Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Stats-Rådets och Högste Domstolens samtlige Ledamöter, äfvensom JustitieKansleren och Justitie-Ombudsmannen kunna ej säte och stämma i sitt Stånds plena förnekas, enär de, enligt hvad hvarje
Stånds särskilda ordningar stadga, dertill berättigade äro; dock för Stats-Råds-ledamot det fall undantaget, dä honom enligt Regerings-formen uppdraget är att vara medlem af Regering.
I Utskott — — — § 61.
Då val till Konung eller Thronföljare skall förrättas, ege Riksens Ständer, att dagen före ilen, sorn, enligt Riks-akten, blifvit till valdag bestämd, i Ståndens särskilda plena, genom allmän omröstning, välja, till en Nämnd, Sexton personer för hvarje Stånd, med uppdrag att, vid förefallande skiljaktigheter emellan Riks-Stånden, bestämma valet.
A den utsatta valdagen skride hvarje Stånd särskildt till val af Konung eller Thronföljare.
Förena sig alla Stånden om en och samma person, vare han ansedd såsom af Sveriges Rikes Ständer utkorad.
Aro Ståndens röster delade emellan flere, afgöre Nämnden; dock må ej hos densamma komma under omröstning andre, än de, som flesta rösterna i hvarje Stånd erhållit; och må ej något Stånd flere än en kandidat framställa.
Ledamöter af Nämnden må ej uteslutas från utöfningen af deras Riksdagsmanna-rätt i Stånden, men träde tillsammans dagen efter den, då valet i Stånden förrättadt är, och skiljes ej åt förr, än de flesta rösterna om en person sig förenat.
Hvar och en af Nämnden uppgifve ibland de af Stånden föreslagne, den han anser böra utköras.
Falla dervid rösterna, till mer än hälften af de röstandes antal, på En man, vare han behörigen vald.
Aro åter rösterne så delade, att en sådan full pluralitet 8 Konslitutions-UlskolteU Memorial, N:o 47. icke eger rum, anstiilles, enligt det i 53 § beskrifna voteringssätt, ny omröstning, till antagande af den, sorn flesta rösterna erhållit, oell, om han ej antages, af den, om hvilken, näst efter honom, de fleste af Nämnden sig förenat.
Inträffar den händelse, att två eller tre personer undfå de flesta och lika många röster, anställes först särskild votering, enligt sistnämnde §, öfver den ordning, hvarutinnan om desse personer bör röstas; och skall sedan, vid hvarje ny omröstning, på enahanda sätt en voterings-sedel afläggas, intilldess en bestämd pluralitet är gifven.
Hafva Riksens Ständers och Norriges Storthings val inträffat pä samma person, vare Han lagligen uthorad till Honung eller Thronföljare.
Skulle äler livartdera
Riket hafva valt en olika person, förhålles på sätt i Riksakten stadgas. § C2.
Skola Riksens Ständer, gemensamt med Norriges Stort/ung, jemlikt Riksakten, tillsätta Förmyndare för en omyndig Konung, sammanträde Riksens Ständer sist dagen efter den, då Riksdagen å Rikssalen öppnad blifvit, och utvälje, genom allmän omröstning, i deras särskilda plena, till en Nämnd, Sexton personer för hvarje Stånd, hvilka röste per capita om de af plena till antalet bestämda Förmyndare, sorn skola vara antingen En, Tre eller Fem.
Hvarje ledamot af Nämnden uppteckne å en sluten val-lista de män, dem han anser förtroendet värdige, och så många, att de med en person öfverstiga det af Ständerna utsatta antal.
På samma sätt fortfares med den, som näst honom af de flesta blifvit kallad, och så vidare, till dess det föreskrifna antalet af Förmyndare varder uppfyldt; kunnande Nämnden ej åtskiljas förr, än valet gjordt och fulländadt är; och galle detta val såsom Riksens Ständers beslut.
Nu händer, att Riks-Stånden ej inom Tre dagar, sedan de å Rikssalen afhört den i 26 § omförmälda berättelse, åsämjas om Förmyndarnes antal; förordne då genast, genom sina Elektorer, till ett Utskott, Sexton af hvarje Ständ, att medelst votering per capita, jemlikt 53 §, denna fråga, med samma kraft och verkan, som Riksens Ständers beslut, inom Två dagar afgöra; skolande sedermera den utsedda Nämnden likaledes inom Två dagar hafva valet förrättat.
Aro Riksens Ständer och Norriges Stor thin g ense, vare då Förmyndare - Konstilutions-VhkoUets Memorial, iV.-o 47. 9 dare den eller de, .som. utsedde blifvit, och tillträde Styrelsen sä fort ske kan.
Skulle åter valet i hvartdera Riket hafva utfallit olika, förliålles på sätt i Riks-akten stadgas.
Angående beskaffenheten af de förändringar och tillägg i Riks-akten, hvilka Kongl. Maj:t i Nåder förklarat
Sig vilja nu hos Norriges Storthing och vid nästa Riksdag hos Rikets Ständer föreslå, utvisar den i Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition åberopade bilaga hurusom förslaget afser: att för de fall, då, enligt nuvarande bestämmelser i Sveriges och Norriges Grundlagar samt Riksakten, Sveriges och Norriges Interims-Regering tillkomme att förestå Rikenas Styrelse, skulle i sådan ordning, som det nu föreslagna nya stadgandet i 39 § Regerings-Formen upptager, Thronföljaren eller annan till Thronföljden berättigad Prins såsom Regent föra Riks-Styrelsen; men, om och så länge Prins ej funnes, som, efter hvad sålunda vore bestämdt, kunde Rikenas Styrelse öfvertaga, skulle den af Sveriges och Norriges Interims-Regering utöfvas; — att de föreskrifter rörande Interims-Regeringens sammansättning och ärendenas behandling af densamma, hvilka finnas i 7 § af Riks-akten, sådan denna § blifvit antagen i Sverige af Konungen och Rikets Ständer den 8 Maj 1841 samt i Norrige genom Riks-akts-bestämmelse den 2 April 1845, skulle dels ändras i så måtto att antalet af Interims-Regeringens ledamöter inskränktes till åtta, nemligen från Sverige de tvenne Stats-Ministrarne och två Stats-Råd, samt från Norrige Norske Stats-Ministern och de tvenne Stats-Råd, som äro i Stockholm, samt ytterligare ett ordinarie eller särskildt tillförordnadt Stats-Råd; dels ock erhålla de tillägg, att de Stats-Råd, som sålunda skola blifva medlemmar af Regeringen, skola dertill kallas af Konungen eller i annat fall utväljas i Sverige af Stats-Rådet och i Norrige af den dervarande Regering; att föreskriften, det Interims-Regeringen skall hafva sitt säte i Stockholm, komme att gälla der ej sådane hinder mota, sorn göra det antingen omöjligt eller vådligt; att om den Stats-Minister, hvilken det tillkomme att föra ordet, hade förfall, skulle i hans ställe uppträda den främste närvarande Regerings-ledamoten från det Rike, hvartill den hindrade hörer; och dä ärenden förekomma, hvilka angå det ena Riket särskildt, skulle ordet föras af den främste bland dess närvarande Regerings-ledamöter; samt att beslut ej finge fattas der icke minst två ledamöter från hvartdera Riket vore tillstädes; hvarjemte skulle stadgas, att vid alla de tillfällen, då det efter Sveriges och Norriges Grundlagar samt Riks-akten hitintills ålegat bägge Rikenas StatsRåd att sammankalla Rikets Ständer i Sverige och Storthing i Norrige, för att Hih. till 11.
Prot. ISS3 &
HSi. 3 Sami 1S Haft. 2 10 Konslilulions-Ulskollels Memorial, N:o 47. om Regeringen förordna, skulle detta åliggande hädanefter tillhöra Regent eller Interims-Regering; i afseende hvarå, derest sådan kallelses verkställande underlätes af Regent eller Interims-Regering, borde förfaras såsom för sådant fall i hvartdera Rikets Grundlag vore stadgadt.
Konstitutions-Utskottet, som nu har att, jemlikt 81 § Regerings-Formen, afgifva Utlåtande om Kongl. Maj:ts ofvananförda Nådiga förslag till ändringar i Grundlagarne, finnér dervid, att ehuru, enligt hvad Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition innehåller, först vid nästinstundande Riksdag skall till Rikets Ständers pröfning öfverlemnas förslag till de förändrade stad gauden i Riks-akten, af hvilka berörde ändringar i Svenska Grundlagarne skulle blifva en nödvändig följd, Utskottets bedömande måste omfatta sjelfva frågan om giltigheten af de grunder, på hvilka dessa förändringar i Riks-akten skulle anses vara erforderliga, så att frågan om Grundlagarnes förändring må, i och för sig, vara i föreskrifven ordning å Utskottets sida medelst hufvudsakligt utlåtande till afgörande förberedd.
Häraf föijer, att, hvilken särskild behandling ock må komma att gifvas åt den blifvande frågan om Riks-aktens förändrande, allt hvad som kan komma att på bedömandet af förslaget om grundlagsändring inverka, såsom möjligen innefattande skäl till medgifvande af en grundlagsändring, som tilläfventyrs icke vore af Svenska Stats-författningen i och för sig och af våra inhemska förhållanden i öfrigt påkallad, nu kan och bör af Utskottet tagas i betraktande.
Främst förekommer sålunda till föremål för uppmärksamheten den stora afvikelse frän Stats-författningen, som innehålles i förslaget, att i de särskildt uppräknade fall, då Konung icke kunde vårda Regerings-ärendena, Thronföljaren egde föra Riks-Styrelsen med all konungslig makt och myndighet, med de undantag endast, som redan för sådana fall varit i afseende på Stats-Rådets utöfning af Regeringsmakten stadgade, samt att, om Thronföljaren vore hindrad, anuan till thronföljden berättigad Prins kunde till Riks-Styrelsen med enahanda makt och myndighet förordnas.
Anledningen till Grundlagens stadgande, att i sådana fall skulle Riks-Styrelsen föras af Stats-Rådet, synes Utskottet vara att tinna icke ensamt i det tillfälliga förhållande, att vid Regerings-Formens antagande saknades annan medlem af Konungahuset på manslinien, än den regerande Konungen; utan torde ett varaktigare skäl för samma stadgande hafva legat i den åsigt, att genom oftare inträffande ombyten af Regent, som, med en blott i vissa, mindre vigtiga, läll begränsad Konungslig makt och myndighet, egde att efter Stats-Rådets hörande, indi dock oberoende af dess rådslag, vårda Regerings - Konstilutions-UlshoUels Memorial, N:o 47.
11 ärendena, kunde förloras den stadga i Regerings-systemet, som är af högsta vigt för samhällets allmänna inre ocly yttre angelägenheter och jemväl särskildt i afseende på Stats-Rådets utöfning af dess vigtiga och grannlaga kall städse måste i hög grad vara åtminstone önskvärd.
Företrädesvis på sådan grund bör, efter Utskottets förmenande, Regerings-Formen antagas hafva kommit att innefatta det anmärkta stadgandet, som i ofvan antydda fall åt det ansvariga Stats-Rådet anförtror Konungamaktens utöfning.
Men om likväl, vid betraktande deraf, att Thronföljare städse bör förmodas hafva sin uppmärksamhet närmare rigtad åt uppfattningen af alla de förhållanden, som ligga inom verkningskretsen för det höga kall, han är utsedd att framdeles öfvertaga, och att just i följd af denna hans ställning kan hos honom säkrare förutsättas vilja och förmåga att, under tillfällig utöfning af Konungamakten, så vårda ärendena, att väsendtlig rubbning af Regerings-systemet icke uppstår, den antydda betänkligheten skulle i afseende på Thronföljares behörighet till Riks-Styrelsens öfvertagande vika, dertill särskild anledning jemväl kunde anses förefinnas i förmånen deraf, att
Tlironföljaren såmedelst lcoinme i ökadt tillfälle att småningom vidga sin erfarenhet i de ämnen, som framdeles skola blifva föremål för hans varaktigare omvårdnad; så qvarstår dock i synnerlig mån betänkligheten mot den Grundlagsändring, till följd hvaraf annan Prins, än Thronföljaren, skulle, då denne vore hindrad, komma att i Konungens ställe utöfva Riks-Styrelsen med Konungslig makt och myndighet.
Förslaget i sistnämnde del afser jemväl ett förhållande, som särskildt påkallar synnerlig uppmärksamhet.
Det innebär nemligen, enligt den föreslagna lydelsen af 39 § Regerings-Formen, att, vid tillfällen, då Konungen skall utse Regent, och Thronföljaren icke uppnått myndig ålder eller är hindrad att RiksStyrelsen öfvertaga, Konungen må dertill förordna annan till thronföljden berättigad Prins, utan hänsigt till den ordning, i hvilken Prinsarne af Konungahuset äro till thronföljden berättigade.
Den förmån, som härigenom kunde vinnas, att Konungen vore i tillfälle att till Riks-Styrelsens förande utse den, hvars egenskaper mest kunde egna sig för detta höga kall. vore visserligen i och för sig att värdera; men den vigtigaste grundsatsen i Successions-ordningen synes Utskottet icke böra i Grundlagarne vika för beräkningar, hvilka äro med denna grundsats i dess helhet väsendtligen oförenliga.
De föreslagna stadganden, i hvilka Successions-ordningens idé finnes iakftagen för bestämmande af Prinsars företräde sins emellan till Riks-Styrelsens öfvertagande vid tillfällen, då Konung och Thronföljare äro derifrån hindrade, men Konungen icke utsett Regent, synes uppenbarligen kunna leda till upphäfvande af den stadga i Regerings-makten, hvilken Utskottet i det ofvananförda ansett vara af största vigt.
I den mån hinder af bristande myndighetsålder eller 12 Konstilutions-UtskolUls Memorial, N:o 47. annat förhållande upphörde, skulle nemligen dfen ene Regenten efter den andre, efter deras inbördes egande företräde till thronföljden, frånträda Riks-Styrelsen.
Svårligen kan det förutsättas, att sådana täta ombyten af Regent kunde ega rum utan betänklig omvexling i de grundsatser, sorn leda Riks-Styrelsen; och detta ovanliga förhållande skulle tillkomma endast för bibehållandet af den i afseende på thronföljden stadgade ordning, som, enligt hvad ofvan är visadt, ändock kunde i likartade fall häfvas.
— Möjligheten af sådan omvexlande flyttning af befattningen med Riks-Styrelsen från den ene till den andre bland Konungahusets manliga medlemmar vore ytterligare befrämjad genom det föreslagna tillägget i 43 § RegeringsFormen, att Prins, som utöfvar Riks-Styrelsen, må, när han går i fält eller till aflägsnare inrikes orter eller till Konungariket Norrige reser, förordna annan Prins till ordförande i en af visst antal Stads-Räds-ledamöter sammansatt Regering.
Vid öfvervägande af beskaffenheten i nuvarande, genom Riks-akten tillkomna stadganden angående regeringens utöfning i de läll, då, under Konungens frånvaro eller annat för honom uppkommet hinder, gemensam styrelse för de förenade Rikena erfordras, och af hvad Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition innehåller angående olägenheter af dessa stadganden, har Utskoftet icke kunnat finna sådana olägenheter härutinnan vara för handen, att för deras afhjelpande skulle oundgängligen erfordras i allo sådana ändringar i Sveriges Grundlagar, som de nu af Kongl. Maj:t i Nåder föreslagna; i hvilket afseende jemväl är att bemärka, att, enligt Kongl. Maj:ts Nådiga förslag, inrättningen af Sveriges och Norriges lnterims-Regering skulle komma att bibehållas för det fall, att Prins ej funnes, som kunde Rikenas Styrelse öfvertaga, dock med vissa förändringar af den beskaffenhet, att de äfven under nuvarande förhållanden kunna tillvägabringas.
I Sveriges förening med Norrige ligger således icke någon omständighet, som, efter Utskottets omdöme, kunde hindra att i förevarande fråga om Svenska Grundlagarnes förändring afseende fästas å de nu af Utskottet anförda betänkligheter.
I öfrigt och jemte den erinran, att den föreslagna Grundlagsredaktionen, efter Utskottets åsigt, icke bort innefatta något, som ställer Rikets Ständers beslut i samband med Norriges Storthings åtgärder och beslut eller lemnar hänvisning till Riks-akten, så länge denna icke fått egenskap af Grundlag, anser Utskottet sig böra fästa uppmärksamhet vid frågan, om ieke stadgandet angående Prinsars behörighet till Riks-Styrelsens Öfvertagande bordt erhålla en begränsning i afseende på det, jemlikt 8 § Successions-Ordningen, möjliga förhållande, att Prins af Kongl. Svenska Huset med Konungens och"
Rikets Ständers samtycke blifvit regerande Furste af utländsk stat, med bibehållen rätt till Svenska thronföljden.
Med Grundlagarnes synnerliga behof af tydlighet och bestämda ordalag vore förenligt, att bokstafliga lydelsen utmärkte, att icke behörigheten till Konslilulions-UtskoUclt Memorial, N:o 47. 13 Riks-Styrelsens utöfning kunde tillkomma någon samtidigt med innehafvandet af regeringen i främmande stat.
På grund af hvad nu blifvit anmärkt, finner Konstitutions-Utskottet sig böra vördsamt afstyrka Kongl. Maj:ts ifrågavarande Nådiga Proposition.
Resor vatton är anmäld af Herr Grefve Lagerbjelke, Gustaf: »Att Riks-aktens bestämmelser angående Interims-Regeringen äro i väsendtliga afseenden felaktiga, torde vara af alla medgifvet, likasom att till dessa felaktigheter böra, såsom de hufvudsakligaste, räknas, dels det öfverdrifvet stora antalet af ledamöter inom Regeringen, och dels bristen på konstitutionel ansvarighet för alla de rådslag, hvilka afgifvas utaf Regerings-ledamöter från det ena Riket angående det andra Rikets angelägenheter.
Den första af dessa olägenheter kan lätteligen afhjelpas med bibehållande ändock af sjelfva grundbestämmelserna oförändrade; så deremot icke den sednare.
Visserligen kunde det stadgas att, för de fall, då Interims-Regering nu skall inträda, Riks-Styrelsen i hvartdera Riket skulle föras af dess Stats-Råd, och gemensam Interims-Regering afgöra endast de rent unionella ärendena; men dessa ärenden äro af en högst inskränkt och obetydlig beskaffenhet, och de allravigtigaste måste då skötas utan samband mellan Regeringarne, så att t. ex. det icke tillkomme en dylik gemensam Interims-Regering att, till och med om Rikena vore anfallna med krig, hafva någon myndighet öfver krigsmakten, utan denne berodde för hvartdera Riket af dess särskilda Regering.
Under så beskaffad Regering kunde unionen Rikena emellan nästan sägas vara suspenderad.
Utan tvifvel finnas många inre band, hvarigenom unionen mellan Sverige och Norrige sammanhålles, men utaf yttre, genom lagarne bestämda, finnes egentligen blott ett hufvudsakligt sådant, eller att en och samma person är Konung i båda Rikena, och derföre, då Konungen vid något af de ifrågavarande, Regerings - 14 Komlitutiom-Utskoltelt Memorial, N:o 47.
Formen förutsedda fall icke utöfvar den Konungsliga makten, faller det sig ganska naturligt att söka öfverflytta detta föreningsband på en gemensam Regent, tagen utur den för båda Rikena gemensamma Konungaslägten, dervid Thronföljaren i främsta rummet vore sjelfskrifven.
Så har ock Kongl. Maj:t nu föreslagit; och. hvad Thronföljaren angår, sker härigenom ej eller annat, än att till lag upphöjes, hvad under de tvenne föregående Konungarne varit undantagsvis och personlingen vedertaget.
Genom hvad sålunda finnes föreslaget, blifver det unionella föreningsbandet
Rikena emellan orubbad!, äfven då Konungen är sjuk eller frånvarande, utan att den konstitutionela ansvarigheten lider något afbrott, ty om ock Regenten för sin person, .likasom Konungen, är oansvarig, så äro jemväl StatsRådets ledamöter för sine rådslag lika ansvarige, som under vanliga förhållanden då Konungen sjelf förer Regeringen, och några nya fremmande Regerings-ledamöter hafva icke tillkommit från det andra Riket.
Väl har man sagt, att den Nådiga Propositionen medförde våda genom det afsteg från grundsatsen af arfsföljd enligt förstfödslorätt, som läge deruti att Konungen skulle ega rätt att, då Thronföljaren vore hindrad att Regentskapet sig åtaga, dertill förordna Prins af sitt
Hus utan afseende å dennes närmare eller fjermare arfsrätt till Kronan.
Vid denna anmärkning har man likväl förbisett, dels att Thronföljaren i alla händelser vore sjelfskrifven till Regent, så att först då han vore hindrad, Konungens rätt att välja inträdde; dels att uti grundsatsen af arfsföljd enligt förstfödslorätt alldeles icke ligger något förnekande, att man icke på det sättet kan erhålla en jemförelsevis mindre tjenlig person, utan endast att denna olägenhet är mindre, och derföre bör lemnäs åsido, än de flere och öfvervägande fördelar, hvilka denna grundsats erbjuder; deraf ingalunda föijer, att man bör underkasta sig samma olägenhet äfven då sådant utan fara kan undvikas; och dels att en likartad valfrihet för Konungen redan tinnes för det fall hvarom 43 § RegeringsFormen handlar.
Man har jemväl emot det Kongl. Förslaget anmärkt, att
Regent enligt detsamma erhåller rättighet att. likasom Konungen, då Han -går i fält, »eller till aflägsnare inrikes orter eller till Konungariket Norrige reser,» tillförordna en så beskaffad särskild Regering, som 43 § Regerings-Formen föreskrifver, men äfven denna anmärkning torde förfalla, då man besinnar att Regenten är det, icke blott i Sverige utan äfven i Norrige, att Han således lätteligen kan behöfva ditresa, samt att det under tiden ovilkorligen måste finnas en Regering i Stockholm för att handlägga de löpande Regerings-ärendena, men också endast dessa, så att Regenten fortfarande, lika med Konungen vid sådana tillfällen, sköter de öfriga Regerings-ärendena på föredragning af medföljande Stats-Råd.
Slutligen och för den händelse att det icke skulle finnas någon till Kronan arfsberättigad Prins, hvilken kunde Regentskapet sig åtaga, har den Nådiga Propositionen måst vidblifva Riks-aktens stadganden om en gemensam Interims-Regering bestående af ledamöter Rån båda Rikena, men likväl med den betydliga Konslilulioni-Ulskolleis Memorial, N:o i7.
15 förbättring emot nuvarande förhållandet, att ledamöternas antal blifvit förminskadt från 20 till 8.
Vid bedömandet af den ifrågavarande Nådiga Propositionen måste man taga i betraktande de särskilda förhållanden, hvilka för Sverige äro för handen genom unionen med Norrige, sådan densamma för närvarande belinnes, och nekas torde då icke kunna, att, enligt hvad ofvan blifvit visadt, Propositionen innefattar större förbättringar i jemförelse med Riks-aktens nu gällande stadgandet), hvarföre densamma äfven bordt af Konstitutions-Utskottet tillstyrkas.
De förändringar uti ordnandet af Interims-Regeringen, hvilka blifvit ifrågasatte, äro af beskaffenhet att vara beroende på beslut utaf båda de förenade Rikenas representationer, hvarföre Kongl.
Proposition i ämnet blifvit ailåten jemväl tili Norriges Storthing.
Otvifvelaktig! är att Svenska Riksdagen bör vid frågans afgörande afse Sveriges fördelar, men deraf följer ingalunda att det icke vore af vigt, att medlemmarne af de båda folkenäs representationer kommo i tillfälle att före fragans slutliga afgörande ömsesidigt utbyta tankar i ämnet, och då enligt Norrska Grundlagen en sådan fråga, sorn den ifrågavarande, icke får till slutlig behandling företagas dörr än vid nästa lagtima Storthing, så torde en tredubbel grannlagenhet: emot Konungen, emot Brödrafolket och emot nästkommande Ständer fordra, att Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition varder till nästa Riksdag livilande, och hade Konstitutions-Utskottet äfven af detta skäl bordt densamma tillstyrka.
Ett förhållande, hvilket slutligen icke heller bordt lemnäs utan afseende, är att bestämda stridigheter förefinnas emellan Sveriges Grundlagar och Riksakten, så att emot den ena eller den andra måste med afsigt brytas vid alla de tillfällen, då Riks-akten kan komma i fråga att tillämpas.
Denna olägenhet är så stor, så emot sjelfva grundtankan för allt konstitutionelt samhälle stridande, att afhjelpandet utaf densamma genom ifrågavarande Kongl. Proposition väl vore i och för sig värd behjertande.
I detta afseende är den Kongl. Propositionen likväl icke fullständig; den har nemligen väl ställt Regerings-Formen ock Riksdagsordningen i öfverensstämmelse med Riks-akten, men den har deremot icke vidrört Successions-Ordningen, Ett fullständigande torde Propositionen äfven derutinnan erfordra att bland de Regerings-ärenden, hvilka icke få afgöras utaf Regent eller Interims-Regering, bordt upptagas afgifvande af Kongl. Proposition till Grundlagsändring eller slutligt godkännande af sådant utaf Rikets Ständer antaget förslag.
Konstitutions-Utskottet hade derföre bordt, med tillstyrkande af ifrågavarande Nådiga Proposition, för egen del föreslå förändring, ej mindre uti 2 och 9 §§ af Successions-Ordningen, motsvarande hvad den Kongl. Propositionen föreslår i afseende å Regerings-Formen och Riksdags-Ordningen, än äfven uti 81 § Regerings-Formen, till ordnande af det sätt, hvaruppå Grundlags-ändrings - 16 Konilitulions-Ulskolttlt Memorial, A:o 47. förslag må behandlas vid de tillfällen, då Riks-Styrelsen föres af Regent eller Interims-Regering.»
Häruti hafva instämt: Herr Friherre Lagerfelt, I. C. A., Herr Friherre Stjernstedt, A. IVHerr Bildt, Ii., Herr Stjerngranat, G. G., Herr Biskop L ahlcr antz, Herr Doktor IVallin, Herr Doktor Broman, Herr Kontrakts-Prosten Tegnér och Herr Professor Lindgren, den sistnämnde hufvudsakligast i afseende på reservationens tvänne sista momenter.
STOCKHOLM, typografiska föreningens boktryckeri. 1854.
Konstitutions- Utskottets Memorial, M 48, 1 M 48 Ank. (ill Exp.-Utsk. den 8 Sept. 1854, kl. 2 e. m.
Memorial till Rikets Ständer, i anledning af tvä Stånds återremiss af Memorialet JVi 40, innehållande förslag till ändringar i 50 och SI §§ Regerings-Formen samt 29 § l mom.
Riksdags-Ordningen, rörande behandlingen af frågor om ändring i Grnndlagarne.