Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
En i Banko-reglementet intagen föreskrift om indragning på Bankens lånefonder under de af motionären antydda förhållanden, skulle, enligt Utskottets tanke, endast hafva til! följd, att de enskilda sedel-utgifvande bankerna eller utlandets bankirer komme att förse rörelsen med samma belopp, som Riksbanken indroge, och desse skulle då på Riksbankens bekostnad skörda en räntevinst, som Banken sjelf, utsn ringaste fara för sitt bestånd, kunde sig tillegna.
Riksbanken skulle, med andra ord, till sin egen förlust endast blifva en overksam åskådare af sin oförmåga att kunna förekomma vexlingarne i rörelsekapitalets belopp.
Motionärens lörslag utgår från den förutsättning, att det är Riksbanken ensam, som reglerar sedelstocken inom landet.
Huru litet detta likväl är förhållandet vill Utskottet genom några exempel, hemtade från månaderna näst före och näst efter den år 1857 inträffade handelskrisen, ådagalägga.
Riksbankens utelöpande sedelstock utgjorde den 30:de Juni år 1857 46,700,000 R:dr Riksmynt; privatbankernas åter, med frånräknande af deras riksmynts-kassa, vid samma tidpunkt 14,200,000 R:dr; den 30 September samma år, således straxt före krisens utbrott här i landet, uppgick Riksbankens utelöpande sedelstock till 45,600,000 R:dr och privatbankernas till 24,100,000 R:dr; metalliska kassan uppgick vid de båda nämnda tidpunkterna till 25,000,000 R:dr och 20,100,000 R:dr Riksmynt.
Den 31 Mars år 1858 utgjorde
Riksbankens utelöpande sedelstock 46,100,000 R:dr, dess metalliska kassa 23,000,000 R:dr och privatbankernas utelöpande sedlar endast 11,200,000 R:dr.
Landets effektiva sedelstock uppgick således vid ifrågavarande tre tidpunkter till 60,900,000 R:Jr, 69,700,000 R:dr och 57,300,000 R:dr, och i den under loppet af 3 månader till 14 procent uppgående förökningen näst före krisen, likasom i den under loppet af ett halft år till 18 procent uppgående förminskningen i sedelstocken hade, såsom häraf inhemtas, Riksbanken icke någon del.
På grund af hvad nu blifvit anfördt, och då hvarje omtänksam bankstyrelse naturligtvis lämpar lånerörelsen efter förhanden varande omständigheter och med behörigt aktgifvande å desamma än minskar och än ökar den utelöpande sedelstocken, hemställer Utskottet, 9:o. att Herr Grefve
Liljencrantz^ ifrågavarande motion ej må till någon åtgärd föranleda.
Jemlikt 4 mom. i Banko-reglementets 125 § skulle af de förut varande sedlarne å färgadt papper, ställda i Banko, fortfarande få från Banken ulgifvas den eller Banko-Utskottets Utlåtande JY$ 26.
15 de valörer, som lör rörelsen erfordrades, intilldess samma valörer kunde med de nya Riksmynts-sedlarne ersättas, hvarjemte i åberopade moment finnas intagna föreskrifter, angående förstnämnde sedlars bokföring i Bankens räkenskaper.
Då Riksmynts-sedlar å samtliga föreskrifna valörer nu mera från Banken utkommit och, samtidigt med deras utlemnande i allmänna rörelsen, utgifningen från Banken af de förra sedlarne med valörer i Banko upphört, lära de bestämmelser, som ofvanberörde moment innefattar, icke vidare böra i Banko-reglementet qvarstå, hvarföre Utskottet hemställer, 10:o att samma moment måtte från blifvande Reglemente få uteslutas.
I afseende å Riksmynts-sedlarnes inlösen när de, förnötta och bristfälliga, i Bankens kassor företes, innehåller 3 mom. af 126 §, att grunderne derför skulle af Fullmäktige bestämmas Sådana grunder hafva ock blifvit af Fullmäktige uppgjorda och, uppå deras underdåniga anhållan, af Kongl.
Majrt- uti nådig Kungörelse den 4 Februari 1859 till allmänhetens kännedom meddelade.
Af denna anledning föreslår Utskottet, att motsvarande moment i näst-utfärdande
Banko-reglemente måtte erhålla denna förändrade lydelse, liro Rörande inlösen af sedlar å Riksdaler Riksmynt gäller till efterrättelse hvad i Kongl. Kungörelsen den 4 Februari 1859 är stadgadt.
Enligt Rikets Ständers i 132 § af Banko-reglementet intagna beslut är, till undvikande af peuningeförsändningar med posterne emellan Stockholm och de orter, hvarest Riksbanken bar Låne-kontor, en hvar tillåtet att i Banken samt Låne kontoren i Göteborg, Malmö och Wisby insätta penningar, att lyftas å uppgifven ort; hvarvid, utom andra bestämmelser, skall iakttagas: a) att öfver insättning, som får verkställas å alla summor från och med 100 R:dr R:mt, utfärdas anvisning, innehållande att N. N. Bank (Lånekontor) al N. N. mottagit 00 R:dr 00 öre, att hos N. N. Bank (Lånekontor) emot qvitto å anvisningen, vid anfordran, utbetalas till N. N., eller den han dertill i sitt ställe befullmägtigar; och b) att för hvarje anvisning å summor, understigande 2,000 R:dr Rrmt, betalar insättaren 10 öre och lör summor, uppgående till 2 000 R:dr och derutöfver, likaledes 10 evre för hvarje fullt l,000:de-tal Rrdr; från erläggande af hvilken afgift allmänna verk, inrättningar och myndigheter, som ega fribrefsrätt, dock äro befriade.
Till ytterligare befrämjande af det ändamål, Rikets Ständer åsyftat att vinna genom beslutet om anvisningars utfärdande mellan Banken och Låne-kontoren, hafva Banko-fullmägtige ansett ändring af ofvanintagna föreskrifter vara af nöden och i så - 16 Banko-Utskottets Utlåtande M 26. dant afseende anfört, hurusom föreskriften i punkten a) att öfver insättning utfärdas anvisning å beloppet att hos Banken eller namngifvet Låne-kontor lyftas af uppgifven person eller hans befullmägtigade ombud, förutsatte icke allenast att anvisning skulle ovilkorligen infrias af trassaten, utan äfven att öfverlåtelse från en lill annan person icke finge ega rum, hvaraf ater följde, att anvisning ej gerna kunde ställas till disposition å person å annan ort, än den, hvarest Banken eller det Låne-kontor, hvarå anvisningen dragits, vore belägen.
Dessa olägenheter, motverkande ett mera allmänt begagnande af tillfället alt undvika penningeförsändningar med posterne, skulle väsendtligen undanrödjas derigenom att anvisningarne infriades af Banken eller hvilketdera Låne-kontoret, der anvisning i sådant ändamål företeddes, och således jemväl af anvisningsutgifvaren, samt voro betalbara lill viss man eller order.
Genom så beskaffad förändring kunde i hvilken stad som helst, der Filial-bank eller annan enskild bank eller afdelnings kontor deraf funnes, liqvid verkställas med anvisning, utfärdad af Riksbanken eller nägotdera af dess Låne-kontor, emedan de enskilda bankerne, som alltid hade penningeremisser till Stockholm antingen för insättning å kreditiv i Riksbanken eller för invexling härstädes af egna sedlar, sannolikt komme att med begärlighet emottaga dylika anvisningar, de der voro att anse såsom Riksbankens mynt.
Beträffande åter den genom punkten b) stadgade afgift hafva Fullmägtige, jemte upplysning, att den inkomst, Riksbanken åtnjutit för utfärdade anvisningar, varit särdeles obetydlig och exempelvis för år 1839 uppgått i Stockholm lill R:dr R:ml 228: 80. i Göteborg » » »1,114: 22. i Malmö » » » 301: — i Wisby » » » 22: 20. eller tillsammans R:dr R:mt 1,666: 22. yttrat den mening, att, då så kallade postvexlar nu mera af enskilda banker och personer tillhandahållas allmänheten kostnadsfritt, kunde skyldigheten att till Riksbanken och Låne-kontoren för anvisningar erlägga afgift ej annat än motverka denna rörelses begagnande derstädes, hvarföre Fullmägtige ansågo nämnda afgift böra upphöra.
Vid de af Fullmägtige sålunda föreslagna förändringar i gällande föreskrifter angående postremiss-rörelsen har Utskottet funnit sig föranlåten göra den erinran, att ändamålet skulle bättre befordras derest vexlar i stället för anvisningar öfver gjorda insättningar komme att utfärdas.
Skälet härtill är, att den förra eller vexellörmen måste för rörelsen vara mera betryggande, än den sednare.
Ty påtagligen förefinnes större säkerhet i en vexel, som icke finge in blanco transporteras, utan skulle från man till man öfverlåtas, då emottagaren alltid hade att förtro sig åtminstone till siste öfverlåtarens namn, än i en assignation, hvarå en tecknad transport icke medför samma ansvarighet, som endossenten af en vexel sig ikläder; och det är derföre antag - Ranko-Utskottets Utlåtande M 26. 17 antagligt, att postremissvexlar, utfärdade af Riksbanken och Lånekontoren, skulle i rörelsen erhålla större gångbarhet, än de ifrågasatta anvisningarne.
Med allenast denna jemkning i Fullmägtiges förslag hemställer Utskottet, som i öfrigt detsamma biträder, alt följande förändrade föreskrifter med afseende å postremiss-rörelsen måtte af Rikets Ständer meddelas, nemligen: 12:o (motsvarande 132 §.)
Till undvikande af penningeförsändningar med posterne särskilda orter emellan, ege en hvar att i Banken och Lånekontoren insätta penningar å belopp från och med 100 R:dr R:mt emot erhållande af till viss man eller order ställd vexel, att vid uppvisandet inlösas antingen i någotdera Lånekontoret eller i Banken; och gäller, i afseende å denna rörelse för öfrigt, till iakttagande följande, nemligen: o) Postremissvexel får ej in blanco transporteras. b) Sådan vexel skall, då den af Banken utställes, med först afgående post adviseras Lånekontoren.
Lika beskaffad advis åligge det Lånekontor, som vexel utfärdat, att till Banken och öfrige Lånekontor insända. c) Öfver rörelsen i sin helhet; föres i Banken sammanfattad och fortgående räkenskap. d)
De penningar, som för ifrågavarande ändamål insättas i Banken och Lånekontoren, få icke under något vilkor i låne- eller kreditiv-rörelse användas. e) Om vid någotdera Lånekontoret penningar insättas till högre belopp, än som för postremissvexlars infriande anses erforderligt, åligge det Fullmägtige att sådana medel derifrån till Banken infordra, med Fullmägtige lemnad rätt att kunna, der så nödigt anses, tillåta vederbörande
Lånekontor Direktion att, vid afsändning af Bankens sedlar, desamma makulera genom derå med trycksvärta anbragta ord: »Inlöst vid Lånekontoret i N. N.» f) Företes till inlösen vid någotdera Lånekontoret postremissvexlar å större summa, än hvartill de hos Kontoret gjorda insättningar uppgå, ege Lånekontoret att för liqvidens verkställande utgifva assignationer å Banken; gällande härvid till efterrättelse hvad som i afseende å Lånekontorens assignering i öfrigt är eller varder stadgadt. g) I händelse åter de i Banken insatta medel skulle vid något tillfälle vara otillräckliga för infriande vare sig af postremissvexlar, eller af sådana assignatiooer, som, enligt föregående moment, kunna Uib. tilt R.
Prat. 1859 & 1860. 6 Sami. 1 Afd. 14 Häft. 3 la Banko^Ulskotlets Utlåtande M 26. af Låne-kontoren utfärdas, må Fullmägtige genom anordning pä Låneafdelningen begagna förskott, hvilket genast dä tillgången det rnedgifver till Låne-afdelningen återbetalas.
Stockholm den 2fi Juni 1860.
Reservation: af Herr C. J. Kock: »Ändamålet med Rikets Ständers Bank i dess nuvarande form är, enligt gällande Banko-reglemente, att vara en depositions- och lånebank.
Att utsträcka dess verksamhet till att bedrifva vexelrörelse i annat syfte, än 109 § i samma reglemente omförmäler. eller för bibehållande och förstärkning af Bankens metalliska kassa, anser jag mindre förenligt med dess organisation och styrelse, och alltså att, om derutöfver ett försök skall göras, detta bör ske till en början iuom stadgad begränsning och endast för att underlätta förbindelsen med det land, med hvilket Sverige har sin största och lifligaste affärsberöring, nemligen England.
Enligt hvad sålunda blifvit antydt, är jag med Utskottet af skiljaktig mening beträffande dess tillstyrkan att genom Banken låta köpa och sälja vexlar i Thaler Preussisk Courant, betalbara i Berlin.
Skälen för denna tillstyrkan iiro hufvudsakligen tvänne: dels den »höga ståndpunkt», som Utskottet uppgifver att våra handelsförhållanden skola stå till de orter, der Preussiska Thalern är det vanliga liqvidatiorismedlet, och dels de liqvider i denna myntsort, hvilka under många år komma att föranledas i följd af de för Statens räkning upptagna utländska lån.
Om, såsom Utskottet förmenar, vårt land haft med Preussen något omfattande utbyte af produkter, så skulle detta sannolikt af sig sjelf hafva framkallat direkta vexellransaktioner enskilde emellan, i likhet med hvad som redan eger rum med åtskilliga andra länder; men i stället upplyses genom af Fnllmägtige i ämnet afgifvet utlåtande, att de å Stockholms
Börs anmälda vexelslut på Berlin under tio år utgjort i medeltal endast 50,275 Thaler årligen, men skulle föga öfverstigit 20,000
Thaler årligen, om från beräkningen uteslötes den af Rikets Ständers Riksgälds-kontor verkställda trassering; att under ett uppgifvet år blott 5,317 Thaler blifvit omslutade, och att i Göteborg, vår kanske största handelsstad och åtminstone andra vexelplats, under tio år intet enda vexelslut å sagde myntsort är vordet anmäldt.
Banko-Utskottets Utlåtande M 26. 19 Medan silfvervärde! för en Riksdaler Preussisk Courant utgör icke fullt 2 R:dr 60 öre Riksmynt, voro de sednaste noteringarue derå på Stockholms Börs 2 R:dr 72 öre samma mynt, hvilket tyckes ådagalägga, att de vexelslut, som göras i förenämnde myntsort, endast äro undantagsfall, de der icke tarfva någon särskild lagstiftningsåtgärd eller mellankomst af Rikets Ständers Bank, om icke, såsom ett af de anförda skälen angifver, för att i denna sednare tillhandahålla tjenligt mynt åt rese närer från hufvudstaden.
Det har inom Utskottet äfven blifvit förespegladt, att Sverige, genom att göra Banken till regulator för vexelrörelse med de delar af Tyskland, der Preussiska Thalern är gångbar, skulle frigöra sig från det penuingevälde, som Hamburg, i egenskap af medelpunkt för Nordens handelsliqvidationer, förmenas här utöfva.
För min del tror jag icke på tillvaron af någon sådan supremati, hvilken, der den försöktes, snart skulle tillintetgöras af den starka täflan, som råder inora alla grenar af näringslifvet, och anser i alla fall att ingen konstlad åtgärd, icke ens med Rikets Ständers Bank till häfstång, förmår leda rörelseströmmen från sitt naturliga och redan seklersgamla mål.
När handelns behof så kräfver, följer ändring i liqvida tionssättet efter, utan initiativ af lagstiftningen, hvilken väl förmår att underlätta gången af ömsesidiga förbindelser, men icke att framkalla dem.
Det andra och troligen egentliga skälet för förslaget är att bespara Riksgäldskontoret omgång och kostnader vid indragning och annuitet af Svenska Statens i Preussiskt mynt upptagne jernvägslån.
Hela det första af dessa lån är indraget, och det torde till föga eller intet båta att vidtaga ett sådant särskildt förfogande för den del, som af det sednare återstår odisponeradt, om man lika med mig före ställer sig att hvad derigenom ett af Rikets Ständers verk, Riksgälds-kontoret, insparade, skulle i det närmaste, kanske alltsammans, komma att tynga det andra verket, Banken.
Omflyttning af vinst eller förlust från en räkning till en annan drabbar här ytterst samma hufvudman.
Utskottet har genom sitt förslag utsträckt vexelrörelsen så väl till myntslag som till vexelplatser, och bibehållit oförändradt det belopp Fullmägtige ega, enligt ilO § Banko-reglementet, att hafva för Bankens räkning på utrikes ort stående.
Att utom detta belopp göra i Berlin en större nedsättning, afsedd endast till statslånens annuitet, skulle visserligen icke vara försigtigt, emedan rörligheten i nutidens politiska förvecklingar och förnyad erfarenhet af fredsbrott samtidigt med de högtidligaste fredsförsäkringar kunna ingifva varning att icke förtro alltför stor ekonomisk välfärd åt så godt som en och samma punkt i främmande land; men dervid möler då att berörde, med Thalerköpet väntade fördel icke vinnes, eller, om man vill förfoga i detta syfte, att Fullmägtige mäste, synnerligen vintertiden, blifva mycket inskränkte i den hittills lönande vexelhandeln på Hamburg och Altona, ty det är klart att den på ena stället nedsatta delen af maximifonden stundom kommer att förhållningsvis återhålla vexelköpen på det andra. 20 Banko-Utskottets Utlåtande M 26.
Indragning genom Banken af det Preussiska myntet, vare sig för att nedsmältas eller i afsigt att som annuitet föras tillbaka, skulle, efter min tanke, ådraga lika stora kostnader, som
Riksgälds-kontoret annars måste ikläda sig för transaktionen öfver Hamburg, helst Banko-fullmägtige hittills icke uraktlåtit och ej heller lära underlåta alt dervid bereda alla de lättnader, hvilka på dem kunna ankomma.
Mina förhoppningar på verkan af förslaget sträcka sig icke så långt att det, sedan indragning skett af hela lånebeloppet, kan skaffa för annuiteten ny tillgång genom vexelköp i samma myntsort, grundadt på vår utrikes handel, hvilken icke för något Banko-reglementets stadgande förändrar sina, icke ensamt af oss beroende usancer.
Man har erinrat, att Fullmägtige icke blifvit ålagde, endast bemyndigade att, när Bankens fördel dertill föranleder, inlåta sig i den föreslagna vexelhandel!), hvarigenom, om ingen sådan kommer till stånd, det nya lagstadgandet vore helt oskyldigt.
Minnet från riksdagens början af den elastiska tydningen af detta bemyndigande manar mig att söka afvärja införandet i Reglementet af en föreskrift, hvilken troligen finge stå der endast som en död bokstaf, lemnande öppet spelrum för meningssplit och ett deraf följande lika beskaffadt klander mot Bankens nuvarande Öfverstyrelse, som dennas närmaste föregångare hade att uppbära.
På grund af dessa i korthet anförde skäl tillåter jag mig hemställa, att Rikets Ständer behaga afslå det af Banko-Utskottet afgifna förslag att genom Banken låta köpa och sälja vexlar i Thaler Preussisk Courant.
För att, såsom meningen tyckes vara, i någon mån utvidga Bankens vexelrörelse och på ett sätt som, efter min föreställning, icke innebär någon af ofvananförde olägenheter, utan fast heldre skulle lända så väl Banken som det allmänna till fördel, upptager jag i stället ett af Kansli- och Finans-afdelningen tillstyrkt förslag af följande lydelse: »Beträffande åter frågan om köp af vexlar å Pund Sterling, hafva Fullmägtige anfört, att Sveriges utrikes handelsrörelse, så väl export som import, föranledde till största delen liqvider medelst vexlar i guld, och när större silfverexport ifrågakomme, vore sådant ofta en följd af behof af Pund Sterling.
Bankens vexelhandel egentligen hade till ändamål att sätta Banken i tillfälle att bibehålla det silfver, som finnes i landet, och att vid behof öka detta samt bespara de kostnader, som skulle förorsakas genom silfrets transporterande fram och tillbaka; så kunde likväl, lill löljd af den i Banken anordnade silfverhandeln, vexelköpen jemväl anses åsyfta att tillgodogöra inom landet de fordringar i utländskt myntslag, som enskilde hade att disponera, och att derigenom nedsätta de utgifter, som eljest i ökad mån komme utländningen till godo.
Alla dessa ändamål vunnos företrädesvis då Banken å ena sidan köpte de vexlar, hvilka blefve att tillgå såsom omedelbar betalning för landets exportvaror, och å den andra sattes i tillfälle att försälja sådana vexlar, som erfordrades för en likaledes omedelbar liqvid af landets skulder för importartiklar.
Hanko-Utskoltels Utlåtande JYs 28. 21 Möjligheten för Banken att förstärka den metalliska kassan ökades genom den större tillgång på antagliga vexlar, som borde uppstå, då Banken köpte både silfver och guld; äfvensom vexelköpen lättades med hänsigt till den säkerhet mot förlust, som dervid måste afses, emedan de solidaste trassenterne icke behöfde konvertera sina vexlar från guld till Hamburger Banko för att få desamma afyttrade.
Banken skulle sålunda på dubbelt sätt jemväl minska de kostnader, som för ifrågavarande liqvider nu falla landet till last.
Men om ett större begär efter vexlar i silfver någon gång skulle ådagalägga att silfver oundgängligen erfordrades för liqviderne, kunde Banko-styrelsen lätt och oftast utan verklig uppoffring, genom remitterande af vexlar på London, förskaffa sig silfver att genast disponeras i Hamburg, och under vanliga förhållanden syntes det äfven blifva lättare att i London erhålla högre ränta, än den som Banken hittills fått tillgodoräkna sig i Hamburg.
I betraktande af dessa omständigheter hafva Fullmägtige understödt förslaget om bemyndigande för dem icke allenast att, efter sig företeende omständigheter, af välkända och solida trassenter eller endossenter låta uppköpa vexlar å Pund Sterling, betalbara i London, utan äfven att derstädes öppna räkning hos ett eller flere ansedda hus.
Då emellertid nu stadgade begränsning af guldtillgången till
V10 af metalliska kassan ej syntes blifva lämplig, derest köp af vexlar å guld medgåfves, emedan genom beslutet derom det skäl bortfölle, som gifvit anledning till denna begränsning, eller att, då guld i Bankens hand vöre att betrakta såsom en handelsvara, Banken ej heller borde deraf innehafva mera än som erfordrades för att kunna tillfredsställa behofvet inom landet af guld i myntad form, så hafva Fullmägtige i sammanhang härmed tillstyrkt den förändring af 112 g i Banko-reglementet, att guld eller vexlar å guld ej må inköpas när tillgången deraf uppgår till V5 af Bankens metalliska kassa, under förbehåll derjemte att tillgången af myntadt och omyntadt guld samt vexlar å denna standard aldrig må sammanräknadt öfverstiga ett belopp, motsvarande Fyra millioner R:dr R:mt.» »Utskottet delar den åsigt, att
Bankens uppträdande såsom köpare och säljare af vexlar å Pund Sterling, borde medföra icke ringa nytta för vår utrikes handel genom den lättnad vid enskildes liqvider i utlandet, som derigenom skulle beredas, och dessutom föranleda förbindelser inom den Engelska penningemarknaden, hvilka ur mera än en synpunkt kunde blifva af gagn för Banken.
Men med afseende derå, att guldets värde i förhållande till silfrets är underkastadt slör föränderlighet och att i följd deraf förluster för Banken genom köp och försäljning af vexlar ä Pund Sterling kunna uppstå, har Utskottet ansett försigtigheten bjuda att Fullmägtige åtminstone till en början icke tillerkännas rättighet att köpa vexlar å denna myntsort till högre belopp än inom det i 112 § af Banko-reglementet redan stadgade maximum för den del af metalliska kassan, som får utgöras af guld, eller Vio af nämnde kassa.
Genom en sådan inskränkning för vexelköpen å Pund Sterling borde förluster för Banken på ifrågasatta operationer blifva förebyggda och i 22 Banko-Utskottels Utlåtande JU 26. slikt fall vore hela åtgärden i sjelfva verket att betrakta endast såsom ett försök alt få utredt med hvad större eller mindre fördel för Banken omförmälda vexelhandel kunde bedrilvas, grundande en erfarenhet, som lemnade den säkraste vägledning för Rikets Ständers framtida beslut och åtgärder i förevarande afseende.
Hvad angår den maximi-kurs, hvarefter köpen skulle fä ega rum, har Utskottet, i betraktande deraf att, såsom ofvan blifvit anmärkt, värdeförhållandet mellan silfver och guld omvexlar, funnit någon bestämning härutinnan icke lämpligen kunna meddelas, utan att åt Fullmägtige bör öfverlemnas att verkställa köpen när sådant med fördel för Banken kan ske och sålunda efter den kurs, Fullmägtige för hvarje tillfälle bestämma — en frihet, som jemväl synes böra Fullmägtige tillkomma vid trassering af vexlar å Pund Sterling.
Vid bokföringen i Bankens räkenskaper af vexlar å denna myntsort torde deremot vara af nöden att något visst värde tjenar till iakttagande, och anser Utskottet detta värde böra beräknas efter nu gällande bokföringsvärde å dukater, utgörande 8 R:dr 23 öre Runt per dukat.»
På grund häraf föreslår jag, att Rikets Ständer matte besluta att för bibehållande och förstärkning af Bankens metalliska kassa Fullmägtige må bemyndigas att af välkända och solida trassenter eller endossenter låta köpa på Stockholms Börs, när sådant med fördel lör Banken kan ske, efter den kurs
Fullmägtige för hvarje tillfälle bestämma, vexlar å Pund Sterling, dragna på tre månader eller kortare lid, och betalbara i London, under iakttagande likväl af stadgandet i § 112, att inköp af guld lill Banken icke får ega rum, då tillgången deraf uppgår till en tiondedel af Bankens metalliska kassa.»
Uti denna reservation har Herr //. P. V. Gahn instämt.
Rankn-Utskottels Memorial M 27. 2.3 Jtä 27.
Ank. till Exp.-Utsk. den 4 Juli 4860, kl. 1 e. m.
Memorial, i fråga om det belopp Banken må hafva på utrikes ort nedsatt.
Sedan Utskottet uti dess den 26 nästlidne Juni till Rikets Ständer afgifna Utlåtande