Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jemte ofvanstående antydningar beträffande skogstillgången i de Norrländska länen må omnämnas det i femårsberättelsen för Wester-Norrlands län anförda, och till följd af sin skogsförderfliga verkan af en allmännare uppmärksamhet förtjenta, förhållandet, att från och med 1858 och 1859 årens somrar icke obetydliga sträckor af granskog blifvit inom länet skadade af insekter, ehuru detta onda sedermera visat tecken till återgång.
Sannolikt har samma sjukdom förorsakat granskogens så godt som fullkomliga förödelse i Gestrikland och Helsingland.
Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Gefleborgs län anför nemligen följande, som dessutom är egnadt att närmare belysa skogarnes tillstånd: »att granskogen under de Sammandrag af K. M. Bef:dcs und. berält. för åren 1856—1860. ^ 42 Sågverksrörelsen och handeln med trädvaror. sistförflutna 10 åren nästan öfverallt inom hela länet aftorkat och kullblåst, der densamma före den tiden hunnit medelåldern eller derutöfver.
Nästan ingenstädes hafva några åtgärder blifvit vidtagna för att i dess ställe bereda någon återväxt; mångenstädes hafva ej ens vindfällena och den ståndtorra skogen blifvit borttagna, och då, detta oaktadt, anspråken på afkastning från den återstående växande skogen sällan blifvit förminskade, men ofta nog ökade, hafva skogarnes grundmassor i allmänhet blifvit på ett högst betänkligt sätt angripna.» Enligt formuläret för femårsberättelserna hafva Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande meddelat åtskilliga uppgifter öfver några af de förhållanden, hvilka, förutom sjelfva hushållsmethoden. förnämligast betinga de Svenska skogarnes beskaffenhet och tillgången på virke.
I detta hänseende torde kanske först och främst böra uppmärksammas, i livad mån sågverksrörelsen och handeln med trädvaror under åren 1856—1860 inverkat på timmer af verkning en och skogstillgängen i riket.
Båda dessa näringsgrenar hafva under denna tid i allmänhet bedrifvits i kanske större skala än någonsin förut, hvartill de höga trädvarupriserne under en del år särdeles uppmuntrat.
Eders Kongl. Maj:ts och Rikets Tvommerse-Kollegii und. berättelser öfver utrikes handeln och sjöfarten utvisa äfven, att utförseln af de flesta slag af trädvaror under qvinqvenniet snarare stigit än minskats.
Väl synes, som om den på senare åren så betydligt ökade trädvarurörelsen så till vida möjliggjort en bättre skogshushållning, att de Svenska skogsalstren först genom denna handel, i förening med underlättade och utvidgade kommunikationer, för skogsägaren erhållit något verkligt värde, men å andra sidan lärer trädvaruexporten i manga och kanske de flesta skogsbygder hafva föranledt en, i förhållande till virkestillgången och den för skogens återväxt erforderliga tiden, allt för stark afverkning, ett förhållande, som flere af Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande antyda.
Såsom särdeles förderfligt för skogarnes bestånd omnämnes från en del län, t. ex. Jönköpings, Kronobergs och Gefleborgs, bruket att till sågverksägare eller -bolag till afverkning på viss, längre eller kortare, tid upplåta skogsparker.
Der sådant i de mera sydligt belägna länen äger rum, tyckes upplåtelsen i de flesta fall skett under rättighet för sågverksägare att helt och hållet afverka skogsparkerna, innan de till markens ägare återgå.
I de nordligaste länen deremot lära väl öfverlåtelsekontrakterna i allmänhet föreskrifva, att endast mogen skog eller träd af vissa dimensioner få tagas, men äfven under förutsättning att kontrakternas bestämmelser i detta hänseende verkligen efterlefvas, saknas likväl icke, hufvudsakligen med afseende på det brukliga afverkningssättet, som icke kan anses försäkra skogens återväxt, och de låga tillväxtberäkningarne, grundade anledningar till det antagandet, att denna öfverlåtelserätt icke sällan i betänklig grad bidrager till skogstillgångens minskning.
Hemmansköp med hufvudsakligt afseende på skogens sköfling förekomma äfven här och der.
Från Östergötlands, Jönköpings, Calmar, Gotlands, Blekinge, Elfsborgs, Skaraborgs, Wermlands, Stora Kopparbergs, Gefleborgs, Wester-Norrlands, Jemtlands, Westerbottens och Norrbottens län utföras betydliga qvantiteter skogseffekter, till hvilkas beredande ock inom flertalet af dessa län ett stort antal sågverk finnas anlagde.
För att i någon mån gifva en föreställning om den betydliga utsträckning, som sågverksrörelsen i flera af nyssnämnde län tagit, meddelas här uppgift å antalet sågar år 1860 i de af dessa län, beträffande hvilka uppgifter i detta hänseende i femårsberättelserna förekomma.
Inom Jönköpings län funnos år 1860 inalles 292 sågar.
Af dessa voro belägna inom eller i närheten af det lilla, fordom ovanligt skogrika
Mo härad icke mindre än 2 ångsågar, 3 turbinsågar och 41 andra vattensågar, vid hvilka årligen försågas minst 20,000 tolfter bräder och plank, deraf vid de båda ångsågarne öfver \ eller omkring 7,000 tolfter.
Calmar län ägde 538 sågar; Gotlands 215, hvaraf 152 skattlagda och 3 ångsågar, hvardera af dessa senare med 3 ramar; Elfsborgs flera stora sågverk vid Trollhättan och Lilla Edet samt vid Upperud och Skåpafors; Skaraborgs 219, hvaraf 7 ångsågar; Wermlands 148, af hvilka 2 voro ångsågar; Kopparbergs län 50, hvaraf 3 särdeles betydliga; Gefleborgs 554, deribland 97 tullsågar; Wester-Norrlands 473, af hvilka 10 voro ångsågar med Sågverksrörelsen och handeln med trädvaror.
43 tillsammans 34 ramar, 406 saluvattensågar med 543 ramar, och endast 57 husbehofssågar, hvarförutom år 1860 voro under anläggning inom länet 4 ångsågar med 10 ramar och 22 saluvattensågar; Westerbottens 235, hvaraf 46 grofbladiga och 37 finbladiga tullsågar; samt slutligen Norrbottens län 42 sågar, deraf 27 voro salusågar, af hvilka 8, och deribland 2 för ånga, blifvit under femårsperioden anlagde.
Dessutom brukas i vissa skogstrakter att handsåga bräder, på hvilket bruk Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Westerbottens län fästat särskild uppmärksamhet, såsom i icke ringa mån bidragande till skogarnes försvagande, hvarjemte denna tillverkning relativt utgör en större misshushållning med skogen än tillverkningen vid sågverken, emedan de handsågade bräderna blifva af sämre beskaffenhet och således stå lägre i pris, samt genom handsågningen ett vida mindre antal bräder erhålles af en timmerstock än vid sågverken.
Den lifiigaste trädvarurörelsen synes bedrifvas i Calmar och Wermlands samt de 6 nordligaste länen.
Det är icke möjligt att bestämma, i hvilken grad hvarje läns egna skogstillgångar deltagit i länets sågverksdrift och trädvaruhandel.
Emellertid upplyses, att en del af de från Calmar län utskeppade trädvaror hemtas från skogar i angränsande trakter af Kronobergs län, att af det timmer, som vid sågverken i norra, mellersta och södra delarne af Wermland försågas, äfvensom af det, hvilket såsom bjelkar och blockar från detta läns hamnar utföres, kommer en betydlig del från skogar i Norge och Dalarne, hvaremot å andra sidan ganska mycket sågblockar utföras från Nordmarks härad till Norge, att öfver hälften af det virke, som frän Wester-Norrlands län utföres, kommer från Jemtlands och Westerbottens län, samt att en del af det virke, som på grund af sågverksprivilegier utsynas å kronomarkerne i Norrbottens län, går till sågverk belägna i Westerbottens län.
Af Jemtlands och Herjedalens från Östersjön och stapelort aflägsna läge är en gifven följd, att största delen af det i dessa landskap afverkade timret flottas, utan att förut försågas, ner till de i Wester-Norrlands och Gefleborgs län belägna sågverken, hvarefter det ingår i dessa båda läns export.
Hvad sjelfva skeppningen frän de särskilda länen af de vigtigaste trädvaru-artiklarne, plankor och bräder, beträffar, uppgifves densamma hafva under åren 1856—1860 utgjort i:
Calmar läns hamnar 113,561 tolfter plankor och 886,538 tolfter bräder, Wermlands » » (der faktorier finnas) 653,814 » » » 287,504 » » Westerbottens » » 208,135 » » » 807,911 » » Norrbottens » » 254,445 » » » 403,555 » » Gefleborgs » » 679,623 tolfter plankor och bräder.
Wester-Norrlands » » 1,173,194 » » » » Dessa uppgifter, sorn för Calmar, Norrbottens, Gefleborgs och Wester-Norrlands län afse endast utskeppningen till utländska hamnar, men för Wermlands och Westerbottens län äfven de qvantiteter plankor och bräder, som från samma län varit destinerade till Svenska orter utvisa tillräckligt, till hvilken betydlig grad de Norrländska samt Wermländska och Småländska skogarne i och för träd varuhandeln anlitas.
Maj:ts och Rikets Kommerse-Kollegii und. berättelser öfver den utrikes handeln och sjöfarten upplysa ock, att den ojemförligt största delen af till utrikes orter utförda plankor och bräder skeppas omedelbart från nyssnämnde läns hamnar, uppgående t. ex. år 1860, då rikets hela export af dessa artiklar utgjorde 1,390,172 tolfter, till 1,000,888 tolfter eller 72 procent, hvartill kommer att största delen af Stockholms, Göteborgs och Uddevallas samt Halmstads och Carlskronas export af dessa varor antagligen består af virke, som ursprungligen hemtats från Norrlands, Wermlands och Smålands skogstrakter.
— Enligt senast anförda berättelser utgjorde under åren 1856—1860 rikets hela utförsel af plankor och bräder 6,668,256 tolfter, samt af bjelkar och sparrar, som näst de förra äro förnämsta föremålet för trädvaruexporten, 3,169,438 stycken, af hvilka senare icke mindre än 1,025,387 utfördes ensamt från Wester-Norrlands län, hvaremot under föregående qvinqvennium hela utförseln uppgick till 5,560,043 tolfter plankor och bräder samt 2,746,875 st. bjelkar och sparrar 44 Flottleder.
Inverkan på skogarne af vissa fabriker, De betydliga arbeten och kostnader, som i de skogrikaste orterna blifvit nedlagde på strömrensningar i och för timmerflottning, jemte sjelfva flottledernas utsträckning, bidraga äfven att gifva en föreställning om trädvaruhandelns ofantliga vigt och omfång i dessa trakter.
Då åtskilliga af Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i sina senast afgifna femårsberättelser i detta hänseende meddelat flera upplysningar af intresse, torde derföre här icke böra saknas en kort öfversigt af de vigtigaste bland dessa.
- I Norrbottens län äger flottning rum å alla hufvudelfvar och en del af dessas sidogrenar på längre eller kortare afstånd från utloppen.
1 Westerbottens län flottas årligen en mängd timmer, plankor och bjelkar å icke mindre än 11 strömmar och elfvar samt de större eller mindre insjöar, genom hvilka dessa löpa.
Längden af dessa flottningsleder är i flera elfvar ganska betydlig och kan sträcka sig öfver 20 mil från hafskusten.
I den mån skogarne närmare afsättningsorterna och de större vattendragen medtagas, måste de mera aflägse skogstrakterna anlitas, och bivattendragen rensas för möjliggörande af flottning i dem.
Dessa rensningar hafva dock hittills skett i mindre skala och på bekostnad af sågverksägarne, hvilka dessutom i en del elfvar anbragt ganska dyrbara dammar, bommar m. m. för flottningens underlättande.
— Från Jemtlands län flottas timmer utefter alla neråt hafvet o gående floddalar.
Ar 1859 hade omkring 500,000 R:dr blifvit af enskilde bekostade på strömrensningar inom länet under de näst förutgångne 25 åren, och dessa arbeten fortsättas alltjemt.
Flottningskompaniet har låtit under åren 1856—1860 utföra rensningar i den inom Jemtland belägna delen af Indalselfven, till en kostnad af 84,831‘iu Kalr. — Wester-Norrlands län är försedt med ett vidt utgrenadt flottledssystem.
Nästan de flesta af länets vattendrag begagnas till timmerflottning.
Till rensning af Angermanelfvens norra gren inom Resele och Lidens socknar har år 1856 blifvit beviljadt ett statsanslag af 15,000 R:dr.
På det nyssnämnde
Flottningskompaniets bekostnad hafva under loppet af åren 1856—1860 rensningar verkställts inom Medelpad i Indalselfven för en kostnad af 31,196'38 R:dr.
I öfrigt hafva under qvinqvenniet på skogsägarnes bekostnad betydliga upprensningar för flottning skett i de öfriga genom länet löpande vattendragen.
Genom de vigtigaste af dessa rensningar hafva 49 mil blifvit flottbara för en sammanlagd kostnad af 80,239 R:dr.
— I Gefleborgs län hafva under femårsperioden i fråga betydliga strömrensningar i och för underlättande af timmerflottning blifvit på enskildes omkostnader utförde, särdeles i Ljusne eif och dess bivatten, hvarigenom, i förening med jern vägsanläggningar, trädvaror nu mera kunna fortskaffas ända från det innersta af Herjedalen ned till hafvet, dels vid Hudiksvall, dels vid Söderhamn.
På de segelbara floderna och sjöarnes lugnvatten begagnas derjemte flera ångfartyg för bogsering af ringbommar och trädflottor.
— Afven uti Kopparbergs län bedrifves timmerflottning i stor skala.
Genom rensning i forsarne och för ändamålet tjenlige byggnader har nästan hela
Dalelfvens flodsystem blifvit härtill användbart, allt på enskildes bekostnad.
Äfvenså flottas timmer på de från Wester-Dalarne åt Wermland gående vattendragen.
Sammanlagda längden af länets flottleder beräknas hafva år 1860 utgjort omkring 80 mil.— Wermlands län åger en mängd mycket begagnade flottleder.
Klarelfven, öfver 20 mil lång, är den förnämsta.
På densamma flottas icke allenast de skogsalster, som komma från de i närheten af denna eif belägne orter inom Wermland, utan äfven en mängd från Norge och Dalarne.
Å andra sidan äger äfven flottning rum från Wermland till Norge.
Jernvägar mellan sjöarne och vattendragen underlätta likaledes trädvarutransporten.
— Slutligen äger timmerflottning rum i Elfsborgs län (Dalsland), till hvilket ändamål ett vattendrag af 3 mils längd blifvit under qvinqvenniet upprensadt, samt äfven, ehuru i inskränkt skala, i Blekinge län.
Bland fabriksanläggningar och tillverkningar, hvilka erfordra jemförelsevis stor åtgång af skogsalster, och derföre under nuvarande ofullkomliga hushållningsmethoder eller planlösa afverkningar mer eller mindre väsendtligt bidraga till skogsbeståndets förminskning, omnämnas i en del län hufvudsakligen glas- och tegelbruk samt i Jönköpings, Kronobergs, Wermlands, örebro, Westmanlands och Kopparbergs län kolning, hvilken handtering derstädes anses särdeles skogsödande, dels till följd af sjelfva det hittills öfliga, högst ofullkom - kolning, stängselsättet, laga skiften, betning, barkmjölsberedning, skogseldar.
45 liga koluingssättet *), dels till följd deraf, att sjelfva hygget ofta verkställes utan att det ringaste göres för återväxten.
I flera län, särdeles Stockholms, Upsala, Jönköpings, Kronobergs, Gotlands, Blekinge, Christianstads (skogsbygden), Göteborgs och Bohus, Skaraborgs, Wermlands, Orebro, Gefleborgs och Westerbottens, anses det vanliga *tängselsättet med gärdsel och stör mycket skogsödande.
Om än sålunda Kongl.
Förordningen den 21 December 1857, angående ägors fredande mot skada af annans hemdjur samt om stängselskyldighet, ännu icke ledt till någon allmännare minskning i begagnandet af skogsödande hägnader, hvartill orsakerna enligt femårsberättelserna äro att söka dels i allmogens vana att anse stängsel omkring såväl utmarker som inägoskiften såsom oumbärlig samt gärdesgårdar dertill ensamt användbara, dels i ovanan att valla och vakta kreatur samt dels i svårigheten att i skogstrakternas ofta vidlyftiga och oländiga betesmarker utan stängsel åstadkomma någon vård om kreaturen, har likväl å andra sidan denna författning sä väl i några af de nyssnämnda som i andra län, företrädesvis ä slättbygderna oell större egendomar, delvis åstadkommit gärdesgårdarnes borttagande hufvudsakligen inom ägorna, eller åtminstone minskad åtgång af stängsel virke.
Här och der hafva likaledes aftal blifvit träffade orri stängselns borttagande äfven i skiljolinierna egendomar emellan.
I öfrigt gifva en del femårsberättelser vid handen, att, i förhållande till hvad förr varit brukligt, stängsel medelst stenmurar eller jordvallar i en del orter blifvit mera allmänt.
— De i flera län pågående laga skiftena synas äfven bidraga till skogens förödande, dels genom ökadt behof af byggnads- och stängsel virke, dels genom de vid skiftet frånträdda skogslotternas afrödjning under viss kortare tid.
Från några län, Jönköpings, Gotlands, Stora Kopparbergs och Gefleborgs, klagas öfver den skada, som betningen, särdeles af getter, förorsakar a barrträd splantorna och de yngre årsskotten.
Förnämligast synes detta vara fallet i de två sistnämnda länen, från hvilka anföres, att allestädes, der getkreatur få beta i skogarne, förmärkes dessas försenande, i det toppskotten afbitas, och dessa djurs underhåll vintertiden är ej mindre skogsödande.
I de allra flesta fall sker denna vinterutfodring med späda talltoppar, som afhuggas i de vackraste ungskogsbestånden, af 15 till 20 års ålder, hvarigenom dessa till stor del förvandlas till en samling krymplingar, sorn, utbredande vidlyftiga qvistar åt alla håll, hindra ny återväxt att i den förstördas ställe uppkomma.
— Ett annat, ehuru mindre vanligt, sätt att föröda tallskogen begagnas inom afiägsnarc delar af Ofvanåkers, Loos och Färila socknar i Helsingland, och består deruti, att den vackraste medelålders tallskog, som anträffas, kullfälles, hvarefter barken afskalas för att förvandlas till mjöl, som användes vid svinkreaturs utfodring.
Der handel med dylikt barkmjöl bedrifves, förorsakas utan tvifvel stor skada å skogen, enär endast de längsta, vackraste och qvistfriaste tallarne, såsom med minsta arbete lemnande den mesta och bästa barken, dertill användas.
Såsom skogsödande må slutligen ytterligare anföras skogseldar, men om än sådana alltjemt årligen förekomma nästan i hvarje mera betydlig skogstrakt, hafva de dock, i likhet med hvad ofvanför är nämndt om svedjandet, på senare åren blifvit mindre allmänna än förut.
Såsom orsaker till skogseldarnes uppkomst omnämnes i de sydligare länen oförsigtighet vid svedjande samt torf- och jordbränning, och i de norra pro ') Efter qvinqvenniets slut hafva från statens sida åtgärder för införande af en förbättrad kolningsmethod blifvit förberedda, i det Kongl. Maj:t, med anledning af Rikets Ständers und. framställning om lämpliga åtgärders vidtagande för allmännare utbredande i landet af dels en förbättrad oell till större skogsbesparing ledande kolningsmethod. dels ock kännedom om torljords ändamålsenliga beredande till godt brännmaterial, den 19 September 1862 författandet af en ändamålsenlig och populär afhandling om kolning och de tjenligaste methoderna för dess verkställande, samt om bränntorf och dess beredning, — äfvensom att nådig framställning kommer att till Rikets Ständer aflätas 0111 ett anslag af 5,000
R:dr, att användas till årsarfvoden samt rese- och traktamentsersättningar åt 2 i kolning och bränntorfs beredning kunniga personer, hvilka efter inhemtad kännedom om de härvid begagnade bästa methoderna skulle hafva att pä reqvisition från bruks- eller skogsägare, emot ersättning efter enahanda grund, som för agronomer är fastställd, meddela för tillämpningen af dessa methoder nödig praktisk anvisning. 46 Virkespriser.
Förbrukning af bränntorf och stenkol.
Jagten å rofdjur. vinserna vallhjons och vägfarande^ liknöjdhet att utsläcka af dem upptända eldar.
Från Skaraborgs län klagas äfven öfver afsigtlig antändning af skogen.
De i femårsberättelserna lemnade uppgifter öfver skogseldar hafva icke befunnits så fullständiga, att de kunnat i någon tabellarisk öfversigt sammanställas.
Bland de betydligaste i de södra länen under qvinqvenniet inträffade skogseldar, hvilka i länsberättelserna omnämnas, voro de, som åren 18.58 och 1859 härjade å Laxå bruks skogar, belägna i Skaraborgs och örebro län, och förbrände en virkesmassa af omkring 81,550 kubikfot.
Af de nordligare länen tyckes Westerbottens varit under perioden mest utsatt för större skogseldar.
Under rubriken »Skogshushållning» hafva Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, i enlighet med förslaget till formulär för femårsberättelserna, lexnnat åtskilliga uppgifter öfver virkespriser och surrogater för brännmaterial.
Då virkespriserna blifvit beräknade efter förhållandena än å produktions- och än å afsättningsorterna eller i kusthamnarne, samt, åtminstone med afseende på timmer, för en mängd olika dimensioner, har en fullständig och tillförlitlig sammanställning af dem icke kunnat ske.
1 detta hänseende torde det derföre tillåtas mig att, jemte hänvisning till sa väl de särskilda länsberättelserna som den af Eders Kongl. Maj:ts SkogsStyrelse afgifna und. berättelsen, endast anföra det förhållandet, att virkespriserna i kanske de flesta län varit under åren 1856—1860 högre än der förut, i några län, t. ex. Westmanlands och Upsala, ända till 20, 30 å 40 proc.
Såsom surrogater för brännmaterial användas dels bränntorf och dels stenkol eller coakes.
— Bränntorf förekommer i flertalet af rikets landskap, ehuru den mångenstädes ännu erhållit blott jemförelsevis ringa användning.
I de Skånska länen samt Hallands och Göteborgs och Bohus län är dock, till följd af ringa tillgång på skog samt särdeles höga vedpriser, bruket af bränntorf temligen gammalt, och uppmärksamheten har af samma orsaker i åtskilliga andra trakter börjat fästas på tillgodogörandet af torfmosslagren, såsom i Östergötlands, Jönköpings, Kronobergs, Gotlands, Blekinge, Elfsborgs, Skaraborgs, Wermlands, Orebro och Westmanlands län*).
I Östergötlands län, i närheten af Norrköping, beredes bränntorf till afsalu, för hvilket ändamål Brukssocieteten år 1859 beviljade ett lån af 30,000 R:dr.
I Elfsborgs, Wermlands, Örebro och Westmanlands län användes på några ställen bränntorf i och för bergshandteringen och i Blekinge län i brännerierna.
— Bruket af Engelsk stenkol och coakes inom åtskilliga industriela företag äfvensom å ångbåtar och jernvägar har pä senare åren vunnit allt större utsträckning, särdeles i de län och trakter, som äro tillgängliga för sjöfarten eller äga lätta transportförbindelser med rikets kuster.
I Malmöhus län begagnas dessutom stenkol från Höganäs.
— Rikets import af stenkol är i allmänhet i stigande och utgjorde enligt Eders Kongl. Maj:ts och Rikets Kommerse-Kollegii und. berättelser:
År 1856 8,189,821 kubikfot, » 1857 10,482,959 » » 1858 8,766,182 » 1859 11,834,960 » 1860 11,791,612 hvaremot, t. ex. år 1851, den ännu icke belöpte sig till mera än 4,045,513 kubikfot.
Tubb.
N:is 5 o 6. 1)) Jagten ä rofdjur har intresse ej blott med hänsigt till den omedelbara vinst, som beredes jägaren, utan ock från synpunkten af den skada, som husdjuren och det ätliga villebrådet lida af de köttätande rofdjuren.
N:is 5 och 6 innehålla sammandraget af de hithörande uppgifter, som af Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande kunnat meddelas.
Då möjligheten att örn antalet fällda rofdjur erhålla tillförlitlig underrättelse hufvudsakligen beror på tillgång till räkenskaper öfver utdelade skottpenningar och belöningar, så följer häraf, att sådan underrättelse kan väntas förnämligast blott från de län, der skadan af rofdjur varit så betydlig, att man funnit sin fördel vid anskaffande af medel till dess minskande.
Ett alltför ringa *) Jemfor anmärkningen å föregående sida.
Af rofdjur dödade husdjur.
Bergverk, bruk, fabriker m. m. 47 belopp af skottpenningarne kan ock lältt förmodas leda till underlåtenhet att sådane uttaga.
Hår af, så väl som af det förhållande, att uppgifter från ett län helt och hållet, ifrån ett annat till större diden, saknas och dessutom ej alltid omfatta hela femårsperioden, följer att tabellens slutsummor: dödade björnar: 618, vargar: 868, lodjur: 873, jer/var: 611, väfvar: 52,327, mårdar, hillvar och hermeliner: 7,295 och roffoglar af alla slag: 19,382, med säkerhet kunna antagas på långt när ej uttrycka det verkliga antalet.
Detta gäller otvifvelaktigt likaledes om skjäl fångsten af 12,852.
(Jfr i öfrigt Statistisk Tidskrift, band 1, sid. 371 o. f.)
De uppgifna talen antyda dock tillräckligt både den vinst, som jagten å rofdjur måste hafva beredt och tillvaron inom landet af ett antal sådana djur, som säkerligen med jägaren delar det nyttiga villebrådet till dennes och hela allmänhetens stora skada.
Den uppgifna summan utbetalde skottpenningar och belöningar för dödade rofdjur: 109,693*77
R:dr synes ej heller angifva hela beloppet och visar i fördelningen mellan länen mycket stora skiljaktigheter, beroende af de olika lokala anordningarne.
Beträffande den skada, som tillfogats husdjuren af rofdjur, äro uppgifterne i tab. N:o 6 än mer ofullständiga, af lätt insedda skäl.
Att denna skada dock är ganska stor kan så mycket mindre lida tvifvel, som den blott från 8 län uppskattats till ej mindre än 111,482*08 R:dr, oaktadt t. o. m. för dessa län antydes, att beräkningen är för låg.