Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
I sådan händelse ökas härmed Bankens metalliska fond för vida mindre kostnad än med det silfver, som enligt 109 och lil §. §. i Baukoreglcmcntct, får indragas från utrikes ort; och i allt detta kan jag omöjligen so någon fara, aldraminst då det jemföres med åtskilliga andra åtgärder, som utan betänkande vidtagas, ehuru de förekomma mig verkligen vara i högsta grad äfventyrligä.
Detta likasom mycket annat, påminner ofta om det gamla ordspråket: ”sila mygg och svälja kameler.”
Men vill man åter nödvändigt undvika att på G månader i sender inberäkna dessa guld- och silfver-panter uti Bankens metalliska fond, som jag hört förespeglas såsom så farligt, så är ingenting lättare.
Yid sista riksdag blefvo Baultofullmägtige icke förpligtade men berättigade att, utom 3.j millioner, sorn redan voro utlcmnade, utlemna ytterligare 5.J millioner såsom försträckningar till filialbanker, i fall penningeställningen sådant kunde medgifva.
Häraf behöfde blott några hundra tusen Riksdaler intill nästa riksdag afsättas till fond för denna belåning och vara fullt tillräckliga.
Då skedde icke någon scdelutgifning på dessa pantsatta guld- och silfvervalutor, och Banken fick i alla fall emottaga dem såsom den hästa säkerhet.
Den lilla fonden medförde för Riks-banken större vinst än om den skulle tilläggas de stora kreditiv förlagen åt filialbankerne:
Lånen kunde indragas efter G månader, om så vöre nödigt, då filialbankerna fasthålla meddelade försträckningar uti minst 5 och ända till 10 år.
Många skulle vid påkommande penningförlägenhet kunna få hjelp på hilliga vilkor genom den ifrågavarande utvägen att för 5 procents ränta erhålla penningelån mot pant af en redbar egendom, hvars dagliga bruk de kunde undvara, men hvars egande de icke ville afhända sig; mången handtverkare skulle under on missgynnande tidpunkt härigenom utan allt för stor uppoffring kunna bereda sig medel till fortsättning af sitt yrke.
Han kunde då undvika den ruinerande utvägen att vända sig till enskilda personer, som drifva pantlåning med beräkning på don största möjliga vinst, Genom den i Banken vidtagna förändring, att hvarje låntagare skall uppgifva och låta anteckna sitt namn, skola sådana svek förek ommas, som förr någon gång blifvit öfverklagade, ehuru de, äfven då låntagaren fick vara okänd, voro högst obetydliga.
Ingen kan härpå förlora.
Både banken och allmänheten skulle deraf hafva fördel.
Fördenskull får jag vördsamt hemställa till de höglofliga Riks-Stånclens pröfning att denna lånerörelse må intill nästa riksdag få fortfara i Riks-banken på följande hufvudsaklig^, vilkor med de närmare bestämningar sorn kunna anses lämpliga: l:o.
Att mot pant af guld och silfver, hvars intrinseca värde är kändt, lån erhållas i Rikets Ständers Bank emot 5 procents ränta efter år räknad.
Att den pant som emottages ej må understiga 1 skålp. eller 100 ort silfver, eller 10 dukater i guld. 3:o.
Att lånetiden bestämmes till G månader med omsättningsrätt, dock beroende af fullinågtiges pröfning. 4:o
Inom en månad efter förfallodagen skall panten vara inlöst eller lånet med vederhörandes bifall omsatt.
Försummas detta är panten hemfallen till Banken. o:o. Banko-Utskottets Utlåtande N:o 8. y 5:o.
Lånebeloppet må oj öfverstiga det värde, hvartill panten kan beräknas sedan den blifvit förvandlad till mynt.
Det föreslås till 50 R:dr R:mt för 1 skålp. kontrollhaltigt silfver och 7
R:dr 80 öre för 1 dukat i guld.
G.o.
Lånen utgå oafkortadc till pantens hela belåningsvärde.” Häruti hafva instämt Riksdagsfullmägtige Olaus Eriksson från Göteborgs r* Sm8 Pehr Ostman från Wester-Norrlands län, Lars Gustaf Andorsson fran Jidrsborgs län, Nils Svensson från Christianstads län; af Liss Lars Olsson från Stora Kopparbergs län, af Gustaf Bjerkander från Skaraborgs län, och af Anders Gudmundsson från Hallands län.
Prof. 1851) & 1800. 6 Sand. 1 Afd. 6 Tldft.
Rättelser uti Banko-Utskottets Berättelse N:o 6. pag. 4 rad.
6uppifr. står: utlevererade lånebelopp
Läs: utlemnade lånebelopp „ „ „ 21 „ „ mot säkerhet „ mot dylik säkerhet „ 14 „ 2 „ „ att på Stockholms Börs ^ att endast på Stockholms Börs ,16 „ 1 nedifr. „ och under omständigheter , och andra omständigheter STOCKHOLM, tryckt hos Isaac Marcus, ISOG. Banko-Utskottets Memorial M 9. i m 9.
Ank. till Exp.-Utsk. den 17 Jan. 1860, kl. 12 midd.
Memorial om utseende af Revisorer och Suppleanter för granskning af Diskont-verkens räkenskaper och förvaltning.
Enligt gällande föreskrifter skola revisionerne af Banko-diskontverkets i Stockholm samt LSne-kontorens i Göteborg och Malmö räkenskaper och förvaltning taga sin början den 1 Mars och af Låne-kontorels i Wisby den 1 Juni hvarje år.
Med anledning häraf har Utskottet, som, i likhet med hvad förr varit vanligt, kommer att granska Banko-diskontverkets i Stockholm räkenskaper och för valtning för år 1859, skolat vördsamt hemställa, att grunderne för val af Revisorer och Suppleanter till granskning af nyssnämnde Verks räkenskaper och förvaltning för innevarande och följande år intill nästa Lagtima Riksdag måtte bestämmas och för Kongl. Majit i underdånighet uppgifvas, på det att två Revisorer för hvartdera Riks-Ståndet må blifva till omförmälda förrättning utsedde och kallade.
Vidare får Utskottet, som inhemtat att Högvördiga Preste-Ståndet redan utsett Revisorer och Suppleanter till granskning af Låne-kontoren för år 1859, härigenom föreslå, att Höglofliga Ridderskapet och Adeln, Vällofliga Borgare-Ståndet och Hedervärda Bonde-Ståndet måtte till granskning af Lånekontorens räkenskaper och förvaltning för 1859, och samtlige Riks-Stånden till enahanda granskning för hvart och ett af följande åren intill nästa Lagtima Riksdag, utse en Revisor och en Suppleant för hvartdera Låne-kontoret, Stockholm den 13 Januari 1860.
Brot. 1859 & 1860. 6 Sami. 1 Afd. 7 Hafi. t Banko-Utskottets Memorial JV§ 10-.
Ank. till Exp.-Utsk, den 17 Jan. 1860, kl. 12 midd.
Utlåtande, i anledning af vackt fråga om prägling af guldmynt å 10 och 20 Riksdaler Riksmynls valör under benämning af enkla bch dubbla Caroliner.
Uti en hos Högloflige Ridderskapet och Adeln väckt och till Utskottet remitterad motion har Herr Friherre von Schulzenheim, David, föreslagit, att Rikets Ständer måtte besluta, det prägling af Svenska dukaler hädanefter skall upphöra samt i stället präglas och i rörelsen utiemnas guldmynt af 10 och 20 R:dr Riksmynts valör, under benämning af enkla och dubbla Caroliner, att vid anfordran af Banken med silfver inlösas; i hvilket afseende motionären ansett Caroli— nernas vigt böra så beräknas, att ringa eller ingen vinst af deras utbytande mot silfver kunde uppstå, och att, i händelse guldet fortfarande komme att falla, denna vigt vid myntningen borde småningom förändras.
Utom nyttan af ett portativt och i handeln beqvämt mynt, hvars verkliga värde derjemte vore så stort, att dess invexling i Banken mot silfver kunde antagas sällan eller aldrig komma att ega rum, skulle, enligt motionärens tanke, den föreslagna förändringen medföra äfven andra fördelar, såsom att rörelsen er holle ett guldmynt med fixt värde i stället för de nu varande dukaterna, hvilka, i anseende till skilnaden i Bankens in- och utvexlingspris derå, vore för rörelsen oanvändbara; att allmänheten, genom vanan vid metalliskt mynt, som bättre än pappersmyntet lämpade sig för att vårdas och gömmas, skulle lära sig att iakttaga större sparsamhet, och att härigenom under gynnsamma år och handelsförhållanden inom landet kunde bildas en tillgång på metallisk valuta, som vid ogynnsamma tider bättre än besparadt pappersmynt komme att gagna rörelsen och bidraga till befästande af realisationens bestånd.
Då ett ibland de förnämsta ändamålen med det föreslagna nya guldmyntets prägling och utgifvande, enligt hvad af motionen synes, skulle vara att i rörelsen erhålla ett mynt af nämnde metall med det ständiga värde, som funnes genom prägeln åsatt, föranlåtes Utskottet erinra, att enär guld i förhållande till silfver är underkastadt föränderlighet i värde, den gifna följden deraf äfven måste blifva, Banko - Utskottets Memorial JY2 10. 5 att ett af guld prägladt mynt, det må nu vara visst värde åsatt eller icke, komme att till sitt intrinseka värde bero af guldpriset på den utländska marknaden och rälta sig derefter.
Detta har ock blifvit förutsedt af motionären, hvilken i anledning deraf och såsom ett medel lill att bibehålla det ifrågasatta guldmyntet vid dess en gång bestämda värde föreslagit, alt, vid inträffande prisfall § guld, Carolinens vigt skulle småningom förändras; men det torde knappast behöfva erinras, att en sådan åtgärd, förutsättande nödvändigheten att tid efter annan följa olika grunder för utmyntningen, komme att i högsta måtto menligt inverka på det nya myntets kredit och endast af detta skäl måste anses vara i allo olämplig.
En annan utväg funnes visserligen, den nemligen att gifva nämnde mynt en så kallad tvångskurs genom stadgande, att detsamma alltid skulle efter prägelvärdet emottagas, men denna utväg, såsom uppenbarligen ledande till på förhand oberäkneliga förluster både för den enskilde och det allmänna, vore tvifvelsutan lika förkastlig som den förra.
Vid dessa förhållanden skulle Banken naturligtvis, för att skydda sig mot dylika förluster, blifva nödsakad att, i likhet med hvad som i afseende å dukaterna nu eger rum, lämpa sitt irivexlingspris å Carolinerna efter de varierande guldprisen på utrikes orter, hvarigenom således värdet i det nya guldmyntet komme att omvexla alldeles såsom förhållandet för närvarande är med dukalen.
Med erkännande så väl af det önskvärda deri, att metalliskt mynt funues allmänt spridt inom landet, som ock att guldmynt å 10 och 20 R:drs valör skulle i dagliga rörelsen utgöra ett ganska beqvämt bytesmedel, vill det likväl synas Utskottet som dylikt mynt icke kunde hafva att hos oss påräkna någon egentlig cirkulation, åtminstone ej lörr än silfvermynt vunnit större spridning än hittills.
Under närvarande omständigheter torde något verkligt behof of guldmynt för den inhemska rörelsen icke förefinnas, och för utländska liqvider, hvartill Bankens guldförråd nästan uteslutande anlitas af resande, synes den Svenska dukaten, såsom egande enahanda värde med den i handelsverlden allmänt kända Holländska, otvifvelaktigt vara att föredraga framför de föreslagna Carolinerna, om hvilkas rätta värde utländningen sannolikt först efter lång tids förlopp skulle blifva i tillfälle att vinna en tillförlitlig allmännare kännedom.
Med afseende å hvad nu anfördt blifvit får Utskottet vördsamt hemställa, alt motionen ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Stockholm den 15 Januari 1860. 4 Banko-Utskottets Memorial M 11.
Ank. till Exp.-Utsk. den 17 Jan. 1860, kl. 12 mida.
Utlåtande, i anledning af väckta förslag, dels om indragning af sedlar d 1 R.dr R:mt, dels om utlemnande i rörelsen af sedlar å 2 R.dr Banko eller 3 R.dr R:mt, och dels om skyldighet för Ranken att alltid i vexling tillhandahålla hela Specier.
Uti en hos Vällofliga Borgare-Ståndet väckt oell till Ulskottet remitterad motion har Herr L. ./.
Hierta fästat uppmärksamheten å det önskvärda och ej mindre för det allmänna än den enskilde fördelaktiga förhållande, som skalle uppkomma derigenom, alt det bytesmedel, vi benämna penningar, och som till några och Femtio millioner R:dr erfordrades för rörelsens och omsättningens vidmakthållande här i landet, i stället att, såsom för närvarande är händelsen, beslå af skuldförbindelser, utgifna dels af Rikets Ständers Bank, dels af enskilda banker, funnes hos folket tillgängligt i metallisk valuta; och då ett närmande till detta mål småningom kunde ega rum genom alt indraga och med silfver ersätta de mindre sediarne, som mest förekomma vid liqvider för de dagliga förnödenheterna, har motionären, i ändamål derjemte alt bereda rättelse i den inkonseqvens, hvartill, enligt hans åsigt, Rikets Ständer gjort sig skyldiga, då de, vid fastställande af den nya så kallade mynt-enheten, icke tillika beslutat, att denna enhet skulle utgöras endast af silfver, utan förordnat att sedlar på så ringa belopp, som i R:dr R:mt, skulle af Banken utlemnas, framställt följande förslag: 1:o att Bankens sedlar på En Riksdaler Riksmynt må indragas och tillräckligt förråd af motsvarande silfvermynt i stället hållas allmänheten tillhanda till vexling; och 2:o alt Banken må förpliglas, att tili den, som sådant åslundar, hädanefter alltid hålla hela Specier tillhanda i vexling.
1 sammanhang härmed har Utskottet till behandling förehaft en från Högvördiga Preste-Ståndet till Utskottet remitterad motion af Herr Prosten Berlin, som beklagat, att, enär vid införandet af det nya myntsystemet, detta system icke Banko-Utskottets Memorial M 11. ä med större stränghet vidhållits, än att i rörelsen utlemnats sedlar å ej allenast En, utan Fem, Femtio och Femhundra Riksdaler Riksmynts valörer, man icke vid samma tillfälle utsträckt denna frikostighet äfven till sedlar å valören 2 R:dr Banko, motsvarande 3 R:dr Riksmynt, hvilka sedlar deremot blifvit ur rörelsen indragna till mycken afsaknad och obeqvämlighet synnerligast för dem, som hade att uppgöra liqvider med ett större antal tjenare, handtverkare eller lösa arbetare, och som för detta ändamål nu i stället nödgades använda sedlar å 1 R:dr R:mt samt silfvermynt till så mycket högre belopp.
Då derjemte vid innevarande riksdag blifvit yrkad t af en motionär, att Riksdalers-sedlarne mätte indragas, och af en annan, att Tio Riksdaler Riksmynt mätte blifva den minsta sedel-valören; men en sådan förändring vore mindre välbetänkt, med afseende först och främst på Bankens ringa förråd af metallisk valuta, och dernäst, på den stora obeqvämlighet och den högljudda missbelåtenhet, som deraf måste blifva en följd hos det stora flertalet af nationen, eller hos derti, som med sitt sunda förnuft veta att högre värdera hvad som är praktiskt fördelaktigt och beqvämt, än hvad som kan kallas konseqvent och princip-enligt eller systematiskt, har motionären föreslagit, att, jemte fortsatt lifgifvande af sedlar å En Riksdaler och Fem Riksdaler, mätte oförtöfvadt, från Banken utlemnas sedlar å Tre Riksdaler Riksmynt, samt att, sä vida ännu i Bankens förvar funnos några brukbara sedlar å Två Riksdaler Banko, dessa må i allmänna rörelsen utgifvas, intilldess sedlar å fre Riksdaler Riksmynt hinna tillverkas.
Hvad först angår Herr liierias förslag om indragning af Bankens sedlar å En Riksdaler Riksmynt, så har denria fråga vid föregående riksmöten och sednast under förliden riksdag utgjort föremål för ölverläggningar ej mindre inom Utskottet än hos Rikets Ständer; och de skäl, som vid dessa tillfällen blifvit anförda för nämnde sedlars bibehållande, häfva äfven vid den behandling af frågan, som nu egt rum, hos Utskottet gjort sig gällande.
Sålunda har Utskottet ansett, alt genom indragning af Bankens utelöpande sedlar å 32 sk.
Banko och i R:dr R:mt, hvilka, enligt, räkenskaperna, den 31 December förlidet år uppgingo till ett sammanräknadt belopp af 4,250,326 Riksdaler Riksmynt, Bankens metalliska kassa skulle, för ersättandet af detta belopp med en ungefär motsvarande summa i silfvermynt, komma att i högre grad tagas i anspråk, än med afseende å dess närvarande ställning vore önskvärd t; att ehuru nyttan för ett land att. ega metalliskt mynt, allmänt spridt i rörelsen, må medgifvas, det likväl med skäl torde kunna sättas i fråga, huruvida Banken, då dess sedlar af allmänheten begärligt emoltagas, bör bemöda sig att indraga dem, uttvinga silfver i rörelsen i deras ställe och sålunda försvaga sin metalliska fond; att. den högst, väsendtlign minskning i beqvämlighet för allmänheten vid alla mindre liqvider och vexlingar, remisser med po sterna o. s. v., som de ifrågavarande sedlarnes borttagande ur rörelsen onekligen Jkomme att förorsaka, skulle hos samma allmänhet framkalla ganska stor missbe-* 6 Banko-Utskottets Memorial M 11. låtenhet med den vidtagna åtgärden; samt att, hvilket ej heller bör förbises, om än för den enskilde någon gång uppstår förlust derigenom, att sedlar alldeles förstöras eller i följd af nötning blifva så obrukbara att de icke kunna till inlösen godkännas, så tillskyndas likväl
Banken härigenom en motsvarande vinst, hvaremot allt det silfvermynt, som går förloradt, medför en oersättlig förlust icke blott för den enskilde, utan äfven för Staten; och är det på grund af dessa med de flere tillförene anförda skäl, som Utskottet finnér sig böra vördsamt l:o afstyrka bifall till förslaget om upphörande af utgifning från Banken af sedlar å 1 R:dr R:mt.
Härmed anser sig Utskottet jemväl hafva besvarat den del af Herr Friherre von Sehwerins, C. J., till Utskottet remitterade motion, angående ordnande af penningeväsendet i riket, som innefattar förslag derom, att, för införande af reel valuta eller klingande mynt i allmänna rörelsen, alla sedlar under 10 R:drs valör mätte indragas och denna valör blifva den lägsta i rörelsen.
Vidkommande derefter Herr Prosten Herlins ofvan omfÖrmälda motion, så och då Rikets Ständer, vid antagande under 1853—1854 årens riksdag af nu gällande myntsystem, tillika föreskrifvit, att sedlar å valören 3 R:dr R.mt, såsom icke inpassande i detta system, ej vidare skulle från Banken utgifvas, samt behofvet af sedlar å nämnde valör icke heller synes vara större, än alt detsamma ganska väl kan fyllas af sedlarne å I R:dr, hvilkas bibehållande Utskottet härofvan tillstyrkt; så anser Utskottet sig jemväl böra å Herr Prosten Berlins motion, i hvad den afser utlemnande i allmänna rörelsen af sedlar å Två R.dr Banko och Tre R:dr Riksmynt, 2:o afstyrka Rikets Ständers bifall.
Beträffande slutligen det af Herr
Hierta i olvanberörde motion framställda yrkande, att Banken måtte förpligtas att, till den som sådant åstundar, hädanefter alltid liålla hela Specier tillhanda i vexling; får Utskottet anmäla, att den skyldighet, som i detta afseende är vorden Banken ålagd, innefattas uti 96 § af Banko-reglementet, lydande som följer: »Enligt § 1 i Lagen för Rikets Ständers Bank af den 1 Mars 1830, jemförd med §<§ 1 och 2 i Lagen, angående mynt-bestämningen af samma dag, är Banken ovilkorligen skyldig att, när så påfordras, dess sedlar med Svenskt silfvermynt af de sorter, hvarå tillgång finnes, inlösa efter den grund, att 128 skillingar Banko eller 4 Riksdaler Riksmynt gälla lika med En Riksdaler i silfver, efter den, ftanko-Ulskoltets Memorial Jfö 11. 7 med afseende å slagskattens beräkning i myntet, af Kongl. Maj:t och Rikets Ständer förändrade 1664 års myntfot»; Vid granskning af berörde Reglements-föreskrift har Utskottet icke kunnat undgå finna, alt de deri förekommande orden: af de sorter, hvarå tillgång finnes, kunna gifva rum för misstydning och fördenskull böra från Reglementet uteslutas; men då möjligheten för Banken att i vexlingsväg tillhandahålla silfvermynt af hvarje särskild valör understundom kan blifva beroende deraf, huruvida Fullmägtiges reqvisitioner å dylikt mynt kunna vid Kongl. Myntverket inom förelagd tid fullgöras, anser Uskottet Bankens åliggande, att i vexling utlemna silfvermynt af samtlige valörerne, icke skäligen kunna göras mera ovilkorligt, än genom införande uti blifvande
Banko-reglemente af en mot § 96 i det nu gällande Reglementet svarande § af denna lydelse: 3:o.
Enligt § i i Lagen för Rikets Ständers Bank af den i Mars 1830, jemförd med §§ 1 och 2 i Lagen, angående mynt-bestämningen af samma dag, är Banken ovilkorligen skyldig att, när så påfordras, dess sedlar med Svenskt silfvermynt inlösa efter den grund, alt 128 skillingar Banko eller 4 R:dr Riksmynt gälla lika med En Riksdaler i silfver, efter den, med afseende å slagskattens beräkning i myntet, af Kongl. Maj:t och Rikets Ständer förändrade 1664 års myntfot; börande Fullmägtige tillse, att priigladt silfverin v n t af alla fastställda .sorter städse finnes i förråd. ■j Stockholm den 13 Januari 1860.
Vid 1 :a punkten. af Herr Friherre Stjernstedt, A. W.: »Emot Utskottets genom votering med 19 mot 14 röster tillkomna beslut får jag härmed mig reservera.
Denna fråga om l-R:dr-sedlarnes indragning förevar vid 1833—1834 årens riksdag,* men förföll efter votering i förstärkt Banko-Utskott.
Samma fråga är äfven från sist - 8 Banko-Utskottets Memorial JYI 11. lidne riksdag en gengångare och torde så för framtiden förblifva, intilldess sundare financiela åsigter förmå besegra vanans eller rättare ovanans magt, som förordar ett beqvämlighets-stadgande, hvilket står i strid med en förnuftsenlig bank-förvaltning.
Sedan äfven vid sistförflutna riksdag i denna fråga två Stånd stadnat mot två, enär Adeln och Bondeståndet återremitterade Banko-Utskottets Utlåtande JVs 8!, som afstyrkte förslaget om upphörande af J-R:drs-sedlarnes utgifning, men Preste- och Borgare-Stånden biföllo samma utlåtande, så ansågs frågan således äfven då förfallen.
De egentliga skäl, som både förr och nu anförts emot dessa små sedlars indragning, torde kunna sammanfattas i följande punkter, nemligen: l:o den beqvämlighet, som desamma vid smärre liqvider anses lemna och särdeles vid penningars afsändning med posten.
Men häremot kan invändas, att de många tal, som förekomma vid liqvider, varande dels under 1 R.dr, dels deremellan och 2 R:dr, måste ju ändock på annat sätt än medelst sedel betalas, hvadan således denna remiss-lättnad genom l-R:drs-sedeln är af alltför underordnad vigt för att böra tagas i betraktande vid en i öfrigt medgifven nyttig förändring, hel?t ett mer allmänt bruk af mindre postremiss-vexlar, postkontoren emellan, å högst 5 R:dr på ett fullkomligare sätt ersätter det inskränktare behofvet af l-R:drs-sedIar vid penninge-afsändningar. 2:o
Att silfver är alltför obeqvämt emot sedlar att vid dagliga smärre liqvider medföras.
Denna invändning gjordes äfven vid skiliing-sedlarnes ifrågasatta indragning, med tillägg dervid, att silfver ej kunde i den vanliga plånboken förvaras, utan måste i särskild börs medtagas.
Om nu denna särskilda börs måst för silfvermynt under 1 R:drs värde tillitas, så är ju i den mindre dagliga rörelsen långt beqvämare alt derjemte äfven inlägga l-R:drs-stycken, hvarigenom man kan lättare helt och hållet undvika att medtaga sedelboken.
Den som känner huru i utlandet allmänheten högst sällan begagnar annat än hård t mynt i den dagliga rörelsen, vet ock, att hvarken han sjelf deraf funnit någon obeqvämlighet eller försport att andra deröfver beklagat sig, 3:o Den förlust, som skulle drabba Staten, såväl genom silfvermyntets nötning, som derigenom att detsamma någon gång kan gå helt och hållet förloradt, hvaremot förlorade sedlar tvärtom utgjorde en vinst för Banken.
Härpå kan svaras, dels att silfvermynt i någon mängd icke torde kunna gå helt och hållet förloradt på annat sätt, än att det faller i sjön, dels ock att så väl slitnings-förlusten som präglings-kostnaden af silfvermyntet är så ojemförligt mycket ringare, än kostnaden för den stora sedel-tillverkningen, att detta skäl helt och hållet talar lill fördel för silfvermynts begagnande, helst då detta erhållit den hårdhet och hållbarhet, sora nuvarande 12-lödiga blandning innehar; dels ock slutligen, hvad beträffar den vinst, som skulle tillskyndas Banken genom förlorade sedlar, och hvilka på mångfaldigt sätt och i stor mängd kunna förstöras, så borde detta skäl aldrig omnämnas, enär detsamma frammanar ett än kraftigare motskäl, nemligen det genom Banko-Utskottets Memorial Jf? 11. 9 genom sedlars mer än vid silfvermynts begagnande ökade äfventyret för den enskilde att förlora sina penningar, hvilket det bör vara lagstiftningens omsorg att försöka sä mycket som möjligt förekomma, medelst utgifvande af verkligt mynt, hvilket icke är, säsom myntsedlarne, underkastadt så mänga sätt och tillfällen att förstöras. 4:o
Att genom l-R:drs-sedels-indragningen det skulle lemnäs större tillfälle för enskilda banker att få sina sedlar i omlopp.
Om denna farhåga egde verklig grund, skulle jag visserligen icke vilja förorda något, som kunde innebära en sådan påföljd, men jag tror, att om, såsom hittills, de enskilda bankerna icke lå utgifva sedlar å lägre värden än Riksbanken, eller 3 R:dr, så skall ju härefter älven finnas samma tillfälle att ur Riksbanken få tillvexla sig samma slags sedlar, o o 7 som från de enskilda bankerna. 5:o Såsom det förnämsta skälet åberopas, att Bankens metalliska kassa nu icke befunne sig i det tillstånd, att den ifrågavarande sedel-indragningen för närvarande lämpligen skulle kunna försiggå.