Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid sistlidne riksdag, då en likartad motion jemväl var föremål för Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets behandling, yttrade Utskottet, att ordnandet af auktionsväsendet i allmänhet varit betraktadt såsom en angelägenhet, derom städerna sjelfva efter hvarje orts lokala förhållanden haft sig förbehållet att besörja.
Sålunda vore för Stockholms stad, på vederbörandes förslag, faststäldt ett särskildt auktions-reglemente af den 13 April 1858, äfvensom för åtskilliga andra städer reglementen blifvit i nämnda afseende tid efter annan utfärdade.
Olika förhållanden gjorde olika stadganden nödvändiga för skiljda orter; men med afseende å den kommunala beskaffenheten af dessa ärenden, syntes de, utan Rikets Ständers åtgärd, bäst kunna regleras efter öfverenskommelse inom kommunerna sjelfva.
Likasom Stockholms stad egde att hos Kongl.
Majit göra framställning om de förändringar, som kunde anses nödiga uti det för nämnda stad gällande reglemente, så hade öfriga städer jemväl öppet att inom sig ordna auktionsväsendet på sätt, som för hvarje ort ansågs ändamålseniigast.
Under åberopande af dessa, såsom det synes Utskottet, fullt giltiga skäl. får Utskottet äfven denna gång vördsamt hemställa, att motionen icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Erot. 1862 & 1863. 8 Sami. 17 Hafi. 2 STOCKHOLM, typografiska föreningens boktryckeri, 1868.
Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande M 81. 1 N:o 81.
Ank. till Exp.-Utsk. den 12 Febr. 1863, kl. 2 e. m.
Betänkande, i anledning af väckl motion om anställande af undersökning rörande tdlkomsten af vissa åt läroverken anslagna prebenden.
Denna motion (JV2 137) är väckt inom Vallöf]. Borgare-Ståndet af Herr Alander, hvilken anfört, hurusom af de hemman, jordar eller boställshus, som för närvarande vore anslagna åt några lektorer vid flera af rikets äldre elementarläroverk, åtminstone de flesta syntes hafva blifvit till detta ändamål skänkta eller på annan väg disponerade före Konung Gustaf II Adolfs och Drottning Christinas dagar, ja måhän da redan före kyrkoreformationens införande; hvadan anledning funnes att antaga, det de snarare varit bestämda för domkapitlen än för de gamla gymnasierna.
Men enär olika åsigter härom uppstått och velat göra sig gällande, har motionären ansett sig böra föreslå, »att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att Kongl. Majit täcktes låta anställa en noggrann undersökning om dessa förr s k. prebendens m. m. tillkomst, samt, i fall resultatet af densamma skulle så utfälla, som motionären lörmodade, med anledning häraf i nåder utfärda en derefter lämpad närmare förklaring af 72 § i den under den 29 Januari 1859 utfärdade nådiga stadgan för rikets allmänna elementarläroverk.»
Då motionen icke innehåller vidare utredning i ämnet, än hvarför nu är redogjordt, är Utskottet ej i tillfälle att bedöma, huruvida någon giltig anledning förefinnes att påkalla en undersökning derom, huruvida ifrågavarande prebenden m. m. i allmänhet blifvit till sina rätta ändamål använda.
Skulle åter i något särskildt fall ett donationsvilkor eller dylikt vara öfverträdt, anser Utskottet, på sätt i ett föregående Betänkande (M 57) är antydt, det vara vederbörande målsegares ensak att, genom rättegång eller annorledes, på sätt honom bäst synes, åstadkomma utredning och rättelse; hvadan Utskottet finner sig böra afstyrka bifall tili berörda motion.
Prot. 1862 & 1863. 8 Sami. 18 Höft. 2 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Memorial J\i 82.
Ank. till Eip.-Utsk. den 12 Febr. 1863, kl. 2 e. m.
Memorial, i anledning aj ålerremiss af Utskottets Betänkande JYi 45.
Detta Betänkande, rörande väckt förslag om meddelande af föreskrifter i afseende på sättet för postdiligensers förskaffande, har, enligt Utskottet tillhandakomna protokollsutdrag, blifvit af Höglofl.
Ridderskapet och Adeln till Utskottet återremitteradt, men af de öfriga Riks-Stånden bifallet; och kan vid sådant förhållande återremissen ej till vidare åtgärd föranleda; hvarom Utskottet skolat Höglofl.
Ridderskapet och Adeln underrätta Slockholm den 12 Februari 1863.
Tillägg till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande JV2 66, i anledning aj väckta motioner angående ändringar och tillägg i nu gällande stadganden om fattigvården i riket.
Emot delta Betänkande anmäldes Reservation: af Friherre af Schmidt, C. J. G., som ansåg 18 § af 1853 års fattigvårdsförfattmng innehålla föreskrift, fullt tillämplig uti de fall, Utskottet afser, hvarför det är både onödigt och olämpligt att besvära Kongl. Maj:t med någon underdånig skrifvelse i ämnet.
Häruti instämde Friherre Alströmer, C. J, O., Herr von Echstedt, J. F., Herr Ros, A. E. och Herr Ekerot. STOCKHOLM, tryckt hos Eric Westrell, 1863.
Allmänna Besvärs• och Ekonomi-Utskottets Betänkande N'o 83. 1 JV:o 83.
Ank. till Exp.-Utsk. den 14 Febr. 1863, kl. 1 e. m.
Betänkande, i anledning af vackt motion om förberedelser till inrättande af en homöopathisk kur-anstalt.
Allmänna Besvärs- oell Ekonomi-Utskottets yttrande har infordrats öfver en inom Högvördiga Preste-Ståndet af Doktor Forssell väckt motion (N:o 89), hvaruti, med åberopande af de upplysningar, som vid föregående riksdagar i särskilda motioner meddelats rörande resultalerna af det homöopathiska sättet för läkekonstens utöfvande, motionären hemställt, att tillfälle måtte beredas denna läkekonst att söka ådagalägga sin praktiska användbarhet, samt för sådant ändamål föreslagit, »att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, det Kongl. Majit, om efter vederbörandes hörande i nåder så skäligt pröfvas, täcktes låta uppgöra förslag till inrättande af en särskild så beskaffad medicinsk kur-anstalt, helst och till en början i hufvudstaden och ställd under Sundhets-kollegii närmaste uppsigt, att sjuka må kunna uteslutande efter homöopathiska grundsatser der blifva behandlade, samt efter beräkning af de oundgängliga kostnader, som för en sådan anordning erfordras, om anslag dertill aflåta nådig Proposition till Rikets näst sammanträdande Ständer.»
Denna motion, uti hvilken Kyrkoherden Ternström och Doktor Schram instämt, åtföljdes till Utskottet af en utaf den sistnämnde vid nästlidne riksdag algifven reservation emot Stats-Utskottets då meddelade utlåtande öfver en i förevarande ämne väckt motion, å hvilken nämnda Utskott afstyrkte bifall.
Utskottet har inhemtat, att förslag i nu omförmälda hänseende varit framställda vid alla de tre sistförllutna riksmötena.
Vid 1853—1854 årens riksdag egnades häråt ingen uppmärksamhet.
Vid den följande riksdagen tillstyrkte väl Stats-Utskottet, i Utlåtandet angående åttonde Hufvudtiteln (Nio 148, punkt. 107), »att Rikets Ständer måtte för hvartdera af de nästföljande tre åren till Kongl. Majlis disposition Bilt. till B.
Prut. 1862 A 1863. 8 Sami. 19 Haft, 2 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-V t skottets Betänkande Av o 83. ställa en summa af 8,000 R:dr R:mt, för att användas till inrättande i hufvudstaden af en poly klinisk anstalt för homöopathisk sjukvård, samt tillika hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det Kongl. Maj:t, efter vederbörandes hörande, täcktes låta utlärda stadgar eller reglemente för en dylik anstalt, hvilken torde ställas under Kongl. Sundhets-kollegii inseende, med skyldighet för poly klinikens föreståndare att till bemälda Kollegium årligen aflemna berättelse om anstaltens verksamhet.»
Men denna hemställan vann ej Rikets Ständers bifall; och då enahanda förslag vid sistlidne riksdag förnyades, blef detsamma så väl af Stats-Utskottet afstyrkt, som ock af Rikets Stäuder lemnadt utan afseende.
Det skäl, som hufvudsakligen föranledt berörda utgång, synes hafva varit: svårigheten för Rikets Ständer att tillförlitligen bedöma en fråga af denna beskaffenhet, deruti hvarken framställning blifvit af Kongl. Maj:t gjord, eller vederbörande myndigheter haft tillfälle att sig yttra.
För Utskottet synes berörda skäl äfven nu medföra giltighet, helst den homöopathiska läkekonsten icke under de sednast förflutna tre åren, så vidt Utskottet kunnat erfara, lyckats tillvinna sig vidare erkännande, än tillförene varit händelsen; hvadan och enär icke heller någon annan anledning torde förefinnas att antaga, det Rikets Ständer skulle nu mera än förut egna uppmärksamhet åt förslaget i den ordning detsamma kommit under Rikets Ständers ompröfning, Utskottet vördsamt hemställer, att motionen ej må lill någon åtgärd föranleda.
Reservation: af Kyrkoherden Ternström: »Också med fara att blifva ansedd såsom en för åtlöjet mer eller mindre åtkomlig entusiast, kan jag icke annat än reservera mig emot Utskottets betänkande.
Den homöopathiska kurmethoden har en gång gjort mig en alltför stor tjenst, för att den icke i mig skulle finna en varm förespråkare.
Jag står hos densamma i en större förbindelse, än att jag, på gifven^anledning, icke skulle taga dess parti.
Min medicinska trosbekännelse är, att sagde method i verkningskraft och hastighet att medföra lyckliga resuitater vida öfverträffar allt hvad allopathien förmår.
Framför den sistnämnda har den det obestridliga företrädet att ej allenast förkorta patientens lidande, utan ock att, i det den botar det lokalonda, icke tillika, såsom de vanliga läkemedlen, angripa de friska delarne i menniskokroppen.
Den homöopathiska läkemethoden har icke ännu vunnit tillbörligt erkännande i vårt land.
Detta Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 83. 3 är lätt förklarligt.
Homöopathien träder upp emot de mägtigaste intressen — hela korpsers intressen, som se sig hotade, om läkemedlen skulle reduceras till T(?ö(1:del mot hvad de nu äro, och läkarnes antal till lika proportion.
Sjelfbevarelse—instinkten är en stor magt, och man ser, att när den är i fara, filantropien, som är en annan stormagt i vära dagar, mäste vika för den förra.
Utskottet liar afstyrkt bifall till motionen, bland annat af det skäl, att »det synes svårt för Rikets Ständer att tillförlitligen bedöma en fråga af denna beskaffenhet, deri hvarken framställning blifvit gjord af Kongl. Maj:t, eller vederbörande myndighet haft tillfälle att sig yttra.»
Men homöopathien är intet charlataneri; den har en litteratur och är en gren af den medicinska vetenskapen med Hanemans frejdade namn i spetsen.
Att förebära okunnighet om ämnets beskaffenhet, stämmer illa in med »nittonde århundradets bepri sade upplysning».
Men må den naiva bekännelsen gälla — jag tror nog, att den är endels sann — så erbjudes här just ett tillfälle att blifva bättre underrättad.
Hvad motionären begärt skulle just leda dertill, ehuru hvarken han eller jag behöfva en sådan föregående utredning, för att stadga vårt omdöme.
Skulle en framställning af Kongl. Majit just vara nödvändig?
Skulle den enskilde motionärens förslag ej böra påaktas och ha samma verkan?
Den förda diskussionen har låtit förljuda, alt motionärens petition, »att sjuka må kunna uteslutande behandlas efter homöopathiska grundsatseft), vore alltför »strängt och exklusivt».
Men afsigten är ju att få utrönt, hvartill, i praktiskt och medicinskt afseende, homöopathien verkligen duger.
Ilar man nu gått tillbaka i stället för framåt — hvarför man i alia andra fall är så förskräckligen rädd — sedan 18.56 års riksdag, då 8,000 R:dr R:mt anslogos för ändamålet?
Sedan Utskottet nu lemnat motionen utan afseende, har hoppet intet annat stöd än Rikets Ständer, och detta stöd är kraftigt nog, om de insigtsfull män ibland dem, hvilka ömma för den lidande menskligheten, vilja taga sig saken an.» Häruti instämde Doktor Runsten.
4 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande IS-Q 84, Kf:© 84.
Arik. till Exp.-Utsk. dtn 14 Febr. 1863, kl. 1 e. m Betänkande, i anledning af väckt motion om behörighet för Kommunalnämnd att upptaga och afdöma de mål, hvilka röra förseelser mot 6 § i Kongl.
Kungörelsen den 42 Juli 1861, angående hundskatt.
Till behandling af Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet har blifvit öfverlemnad en inom Hedervärda Bonde-Ständet af Håkan Pettersson från Blekinge län väckt motion (N:o 416), att enär genom den Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, enligt Kongl.
Kungörelsen angående skatt för hundar, den 12 Juli 1861, åliggande skyldighet att upptaga och afdöma mål, rörande å landsbygden försummad skyldighet att anmäla hundkreatur till beskattning, eller försök att dylik afgift sig undandraga, de, hvilka i berörda hänseende tilltalades, måste till och från residensstaden företaga ofta långa, alltid med uppoffring af tid och kostnad förenade resor, för hvilkas undvikande mången saklös nu möjligen föranlåtes att heldre underkasta sig utgifvandet af de böter, hvilka i förenämnde fall kunna honom ådömas; så skulle dessa måls handläggning öfverilyttas till Kommunal-nämnden för att behandlas såsom öfverträdelser af de särskilda ordningsstadgar, öfver hvilkas efterlefnad det, enligt 39 § i Kongl.
Förordningen den 21 Mars 1861 om Kommunal-styrelse på landet, tillkommer Nämnden att vaka, helst denna myndighet eger att afgöra, om hundskatt skall erläggas eller ej.
Förseelser mot Kongl.
Förordningen den 12 Juli 1861, i fråga om hundskatt, äro, enligt Utskottets förmenande, icke jemförliga med öfverträdelser af de särskilda ordningsstadgar, öfver hvilkas efterlefnad det tillkommer Kommunal-nämndeu att vaka.
Då det i första rummet tillhör Polismyndigheterna att tillse, det i nämnde förordning alsedt skydd vinnes emot lösa hundars otillbörliga kringströfvande samt deraf härflytande olägenheter, synes det Utskottet äfven lämpligast, att alla på grund af samma förordning väckta åtal, äfven å landsbygden, i första hand upptagas till; pröfning af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande.
Några synnerliga kostnader lära icke derigenom uppkomma för den tilltalade, enär personlig inställelse å Lands-kansliet sällan dervid torde erfordras.
Snarare skulle dessa kostnader förstoras, om nämnde mål i Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Ulsköttels Betänkande N.o 85. 5 första liand finge af Kommunal-nämnden upptagas till pröfning och afgörande, enär, vid missnöje med dess beslut, besvär deröfver skulle] anföras hos Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, samt
Kommunal-nämnden således endast komme att öka antalet af de instanser, hvilka kunde komma alt berörde mål handlägga.
På dessa skäl får Utskottet vördsamt tillstyrka, att motionen icke måtte till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Jfco 85.
Ank, lill lixp.-Ulsk. den 16 Febr. 1863, kl. 12 inidd.
Betänkande, i anledning af väckt motion om befrielse för Ekesjö stad frän framtida underhälls- och bgggnadsskgldighet af dervarande elementarläroverks hus.
Herr Aschan liar uti en inom Vällolliga Borgare-Ståndet väckt motion (N:o 292) anfört, att, då numera den åsigt gjort sig gällande, att de allmänna läroverkens nytta icke inskränkte sig endast till den stad, der desamma vore belägna, utan till hela nationen, hvars uppvexande ungdom, vare sig landt- eller stadsboer, bonde- eller borgaresöner, både kunde önska och behöfva inhemta ett vidsträcktare kunskapsmått, än de inom hvarje kommun befintliga så kallade folkskolorna vore i tillfälle att lemna, så hade jemväl
Statens skyldighet att till läroverkens vidmagthållande och förbättrande bidraga blifvit erkänd.
Detta torde få antagas hafva utgjort bevekelsegrunden lill de tid efter annan beviljade anslag till den utvidgning eller nybyggnad af läro— verkshusen, hvilken i de liesta städer blifvit en nödvändig följd af de förbättringar och tidsenliga reformer undervisningsverket undergått, och hvilken man icke billigtvis, med tillämpning af den föråldrade principen för städernas skyldighet att bygga och underhålla skolhus, ansett sig kunna pålägga de redan förut af skattebördor nog betungade stadsinnevånarne.
Ekesjö stad, som hade ett femklassigt läroverk med sex lärare, hade redan innan förstnämnda åsigt vunnit ett allmännare erkännande, verkställt en för staden kostsam nybyggnad af ett skolhus, som fullt motsvarade äfven vår tids stegrade fordringar på beskaffenheten af ett sådant, utan att staden härtill 6 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 85. erhållit något statsbidrag, utan endast från stiftets byggnadskassa bekommit 2,800 R:dr, som Konung Oscar I. i nåder beviljat.
Husen vore i städernas brandstodsbolag försäkrade till 15,000 R:dr och tomten bade i inköp kostat 2,000 R:dr.
Då Ekesjö stad således icke anlitat Staten om anslagsbidrag, såsom många andra städer, men billigheten kräfde, att äfven Ekesjö komme i åtnjutande af någon bland de fördelar en rigtigare uppfattning al elementar-läroverkens allmännyttighet medfört, föreslog motionären, »att Ekesjö måtte befrias från framtida byggnads- och underhållsskyldighet af dervarande elementarläroverks hus, och att kostnaden för deras underhåll eller nybyggnad hädanefter mätte ur stiftets byggnadskassa utgå;» och har denna motion, jemte protokolls-utdrag öfver den i Vällofliga Borgare-Ståndet i anledning deraf förda diskussion blifvit till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet öfverlemnad.
I fråga om skyldighet att bygga och underhålla skolhus gäller för närvarande enahanda föreskrift, som i äldre Skolstadgar igenfinnes.
I likhet med 1820 års Skolordning innehöll sålunda 126 t§ i Kongl. Maj:ts nådiga Stadga för rikets allmänna elementarläroverk den 14 Augusti 1856 följande: »Byggnad och underhållande af lärohus skola, der de icke, enligt gällande författningar, åligga städerna, ske på bekostnad af stiftens byggnadskassör, genom vederbörande Biskops och Konsistorii försorg och under deras tillsyn.
Dock vare städerna alltid skyldiga att för lärohusen kostnadsfritt upplåta fria, sunda och väl belägna byggnadsplatser, samt så vidsträckta, att utrymme för gymnastik-inrättningar, äfvensom för lärjungarnes lekar och rörelse i fria luften, der må finnas;» och Kongl. Stadgan den 29 Januari 1859 upprepar enahanda bestämmelser i oförändrade ordalag.
Alt för staden Ekesjö göra ett undantag från den allmänna regeln, dertill förefinnes, enligt Utskottets tanke, så mycket mindre skäl, som det af motionären i sådant afseende uppgifna förhållande, att Ekesjö uppfört större lärohus, än som för stadens eget behof erfordrats, och att en stor del af lärjungarne i stadens elementarläroverk äro från landsbygden, utan tvifvel eger rum jemväl i de liesta andra städer, som i sednare tider åt sig uppfört nya lärohus; och att på stiftets byggnadskassa — hvilken, elter hvad för Utskottet blifvit upplyst, för närvarande är uttömd till följd af kostsammare byggnadsföretag inom stiftet — för all framtid öfverflytta skyldigheten att underhålla ifrågavarande lärohus i Ekesjö, lärer vid sådant förhållande vara lika overkställbar!, sorn det vore obilligt i anseende till det sätt, hvarpå kassan bildas och uppehälles.
Utskottet föranlåtes alltså afstyrka allt afseende å omförmälda motion.
Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 85. / Reservation: af Herr Börjeson:
Frågan huruvida oell i hvad mån Ekesjö stad kan ega giltigt anspråk på stiftets byggnadskassa för bestridande i framtiden af reparationskostnader å sitt skolhus utgör, efter mitt bedömande, en rättstvist, som borde till lagenlig behandling vid vederbörlig domstol hänskjutas; och då ett yttrande, sådant Utskottet föreslagit, gående ut på att afgöra, huruvida ett anspråk eller en hemställan af förevarande beskaffenhet, hvad en stiftsbyggnadskassa angår, må finnas overkställbar och obilligt eller icke, näppeligen lärer ligga inom omfånget af Rikets Ständers befogenhet, enär nämnda kassor stå icke under Rikets Ständers, utan under Konsistoriernas förvaltning och målsmanskap, anser jag, för min del, Utskottet hafva bort stanna vid att hänvisa Ekesjö stad, att med dess ifrågavarande anspråk, i fall af befogenhet, vända sig mot vederbörande stiftsbyggnadskassa i den ordning lag kan medgifva.
Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande M 86. 1 N:o 86.
Ank. till Exp.-Utsk. den 21 Febr. 1863, kl. 12 raidd Betänkande, i anledning af väckt motion, rörande rese-ersätlning till nämndemän vid vissa syner, m. fl. förrättningar.
Till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet har blifvit remitterad en inom Hedervärda Bonde-Ståndet af Johannes Andersson från Jönköpings län väckt motion (M 246), hvaruti andragits, hurusom nämndemän vid syner, värderingar och extra förrättningar i Kronans ärenden, när de dertill kallades, enligt Kongl. Kungörelsen den 11 Augusti 1854, endast egde att tillgodonjuta skjutsersättning för den i och för förrättningen tillryggalagda väglängd, som öfverskjuta- en half mil, från nämndemannens hemvist räknadt.
Då motionären icke kunde finna någon rättsgrund för en dylik nedsättning uti beloppet af skjutsersättning, som i hvarje fall rätteligen bort utgå, och som af enskilde, vid åt dem af nämndemän lemnadt tjenstebiträde, alltid till fullo erlägges, så har motionären föreslagit, att nämndemän, vid syner, värderingar, besigtningar, inventeringar och extra ting, m. m. för Kronans räkning, icke allenast måtte erhålla det nu stadgade dagtraktamente och skjutsersättning, utan ock tilläggas skjutsersättning för den halfva mil, som hittills icke fått af dem härvid beräknas.
Lika med motionären kan Utskottet ej finna någon antaglig grund för den skilnad i afseende på nämndemäns rätt till ersättning, som förefinnes emellan olika tjensteförrättningar.
Då de biträda vid syner och andra tillfällen, för hvilka enskilde sakegare skola utbetala ersättning, utgår denna enligt gällande resereglemente för fulla våglängden ifrån Nämndemannens hemvist till förrättningsstället.
Men då deras tjenstebiträde påkallas för Kronans räkning i vissa uppräknade fall, få de blott ersättning för den väglängd, som Öfverskjuter en half mil, från hemvistet räknadt.
Enär det är angeläget, att ej genom ett stadgande i berörda syftning afskräcka dugliga nämndemän från att längre tid, än lagen ovilkorligen dem ålägger, bibehålla Bih. till B.
Brot. 1862 & 1863. 8 Sami. 20 Höft. 1 2 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande
M 87. sin befattning, i hvilken de ej kunna anses genom redan medgifna förmåner, än mindre genom några ionevilkor godtgjorda för dylika extra besvär; får Utskottet vördsamt tillstyrka, att Rikets Ständer måtte i underdånig skrifvelse till Kongl.
Maj:t anhålla att, med ändring af Kongl Kungörelsen den 11 Augusti 1854, stadgas måtte, det nämndeman för biträde vid sådana syner, värderingar, besigtningar, inventeringar och andra förrättningar, som i 2 och 3 §§ af Kongl. Kungörelsen den 25 Januari 1842 omförmälas, hädanefter må åtnjuta, jemte redan stadgadt dagtraktamente, skjutsersättning enligt resereglementet för hela den väglängd, från nämndemannens hemvist räknadt, som i och för förrättningen af honom tillryggalägges.
Nto 87.
Ank. till Exp.-Utsk. flen 21 Febr. 1863, kl. 12 midd.
Betänkande, i anledning af väckta motioner, angående ändringar i nu gällande taxa för expeditionslösen.
I detta ämne hafva motioner blifvit väckta inom Hedervärda Bonde-Ståndet af Pehr Östman, från Wester-Norrlands län, som, med uttalande af det omdöme, att den i Kongl.
Maj:ts förordning den 30 November 1855 fastställda expeditionslösen vore obilligt hög, hemställt, att Rikets Ständer måtte besluta att berörda förordning ändras så, att expeditionslösen med 25 procent nedsättes, och att skrifvelse till Kongl.
Maj:t om dess nådiga bifall härtill måtte blifva i vanlig ordning expedierad; samt inom Vällofliga Borgare-Ståndet af Herr Ljungberg, som föreslagit, alt dels de, som söka inteckningsförnyelser, måtte befrias från skyldighet att, utom lösen för handlingens påskrift, lösa protokoll, så framt de ej sådant begära; dels ock, att den Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande M 87. 3 i sednare momentet af 8 § i taxan, rörande expeditionslösen, den 30 November '1855, åt stadsdomstolar meddelade rättighet, att särskildt protokoll för hvarje rättegångsdag utskrifva, måtte bortfalla, så att dylik utskrift blir beroende af derom gjord begäran.
Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet, till hvars handläggning dessa motioner blifvit öfverlemnade, kan, hvad först angår Östmans motion (JW 214) icke instämma i det deri uttalade omdöme, att den i ofvanberörda Kongl. Förordning fastställda expeditionslösen är obilligt hög, för hvilket påstående motionären ej heller anfört något skäl.
Då förut gällande författning i ämnet af den 15 Maj 1821 befanns tarfva ändring, låg anledningen dertill mindre i den då gällande expeditionslösens låga belopp, än i det expeditionssält, som, utan hinder från författningens innehåll, allmänt i praxis blifvit vedertaget, att nemligen expeditionerna utskrefvos med dragen stil.