Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Med föranledande af omförmähla reservation, har Utskottet skaffat sig del af provinskontorets i densamma åberopade memorial och dertill hörande handlingar, hvilka gifva vid handen, att redan år 1815 gjordes af rusthållarne i förenämnde härad underdånig ansökning om befrielse från dagsverkens utgörande, men hvilken ansökning, sedan dels Konungens befallningshafvande i Westmanlands län, deröfver hörd, yttrat, alt, genast vid upprättandet af indelningsverket inom Westmanland för Kongl, lifregementet, de så kallade jordeboks- och heinmantals-dagsverkena A hvarje rusthåll i Åkerbo härad blifvit Kongl. Maj:t och kronan behållna att lill sluleriängarnes afbergandc användas, och alt desse dagsverken derstädes aldrig varit inbegripne under ruslhållens öfrige hemmansräntor, som till rustningens upprätthållande varit anslagne, utan hade, med afseende på detta undantag, augrnentsräntorna för rusthållen blifvit derefter lämpade; dels ock Kongl.
Kammarkollegium, medelst underdånigt utlåtande af den 20 December sistberörde år, med åberopande af hvad Konungens befallningshafvande sålunda andragit, i likhet med sistnämnde embetsmyndighet, afstyrkt bifall lill den underdåniga ansökningen Kongl. Majrt enligt nådigt bref den i3 Februari 1816 afslagit.
Hvad sålun a förekommit liar Utskottet i öfvervägande tagit, oell då ej mindre Konungens befallningshafvande i Westmanlands län än ock Kongl. Krigs- och Kammar-kollegierna, enligt deras i ämnet sednast afgifna ofvanomförmälda utlåtanden, ansell det vara genom föregången utredning full - Stats-Utsk:s L t låtande, N:o 158. 5 ständigt ådagalagdt, att rusthållarne i det så kallade Kungsöhrs län, i följd af åliggandet att utgöra de uti deras rusthållsheraraans räntor inbegripna dagsverken, befinna sig, med undantag allenast af rusthållarne uti Kungsbarkarö socken, hvilka fått sig serskildt vederlag för nämnde dagsverksskyldighet förunnadt, uti annan och sämre belägenhet än rusthållare i öfriga delar af riket, samt den, af Konungens bemälde befallningshafvande och Kongl.
Kammar-kollegium år 1815 meddeldte ofvanberörde uppgift, att, med afseende å delLa undantags-förhållande, augmenlsräntorna för ifrågavarande rusthåll blifvit proportionsvis förhöjde, synes Utskottet desto mindre böra föranleda lill en motsatt åsigt i detta ämne, som berörde uppgift, hvilken innefattas uti Presidenten Friherre Cederstrums i målet afgifna reservation, och följaktligen icke kunnat vara för Krigs- och Kammar-kollegierna, då ärendet af dem sednast handlades, obekant, blifvit af pluraliteten utaf dessa embetsverks ledamöter lemnad ulan uppmärksamhet, finnér Utskottet sig ega skäl att understödja Kongl. Maj:ls förevarande nådiga proposition, så väl angående ifrågastälIde af billighet och rättvisa påkallade befrielse från de af rusthållen i det s k.
Kungsöhrs län utgående räntedagsverken, sora ock rörande anvisandet af ett i följd häraf erforderligt årligt statsanslag, motsvarande värdet af de 4>3po}J dylika dagsverken, hvarför lösen hittills af Stuteri-öfverslyrelsen för Strömsholms stuteris räkning årligen uppburits och för hvilket anslags bestämmande, på sätt Kongl.
Maj:t i nåder föreslagit, torde böra lagas till grund medelvärdet af de tio sista årens markegångspris å meranämnde dagsverken.
I öfverensstämmelse härmed får Utskottet alltså tillstyrka, det Rikets Ständer måtte medgifva, dels att rusthållarne i det så kallade Kungsöhrs län må befrias från erläggande af hittills utgående lösen för de räntedagsverken, hvilka af deras stamhemman skola utgöras, under iakttagande dervid, att af den hemmanen i Kungsbarkarö socken i ersättning för räntedagsverkena förunnade kro notionde-spnnmål så stor del, som af rusthålls-stamhemman nu uppbäres, i stället till statsverket åter indrages, dels ock att å anslaget under riksslalens sjette hufvudtitel ''till hästafvelns förbättrande” uppföres ett emot ifrågavarande dagsverken svarande årligt belopp af 2,012 6 Stats-Utsk:s Utlåtande, N:o 138. r:dr a5 sk. i rst, alt af Sfiuteri-öfvei styrelsen för Strömsholms stuteris räkning uppbäras.
Slockholm elen 28 April 1848.
Reservationer: af Friherre von Kraemer, Doktor Stenhammar samt Herrar Koch och Norin: ”Emot Höglofl, Stats-utskotlets ofvan faltade beslut få vi oss vördsamt reservera.
Frågan 0111 rusthållares inom det så kallade K ungs öhrs län befrielse från erläggande af utgående Insen för de räntedagsverken, hvilka af deras egande stamhemman skola utgöras, bar, enligt hvad af handlingarne synes, redan år 181 5 varit under noggrann skärskådning, då Konungens befallningshafvande i Westmanlands län, deröfver hörd, yttrat» att, genast vid upprättandet af indelningsverket inom Westmanland för Kongl. Lifregementet, de så kallade jordeboks- och hcmmanlalsdagsverkena å hvarje rusthåll i Åkerbo härad icke blifvit indelade utan äro Kongl, Muj:l och Kronan behållne, emot det att rusthädens augjnentsräntor blif vit till derefter lampadt högre belopp bestämde och. anslagor, hvaruti Kongl.
Kammarkollegium i underdånigt utlåtande den 20 December förrberörde år jemväl instämt, och till följe hvaraf Kongl. Maj:t i nådigt bref den i3 Februari 181afslagit rusthållarnes underdåniga ansökning i ämnet.
Vid den förnyade undersökning, som i detta ärende egt rum, på grund af Rikets Ständers underdåniga skrifvelse den r5 Maj 1848, hafva såväl Konungens befallningshafvande i Westmanlands län som Kongl.
Kammar-kollegium kommit till ett alldeles motsatt resultat, eller alt tillstyika bifall lill sökanderna-s framställning om befrielse frän losen af förrbemälda räntedagsverken, hvilket ock föranledt Kongl. Majrts derom aflåtne nådiga proposition
Af de serdeles inkomst-afdelningen lillhandakomne vidlyftiga handlingar halva vi icke funnit någon upplysning, som kunnat rubba de åsigter, hvilka blifvit af myndigheterna uttalade vid målets första behandling, en tanka den äfven är volden delad af Kammar-kollegii President Herr Friherre Stuts-Utshs V t lutande, IV:o 158.
7 Cederström i dess det sednare utlåtandet åtföljande reservation
I hela denna sednare undersökning befinnes hvarken ofvanomförmäldta nådiga bref af år 1816 ägnadt den ringaste uppmärksamhet, ej heller Kammar-kollegii första provins-kontors den 19 Augusti 1815 i ämnet afgifna memorial på något sätt vidrördt, således iångt mindre föremål för någon vederläggning, och intill dess detta skett, anse vi det deri uttalade omdöme böra stå fast.
Desto heldre motsätta vi oss bifall till Kongl. Maj:ts nådiga proposition, som rusthållarne i Åkerbo härad en gång ingått kontrakt med kronan om rustningen, oberoende af den åtagna dagsverksskyldigheten, för hvilken de erhållit vederlag i högre augments-ränlor, och hvarigenom för aflyftandet af ifrågavarande onus, i synnerhet då dermed är förenadt att på andra skaltskyldige öfverflytta ett motsvarande statsanslag af 2012 rdr 2S sk. 1 r:st banko, mäste finnas mycket talande och öfvertygande skäl, om man icke skall löpa fara att träda utöfver billighetens och rättvisans gränser.
Den ifrågavarande dagsverksskyldigheten har i nära etlliundradesjuttio år varit rusthållarne ålagd och af dem utgjord, hvadan den under alla omständigheter är att anse som en grundränta, hvars aflyftande skulle tillskynda endast de nuvarande hemmansegarne en present af staten, på öfriga medborgares bekostnad, och utan annat gagn i framtiden, än ökadt egendomsvärde vid nästa köp.
Det uppgifna förhållandet, alt rusthållarne i s. k.
Kungsöhrs fögderi äro genom förbemälde skyldighet försatte i annan belägenhet än rusthållare i öfriga delar af riket, bevisar ingenting, ty från Haparanda till
Ystad lärer svårligen finnas tvenne intill hvarandra gränsande socknar, ofta icke tvenne hemman inom samma socken, hvilkas beska
Un i ngsg rund står i fullkomlig paritet, och vill man åstadkomma en sådan jemnlikhet bör den icke ske partiel t utan på en gång, på det icke orättvisa emot någon medborgare mätte begås.
Efter denna princip har Högloft.
Stats-utskottet gått tillväga vid handläggning af Kongl. Maj:ts nådiga propositioner om helgonskylden i Skåne, om förmedling af kopparräntan vid Fahlu grufva och flera andra ärenden, hvarföre vi anse att Utskottet bort vidblifva det på afdelningen fattade beslut att förklara sig sakna skäl att tillstyrka Rikets Ständers bifall å Kongl. Maj:ts förevarande nådiga proposition.” Af Ilr fValleij. 8 Stats-U tsk:s Utlåtande, N:o 159. JW «5».
Ank. till E.vp.-Utsk. elen 29 April, k', half 0 e. in. Utlåtande, angående de utaf tvenne Lotshemman i Ytterlännas socken förr utgjorda onera. fl. A.) Uti en af Riksdags-fullmäktigen Nils Strindlund från Westernorrlands län inom Bonde-ståndet väckt och till Stats utskottet remitterad motion har blifvit anfördt, hurusom, genom Kongl. Majits nådiga resolution af den 29 December 184tvänne al lotsarne P. Fröberg och C/i.
Nyberg i Nyland af Ytterlännäs socken innehafvande hemman, utgörande 4 ^ö^dels mantal, blifvit förklarade för lotshemman, med åtnjutande af alla de friheter och förmåner, som enligt författningarne tillkomma sådane hemman; och hvilket förklarande visserligen icke skulle hafva åstadkommit någon obelåtenhet hos den inom orten bosatte allmogen, derest de af samma hemman, i följd af deras skattenatur, förut utgående onera och öfriga skyldigheter blifvit af kronan öfvertagne; men att, enär så ej skett, denna skaltejords förändring haft lill följd, att församlingens öfrige skatteman, ehuru deröfver icke hörde, fått sig ålagdt att, utan någon ersättning, fullgöra alla de prestationer, såsom gästgifveri-skjuts, väg- och brohållnings-skyldighet m. m„ som af de sålunda förändrade hemmanen förut utgått; ett åliggande lika obilligt, som betungande, och hvarutinnan allmogen på administrativ väg förgäfves hade sökt vinna rättelse; varande af motionären äskadt, att då Kongl.
Majit i nåder föreslagit, det lotsarne måtte tilldelas högre löner, allmogen äfven finge njuta befrielse från den tunga skyldigheten, att. jemte egna hemmans besvär, utgöra de lotshemmanen förr åliggande onera, hvilka, i sådant fall, borde antingen aflotsarne sjelfve, efter erhållande af deremot svarande löneförmåner, fullgöras eller ock utaf kronan ötverlagas och bestridas.
Då inga i ämnet upplysande handlingar blifvit motionen bifogade, osh Utskottet således ej varit i tillfälle bedöma beskaffenheten af detta ärende, som, enligt hvad motionären uppgifvit, redan lärer blifvit af vederbörande cmbets-niyndigheter pröfvadt och afgjordt, anser Utskottet den väckta motionen icke böra föranleda någon Rikets Ständers åtgärd.
Stockholm den 28 April 18/J8. JW 160.
Sta s-Utsk:s Utlåtanden, N:is 160—161. 9 JW 160.
Ank. till Exp.-Utsk. den 29 April, kl. half 6 e. ra.
Memorial, i anledning af erhållen återremiss af Stats-uts kottets utlåtande n:o j8.
(Rgs. Afd.) Till Slats-utskottet har Borgare-ståndet återremitterat 2g:de punkten i morn.
i Utskottets under ofvannämnde nummer afgifna utlåtande, angående Riksgälds-kontorets förvaltning under den sedan sistlidne riksdags början förflutna tid; uti hvilken punkt Utskottet tillstyrkt, att kamreraren i detta verks bokslutskonlor N. V. Öhman måtte öfverflyttas på Riksgäldskontorets pensionsslat till åtnjutande af en årlig pension af 1,200 r:dr; men som samma punkt blifvit bifallen af Ridderskapet och Adeln den i5:de och af Preste-ståndet den 18 sistlidne Mars, samt Bonde-ståndet, under förstberörde dag, i sin helhet bifallit ifrågavarande utlåtande; så anser sig Utskottet, emot Riksdagsordningens 75 §, icke kunna med denna fråga taga vidare befattning.
Slockholm den 28 April 1848. sos. Ank. till Exp.-Utsk. den 29 April, kl. half 6 e. m.
Utlåtande, i anledning af Rikets Ständers åren i8f5 och 1847 församlade Revisorers Berättelser, angående granskningen af de under Kongl.
Kommers-kollegii förvaltning ställde fonder och medel.
Efter att hafva genomgått dessa, från trycket utgifna och bland Riksståndens ledamöter utdelade, berättelser, jemte bemäldte Kollegii deröfver inBih. till R.
Vrot. 1847 & 1848 , 4 Sami. 1 Afd. 2 Rand. 2 Haft. 2 10 Stats-Utslas Utlåtande, N:o 161. fordrade underdåniga utlåtanden, får Stats-utskottet, till följd af erhållna remisser, nu meddela de ytterligare upplysningar och yttranden, hvartill Utskottet funnit de i samma berättelser förekommande anmärkningar och öfriga framställningar föranleda. 1:0 Angående (let Nyköpings bruks- och faktoribolag beviljade förlagslån. (i845 års Revisionsberättelse sid. 10—11.)
Såsom tillägg till hvad revisorerne rörande detta lån upplyst, nemligen : att ej mindre den ena löftesmannen för detsamma, handelshuset 11. J. Oldenburg et comp., än låntagaren, förenämnde bruks- och faktoribolag, till borgenärers förnöjande aflrädt sina tillgångar; alt Grosshandlaren J. G. Schwan ikläd t sig den handelshuset O d nburg et comp. förut åliggande horgensansvarighet: samt att lånets indrifning berodde på handläggning i laga ordning, har Utskottet, med hänsigt till lånesummans storlek och den invecklade rättegång, som uppstått angående ansvangheten för bemäldte bolags skulder, ansett sig böra meddela följande underrättelser om förhållandet med ifrågavarande lån.
Till följd af Kongl, brefvet den 3o Juni i84f, erhöll Nyköpings bruks- och faktoribolag utaf Manufaktur-diskontens medel eLt förlagslån å 80,000 r:dr till understöd för dels redan verkställda, dels lill utförande företagna förbättringar vid bolagets faktori.
För detta lån afgåfvos af bolaget, genom dess direktion, f. d. Stalsrådet, Friherre C. J. af Norbin, Contre-Amiralen J. G. von Sydow och Grosshandlaren J. G. sdiwan, 4 st. till Kommers-kollegium eller ordres ställda och med 4 procents årlig ränta löpande förbindelser å 20,000 r:dr hvardera, hvilka förbindelser skulle infrias efter 2:ne månaders föregången uppsägning; och lemnades till säkerhet för ej mindre kapitalet än räntan och låneomkostnader förlagsinteckning ■uti bolaget tillhörige inventarier af alla slag, samt effekter och balanser, jemlikt förlagskontraktet af den 24 .November 1841; hvarförutan grosshandelshuset fl. J.
Oldenburg et comp. samt Bruksegaren C. IL finth, genom ingångne borgensförbindelser, åtogo sig att, i händelse det förskrifna kapital- och räntebeloppet jemte låneomkostnaderna icke skulle, medelst den derför lemnade inteckning, ”efter panternas realisering”, till fullo betäckas, Slat-Utsk:s VHatande, N:o 161. 11 "ansvara, en för begge och begge för en, såsom för egen skuld, för godtgörande af bristen i full liqvid.”
Med anledning af mernnämnde bruks- och faktoribolags i början af år i844 l-ill Svea Hofrätt ingifna cessions-ansökning, blef Manufaktur-diskontens hos bolaget egande fordran vederbörligen bevakad, med yrkande af förmånsrätt på grund af den erhållna förlagsinteckningen.
Denna förmånsrätt underkändes dock till en del genom Hofrättens i konkursen meddelade dom, deruti det gjorda påståendet om bolagsmännens solidariska ansvarighet för den, vid hypothekernas realisering, möjligen uppkommande brist jemväl ogillades. Deremot förklarade Kongl. Maj:ls högsta domstol, medelst dom af den 20 November 1846, dels alt den förlagsinteckningslätt, som Kabinetts-kammaiherren, Friherre F. iFrede och Grosshandlaren G. Schwan fått sig af Hofrätten tillerkänd, så vidt den inverkade på IVfanufaktur-diskont-fondens rätt till liqvid för dess fastställda fordran i förhållande
Lill öfriga borgenärer, icke skulle medföra förmånsrätt, dels ock att det ålåge Hofrätten, på derom skeende anmälan, utreda, hvilka af de till borgenäreme afträdda tillgångar voro af beskaffenhet, att den af Bergskollegium lill
Diskontfondens säkerhet meddelade inteckning kunde uti dem anses gällande.
På grund af denna dom har Manufaktur-diskontens ombudsman hos Svea Hofrätt ånyo gjort sin talan i nyssberörde hänseende anhängig; och beror alltså målet för närvarande på Hofrättens pröfning.
Genom de inbetalningar, som af konkurs-massans tillgångar hittills blifvit verkställde, har kapitalbeloppet af Manufaktur-diskont-fondens ifrågavarande fordran numera minskats till 63,5oo r:dr, 2:0.
Angående prof ningen och af görandet af frågan om fordringars ajsk rifvande i manufaktur-diskontens räkenskaper.
(1847 års Revisionsberättelse sid. 3; Kommers-kollegii und. utlåtande sid. 39-40
Under förmälan, alt revisorerne icke funnit något att erinra mot giltigheten af de skäl, på grund hvaraf åtskillige i dessa räkenskaper balanserade äldre fordringar å ett sammanlagdt belopp af i6,3o8 r:dr 2 sk. 9 rst. under revisionsåren fått afskrifvas, hafva revisorerne, hvilkas uppmärksamhet fästats å beskaffenheten af de, rörande sältet och vilkoren för 12 Stats-Utsk:s l'tlätande, N:o 161. dylika afföringars beviljande i allmänhet, meddelade bestämmelser, yttrat, alt de handlingar, deruti stadganderna härom innefattades, eller Rikets Ständers underdåniga skrifvelse af den 8 Augusti i8i5 samt Kongl brefvet den i October 1817, hvarken bestämdt antydde af hvilken myndighet så beskaffade afskrifningsfrågor skulle pröfvas och afgöras, eller fullständigt uppgåfvo de grunder, som härvid borde iakttagas; hvadan revisorerne hemställt, att bestämda föreskrifter angående dessa ämnen måtte i behörig ordning utfärdas.
I anledning häraf har Kommers-kollegium, efter anförandet af den grund, som vid ifrågavarande afskrifningar, enligt högstberörde nådiga bref, borde följas, förklarat alt i afseende på de fall, då afskrifning af Manufaktur-diskontens fordringar finge ega rum, bestämd föreskrift icke saknades; men huruvida dylika afskrifningars pröfning och afgörande tillhörde Kollegium eller ensamt Kongl. Maj:t, funnes icke genom något serskildt förordnande stadgadt.
Före tillkomsten af de i åberopade Kongl, bref meddelade bestämmelser, beviljade Kollegium vid flere tillfällen, utan föregången underdånig anmälan hos Kongl. Maj:t, enahanda afskrifningar, men derefter hade, med ett eller annat undantag i afseende å debiterad straffränta, som icke kunnat utkräfvas, Kollegium, när all utsigt till erhållande af godtgörelse för någon Manufaktur-diskontens fordran försvunnit, gjort underdånig anmälan om samma fordrans afförande ur räkenskapen, dervid Kollegium tillika redogjort för de lill beloppets indrifning vidtagna åtgärder samt skälen för den tillstyrkta afskrifningen; hvarefter, och sedan Kongl. Maj:t inhemtat Justitiekanslers-embetets yttrande, huruvida några lagliga åtgärder för bevakande af Manufaklur-diskont-fondens rätt och fördel blifvit å Kollegii sida åsidosatta, Kongl. Maj:ts nådiga beslut i ämnet blifvit meddeladt.
Då nu denna form för oflanämnde afskrifningars beviljande, i förening med Rikets Ständers egen granskningsrätt, innebure all erforderlig garanti för vården om statens härunder beroende rätt samt, med afseende å fondens egenskap af låneanstalt, vore den mest lämpliga, ansåg Kollegium densamma jemväl för framtiden böra bibehållas; hvadan Kollegium alltså uti förevarande underdåniga utlåtande hemställt, att Kongl Maj:t läcktes förklara, det Kongl. Majrt, angående afskrifningars verkställande, ville hädanefter likasom hittills, uppå Kollegii skeende anmälan, sjelf i nåder förordna Slats-Utsk:s Utlåtande, il7:o 161. 13 Ofvan åberopade Kongl bref af den i Oktober 1817 innehåller: att på det Kommers-kollegii räkenskaper, enligt Rikets Ständers vid 1815 års riksdag yltrade afsigt, måtte på en gång befrias från den onyttiga vidlyftighet, hvartill upptagandet af länge förgäfves utsökte och tydligen aldrig utfallande ford ringsbelopp föranledde, och på det Manufaktur-diskontens samt öfrige till allmänt gagneliga ändamål bestämda fonders rätt måtte bevaras, med hänsigt till sådane fordringar, för hvilka, åtminstone till någon del, ersättning möjligen vore att förvänta, hade Kongl. Maj:t ansett härvid böra läggas den grund, att alla kapital- och ränteskulder, åsamkade af personer, hvilka antingen aflidit eller ock, inom eller utom riket, lefde vid hög ålder och i torftiga omständigheter, utan sannolik utsigt att något ärfva eller förvärfva, fingo utur fondernas räkenskaper afskrifvas, hvaremot alla skulder, för hvilka sådane personer häftade, som dels egde någon, om än obetydlig, förmögenhet eller inkomst, dels ock förmodades med tiden kunna genom arf eller egen arbetsförmåga och industri försättas i tillstånd att afbörda sin gäld, borde i räkenskaperna än vidare balanseras.
Lika med revisorerne, anser Utskottet angeläget, att ett bestämdt stadgande, angående behandlings- och pröfnings-sättet af Manufaktur-diskonten rörande afskrifningsfrågor, varder till framtida efterrättelse meddeladt.
Och fastän den grund, som vid afskrifvandet af nämnde diskonts fordringar bör iakttagas, visserligen blifvit uppgifven uti nu anförda Kongl, bref, synes den sålunda stadgade grund likväl icke ega tillfyllestgörande bestämdhet och tillämplighet, serdeles vid förekommande frågor om afskrifning för ännu lefvande gäldenärei’.
I betraktande häraf och då hvad som rörande likartade ärenders behandling hos andra utaf allmänna medel bildade låneinrältningar vanligen är stadgadt, enligt Utskottets åsigt, jemväl bör iakttagas i afseende på Manufaktur-diskontens fordringar, får, med anledning af revisorernes gjorda framställning, Utskottet tillstyrka Rikets Ständer, att i underdånighet anhålla, det bestämda föreskrifter ej mindre angående behandlingen och afgörandet af hädanefter förekommande frågor om afskrifning af Manufaktur-diskontens lånefordringar, än äfven rörande de grunder, som vid dylika afskrifningars beviljande böra tillämpas, måtte varda af Kongl. Maj:t i nåder fastställda och vederbörligen kungjorda. 14 Stats-Utsk:s Utlåtande, N:o 161. 3:o.
Angående den Kommersrådet J. A. Leijonmarck vid afskedslagan det lil fet kända jjension. (-IS47 års rev.-berättelse sid. 3 —4; Kommers-kollegii utlåtande sid. 41—4'ij I anledning af den, enligt Kongl, brefvet den 23 Januari 1843, Kommersrådet, Hofinarskalken Leijonmarck tillerkända förmån, att, jemte kommersrådslönen, till hvars uppbärande såsom pension han, vid uppnådd 67 års ålder oell en tillryggalagd tjenstetid af 5a Ar, var berättigad, under sin återstående lifstid tillika bibehålla det arfvode af 275 r:dr årligen, hvilket Leijonmarck, i egenskap af Kommersråd och föredragande för Manufakturdiskontens ärender, åtnjutit, hafva revisorerne anmärkt, att denna förmon icke öfverensstämde med hvad vid dylika lall vore i allmänhet stadgadt och derjemte innefattade ett prejudikat, som vid framdeles förefallande pensionsfrågor skulle kunna åberopas.
Såsom skäl för det af Kommers-kollegium i underdånighet tillstyrkta och af revisorerne anmärkta beslut, angående ifrågavarande arfvode, har Kollegium anfört: att detta arfvode, i likhet med den egentliga iönen, utgingo af Manufaktur-diskontens under Kongl. Maj;ts nådiga disposition ställda vinstmedel; att Kongl. Maj:t tillförene tillåtit ledamöter af Kollegium, hvilka innehaft löner å rikets allmänna stat, att, efter afskedstagande^ under sin återstående lifstid uppbära enahanda arfvode; att Hofinarskalken Leijonmarck, alltsedan dess utnämnande lill Kollegii ledamot, eller från år 1816, haft sig anförtrodd den ansvarsfulla befattningen att föredraga Marmfaktur-diskontfondens ärender och utöfva den speciella tillsynen öfver diskontkontoret; samt att Kongl. Maj:t, då nu gällande stat för Kollegium år 1831 utfärdades, i nåder förklarade, att de för Kollegii president och ledamöter uppförda löner icke svarade mot dessa embetsmäns behof eller stodo i fullt förhållande lill vigten och värdigheten af deras tjenslebefattu ingar samt de löneförmåner, som blifvit underlydande tjenstemän tillagda.
Utskottet af handlingarne för 1828 — i83o års riksdag inhemta t, gjordes vid 1827 års statsrevision anmärkning i anledning af ett utaf Kongl. Majit under den 13 December 1826 meddeladt beslut, enligt hvilket Kommersrådet C Lenngren, efter dess vid en ålder af 76 år erhållna afsked, fick bibehålla det arfvode af 160 r:dr, som han å Manufaktur-diskontfonden innehade; och hemställdes uti revisions-berättelsen, Stats-Utsk:s Utlåtande, AT:o 161. 15 atL förklaras matie, det rättigheten till lönernas bibehållande för embetsman, som efter uppnåendet af en viss ålder togo afsked, icke sträckte sig till arfvode», hvilka af dem kunde innehafvas.
Men, enligt häröfver af Stats-utskottet afgifvet och af Rikels Ständer godkändt utlåtande, ansågs förfaltningarnes föreskrift lili omfönnäldle afseende så bestämd, att det föreslagna förklarandet icke erfordrades.