas i den ordning, som angifver vårdens vigt och företräde, nemligen i;o barn under 15 dr, antingen fader- och. moderlösa j eller hvilkas föräldrar alldeles icke eller blott till någon del förmå att dem försörja och uppfostra. 2;o Personer öfver ij år, hvilka genom obotliga kropps eller sinnessjukdomar vanförhet eller ålderdom äro till arbete alldeles oförmögen j samt 3:0
Personer öfver iy århvilka af deni j, som hafva sig fattigvården i Socknen eller Pastoratet anförtrodd j prof vas i anseende till inträffade och särskildte olyckor vara i behof af mer eller mindre understöd för längre eller kortare tid.
Ständer vilja i underdånighet hemställa och Kongl. Majit i nåder täckas bifalla denna framställning, så blifyer en följd: 648 l/igUnhottetsBetAnk/itidcu. att slcijs §. i denna Artikel samt att i ali™ mänhet aliade ställen, sorti hafva afseende på fullt arbetsföre personer, tillika med krigstjenst och sådant mer, hvilket endast på dessa kunna lämpas, komma att utur Stadgan försvinna.
Vid Redactionen af 2 §. bör isgttagas, att tillsynen huruvida barnen kunna inrymmas uti något Barnhus, eller bispringas af allmänna medel, icke blifvit ålagd såsom ovilkorlig pligt, utan öfverlaten åt styrelsens fria Val, att, till besparande af Fattig* vårdens medel, vidtaga, enär och hvarest denna utväg lämpligen kan ega rum.
Uti 4 och 5 5, §. synes orden för al* ^rar och barn böra utgå, samt Fattigvårdsstyrelsen blott tillse, huruvida de nödstälde eller behöfvande hafva siägtingar, son* kunna och vilja fylla deras behof.
Då föräldrar både efter naturlig och uppenbarad
Lag äro ovilkorligen förbundne, att vårda och uppfostrasina barn, hvilket äfven torde genom ett uttryckligt stadgande uti denna Författning böra ytterligare bestämmas, så bör ock barnens pligt, att lika ovillkorligen vårda och underhålla sina föräldrar aldrig sättas i fråga , utan lagligen kunna utkräfvas, så vida och i den män, som barnen hafva dnrtill erforderliga tillgångar.
Vid 4 §. bör särskildt anmärkas, att, i händelse Utskotten vinna bifall till sina förut gjorde framställningar, orden mindre ar* bitsfure fattige, barnsbörd, m. m. böra borttagas oeh §. redigeras i enlighet med hvad LagUtskottets Betdnktinaen.
64g förut om gtdje momentets fattige blifvit anför rit , så att samma undstätlning bibehållas.
Vid uppfattande af allmänna grunderna för 2:de Artikeln, bar Commitséen uti sitt Betänkande redovist de orsaker, hvarföre den ej, i likhet med förra författningar upptagit' det ovilkorliga åliggandet för hvarje församling eller Socken att nied fattighus vara försedd , eller i allmänhet föreslå uppbyggandet af Arbetshus inom hvarje fattigvård.
Utskotten kunna icke annat än gilla de anförde skälen.
Det tillhör en allmän Stadga, att bestämma fattigvårdens allmänna akyldigheter, icke sättet för deras uppfyllande.
Uppbyggande och underhållande af Fattig- och Arbetshus samt deras förseende med Föreståndare och inventarier medföra betydliga kostnader, och deras nytta eller verkan på hälsa och lynnet, i afseende på den oftast sammanträngda folkmängden och svåra tillsynen är dessutom ganska problematisk.
Det synes således vara af ingen vigt, om Fattig- och Arbetshus finKas eller ej, då Fattigvården ändock ordentligen besörjes , och att de kunna umbäras, derpå hafva flere Församlingar gifvit berömvärda bevis.
På vissa localer och särdeles i Städerne torde vården på annat sätt ej kunna bestridas , hvarföre sådana byggnaders uppförande bör öfverlämnäs åt bsdömmandet af dea enskilda omtanken. 650 Lagutskottets Betttnkanien, Art. lil. §. i.
Då det stadgas, att den fattige anse* tora till den Församling, der han sist varit mantalsskrifven, synes dervid bora bero och den ti Hägde meningen: eller i Irist deraf lov dt enligt B evillnings Förordningen vara mantalsskrifven, böra utgå.
Ett dylikt stadgande skulle, enligt Utskottens tanka, endast medföra långa undersökningar, vacklande Domsgrunder och ständiga tvister, hvartill äfven kommer, att de fruktade oiägenheterne synas vara reciproca, då hvad en Församling någon gång tyckes förlora vid ett tillfälle, den lått kan återvinna vid ett annat j men Riksens Höglofl.
Ständer tillstyrkas hos Kongl. Majit underdånigst hemställa: att ingen utan vid ordinarie och allmän mantalsskrifning må skattskrifves, eller i annat och oundvikligt fall först sedan Församlingen deröfver hörd blifvit, på det ej någon, utan dess vetskap och tillfälle till anmärkningars afgifvande, må kunna der insmygas.
Då barn rättvisligen tillhöra den För. samlings Fattigvård, hvarest föräldrarne sådan njuta, eller dertill vid påkommande behof hafva rättighet, så böra orden: hos hvilka, de vistats utgå; ty barnet kan finnas kringstrykande å annor ort, hvilket icke föräldrar aaken.
Vid §:ns slut bör tilläggas:
Lag samina vare, om oägt a barn_, dem Föräldrar ne ef magta underhålla.
Sådant Lagutskottet!
BetHnkanden. 651 barn Kjuta Fattigvård i den Sockenj dit niodorn vid deras framjödande hört.
Den 2 §:en , innehållande föreskrifterna angående inflyttningar ifrån en Socken till en annan, anse Utskotten vara mångtydenhet och flere olägenheter underkastad, samt tillstyrka derföre, att den borttages, och i dess ställe införes efter ordalydelsen hvad Kongl. Förordningen af den 5 December 17Ö8, uti detta ämne stadgar, såsom mera öfverensstämmande med Socknarnes billiga rättigheter, att förse sig emot missbrukade inflyttningar och en derigenom förtyngd fattigvård.
Uti 4 §., då frågan är om den olagligt inflyttades hemsändande, bör tilläggas: så vidt ej den elier de ifrågavarande personer sjelf • ve ega tillgång, att sitt njutna underhåll och kostnaderne för sin återfärd bestrida, hvilket förhållande någon gång kan inträffa och först böra undersökas
Den 5 §. innehållande skyldigheten för husbönder, att bestrida Fattigvården för Tjenstehjon, fastighetsegare för Landtbönder, Torpare eller annao arbetare, och Rote eller Rusthåll för Soldat, Båtsman eller Ryttare, enär desse ifrån sitt trettionde år eller efter andra bestämningar varit uti de förres tjenst, anse Utskotten böra utgå.
Så gifvet det är, att sådane förbindelsers uppfyllande efter tillfälle och möjlighet är en Christiiig pligt och af ingen välsinnad underlåtes, så betänkeligt skulle det blifva att såsom Lag stadga, hvad som bör vara dj2 J.ogVtskottcts Bethnkandtn. af fri välvilja, och hvilket dessutom sf så mångfaldigt olikartade samt ingen säker beräkning underkastade omständigheter bestämmes.
En sådan tvångspligt skulle lätteligen motverka det sökta ändamålet; att befodra lugna oell långvariga tjenster på ett och samma ställe.
En god Husbonde uppfyller visserligen af sig sjelf denna pligt, men en mindre nogräknad skulle af de befarade följderne lätteligen kunna taga sig anledning till ett tätare ombyte af tjenstefolk och underhafvande, eller åtminstone att skilja sig ifrån dem vid annalkande år och aftagande arbetsförmåga.
Utskotten an* se följagtligen på. detta ställe någon dylik föreskrift icke böra ega rum, såsom tillräckligen bestämd genom TjenstehjonsStadgan, uti de fall, som hit kunna lämpas.
Vid stadgandet om grunderne för utgående af de medel, hvilka, tillkomne genom årlig taxering, stadgas böra tilläggas:
Sä vidt ej annan öfverenskommelse redan är träffad, eller framdeles enhälligt sker och derå vunnen eller vinnes Kongl. Majit Nådiga stadfästelse.
Skäl till denna såmedelst på allmän öfverenskommelse alltid yrkade frihet hafva Utskotten ofvanföre flerestädes uppgifvit.
5:dje och 4 §$:ne innehålla Fattigvårdens, rätt riil den vårdades egendom, sam t efter dess LngJJtskottets Betänkande6y3 död till dess qvarlåtenskap.
Committéen har, uti sitt Betänkande häröfver, utgått ifrån den synpunkt, att fattigvården uti intet fall får på den fattigas eller dess slägtingars bekostnad tillegna sig någon vinst utöfver full ersättning tf hvad som är utgifvet.
Utskotten kunna icke instämma uti denna åsigt.
Enår någon anmäler sig till åtnjutande af full fattigvård samt bevisligt varit i sådan hänsigt förut erbjuden åt sine närmaste Slägtingar och dervid intet svek eller missbruk blifvit föröfvadt, så är klart, ett han icke kan ega mer, än högst till dess underhåll och skötsel förslår.
Befinnes annorlunda, bör sjelfva lagen innehålla Correctiver, att allt hvad han eger eller framdeles kan undfå tillhör Fattigcassan, hvilket och bör bli ett möjligt motiv för anhörige, att icke i otid besvära Fattigvården.
Ett annat förhållande åter visar sig , när haa vill derur utgå, som naturligtvis aldrig b ir förvägras, och hvartill han uär som heldst efter eget godtycke bör ega rättighet.
Haa inträder då genast uti disposition af allt hvad han eger, emot full ersättning af hvad till dess vård och underhåll blifvit påkostadt, sedan han uti Fattigvård kom.
Utskotten tillstyrker derföre desse aine §, §, borttagande och att i deras ställe upptages blott en, som angifver Fattigvårdens disposition af allt hvad ett uti fjerde Classen intaget fattighjon eger, af allmänna underhållsmedel uppbär, eller som framdeles kan det samma tillfalla, jemte full och en - 6^4 Lagutskottett Betänkande», sam arfsrätt vid dess död till all dess qvarlåtenskap i löst oöh fast, med undantag af ofvannämnde lall, då han frivilligt samt med faststäld ersättningsskyldighet vill sig ifrån Fattigvården skilja.
Samma rättighet ege äfven dén, som Fattigvårdens rätt utöfvar.
Vid 6 och 7 §.
§. som bestämma de grunder, hvarefter genom särskild Taxering sådana sammanskott böra utgå , som kunna erfordras alt fylla bristen uti de vanliga och här förut uppräknade fattigvårdens inkomster, få Utskotten, i enlighet med hvad ofvanföre vid ingressen till denna Artikel blifvit tillkånnagifvet, anmärka: att det icke synes lämpligt utfärda någon allmänt gällande föreskrift, om Sättet hvarpå Socknarne bdra bestrida kostnaden till de fattiges försökande.
Grunden till all Fattigvård är Okristlig barmhertighet, hvilken yäl genom Samhällsfördraget kan i hänseende till dess absoluta utkräfvande förvandlas uti medborgerlig tvångspligt till förekommande af de ännu vådligare följder, hvilka för samhällets bestånd möjligen skulle kunnä uppkomma, genom en alldeles försummad fattigvård.
Men så mycket snarare bör sättet och medlen vara frivillige, beroende på hvarje Sockens egen öfverenskommelse, och ej förr blifva ett föremål för laglig åtgärd än då fria öfve rems k om ruelser saknas, i hvilket fall laga authoritet, som här är Konungens Befallningshafvande, bör, efter gifna grunder, bestämma huru härmed LagVtskottets Bttånkanden655 förhållas skall.
Utskotten tillstyrka derföre de nu nämnde §. § borttagande, och att i deras ställe införes en så lydande; "Racka ej de i denna Art. nu. uppräknade inkomster till Fattigvårdens behof, dii skall en hvar i män af råd och lägenhet eller egande inkomst, ehvad den genom lånj egendom _> rörelse eller arbetsförmåga förvärf, vas j inom den Socken _> Stad eller försörjnings skyldt ge samhälle _> der han är mantalsskrifven j eller egendom eller inkomst eger. bidraga till utgörande af det erforderliga beloppet.
Vid allmän Socknestämma bestämmer dess fördelning och sättet till dess uppbörd , hvarvid i förs t nämn de afseende j der ej annan lämpligare och allmän godkänd grund finnes i enhvar s ut sky Ider till Kronan vare sig personliga eller f ör egendom j län och rörelse j måga i sadan egenskap antagas.
Blifva ej de försörjningsskyldige ense om det belopp som skall utgå j eller om fördelnings- och uppbördssätt j be st amme dä Honungens Befallningshafvande j uppå Pastors anmälan, huru dermed skall för hällas , hvarvid Pastors förslag j sä vidt skälen derföre är o behörigen uppgifne och utredde, bör i afseende pä telnia beloppet j samt ofvannämnde grund af åliggande bevillning, i afseende pä fördelningen j lända till efterrättelse."
Den 8 $>• lörblifver ändå, blott med andrad citation uti sitt nu varande skick, enar det slltid bör blifva Socknarne obetaget att om uppbörden, emot viss veder» Ö56 LagUtsköttéis Bitrinktwdetu gällning, anlita vederbörande Ämbetsmän, om de sig dertill befogade finna.
Da tili 2 uttryckes, hvad med Tig» geri förstås , så år klart att anmålandet uti Tidningarne af allmän eller enskildas nöd vid särdeles ömande tillfällen härunder ic* ke inbegripes.