Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Han kan ej längre sjelf emottaga något arf eller, i egenskap af arfvinge, öfverlåta något gods å andra.
Han kan ej disponera öfver något, vare sig genom gåfva eller testamente, ej heller på sådant sätt förvärfva annat än det nödtorftiga till födan.
Han kan ej nämnas till förmyndare ej Heller deltaga i någon åtgärd, som rör förmyndarevården öfver andra. 8 Allm.
Ilesv. och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 18.
Han är ej vittnesgill! lian kan hvarken kära eller svara inför domstol annorledes än genom en, af domstolen, der saken är anhängig, för honom nämnd kurator.
Han kan ej med laga verkan ingå äktenskap och all laga verkan af det äktenskap han förut kan hafva ingått upphör.
Hans hustru och arfvingar inträda, hvar å sin sida, i alla de rättigheter och skyldigheter, som skulle blifvit en följd af hans naturliga död.
Men bestämmelsen om medborgerlig död, hvilken i Frankrike medförde, bland andra olägenheter och orättvisor, jemväl den, som motionären önskar förekomma, enär personer, hvilka för politiska eller andra förbrytelser blifvit dömde, men sedermera antingen erhållit nåd eller fått sin oskuld uppdagad, då de återgåfvos till samhället funnit sin förmögenhet delad och förskingrad, har genom lagen den 51 Maj 1834 blifvit upphäfd; och för dem, som blifvit dömde till affliktiva straff för lifstiden, har stadgandet om medborgerlig degradation samt deraf efter lag följande omyndighet, jemlikt ‘28, 29 och 51 artiklarne af Code Pénal, inträdt i gällande kraft, innefattande dessa sednare lagrum bestämmelser om förvaltande af den dömdes egendom genom förmyndare; hvaremot såväl genom ofvannämnda lag den 51 Maj 1834, i fråga om de för lifstiden, som genom lagen den 50 Maj samma år, i fråga om dem, som å bestämd tid blifvit till galerslaf eiler deremot svarande arbete dömde, tillfälle är beredt att kunna genom Styrelsens medgifvande få, fullständigt eiler i mindre mån, sjelfva vårda sin förmögenhet.
Den Fransyska lagens bestämmelser om en medborgerlig död synas aldrig hafva varit förenliga med andan af vår lagstiftning och torde än mindre böra komma i fråga, sedan desamma äfven i Frankrike befunnits olämpliga; och då 19 kapitlet 4 § Ärfda-Balken bestämmer att den för vanvett, slöseri eiler andra orsaker ej kan vårda gods sitt, varde under förmyndare ställd, synes någon svårighet, på grund af bristande lag, ej förefinnas för en lill fängelsestraff för längre tid dömd persons försättande under förmyndare, da anmälan derom hos domstolen göres.
Deremot har Utskottet fästat uppmärksamhet dervid, att bestämd föreskrift saknas, hvilken myndighet det må åligga att å sådana fall hafva tillsyn samt behofvet af förmyndares förordnande hos domstolen anmäla; och som bristen af sådan föreskrift torde vara hufvudsakliga anledningen till den af motionären anmärkta underlåtenhet härutinnan, samt vårdnaden härå lämpligast torde böra uppdragas åt kommunal-myndighet i den ort, der den saklallde haft sitt hemvist, hvilken myndighet bättre än någon annan lärer vinna kännedom om de fall, der åtgärd är af nöden, så hemställer Utskottet vördsamt, det måtte Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla att den kommunal-myndighet, sorn Kongl.
Majt dertill lämpligast finner, må få sig uppdraget och ålagdt att om, tiil följd af ådömdt straff, förmyndare för den sakfällde eller för annan person erfordras, derom hos vederbörlig domstol göra anmälan.
Rumstedt, J860, Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottels Betänkande N:o 20. 1 N:o 20.
Ank. till Exp.-Utsk. den 20 Jan. 1860, kl. 1 e. m.
Betänkande, i fråga om utarbetande af stadgar till skyd dande af inhemska artisters förlagsrätt till original-arbeten i bildande konst.
Uti en inom Höglofl.
Ridderskapet och Adeln väckt, till Utskottet remitterad motion har herr
Emil ron Qvanten erinrat, att hos oss hvarken i sed eller lag funnes något verksamt skydd för ofvannämnde förlagsrätt.
Denna brist verkade menligt för konstverkens spridning till en större allmänhet samt för väckandet och odlandet af sin net för konst, enär original-arbeten måste blifva dyrare, då hvilken som helst har rättighet att kopiera dem, än om konstverkets upphofsman kunde mot vedergällning öfverlåta denna rätt på annan man, hvarigenom konstverkets pris skulle kunna minskas med den summa, som för öfverlåtelse af rättigheten till kopiering i flera eller färre exemplar, eller under viss bestämd tid, efter aftal erhölles.
Kopiering pä spekulation af samtida inhemska artisters arbeten vore, dä den utan särskildt tillstånd utöfvades, med skäl icke ansedd såsom en ren industri och begagnades ej af artister med ömtåligare rättskänsla, men så mycket oftare af parasiter på det konstnärliga området, uppmuntrade af förläggare, hvilka sökte det billigaste priset.
Goda originalers kopiering hade derföre blifvit hvarken så allmän eller så ansedd, som den under andra förhållanden kunnat blifva, derest, till båtnad för konstodlingen, den artistiska eganderätten blifvit respekterad och de original-producerande artisterna funnit sin fördel vid att sjelfve låta kopiera sina arbeten.
En sådan brist på lag verkade äfven menligt för artisternas utkomst, pä hvilken konstodlingen i så väsendtlig mån berodde, enär en vansklig ekonomisk ställning och undanBih. till B.
Brot. 1859 § 1860. 8 Sami. 5 Haft. . 1 2 Allm.
Besv. och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 20. ryckandet af den verkliga förljenstens lön gjorde artisten beroende af arbetet fördagen, tvingade honom att] skatta åt dagens tyckea och hindrade honom från företagandet af större arbeten, de der erfordrade långvarigare studium, dä deremot, om han egde förlagsrätten til! sina arbeten, han deraf skulle fiuua sig uppfordrad att mera se på idéen och kompositionen och sorgfälligare värda utarbetningen, helst kopiornas begärlighet och popularitet så väsendtligen derpå berodde
En konstnärlig industri, för ariisterne och för publiken lika välkommen och gagnelig, skulle sålunda uppstå; och då hos oss litteratörens eganderätt tili sin pennas alster vore skyddad af tryckfrihetslagen, samt industriidkarens uppfinningar vore af patentlagen skyddade mot plundring, hvartill komme, att de länder, hvilka ginge i spetsen för konstodlingen, redan tagit ut steget för att genom lag bereda garantier emot den artistiska eganderättens våldförande, föreslog motionären alt Rikets Ständer måtte till Kongl. Majit ingå med underdånig framställning om nedsättande af en kommitté af sakkunnige män för utarbetandet af förslag till lag rörande förlagsrätten till original-arbeten i bildande konst af inhemska artister, för att till behandling vid näst-sammanträdaude riksdag företagas.
Utskottet anser denna fråga ej kunna efter vanlig måttstock bedömas.
Produkterna utaf tankens arbete äro otvifvelaktig! lika mycket föräjente af skydd, som någon annan produktion; och tryckfrihets- samt patentlagarne hafva lemnat detta skydd, likväl blott mot de ingrepp i berörde eganderätt, som genom det handtverksmessiga arbetet kunna åstadkommas; ty för att eftertrycka den bästa bok, för att eftergöra den snillrikast uttänkta maskin erfordras blott handtverkarens skicklighet, och på detta sätt kan en lika god produkt åstadkommas som den af författaren elier uppfinnaren erbjudna.
Men med konstverk är ej förhållandet sådant
En kopia tagen af en stor målares eller bildhuggares arbete får ej samma värde som originalet, ej heller förminskas detta sednares värde genom kopieringen.
Ju flere kopior som deraf tagas, ju alimännare desamma spridas och vinna erkännande, desto mera stiga ej blott originalet, utan jemväl konstnärens öfriga arbeten i värde.
Kopierandet af ett sådant arbete är ej heller något blott mekaniskt och handtverksmessigt arbete, utan medför utbildning samt erfordrar, för att lyckas, ett inträngande i den anda, som genomgår originalet och således ett verkligt konstnärskap.
Ofta utöfvas dervid jemväl en helt annan gren af konstnärskapet än den för originalet anlitade, såsom fallet blir, då en tafla eller en staty återgifves i stålstick eiler stentryck.
Med skäl torde jemväl kunna ifrågasättas, huruvida det är den, som af Försynen fått sig beskärdt snille och en öfverlägsen förmåga, värdigt alt ängsligt häfda sin eganderätt till hvarje på duken eller å tnarmorn nedlagd tanke, pä det densamma ej måtte tillgodokomma andra än dem, som derföre till konstnären skattat, samt på det de mindre lottade konstnärerne ej måtte kunna insamla några smulor, fallne frän de störres arbeten.
Skulle än derigenom någon gång den större konstnären förlora något i inkomst, så får han det rikeligen ersatt genom ökad ära.
Med det allmännas fördel öfverensstäm - Allm.
Besv- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 21. 3 mer ej heller att låna sin hjelp åt småsinnet, der detsamma hos någon konstnär skulle göra sig gällande derhän, att, lör sjelfviska ändamål, undanhålla menskligheten de allmänt bildande verkningarne af hvad som erhållit och fortfarande bör bibehålla namnet fri konst Utskottet får således vördsamt uttrycka den åsigt att motionen ej bör till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Ank. till Exp.-Ut6k. den 20 Jan. 1860, kl. 1 e. m.
Betänkande, i fråga om utfärdande «/ en förordning till skyddande af landets fornlemningar.
Hos Hedervärda Bonde-Ståndet har B. J. Holmlin från Göteborgs och Bohus län uti motion, som till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet blifvit remitterad, erinrat, hurusom ett folks historia vore bland det dyrbaraste detsamma kunde ega, och huru de ättehögar, kummel, stensättnipgar och runhällar, hvilka hos oss ofta anträffades, påminnande om våra sedan många århundraden, att icke säga årtusenden, hädangångne förfäder och deras bragder, utgjorde föremål för resande utländningars beundran.
Slen detta arf från förfädren hotade att förstöras.
För vinsten af några kappar säd lät man plogen eller spaden rota bland förfädrens multnade ben, och om lagen ej snart satte en gräns för lörstörelsebegäret skulle, några tiotal af år härefter, blott få af våra forntidsvårdar återslå.
Derföre föreslog motionären, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla om utfärdande, i öfverensstämmelse med i saken kunnige och för densamma nitälskande mäns åsigter, af en för närvarande tidsförhållanden lämpligiförfattning rörande fornlemningars skydd och vård; förbehållande sig motionären att, när frågan från Utskottet återkomme till Ståndet, vidare utveckla sina åsigter rörande vilkoren för ett sådant skydd.
Utskottet får, i anledning häraf, upplysa, att vid sistförflutne riksmöte, i anledning af då väckt motion om åtgärder för vinnande af bättre skydd mot fornlemningars 4 Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 21. förstörande, än hvad genom Kongl.
Förordningen den 17 April 1828 blifvit beredt, hafva Rikets Ständer i underdånig skrifvelse den 6 Juli 1857 framställt åtskilliga anmärkningar i afseende å beskaffenheten och fullständigheten af de i Dämnde Kongl. Förordning meddelade föreskrifter och bestämmelser, samt, under förklarande det Rikets Ständer ansåge angeläget vara att ät landets minnen bereddes det fullständigare skydd, hvaraf de för närvarande befunnits vara i saknad, derföre i ändamål jemväl af fornforskningens befrämjande, roen utan att för egen del något förslag till speciela mera tillfyllestgörande föreskrifter i detta grannlaga ämne framställa, underdånigst anhållit, det Kongl. Majit täcktes i nåder utfärda ny författning till skyddande af landets fornlemningar, med stadgande af tjenliga ansvars- och vites-bestämmelser för förstöring af desamma, samt låta upprätta och sprida förteckningar å dessa minnesmärken, äfvensom i öfrigt vidtaga de åtgärder, sora för deras bevarande kunde anses lämpliga, och, der Rikets Ständers medverkan för sådant ändamål funnes nödig, i ämnet aflåta nådig Proposition.
Af Rikets Ständers Justitie-ombudsmans till denna riksdag afgifna berättelse inhemtas att, efter det Kongl. Maj:t, i anledning af Rikets Ständers ofvanberörde skrifvelse, infordrat Vitterhets-, Historie- och Antiqvitets-akademiens underdåniga utlåtande i ämnet, samt Akademien föreslagit, att tvänne Antiqvilets-Intendenter måtte varda antagne, har Kongl. Majit den 6 November 1857, enär medel för dessas aflöning saknas, förklarat sig vilja derom göra nådig Proposition till Rikets näst sammanträdande Ständer Derefter har bemälda Akademi den 29 Juli 1859 afgifvit förslag till förordning angående forntida minnesmärkens fredande och bevarande, öfver hvilket förslag Kongl.
Majit den 23 September sistlidne år infordrat
Juslitie-kanslerns underdåniga utlåtande.
Majtts vid denna riksdag aflåtna nådiga Proposition om Stats-verkets tillstånd och behof äskar äfven, i och för detta ändamål, af Rikets Ständer lön för en Antiqvitets-intendent med 2000 R:dr, samt till resekostnader och extra utgifter, hvilka med bemälde Intendents åliggande ega gemenskap, 1,000 R:dr; och har Utskottet, som förskaffat sig del af handlingarne i ämnet samt af Justitie kanslers-embetets den 9 sistlidne November till Kongl. Majit inkomna underdåniga utlåtande, deraf inhemtat att bemälde Embete funnit sig, på anförda skäl, ej kunna tillstyrka gillande af VitterhetsHistorie- och Antiqvitets-akademiens förslag till förordning, hvaremot Justitie-kanslersembetet ultryckt den underdåniga åsigt att, för ernående af det önskvärda målet, åtgärder borde ofördröjligen vidtagas tiil upptecknande och noggrann beskrifning af alla ofvan jord befintliga fasta fornlemningar, hvarefter borde af vederbörande urskiljas, hvilka af dessa fornlemningar försenade bibehållas, och vite äskas mot deras förändring, rubbning eller borttagande; äfvensom upprättade förteckningar å sådane fornlemningar aflemnas till vederbörlig församlings kyrka, för att derstädes socknemännen tillhandahållas samt uppläsas jemte de vitesförbud, som till dessa fornlemningars bibehållande blifvit utfärdade.
Besa.- och Ekon.-Utskoltets Betänkande N:o 22.
5 Dä Kongl. Maj:t sålunda låtit i nåder vidtaga åtgärder för utredning af detta ämne, samt till Rikets Ständers bepröfvande redan öfverlemnat frågan om anvisande af nödiga medel för ändamålets vinnande, anser Utskottet det, under afvaktan af de beslut, som vid förnyad föredragning af handlingarne inför Kongl. Maj.t, äfvensom i anledning af Kongl. Maj:ts ofvanberörde nådiga Proposition, kunna blifva fattade, motionärens framställning ej torde böra till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Ank. till Exp.-Utsk. den 20 Jan. 1860, kl. 1 #. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion om upphäfvande af förbudet att under vissa månader af året idka hummerfiske.
Till behandling af Allmänna Besvärs- och Ekonomi-utskottet har blifvit öfverlemnad en inom Hedervärda Bonde-Ståndet af Riksdagsfullmägtigen Erik Christensson från Göteborgs och Bohus län väckt motion, deruti han anfört, hurusom Kongl.
Kungörelsen den 21 April 1837 om förbud mot fiskande och försäljande af hummer ifrån början af Juli lill medlet af September månad hvarje år under den tid, nämnde Kongl.
Kungörelse fortfarit att vara gällande, högst ofördelaktigt inverkat pä en del af den näringsgren, som idkas af fiskarena i den för sina innebyggares armod bekanta Bohuslänska skärgården.
Enligt hvad motionären ville erinra sig, blefvo fiskarena i nämnde skärgård, innan den Kongl. Kungörelsen utfärdades, tillsporde derom, huruvida de ansågo ett förbud för hummertägt under månaderna Juli, Augusti och förra hälften af September, vara dem gagneligt; och såsom saken då för dem framställdes, trodde de ett sådant förbud vara af nytta; hvadan de, för sä vidt pä dem berodde, derpå ingingo, men blott tills vidare eller, såsom motionären ville erinra sig, på tio år.
Nu hade emellertid under den tid hummertägten vissa månader på året varit förbjuden, visat sig att hummern hvarken 6 Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 22. i större mängd eller storlek gått till vid Bohuslänska kusten mera nu, än när fisket var fritt hela året, samt att den är lika fyllig och matnyttig under den förhudna tiden, som öfriga årstider.
Den olägenhet, att hummern under den varmare årstiden icke länge kan förvaras färsk eller längre väg forslas, borde väl icke kunna ligga till grund för förbudet, ty samma förhållande egde rum med alla öfriga fiskslag.
Afsigten med förbudet var naturligtvis den, att hummern, då den under en viss tid af året skyddades, framdeles skulle lemna en så mycket bättre och rikare fångst.
Detta har, såsom nyss nämndes, dock ej inträffat.
När alltså afsigten ej vunnits, borde följaktligen icke heller förbudet qvarstå, så mycket mindre, som hummern just under den förbudna tiden går upp på grunden, och dess fångande då för de fattiga fiskarena kunde blifva en inkomstkälla.
Härvid torde äfven böra tagas i betraktande, att i Bohuslänska skärgården, synnerligast i Ockerö socken, finnas många fiskare, som icke hafva råd och lägenhet att idka storfiske, men myckel väl kunna finna sin sysselsättning och nödtorftiga utkomst med hummerfångst.
Då det nu vore dessa förmenadt att fånga hummer under den tidepunkt af året, när den går som ymnigast till, så beröfvades de derigenom den förtjenst, de sålunda kunde bereda sig, samt sattes ur stånd att försörja sig och de sina.
På grund af hvad sålunda blifvit anfördt har motionären hemställt, huruvida ej ofvannämnde Kongl. Kungörelse, åtminstone för så vidt den angår Bohuslänska skärgården, kunde varda upphäfd och hummers fiskande och försäljande sålunda varda tillåtet under loppet af hela året.
Sedan Herrar Professorerne S.
Nils sött. S. Lovén och C. J. Sundevall, pä anmodan, benäget afgifvit yttrande i ämnet, har Utskottet deraf inhemiat, att hufvudsakliga ändamålet med förbudet mot hummers fiskande under en viss tid af året är att skydda ynglet och fortplantningen, som till största delen föregår under den förbudna tiden, samt att nu gällande förbud, derest detsamma efterlefdes, tvifvelsutan skulle verka högst förmånligt till hummerns förökande.
Om nu erfarenheten visat att svårighet mött att upprätthålla förbudet, torde denna omständighet icke utgöra skäl för dess borttagande, utan snarare böra föranleda andra lagstiftnings åtgärder; och Utskottet hemställer för den skull på dessa skäl att motionen icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Besv- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 23. 7 N:o 25.
Ank, till Exp.-Utsk. d. 21 Jan. 1860, kl. 1 e. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion om lindring i Kronobrefbärings-besväret för Jerrestads härad.
Förenämnde till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets handläggning öfverlemnade motion är väckt inora Hedervärda Bonde-Ståndet af Riksdags-fullmägtigen Ola Lasson från Christianstads län, hvilken anfört, hurusom kronobrefbärings-besväret vid många riksdagar varit öfverklagadt, men att det oaktadt i vissa delar af den ort, som motionären representerar, nemligen inom Jerrestads härad, de med brefbäring betungade ännu påläggas att forsla så väl domarens som Kronofogdens post tre dagar i veckan från Hammenhög till Cimbritshamn, en och en half mil fram och åter, samt attåterhemta posten och forsla den till Hammenhög, hvarförutom de äro besvärade med den så kallade kronobref-bäringen från fogden till länsmannen, hvilken sistnämnde är boende i Cimbritshamn.
Ett sådant dubbelt besvär syntes vara i hög grad orättvist och betungande.
Om det vore domhafvandens och Kronofogdens rättighet att få sina poster forslade på allmogens bekostnad, så borde väl skyldigheten i nämnde afseende sträcka sig till hela fögderiet eller domsagan och Icke, såsom nu tillgår, blott hvila på Jerrestads härad, som Icke är hälften så stort, sorn Ingelstads härad; och syntes alla bref mellan förenämnde vederbörande böra befordras med samma post, så att de brefbärings-skyldige ej dessutom besvärades med någon särskild kronobref-bäring.
Motionären har derföre föreslagit alt Rikets Ständer mätte vidtaga sådane åtgärder, att Jerrestads häradsboer icke betungas med hårdare eller större brefbärings-skyldighet än den andra härader under samma förhållanden utgöra. 8 Allm. Best*.- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 24.
Då Kongl. Majlis
Befallningshafvande i hvarje län har att, uppå anmälan, reglera kronobrefbärings-besväret emellan vederbörande brefbärings-skyldige så, att den ene icke mera än den andre deraf betungas, och Utskottet för öfrigt i frågans outredda skick icke är i tillfälle att ingå i någon sådan pröfning af ärendet, som mäste vara af lokala förhållanden beroende; hemställer Utskottet att denna motion mätte anses icke utgöra föremål för någon Rikets Ständers åtgärd.
Stockkolm den 20 Januari 1860.
Betänkande, i anledning a\ väckt motion om förändrade stadgunden rörande Krono-bref-bäringeh inom Gerts härad.
Uti en inom Hedervärda Bonde-Ståndet af Riksdagsfullmägligen Håkan Olsson från Christianstads län väckt, till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet öfverlemnad, motion är af motionären anfördt, hurusom bland de många skatter och onera, som hvila på jordbruket, kronobref-bäringen, sådan den inom motionärens hemort för närvarande utgöres, isynnerhet vore tryckande.
Enligt hvad motionären förmält, blefvo auktioner för kronobref-bäringens utbjudande på entreprenad på hvarje half mils afstånd utlyste, dervid infunno sig ganska få och stundom endast en spekulant, i anseende dertill att vilkoren voro af Kronofogden så försvårade och så höga böter utsattes, att ingen mindre bemedlad person kunde anskaffa borgen för skyldighetens fullgörande.
Då entreprenören således måste vara en förmögen man, vore klart, att denne icke åtog sig ifrågavarande besvär, under kronobetjeningens alltför dryga anspråk, ulan en utomordentligt hög betalning, så att brefbäringen på hvarje station kostade till och med Tvåhundra Riksdaler och derutöfver; och hvad kunde föröfrigt hindra en Fogde eller Länsman att bortauktionera brefbäringen mot 1000 Riksdaler årligen för hvarje mil, som brefven bäras?
Besv- och Ekon.-Utskotlels Betänkande N:o 24. 9 bäras?
Det syntes motionären vara tid att undanrödja ett sådant missförhållande, och dä så väl Kronofogde som Länsman inom Gerts härad hafva sina boställen inom |-dels mil från allmän landsväg, der kronoposter flera dagar i veckan forslas fram och åter, så har motionären föreslagit, att kronofogden måtte åläggas att lemna sina kronobref väskor på ett visst ställe invid landsvägen eller hos postbonden, der postiljonen ombyter skjuts, och postiljonen åläggas att fortskaffa dessa väskor till auvisadt ställe närmast länsmannens hemvist, der kronoposten i alla fall skall färdas, samt att på samma sätt mätte förfaras, då kronobref-väskorna frän Länsmannen till Kronofogden återsändas: dock att, derest någon extra-post nödvändigt skulle erfordras, densamma kunde varda på vanligt sätt fortskaffad.
Genom Kongl. Maj:ts nådiga cirkulär af den 30 November 1849 till Kongl. Majds samtlige
Befallningshafvande rörande ändring i förut gällande stadganden i afseende pä kronobref-bäringens utgörande, är bland annat föreskrifvet dels att bref i tjenste-ärenden emellan Auktoriteter och Tjenstemän eller Betjente, som, enligt gällande föreskrifter, äro till kronobref-bärings begagnande berättigade, skola, så vidt utan olägenhet ske kan, med de ordinarie brefposterna afsändas, samt att således den ordinarie kronobref-bäringen bör inskränkas till hvad som, med iaktiagande häraf, erfordras för brefvens förskaffande, der posterna icke kunna dertill användas; och dels att det på Kongl. Maj:ts Befallningshafvande må ankomma att, efter derom ifrån vederbörande infordrade upplysningar och förslag, bestämma emellan hvilka ställen ordinarie kronobref-bäring, i tillämpning af förutnämnde stadgande, skall ega rum, och hvarvid bör tillses, att nödigt samband emellan turerna i de särskilda fögderierna beredas.
Då sålunda genom förenämnda Kongl, cirkulär föreskrifter redan finnas meddelade i ändamål alt förebygga den olägenhet, hvars undanrödjande är med motionen åsyftadt, samt enligt samma författning, pä Kongl. Maj:ts Befallningshafvande ankommer att reglera kronobrefbärings-besväret på det sätt, hvarigenom detsamma kan varda för hvarje ort minst betungande, äfvensom att, uppå anmälan, afhjelpa befogade klagomål öfver missbruk och olagligheter, som möjligen kunna varda af kronobeijeningen begångne; hemställer Utskottet att denna motion måtte anses icke utgöra föremål för någon Rikets Ständers åtgärd.
Fröt. 4859 § 4860.
8 Sami. 5 Haft. 2 Stockholm, tryckt hos N.
Marcus, 1860.
Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande JU 25. 1 N:o 25.
Auk. till Exp.-Utsk. den 28 Jan. 1860, kl. 11 f. m.