Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Detta till Lagutskottet remitterade Me. rnorial har Utskottet öfvervägatj och som uti 9:de §. af förenämnde Kongl* Förordning, der rösträttighet vid Prestval tillerfcännes Bruk eller MasUgn och Kniphamrar, Spikhammare icke ens åro nämnde, hvaraf följer att denna rättighet icke blifvit de sednare, hvilka dessutom såsom
Manufactur-inrättningar åro af helt olika beskaffenhet, tillagd5 så har Utskottet ansett Stadgandet härutinnan vara så tydligt och bestämdt, att Förklaring deröfver, såsom icke af behofvet påkallad, ej kunnat af Utekottet tillstyrkas.
Ständers vidare granskning vördsamligen hemstäldt.
Stockholm den 12 April 1823 S18 LngVtskutUts Rctdiikandeni N:o 36, Ankom d. 7 Maji 1823, Betänkande, i anledning af sår skilde Memorialer af Riksdags Fullmägti - g ar ne H. Strindlund, A Danielsson och Nils Insulin, 07// upphäfvande af de Författningar, hindra Sakegares fria val af Rättegångs Ombud.
Från Hedervärd* BoDdeStåndet, hafva till {Lagutskottet blifvit remitterade trenne $ärskilde Memorialer, RilssdagsFullmägtigarne H.
Strindlund från Ångermanland , Anders Danielsson från Elfsborgs Län och Nils Insulin från Stockholms Lån, hvilka gemensamt åsyfta upphäfvande af de För* fattningar, hvilka hindra Sakegares fria val af KättegångsQmbudj till grund hvarföre, hufvudsakligast blifvit fraoistäldt; att, d| det är hvar och en Part. obetaget, att sjelf vid Domstol utföra 6in Sak, så godt han förmår, bör han äfven ega rätt sätta i sitt ställe den Person, till hvilken han har fortroende, utan att vid valet vara bunden af annat, än att den, som till Fullmägjtig förordnas, är en oberyktad val kand Pen* son: att Föreskriften uti Kongl, Förordning garne den 10 Martil 1749 * och 9 Martii 17 50, samt.
Kongl, Brefvet den 27 Maji 1801, om visse fullgjorde Akademiske Specimina af dest! som skulle ega föra andras talan, e_« Lagutskottets Betänkande»; 119 Jiurn hemtad från omsorgen, att enfaldige
Parter icke blefvo förledde till oskälige rättegångar, eller deras rätt, genom Sakernas olämpliga utförande och vanvårdande, ginge förlorad , likväl, så vidt deri ligger ett Förmynderskap för Parter, skall innefatta en Lagstiftningsgrund, som ej kan efter rättsbegrepp gillas, hvarförutan denna föreskrift, med förfelande af ändamålet, skall boredt flere olägenheter för Parter, särdeles i Orter, der Speciminerade Rättegångsombud svårligen kunna erhållas, och andre af Domstolarne icke godkännas.
På dessa grunder har alltså blifvit yrkadt, af Strindlund: att för dem, som skola få såsom Fullmägtige begagnas, endast må gälla Stadgandet i irsta Momentet af 2 $, 15 Cap, RättegångsBalken: att the skola vara oberyktade, ärlige, redlige och förståndige
Män, och alla andra föreskrifter upphäfvas; af Anders Danielsson: attalia stadganden, som hindra en Sakegares fria val af det Ombud, ban vill anlita, må utur Lagarne försvinna och Domstolarne förlora all rätt, ej mindre att vägra tillåtelse för någon, att inför Råtta föra andras talan , än äfven att för vanvördeligt skrifsätt emot
Domstolen eller VederParten, eller inblandande i saken af hvad dertill ej rätteligen hörer, dömma någon förlustig rättigheten att, såsom Fullmägtig, gagnas, samt af Insulin, att det måtte stå hvarje Part fritt, att, vid Domstolar få sig till biträde i rättegång antaga den han hyser förtroende för, med rättighet för en sådan, 126 LngVtskottéts Betåtiktinieru att FuIImägtigskapet antaga; dock att dervid iakttagea hvad 15 Gap. 2 §, Rättegångs» Balken i moraliskt afseende fordrar hos Fullmägtig; äfvensom att sådant icke må göra någon inskränkning uti Lagens och sårskilde Författningars föreskrifter, att skilja ett oskickligt
Ombud från ett illa utfört Fullmägtigskap, samt fråndömma dét rättigheten att föra andras talan inför Rätta.
Hvad sålunda blifvit yrkadt, har LagUtskottet öfverväga!' och sorn Kongl.
Brefvet den 27 Maji i8oi,vid föreskriften: alfi ej någon utom KronoBetjent å Landet, som ej Uppbörd eger, samt Lands- och StadsFiscaler ina till Fullmägtig låta sig bruka, sorn icke efter fullgjorde Akademiska Speer» mina, på sått Kongl.
Förordningen den ic:de Martil »749, jemförd med Kongl. Förordningen den 9 Martn 1750 och Kongl. Brefvet den 9 April 1788 bjuda, af Rätten, der Saken d rifves , lof dertill fått, uttryckligen tillagt de orden t med undantag af de händelser 15.
Gap. 2 f.
RättegångsBalken särskildt utstakar; och det således vid detta förhållande icke genom nämnde Bref blifvit någon betaget, att till Fullmägtig bruka sin skyldeman, eller then i hans tjenst är, eller han eljest häfver förtroende till, utan att andre vilkor dervid äro fästade, än att Ombuden skola vara oberyktade, årlige, redlige och förståndige
Män, och ingen till Fullmägtigskap må /lUimrmeliga brukas, som af Rätten, der Saken drifves, ej godkänd är och lof dertill fått; alltså och enar LngUtskottetsBetänkanrleit. izi ali den frihet för rättsökande parter i valet af rättegångs-ombud, som Lagutskottet anser vara skälig och med god ordning förenlig, redan är uti Lag och Författningar medgifven, anser Utskottet någon -förändring uti hvad härom för närvarande stadgadt finnes, icke erfordras; men då Utskottet har sig bekant, att vid åtskiliige
Domstolar, den i Utskottets tanka origtiga tillämpning af Författningarne i denna del egt rum, att endast KronoBetjenter, Lands- och StadsFiscsler och de som aflagt Akademiska Specimina, blifvit ansedde berättigade att föra andras talan; så har Utskottet trott sig ega anledning, till Riksens Höglofl.
Ständer hemställa, att, i öfverensstämmelse med den af Utskottet i förberörde måtto antagne tydning af 15 Cap. 2 g.
RättegångsBalken och Kongl. Brefvet den 27 Maji t8.2i, en Förklaring må blifva utfärdad, med til 1- kännagifvande, att, genom 1801 års Bref, någon ändring af 15 Cap. 2 §.
RättegångsBalken, eller någon inskränkning i de Stadganden, som deri finnas, angående rättigheten , att föra andras talan,ficke blifvit meddelad.
I afseende åter på Anders Danielssons särskildta yrkande, att Domstolarne må förlora all rätt, ej mindre att vägra tillåtelse för någon, att inför Rätta föra andras talan, än äfven att för vanvördeligt akrifsätt eller inblandande af hvad till saken icke hörer, dömma någon förlustig rättigheten, att såsom Fullmägtig gagnas; så enär det ovill - 122 LagUtskottets Betänkandett. korligen mäste tillhöra Domaren, att pröf«« va huruvida ett Rättegångsombud eger de egenskaper Lagen föreskrifver, och att, i motsatt fall, skilja Fullmägtigen från saken, samt härtill kommer» i afseende på hvad Anders Danielsson vidare anfört, att den, enligt Utskottets tanka , icke kan kallas skickligt och förståndigt Ombud, som i saken inblandar hvad dertill ej rätteligen hörer, och, på ett oförståndigt och oredigt sått sin hufvudmans talan utförer J äfvensom med Domstolens värdighet ej kan förenas , att en person , sorn brukar vanvördeliga ord eller åthäfvor mot Domare och Parter, vidar© får såsom Ombud begagnas j alltså har Utskottet icke funnit skäl att Anders Daniel** sons Motion i denna del bifalla.
Dock hem&tälles detta tillika med en Ledamots särskilda tanka, vördsamligen Riksens Högloft.
Ständers vidare pröfning,.
Stockholm den 8, April 1823.
Utdrag af Protocollet, hållet hos Riksens Högloft, Ständers Lagutskott den 8 April 1823.. S, D. Föredrogos de af Hederv.
Bon--. deStåndet till LagUtskottets granskning remitterade, den 4 och 13 sistlidne Martii, på bordet lagde, Memorialer af Riksdags* fullmågtigarne H.
Strindlund , från Ångermanland, Anders Danielsson, från Elfsborgs Lån och Nils Insulin från Stockholms Lån , L/igUtskctttts Betiinhandcn.
123 ©rn upphäfvande af de Lngar och Författningar, hvarigenom Sakegares fria val af Rättegångsombud inskränkes; hvarvid Utskottet stannade i det utlåtande, som innefattas uti Betänkandet N:o 36.
Herr Borgmästaren Hagander var derifrån skiljaktig och yttrade: 5,Vid jemfö relse af 1734 års Lagstiftning, angående Rättegångsombud , med den, som uti åtskilige författningar sedermera tillkommit, har jag för min del, funnit den förra, sådan den uti 15 Cap.
RättegångsBalkeu uttryckts, ega ett utmärkt företräde,” ”Uti berörde Lagrum stadgas helt enkelt; Att man får begagna säsosti Ombud hvar och en , sorn ä.r oberyktadärlig, redlig och förståndig ; och att den fullmägtig t sorn jörledt någon till oskälig rättegång, eller mot bättre vetande drifvit orättfärdig sak m. m. skall straffas med böter elter fän-, geise och förlust af rättigheten att fora andras talan, Uti dessa enkla stadganden har jag trott mig finna en värdig omtanka för så väl Lagarnes helgd sorn enskild mans rätt, och en ädel hyllning af den hos en hvar naturliga önskan» att uti bevakandet af sina angelägenheter , biträdas af den person, för hvilken man hyser aktning och förtroende.
Lagstiftaren insåg nogsamt, att denna önskan borde inför lagen gälla såsom rättighet; och då han, å ena sidan, fordrade ärlighet, redlighet och förståndighet, såsom oeftergiflige egenskaper hos RåttegångsOmbudet, och å den andra sidan lade 124 Lagutskottets Betinhmieii. uti Domarens hand magten, att afvisa eli hvar, som saknade dessa egenskaper, och att straffa den, som missbrukade sitt Ombudsmannaskap ’ så uppfylldes derigenom, efter min tanka, Samhällsordningens fordringar i afseende på så väl Lagarnes värdighet, Domstolens anseende, enskilde Parters rätt och ett fritt användande af goda medborgerliga egenskaper.
Så har jag, för min del, betraktat det ifrågavarande Lagrum ; och jag står fast vid den öfvertygehen, att det utgör en fullständig och tillfyllestgörande Lagstiftning, och att de författningar, hvilka detsamma förändrat elier förklarat, äro obehöflige, ändamålslöse, ja äfven orättvise.
Nu har Utskottets pluralitet ansett sig böra tillstyrka utfärdandet af en förklaring öfver dessa författningar.
Jag kan icke instämma uti denna åsigt, och då det måste antagas såsom obestridligt, att all lagstiftning bör vara eckel, att den följaktligen icke eller bör intrasslas uti en mängcl onödiga och till en del arbiträra stadganden, och att lika straff icke böra bestämmas för olika brotta så synes mig Utskottets åsigt hafva tvänno hufvudsakliga fel, det ena: att derigenom uti Lagstiftningen qvarhållits ett aggregat af invecklade, onödiga stadganden, hvilka såsom sådane bordt utplånas; och det andra : att den med dessa författningars qvarhallande, jemväl bibehållit såsom Lag ea uppenbar orättvisa: ty omöjligen kan det finnas rättvisa i ett Lagstadgande, som för - LngUtshottets Eetånlandett.
125 klarart att den som skrifver vanvördeliga mot Domaren eller Parter och inblandar uti skrifter hvad till saken ej hörer, skall straffas lika med den, som mot bättre vetande drifver orättfärdig sak,” ”På grund af det nu anFcirda, tillstyrker jag, för min del, med anledning af Riksdagsfullmägtigarne Anders Danielssons och Strindlunds Motioner, att alla de författningar, som ändra elier förklara allmänna Lagens stadgsnden om Rättegångsombud, må upphäfvas, och berörde sfadganden dymedelst återfå deras fulla, oförtydda verksamhet. ” Ut supra.
Ex Protocollo. Joli Jac.
Ankom den 7 Maji I823.
Betänkande, i anledning af Herr Fr o■ sten Magister Jacob Hagbergs Memordal, angående närmare bestämmande i hvad fall FrovincialMedici Besigtningar är o nödvändi ge, vid uppkommande tvifvelsmål, huruvida död person vådeligen omkommit eller icke.
Då uti LandtFörsamlingar gemenligen liander, att, vid fråga om drunknad, eller genom annan vådlig händelse omkom - 12(3 Lagutskottet!
BetänkandeH. reen persons begrafning, KronoBetjeningéft icke håller någon undersökning för att ethalia nödige upplysningar, Utan genast pä Pastors tillkännagifvande af dödsfallet, anmäler milet hos Domaren; hvilken åter* äfven utan all föregående undersökning, på* kallar ProvincialMedicus, ofta aflägset boende, hvarigenom mångå gånger onödigä utgifter af Statsmedlen åstadkommas; har Herr Prosten Magister jacob Hagberg , uti Memorial, som Högv, PresteStåndet till Lagutskottet remitterat, hemställt, att på det Presten måtte befrias från en Villrådighet* hvaruti han alltid skall stadna, så långe icke Lagen bestämdt säger, hvilken, antingen Domaren, Kronobetjeningen eller Presten år skyldig anställa forsla undersökningen, om det är tvijvelaktigt eller icke, att den döde af våda omkommit, bestämd föreskrift härutinnan måtte meddelas, tili hvilken ända Herr Prosten föreslagit, att antingen Kronobetjeningen eller KyrkoRådet, i Kro* nobetjenlngenS närvaro, kUnde den första Unders ökningen verkställa, och endast i det fall sådane omständigheter förekommo, sörli väckte minsta misstanka att den döde icke af våda omkommit, påkalla Domaren» och provincialMedici åtgärder.
Denna Motion har Lagutskottet öfvervägat; och som stadgandet uti 2 8 Cap, 6 MissgerningsBalken ; ’’Thår tvifvelagtigt äf om then döde af sot eller handaverkan döden fått, läte Domaren eller Konungens Befallningshafvande den dödas kropp syna* LagUtskottets Eetinkanien. 12?
Innan (len begrafven varder;” förutsätter, att tvifvelsmålet om dödssättet skall vara Utrönt och anmält; men föreskrift saknas, hvilken denna föregående åtgärd rätteligen åligga bör; alltså och på det villrådighet härutinnan och ett ofta onödigt uppehåll tued den dödas begrafning måförekommas, har Utskottet ansett sig i så måtto böra tillstyrka bifall af Motionen, att, genom utfärdande Författning, må stadgas: att enär, utan vetterlig föregången sjukdom, någon finnes ligga död, närmaste Kronobetjent skall vara pligtig genast, vid härom erhållen kunskap, i närvaro af tvänne tillkallade trovärdige män, undersöka om den döde, af egen eller andras handaverkan omkommit, samt då minsta anledning dertill finnes, förhållandet skyndsammeligen inberätta till Konungens Befallningshafvande eller Domaren , som då, efter omständigheterne, för. ordnar, huruvida besigtning af ProvincialMedicus och undersökning vid Domstol må finnas nödig eller icke, innan den döda begrafvas må, Detta hemstålles dock till Riksens Högloft.
Ständers pröfning vördsammeligen» Stockholm den 10 April 1823. 128 I>g Utskottets Betänkandet!, N:o 3S Ankom den 7 Maji 1825.
Betänkande i anledning af Herr Grefve H. Wacktmeisters saint Herr Frosten Fors sanders Memorialer, om för an dr ad t satt för Författningars uppläsande i Kyrkorne.
Till Lagutskottet hafva blifvit remitterade, dels från Högloft.
Ridderskapet och Adeln, ett Memorial af Grefve H. Wachtmeister, dels från Hög v.
PresteStåndet, ett Memorial af Herr Prosten Forssander, begge åsyftande förändring uti det hittills brukeliga sätt, att uti Kyrkorne kungöra allmänna Påbud och Forfattningar.
Herr Grefve Wachtmeister har , med framställande deraf, att ett förbåttradt sått för publicerandet af allmänna Påbud vid flere Riksmöten varit ett af föremålen för Riksens Ständers öfverlåggningar och att, efter Herr Grefvens tanka, endast svårigheten att uppfinna ett sådant båttre sätt men icke bristande öfvertygelse hos Riksens Ständer om olämpligheten af Kungörelsers upplåsande å Predikstolen och ofullständigheten af ett sådant kungörande , föranledt att någon förändring häruti icke vunnits , trott sig böra ytterligare framställa denna fråga till öfverläggning, och till sådan ända föreslagit; 1:0 Lagutskottet* Eetånkandeil, 129 1:0 att al! uppläsning på Predikstolen af Författningar och Kungörelser, af hvad slag de vara må, hädanefter må upphöra, och å Predikstolen endast tillkännagifvas , hvil» ka så beskaffade handlingar til!
Församlingen ankommit; 2:0 att, efter Gudstjenstens slut, Klockaren eller en Fjerdingsman må på gången i kyrkan ugpläsa de ankomne Förlattningarne och Kungörelserne; och 3:0 att desse, hvaraf ett exemplar skall till hvarje Kyrka eller Capell afsåndas, sedermera böra på något lämpeligt ställe inom Församlingen städse vara att tillgå för dem, som önska att dem genomläsa; och skulle till de mindre detaljerne af detta stadgande jemväl höra , att en förteckning på de sålunda kungjorde
Påbuden skulle på nämnde ställe alltid finnas, och att det vore dens skyldighet, soin dertill blifvit utsedd, att, f6r bibehållandet af ordning , inhäfta dessa handlingar sä fort de ankomma ; och Herr Prosten Forssander har andragit, huruledes, genom allmänna Författningars och Kungörelsers uppläsande å Predikstolen, innan Gudstjenstens slut, densamma ofta och i synnerhet i de större Landtförsamlingar mer ån en timme öfver den vanliga tiden uppehälles: att denna afvikelse från den offentliga Gudstjenstens syftning ofördelaktigt verkar på det till helig andakt stämda sinnet, hvilket är lätt att inse af hvarje from Christen, som önskar, att inom helgedomen, skiljd från alla timmeliga om« Lagötskottets Betänkanden. 9 130 LagUtskottets Betånknmhn, Sorger, sysselsätta sig med högre och vigtigare betraktelser , äo de , sorn hafva hvardagslifvets händelser tili föremål, samt att med odelad uppmärksamhet, af ordet väckt och lifvad, af bönen underhållen, få vid Nattvardsbordet begå sin heligaste Religionshandling: att ibland de flere Nattvardsgäster, som i de större
Församlingar till två ä trehundrade personer Hg infinna, åro många Mödrar, hvilka boende två mil och derutöfver från kyrkan icke utan farhåga åro borta från deras hemmavarande späda barn , månge gamle och bräcklige, sorn frukta, att, under de korrtare dagar, icke medhinna, att samma dag från kyrkan tili deras hemvist återkomma; och dessa skola imellertid se sig föranlåtne, med oro och under afhörande afsådane ämnen, sorn dem oftast icke angå, afbida Gudstjenstens slut; af hvilka förenade anledningar Herr Prosten Forssander föreslagit: att, med undantag af Konungens eller Dess tillförordnade Regerings Nådiga Stadgar och Kungörelser, hvilka alltid borde eftef Predikan och före Gudstjenstens slut frän Predikstolen upplåsas, så att ett troget Folk, som vid Gudstjensten i sina böner innesluter en huld och af Gud tillförordnad Öfverhet, må äfven der med undersåtlig vördnad få emottaga och höra sin Landsfaderliga Öfverhets visa Påbud och Författningar, alia andra Kungörelser, som icke hafva någon religiös syftning eller särskildt angå kyrkans oeconomie och hvad till kyrkodisciplin LngUrskottets Bttänkandeiii j31 nen hörer, ina efter Gudstjenstens slut från Predikstolen eller på gången i kyrkan upplåsas; hvarigenom den förmån vunnes, ätt Kungörelserne bättre hördes och fattades , än då en del af åhörarne under uppläsningen utgå ur kyrkan och såmedelst förorsaka , att hvad af Presten upplåses> endast otydeligen kan höras; och har Herr Professoren Bexell med denna Motion sig afven förenat* Lagutskottet, Sorn i anledning af hvad sålunda blifvit framståldt, tagit kännedom om det Betänkande Riksens Högloft.
Ständers Lagutskott vid 1817 års Riksdag, den 17 December Samma år, afgifvit uti då vackt enahanda fråga, om ett förändradt Satt för allmänna Författningars kungörande, har, med instämmande i de äfigter* hvilka uti berörde Betänkande blifvit anförde och dem Utskottet, till undvikande af vidlyftighet, trott sig nu icke böra åter Upprepa, jemväl stadnat uti det beslut samina Utskott fattat; i öfverensstämmelse hvarmed Utskottet alltså får föreslå, att den ändring uti hvad 2 Cap. 5 §.
Kyrko* Ordningen» angående Författningars uppläsande i kyrkorne, föresktifver, må meddelas: att, med undantag af sådané kungöranden, som hafva en bestämd religiös syftning, och med hvilka på iika sättsom hitintills skall förfaras, alla »frige ankomna Författningar, Beslut och Underrättelser, komma, når Gudstjensten är fulländad, att äf Presten från Predikstolen kungöras; dock 132 Lagutskottets Bctänkanden. att, efter Predikan och sedan Bönerne äro läste, menigheten bör af Presten underrättas, att den, till åhörande af sistnämnde författningar, — bör i kyrkan, sedan Gudstjensten är slutad, qvarstadna.
Hvad åter angår de af Herr Grefve Wachtmeister särskildt föreslagna föreskrifter, i afseende på ankomne
Författningars vårdande efter kungörandet och tillgänglighet för dem, som önska att dem genomläsa; så enär, genom Kongl.
Brefvet den 32 Junii 1747, Kongl.
CanceliiPresidentsÅmbetets Kungörelse den 26 November 1807 och 11 §, uti Kongl.
Resolutionen på Allmogens Besvär den 10 September 1743, är föreskrifvet, dels att Landshöfdingarne skola foga anstalt, att de dem tillsände Exemplar af Kongl.
Förordningar så tillräckligen utdelas, att hvarje Kyrka kan förses med Ett Exemplar, som derstädes blifver qvarliggande; dels att Presten skall dem registrera, sammanbinda och förvara , samt till efterträdaren i Syslan aflemna, så att de alltid må vara på stället att tillgå; hvarigenom ändamålet med motionen i denna del redan är uppfyldt; så har Utskottet ansett något vidare utlåtande härutinnan icke erfordras.
Detta tillika med Ledamöternes af Hederv.
BondeStåndet särskilda tanka, hemstålles dock vördsammeligen Riksens Höglofl.
Lagutskottets Betänkandeit. 133 Utdrag af Protocollet, hållet hos Riksens Högloft.
St cinders Lagutskott den 14 April 1823.
S. D. Föredrogos Herr Grefve H. Wachtmeister af Höglofl.
Ridderskapet och Adeln remitterade Memorial, angående förändradt sätt för allmänna Författningars kungörandej samt Herr Prosten Forssander i samma ämne afgifne Memorial, hvilket HögV.
PresteStåndet remitterat.
Öfver desse Memorialer beslöt Utskottet det utlåtande, som innefattas i Betänkandet N:o 38; hvaremot Ledamöterne af Hederv.
BondeStåndet sig reserverade, med förklarande, det de icke ansågo annat sätt för Författningarnes kungörande, än det hitintills brukliga , erfordas.
Ankom d. 7 Maji 182g* Betänkande, i anledning af RiksdagsFulhnågtigarne Anders Hanssons och Eric Janssons, från Upsala Lån, Memorialer, angående ändring uti nide Cap. 2 §.
Förordningen den 28 Junii 1798» 134 LngUtskottets Betnkanden., Uti Memorial, som Hederv.
Bonde» Ståndet till Lagutskottet remitterat, hafva RiksdagsFullmägtigarne för Upsala Län Anders Hansson och Eric Jansson anfort huruledes den rättighet 17 Gap. 2 § Rättegångsbalken, jemförd med Kongl.
Förord-s ningen den 28 Junii 1793) lemnar Handlande, att beediga handelsbok, dåden finnes vara ordentligen förd och vederparten ej kan visa fel deruti, icke skall öfverensstämma med den Käranden i Lag ålagde skyldighet, att sitt käromål bevisa, dels ock kunna föranleda till menliga följder, emedan den händelse icke vqre omöjlig, att den sorn eger rättighet, att låta fena och beediga Böcker, k linde påföra sina medborgare varor dem de aldrig erhållit, och ge-i noni rättigheten, att med ed styrka påfdriogens rigtighet, tillvinna sig en orättmätig betalning; till förekommande hvaraf, Änders Hansson och Erik Jansson hemstäldt, om icke rättighet, att beediga en såsom Bevis åberopad HandelsBok, först måtte vidtaga, då skrifte liga Reqvisitioner eller Motbok med dep, af hvilken betalning för varor fordras, kan uppvisas.
Detta har Lagutskottet öfvervågat; och då det uti 17 Cap 2 $ RättegångsBalken, jemförd med Kongl. Förordningen dan 2g Junii 1798, godkände Bevisnixigssätt, i afseende pa Handlandens fordringar för u^orgade varor, om afvikande från de former Lagen i allmänhet för bevisning stadget, icke saknar en gällande grund, s» yäl Lagutskottets Betänkanden.
135 uti den hos de Handlande påräknade noggranhet och redlighet, af hvilkas iakttagande, deras credit och Borgerliga anseende bero, sorn ock uti underlättandet af handel och vandel medborgare emellan; och då icke eller någon köpare är betaget, att, der han anser sin rätt och säkerhet sådant påkalla, med den Handlande ingå aftal om Motboks erhållande, eller, för anställande liqvid, grundlägga vilkoret af skriftliga reqvisitioners uppvisande; så har Utskottet, med äfven fäsiadt afseende på den i Lag Handlande åiagde skyldighet, att vid hvarje års slut, till tälla Gäldenären räkning öfver utborgade varor; hvaremot klander inom viss tid eger anställas, desto mindre funnit skäl att tillstyrka bifall åt den uti motionen föreslagne ändring uti allmänna Lagens ofvanberörde Stadgande, som densamma tvifvelsutan skulle medföra hvarjehanda hinder och uppehåll uti dagliga han. gelsrörelsen, och, enär enahanda bevis»ingssätt blifvit uti Kongl.
Förordningen den i5:de October 1810 stadgadt för varutillverkare och förädlare, hvars rättighet, att beediga sina böcker, såsom icke genom motionen ifrågastålld, nu icke eller lärer kunna komma under pröfning, Utskottet nogsamt insett olämpligheten deraf, att det särskildta bevisningssättet för desse skulle blifva gällande; men deremot för de Handlande upphåfvas; dock varder detta tillika med 2:ne Ledamöters särskilda mening, till Riksens Höglofl.
Ständers vidare pröfning LngUtskottets Betänkande», vördsammeligen hemstäldt.
Stockolm den *o April 1825.