Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
På grund af det nu anförda och hänvisande till bilagda handlingar, hvilka jag anhåller må få medfölja denna min vördsamma motion till Höglofliga Stats-Utskottet, tager jag mig friheten föreslå, att Rikets Höglofliga Ständer behaga bevilja Enkefru Friherrinnan Kerstin Sparre, född Vult von Steijern, för hennes återstående lifstid, en årlig pension af Sexhundra Riksdaler Riksmynt.
Om remiss till Stats-Ulskottet anhålles.
Stockholm den 14 November 1865. E. O. von Knorring.
Af Herr von Knorring, Erik Oscar, om pension åt Protokolls-sekreteraren Anton Ekmans enka, Magdalena Sofia Ekman, född Nauckhoff.
Protokolls-sekreteraren Anton Ekman, som tjenat i Landtförsvars-departementet med nit och skicklighet i 36 år, efterlemnade vid sin död, den 3 December 1864, en sjukBih. till R.
Brot. 1865 & 1866. 11 Saml.l Afd. 14 106 Motioner hos BiddersJcapet och Adeln 1865.
N:o 54. lig maka och 5 barn, deraf det äldsta 13 och det yngsta 5 år gammalt, i det mest ömmande ekonomiska betryck.
Allt detta styrkes af vidfogade handlingar, litt. Å, B.
På grund häraf får jag äran föreslå, all Rikets Sländer behagade tilldela Enkefru Magdalena Sofia Ekman, född Nauckhoff, under hennes återstående lifstid, en årlig -pension af Fyrahundra Riksdaler Riksmynt.
Om remiss till Höglofliga Stats-Utskottet. af denna min vördsamma motion jemte bifogade handlingar anhålles ödmjukligen.
H:o 54.
Af Friherre Cederström, Rudolf, angående organiserandet af en representation för häradet.
En uråldrig samhällskrets saknar, till skada för sig och det allmänna, ett lagbundet målsmanskap.
Denna brist synes nu omsider böra hos oss afhjelpas.
Vid sistlidne riksdag väcktes af mig en motion, deri, med åberopande af de, vid öfverläggningarne om kommunallagens stadganden, inom Riks-Stånden afgifna yttranden, dels ock af åsigter, yttrade inom den för besagda lags beredande tillsatta komité, lill stöd för denna lags förfullsländigande medelst införande deri af tjenliga föreskrifter angående organiserandet af en representation för häradet, till utvecklande af dess kommunala betydelse och till befrämjande af dess speciela förkofran, yttranden, till hvilka, såsom allmänt tillgängliga, endast hänvisades, jag vördsamt föreslagit, »att Rikets Ständer, — derest eget underdånigt förslag i ämnet »ej ansågs lämpligt för» då »närvarande afgifva, — ville medelst underdånig »skrifvelse till Kongl. Majt anhålla om dess nådiga Proposition för nästinstundande riks»möte. i ändamål af denna angelägenhets ordnande på ett, för denna form af vårt sam»hällslif, mest tillfredsställande sätt.» Allmänna Besvärs- och Ekonomi Utskottet, till hvars handläggning nämnda motion hänvisades, yttrade i Utlåtandet, N:o 22, »sig ej betvifla, att en representation för häradet kunde blifva för denna kommun af väsendtlig nytta», men ansåg, »att innan någon erfarenhet af de (då) nyligen tillkomna kommunal-institutionerna erhållits, några vidare åtgärder uti denna gren af lagstiftningen icke borde vidtagas».
— Det var på sådan Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1865.
107 grund, men under ett sådant, sorn mig synes, betydelsefullt, ja värderikt erkännande af sakens vigt och gagn, som Utskottet fann motionen ej vid nämnda riksdag böra till bifall anmälas.
Då nu emellertid tvänne års ytterligare erfarenhet är vunnen, och då den alltjemt fortskridande utvecklingen af våra kommunala institutioners lif och verksamhet synes göra behofvet mera kännbart af att den hittills felande länken i den lefvande kedjan af dessa institutioner bringas till stånd, har jag trott mig böra härmed vördsamt förnya den framställning här ofvan blifvit anförd; anhållande om remiss å denna motion till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet.
Stockholm den 14 November 1865. B. Cederström.
Af Grefve Lewenhaupt, Claés Magnus, om nedsättande af en komité för granskning af alla privilegii-bref å stockfångst från Sta tens skogar i Norrland, m. rn.
Under sednaste riksdag väcktes af mig motion om undersökning och uppmätning af Statens skogar.
Genom Ständernes då fattade beslut lemnades denna motion så godt som utan afseende.
För att ej under denna riksdag utsätta mig för ett lik artadt resultat, ehuru nödvändigt jag anser det vara att känna hvad man eger, vill jag dock ej återkomma med densamma, sedan nu Regeringen, genom tillsättandet af en Skogs-inspektör för de nordligaste länen, vidtagit kraftiga åtgärder för att stäfja skogs-åverkningarne, hvilka, efter hvad allmänna tidningarne tillkännagifvit, äfven under detta år bedrifvits uti ganska stor skala.
Ehuru stora dessa under året gjorda beslag äro, torde de dock utgöra en ringa del af hvad under året blifvit åverkadt, då den fåtaliga jägeribeljeningen under den korta tid af året beslagen kunna göras, på långt när ej hinner att fullgöra sina skyldigheter, och besöka de otroliga vidder, som äro dem anförtrodda att vårda.
Såsom exempel vill jag anföra, att en enda öfverjägare, efter hvad han mig sjelf sade sistlidet år, hade under sin vård mer än 300,000 tunnland skog, och till biträde under sig fyra st. kronoskogvaktare, hvardera med den ringa lön af ett för 108 Motioner hos Eidderskapet och Adeln 1865.
N:o 55. allt Trehundra R:dr R:mt, samt en och annan rese-ersättning.
Vid en enda embetsresa fick en kronoskogvaktare inom sitt distrikt tillryggalägga 67 mil.
Uti Norr- och Westerbotten äro ännu större bevakningsområden ; der finnas revierförvaltare, som hafva under sin vård anförtrodda cirka 150 qvadratmil, och uppsyningsman finnas med en bevakningsareal ända till 100 qvadratmil, m. fl. d. ex.
Mången torde göra sig den frågan, hvem är det som gör den enorma åverkan på Statens skogar uti de norra länen?
Derpå vill jag svara, att det i allmänhet icke är sågverksegaren, utan landets fattigare befolkning, som utförer åverkan och till elen bättre lottade sågverksegaren icke i allmänhet emot penningar, utan emot höga priser på mjöl och andra lifsmedel, utbyter hvad han från Statens egendom tillgripit; det går till och med så långt att den som verkställt åverkan till och med märker sågblocken med det sågverks märke, till hvilket han ämnar att afyttra den på ett mindre lofligt sätt förvärfvade egendomen.
Då jag nu uti min ego innehafver i afskrift tvänne privilegiibref för sågverksegare uti Norrland, utfärdade af Rikets Kammar- och Kommers-kollegium på 1760-talet, och af dessa finner att privilegierna för erhållande af utsyning från Statens odisponerade skogar icke äro för evärdeliga tider bindande, om privilegierna öfverträdas, då der nemligen står:
Icke får öfverskridas mindre slorverkslrän, mäster, spiror eller ämnen dertill vid privilegii förlust tillgripas och fållas etc. etc.
Och då jag nu känner att den på sednare åren tillkomna fåtaliga jägeribetjeningen på långt när icke hinner att verkställa utsyningarne, eller ens behöfver att dem verkställa, så vida det icke är uti privilegiibrefvet föreskrifvet, utan att sågverksegaren, som innehafver privilegium på 1,000 å 20,000 träd årligen, får sig anvisade trakter för den bestämda stockfångsten inom en skogsvidd, sorn kan uppgå till 30 å 40,000 tunnland och sedan öfverlåter fällningen och timrets framforslande till flottled, till den eller dem, som åtaga sig arbetet för bästa priset, eller ock till dem som för i förskott erhållna lifsmedel stå i skuld till sågverksegaren, kan man af ett dylikt förfaringssätt sluta till, med hvilken ringa urskilning denna fällning för skogens framtida bestånd verkställes, sedan, då virket blifvit framfördt till flodstranden sker afräkningen och afstämplingen, men äfven denna afräkning och afstämpling kan icke öfver allt medhinnas af jägeritjenstemännen, utan måste anförtros åt andra personer utom jägeri-staten.
Privilegierna för stockfångst beviljades ifrån början till sågverken för att underlätta och uppmuntra desamma och på det att skogen skulle för landet genom export göras fruktbärande samt för att de stora landsträckorna i Norrland, i följd af erforderliga arbetare till sågverkens drifvande, äfven skulle blifva befolkade och odlade.
Sågverk hafva nu uppstått till så stort antal, att skogarne hotas med total undergång, och de nybyggare, som nedsätta sig i skogarne, försumma i allmänhet all odling och lefva nära nog uteslutande af skogsåverkan.
Tiden tyckes derföre vara inne att för dessa menliga förhållanden sätta en skyndsam gräns, Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1865.
N:o 56. 109 Privilegierna, som för flera sågverk ärc orimligt tilltagna, böra kunna nedsattas och lampas efter nuvarande skogstillgångar.
På grund af hvad jag har i största korthet öfver detta för vårt land vigtiga amne vågat anföra, förbindande mig att till det Utskott, dit jag hoppas att Ridderskapet och Adeln remitterar denna min motion, lemna ytterligare stöd och upplysningar för densamma, vågar jag vördsamt föreslå, att Rikets Stander måtte ingå till Kongl. Majit med underdånig anhållan om nedsättandet af en komité, hvilken får sig uppdraget anförtrodt att undersöka och granska alla de privilegiibref, hvaruppå sågverksegarne uti de norra länen grunda sina anspråk på stockfångst från Statens skogar och med dem verkställa en noggrann revision samt uppgöra förslag till förekommande af de nuvarande missbruken och misshushållningen med Statens ifrågavarande gemensamma egendom.
Stockholm den '14 November 1865.
C. M. Lewenhaupt.
Af Grefve Lewenhaupt, Claés Magnus, om vidlagande af åtgärd till förekommande af åverkan på Statens skogar i Norrland.
För att till en början i någon ringa mån söka förekomma den enorma åverkan, som årligen sker på Statens odisponerade skogar uti de norra länen, vågar jag vördsamt föreslå, att Rikets Ständer måtte ingå till Kongl. Majit med underdånig anhållan att Kongl. Majit må förklara den sågverksegare sina innehafvande privilegier på stockfångst från Statens skogar förlustig, om bevisligen kan styrkas att sågverksegaren, eller hans ombud, befattar sig med uppköp, eller byteshandel af sådant virke, som blifvit åverkadt frän Statens skogar.
C. M. Lewenhaupt. 110 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1865.
Af Herr Cederschiöld, Fredrik August, om beviljande a/ ett ärligt anslag å 2,000
R:dr till löner ål två biträdande lärare vid under visnings-anstallerna för barnmorskor i Slockholm och Göteborg.
Ehuru nedslående för mig det varit att bevittna det ringa deltagande barnmorskeundervisningen i landet af Rikets sist församlade Ständer lyckades tillvinna sig, så att de måttliga anslag, som jag ansåg alldeles nödvändiga för att på det tarfligaste sätt kunna uppehålla densamma, afslogos; så nödgas jag dock ännu en gång återkomma till detta ämne, med vördsam anhållan, att Rikets Ständer måtte behjerta hvad jag har äran framställa och icke lemna ensamt denna del af folkundervisningen utan det stöd och den uppmuntran, hvaraf den torde vara förtjent, såsom för hela landet af stor betydelse, med afseende på allmänna sundheten.
Jag vill icke upptaga tiden med detaljerad uppgift på de brister, som vidlåda denna undervisning; jag vill icke trötta med några framställningar af mina åsigter om hvad som för densamma är nyttigt; jag skall uteslutande hålla mig till hvad som är alldeles nödvändigt för att icke barn morske-undervisningen skall, till föga båtnad för den lidande menskligheten, aftyna; jag menar behofvet af ökade lärarekrafter.
Hvar och en, som blott vill egna ett ögonblicks uppmärksamhet åt detta ämne, skall säkert inse svårigheten, för att icke säga omöjligheten, för en enda person att uppehålla en undervisning för omkring 50 elever årligen och som fortgår hela året om.
Äfven den starkaste fysik kan dock stundom försvagas af tillfälliga sjukdomar och då detta drabbar barnmorskeläraren måste undervisningen under tiden afbrytas.
Blir sjukdomen långvarig, så kan måhända någon mer eller mindre lämplig person finnas benägen åtaga sig att uppehålla den sålunda afbrutna undervisningen.
Men dels är det icke alltid så säkert att finna någon, som dertill är villig; dels hafva elever af den låga bildningsgrad som dessa svårt att genast fatta och förstå en för dem ovan lärares framställningssätt, och dels kan ett dylikt förordnande endast komma i fråga vid ett långvarigt afbrott af undervisningen, men låter sig ej verkställa vid kortare sjukdomsfall.
Derföre måste barnmorskeläraren också mången gång, så länge som möjligt kämpa mot feberglöden, till dess han icke längre förmår uppfylla de pligter, hvartill hans föga bemärkta kall manar honom.
När härtill kommer, att behofvet af Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1865.
N:o 58. lii skickliga barnmorskor och förtroendet för dem med hvarje år är i stigande, så att snart sagdt ingen församling numera godkänner en barnmorska, som icke eger de högre insigter att hon kunnat lära sig äfven den instrumentala förlossningskonsten ; att mellan 200—300 instrumentförlossningar årligen af barnmorskor verkställas och att ansökningarne för inträde vid läroverken oupphörligt öka sig, så att t. ex. denna termin till Kongl. Sundhets-kollegium inkommit omkring 420 ansökningar, under det blott 24 kunnat, i anseende till utrymmet, antagas; så synes det mig, som någon tvekan om verkliga behofvet af ökade lärarekrafter icke bör kunna uppstå.
Jag vågar derföre, med fullt förtroende till Rikets Ständers aldrig tröttnande omvårdnad om folkundervisningen, på ofvan anförda grunder, föreslå: att Rikets Ständer måtte bevilja ett årligt anslag af 2,000 R:dr
R:mt att lika fördelas mellan tvänne biträdande barnmorskelärare, en vid läroverket i Stockholm och en vid läroverket i Göteborg.
Jag anhåller om remiss till Stats-Utskottet.
Stockholm den 14 November 4 865. F. A. Cederschiöld.
Af Herr Cederschiöld, Fredrik August, om beviljande af 250,000 R:dr lill påbörjande af en kasern-byggnad, för Svea Artilleri-regemente, med vilkor att den förlägges på en af motionären uppgifven tomtplats.
Att Kongl. Svea Artilleri-regemente är i behof af en kasern har man länge insett och många gånger offentligen uttalat.
Redan för mera än tvänne decennier sedan upprättades ritningar lill en sådan, men de qvarstadnade i arkiverna.
1861 och 1862 års Statsrevisorer vitsordade, efter besök i de nuvarande spridda batteri-kasernerna, och efter tagen kännedom om deras beskaffenhet, behofvet och nödvändigheten af en sådan kasernbyggnad, och vann frågan ett sådant behjertande, att Regeringen sistnämnda år, för Rikets då församlade Ständer, framlade ett förslag härom, hvilket likväl af flera skäl ej lyckades att denna gång vinna gehör.
Vid innevarande riksdag har Kongl. Maj:t inkommit med anhållan om ett anslag af 250,000 R:dr R:mt för år 4867 till påbörjande af en kasernbyggnad för Kongl. 112 Motioner hos Ridderskapet, och Adeln 1865.
Svea Artilleri-regemente.
Den plats, hvilken nämnda Kongl. Förslag tyckes afse, nemligen Artillerigården, är dock ensamt för sig alldeles otillräcklig för ifrågavarande kasernbyggnad, men skulle deremot med fördel kunna användas till ett fullständigt verkstadsetablissement, och i den händelse stallet och den lokal der regementets gymnastik och matinrättning nu inrymmas äfven användes för inrättandet af verkstäder och förrådshus, så skulle
Mariebergs läroverk möjligen kunna förläggas till Artillerigården — en anordning, som efter flere sakkunnige personers vittnesbörd vore af oberäknelig fördel, såväl med afseende på sjelfva undervisningen, som ock med hänsyn till den bildande inverkan det skulle utöfva på militärer i allmänhet inom hufvudstaden.
Ständer afslogo den till förra riksdagen inlemnade Kongl.
Propositionen om uppbyggandet af en kasern på den utanför Artillerigården liggande tomten, eller s. k.
Artilleriplanen, af det skäl, bland andra, alt denna tomt ansågs alltför behöflig för trafiken för att man skulle kunna medgifva att den upptogs af en kasern med flera dertill hörande byggnader.
Redan på denna grund anser jag det ej lämpligt, att till detta ändamål föreslå användandet af denna plats.
Men ännu andra skäl finnas, hvarföre jag skulle önska att åt detta etablissement en bättre lokal kunde anskaffas.
Skall en artillerikasern i någon mån motsvara sitt ändamål, bör invid densamma äfven utrymme finnas för stallar åt det i och för exercisen nödiga antalet hästar.
Vid regementet användes vanligen under exercistiden minst 260 hästar.
Men att vid denna lid på året till en af Stockholms mest befolkade och i starkaste tillvext varande stadsdelar förlägga en eller flera stallar med sådant utrymme, som här erfordras, kan naturligtvis vålla en accumulation af spillning och orenlighet, som lätteligen blefve af menligt inflytande på helsotillståndet inom de närmast liggande stadsdelarne.
Lägger man' härtill de ohelsosamma inverkningar af tätt sammanträngda byggnader, förlagda å ett litet område och med ett inskränkt utrymme inom sig, så måste jag, både för hufvudstadens bästa och för regementets skull, anse högst önskvärdt, att till denna så vigtiga och under nuvarande förhållanden ytterst nödvändiga kasernbygnad, en från den tätare befolkade delen af staden mera afskild plats måtte utses.
Dessutom torde det vara lämpligare att trupp i allmänhet och artilleri i synnerhet icke inqvarteras aflägse från den plats, som begagnas för dess exercisöfningar, på det man nemligen må undvika såväl att trötta manskapet med onödiga marscher, som ock att genom de dagliga uppställningarne, inoch utryckningarne m. m., lägga hinder i vägen för trafiken å hufvudstadens gator.
Af dessa skäl får jag, såsom en i min tanke ändamålet fullt motsvarande plats för en artillerikasern, föreslå den höjdsträcka, som är belägen ofvanför och emellan Svea Lifgardes och Lifgardets till häst kaserner, och hvilken å bifogade planritning närmare angifves.
Denna plats förenar med ett vackert samt särdeles friskt och tillräckligt afskildt läge, förmånen af att, ligga nära intill exercisplatsen, samt medgifver dessutom den militäriskt vigtiga fördelen att artilleriet förlägges nära intill de öfriga vapnen.
Denna plats lemnar dessutom Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1865.
113 dessutom fullt utrymme icke allenast åt alla de lokaler, som för det närvarande erfordras, utan kan derjemte tillfredsställa alla de anspråk på utvidgning, som till och med i en aflägsen framlid möjligen skulle kunna uppkomma, Jag får derföre härmed öfverlemna ritningar med beskrifning och kostnadsförslag till en kasern för Kongl. Svea Artilleri med flera dertill hörande byggnader, som uppfyller alla de fordringar man nu rimligtvis kan ega och som motsvarar alla billiga anspråk på sundhet och beqvämlighet.
Kostnadsförslaget uppgår lill det högst betydliga belopp af 867,174 R:dr 80 öre R:mt.
Detta är otvifvelaktig! en stor summa, men om man kunde besluta sig för denna ansenliga utgift, så vunne man säkerligen den väsendiliga förmånen att bespara sig mer än en oförutsedd kostnad för framtiden; ty det är en gammal erfarenhet, att oupphörliga lappningar, förändringar och utvidgningar af gamla bygnader blifva i längden vida kostsammare, än att på en gång utföra ett stort byggnadsföretag, men ett, som lämpar sig för alla tider, då deremot de förra under ingen tid motsvara sitt ändamål.
Med stöd af hvad här ofvan blifvit motiveradt, får jag vördsamligen anhålla, att Rikets Ständer måtte, i likhet med hvad Kongl. Maj:t i Sin Proposition vid innevarande riksdag begärt, anslå 250,000
Ihdr ali utgå under år 1867 till påbörjande af en kasernbyggnad /ör Kongl. Svea Artilleri, men tillika fästa som vilkor för anslagets beviljande att den förlägges å den af mig nu före slagna tomtplats eller i dess närmaste granskap, och framdeles anvisa nödiga medel till dess fullbordande.
Om remiss till Höglofliga Siats-Utskottet anhålles.
Stockholm deu 44 November 4865. F. A. Cederschjöld.
Af Herr von Axelson, Johan Fredrik, om ändring i 27 § af gällande Förordning, angående vdkoren för försäljning af bränvin och andra brända eller distillerade spirituösa drycker.
Uti 4 857 års bränvinsförfattning stadgades, att på apothek må ej bränvin, med eller utan droger eller andra tillsatser, i minut säljas, utskänkas eller annorledes till förtäring på stället utdelas.
Prot. 1865 8i 1866. 11 Sami. 1 Afd. 15 114 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1865.
Af skäl, som af Bevillnings-Utskottet finnas anförda, hemställde 1862 års riksdag till Kongl.
Majit om förändring i lydelsen af nyssnämnda stadgande
I enlighet härmed blef lydelsen af motsvarande stadgande uti den år 1863 utfärdade bränvinsförordning följande:
På apothek må ej annorlunda än i medicinal-författningarne föreskrifves, bränvin, med eller utan droger eller andra tillsatser, i minut säljas, etc.
Nu stadgar emedlertid medicinal-författningarne, nemligen Kongl. Maj:ts resolution och förklaring af den 1 Augusti 1698, § 5, att apothekare äro berättigade att sälja tinkturer, elixirer, spiritus, m. m., af hvilka nu gällande pharmakopé, bland andra, upptager såväl rått bränvin (spiritus frumenti), som renadt (spiritus frumenti depuratusj, samt sprit (spiritus concentratus).
Genom bränvinsförordningen af år 1863 har följaktligen bränvinshandeln å apothek blifvit fullkomligt frigifven.
Flerestädes hafva klagomål blifvit anförda mot detta förhållande, som totalt motverkar kommunernas sträfvan att genom krogars indragning minska förtäringen af bränvin inom orten.
Det enda sätt att undanrödja det genom förra riksdagsbeslutet tillkomna missförhållande i bränvinsförsäljningen från apothek, synes vara att totalt förbjuda allt utlemnande af bränvin från apothek utan läkares recept.
Intet af de sprithaltiga läkemedlen äro så vigtiga inom läkekonsten, att någon våda för menniskors helsa och lif kan orsakas af ett sådant förbud.
I grannskapet af hvarje apothek finnes dessutom läkare, hvarigenom recept på sprit eller spritbaltigt medikament lätt kan erhållas, då det verkligen behöfves.
Den sprit åter, som fordras för tekniska ändamål, torde utan svårighet kunna erhållas från andra ställen än apotheken, Äfven om förbudet skulle vålla dröjsmål för snickaren att anskaffa den för honom behöfliga polityrsprit, så är detta en ringa olägenhet, som fullt uppväges af förbudets fördelar.
Jag tillåter mig således vördsamt föreslå, att motsvarande punkt i bränvinsförordningen må erhålla följande lydelse:
Från apothek må ej bränvin, sprit eller sprithaltiga drycker, med eller ulan droger eller andra tillsatser, ullemnas utan läkares recept.
Motioner hos Hidderskapet och Adeln 1865.
N:o 60. 115 N:o 60.
Af Herr Nordenfelt, Enar Wilhelm, om beviljande af ett låneunderstöd å 933,000 R:dr för anläggning af en jernväg emellan Sölvesborg och Christianstad.
Ju flera jernbanor, som blifvit anlagda och begagnade, dess mer har längtan att komma i åtnjutande af samma fördelar uppkommit och gjort sig gällande i de orter inom landet, der jernbanor icke ännu finnas.
Sådant är förhållandet inom
Blekinge län och har fråga derföre uppstått om åstadkommande af tre särskilda jernvägar, utgående en från Carlskrona, en från Carlshamn och en från Sölvesborg.
Denna sistnämnda stads innevånare hafva föreslagit att en jernväg skulle byggas till Christianstad och der komma i samband med Christianstad—Hessleholms-banan och sålunda med Statens södra stambana.
För detta ändamål beslutades en undersökning, hvilken, verkställd af Majoren och Riddaren Adelsköld och till största delen bekostad af Blekinge läns landsting, ådagalagt, att hela våglängden är 2 mil 30,000 fot i oafbruten fortsättning af Christianstad—Hessleholms-banan, att kostnaden uppgår till 1,400,000 R:dr, under antagande att Christianstad—Hessleholms-bolaget besörjer trafiken emot skälig ersättning, derom öfverenskommelse sedan blifvit träffad.
Aktieteckning har sedan blifvit börjad och fortgår ännu, samt hade, då sista underrättelse ingick, uppgått till 200,000
R:dr, dock voro ett stort antal teckningslistor då ännu ute på cirkulation.
Bolagsordning för det blifvande Sölvesborg—Christianstads jernvägs-aktie-bolaget är redan förslagsvis uppgjord och tryckt.
Fördelarne af denna bibana, ej mindre för städerne Sölvesborg och Christianstad än för den omkringliggande orten, äro lika betydande, som lätt insedda.
För den vestra delen af Blekinge län skall en snabb och ordnad gemenskap med det bördiga rika Skåne otvifvelaktig! bidraga till hastig utveckling af åkerbruk och boskapsskötsel, hvarigenom bränvinsbränningen, som nu är ortens hufvudnäring, sannolikt kommer att småningom utträngas och skola de stora qvantiteter sill, sora vid tillfällen af rik fångst nu måste afyttras till underpris, i brist af fortskaffningsmedel, då denna bana blir färdig, kunna betinga ett högre och jemnare pris på Wexiö torg och på landsbygden omkring södra stambanan.