Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Detta är särskildt af stor betydelse för bar- nen, ty de behöfva väl under sina uppväxande år draga all den näring ur födan, de kunna.
Häri ligger ock förklaringen på den frågan, hvarför mjölktänderna behöfva fyllas.
Om dessa, som tyvärr ofta redan äro angripna vid 4 — 5 års ålder, då få gå förlorade, så kan ju barnet ej tillgodogöra sig födan så som sig borde under hela den period, som för dess ut- veckling är af den största betydelse, då de kommande kind- och oxeltänderna, med undan- tag af första oxeltand, ej bryta fram förr än vid 10 — 14 års ålder.
Som en följd af de intressanta undersök- ningar, som under de sista åren pågått i flere länder beträffande skolbarns tänder, har fram- gått, att å orter med kalkgrund och kalkhal- tigt vatten belöpte sig kariesfrekvensen till omkring 16 procent, då däremot densamma å orter med kalkfattig grund steg till omkring 35 procent.
Siffror som tala.
Vidare har det konstaterats, att den befolkning, som lifnärt sig med gröfre, fastare rågbröd haft bättre tänder än den, som begagnat mjukt hvetebröd, bakverk eller potatis.
Äfven här hemma skulle genom upprättandet af dylika statistiker ljus kunna kastas öfver åtskilliga spörjsmål — om höga vederbörande litet bättre förstode tandlä- karevetenskapens betydelse i våra dagar.
Karies eller tandrötan är ej någon modem åkomma.
Redan hos de gamla romano-brit- terna och anglo-sachsarne ledo 15 ä 20 procent af karies och hos de gamla egypterna, som ju stodo på höjden af sin tids civilisation, voro 4 1 — 6 6 ' % ' angripna af densamma.
Men för att hålla oss till vår tid så, för att anföra några exempel, uppträder tandrötan hos eski- måer 3 — 5 _ % ", indianer 3 — 10 %, malayer 3 — 20 %, kineser 40 % och européer 80 — 96 %.
Hvad kan nu anledningen vara till att de civiliserade raserna i så betydligt högre grad lida af denna åkomma än de ocivilise- rade?
Lefnadssättet hos de sistnämnda, som ju från ungdomen föra ett friskt lif i skog och mark, åstadkommer en väl utvecklad, sund kroppskonstitution med stark benbyggnad och till följd däraf äfven tänder med en kompakt struktur.
Hur är det möjligt att begära, att strukturen i vår skolungdoms tänder skall kunna vara af lika god beskaffenhet, instängd som denna ungdom är under större delen af året inom skolans fyra väggar?
Af hvad jag förut nämnt framgår äfven, hvil- ken viktig faktor födans sammansättning och tillagning utgör.
I kalkfattiga trakter bör så- lunda befolkningen lägga an på förtärandet af sådana födoämnen, som innehålla jämförelsevis stor procenthalt limsalter, såsom t. ex. ägg, ärter, bönor, spenat, kål m. ni.
Särskildt vill jag påpeka, hur viktigt det är för mödrar under grossesstiden att föra en dylik diet, ty mjölktänderna, såväl som en del af de perma- nenta, begynna förkalkas redan uti moderlifvet.
Hvad tillagningen af födan beträffar, så offra de ociviliserade folken ej mycken tid på den- samma, hvarför tänderna ha ett drygt arbete med födans söndermalande.
Hur annorlunda är det ej hos oss!
V i vilja ju, att maten skall vara så anrättad, att den som man säger » smälter i mun ».
Tändernas arbete inskränkes till det minsta möjliga och de utgöra ej några undantag från den allmänna regeln, att hvarje organ, som ej får tillfälle att tillräckligt kraf- tigt funktionera, i motsvarande grad försämras.
I sammanhang härmed vill jag varna för ett gängse missbruk, nämligen att utsätta tänderna för alltför hastiga temperaturväxlingar, t. ex. om man ena ögonblicket förtär mycket varm föda och strax därpå en kall dryck.
De spric- kor, som då i mindre motståndskraftiga tänder kunna uppstå i emaljen, äro nog som utgångs- ställen för tandrötan.
(Forts.) * Från Iduns läsekrets.
Till fröken Elsa Borg.
Vid tjuguårsfesten.
* Du vigt ditt lif, så varm i håg, åt Gud och åt din nästa — dig själf du glömmer, ständigt såg du blott på andras bästa.
Du ger dig ut med hvad du har i kärlek gränslös, underbar!
Midt ibland ve och synd och natt du höjer korsets fana, där går förtröstande och gladt du fram din ljusa bana.
Där mörkast är, man dig ser stå: dig Kristi kärlek tvingar så!
* I tjugu långa år har nu fröken Elsa Borg oegennyttigt arbetat på att bringa hjälp åt fattiga, åt fallna, åt värnlösa barn, åt sjuka o. s. v. i en af de mest vanlottade trakterna i hufvudstaden, de s. k.
Hvita bergen, där hon grundat sitt be- kanta bibelkvinnohem, i hvilket sjuksköterskor, bibelkvinnor och missionskvinnor utbildas och därefter spridas både i Sverige och hednavärlden.
Fröken Borg har vidare grundat ett skyddshem för fallna kvinnor, upprättat flere barnhem både i Stockholm och på landet.
I dessa dagar har 20-årsminnet af detta verk firats.
Då Idun, som bekant, redan tidigare meddelat fröken Borgs bild och en utförlig skildring öfver hennes verk- samhet, lämna vi i dag ordet till » En svensk kvinna » som i följande verser velat bringa ett tack åt den outtröttliga välgörarinnan.
Bn stråle utaf fröjd och vår i mörkrets vårld du tänder, med frälsnings helga bud du når de trånga storstadsgränder.
Du ' sprider ibland ve och kval välsignelse i smärtans dal.
Utdöd ättegren.
I söndags afled härstädes fröken Margaretha Lovisa Hägerflycht i en ålder af något öfver 82 år.
Med den aflidna, som väl- född den 15 sept.
1814 och dotter af öfversten Carl Arvid Hägerflycht och hans maka, född af Klercker, utgår den äldre grenen af adliga ätten n:r 873 Hägerflycht.
Du reser blidt de fallna opp, du torkar bittra tårar, du trollar solsken fram och hopp i bleka barndomsvårar.
Hvarhelst en slagens suckan ljöd, din vederkvickelse du bjöd.
De trötta sinnen höjer du upp öfver flärd och villa, de hårda händer böjer du i böner samman stilla.
Ett himmelskt säde ut du sår där dag för dag och år för år.
Vidhjärtad — du räckt till för allt, för hvarje sorg och smärta — för nöden uti hvar gestalt du öppnade ditt hjärta, all världen slöt du i din famn i kärlek utan gräns och namn!
Det ljusnar — dagen uppgått re ' n där öfver » Hvita bergen » — allt mera börjar svinna hän den tunga, mörka färgen.
— Ditt verk är skönt, ditt verk är stort • se, hvad du kunde har du gjort I Haf tack för hvad du var och är, för hvad du gjort och vunnit — haf tack — du är oss alla kär, vårt hjärta helt du vunnit!
— Gladt lyser fram ur nöd och sorg emot oss namnet Elsa Borg.
Ei svensk kvinna.
Namnsdagslista för 1 8 9 6.
T. F. L. Oskar.
Beata.
Signild.
Barbara, Barbro.
Ragnfast.
6.,S.
O. 10.
F. 12.
L. Nikolaus, Nils.
Oskara.
Lave.
Anna, Anni.
Judit.
Daniel, Dan.
Alexander, San- dor.
T. O. Lucia.
Tjelvar.
Elfrida, Frida.
Ur 17.
T. Rutger.
F. Abraham.
L. Kjell.
Eva, Evelina.
Juldag, Adam.
2 dag jul, Hel- vig.
M. Hilmer, Helmer.
T. Ottonia.
O. Hildegard.
T. Ave.
Notabla förlofningar.
Förlofning har ekla- terats mellan kronprinsessans hoffröken Anna Nordenfalk, dotter till frih.
Johan Nordenfalk och hans maka, född Reuterskiöld, samt tjänst- görande kammarherren hos kronprinsen grefve Magnus Brahe.
Nordenfalk gaf i lördags i sitt hem middag för de nyförlofvade och den närmaste släkten, och i söndags voro de nyför- lofvade inbjudna till dejeuner hos kronprinspa- ret.
Till dejeunern voro dessutom inviterade frih.
och friherrinnan Nordenfalk, riksmarskalken frih.
von Essen med friherrinna, född Brahe, öfver- stekammarjunkaren grefve Brahe, fröken Elsa Nordenfalk och löjtnant Johan Nordenfalk.
Kron- prinsessan kunde på grund af sitt klena hälso- tillstånd ej deltaga i dejeunern.
— Förlofning har tillkännagifvits mellan frö- ken Anna Lagerbielke, dotter till framlidne lands- höfdingen grefve Gustaf Lagerbielke och hans likaledes aflidna grefvinna, född Ribbing, samt löjtnanten vid Svea lifgarde C.
J. von Blomgren.
Juvelerare K. A N D E R S O N t Jakobstorg- 1 Öfverstinnan Stanislas Eketräs stoft vig- des i lördags under mycket stor anslutning af anhöriga, fränder och närmare vänner till graf- vens frid i Östermalms kyrka, hvars upplysta kor var prydt med blommor och högstammiga växter.
På den bortgångnas i lifstiden bestämda önskan talades ej vid dödsbåren något om hen- nes verksamhet.
Bland den stora mängd min- neskransar, som höljde kistan, märktes en större utmärkt vacker krans från kronprinsessan Lovisa af Danmark, jämte en krans » från Märta Eke- träs kamrater » med ett 20-tal kort.
Omedelbart efter sorgeaktens slut fördes stoftet till krema- toriet för att där, i enlighet med den aflidnas i lifstiden uttalade bestämmelser, medelst förbrän- ning förintas, hvarefter askan öfverflyttades till fädernegodset Ramnäs i Västmanland för att där nedsättas i familjegrafven å Ramnäs kyrkogård.
* • » Föreningen till beredande af lifränt a åt tjänare » sammanträdde här om aftonen » för att öfverlägga om åtgärder för befrämjande af före- ningens syfte och erhålla redogörelse för sakens nu- varande ståndpunkt ».
Denna redogörelse lämnades af föreningens nitiska sekreterare, fru Palme.
I Göteborg och Upsala hade själfständiga föreningar bildats, i Kalmar och Jönköping vore filialer till Stockholmsföreningen under bildande.
Stock- holmsföreningen räknade 109 medlemmar, och 500 kr.
hade under året för tjänarinnor insatts i lifränte- och kapitalanstalt.
" Under den följande långvariga och lifliga dis- kussionen framkom en mängd förslag.
Särskildt framhölls nödvändigheten af att intressera tjäna- rinnorna för saken, lära dem förstå den nytta de kunde ha af de sträfvanden föreningen satt sig före.
Föreningen uttalade sig enhälligt för bil- dande af pensionsfond, för att så snart som möj- ligt bli i tillfälle att utdela pensioner åt ett min- dre antal tjänarinnor.
Konsul Falkman tecknade genast ett större belopp till denna fond.
Vidare beslutades att utsända listor, å hvilka förenin- gens verksamhet och syftemål klargjordes samt dels mera tillfälliga bidrag för agitation och dy- likt, dels bidrag till pensionsfonden kunde sam- las.
Ledamöterna uppmanades att hvar i sin stad ifrigt arbeta för tillslutning till föreningen, och sekreteraren, fru Palme, uppmanade hvar och en, som får en god, för föreningen gagnande idé, att genast personligen eller skriftligen frambära den till föreningens kontor, Kungsträdgårdsgatan 2 C.
Kontoret är öppet hvarje tisdag.
• Teater och musik.
Richard Hennebergs konsert i Musikaliska aka- demien sistl. lördag hade samlat i det närmaste fullt hus.
Det särdeles intressanta programmet inleddes med den ryske tonsättaren Rimsky-Kor- sakoffs symfoniska suite » Scheherazade ».
Med nyhetens behag förenade denna komposition en rikedom af klangeffekter och en mångfald af in- strumentala och melodiska öfverraskningar, som voro förträffligt på sin plats, särskildt vid de uti suiten förekommande naturmålningarna.
En öster- ländsk färgprakt hvilar öfver det hela och ver- kar i hög grad spännande och anslående.
Sui- ten ställer stora fordringar på utförandet.
Det förstärkta hofkapellet gjorde emellertid sin sak alldeles förträffligt.
Detta gäller äfven de öfriga orkester / numren, som utgjordes af hr Hennebergs egen komposition, förspel till Ibsens » Brand », välbekant från detta styckes uppförande på Sven- ska teatern, samt » Siegfrieds Rheinfahrt » ur mu- sikdramat » Götterdämmerung » och Kaisermarscb, båda af R. Wagner.
» Siegfrieds Rheinfahrt » gjorde ett synnerligen verkningsfullt intryck och torde nog hos flertalet åhörare hafva framkallat en stilla önskan, att k. operan en dag måtte vara färdig till uppförande af hela Niebelungencykeln.
Kejsarmarschen, byggd på tyska folksången och psalmen » Vår Gud är oss en väldig borg », var särdeles pompös och ståtlig.
Programmet upp- tog äfven flere sånger, nämligen en föga intres- sant aria ur Massenets op. » Cid » samt en anslå- ende studie af Wagner, kallad &gt;Träume », båda Ringar, Broscher, Armband, Kedjearmband, Kedjor, Nålar, Bref besvaras omgående.
ganska förtjänstfullt föredragna af fru O. 8.
Vi- dare Aug.
Södermans » Kung Heirner och Aslög », med en karaktäristisk och anslående instrumen- tation af konsertgifvaren samt ypperligt före- dragen af hr Ödmann.
Detta nummer var det, som under aftonen väckte de intensivaste applå derna; det måste också omtagas.
Till sist hafva vi att nämna en ny svensk originalkomposition af prof. Hallström, » Sången » (till ord af Topelius).
Denna tonsättning hör till den deklamatoriska stilen och ansluter sig ganska troget till texten.
Hr Bergströms utförande af densamma förtjänar mycket erkännande.
Oaktadt konserten drog tämligen långt ut på tiden, var publiken dock tydligt mycket belåten med densamma och vi- sade den om vårt musiklif förtjänte konsertgif- varen sin lifliga sympati.
Filharmoniska sällskapet gaf i tisdags i Musi- kaliska akademien sin första konsert för inne- varande säsong.
Konsertens första afdelning upptog tvänne orkesternummer, nämligen Aug.
Södermans välbekanta konsertuvertyr i f-dur ochRameau ' s Rigaudon ur » Dardanus » i Gevaerts transkription.
Hofkapellet utförde båda numren ganska förtjänstfullt; det senare måste till och med omtagas.
Af delningen utfylldes med trenne sångnummer, en konsertaria (b-dur, op. 94) för sopran och orkester af Mendelssohn-Bartholdy och tvänne romanser vid piano, den ena, » Måne- strålar » af L. Norman och den andra, » Der Nussbaum » af Schumann.
De utfördes alla af fröken Esther Sidner, som härför tillvann sig det lifligaste och mest välförtjänta bifall.
Särskildt förtjänar hon beröm för det delikata utförandet af Schumanns romans.
Sångerskan framropades efter densamma flere gånger och måste sjunga ett extranummer, Sjögrens » Der driver en Dug ».
Programmets andra afdelning upptogs af Gheru- binis härliga och storslagna Requiem i c-moll för blandad kör och orkester, förut flere gånger, ehuru aldrig för ofta, utfördt härstädes.
Att ingå i en närmare redogörelse för det odödliga mäster- verket nekar oss både tid och utrymme.
Vi vilja endast säsom dess mest anslående delar fram- hålla » Dies irse » med sina målningar af den yt- tersta domens fasor och de karaktäristiska växel- sångerna mellan de olika stämmorna, framstäl- lande syndarnes böner och anropanden om för- sköning från dessa fasor; vidare det oförlikneliga offertoriet, det innerligt blida och sköna » Pie Jesu » samt det härliga och poesimättade » Agnus Dei », som afslutar verket.
Utförandet, som stäl- ler ganska stora kraf både på kören och orke- stern, var på det hela taget tämligen oklander- ligt; dock saknadas, tycktes det oss, vid vissa delar af verket den pietetfullhet, den rätta lyft- ning, som verkets egen inre skönhet och höghet betinga, för att det i sin helhet skall göra sig rätt gällande.
Vi hafva ock hört det bättre ut- fördt vid annat tillfälle.
Bifallet från den rätt talrika, ehuru ingalunda fulltaliga publiken var ej heller så lifligt, som inan bort kunna vänta vid utförandet af ett sådant verk.
Sällskapets dirigent hr Hedenblad ledde det hela.
Förestående konserter.
Fröken Tora Hwass gifver sin första musiksoaré för säsongen instun- dande måndag i Vetenskapsakademiens hörsal med biträde af prof. Neruda samt hrr Tor Aulin och A. Bergström.
Fru Eva Nansen gifver nästkommande torsdag- en romance-konsert i Musikaliska akademien med biträde af fröken Alfhild Larson och hr Tor Aulin.
Minnet af den älskliga sångerskans före- gående uppträdande härstädes skall nog samla fullt hus.
iWfe Ämeliez historia.
För Idun af Homo Sum.
nummer.)
» Som du kanske vet, var jag mina föräldrars enda barn.
Min mor dog, när jag var helt späd.
Min far afgudade mig och gjorde allt för att skämma bort mig, hvilket grundligt lyckades.
Men också han togs ifrån mig, innan jag ännu var vuxen.
Det var min första stora sorg.
Jag skickades nu ut till Schweitz, där jag tillbragte två år i en pension.
Här återfick jag så små- ningom mitt muntra lynne bland glada, jämn åriga kamrater.
Men äfven här skämde man bort mig och uppmuntrade min fåfänga och själf- viskhet.
Så kom jag hem till Sverige och blef konfirmerad i en prästgård på landet.
Jag vill Silfverarb e ten, Bordsilfver.
Solidast!
ej säga mer om den tiden, ty ehuru den då före- föll mig fridfull och skön, lämnade den inga dju- pare spår i mitt lif.
Det goda utsädet uppspi- rade hastigt, » men när solen hade gått upp, för- brändes det, och emedan det icke hade rot, för- torkades det ».
Nu skulle jag alltså vara färdig att börja lif- vet på egen hand_ Jag stackars människobarn!
Hur illa rustad jag var, det tycktes ingen märka, allra minst jag själf.
Allt det nya, okända, loc- kade och drog min håg.
Jag brann af otålighet, att komedien skulle börja.
Att det kunde bli en tragedi, föll mig aldrig in.
Én förnäm tant, bosatt i Stockholm, som var mycket ute med i stora världen, föreslog att jag- skulle hafva mitt hem hos henne.
Hon hade inga egna döttrar och tyckte det vara roligt att en gång föra ut en ung flicka.
Jag var ju en vacker, liflig och, hvad som väger tungt i våg- skålen på denna världsmarknad, rik flicka, så hon behöfde inte befara att jag skulle få tråkigt.
Snart hade jag gripits af den nöjeslystnadens feber, som rasade omkring mig, och lika snart var jag kringsvärmad af en skara f jäsande, smick- rande, kurtiserande unga män.
Utom rikedom och skönhet ägde jag i hög grad den farliga egen- skap, som kallas » karltycke », och som så få kunna besitta, utan att missbruka den.
Jag frås- sade af min makt och jag missbrukade den sam- vetslöst.
Visserligen var det ju många penning- hungrande lycksökare, som voro väl värda sitt öde och för hvilka en korg blott var en misslyckad spekulation ur ekonomisk synpunkt.
Men det var också andra, som erhöllo verkliga hjärtesår.
Men icke ens med dem hyste jag medlidande.
Tvärt- om var det mitt högsta nöje, då jag kunde få en man att lida för min skull, kunde få honom att blotta sitt hjärta för mig.
Då skrattade jag bara och tyckte, att leken lyckats bra.
XLII, du må tro, att jag nu blyges öfver mig själf!
Jag kan knappt fatta, att mitt forna och mitt nuvarande jag verkligen kunna vara samma person.
Men hur förödmjukande det än är att låta dig se mig sådan jag varit, så anser jag det nästan som min plikt.
Kanske kan det bespara dig att göra samma bittra erfarenheter och samma skada.
J Redigeras af e Sophie Linge.
LOGOGRYF.
Jag är en ganska nyttig sak — Det måste alla tycka — Jag bärs på både längd och » tvär » Och får mång ' skönhet smycka.
Kan vara af båd ' garn och tåg Samt nyttjas utaf hög som låg.
Rätt mången dam, som brådtom haft, Jag tvingat dock att stanna Och drifvit blygselns rodnad opp På hennes hvita panna.
Ibland » till flykt » hon skyndat har Och lämnat mig i » sticket » kvar Att trampas utaf en och hvar.
Om männen bära mig, de ha — Som fina diplomater — I stora världen skött sig bra Med gärning och med låter, Och bära mig som tecken på Att de ej af » för hackor » gå.
Rif mig nu i elfva stycken, Foga hop mig, som I t5 ' cken.
Hvad som gömmer sig i vassen.
Hvad vill katten ta med tassen När det röres utaf vinden?
Hvad gör flickan skär om kinden?
Hvari liten fågel trånar.
Annat litet ord för » hånar ».
Gammal skrift se ' n forna tider.
Något af hvars lukt man lider.
En hvars ord af många höres.
Redskap som i trädgård föres.
1 Ivern som särskildt smyckad är.
N E R O T H &amp; Co. Tekniska Fabriken " GÖTA LEJON " » * • aÖTSUBORO.
Till mina beundrare räknade jag äfven en person, som var mycket olik mina öfriga tillbedjare.
Han hade aldrig med ett ord låtit mig förstå, att han älskade mig.
Han smickrade mig aldrig.
Tvärt- om sade han mig ofta mycket ironiska saker, hade en förmåga att upptäcka alla mina svag- heter och skämta öfver dem.
Ibland retade han mig, men jag kunde ej låta bli att tycka om ho- nom ändå.
Hans uppriktighet och originalitet utgjorde ett pikant afbrott mot mina öfriga ka- valjerers fadäser.
Jag kände, att han var en karaktär, och som sådan imponerade han omed- vetet på mig.
Jag minns, att jag tyckte han var ful, när jag såg honom första .gången, och att man kunde bli kär i en ful person, föreföll mig omöjligt.
Jag svärmade för det sköna i allt, men hade ännu icke lärt mig förstå, hur ringa värde en yttre skönhet har, jämförd med en inre.
Den man, som jag talar om, var militär, kap- ten vid ett indelt regimente, men han tycktes ej hysa någon kärlek till sitt yrke.
Hans smak och tycken drogo honom åt helt annat håll.
För literatur, all slags konst, i synnerhet musik, var han lifligt intresserad, och han resonnerade om allt mellan himmel och jord.
Hans lifs stora passion var att resa.
Som han var mycket för- mögen, hade han också varit i stånd att tillfreds- ställa den och hade åtminstone sett sig omkring i Europas flesta länder, men längtade ständigt ut på nytt.
Ibland brukade han tala om att taga afsked från regimentet och sedan resa jorden rundt.
Han var litet släkt till min tant och var alltid inbjuden, när hon hade några främmande.
Ibland träffade jag honom också borta på mid- dagar eller på supéer, där det gjordes musik, men på baler gick han ej.
Han var icke road af att dansa och tyckte det var odrägliga till- ställningar.
Jag minns så väl en eftermiddag fram i april, andra året efter sedan jag flyttat till min tant.
Han (kapten L. kan jag ju också kalla honom) hade kommit upp och satt och sprakade med oss.
Jag beklagade mig öfver att det var säson- gens sista bal, som om en vecka skulle gå af stapeln.
(Forts.) 4 * — Rättsbegrepp som bibeln lär.
Hvarmed kungen sig omger. '
Något man på vägen ser.
Smådel utaf män ' skokroppen, Närmast lilla kufvudknoppen.
Rolig leksak för de små.
Man, som fick i döden gå.
Hvad den är som aldrig talar.
Utför hvilken sjögast halar.
Hägnad kring planterad plats.
Hvad som finns i hvart palats.
Hvad som lockar mångens håg, När han ser ett järnvägståg.
Nyttig sak vid dålig brasa.
Något tungt som lätt kan rasa.
Hvad man hör vid bäckens rand.
För buketten lämpligt band.
Hvad som snos i långa rader.
Någonting som finns &gt;i spader ».
Hvem, som vållar död och sorg I sin » undervattensborg ».
Sak som pryder högsta toppen, När den sätts på mänskokroppen.
N: r 38.
B yrå: Kla.ra.hergsga.tan 54, en tr. Annouspxis: 25 öre pr petitrad (
F r e d a g e n d e n 2 0 s e p t e m b e r 1889.
Tidningen kostar endast 1 krona för qvartalei.
Antoinette f änge sedan är det ej, då m:me Zelia T Irebelli tog allas våra hjertan med storm.
En hvar musikvän min- nes det så väl och kan ej undgå att värmas vid minnet häraf.
Gång efter annan gästade hon vårt land, och för hvarje gång blef hon oss allt kärare.
Vare sig hon uppträdde på scenen eller på konserttribu- nen — ständigt fängs- lade hon sina åhörare med sin mäktiga alt- stämma, sin förträffliga sångkonst och det dra- matiska lif, som ut- märkte hennes före- drag.
Nu har hon må hända sjungit slut, åt- minstone offentligt, men minnet af henne fort- lefver ändock lika kärt och torde na så myc- ket senare förblekna, som konstnärsnamnet Trebelli synes komma att i gestalten af en ny och yngre stjerna åter sprida sina strålar ut öfver den musikaliska verlden.
Den strålande stjernan Zelia Trebelli har på konstens him- mel efterträdts af den uppgående stjernan An- toinette Trebelli.
f På hösten år 1881 — — om jag ej minnesorätt — företog m:me Zelia Trebelli sin sista kon- utgifvare: HELLBERG.
TJtg-ifning-stid: h v a r j e h e l g f r i fredag.
socken dag.
2:dra å r g.
P r e n u m e r a t i o n sker I landsorten: ä postanstalterna.
I Stockholm: hos redaktionen, å Stads- postenB hufvudkontor, i bokladorna samt å tidningskontoren Trebelli.
sertturné genom Skan- dinavien.
Bland andra städer gästade hon ock residensstaden N, der undertecknad då var bosatt.
Vid detta till- fälle åtföljdes m-.me Tre- belli, utom af ett par biträdande konstnärer af ganska framstående, rang, af sin då sexton- åriga dotter Antoinette.
Genast vid de resande konstnärernas ankomst till staden hade jag för- månen göra deras be- kantskap och tillbragte med dem ett par syn- nerligen angenäma da- gar.
Jag hörde då för första gången Antoinette Trebelli sjunga.
Minnet häraf står ännu ganska lifligt framför mig.
På förmiddagen af konsert- dagen kom jag upp på hotellet, der de resande bodde, och inom hvars väggar konsertsalongen också var belägen.
Som anordnare af konserten hade jag något att tala vid m:me Trebelli om.
Man sade mig, att hon befann sig inne i kon- sertsalongen.
Jag gick dit, men stannade utan- för dörren.
Inifrån sa- longen hördes sång, men ej m:me Trebellis mäk- tiga altstämma, utan en mjuk, något späd sopran.
Vid flygeln satt
Idun utkommer I hufvudstaden hvarje helgfri fredag och kostar för qvartal endast I krona, postarvodet Inberäknadt.