Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då alla de förhållanden, som uti återremisshandlingarne finnas omförmälda, redan före afgifvandet af det återremitterade utlåtandet blifvit af Utskottet tagna i betraktande, och då några nya eller ytterligare skäl för ifrågavarande låns förhöjning utöfver det belopp, Utskottet tillstyrkt, icke anförts, anser sig Utskottet böra vidblifva sitt af tvänne Riksstånd godkända yttrande och får alltså förnya den deruti gjorda framställningen, att ett lån af Sextontusen Riksdaler må, emot de af Utskottet föreslagna vilkor, beviljas för uppbyggandet af den nya kyrkan i Lidköping.
Stockholm den 10 Juli 1851. 6 Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 232.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 11 Juli 1851, kl. 7 e. m.
Utlåtande, angående sökt anstånd med ränte- och kapitalinbetalningar ne å de för hamnbyggnadsarbetena vid Cimbritshamn beviljade lån (R:gs Afd.) Genom skrifvelse till Stats-Utskottet af den 4 nästlidne April (under N:o 61 införd i l:a samlingen af Bihanget till Riksståndens protokoll) har Kongl. Majit till Rikets nu församlade Ständers pröfning och afgörande, med nådigt förord, hänskjutit en af Cimbrits hainns Borgerskaps Äldste gjord underdånig ansökning om anstånd till nästa lagtima riks dags slut med ränte- och kapital-afbetalningarne å de tvenne serskilda lån af tillsammans 30,000 Rör, nämnde stad för dervarande hamnbyggnad utaf allmänna medel erhållit; uti hvilken ansökning Borgerskapets Äldste anmält: att stadens år 1845 betydligt skadade hamnbyggnadsarbeten den 24 och 25 Oktober sistlidet år, genom då inträffad storm och stark sjögång lidit ytterligare skada; att sedan år 1848 något hufvudsakligt arbete för hamnbyggnadens fulländande, i anseende till brist på härtill erforderliga medel, icke kun nat utföras; samt att det för staden ej vore möjligt att, så länge hamnen befunne sig i dess nuvarande ofulländade skick, fullgöra ifrågavarande betalningsskyldighet, hvilken, enligt Rikets Ständers vid de tvänne sednast förflutna riksdagarne fattade beslut, bort taga sin början vid 1850 års utgång.
Till upplysning vid denna ansöknings afgörande har Stats-Utskottet ansett sig böra meddela: att Rikets åren 1840 och 4841 församlade Ständer, som beviljade Cimbritshamns Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 232. 7 stad ett län å 25,000
Rdr såsom bidrag till byggnaden af en hamn derstädes, föreskrefvo, att för detta lån skulle, efter 5 års förlopp från detsammas utbetalning, årligen erläggas till Riksgäldskontoret 5 procent å det ursprungliga lånebeloppet, dervid borde beräknas 3 procents ränta samt återstoden utgöra kapitalafbetalning.
I anseende till den genom stormskada år 1843 vederbörande tillskyndade opåräknade förlust, blef ett ytterligare låneunderstöd af 5000
Rdr för samma hamnbyggnads fullbordande beviljadt vid 1844 och 1845 års riksdag, hvarvid såsom betalningsvillkor stadgades, att staden under en tid af lif, år, räknad från 1850 års slut, skulle årligen till Riksgäldskontoret inbetala 8 procent å hela denna lånesumma, hvilken derigenom komme att anses fullt betald så till kapital, som ränta, efter beräkning af 2 procent för hvarje år.
Sedan Rikets Ständer under sistförlidne riksdag vägrat ett då äskadt anslag för hamnarbetet vid meranämnde stad, väcktes fråga om anstånd till 1852 års slut med de årliga inbetalningarne å det vid riksdagen åren 1840 och 1841 beviljade samt under år 1843 från Riksgäldskontoret utbekomna lån.
Uti häröfver afgifvet och af Rikets Ständer godkändt utlåtande, yttrade sednaste riksdags Stats-Utskott, att, då de oförutsedda motgångar, hvilka fördröjt samt försvårat utförandet och fullbordandet af hamnarbetena vid Cimbritshamn, förorsakat serdeles kännbara förluster för detta samhälle och beröfvat detsamma alla förväntade fördelar af både det allmännas och stadens enskilda uppoffringar för hamnbyggnadens tillvägabringande, ansåge
Utskottet den obestridliga svårigheten för de i allmänhet obemedlade invånarne att, i saknad af den genom hamnafgifterna härtill påräknade tillgång, kunna behörigen fullgöra den förestående betalningsskyldigheten för det först beviljade hamnbyggnadslånet, destomera förtjent af Rikets Ständers behjertande, som de inträffade naturhändelsernas inverkan på berörde arbeten icke kunnat af låntagarne förekommas.
I betraktande af dessa omständigheter och enär Rikets då församlade Ständer, i anseende till statsverkets ställning, funnit sig icke kunna bevilja den ytterligare anslagssumma, Kongl.
Majit utaf dem äskat, för afhjelpandet af den år 1845 å hamnarbetena genom storm förorsakade skada, tillstyrkte Stats-Utskottet anstånd till 1850 års slut med ränte- och kapital-inbetalningarne å det då ifrågavarande lånet.
1 öfverensstämmelse med Kongl. Majlts under denna riksdag derom förnyade framställning, hafva Rikets Ständer, genom bifallandet af 2:a punkten i nuvarande Stats-Utskotts t 8 Ståts-Utskottets Utlåtande, N:o 232. utlåtande N:o 163, till utgående från Riksgäldskontoret, anvisat det för iståndsättandet af öfverbyggnaden å ena hamnarmen vid Cimbritshamn begärda anslag af 14,930 Rdr.
Då Cimbritshamns stad ännu icke kunnat komma i åtnjutande af de för staden påräknade förmåner utaf den derstädes företagna hamnanläggningen, och då samma stad, som redan måst vidkännas betydliga uppoffringar för denna anläggnings utförande samt möjligen torde blifva nödsakad att, för fullbordandet af de ännu återstående hamnarbetena, utgöra ytterligare tillskott, enligt hvad Borgerskapets Äldste uppgifvit, skall vara urståndsatt att för närvarande verkställa de föreskrifna inbetalningarne å de lånesummor, staden från Riksgäldskontoret utbekommit, så anser sig Utskottet, som förmodar, att hamnbyggnaden under loppet af nästkommande år varder fullbordad, böra tillstyrka, att Rikets Ständer må ytterligare medgifva anstånd till 1852 års slut med beräkningen och vidtagandet af de årliga ränte- och kapital-inbetalningarne å de för hamnbyggnaden vid Cimbritshamn beviljade samt under åren 1843 och 1845 från Riksgäldskontoret utbekomna 2:ne lån, det ena å 25,000 Rdr och det andra å 5000
Rdr; dock torde vid detta anstånd böra fästas det vilkor, att Cimbritshamns Magistrat och Borgerskapets Äldste skola, i stadens namn och å dess vägnar, före innevarande års slut till Riksgäldskontoret afgifva en ny, för begge länen gemensam, ansvarighetsförbindelse i afseende på de efter anståndstidens förlopp förestående inbetalningarnes Ijehöriga fullgörande.
N:o 233. Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 233. 9 N:o 233.
Ånk. till Exp.-Utsb. den 11 Juli 1851, kl. 7 e. rn.
Utlåtandej i anledning af väckte motioner om odlings-lån åt innehafvare af mindre jordegendomar och lägenheter.
Under erinran om de betydliga låneunderstöd utaf allmänna medel, genom hvilka egare af större egendomar kommit i tillfälle att uppodla och förbättra den sådana egendomar tillhörande odlingsbara jord, hafva, uti väckta samt af Borgare- och Bonde-stånden till Stats-Utskottet remitterade motioner, Herr J. H. Windrufva och Riksdagsfullmäktigen Johan Gustaf Wasmuth från Stockholms län framställt tvänne serskilda, här nedan till sitt hufvudsakliga innehåll anförda, förslag, åsyftande att bereda erforderlig tillgång för mindre förmögne jordbruksidkare till företagande af odlingar och förbättringar å de hemman, hemmansdelar eller torp, sorn af dem innehafvas.
Herr Windrufva har nemligen för sådant ändamål föreslagit: att, till en början, en summa af 2,000,000 Rdr mätte anvisas såsom lån åt ”mindre jordbrukare” och hvilken summa borde antingen, genom Riksgäldskontoret, upplånas mot 4 eller 41j procents årlig ränta samt återbetalningsskyldighet ”efter 3 å 6 månaders uppsägning” eller ock, genom serskild, å debetssedlarne uppförd, bevillning, uttagas på samma sätt, som de vid sednaste riksdag till krigsrustningarne anvisade medel.
För utlåningen af det sålunda anskaffade beloppet, skulle inom hvarje socken bildas en af 5 ledamöter bestående ”Odlings-kommitté” och inom hvarje län dessutom en dylik kommitté, deruti Landshöfdingen skulle vara ordförande och hvartill en ledamot skulle utses af ”Socken-odlings-kommittéerna” inom hvarje härad.
Prof. 1850—51. 4 Sami. 1 Afd. 2 Band. 25 Haft. 2 10 Stats-Utskottets Utlåtande, Nto 233.
Efter en af Fullmäktige i Riksgäldskontoret uppgjord fördelning, skulle lånemedlen tillhandahållas Läns-kommittéerne och af dessa, hvilka egde godkänna lånehandlingarne, i mån af reqvisitioner, utlemnas till Socken-kommittéerna.
Odlings-lägenheternas vidd och beskaffenhet borde styrkas med intyg af trenne inom socknen bosatte trovärdige män.
Till säkerhet för lånens återbetalning skulle lemnäs antingen inteckning eller vederhäftiga personers borgen.
Socken-kommittéerna skulle ega pröfva den erbjudna säkerheten och bestämma lånebeloppet, hvilket, i mån af tillgången, borde utgå med minst 20 och högst 40
Rdr för tunnlandet.
Uti skuldförbindelserna, hvilka borde ställas till Riksgäldskontoret eller ordres, skulle stadgas, att räntan vid 3:e årets slut komme att för den då förflutna lånetiden erläggas med 15 procent, samt att kapitalet, jemte 5 procents ränta för det återstående beloppet, komme att återbetalas vid slutet af 4:e, 5:e och 6:e åren, med en tredjedel årligen.
Ofver odlingarnes verkställighet skulle Socken-kommittéerna ega tillsyn, med åliggande att hos Länskommitte'en anmäla härvid befunnen underlåtenhet; och skulle sistnämnde kommitté, sedan dylik anmälan skett, ega att uppsäga lånen till återbetalning 3.'ne månader derefter.
Räriteoch kapital-inbetalningarne skulle ske till Socken-kommittéerna, hvilka ofördröjligen borde till Läns-kommittéen öfversända de inbetalda medlen, så vida icke dessa vore anvisade att utgå till nya lån.
Läns-kommittéen skulle vara Riksgäldskontoret ansvarig, att låneförbindelserna blefve till kontorets säkerhet förvarade, likasom att den brist, hvilken genom försumlighet vid lånemedlens förvaltning kunde uppkomma, godtgjordes.
För all förlust å lånerörelsen inom hvarje socken skulle socknens kommitterade, en för alla och alla för en, ansvara.
Kommitterade skulle icke åtnjuta något arfvode för sitt bestyr, men, derest genom ränteskilnaden någon behållning för Riksgäldskontoret uppstöde, komme Rikets Ständer att för framtiden bestämma en härefter lämpad godtgörelse för kassaförvaltare och räkenskapsförare.
Enligt Riksdagsfullmäktige!!
Wasmuths förslag, skulle serskilda medel anvisas till lån åt ”mindre förmögne” egare till hemman af f mantal och derunder samt åt arrendatorer af ett halft till och med ett och halft hemman, äfvensom åt jordtorpare, som för sina torp utgjorde minst 3:ne dagsverken i veckan.
För bedömande af lånesökandes behof samt den till odling uppgifna markens beskaffenhet, skulle inom hvarje socken å allmän sockenstämma utses 3, 4 å 5 kunnige jordbrukare, af hvilka intyg deröfver samt kostnadsförslag borde afgifvas, för att, jemte låneansökningen, till Kongl. Maj:ts Befallningshafvande insändas.
Lånen borde vara räntefria under de 3:ne första åren samt un - Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 233.
11 eler påföljande 5 år återbetalas med en femtedel årligen; hvarförutan under denna tid borde erläggas 2 procents ränta.
Inbetalningarne skulle verkställas genom medlens insättande i Rikets Ständers Bank emot qvitto, som borde till Kongl. Maj:ts Befallningshafvande aflemnas.
För lånen skulle lemnäs antaglig borgen af tvänne personer, hvilkas vederhäftighet borde pröfvas först af Socknenämnden och sedan af Kronofogden.
Utaf lånebeloppet skulle en fjerdedel utlemnas vid arbetets början, en fjerdedel då arbetet vore i full gånd samt återstoden, då hälften deraf verkställts.
För hemmansegare och arrendatorer borde lånen utgöra högst 4.00
Rdr och för torpare högst 100 Rdr. Stats-Utskottet anser sig icke behöfva för Riksstånden framställande mångfaldiga anmärkningar, som ur både administrativ och financiel synpunkt förekomma emot lämpligheten och verkställbarheten af de bestämmelser och föreskrifter, ifrågavarande tvänne förslag innefatta; och Utskottet torde endast behöfva antyda de olägenheter och förluster, hvilka en dylik lånerörelse oundvikligen måste medföra, samt fästa uppmärksamheten å de tidsödande göromål och den äfventyrliga ansvarighet, som skulle komma att åläggas vederbörande kommittéer eller sockennämnder.
Vid beviljandet af de under 1840 och 1841 samt 1844 och 1845 års riksdagar till odlingsföretags förberedande genom myrutdikningar eller andra vattenaftappningar anvisade låne- och anslagssummor, förklarade Rikets Ständer sig härigenom vilja befrämja och tillvägabringa sådane företag af större omfattning.
Emot denna sålunda yttrade grundsats, hvilken jemväl finnes uttalad och tillämpad i de vid innevarande riksdag för enahanda ändamål af Stats-Utskottet tillstyrkte statsbidrag, stå de af merbemälde motionärer framställda förslag i rak strid.
Utskottet, som dessutom tror sig kunna med säkerhet antaga, att Rikets
Ständer icke skola vilja genom serskild beskattning eller genom upplåning anskaffa erforderliga medel för de ändamål, motionärerne uppgifvit, får alltså hemställa, att deras framställningar, angående utgifvandet af odlingslån till ofvannämnde jordinnehafvare må af Rikets Ständer lemnäs utan afssende.
Stockholm den 40 Juli 1851. 12 Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 234.
Ank. till Exp.-Utsk, den 11 Juli 1851, kl. 7 e. ro. Utlåtande, i anledning af väckt f råga om en utredning för jemförandet af nuvarande statsinkomster och utgifter med enahanda inkomsters och utgifters belopp år i8op.
Enär en oriktig föreställning i afseende på skattebördornas och statsutgifternas belopp, då det nu gällande statsskicket infördes, samt deras, förmenta oafbrutna ökning efter denna tidepunkt skulle vara allmänt gängse och då en sådan föreställning måste tillskrifvas den förvillelse, som jemförelsen mellan de äldre och de nuvarande riksstaterna föranledde genom skiljaktiga beräknings-grunder för indelda räntorna och kronobonden samt upptagandet af tillförene i dessa stater icke uppförda ränte- och tionde-anslag för presterskap samt skolor och bospitaler m. fl. inrättningar, har uti ett af Ridderskapet och Adeln till Stats-Utskottet remitteradt anförande, Hr Rosenblad, Bernhard, som, för bedömandet af statsförhållandena, ansåg det vara af stor vigt, att en klar och tillförlitlig jemförande utredning uti ifrågavarande hänseende funnes att tillgå, föreslagit: ”att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t anhålla, det Kongl. Majit måtte i nåder låta utarbeta en jemförelse emellan Stats- och Riksgälds-verkens alla inkomster och utgifter år 1809 och nu (för förstnämnde år dock icke inberäknadt Krigskostnaderne) äfvensom af de serskilda bördor, såsom rotering o. d. m., som serskildt till fördel för staten (ej någon enskildt kommun) åligger de skattskyldige, bestämdt utvisande, i hvad mån någon skatt eller statsbörda tillkommit, upphört, ökats eller minskats.”
I anseende till de mångfaldige förändringar, som tid efter annan blifvit beslutade och verkställda i fråga om grunderna och sätten för skattebidragens samt statsutgifternas beräkning och utgörande, måste en jemförelse emellan skatternas och utgifts-titlarnes nu - Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 334.
13 varande belopp och hvad desamma vid 1809 och 1810 års riksdag utgjorde, blifva i hög grad missledande, så vida icke behörigt afseende fästes å dessa förändringar samt deras och penningeförhållandenas gemensamma inverkan på de inkomst- och utgifts-summor, riksstaterna, likasom de allmänna räkenskaperna, utvisa.
Innan Svenska folkets skattebördor och statsverkets utgifter vid olika tidpunkter kunna med full tillförlitlighet jemföras. måste följaktligen beskaffenheten och resultatet af hvart och ett under mellantiden 1 omförmälda hänseenden meddeladt nytt eller förändradt stadgande, jemte öfriga härvid förekommande omständigheter, noggrant utredas.
En sådan utredning samt en derpå grundad jemförelse kunna naturligtvis icke verkställas, utan betydlig uppoffring af tid och möda samt obehindrad tillgång till de handlingar, som innefatta alla härvid erforderliga upplysningar.
Följaktligen torde denna utredning och jemförelse icke komma att på ett ändamålsenligt och tillfyllestgörande sätt företagas och utarbetas, derest icke någon lämplig åtgärd för erhållandet deraf varder från det allmännas sida vidtagen.
Då den upplysning och ledning vid beskatlnings-förhållandenas och statsutgifternas bedömande, som härigenom kunde vinnas, onekligen skulle i (lera afseenden blifva gagnande, syunerligast under utöfningen af den enligt grundlagarne åt representationens medlemmar uppdragua beskattningsrätt samt behandlingen af de med statsregleringarne gemenskap egande frågor, sä anser sig Utskottet böra understödja det af Hr Rosenblad framställda förslag.
I hufvudsaklig öfverensstämmelse med detta förslag, får Utskottet alltså tillstyrka, att Rikets Ständer måtte genom underdånig skrifvelse anhålla, det Kongl. Majit i nåder täcktes låta uppgöra dels en tillförlitlig utredning af hvad Svenska folkets alla skattebördor och öfriga utskylder, jemte Stats- och Riksgälds-verkens samtliga utgifter
(Me serskilda bidragen samt kostna derne för dåvarande krig häruti likväl ej inberäknade) vid början af 1809 och 1810 års riksdag utgjorde, dels ett sammandrag af alla, med hänsigt till dessa skattebidrag och utgifter, under den sedermera förflutna tiden beslutade och verkställda förändringar, dels ock en fullständig jemförelse mellan skatterna och statsutgifterna vid nämnde tid samt deras nuvarande belopp.
Stockholm den 10 Juli 1851. 14 Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 285.
Ank. till Exp.-Utsk. den II Juli 1851, kl. 7 e. m.
Utlåtande, angående restitution till Regements-skrif var en J. C. Kant af origtigt debiterad löns-be villning vid Uplands regemente.
Efter det vederbörande blifvit hörda öfver en af Regementsskrifvaren vid Uplands Regemente Johan Carl Kant i underdånighet gjord ansökning om restitution af 305 Rdr 26 sk. 8 rst. för högt debiterade och i kronans kassa lefvererade bevillningsafgifter för åren 1846 och 1847 af åtskilliga löntagare vid nämnde Regemente, diar Kongl. Majit, enär sagde afgifter blifvit oriktigt påförda och sökanden, hvilken denna påföring verkställt, till de skattskyldige återlemna! de debiterade beloppen, genom nådig remiss af den 12 Juni innevarande år, till Stats-Utskottet öfverlemnat handlingarne i detta mål för det afseende, hvartill Rikets
Ständer kunde finna de för sökanden förekommande omständigheter böra föranleda.
Utaf de Utskottet sålunda tillställda handlingar har Utskottet inhemtat, att den, enligt 145 § i 1845 års Bevillnings-förordning, medgifna befrielsen ifrån bevillning för de af Officerares löner utgående ackords- ränte- och amorterings-afdrag, icke iakttagits vid debiteringen af 1846 och 1847 års lönebevillning vid Uplands regemente, hvadan denna bevillning blifvit för högt beräknad och utöfver hvad som rätteligen bordt erläggas, på stadgadt sätt, inbetald.
Efter erhållen upplysning om detta debiteringsfel, anhöll Regements-skrifvaren hos Kongl. Majit Befallningshafvande i Upsala län om restitution af det således förmycket inbetalda bevillningsbeloppet, och förklarade Kongl. Majits Befallningshafvande medelst resolution den 30 December 1848, att, som bevillningen för bemälde Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 23S. 15 Officerares löner, emot Bevillnings-förordningens stadgande, blifvit beräknad och i Upsala läns ränteri Iefvererad, utan afdrag för den så kallade ackords-räntan, samt ansökning om de oriktigt debiterade och influtna medlens restituerande skett inom den i författningarna stadgade tid, vore sökanden berättigad att desamma, utgörande från nämnde ränteri återbekomna, för att till vederbörande Officerare återställas.
Denna resolution, som i föreskrifven ordning underställdes Kammer-rätten, blef dock upphäfd genom Ivammar-rättens under den 17 April 1849 meddelade Utslag, hvilket hufvudsakligen innehöll, att, då Regements-skrifvarne borde, inom fyra veckor före uppbördstiden, till Regements-chefsembetena aflemna debetsedlar å bevillningen af de vid regementena anställda embets- och tjenstemäns löner, och då skattskyldig, som ville söka ändring i debiterings-åtgärd, borde inom två månader från den dag, då debets-sedlen fått afhemtas, anmäla och fullfölja sin talan hos Kongl. Maj:ts Befalningshafvande, så och enär Officerarne vid Uplands regemente icke inom den föreskrifna fatalietiden öfverklagat debiteringen af deras lönebevillnings-afgifter för åren 1846 och 1847 samt denna debitering följaktligen vunnit laga kraft, ansåg Kammar-rätten den ifrågaställa restitutionen icke kunna beviljas.
Häröfver anförde Regements-skrifvaren Kant underdåniga besvär hos Kongl. Maj:t, men som meranämnda bevillnings-afgifter blifvit de skattskyldige påförda och derefter af dem erlagda samt i kronans kassa lefvererade, och det sålunda endast på de skattskyldige ankommit att i laga ordning väcka den talan om rättelse, dertill anledning förefunnits, kunde, jemlikt Kongl. Maj:ts nådiga Bref af den 2 November 1849, afseende icke fästas å det af besväranden väckta restitutions-anspråket, helst hans rätt, i egenskap af redogörare, icke af en sådan talan varit beroende och han ej visat sig innehafva de skattskyldigas uppdrag att densamma utföra.
Sedan Kant derefter till vederbörande Regementsbefälhafvare återbetalt de oriktigt debiterade bevillnings-beloppen, har lian i underdånighet anhållit, att Kongl. Majit, i likhet med hvad som uti ett mål rörande enahanda, af Regements-skrifvaren vid Kalmar regemente A. G. Unell, begångna, debiteringsfel iakttagits, täcktes hos Rikets nu församlade Ständer göra framställning om de statsverket orätt tillkomna bevillnings-medlens återställande till sökanden; hvilken anhållan Kammar-rätten, uti häröfver infordradt underdånigt för år 1846 . och för år 1817 med . . .
Rdr 158: 28. 6. „ 146: 46. 2.
Rdr 305: 26. 8. 16 Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 235. utlåtande, tillstyrkt, enär, oaktadt restituerandet af de medel, hvarom nu vore fråga, statsverket ändock kommit i åtnjutande af den lönebevillning, som från Uplands regemente för åren 1846 och 1847 rätteligen bort utgå, och sökanden, som redan godtgjort de skattskyldige hvad de till följd af den oriktiga debiteringen erlagt, skulle, derest ifrågavarande medel icke blefve till honom restituerade, komma att vidkännas en i förhållande till hans begångna misstag alltför betydlig förlust.
Genom bifallandet af Stats-Utskottets under N:o 72 afgifna utlåtande, i anledning af Kongl.
Majtts nådiga remiss å Regements-skrifvaren Enells i underdånighet gjorda ansökning om restitution af den lönebevillning, som genom uraktlåtet iakttagande af den i 1845 års Bevillnings-förordning stadgade befrielse för ackords- ränte- och amorterings-afdragen, blifvit Officerarne vid Kalmar regemente för år 1846 oriktigt påförd och af dem erlagd, hafva Rikets Ständer medgifvit, att hvad sålunda blifvit för mycket inbetaldt, finge af Enell återbekommas.
Då nu enahanda skäl och omständigheter, som föranledde Rikets Ständers härom fattade beslut, jemväl förekomma i afseende på restituerandet af de bevillnings-medel, som för åien 1846 och 1847 blifvit Oflicerarne vid Uplands regemente påförda oell i föreskrifven ordning lefvererade samt derefter af oftabemälde uppbördsman till de skattskyldige återbetalda; så anser sig Utskottet böra tillstyrka, att Rikets Ständer, i öfverensstämmelse med nyss åberopade beslut, jemväl måtte medgifva, att dessa orätt debiterade bevillnings-medels sammanräknade belopp, Trehundrafem
Riksdaler 26 sk. 8 rst. må, i likhet med andra restitutioner af för högt beräknade och erlagda bevillnings-afgifter, få till Regements-skrifvaren Kant eller hans rättsinnehafvare, utaf Riksgälds-kontorets medel, utbetalas.
1 händelse denna utbetalning varder af Rikets Ständer beviljad, skall Utskottet Fullmäktige i Riksgälds-kontoret derom underrätta.
Stats-Utskottets Utlåtande, N.'o 286. 17 N:o 236.
Ank. till Eip.-Utsk. d. II Juli 1851, kl. 7 e. m.
Utlåtande j angående restitution till Regements skrif varén P. G.
Hanngren af oriktigt debiterad och derefter erlagd lönebevillning vid Dalregementet.
CR:gs Afd.)
Genom nådig remiss af den 12 nästlidne Juni, har Kongl.