Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då härtill kommer, att, med få undantag, en hvar eger anställa åtal för förbrytelser mot hräuvinsförsäljnings-förordningen samt det åligger sockennämnd å landet att egna synnerlig uppmärksamhet deråt, att sådana förbrytelser varda till åtal angifna, så är det att hoppas att, sodan det anmärkta sättet att kringgå författningen blifvit rättadt, sådana olägenheter, som de af motionären omförmälda, för framtiden skola upphöra.
Utskottet skäl oj vara för hand att betaga landthandlare rättigheten att idka partihandel med bränvin; en rättighet, som tillkommer hvarje Svensk medborgare, som råder öfver sig och sin egendom, utan hemställer Utskottet, att Kontrakts-prosten Källströms ifrågavarande motion ej måtte vinna Rikets Ständers bifall.
Sammanfatta Bevittna-, Lag- samt Allm. Besy.- o. Lkon.-Ulsk.s Betänkande N:o 14. 1 M:o 14.
Ank. till F.xp.-Utsk. den 8 Äng. 1860, kl. 6 e. ni.
Betänkande, i anledning af väckta motioner, angående ändring » gällande författningar rörande ansvaret för lurendrejeri.
Lii en inom Hedervärda Bondc-Ständct väckt motion, liar Ola l.asson frän Skäne, i ändamål både att hämma insmugling af lyxartiklar och att förekomma de olyckor, som nu drabba en mängd fattiga strandboer, hvilka, derigenom att de i ekonomiskt hänseende äro beroende af köpmän, skulle förledas att för desses räkning begå brott emot förfatlningarne, angående ansvar för oloflig införsel af varor, — föreslagit, att hvarje annat strafT för insmuglande af oförtullade eller till införsel otillåtna varor, än det som består i varornas konfiskation för Statens räkning, målte upphäfvas, men att deremot, med bibehållande för tullbetjent af rättigheten att anställa kropps- och husvisitation, hvarje Svensk medborgare måtte berättigas att, på kust och strand, eller högst f mil derifrån, göra beslag på gods af ofvannämnda beskaffenhet, då det uppgår till minst 30 R:dr i värde eller, i läll godset är våt vara, 5 kannors rymd; och skulle, sedan det i beslag tagna blifvit inom viss tid till laga behandling anmäldt, beslagarcn erhålla | i beslagarelön.
Deremot är yrkadt: af Ola Jönsson från Malmöhus län, med hvilken Sven Bosenberg från Christianstads län instämt, att så vidt möjligt alla varor, som vid införsel i riket äro tullbehandling underkastade, skola förses med stämpel; att den, som i riket olotligen införer utländska varor eller dem icke till vederbörlig tullbehandling angifver, skall, första gången han härmed belrädes, böta varans bela värde och för öfrigt ansvara på sätt i lag är bestämdt samt dessutom straffas med arbete å någon Kronans fästning från en till och med sex månader; att lör sådan förbrytelse andra gången förbrytaren skall böla varans dubbla värde och arbeta å fästning från och med sex måna der till och med två år, hvilket straff skulle för förnyad förbrytelse kunna efter omständigheterna ökas; att den brottslige skall i hvarje fall anses hafva förveikat medborgerligt förtroende, samt att behållningen för i beslag anhållna och förbrutna di nide spirituösa drycker må, jemte böterna, tillfalla beslagaren ensam, så vida lian kan till saken binda godsegaren, men att, i annat läll, må med fördelningen häraf förfaras på hittills stadgadt salt; lith. till B.
Prut. ISöD A 18 ti O. 5 Sami. 2 Afd. 0 Baft 2 Sammansatta Be»ilin:s-, Lag- samt Allm. liesv.- o. Fkon.Utskts Be trink ande N:o bi. af C. G. Cederskog fean Ostergötlands län, med hvilken Josef Oscar Almgvist frän Norrbottens län och Carl Nettelbladt frän Stockholms län instämt, att lurendrejeri hädanefter mä straffas säsom stöld sälnnda, att lurendrejaren mä stä tjufsrätt för beloppet af de tullumgälder, han sökt undansnilla; dock alt, om den sorn transporterar eller annorstädes än i salubod och magasin hyser smugladt gods, mft vara fri frän allt ansvar, derest han förmär lagligen styrka hvem söm ar godsets egare, i hvilket lall straffet borde drabba den sistnämnde; samt al Carl Ifvarsson frän Hallands län, att särskildt, i betydlig män förhöjdl, ansvar mätte bestämmas för lurcndrejeri med utländsk spirituosa.
Till stöd för sistberörda motioner har hufvudsakligen blifvit anfiirdt, att det icke kunde vara större brott, om nägon genom fattigdom och nöd läte förleda sig att stjäla (»
K:dr, än att genom tullförsnillning bedraga Staten pä stora summor; hvadan straffet för begge dessa brott borde bringas i närmare öfverensstämmelse med hvarandra.
Hvad särskildt beträffar oloflig införsel af spirituosa, sä hade, genom bränvinsskattens förhöjning samt den af Danska regeringen beviljade restitution af eilagd tillverknings-afgilt, smuglingen med Danskt bränvin blifvit särdeles lönande; i följd hvaraf antalet af dem, som gjordt sädan smugling till sitt hvardagliga yrke, i betänklig grad tilltagit.
Utskottet har tagit i öfvervägande hvad motionärerne sälunda anfört.
Och hvad först nngär Ola Lassons yrkande, alt stralfet för lurcndrejeri mätte inskränkas till den lurendrejade varans förlust, sä enär, pä siitt motionären antydt, lurendrejarne sällan äro sjelfva egare till de varor, de söka ololligen insmugla, skulle, genom bifall till motionärens förslag, de personer, hvilka lånade sig till verktyg ät den ifrågavarande förbrytelsen och utan hvilkas medverkan den i de flesta fall ej skulle blifva begängen, undgå allt stralT, hvilket innefattnde en uppenbar orättvisa; hvadan Ut skottet hemställer, att berörde motion måtte lemnäs utan afseende.
Hvad derefter angår såväl Ola Jönssons och C. G.
Cederskogs yrkande om skärpta kontroller och straff till förekommande af lurendrejeri i allmänhet, som Cart
Ifvnrssons yrkande om skärpning i straffet för lurendrejeri med spirituosa, så synes sådana åtgärder, som de af motionärerne föreslagna, för närvarande så mycket mindre af behofvet påkallade, som frestelsen till tullförsnillning numera, sedan importförbuden blifvit upphäfda och ett tullsystem med lägre tullsatser antagits, är betydligt mindre än förr; hvadan Utskottet, som dessutom inhemtat, att en Tullstadga, innefattande, bland annat, föreskrifter rörande ifrågavarande ämne, efter att redan hafva undergått granskning i Högsta Domstolen, snarligen torde vara att från Kongl. Maj;t förvänta, hemställer, att ifrågavarande motioner måtte lemnäs utan afseende.
Stockholm den 8 Augusti ffttiO.
Rumstedt, 1860, #■ Sammansatta Bevilln:s-, Lag- samt Allm.
Bese- o. Ekon.-Utsk:s Betänkande N:o 15. 1 Jl:o 15.
Ank. till Exp.-Ulsk. den 14 Aug. 1800, kl. 12 midd.
Betänkande, i anledning af väckta motioner angående tobaksskatt.
Uti en hos Höglotliga Ridderskapet och Adeln väckt motion har Friherre von Knorring, Axel, förmält, att den högst betydliga stats-inkomst, som bränvinstillverkningen numera inbringar, väckt motionärens uppmärksamhet på en annan inhemsk näring, som bedrifves i en allt mer och mer vidsträckt skala, utan deremot svarande inkomst för Statsverket, nemligen tillverkningen af tobak för ändamål af rökning, tuggning och snusning.
Förbrukningen deraf ökades nästan med hvarje dag.
Den sträckte sig till alla samhällsklasser och snart sagdt till alla åldrar.
Man såge öfverallt tolf-, ja lill och med tio-åriga gossar med cigarr i munnen.
Om man nu också icke ansåge tiden vara inne att stäfja en förbrukning, som, till öfvermått begagnad, utan tvifvel måste verka menligt på helsan, borde åtminstone skälig omtanka för Statens bästa föranleda Rikets Ständer att belägga antingen tillverkningen eller förbrukningen af denna vara eller ock — hvilket, i motionärens tanke, måhända vore det lämpligaste — beggedera med en skälig skatt.
Enligt motionärens uppgift äro i Sverige 100 fabriker sysselsatta med tobaksfabrikation.
Tillverkningen vid dessa hade utgjort, år 1858, kardustobak 646,874 skålp., till ett värde af 408,182 R:dr R:mt; tuggtobak 840,668 skålp., till ett värde af 648,183 R:dr; löstobak 8,600 skålp., till ett värde af 6,450 R:dr; cigarrer 411,257 skålp., till ett värde af 1,318,374 R:dr, och snus 3,639,394 skålp., till ett värde af 1,460,460 R:dr, eller tillhopa 5,546,763 skålp. tobaksläbrikater till ett värde af 3,841,649 R:dr Runt.
Importen af denna vara hade ofvannämnda år utgjort 4,603,650 skålp. oarbetad tobak med ett tullvärde af 1,379,721 R:dr R:mt samt 45,742 skålp. arbetad tobak med 141,470 R:dr R:mt tullvärde.
Förbrukningen äfvensom tillverkningen af dessa fabrikater kunde antagas vara i fortgående stigande.
Flera utvägar funnos att göra Statsverket till godo den ofantliga tobaksförbrukningen.
Det vigtigaste vore, enligt motionärens förmenande, att hvarje skålp. förarbetad tobak belädes med lämplig afgift, för uppbörd hvaraf Staten borde vid hvarje fabrik anställa någon kontrollant, på samma sätt som vid bränvinstillverkningen eger rum.
En annan utväg vore att i städerna utarrendera rättigheten Bih. till R.
Prot. 1851) & 1860.
5 Samt. 2 Afd. 10 lläft. 1 2 Sammansatta Bevillnrs-, Lag- samt Allm.
Best).- o. Ekon.-Ulskts Betänkande N:o 15. att sälja tobak, i de mindre städerna till en, i de större två, i Stockholm och Göteborg till tre personer.
Slutligen kunde ock konsumtionsskatt åläggas tobakens förbrukare, hvilken sistnämnda utväg kunde ställas i förening med någon af de tvänne förstnämnda alternativerna.
Likaledes har uti en hos Vällolliga Borgare-Ståndet väckt motion Herr Boman, A. F., erinrat, hurusom den allmänna meningen förmådde Rikets Ständer att vid 1833—34 årens riksdag taga i öfvervägande vidden af det onda, som en öfverdrifven bränvinstiilverkning och bränvinskonsumtion sedan lång tid tillbaka spridt öfver hela fäderneslandet.
Genom begge statsmakternas bemödanden hade, i anledning deraf, vid nämnde riksdag biträdts en annan bana, hvilken, sedermera fullföljd, burit välgörande frukter, i det den minskat superiet och dess olyckliga följder, på samma gång den tillskyndat så väl Staten som kommunerna fördelar, hvilka till icke obetydlig de! slutligen kommit just de klasser till godo, från hvilka medlen, ehuru för ett värdelöst ändamål, utgått.
Den princip, från hvilken Rikets
Ständer vid den nya bränvins-lagstiftningen utgingo, vore också otvilvelaktigt den riktiga, nemligen att genom varans fördyrande medelst hög skatt minska dess missbruk; en åtgärd, så välbetänkt, att densamma, i motionärens tanke, torde för många fall böra vinna efterföljd, för att sålunda stäfja ett skadligt öfverflöd och till sans återföra den stundom likasom till yrsel uppdrifna njutningslystnaden.
I sådant afseende hade motionären velat fästa Rikets Ständers uppmärksamhet på ett missbruk, som, om också icke så förderfligt för helsa och välfärd, som det omåttliga bränvinsförlärandet, dock borde i någon mån stäfjas, nemligen den öfverdrifvet stora förbrukningen af tobak, synnerligast under formen cigarrer.
Tillverkningen af sistnämnda vara hade under år 1838 inom riket uppgått till 410,107 skalp., i läbriksvärde uppgifvet till 1,316,340 R:dr.
Tillverkningen af kardustobak hade under nämnde år uppgått till 643,317 skålp., som i värde uppgifvits till 406,312 R:dr.
Dessutom hade under nämnda år importerats cigarrer till belopp af 20,000 skålp., hvilka, såsom af finare beskaffenhet, icke kunde uppskattas lägre än till 73,000 R:dr.
Af hela den inhemska tillverkningen hade endast 174 skålp. blifvit exporterade till Norrige och Finland, hvadan man kunde antaga, att under ett års förlopp mera än två millioner Riksdaler inom landet på detta sätt »uppgått i rök»; ett förhållande så mycket bekymmersammare, som tillverkningen af ifrågavarande artikel år ifrån år tilltagit.
Härtill komme att tobaksrökandet, enligt på vetenskaplig väg vunnen erfarenhet, vore skadligt för den menskliga organismen och till och med, enligt skickliga praktiska läkares offentligen afgifna yttranden, hos deråt alltför hängifna personer grundlagt egna sjukdomar, hvilka stundom haft dödlig utgång
Motionären hade förutsett det inkastet, att det vore inkonseqvent alt vilja beskatta tobaken under en form, eller såsom röktobak, men lemna den fri under en annan, t. ex. snus, men härvid ville motionären erinra, att tobak i pulfverform i allmänhet ansåges mindre skadlig och stundom i ögonsjukdomar användes såsom läkemedel; att förbrukningen af denna vara, fördelad på hvarje konsument, vore en obetydlighet, i jemförelse med de dyra cigarrerna, samt att motionären med sin fram - Sammansatta Hevillnts-, Lag- samt Allm. liesv- o. Ekon.-Utslvs Betänkande N:o 15. 3 ställning icke hade för afsigt att hindra bruket, utan endast att hämma missbruket af det i sig sjelf, om icke absolut skadliga, dock fullkomligt onyttiga och obehölliga fabrikatet.
Pä grund häraf bar motionären föreslagit, att Rikets
Ständer rpMte bestämma en lämplig skatt å röktobak, i hvilket afseende motionären, derest det ansåges olämpligt att beräkna den efter tullvärdet och lägga den på importen af tobaksblad, föreslagit följande: l:o) att röktobak icke måtte få förekomma i handel annorlunda än inslagen i större eller mindre karduser, försedda med bevillnings-stämpel efter bestämdt vigtinnehåll och beräknad efter 25, 50, 75 öre å 1 R:dr pr skålp., allt efter tobakens qvalitet.
Förbrytelse häremot borde straffas med den ostämplade varans förlust samt särskilda böter; 2:o) att hvarje i bandel förekommande cigarr skulle, för att ej medföra konfiskation och böter, vara försedd med frimärke, 'arierande efter fabrikatets finhet och pris, hvilket frimärke skulle fästas ungefär 1 tum från cigarrens öfra ända eller den del deraf, som vid börjad rökning ej tändes; 3:o) att med angifvare- och bötes-andelar borde förhållas såsom för försäljning af ostämplade spelkort finnes bestämdt; 4:o) att den härigenom inflytande tobaks-skatten skulle ingå till Statsverket och, efter afdrag af kostnaderna för stämpling och frimärken, utanordnas sålunda, att \ skulle tillfalla Stockholms stad att, efter vederbörandes bepröfvande, fördelas emellan Kongl. Seraphimer-lasarettet, Stockholms stads och läns Kurhus samt stora Barnhuset, men de återstående f fördelas efter folkmängden på lasaretten och kurhusen i rikets alla öfriga län.
Vid remiss till vederbörligt Utskott af Friherre von Knorrings ofvanberörda motion bar densamma blifvit förordad af Friherre Sprengtporten samt Herrar Montgomerie, G., Printzensköld, C., och Cederschiöld, F. A., hvilken sistnämnde yttrat, att han, likasom motionären, med bekymmer sett, huru bruket af tobak spridt sig ända derhän, att gossar i skolorna redan röka cigarr.
Då det vore en känd sak, att grundämnet i tobaken, det så kallade nikotin, vore ett af de aldra våldsammaste gifter, och då narkotiska gifter, till hvilka tobaken hörde, i allmänhet visade en särdeles skadlig verkan på barn, vore det också tydligt, att tobakens begagnande i barndomen måste i hög grad bidraga att förslappa verksamheten hos hjerman, särdeles som den genom studier ofta öfveransträngdes.
Mycket skulle således vara vunnet, om, genom den föreslagna åtgärden, man åtminstone lyckades inskränka bruket af tobak hos barn och qvinnor, hvilka sednare nu mera också börjat begagna tobak.
I anledning af dessa motioner, hvilka blifvit till Bevilhiings—Utskottet remitterade, men, jemlikt 43 § Riksdags-ordningen, behandlats af Sammansatta Utsbottet, har Utskottet från Kongl. Kommerse-kollegium förskaffat sig uppgifter, angående sä väl den inhemska tillverkningen af kardustobak och cigarrer under de 10 åren närmast före 1858, som ock angående importen af cigarrer under samma tid.
Enligt berörda utgifter utgjorde den inhemska tillverkningen af 4 Sammanfatta B erilin: a-, Lag- samt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:s Betänkande N:o 15 Cigarrer: 1849. 181,991 skålp., till ett uppgifvet värde af 296,227 R:dr B:ko 1830. 155,606 » » » 292,688 » 1831. 192,655 » » a 367,506 » 1852. 302,705 » » » 457,566 » 1855.
288,957 » » » 526,198 » 1854. 393,238 » » » 782,364 » 1855. 473,857 » » » 944,510 » 1856. 538,030 » » » 1,055,795 » 1857. 702,713 » » » 1,151,880 » 1858. 411,237 » » » samt Kardustobak: 878,916 » 1849. 754,392 skålp. 1850. 749,835 » 1851. 806,650 » 1852. 816,349 » 1853. 800,698 » 1854. 820,196 » 1855. 860,735 » 1856. 909,336 » 1857. 862,658 » 1858. 646,864 » 1849.
Under samma tid im 15,945 skålp., till ett iporterades Cigarrer: tullvärde af 47,837 R:dr B:ko. 1850.
20,087 » » » 60,262 » 1851. 21,094 » » » 63,283 » 1852. 28,667 » » » 86,002 1853. 43,105 » » » 129,315 » 1854. 38,264 » » » 114,792 » 1855. 33,518 » » » 100,555 » 1856. 39,823 » » 119,470 » 1857. 30,280 » » 90,841 » 1858. 28,079 » Häraf visar sig, att under det tillverkningen af kardustobak är 1838 understeg 1849 års tillverkning, har deremot tillverkningen af cigarrer under denna tidrymd betydligt tilltagit, ja, året 1837, uppgått till inemot fyra gfinger det belopp, hvartill samma tillverkning år 1849 uppgick.
Likaledes har under de flesta åren efter 1835 importen af cigarrer med mera än dubbla beloppet öfvcrstigit 1849 års import af nämnda vara.
Exporten af cigarrer har varit så obetydlig, att den knappast förtjenar nämnas.
Under sådana förhållanden, har Utskottet, lika med motionär Sammansatta Bevilln.s-, Lag- samt Allm.
Ilesv.- o. hkon.-Utsk:s Betänkande N:o 15. 5 rerne, ansett tiden vara inne att i någon mån söka hämma det bland alla samhällsklasser allt mer och mer tilltagande bruket af en vara, hvars njutande icke är grundadt i något egentligt behof, men deremot, efter erfarna läkares omdöme, åtminstone för yngre och svagare personer, är bestämdt skadlig.
Utskottet har trott, att detta ändamål lämpligast skulle kunna vinnas på samma väg, som man vid den sednare tidens bränvinslagstiftning beträdt, nemligen att genom förhöjd beskattning söka fördyra varan och såmedelst minska den öfverdrifna förbrukningen.
I fråga åter om sättet att härvid gå till väga har Utskottet icke kunnat helt och hållet gilla någon af de utaf motionärerne föreslagna åtgärder.
Att medelst an ställande af kontrollörer vid tobaksfabrikerna beskatta tillverkningen skulle i förevarande fall medföra allt för stora kostnader samt dessutom utan tvifvel föranleda betydliga underslef, alldenstund oloflig tillverkning kunde utan särdeles stor svårighet fördöljas.
Att i allmänhet förbjuda handel med tobak och endast upplåta rättigheten till sådan handel åt ett visst antal personer bland dem, som för nämnda rättighet erbjödo högsta arrende, skulle säkert, sedan handeln med denna vara blifvit så allmän, som den redan är, föranleda talrika öfverträdelser af ett sådant förbud; i följd hvaraf statsinkomsten ock måhända blefve ganska obetydlig.
Med ännu större svårigheter är förslaget alt ålägga tobakens förbrukare en direkt konsumtionsskatt förenadt, alldenstund ett sådant förslag måste ställas i samband med verksamma kontroller mot missbruk och underslef i de uppgifter, hvarpå en sådan skatt skulle grundas, hvilka kontroller åter icke kunde verkställas, utan att medgifva den administrativa myndigheten en allt för stor rättighet att intränga på det enskilda lifvets område.
Äfven mot förslaget att hvarje i handel förekommande cigarr skulle vara försedd med frimärke, varierande efter fabrikatets finhet och pris, möta, oberäknadt svårigheten att kontrollera, huruvida frimärkena verkligen motsvarade fabrikatets finhet och pris, så många praktiska svårigheter i afseende å sättet för frimärkenas anbringande, att Utskottet anser desamma nästan oöfvervinneliga, hvarförutan äfven kan anmärkas, alt den förbrukare, som från utrikes ort sjelf införskrefve sitt behof af cigarrer, ej drabbades af den ifrågavarande afgiften.
Icke heller har Utskottet kunnat biträda Friherre von Knorrings förslag att utsträcka den ifrågavarande beskattningen lill alla de slag af tobak, som i handel förekomma.
Enär nemligen snus och tuggtobak sedan längre tider tillbaka hafva sina talrikaste afnämare bland de fattigare klasserna samt förbrukningen af tobak under sådan form icke torde vara för helsan fullt så skadlig, som annan förbrukning af denna vara, har Utskottet trott sig nu icke böra föreslå någon särskild beskattning å snus och tuggtobak, helst beskattning af dessa slag af tobak svårligen skulle kunna verkställas, ulan att kontrollörer anställdes vid hvarje fabrik, hvilket Utskottet, såsom ofvan nämndt är, icke funnit lämpligt.
Och då tillverkningen af kardustobak under sednare åren snarare af- än tilltagit, hvilket utvisar en minskad förbrukning af dylik tobak, men förbrukningen af cigarrer deremot, på sätt Utskottet ofvan visat, är på väg att vinna en särdeles vidsträckt utbredning, har Utskottet ansett, att den 6 Sammansatta Bevillnts-, Lag- samt Allm.
Besa- o. Ekon.-Utshs Betänkande N:o 15. ifrågavarande särskilda beskattningen tills vidare endast borde drabba förbrukningen af cigarrer.
Dä Utskottet alltså, under lillig öfvertygelse om nödvändigheten att på något sätt söka hämma denna förbrukning, icke låtit afskräcka sig af de svårigheter, som mölt, vid uppgörande af ett förslag i detta ämne har Utskottet, i afseende å sättet att åstadkomma den ifrågavarande beskattningen, efter noggrannt öfvervägande slutligen kommit till det resultat, att cigarrer icke annorledes böra få till salu hållas än i stämplade lådor och konvoluter samt att cigarrer, hvilka från utrikes ort hit införas, ej böra från tullkammare få utlemnas, innan sådana stämplar blifvit lå dorna eller konvoluten åsatte.
Då Rikets Ständer vid innevarande riksdag ansett, att de till lasaretten och kurhusen erforderliga medel böra fortfarande bestridas genom en särskild personel bevillning, på sätt sedan längre tider tillbaka varit stadgadt, oell då det i allmänhet icke torde vara lämpligt att bestämma, det vissa statsinkomster skola till vissa behof allena användas, har Utskottet icke kunnat gilla Herr Bomans förslag till den ifrågavarande afgiftens användande, utan ansett nämnda afgift böra till Statsverket ingå.
Beträffande den ifrågavarande afgiftens belopp, så har Utskottet icke ansett råd— ligt att bestämma detsamma högre än till 2 öre för hvarje cigarr.
Deremot tror Utskottet, att en lägre afgift än 2 öre för hvarje cigarr icke skulle vara tillräcklig, för att uppnå det af Utskottet önskade resultat — en minskad förbrukning.
Utskottet har emellertid förutsett, att dess förslag, liksom hvarje annan nyhet i lagstiftningsväg, kommer att till en början röna betydligt motstånd, och Utskottet vill derföre på förhand till besvarande upptaga några af de anmärkningar, som Utskottet förmodar komma att mot detsamma framställas.
Det torde till en början invändas, att det afsedda ändamålet, cigarrernas fördyrande genom förhöjd beskattning, lämpligast vinnes genom tillräckligt hög tull å så väl råvaran, som det färdiga fabrikatet; men härvid anser sig Utskottet böra erinra, att tullens höjande icke alltid är ett lämpligt sätt att fördyra en vara, emedan man derigenom lätt råkar ut för faran att blott uppmuntra varans insmugling.
Rikets Ständer hafva ock vid innevarande riksdag af detta skäl ansett tullen å oarbetad tobak icke kunna sättas högre än till 25 öre per skålp., ehuru en betydligt högre tull blifvit af enskilda motionärer påyrkad.
Dessutom komme, genom tullens förhöjning, skatten ej att drabba den inom iandet odlade tobaken, hvilken lärer kunna användas vid tillverkning af gröfre cigarrer.
En annan invändning, som af någon torde framställas, att den ifrågavarande afgiften icke är för Statsverkets behof för närvarande påkallad, förtjenar ingen annan vederläggning, än den som gifves af erfarenheten vid hvarje riksdag, nemligen att anslag till de för samhället vigtigaste ändamål, endast af brist på dertill erforderliga medel, måste vägras.
Vidare lärer mången befara, att stadgandet om lådornas och konvolutens stämpling skall komma att eluderas genom tillverkning af falska stämplar.
Samma farhåga hördes äfven då fråga om kortstämpel, äfvensom om bref-frimärken, först bragtes å bane; men, sedan saken en gång kommit i gång, hafva de befarade vådorna Sammansatta Berntin:s-, f.ay- samt Allm. Besv.- o. Elwn.-lJtsk:s Betänkande N:o lb. 7 befunnits ogrundade.
Skulle nu en bevillningsstämpel å cigarrer beslutas, fruktar Utskottet icke heller, att någon större frestelse skulle uppstå att begå ett förfalskningsbrott, som allmänna lagen ganska strängt bestraffar.
Man liar äfven anmärkt, att af stadgandet, att cigarrer ej skulle få från tullkammare afhemtas, innan lådorna blifvit med stämpel försedda, skulle blifva en följd, att de från utrikes ort införda cigarrer, som åter skulle i minut försäljas oell hvilka för sådant ändamål borde inneslutas i stämplade konvoluter, blefve underkastade en dubbel beskattning.