Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ståts-kontoret, i följd af härå alläten nådig remiss under den 14 Oktober sistlidet är afgifvit underdånigt utlåtande öfver berörde ansökning och dervid öfverle nät Kongl. M ij:ts Befaliningshafvandes i Hallands län ge*om bemäld» Kollegier infordrade underdåniga yttrande i ämnet, hufvudsakligen innehållande: att ifrågavarande länsmansboställe vore beläget i en af länets magraste trakter, aflägse frän stora landsvägen, i nordöstra ändan af distriktet, en åttondels mil nära gränsen mellan Hallands och Elfsborgs län. 5 mil från närmaste stad, 2 och trefjérdedels mil frän häradets tingsställe samt ända till 5 ä 6 mil frän yttersta gränserna af de Bih. till R, St.
Utål) och 1860. å Sami. 1 Afd. 25 Håft. i 2 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 66. i distriktets sydvestra ända belägna socknarna Morup och Stafsinge; att jorden i allmänhet ej gäfve iner än tredje å tjcrde kornet och sä ringa foder af sämsta beskaffenhet att dermed icke skulle kunna födas flere kreatur än de hästar, hvilka indelningshafvaren, om han vore å hemmanet boende, bellö de för sina tjensteresor; att någon Länsman derföre aldrig, sävidt. kändt vore, haft sin bostad på Thorsjö och alltså ej heller kunnat deraf hemta annan inkomst än ett rin^a arrende, men att deremot indragna Förste landtmätarebostället
Kärreberg vore beläget blott 1 mil frän häradets tingsställe, sjuåttondels mil från staden Falkenberg och 3 och en fjerdedels mil från Warbergs stad och cellfängelse, äfvensom jorden till
Kärreberg vore af vida bättre beskaffenhet än egorna till Thorsjö: på grund hvaraf Kongl. Maj:ts Befallningshafvande tillstyrkt det begärda bytet och att hemmanet Thorsjö alltså måtte, i stället för Kärreberg för Statsverkets räkning på tretio år utarrenderas; hvarjemte, derest bytet komme att ega rum, Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, enär uti den nu bestämda Kronolänsmans-lönen afkastningen af bostället Thorsjö vore upptagen till 61 Riksdaler och i minimi-arrende för Kärreberg föreslagits 283 kubikfot 9 kannor spanmål, hälften råg och hälften korn, utgörande i penningar efter 1858 års medelinarkegängspris 601 Riksdaler 87 öre Runt, i underdånighet föreslagit att detta sistnämnde penningebelopp mätte, i stället lör 61 Riksdaler i länsmanslönen ingå med en jemnad summa af 600 Riksdaler Runt.
För egen del hade Kongl. Kammar-kollegium och Kongl. Stats-kontoret i underdånighet anfört: att uti jordaboken upptoges treåttondels mantal N:o 1 Thorsjö Henrik, med jordeboksränta af 1 R:dr 25 sk. 1 r:st och hemmantalsräntan af 2 R:dr 26 sk. 3 r:st, eller tillhopa 4 R:dr 3 sk. 4 r:st,, hvaraf3 R:dr 44 sk. 1 r:st vore länsmannen till boställe anslagne och återstående 7 sk. 3 r:st, allt Banko, Kronan bibehällne; att bostället vore ordinarie roteradt under N:o 31 för ett halft mantal och år J857 taxeradt till ett värde af 300 R;dr Banko; att enligt 1858 års stat, Länsmannens aflöning blifvit beräknad till 700 R:dr Runt; att hemmanet tvåtredjedels mantal N:o 3 Kärreberg Sven Andersgård hade sig åsatt jordeboksränta 2 R:dr 2 sk. 2 r:st och hemmantalsränta 4 R:dr 25 sk. 4 r;st., eller tillhopa 6 R:dr 27 sk. 6 r:st Banko, samt vore ordinarie roteradt för sitt mantal uti roten N:o 149 och år 1857 taxeradt till ett värde af 1000 R:dr nämnde mynt; att, enligt Kongl. Maj:ts nådiga Bref den 15 April 1859, hemmanet, som varit boställe ät Förste Landtmätaren i länet, skall, såsom till Statsverket indraget, utarrenderas för dess räkning pä tretio är, räknadt frän midfastan år 1860, i hviiket afseende förberedande åtgärder blifvit af Kammar-kollegium vidtagne; samt alt de vid af Landshöidinge-einbetet föresi gits ett minimi-arrende af 283 kubikfot 9 kannor, eller 45 tunnor 2 kappar, och ett maximi-arrende af 425 kubikfot 9 kannor, eller 67 tunnor 19 kappar, hälften räg och hälften korn, hvilka belopp Kongl.
Kammar-kollegii Andra Provins-kontor vid granskning likväl ansett böra blifva, det förra 299 kubikfot 4 kannor 47 kubiktum, eller 47 tunnor 17 kappar. och det sednare 349 kubikfot 6 kannor 50 kubiktum, eller 55 tunnor 16 kappar, — hemmanets ränta 6 Rnlr 27 sk. 6 r:st häruti inbegripen — motsvarande dessa af Provins-kontoret föreslagna belopp minimi-arrendet: 634 R:dr 6 öre och maximiarrendet 740 Rulr 37 öre, efter medelmarkegängs-priset för de tio åren 1849—1858 eller 13 R.dr 34 öre-för en tunna, hälften råg och hälften korn; och hade bemälde embetsverk, utan afseende å den förlust, som genom förändring af Kärreberg till länsmans-boställe möjligen kunde för Statsverket uppstå, lika med Kongl. Maj:ts Befallningshafvande väl tillstyrkt nådigt bifall till ansökningen, men pä det sätt att Kärreberg måtte blifva länsmans-boställe från midfastan äret efter det, hvarunder utbytet blifvit i nåder medgifvet och då af Ringbloms efterträdare mottagas, samt Btate-Utslottete Utlåtande N:o 60, 3 att dennes lön, 700 R:dr Runt, matte i staten upptagas att bestå endast af boställets ränta och afkastning, som bemälde Kollegier ansett skäligen kunna tiJ jemnt detta belopp utföras, s sorn följd hvaraf all fråga om utarrendering af hemmanet för Statsverket skulle komma att förfalla, men sådan åtgärd deremot vidtagas med Thorsjö frän midfästan det år, hvarunder detta hemman af Ringbloms sterbhusdelegare afträddes; anmälande samma Kollegier derjemte, att bytet icke komme att verka någon ändring uti de begge hemmanens räntebelopp och rotering eller andra onera af hvad namn och beskaffenhet, de vara må.
Med anledning af hvad sålunda forekommit, har Kongl. Majit i nåder föreslagit Rikets Ständer, att, i utbyte mot nuvarande länsmans-boställe, N:o 1 Thorsjö, mätte till boställe ät Kronolänsmannen i Faurås härads södra distrikt från midfastan året efter det, hvarunder bytet kunde vara medgifvet, anvisas ofvanberörda till Statsverket indragna f. d. Förste landtmätare-boställe tvåtredjedels mantal Nio 3 Kärreberg, med föreskrift att i staten för Länsmannen boställets ärliga afkastning skulle tills vidare och intill dess ny allmän uppskattning af landtstatens boställen kunde varda fastställd, upptagas till det af Kongl. Majits
Befallningshafvande föreslagna belopp af 600 Ridr, samt att, i följd häraf, den förut väckta frågan om utarrendering af bostället Kärreberg för Statsverkets räkning måtte förfalla, men sådan åtgärd deremot vidtagas med Thorsjö från midfastan det är, dä detta hemman utaf aflidne Länsmannen Ringbloms sterbhusdelegare komme att afträdas.
Stats-Utskottet, till hvars åtgärd förevarande nådiga framställning blifvit remitterad, har, efter erhållen kännedom af de frågan rörande handlingar, tagit detta ärende i öfvervägande; men i betraktande deraf, att ifrågavarande f. d. Förste landtmätare-boställe
Kärreberg enligt handlingarne är af den storlek och beskaffenhet, att Kongl. Kammar-kollegii andra Provins-kontor, vid ifrågaställd utarrendering deraf pä 30 är. föreslagit derför ett årligt minimi-arrende, motsvarande i penningar 634 R:dr 6 öre, och ett maximi-arrende af 740 R:dr 37 öre; att Kongl. Kammarkollegium, i anledning af ifrågavarande utbyte, ansett att berörde länsmans-lön, sorn i nu gällande riks-stat är bestämd till 700 Ridr R:mt, skulle, såvida den vid nämnde belopp bibehölles, hädanefter upptagas att bestå endast af boställets ränta och afkastning; att, med antagande af sistnämnde belopp såsom boställets nuvarande verkliga afkastning, det förhållande framdeles kunde inträffa, att, i händelse nämnde länsmans-lön komme att undergå nedsättning, eller afkomsten af bostället, vid den allmänna uppskattning af landtstatens boställen, sorn blifvit ifrågaställd, kan varda bestämd till högre belopp än det af Kongl. Kammar-kollegium nu föreslagna, icke blott nämnde Länsmans hela lön skulle bestå af boställets ränta och afkastning, utan boställs-innehafvaren jemväl nödgas inbetala någon del af berörde afkastning till Kronan, ett förhållande, desto mindre lämpligt, som, enligt Utskottets tanke, åtminstone någon del af de Statens embets- och tjenstemän anslagna löner bör i penningar utgå; och att omförmälde boställe, med hänsyn till alla dessa omständigheter, synes vara förmånligare än för en tjenstebefattning af förevarande beskaffenhet skäligen bör af Staten anslås, får Utskottet vördsamt hemställa att Rikets Ständer icke mätte bifalla förevarande nådiga framställning.
4 Ståts-Utskottets Utlåtande JV:o 67. .M e».
Anh. till Exp.-Utsk. den 25 Febr. 1860, kl. 8 e. m.
Utlåtande, i anledning af väckt motion, angående sättet för bestämmande af medelmarkegångs-priset å räntebräder i Jönköpings län. (I. A.)
Uti en hos“Bonde-Ständet af Riksdags-fullmägtigen A. J. Sandstedt från Jönköpings län väckt och till Stats-Utskottet remitterad motion har anförts, hurusom i Jönköpings län räntepersedeln ”en tolft bräder”, hvarå dimensionerne före år 184! icke varit i markegängs-taxorne för länet uppgifne, blifvit i nämnde års taxa upptagne till 7 och en tredjedels alnars längd, 13 och tvåtredjedels tums bredd och 2 och en sjettedel* tums tjocklek, eller lika med plank, men att Landshöfdinge-embetet genom Utslag ^ den 15 Februari 1856 bestämt, att ett räntegildt bräde i nämnde län skulle innehålla 7 alnar i längd, 9 tum i bredd och 1 och en fjerdedels tum i tjocklek, hvarvid Kongl. Kammar-kollegium genom beslut den 18 Januari 1858 låtit bero samt att i följd deraf en tolft bräder blifvit i 1858 års markegängs-taxa införd med sistberörde dimensioner; men enär, efter införandet i 1841 och följande arens markegångs-taxor af större dimensioner ä ifrågavarande räntepersedel, än sorn rätteligen bort de skattskyldige affordras, markegångs-priset år 1846 och sedermera uppgått till allt högre belopp, ehuru gängse prisen å vanliga bräder till är 1853 icke höjt sig; och enär räntepersedeln en tolft bräder numera, jemlikt Kongl.
Kungörelsen den II Maj 1855, borde, förvandlad i penningar, betaias efter medelina]kegången åren 1834—1853, utgörande 2 R:dr 44 sk.
Banko, och således efter ett pä de större dimensionerne grundad t värde, samt följaktligen den genom Landshöfdinge-embetets och Kongl.
Kammar-kollegii ofvanomlörmälda stadgande gjorda förändring i persedelns beskaffenhet komme att blifva utan verkan, derest icke jemkning i lösningspriset skedde, hvilket dock vore sä mycket billigare, sorn ständiga sägräntan i nästgränsande elfer Kronobergs län vore 1 R:dr 30 sk. och i Elfsborgs län 1 R:dr 31 sk., allt banko, har motionären hemställt det Rikets Ständer måtte besluta att deputerade inom nämnde län utsåges, som för åren 1846 till och med 1853 utsatte ett skäligt markegängspris å räntebräder efter de derå nu fastställda dimensioner och i enlighet med de ä sådane bräder under sagde är ali - Stats-Utskottets Utlåtande N:o 67. 5 mänt gällande pris, samt att dessa markegångsvärden finge läggas till grund för den tjuguåriga medelmarkegängen å sågbräder inom Jönköpings län.
Med föranledande af denna framställning har Utskottet förskaffat sig kännedom af Kongl.
Kammar-kollegii den 9 Juni nästlidne år afgifna underdäniga utlåtande, i anledning af en utaf enskild person hos Kongl. Majit gjord underdånig ansökning 1 enahanda syfte, som motionären nu hos Rikets Ständer framställt; och enär Kongl.
Kammar-kollegium i nämnde underdäniga utlåtande på ett, enligt Utskottets tanke, nöjaktigt sätt. utredt frågan, har Utskottet ansett sig böra omförmäla hufvudsakligä innehållet af berörde utlåtande, hvari bemälde embetsverk bland annat yttrat: att enligt uppgi t å inarkegångsprisen å räntebräder i Jönköpings län för tiden frän och med är 1834 till och med är 1858, hade värdet ä nämnde räntepersedel under åren 1834—1840 utgjort 2 R.dr 16 sk.
Banko, utan att några dimensioner å densamma för denna tid funnes i taxorna införda.
Hvad storlek ä persedeln, som inarkegängs-deputerade vid nämnde prisbestämmelser afsett, kunde derföre icke med säkerhet bedömas, men den omständigheten, att när år 1841 ofvanberörda större dimensioner först upptogos i taxan, sådant icke genast verkade höjning i värdet å persedeln, utan detta värde med föga omvexling ända till och med är 1845 förblifva detsamma som förut, syntes Kongl. Kollegium gifva vid handen att prisen före år 1841 äfven varit satte med hänseende till samma dimensioner, hvilka redan genom Lanjlshöfdinge-embetets Utslag den 23 Maj 1815 i enskildt mål blifvit föreskrifne.
Ar 1846 stegrades markegängen till 3 R:dr 16 sk., uppgick vidare år 1849 till 4 R:dr, är 1851 till 4 Kalr 8 sk. och slutligen är 1853, efter Kongl. Kollegii bestämmelse, till 4 R:dr 16 sk., allt Banko.
Dessa markegångs-värden, i behörigordning åsatte och fastställde, borde, såsom laga kraft egande, i allt hvad Kronans rätt anginge, tjena till ovilkorlig efterlefnad vid prisbestämmelser för den tid, som de omfattade, och då de åren 1841—1853 af markegångs-deputerade uti taxorna utsatta dimensioner ä räntebräder icke blifvit klander underkastade eller fråga om ändring deruti väckt förr än Stats-sekreteraren Danckwardt är 1852 derom framställt förslag, hade samma dimensioner äfven varit lagligen gällande till dess annorlunda blifvit stadgadt.
Det vore följaktligen icke bräder af nu medgifna förminskade storlek, hvilka skolat levereras ellei^ efter markegång betalas under de 20 åren 1834—1853, utan sådane som för dessa är verkligen varit i maikegängs-taxorna afsedda eller till dimensionerna bestämdt upptagne; och enär endast värdet älevereringsgild persedel finge tjena till måttstock vid ränteförvandlingen, ansåge Kongl.
Kammar-kollegium det för omförmälda 20 år utförda medelpriset å räntebräder, 2 Ridr 44 sk.
Banko, vara beräknadt efter fullkomligt riktiga och ensamt giltiga grunder, uti hvilka förändring icke finge ske derföre att minskning sedermera kunnat ega rum uti de antagne dimensionerne å persedeln.
Om denna åsigt, icke godkändes, kunde ännu tilläfventyrs skeende förändringar i storleken af bräder, som i de särskilda länens markegängs-taxor upptoges pä mera än 30 olika sätt, eller ock i beskaffenheten af andra räntepersediar, leda till ytterligare jemkningar i det 20-äriga medelvärde, som för de gamla räntornas omsättning i nya skulle tagas till grund saint förvecklingar och tvister af mångfaldig art deraf blifva sannolika följden, hvarjemte samma Kongl.
Kollegium i underdånighet fästat uppmärksamhet ä svårigheten eller nästan omöjligheten, att numera för en följd af förflutna år bestämma rätta markegångs-värdet å en räntepersedel, som den tiden i sin nuvarande beskaffenhet icke funnits till pris uppgifven.
Dertill komme, att markegängspriset å en tolft bräder af nu stadgade mindre dimensioner för år 1858 eller första äret, desamma förekomme i taxan, och dä, såsom kändt vore, prisen i allmänhet genom <5 State-Uukottets Utlåtande N:o 68. ofördelaktig handels-konjunktur befunnos nedtryckta, detta oaktadt uppgått till 4 R:dr Banko eller 6 R:dr Riksmynt, och således betydligt öfverstigit det för persedelns förvandling i penningar beräknade 20-äriga medi lvärde; af hvilket förhållande kunde slutas, att ett räntebräde redan i verkligheten för sågverksegaren hade ett vida högre värde än den motsvarighet i penningar, som han behöfde derför till Kronan utgifva.
Kammar-kollegium sålunda anfört, samt enär, enligt hvad ofvan förmäles, enahanda fråga nu är beroende på Kongl. Maj:ts nådiga pröfning, hemställer Utskottet att motionärens framställning ej för närvarande må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Stockholm den 21 Februari 1860. JW O».
Ank. till Exp.-Utsk. den 25 Febr. 1880, kl. 8 e. m.
Utlåtande, t anledning af väckt motion, angående befrielse från onera för ett af Skellefteå stad inköpt hemman.
Uti en hos Bonde-Ståndet af Riksdags-fullmägtigen P. A. Nyström från Westerbottens län väckt och till Stats-Utskottet remitterad motion har denne anfört, hurusom Skellefteä stad, som är 1845 anlades pä hemmanen N:ris 6 och 8 Norrböle by af Skellefteå socken, nödgats ej allenast betala dessa hemman, utan äfven påkosta en dyr kanal på norra sidan af staden för att afleda det vatten, som gjorde stadsplanen mindre lämplig att bebyggas.
Nämnde hemman om mantal vore af skatte natur samt följaktligen besvärade med en mängd onera, hvilkas fördelande bland stadens innevånare, medförde ganska många svårigheter.
Dessa skulle helt och hållet häfvas, om, enligt motionärens förslag, ”de stadshemmanen åtföljande onera förlädes på i skatt ingående kronohemman”.
Väl vore den tid förbi, då Regering och Ständer visade sig högst angelägna om städers anläggning i landet och uppmuntrade dertill ej allenast genom anslående af den jord, hvarpå städer byggdes, utan jemväl genom förunnande af åtskilliga privilegier, men enär ifrågavarande stad ej i likhet med andra från det allmänna åtnjutit det lingaste understöd, ansåg motionären billigheten fordra, att berörde förman åt nämnde stad beviljades.
Stats-Utskottets Utlåtande N:o 69.
7 Stats-Utskottet har tagit detta ärende i öfvervägande, finnande frågan i de38 nuvarande outredda skick icke böra till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Stockholm den 21 Februari 1860. JW ©».
Ant. till Exp.-TTtsk. den 25 Febr. 1860, kl. 8 e. m.
Utlåtande, i anledning af väckte motioner, angående stubb-örens anslående till fattigvård och odlingslijelp m. m. (I. A.) Inom Bonde-Ståndet hafva i detta ämne blifvit väckte 2:ne till Stats-Utskottet remitterade motioner, dels af Riksdags-fullmägtigen Olof Nilsson från Vesterbottens län, hvilken ansett det vara högst behöfligt och derjemte rättvist, att
Kronan till kommunernas förmän afstode ifrågavarande medel, enär de talrika nybyggarne inom länet, af hvilka Kronan efter frihetsårens slut hade att vänta skattebidrag, måste innan de fått sina hemman i någorlunda skick, till en stor del underhållas af kommunerna, i anledning hvaraf denne motionär föreslagit, att de inom nämnde län utfallande stubb-ören måtte anslås till understöd åt fattigvården i hvarje församling med det belopp, som der inflöte; dels af Riksdags-fullmägtigen Josef Oskar Almqvist från Norrbottens lån, som anfört hurusom nämnde ort inom sig hyste stora rikedomar, hvilka dock i brist af medel icke kunde tillgodogöras.
De vidsträckta odlingsmarkerna finge ligga obrukade, emedan den odlingshjelp, som nu bestodes, vore allt för ringa.
För upptagande af ett nyhemman, undfinges nemligen allenast 8 tunnor korn, som utanordnades i 3:ne särskilda terminer.
Huru otillräcklig denna odlingshjelp vore för upparbetande af ett hemman i vildmarken, dit inga kommunikationer funnes, det borde lätt inses; och den enskilda kreditens hjelpmedel kunde icke heller af nybyggaren ofta anlitas, enär nybygget, i händelse af innehafvarens oförmåga att gälda sina skulder, ändock icke finge tagas i mät derför.
Pä andra sidan riksgrär.sen, i Storfurstendömet Finland, beviljades för landets uppodling räntefria lån, större elier mindre efter odlingarnes storlek.
Resultatet häraf hade visat sig vara, att myrtrakter, som för de angränsande sädesfälten varit högst skadliga såsom förorsakande frost, nu utgjorde bördiga sädesfält, och ä kärr, der man fordom mistat sina å bete utsläppta kreatur, vexte nu den herrligaste gröda.
På denna sidan riksgränsen skulle förhållandet blifva enahanda, om allenast länets egna krafter — hvilket ju icke vore förmätet — finge för ändamålet användas.
Frän länet utginge nu i nämnde afgift ganska stora summor, hvilka, enligt motionärens 8 Stats-ZJtskottets Utlåtande N:o 70. åsigt, bättre kunde användas; hvarföre han föreslagit, att de inom Norrbottens län inflytande stubb-ören mätte ställas till Hushållnings-sällskapets i länet disposition för att mot skeende redovisning, som till Läns-styrelsen skulle inlemnas, få användas dels till understöd utan äterbetalnings-skyldighet för upptagande af nya hemman, dels oek till län mot ränta för verkställande af andra odlingar inom länet.
Stats-Utskottet har tagit detta ärende i öfvervägande; men finner de af motionärerne anförda omständigheter icke innefatta tillfyllestgörande skäl för den af dem föreslagna åtgärd, hvarigenom en särskild förmän skulle ofvannämnda 2:ne län beredas.
För bifallandet af ett sådant undantagslag-stadgande borde, enligt Utskottets åsigt, förefinnas särdeles giltiga^ skäl och något vigtigt ändamål derigenom vinnas, som ej på annat sätt kan ernås; och ehuru det väl icke bör förnekas att befordrandet al landets odling i flera hänseenden utgör en för Staten vigtig angelägenhet.
, kan dock, enligt Utskottets tanke, densamma, såsom ock hittills skett, befordras genom lämpligare medel än de nu föreslagne; i hvilket hänseende må anföras, att Kikets Ständer vid sistlidne riksdag hafva ä sjette Hufvudtiteln anvisat, utom flerfaldiga anslag af icke ringa belopp, för befrämjande af jordbruket och landtmanna-näringarne i allmänhet, ett särskildt förslagsanslag af 4,500 R:dr till odlingshjelp m. m. för krononybyggare.
Vid sådant förhållande, och enär än mindre anledning förefinnes att förorda den af Riksdags-fullmägtigen Olof Nilsson gjorda framställning om anslående af nämnde medel till fattigvården inom församlingarne i Vesterbottens län, helst ett dylikt förfarande med en Statsverkets inkomst af icke ringa belopp skulle införa en ny och, med afseende å
Sta ens för andra ändamål anlitade tillgångar, betänklig grundsats, får Utskottet hemställa att hvad båda ofvannämnda motionärer i omförmälda hänseenden föreslagit må af Rikets Ständer lemnäs utan afseende.
Stockholm den 21 Februari 1860. JW ?ö. Arik. till Exp.-Utsk. den 25 Febr. 1860, kl. 8 e. m.
Utlåtande, i anledning af väckt motion angående ersättning till åtskilliga personer inom
Hållnäs församling för oriktigt erlagd slrömmingstionde till pastor i nämnde församling.
Uti en hos Bonde-ståndet af Riksdags-fullmägtigen Gustaf Bolin från Upsala län väckt och till Stats-Utskottet remitterad motion har anförts, hurusom Kongi.
Maj; t Stats-Utskottets Utlåtande N:o 71. 9 Maj:t under den 7 Mars 1844 skall hafva meddelat ett nådigt Utslag, hvarigenom en stoi' del af befolkningen i Hällnäs församling, deribland hufvudsakligen torpare, backstugusittare, inhyseshjon och fördelstagare, fått sig ålagdt att till pastor ärligen utgöra fisketionde ”af per båt fjerding salt strömming och 4 fiskeband”.
Detta utslag innebure väl formel rättvisa, enär detsamma, med undanrödjande af Kongl. Kammar-kollegii, till tiondegifvarnes förmån i tvistefrågan gifna utslag, fastställt Konungens Befallningshafvandes deri meddelade beslut, som icke blifvit i sin helhet öfverklagadt, hvadan Kongl. Maj:t icke ingått i pröfning af sjelfva saken, men på grund af de utredningar Kongl. Kammar-kollegium i frågan meddelat, skulle, enligt motionärens uppgift, vara ädagalagdt, att högstberörde
Utslag ändock vore tiondegifvarnes rätt förnärmande.
Dessutom hade, genom den tolkning Konungens Befallningshafvande gilvit åt nämnde utslag, ytterligare orättvisa blifvit, enligt motionärens åsigt, tiondegifvarne tillskyndad, hvarpå an;öres några exempel; och då detta allt skulle hafva tillkommit i följd af otydligh-, t i författningarne, hvilka det, enligt motionärens förmenande, tillhört Rikets Ständer att bringa i det skick, att tvist af ifrågavarande beskaffenhet icke bort uppkomma, samt den fattiga befolkningen i nämnde församling icke borde tillskyndas något lidande derföre, att den icke hade nog insigt i gällande författningar, har motionären begärt ersättning af allmänna medel till nämnde tiondegifvare för hvad de sedan är 1844 nödgats i berörde hänseende oriktigt utgifva.
Stats-Utskottet har tagit detta ärende i öfvervägande; och då ifrågavarande tionde ej till Statsverket influtit, samt motionärens framställning grundar sig å sädane enskilda förhållanden, hvarmed Staten hvarken bör eller kan taga befattning, saknar Utskottet ali anledning förorda förevarande motion, hvilken alltså torde af Rikets Ständer lemnäs utan afseende.
Stockholm den 21 Februari 1860. .M 91.
Ank. till Exp.-Utsk. den 25 Febr. 1860, kl. 8 e. m.
Ullålande, i anledning af väckt motion, angående befrielse för egare af skaitefrälsehemman från utgifvande af forsellön å ränlespanmål. (I. A.) Genom remiss från Bonde-Ståndet har Stats-Utskottet fått emottaga en inom nämnde Stånd af Riksdags-fullmägtigen C. J.
Svensén frän Calmar län väckt motion.