Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Att jordbruket måste hufvudsakligen stödja sig på en väl ordnad ladugårdsskötsel, är en sanning, som länge varit uttalad, men i vårt Iand först på sednaste tiden börjat behjertas, sedan man genom en dyrköpt erfarenhet funnit att sädesproduktionen, ensidigt bedrifven, på samma gång den småningom uttömmer jordens alstringskraft, hunnar en högst osäker, stundom ingen behållning, hvaremot ladugårdens produkter bibehålla sig i pris och finna lätt afsättning både inom och utom landet.
Det väckta intresset för en utvidgad och förbättrad boskapsskötsel måste dock hos en förtänksam och beräknande landtman förlamas genom fruktan för den fara, hvarmed en förödande, i flera af våra grannländer spridd boskapspest hotar hans hjordar.
Mot den ifrågavarande sjukdomen har vetenskapen hittills förgäfves sökt något verksamt botemedel.
Enda utvägen att hindra farsotens utbredande har varit nedslagtning af den boskapshjord, der den innästlat sig.
Visserligen har vårt lands afskiljda läge i förening med kloka och i tid vidtagna försigtighetsmått hittills kunnat afhålla det onda från vära gränser.
Men föga sannolikt är att detta lyckliga förhållande skall framgent fortfara; och då mäste det enda verksamma medlet mot smittans spridande, nemligen nedslagtandet, äfven hos oss tillgripas.
Det kan dock med säkerhet förutses, att de landtman, som blifva nog olyckliga att i första hand fä sina kreatur angripna af sjukdomen, skola, af fruktan att förlora denna sin dyrbaraste lösegendom och i förhoppning att kunna rädda åtminstone några af djuren, i det längsta söka att dölja sjukdomens tillvaro och tveka att tillgripa det enda radikala medlet mot dess spridande, så framt ingen utsigt finnes till ersättning för de förluster, som man sålunda för det allmänna bästa måste underkasta sig.
En utväg härtill kunde visserligen erbjudas genom väl ordnade as - Motioner t Preste-Ståndet 1865.
N:o 79. 179 suransföreningar; men farans närhet göra dem för tillfället oanvändbara, och mig synes intet annat medel till det afsedda ändamålets vinnande återstå än att Regeringen sättes i tillfälle att hålla dem skadeslösa, som, för att hindra boskapspestens vidare utbredande inom landet, måste uppoffra sina kreatur.
Statens utgift härvid är ett intet i jemförelse med de oerhörda förluster, som, i händelse sjukdomen här toge fart, skulle drabba vår redan hardt betryckta landtmanna-befolkning och, genom dennas utarmande, sprida sina olycksbringande verkningar till öfriga lemmar af samhällskroppen.
Jag vågar på grund häraf vördsamt föreslå, att Rikets Ständer mätte ställa till Kongl. Maj:ts disposition en summa af etthundra tusen (100,000) R:dr, för att i män af behof och under de vilkor och kontroller, som kunna vara af nöden, användas till skadeersättning åt dem, som utan eget förvållande fått sina kreatur angripna af boskapspesten och, på vederbörande myndigheters befallning, måst till förekommande af smittans spridning nedslagta dem.
Stockholm den 15 November 1865. N. G. Wenneratröm.
Af Kyrkoherden Wdillerström !
Om anslag till lön åt en extra Provincialläkare i Svartlösa härad af Stockholms län.
I den folkrika trakt, som, belägen mellan hufvudstaden och Södertelge, utgör norra delen af Södertörn, hade behofvet af läkarevård redan i början af detta århundrade förmått en okänd välgörare att donera ett kapital, hvaraf årliga räntan, 150 R:dr, skulle utgå till aflöning åt en läkare, hvarjemte församlingarne i förening med Bankens pappersbruk, Tumba, för hans räkning uppbyggde en bostad, som ännu befinnes i godt och ändamålsenligt skick.
Läkarens inkomster af lönen och genom ackorder, ehuru alltid knappa, voro i början, under dåvarande förhållanden, någorlunda tillräckliga för en tarflig utkomst, men hafva på sednare tiden i följd af stegrade lefnadskostnader visat sig vara alltför små att kunna för mer än kortare tid fästa någon läkare vid platsen, 180 Motioner i Preste-Sländet 1865.
N:o 79. hvadan, under de sista tjugu åren, dels nästan årliga ombyten egt runi, dels tjernsten antingen mäst skötas af oexaminerade läkare eller stå alldeles obesatt.
Detta förhållande, beklagligt i sig sjelft, har varit så mycket mera nedslående, som ortens befolkning, till hvilken den talrika brukspersonalen vid Tumba äfven hörer, under en lång följd af år hunnit vänja sig att anlita läkare och af honom erhålla råd, skötsel och äfven läkemedel, samt blir det ännu mer i samma män som den ifrågavarande orten genom förändrade och förbättrade kommunikationer hunnit blifva en centralpunkt, dit folk från skiljda trakter sammanströmmär och hvarifrån läkarebiträde redan nu söderifrån påkallas på 4 å 5 mils afstånd.
För den, som endast med tillhjelp af kartan vill betrakta förhållandena, skall det måhända synas sorn skulle lå orter i vårt land vara, i afseende pä. möjligheten att, utan egen läkare, erhålla nödig läkarevård, bättre lottade än just den nu ifrågavarande, som är belägen mellan tvänne icke långt aflägsna städer.
Likväl eger ett motsatt förhållande rum; ty stadsläkaren i Södertelge är så upptagen af sin praktik inom staden och dess närmaste omgifningar samt den vattenkuranstalt. han förestår, att hans verksamhet icke kan utsträckas längre, och från Stockholm har det visat sig vara nära nog omöjligt att ens till något pris erhålla läkärehjelp. vid förefallande behof.
Den ende, hvars befattning ålägger honom att på kallelse komma, nemligen Provincialläkare^ i Stockholms län, är äfven bosatt i hufvudstaden och der praktiserande samt följaktligen svår att anträffa och vid enskilda sjukdomsfall knappast att påräkna, enär han vid utbrytande epidemier, beväringsmönstringar, obduktioner o. s. v. mäste vara till hands i olika delar af länet.
Under sådana förhållanden vågar jag vördsamt anhålla, att Rikets Ständer måtte, i likhet med hvad som redan lärer skett i afseende på läkarebeställningen inom Daga härad af Nyköpings län, anslå åttahundrafemtio (850) R:dr årligen åt distriktsläkaren i Botkyrka och Salems socknar inom Södertörn af Stockholms län, så att dennes lön blir lika med nuvarande extra provincialläkare-lönerna, mot samma åligganden för bemälde läkare, som nu eller framdeles kunna komma att för extra provincialläkare bestämmas, och med Svartlösa härad till tjenstgöringsdistrikt.
Stockholm den 15 November 1865. N. G. Wennerström.
N:is 80 och 81. 181 / V.o 80.
Af Doktor Rundgren l Angående förändring af § 9 Kongl.
Förordningen om kyrkostämma, kyrkoråd och skolråd, i hvad den angår tiden för bestämmande af församlingens utgifts- och inkomstslat.
Då numera kyrkoräkenskaperna uppgöras för kalender-år, och således skäl icke vidare förefinnes för den i kommunal-författningarne föreskiifna olika tidpunkten för bestämmande af kommunens och församlingens utgifts- och inkomststat, och då åtskilliga olägenheter uppkomma deraf, att församlingen redan i Maj månad måste uppgöra sin stat lur ett följande år, får jag vördsamt, föreslå, att Rikets Ständer ville hos Kongl. Majit anhålla om en sådan förändring i Kongl. Förordningen om kyrkostämma, tu. m., af den 21 Maj 1862, § 9, att församlingens utgifts- och inkomststat för kyrkan och skolan skall bestämmas i Oktober månad.
Stockholm den 15 November 1865. C. H. Rundgren.
Af doktor Rundgren!
Angående ändring af föreskrifterna, i fråga om vilkoren för att lill elev antagas vid Teknologiska Institutet och vid de tekniska elementarskolorna i riket.
Stadgarne för Tekniska Elementarskolan i Norrköping, af Kongl. Majit fastställda den 12 Mars 1856, innehålla uti sin 10:e § följande i »För att till 182 Motioner i Preste-Ståndet 1865.
N:o 81. elev antagas, fordras att hafva fyllt fjorton år, att ega god frejd, hafva god handstil, känna religionens grundsanningar, samt elementerna af Svenska och Tyska grammatiken, historien och geografien, särdeles fäderneslandets, att kunna ledigt behandla de fyra räknesätten, äfven med vanliga och decimalbråk, saint att i geografien känna de första grunderna, hvarom betyg af vederbörande läroinrättning eller enskild lärare bör företes; och måste elev underkasta sig inträdesexamen, om anledning dertill förefinnes.
Nämnda kunskapsfordringar eger skoldirektioncn att närmare bestämma och lämpa efter de kunskaper, en yngling vid ofvannämnda ålder i allmänhet plägar hafva inhemtat vid de allmänna elementarskolorna.a
Ungefär likartade bestämmelser finnas uti stadgarne för de öfriga tekniska skolorna uti riket.
Stadgarne för Teknologiska Institutet af den 19 November 1858 hafva uti sin tolfte § följande föreskrift: ’;För att antagas till elev erfordras att hafva fyllt sexton år; att ega god frejd, samt hafva, om den sökande bekänner sig till den kristna läran, första gången begått Herrans heliga nattvard; att innehafva så stort kunskapsmått i matematik, som vid rikets allmänna högre elementarläroverk meddelas; att känna hufvuddragen af historien och geografien, särdeles fäderneslandets; att hafva inhemtat Svenska språkets grammatik, samt kunna ledigt öfversätta lättare Tyska författare.
För inträdessökande, som visat prof på ovanliga anlag, må dock, på Styrelsens pröfning, ankomma, huruvida undantag från sagda vilkor må kunnna medgifvas».
I betraktande deraf att nu åberopade föreskrifter angående vilkoren för intagning i tekniska skolor och Teknologiska institutet äro, så vidt de afse kunskapsfordringarne, i hög grad obestämda, och således lemna ett större utrymme åt direktionernas och lärarnes subjektiva uppfattning, än hvad kan vara lämpligt vid Statens läroverk; att dessa tekniska anstalter befinna sig alldeles fristående och oberoende af de allmänna elementarläroverken, hvarigenom de, såsom varande tillämpningsskolor, icke lemna någon garanti derom, att deras elever innehafva den allmänna bildning, som numera mäste anses oundgänglig äfven för deni, som egna sig ät de praktiska yrkena: att olägenheter visat sig jemväl i fråga om elevernas förmåga att deltaga i den undervisning, som inom de tekniska anstalterna meddelas, just till följe af den brist på förståndsförmögenheternas utveckling, som står i sammanhang med frånvaron af allmän elementarbildning; att det mäste utgöra ett vigtigt syfte vid ordnandet af bilningsanstalterna för ungdomen, att ungdomen med lätthet må kunna öfvergå frän det ena stadiet af dessa anstalter till ett nytt stadium vid ett annat, äfvensom att den fördom ju mer och mer bör försvinna, hvilken synes vilja rotfästa sig, att nemligen ynglingar, som vid elementarläroverken visa sig ega mindre håg och fal - Motioner i Preste-Ståndel -1865.
N:o 82, 183 lenhet för studier, anses fullt lämpliga att ingå i de tekniska anstalterna, hvarigenom, om den får fortfarara, lätteligen ett misstroende mot de tekniska anstalterna kan uppstå, dä man finner sina förhoppningar i detta hänseende gäckade; ocdi då de lärokurser, som förekomma i fjerde klassen af den reala linien uti elementarläroverken, böra af hvar och en, som vill göra anspråk att i en tiilämpningsskola inhemta högre kunskaper i en viss rigtning, med lätthet vara genomgångna vid fjorton å sexton års ålder, får jag vördsamt föreslå, att Rikets Ständers ville till Kongl. Maj:t aflåta underdånig skrifvelse med begäran om en revision af stadgarne för Teknologiska Institutet och de tekniska elementarskolorna i riket i den syftning, att vilkoren för elevs antagande i dessa skolor måtte, hvad beträffar kunskapsfordringarne, så förändras, att elev skall hafva godkänd insigt i de ämnen, som tillhöra lärokurserna i den reala liniens fjerde klass uti rikets elementarläroverk, dock med det undantag, att för inträdessökande, som visat prof på ovanliga anlag, må på Styrelsens pröfning ankomma, huruvida undantag frän sagda vilkor må kunna medgifvas.
Stockholm den !ö November 1865.
C. H. Rundgren, N:o 82.
Af Doktor Limdberg:
Om pension åt Notarius Publicus Svante Jacob Callerholm.
Hos det Högvördiga Ståndet anhåller jag att få göra en framställning, för hvilken, oansedt åsyftande ett statsanslag, jag likväl hoppas att kunna vinna ej blott Högvördiga Ståndets understöd, utan äfven Rikets Höglofliga Ständers bifall.
Jag ber att få föreslå beviljandet af en pension till belopp af Fyrahundra Riksdaler Riksmynt om året, att utgå ifrån Allmänna Indragningsstaten, till nu merj ur tjenst afgängne Notarius Publicus Svante Jacob Callerholm, räknadt ifrån början af nästkommande statsreglering och så länge han lefver.
Med de i sig sjelf ganska vigtiga och magtpåliggande befattningar, som innehafvas af Notarii Publici eger det egna förhållandet rum, att de icke äro för - 184 Motioner i Presle-Ståndet 1865.
N:o 82. sedda med någon ordinarie lön.
Yäl tillsättas de af magistraten, men de räknas dock ej till stadens tjenstemän, äro icke uppförda å någon dess stat, samt ega följaktligen derå icke heller någon pensionsrätt.
Annu mindre tillkommer dem en sådan rätt å rikets stat.
Det torde emellertid icke kunna utan obillighet förnekas, att en Notarius Publicus, sedan han slitit ut sig i sin tjenst, bör vara lika mycket som någon annan innehafvare af allmän syssla förtjent och berättigad att undfå pension, till underhåll och skydd emot armod eller brist på gamla dagar; och inseende rättvisan häraf funno hufvudstadens Stadsfullmägtige sig jemväl föranlåtna att, när Callerholm, i följd af förlorad synförmåga, nödsakades att taga afsked, tillägga honom af stadens medel en ärlig pension af Sexhundra Riksdaler Riksmynt.
Otillräckligheten häraf för äfven de anspråkslösaste lefnadsvilkor torde dock lätteligen inses, då genom omöjligheten af allt arbete, som kräfver ögonens bruk, Callerholm är alldeles ur stånd att till sitt lifs uppehälle något förvärfva, samt han under sin verksamma tid, oaktadt sträng hushållning i förening med den berömvärdaste flit, likväl icke kunnat samla något för sin ålderdom.
Men ifrån styrelsen för hufvudstadens drätsel står ingenting vidare att erhålla, helst det redan undfångna kan betraktas såsom en utöfver den obligatoriska förpligtelsen tilldelad nådegåfva.
Det återstår således ingen annan utväg, än att taga sin tillflykt till Rikets Ständers frikostighet, för att åt Callerholm söka vinna en nödtorftig fyllnad i lefnadsbehofven; för beviljandet af ett sådant understöd, vågar jag dessutom tro, att uti Callerholm» litterära verksamhet, samt pä detta fält inlagda förtjenster om det allmänna, äfven gifves ett skäl, hvilket i Rikets Ständers ögon är kraftigt talande.
Sannolikt har jag icke behof af att inom detta Högvördiga Ständ uppräkna Callerholms från trycket utgifna skrifter, ej mindre såsom originalförfattare, än såsom öfversättare af såväl vetenskapliga, sorn andra arbeten utur andra länders litteratur; men inför Höglofliga Stats-Utskottet, till hvilket jag anhåller om remiss af denna min motion, skall företes hans fullständiga meritförteckning, jemte andra upplysande handlingar.
Här bör jag dock icke förbigå, att Callerholm utarbetat det inför Rikets Ständer vid 1847—1848 års riksdag framlagda förslag till Svensk notarial-lag.
Jag förmodar, att det pensionsbelopp, jag här föreslagit, skall finnas så måttligt tilltaget, att ifrån dess storlek icke något skäl skall kunna hemtas för detsamma» afslående; och jag vill tillägga, att, då Callerholm, såsom född den 13 Februari 1797, redan hunnit en sä framskriden ålder, den här ifrågasatta årliga utgift, om den bifalles, sannolikt icke kan komma att länge qvarstå i rikets stat.
Stockholm den 15 November 1865. •/. G. Fjlndberg.
N:o 83. 185 X:o 83.
Om bibehållandet af folkskolelärareseminarium i Wisby.
Indragningen af folkskolelärare-seminarium i Wisby kommer sannolikt att inom det stift, der nämnda stad utgör hufvudorten, väcka djupare saknad och missmod, än i andra stift, som drabbats af ett lika öde.
— Om det ej kan förnekas, att mycken vigt ligger deruppå, att den, som skall blifva en lärare för det egentliga folkets barn, är nära förtrogen med dettas seder, tänke- och, att jag så må säga, talesätt, så är äfven nödigt, att en sådan ej allenast är utgången ur folket,* utan äfven helst född i den ort, der han såsom blifvande folkskolelärare kommer att utöfva sin verksamhet.
— Gotland, hvars folkdialekt företer så många olikheter från Svenska modersmålet, är isynnerhet i behof af inhemska lärare, som vid barnets inträde i skolan lätt fattar dess uttryck och lika lätt förstår att genom sitt talesätt lämpa sig efter barnets vana att uppfatta språkljud.
— Men detta slägte af inhemska folkskolelärare kommer i en ej aflägsen framtid att på Gotland dö ut, emedan högst få ynglingar af den klass, som hitintills egnat sig åt skollärarekallet, hafva råd att på andra orter inom fäderneslandet, t. ex. i Linköping, inhemta de för yrket nödvändiga kunskaperna.
— Då seminarii-eleven med stor svårighet och blott med tillhjelp af stipendier hitintills har kunnat draga sig fram i Wisby, hur är det då tänkbart, att han kan uppehålla sig på en aflägsen, helt och hållet främmande ort, der tillfälliga understöd från hemmet i matvaror och annat sådant hafva svårighet att hitta honom.
— Hvad som särskildt för honom ökar svårigheten att ligga vid ett från hemorten genom hafvet afskildt läroverk är den omständigheten, att han under julferierna, dä hans öfriga kamrater kunna njuta lättnaden af att återvända på en tid till hemmet, måste qvarligga på den främmande orten och äfven under denna för undervisningen ofruktbara tid tära på de ringa tillgångarne.
— Jag vill ej anföra flera skäl för min vördsamma anhållan, att Rikets Höglofliga Ständer ville tills vidare låta folkskolelärare-seminarium i Wisby förblifva i åtnjutande af det anslag och de stipendiiförmåner, det hitintills innehaft, hvarigenom detta läroverk sålunda sättes i Bih. till R.
Prot. 1865 & 1866. 11 Sami. 2 Afd. 24 186 Motioner i Prcste-Ståndet 1865.
N:o 84. tillfälle att efter samma plan och till samma omfång som förut meddela undervisning åt blifvande folkskolelärare.
Af Doktor Söderberg::
Om anslag till en kasernbyggnad för Kongl.
Att Kongl. Svea artilleri-regemente är i behof af en kasern, har man länge insett och många gånger offentligen uttalat.
Redan för mera än tvänne decennier sedan upprättades ritningar till en sådan, men de qvarstadnade i arkiverna.
1861 och 1862 års Statsrevisorer vitsordade, efter besök i de nuvarande spridda batterikasernerna, och efter tagen kännedom om deras beskaffenhet, behofvet och nödvändigheten af en sådan kasernbyggnad, och vann frågan ett sådant behjertande att Regeringen sistnämnda år för Rikets då församlade Ständer framlade ett förslag härom, hvilket likväl af flera skäl ej lyckades att denna gång vinna gehör.
Vid innevarande riksdag har Kongl. Maj:t inkommit med anhållan om ett anslag af 250,000 R:dr R:mt för år 1867 till påbörjande af en kasernbyggnad för Kongl.
Svea Artilleriregemente.
Den plats, hvilken nämnda Kongl, förslag tyckes afse, nemligen artillerigården, är dock ensamt för sig alldeles otillräcklig för ifrågavarande kasernbyggnad, men skulle deremot med fördel kunna användas till ett fullständigt verkstadsetablissement, och i den händelse stallet och den lokal, der regementets gymnastik och matinrättning nu inrymmas, äfven användas för inrättandet af verkstäder och förrådshus, så skulle
Mariebergs läroverk möjligen kunna förläggas till artillerigården — en anordning, som efter flera sakkunnige personers vittnesbörd, vore af oberäknelig fördel, såväl med afseende på sjelfva undervisningen, som ock med hänsyn till den bildande inverkan, det skulle utöfva på militärer i allmänhet inom hufvudstaden.
Propositionen om uppbyggandet af en kasern pä den utanför artillerigården liggande tomten, eller så kallade artilleriplanen, af det skäl, bland andra, att denna Motioner i Preste-Slåndet 4865.
187 tomt ansågs alltför behöflig för trafiken, för att man skulle kunna medgifva, att den upptogs af en kasern med flera dertill hörande byggnader.
Men ännu andra skäl finnas, hvarföre jag skulle önska, att åt detta etablissement en bättre lokal kunde anskaffas.
Vid regementet användas vanligen under exercistiden minst 260 hästar.
Men att vid denna tid på året till en af Stockholms mest befolkade och i starkaste tillvext varande stadsdelar förlägga en eller flera stallar med sådant utrymme, som här erfordras. kan naturligtvis vålla en accumulation af spillning och orenlighet, som lätteligen blefve af menligt inflytande på helsotiliståndet inom de närmast liggande stadsdelarne.
Lägger man härtill de ohelsosamma inverkningar af tätt sammanträngda byggnader, förlagda å ett litet område och med ett inskränkt utrymme inom sig, så måste jag, både för hufvudstadens bästa och för regementets skull, anse högst önskvärdt, att till denna så vigtiga och under nuvarande förhållanden ytterst nödvändiga kasernbyggnad, en från den tätare befolkade delen af staden mera afskild plats måtte utses.
Dessutom torde det vara lämpligare att trupp i allmänhet och artilleri isynnerhet icke inqvarteras aflägse från den plats, som begagnas för dess exercisöfningar, på det man nemligen må undvika såväl att trötta manskapet med onödiga marscher, som ock att genom de dagliga uppställningarnef in- och utryckningarne, m. m., lägga hinder i vägen för trafiken ä hufvudstadens gator.
Denna plats förenar med ett vackert samt särdeles friskt och tillräckligt afskildt läge, förmånen af att ligga nära intill exercisplatsen, samt medgifver dessutom den militäriskt vigtiga fördelen, att artilleriet, förlägges nära intill de öfriga vapnen.
Denna plats lemnar dessutom fullt utrymme icke allenast åt alla de lo. kaler, sorn för det närvarande erfordras, utan kan derjemte tillfredsställa alla de anspråk pä utvidgning, som till och med i en aflägsen framtid möjligen skulle kunna uppkomma.
Ritningar med beskrifning och kostnadsförslag till en kasern för Kongl.
Svea artilleri med flera dertill hörande byggnader, som uppfyller alla de fordringar, man nu rimligtvis kan ega, och som motsvarar alla billiga anspråk på sundhet och beqvämlighet, skola blifva till vederbörligt Utskott aflemnade.
Kostnadsförslaget uppgår till det högst betydliga beloppet af 867,171 R:dr 80 öre Runt.
Detta är ©tvifvelaktigt en stor summa, men, om man kunde besluta sig för denna ansenliga utgift, så vunne man säkerligen den väsendtliga förmanen att be - 188 Motioner i Preste-Ståndet 1865.
N:o 85. spara sig mer än en oförutsedd kostnad för framtiden, ty det är en gammal erfarenhet, att oupphörliga lappningar, förändringar och utvidgningar af gamla byggnader blifva i längden vida kostsammare, än att på en gång utföra ett stort byggnadsföretag, men ett, som lämpar sig för alla tider, då deremot de förra under ingen tid motsvara sitt ändamål.
Med stöd af hvad här ofvan blifvit motiveradt, får jag vördsamligen anhålla, att Rikets Ständer måtte, i likhet med hvad Kongl. Majit i Sin Proposition vid innevarande riksdag begärt, anslå 250,000
R:dr, att utgå under år 1867, till påbörjande af en kasernbyggnad för Kongl.
Svea Artilleri, men tillika fästa som vilkor för anslagets beviljande, att den förlägges å den af mig nu föreslagna tomplats, eller i dess närmaste granskap, och framdeles anvisa nödiga medel till dess fullbordande.
N:o 85, Af Domprosten Björling!
Om anslag till stipendier för pr estkandidater.
Då kändt är, att den prestbrist, som flera år förefunnits, ännu ej upphört, utan fortfar i den utsträckning, att gudstjensterna i flera församlingar hafva måst inställas, får jag förnya den motion, jag förra riksdagen gjorde, om inrättande af stipendier för prestkandidater, och får jag vördsamt föreslå, att för detta ändamål ett reservationsanslag af 30,000 Ridr måtte, under nu ingående statsregleringsperiod, ställas till Kongl. Majits disposition, att, i mån af behof, utgå med omkring 10,000 R:dr R:mt årligen.
Stockholm den 15 November 1865. C. O. Björling.
Motioner t P reste-Ståndet 4865.
N:o 86. 189 No 86.
Af Domprosten Björling!
Om anslag lill en jernväg, sträckande sig från någon punkt på jernvägen mellan Stockholm och Upsala-banan genom Upland, Westmanland och Dalarne till Siljan.
Genom undersökningar, som blifvit gjorda af män, på hvilkas omdömen man kan sig förlita, har blifvit utom allt tvifvel satt att en jernbana, som skulle utgå från någon punkt på jernvägen mellan Stockholm och Upsala med rigtning genom Upland, Westmanland och Dalarne till sjön Siljan, är en bland de nyttigaste kommunikationer, som kan föreslås.
Få, om ens några jernbanor finnas i vårt land, på hvilka varutransporten är större än den skulle blifva på denna bana: och denna transport har den säkra utsigten att den årligen skulle ökas.
De produkter, som på denna bana skulle föras, äro nemligen synnerligast spanmål, malm och jern.