Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ständer till folkundervisningens befrämjande under innevarande statsregleringsperiod anvisat den nuvarande personliga skyddsafgiften, hvaraf skulle utgå: till folkskolelärare-seminarierna, efter den fördelning Kongl. Majit kunde finna lämplig
R:dr 45,000 „ understöd för seminarii-elever „ 20,000 „ arfvoden och resekostnader för skole-inspektörer ,, 17,000 „ förbättrande och tillhandahållande af undervisningsmateriel samt till understöd för utgifvande af lämpliga läroböcker, kartor m. m. för folkskolorna „
10,000 „ understöd för högre folkskolor „
12,000 „ folkskoleväsendets utveckling och förbättring „ 75,000 samt till löneförbättring åt de vid redan befintliga fasta folkskolor anställde examinerade lärare, hvilkas lön, oberäknadt husrum och vedbrand, icke uppginge till 400 R:dr ...... „ 80,000; Stats-Utskottets Utlåtande N:o 139. 75 och då Kongl. Majit, med kännedom om Rikets Ständers varma nitälskan för allt hvad, som kunde bidraga till spridande af upplysning och bildning, hyste den tillförsigt att Rikets Ständer äfven under den kommande statsregleringsperioden ville för folkundervisningens befrämjande anslå den personliga skyddsafgilten hvars belopp efter sannolik beräkning komme, att under de år, nämnda statsreglering skall omfatta, uppgå till 285,000 R:dr årligen, har Kongl. Majit, beträffande fördelningen af dessa medel och vilkoren för åtnjutande af understöd deraf, velat till Rikets Ständer aflåta den framställning, som synts Kongl.
Majit vara af för handen varande förhållanden påkallad.
Hvad anginge seminarierna, har Kongl. Majit ansett först böra tagas i betraktande den fråga, som förut någon gång varit föremål för öfverläggning, nemligen huruvida icke antalet af dessa läroanstalter numera skulle kunna i någon mån inskränkas.
Uti stadgan angående folkundervisningen i riket funnes den föreskrift meddelad, att såväl i hufvudstaden som i hvarje stifts-stad borde af Domkapitlet tillfälle beredas dem, som ville egna sig åt folkskolelärare-kallet, att i ett dervarande seminarium erhålla undervisning och öfning i de till delta kall hörande ämnen, och så länge ännu lärarebefattningar vid folkskolorna icke kunna anförtros åt qvinnor, hade det ock medelst detta stadgande varit sörjdt derför, att en hvar, som till dylik befattning velat vinna befordran, kunnat inom det stift, hvartill han genom födseln hörde, genomgå den erforderliga lärokursen, men sedan Kongl. Majit, för att åt qvinnors användande vid folkundervisningen gifva en större utsträckning, genom särskilda kungörelser den 21 Oktober 1859 förordnat, dels alt hvad förlattningarne innehölle i afseende på lärare vid folkskolorna skulle, med ett enda tillika stadgadt undantag, ega tillämpning äfven på qvinnor, hvilkas skicklighet vid något seminarium blifvit vederbörligen prölvad och godkänd, dels ock att vid seminarierna i Skara, Strengnäs och Calmar endast qvinliga elever finge emottagas, hade det blifvit en följd, att från de stift, hvilka bära namn af dessa tre städer, skollärare-elever af mankön måst annorstädes söka undervisning och öfning i hvad till deras blifvande kall hörde.
Den anordning, som genom stadgan angående folkundervisningen blifvit i ofvanberörda hänseende införd, vore således redan bruten och då församlingarne icke vore vid deras val af skollärare inskränkte till dem, som blifvit födde inom stiftet, låge icke heller någon nödvändighet till grund för stadgandet derom att ett seminarium ovilkorligen skulle finnas i hvarje stifts-stad, fastän dessa släder visserligen vore dertill företrädesvis lämpliga, såväl med hänseende till den närmare tillsyn Stiftsstyrelsen i sådant fall kunde egna åt dessa läroanstalter, som äfven af det skäl, alt derstädes handledning utan svårighet kunde beredas i de ämnen, som icke utgjorde föremål för hufvudlärarnes egen undervisning.
Ehuru seminariernas antal således icke för framtiden behöfde fasthållas vid tretton, som det för närvarande utgjorde, så hade dock Kongl.
Majit af andra skäl ansett någon betydligare minskning deruti icke nu böra ega mm. 76 Stats-Utshottets Utlåtande N:o 139.
Inkomna uppgifter utvisade väl att seminarierna för det närvarande icke vore besökta af tillsammans fullt 400 elever; men då Kongl. Majit uti det reglemente, som för dessa läroanstalter blifvit den 21 Mars sistlidet år utfärdadt, meddeladt föreskrift derom att lärokursen borde blifva tre-årig, komme, äfven om ej flere hädanefter än hittills skulle egna sig åt folkskolelärare-kallet, elevernas antal dock att ökas med ungefär hälften af hvad det nu utgjorde.
För hela folkundervisningens framgång vore det ock af yttersta vigt, att under den, i förhållande till hvad vid seminarierna skulle inbemtas, visserligen icke för långt utsträckta tidrymd, elever hade att der tillbringa, lärarne icke sattes i nödvändighet att dela sin tid och sin undervisning åt ett allt för stort antal elever, utan kunde med oalbruten uppmärksamhet följa hvarje elev, gifva honom de anvisningar, som af hans särskilda egenskaper och fallenheter påkallades, samt hos honom alltmera inskärpa en sann gudsfruktan, sedligt allvar och känsla för det magtpåliggande i det kall, åt hvilket han vore beredd egna sina krafter, så att seminarii-eleven, då han sedermera i sin ordning komme i utöfning af lärarekallet, måtte vela att deruti verka på ett sätt, att allt vidare blefve utbredd en sann folkupplysning, hvilken ovedersägligen bildade den fastaste grundval för ett lands lycka och på samma gång den alstrade och stärkte kärlek till frihet och fosterland, säkrast håde förhindrade frihetens missbrukande och åt landet bevarade dess sjelfständighet.
Men härförutan vore det ock att befara, att, derest seminar:erna blefve alltför mycket aflägsnade från hemorten, för dem, som ville bereda sig för folkskolelärare-kallet, sådant skulle, då desse i allmänhet icke egde tillgångar, tillräckliga att, med bidrag af de stipendier dem kunde lemnäs, bestrida kostnaderna för ett flerårigt vistande på främmande ort, hafva till följd att, folkskolorna inom få år komme alt lida brist på lärare.
Å andra sidan ansåge Kongl.
Majit behöflig! att ett nytt seminarium inrättades i Luleå för den nordligaste delen af riket.
Framställningar i sådant hänseeude hade redan förut blifvit gjorda af Konsistorium i Hernösands stift gemensamt med Kongl. Maj.ts Befallningshafvande i Norrbottens lån och sednast hade numera aflidne Landshöfdingen i nämnda lån, P. H. Widmark, uti skrifvelse den 16 Juli 1860, med hänseende till de förhållanden att af länets Finska och Lappska socknar flera helt och hållet saknade folkskolelärare, att i de öfriga antalet lärare vore alldeles otillräckligt, samt att bristen på duglige folkskolelärare äfven inom de Svenska församlingarne vore i hög grad kännbar, förklarat sig anse inrättandet af ett särskildt seminarium i Luleå, såvida folkundervisningen eljest inom länet skulle kunna på ett i någon mån tillfredsställande sätt ordnas, vara desto mera oundgängligt, som erfarenheten visat, alt flere bland de elever, hvilka från de Finska och Lappska församlingarne blifvit afsända för Stats-Utskottets Utlåtande N:o 139.
17 att genomgå seminariet i Hernösand, sedan de haft tillfälle inhemta kännedom om Svenska språket och hunnit vänja sig vid lefnadssättet uti sydligare belägna trakter, icke velat till hemorten återvända; och hade Konsistorium, i anledning af denna Landshöfdingen Widmarks framställning hördt, instämt uti hvad han yttrat om behöfligheten af ett seminarium i Luleå.
Genom det utfärdade reglementet hade dessa läroanstalters verksamhet blifvit i betydlig mån utvidgad, och då lärokursen derstädes numera vore på tre klasser fördelad och i afseende på omfånget, ehuru främmande språk deruti icke inginge, fullt jemförlig med de treklassiga lägre läroverkens, samt det dessutom för hela folkundervisningen vore af stor vigt alt de blifvande skollärarnes bildande kunde anförtros åt män, hvilka voro utrustade med de förenade egenskaper, som dertill erfordrades, så hade Kongl. Majit funnit det i främsta rummet vara nödvändigt, likasom med billigheten öfverensstämmande, alt Seminarii-föreståndaren erhölle en förhöjd aflöning, hvilken Kongl. Majit föreslagit måtte ifrån början af nästa statsregleringsperiod utgå med 2,500 Hidr, äfvensom att andre läraren, hvars lön nu utgjorde 1,000 Ridr, tillerkändes enahanda rätt till löneförhöjning efter vissa år, som för Kolleger vid elementarläroverken vore medgifven; dock att de sålunda föreslagna löneförmånerna icke skulle komma seminariernas
Föreståndare och öfrige hufvudlärare till godo, med mindre de aflagt kunskapsprof, motsvarande dem, som för anställning vid elementarläroverken voro stadgade eller filosofie-kandidatexamen och ett af Kongl. Majit, med hänseende till seminariernas bestämmelse, särskildt förordnadt undervisningsprof; Kongl.
Majit dock öppet lemnadt att i särskildt förekommande fall från fullgörandet, af bvad sålunda i ena eller andra hänseendet blefve föreskrifvet, lemna befrielse.
Vidare och då för att såväl den egentliga undervisningen skulle kunna behörigen bestridas, som ock elevernas praktiska öfningar i folkskolan tillbörligen öfvervakas, särskildt lärarebiträde, åtminstone vid de mera besökta seminarierna blefve af nöden, samt för undervisning i gymnastik, sång och musik, teckning och trädgårdsskötsel erfordrades lärare, af hvilka de, som för de tre första öfningsämnena antogos, utan tvifvel, der ej ett ringare antal elever rättvisade en nedsättning till lägre belopp, borde i allmänhet få sig anvisade arfvoden lill likhet med hvad för lärarne i nämnda ämnen vid de treklassiga läroverken beslodes, hvarförutan, för bestridande af andra oundgängliga utgifter, såsom till undervisningsmateriel, hyra, ved, ljus, m. m. särskilda medel icke kunde undvaras, ansåge Kongl. Majit kostnaderna för dessa seminarier, då de till elfva, ett i Luleå deribland inberäknade blefve inskränkta, icke kunna i medeltal antagas till lägre belopp än omkring 6,000 Ridr för hvarje.
Enär indragningen af de tre seminarier, dem Kongl. Majit ansåge kunna undvaras, synts icke böra annorlunda verkställas än i den mån der redan anställde lärare antingen till andra tjenster afgingo eller kunde erhålla anvisning på lärarebe - 78 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 139. fattningar vid andra seminarier, Idefve medel behöfliga för upprätthållandet under den närmaste framtiden af alla nuvarande seminarier; men då, derest de af Kongl.
Maj:t omförmälda vilkor för åtnjutandet af de förhöjda lönerna hlelve fastställda, ännu någon tid måste förflyta innan desamma komrno alt till Seminarii-föreståndarne utgå, samt i öfrigt de för biträdande lärare ifrågasatta arfvoden icke syntes till fulla beloppet kunna tagas i anspråk, innan ännu genom ett eller flera seminariers upphörda verksamhet elevernas antal vid de öfriga i märkbarare mån förökats, kunde för de till indragning afsedda seminarier särskildt anslag icke vara erforderligt, utan ansåge Kongl. Majit, för upprätthållandet under nästa statsregleringsperiod af folkskolelärare-seminarierna, hvilka, när deras organisation framdeles blefve fullt stadgad, torde höra på ordinarie stat uppföras, vara tillräckligt sörjdt, derest lill Kongl. Maj:ts disposition blefve stab t ett belopp af 65,000 Ridr årligen.
Det till understöd för seminarii-eleverna anvisade anslag, 20,000 Ridr, komme efter all sannolikhet att för innevarande statsregleringsperiod åtminstone i det närmaste motsvara hvad som, enligt de uti 5 § 5 mom, i gällande Folkskole-stadga bestämda grunder, lör omförmälda ändamål kunde blifva erforderligt.
Emedlertid bade de i nyssberörda moment fastställda belopp af dels 75 och dels 50R:drR:mt, för år räknadt, flerestädes ansetts alltför låga, och Kongl.
Majit hade redan medgifvit att för de seminarii-elever inom Hernösands stift, hvilkas hemvist voro från stilts-staden längst aflägsna, årliga stipendii-beloppet måtte kunna höjas till 150 R:dr.
Enahanda skäl till stipendiernas höjande förelunnes numera älven vid flera andra seminarier, sedan förordnadt blifvit, att vid vissa af dessa seminarier endast qvinliga elever finge emottagas; och då ej blott flere af dessa elever bade sina hemvist på betydligt afstånd från det seminarium, hvarest de åtnjöte undervisning, utan äfven de af den manliga befolkningen inom nämnda stift, hvilka ville bereda sig till folkskolelärare, måste uppsöka andra stifts-seminarier, blefve det, för att ej från denna bana alldeles utestänga dem, som befunno sig i torftiga omständigheter, nödvändigt, att större stipendii—belopp kunde tilldelas de elever, som i följd af berörda förhållande måste, för sina studier vidkännas drygare kostnader, likasom äfven, med afseende på den längre tid, lärokursen numera upptoge, att åtnjutandet af stipendium borde kunna utsträckas till tre i stället för två år; och hade Kongl. Majit af dessa skäl ansett det nuvarande anslaget till understöd för seminarii-elever böra höjas till 30,000 Ridr, med rätt för Kongl.
Majit att i afseende på stipendiibeloppen och de vilkor, hvarunder de finge åtnjutas, meddela de föreskrifter, som kunde finnas af omständigheterna påkallade.
Hvad vidare anginge kostnaderna för inspektionen af rikets folkskolor, så hade det visat sig, alt ersättningen för Inspektörernes resor komme alt öfverstiga den för detta ändamål beräknade summan, 6,000 R:dr.
Enligt meddelade uppgifter angående sannolika beloppet af skjuts- och traktaments-kostnaderna, under förutsättning att under en tid af tre år samtliga folkskolor blefve åtminstone en gång besökta, skulle Stats-Utskottets Utlåtande N:o 139.
79 dertill årligen fordras en förhöjning af 2,000 R:dr.
Likaledes vore i afseende å Inspektörernes arfvoden en förhöjning af nöden.
Då samtliga stiften, med undantag af Wexiö, Calmar, Carlstad och Wisby, varit delade i tvänne inspektions-distrikler, så hade af hela antalet inspektörer, hvilket sålanda uppginge till 20, endast två haft 1,000
Mot en så ringa ersättning skulle det tvifvelsutan i längden blifva omöjligt att erhålla inspektörer, som vore detta magtpåliggande värf fullt vuxne, hvilket likväl i betraktande af det lifvande och välgörande inflytande, inspektionen redan utöfvat på skolväsendet, och då densamma fortfarande under en följd af år, verksammare än något annat medel, skulle befordra folkundervisningens utveckling och förbättring, mäste anses vara af synnerlig vigt, hvadan Kongl. Majit nu äskade, att Rikets Ständer måtte till dubbla beloppet förhöja de vid sednaste riksdag bestämda arfvoden för Inspektören^, eller från 11,000 R:dr till 22.000
R:dr, då med tillägg af de för bestridande af skjuts- och traktamentskostnaderna erforderliga 8,000 R:dr, anslaget för skole-inspektionen skulle blifva 30,000 R:dr, eller 13,000
R.dr utöfver hvad det nu utgjorde.
Af anslaget till förbättrande och tillhandahållande af undervisningsinatei iel m. m. hade ännu endast en obetydlig del blifvit använd, emedan Kongl. Majit funnit lämpligt, att innan mera omfattande åtgärder i berörda hänseende vidtoges, kännedom borde inhemtas om de förbättringar i skolornas undervisningsmedel, hvarom nästlidet års verlds-exposition i London kunde lemna upplysning, för hvilket ändamål Kongl. Majit lemnat uppdrag åt sakkunnig person att dit afresa.
Sannolikt vore, att omförmälda anslag komme alt tagas i fullt anspråk dels för beredande af tillgång till skolmateriel i egentlig mening, dels ock till uppmuntran för utgifvande af läroböcker.
Vid Folkskole-inspektörernes möte i Stockholm under förliden sommar hade den åsigt uttalats, att en lämplig läsebok för folkskolorna vore bland de behof, som i främsta rummet kräfde alt afhjelpas, samt att för författandet af en sådan ett större och ett mindre pris borde utsättas, derom Kongl. Majit, så snart den allmänna planen för ett sådant arbete hunnit uppgöras, ville meddela beslut.
Men då dessutom i flera ämnen lämpliga läroböcker för folkskolorna icke funnes att tillgå, och utgifvandet af dylika ej utan understöd af allmänna medel torde vara att förvänta, samt för öfrigt äfven andra undervisningsmedel borde antingen af Staten inköpas och kostnadsfritt utdelas, eller åtminstone åtgärder vidtagas på det dylik materiel måtte kunna för ett så billigt pris som möjligt tillhandahållas, så syntes samma anslag, som hittills böra äfven för instundande statsregleringsperiod vara att påräkna.
Till understöd för högre folkskolor hade under innevarande statsregleringsperiod endast ett belopp af 5,666
Ridr tagits i anspråk, eller nära 3,000 Ridr mindre ån 80 Ståts-Utskottets Utlåtande N:o 139. under den närmast föregående.
Men ehuru antalet af ifrågavarande skolor på de sednare åren icka obetydligt aftagit, kunde deraf icke med någon visshet slutas, att ju ej ett annat förhållande snart kunde inträda; och ansåge Kongl. Majit derföre, i betraktande af det gagn, dylika skolor, rätt ordnade kunna åstadkomma, anslaget för detta ändamål höra lör den närmaste liden bestämmas till 10,000 R:dr.
Till folkskoleväsendets utvidgande och lörbättring hade Kongl. Majit under åren 1861 och 1862 anvisat ett belopp af något mer än 114,000 Ridr, deraf till dels nya, dels under näsllörflutna stalsregleringsperiod inrättade småskolor omkring 104,000 R:dr samt till folkskoleväsendets ändamålseuligare ordnande i öfrigt vid pass 10,000 R:dr.
Toges tillika i betraktande de uppoffringar, församlingarne för vinnande af del i delta anslag åtagit sig, så kunde redan deraf slutas, att folkskoleväsendet under de sednasle åren i betydlig grad gått framåt i utveckling.
Småskolorna hade allt mer utbildat sig i enlighet med sin bestämmelse att vara en integrerande del af den egentliga lolkskolan eller att utgöra dennes lägre förberedande afdelning.
På åtskilliga ställen hade småskolan äfven erhållit plats i samma lokal, som den öfre afdelningen, hvilket ordnande af skolväsendet medförde stora fördelar med afseende å det tilllälle, sålunda utan svårighet erbjöde sig att utöfva tillsyn öfver skolan i det hela, samt särskildt för den examinerade läraren att öfvervaka undervisningen i den lägre afdelningen och tillvägabringa enhet och sammanhållning i skolans verksamhet.
I de flesta församlingar hade likväl varit nödvändigt att med hänseende till de spädare skolbarnen närma småskolan till desses hem och sålunda göra densamma i möjligaste mån tillgänglig, hvilket haft till följd, ej endast att småskolan varit i det yttre skiljd från den egentliga folkskolan, utan ock att i vissa glest befolkade trakter flera skolor af det förra slaget än af det sednare funnits behöfliga.
De anslag, som beviljats småskolorna, kunde, vid sådant sammanhang mellan dessa och de egentliga folkskolorna, anses gifva, om ock indirekt, till befrämjande af de sednare, som sålunda dels befriats
Irån de första nybodarne, dels ock kunnat mottaga ett större antal mera försigkomna lärjungar.
Äfven hade medelst bidrag af statsmedel flera nya med examinerade lärare försedda skolor blifvit inrättade eller ändamålsenligare ordnade; och vore det af dessa skäl af stor vigt alt Staten, så vidt tillgångar dertill funnes, fortfarande lemnade församlingarne sitt understöd till folkskoleväsendets utveckling och förbättring samt, om möjligt, utan någon betydligare förändring i de hufvudgrunder, som för bidragens åtnjutande för närvarande vore fastställda.
Vid granskningen af de till Ecklesiastik-departementet inkomna folkskole-uppgifter hade det förhållande icke kunnat undgå uppmärksamheten att ett icke ringa antal församlingar funnes, hvilka ej hade flera eller bättre inrättade skolor än andra, hvilka dock hvarken i folkmängd eller utsträckning motsvarade mera än kanske hälften af de förra, äfvensom alt åtskilliga distrikt, utöfver den till församlingarne öfver - Stats-UtsTcottets Utlåtande N:o 139. 81 öfverlåtna nu mera så kallade folkskoleafgiften, hittills icke gjort något tillskott för sitt skolväsende, utan till och med genom besparingar å nämnda afgift samlat en fond, under det andra församlingar, deribland sådana, som måste räknas till de fattigare, tillskjutit två till tre gånger mera än beloppet af denna afgift.
Den egentliga anledningen att en sådan olikhet kunnat ega rum, vore att söka deruti att folkskolestadgan angående antalet skolor och lärare icke meddelade bestämdare föreskrift, än att i hvarje församling borde finnas minst en, helst fast, skola med vederbörligen vid seminarium godkänd lärare.
En närmare efter behofvet lämpad anordning af församlingarnes åligganden i afseende på folkundervisningen vore utan tvifvel att eftersträfva och då af ofvan omförmälda folkskoleuppgifter visade sig alt mot en folkmängd af 1,000 personer svarade ett antal af 100 till 140 barn i skolåldern, hade det förslag framställts alt de församlingar, hvilkas folkmängd uppginge till 1,500, skulle tillförbindas att utom den examinerade lärare, som enligt nu gällande stadgande borde derstädes finnas, anskaffa och underhålla en oexaminerad lärare, och att der folkmängden utgjorde omkring 2,000 personer det borde finnas antingen 2 examinerade lärare eller en sådan och 2 oexaminerade så alt, der förhållandena kunde göra inrättandet af ett större antal småskolor lämpligt och behöfligt, 2 oexaminerade lärare finge beräknas motsvara en examinerad.
Af de sednast från stiften inkomna uppgifter angående folkskolorna, inhemtades, att då funnes 2,947 examinerade lärare och 2,080 oexaminerade lärare och lärarinnor, hvilket antal till och med i någon mån öfverstege det, som enligt ofvannämnda grund skulle för hela riket finnas, men likväl vore emellan de särskilda församlingarne så olika fördeladt, att inom vissa af dem för det uppvexande slägtets undervisning ännu mycket återstode att önska och vidare uträtta.
Ehuru Kongl. Maj:t således, i likhet med hvad Folkskole-inspektörerne äfven anmärkt, funne lärarekrafterna i åtskilliga distrikt vara otillräckliga och Kongl. Maj:t icke ansåge den grund för bestämmande af lärarnes antal, som här ofvan blifvit omförmäld, kunna blifva för församlingarne i allmänhet betungande, hyste Kongl. Maj:t likväl betänklighet vid alt föreslå Rikets Ständer densammas ovilkorliga fastställande genom lag, helst Kongl. Maj:t gjorde sig förvissad alt den alltmer sig utbredande insigten om de fördelar, kunskaper medföra, snart nog skulle leda till det mål, man ville närma sig, och hvars uppnående —• inrättandet af till antal och omfång fullt tillräckliga folkskolor — måste visa sig i samma mån nödvändigt och värdt uppoffringar, som folket kallades till ett mer omfattande och ordnadt deltagande i vården af kommunala och allmänna angelägenheter.
Mot de nu beslående vilkoren för åtnjutande af statsbidrag till folkskoleväsendets utveckling och förbättring hade en anmärkning blifvit gjord, som tvifvelsutan förljenade att tagas i närmare öfvervägande.
Denna anmärkning afsåge det förhållande, att enligt nu gällande föreskrift församlingar, hvilka förut gjort föga eller intet för sina folkskolor och först sedan anslag af allmänna medel kunnat erhållas, vidtagit Bih. till B.
Brot. 1862 & 1863. 4 Sami. 1 Åfd. 3 Band. 1 Haft. 11 82 Stats-Utslcottets-Utlåtande N:o 139. anordningar, dera de långt förut och uteslutande af egna medel kunnat bekosta, vore berättigade att undfå allmänt understöd, under det sådant mäste förvägras de distrikt, som redan före år 4858 försatt sitt folkskoleväsende i så beskaffad! skick, att någon utvidgning deraf icke under en längre tid kunde blifva behöflig.
Om än ur synpunkten att åt de församlingar, hvilka ej på ett tillfredsställande sätt ordnat sina skolor, lemna en uppmuntran alt dermed icke vidare uppskjuta, det kunde hafva varit välbetänkt och ändamålsenligt, att ställa Statens understöd i förhållande till de uppoffringar, församlingarne ville för folkskolan ytterligare ikläda sig, så kunde det likväl ur rättsgrund ingalunda försvaras, att detta understöd företrädesvis skulle komma den församling till godo, som länge fördröjt med vidtagande af de för folkskolans förbättring erforderliga åtgärder och hvilken under flera år kunnat af den till församlingen öfverlåtna folkskoleafgift bereda sig en besparing, som, i händelse mera intresse för skolan funnits, icke skulle hafva uppkommit; och än klarare och djupare kände, framstode skälen till anmärkning mot ett så beskaffad! stadgande, derest, äfven sedan det dermed åsyftade ändamål vunnits, denna företrädesrätt till