Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Till dylika förslag hänför Utskottet ibland de väckta motionerna följande: a) Herr Sundvallsons (motionerna N:ris 30 -och 151 i tredje serien), hvilka innehålla, efter framställning af åtskilliga skäl för “en total och genomgripande omarbetning vid innevarande riksdag af hela den nya kommunal-lagstiftningen“, förslag, den förra motionen om revision af Kongl. Förordningen om kommunalstyrelse i stad, hufvudsakligen i ändamål: att allmänna Rådstugans eller Stadsfullmägtiges befogenhet bestämmes närmare och tydligare, så att de endast ega att handlägga hela kommunens yttre, gemensamma och allmänna ekonomi- och ordningsmål, som afse det helas kraf såsom kommun och ej tillkomma det enskilda arbetet, industrien och hushållningen ; att tydligare och bestämdare särskiljes, hvilka ärenden endast tillhöra Magistratens, och hvilka tillhöra allmänna Rådstugans eller Stadsfullmägtiges handläggning; att bolag frånkännes ali annan rösträtt än den, som tillkommer hvarje särskild delegare och i mån af delaktigheten, så framt han jemlikt § 3 är medlem af kommunen; att i stad med öfver 3,000 innevånare hvarje röstande tillkomme, antingen och helst, blott en röst, eller efter skattebeloppet graderade högst tio röster; att i stad med 3,000 innevånare och derunder hvarje röstande tillkomme minst en personlighetsröst och derutöfver högst 29 skatteröster, graderade efter skattebeloppet; att grunden för röstberäkningen vare kommunens debiterings- och uppbördslängd å samtliga kommunalutskylder för hela nästföregående året; att Stadsfullmägtiges sammanträden kungöres och hålles, såsom i 18 § om allmän rådstuga stadgadt är, och föredragningslista i sessionssalen anslås samtidigt med kallelsen; att intet ärende till omedelbart afgörande må företagas vid första sammanträdet derom, derest någon fullmägtig bordläggning deraf äskar; att fullmägtiges ordförande genast anmäle godkänd afsägelse af stadsfullmägtigskap hos Magistraten, som ofördröjligen utlyse fyllnadsval; samt att klagomål öfver val samt allmän Rådstugas och fullmägtiges beslut med all skyndsamhet af vederbörande handlägges; och den sednare motionen, om revision af Kongl, Förordningen om landsting, i syfte att dels inom detta ting jemnare må afvägas städernas och landsbygdens åtskiljda representationsintressen, så att den sednare ej må hafva öfver - Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande Jfå 80. 3 vigt öfver de förra, dels landstingens befogenhet närmare bestämmes och inskränkes till sådana angelägenheter, som äro direkt verkande för länsinnevånarnes gemensamma bästa i undervisnings-, sedlighets-, sundhets- och ordningsväg, samt bestämdare råmärken uppställas emellan landstingens och hushållningssällskapens verksamhet,
så att de sednare endast blefve ett slags förvaltningsutskott under landstingets kontroll och öfverinseende; dels att all af landstingen beslutad beskattning för de af motionären antydda “lunnaniseringsåtgärders“ genomförande må fördelas “per capita eller enligt folkmängdsnumerären“ men alldeles icke efter den allmänna bevillningen; dels att landstingen må sjelfva få utse ordförande; och dels att åt ifrågavarande förordning beredes civillags natur; b) Herr Falkmans (motion N:o 48 i 3:dje serien), hvari föreslås mer och mindre genomgripande förändringar i Kongl. Förordningen om kommunalstyrelse i stad, nemligen: antagande af en annan grund för utöfvande af rösträtt å allmän rådstuga, efter en af motionären upprättad skala, hvarigenom, förutom den röst hvarje röstberättigad för sin person skulle erhålla, 10 röster skulle blifva det högsta röstetal någon kunde, på grund af skattebidrag enligt 2 Art. i Bevillnings-stadgan, tillkomma: att med val för tillsättande af uppkommen ledighet i Magistrat må tillgå på samma sätt och efter enahanda röstgrund, som för val af Stadsfullmägtig stadgas, de fall undantagna, som finnas omförmälda i 31 § af Regeringsformen: att rättighet till utseende af landstingsman, genom val å allmän rådstuga, må, äfven der Stadsfullmägtige finnas, tilldelas kommunens medlemmar och ej utöfvas af bemälde Fullmägtige: att rättighet att vid Stadsfullmägtiges sammanträde deltaga uti de deras beslut föregående öfverläggningar, äfvensom att hos Fullmägtige skriftligen väcka förslag rörande stadens gemensamma angelägenheter, må tillkomma en hvar, som vid allmän rådstuga eger rösträtt, och 35, 36, 37, 38, 39 samt 45 §§ i Författningen alltså erhålla en härefter lämpad redaktion: att bestämmelsen, att den ej kan Stadsfullmägtig vara, som för nesligt brott är tilltalad, må förändras derhän, att endast “den, som är för nesligt brott dömd, förklarad ovärdig att föra andras talan eller under framtiden ställd,“ må under stadgandet begripas: samt slutligen att 76 § —hvilken för medlem af stadskommun inskränker rättigheten att öfver allmän rådstugas eller Stadsfullmägtiges beslut i stadens allmänna angelägenheter föra klagan till de fall, att han tilltror sig kunna visa, att beslutet kränker hans enskilda rätt eller eljest hvilar på orättvis grund, eller att det icke i laga ordning tillkommit, eller att det står i strid med allmän lag eller författning, eller annorledes öfverskrider deras befogenhet,
som beslutet fattat — må i fråga härom i stället erhålla följande lydelse: “Medlem af stadskommun, som åt allmänna rådstugans eller Stadsfullmägtiges beslut, i hvad stadens angelägenheter angå, ej nöjes, eger rätt att deruti rättelse söka genom besvär, hvilka jemte det öfverklagade beslutet böra till Kongl. Maj ris Befallningshafvande ingifvas“ etc. etc. 4 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande J\/S 80. c) Sven Hanssons från Östergötlands län (motion N:o 35 i 4:de serien), sorn, i ändamål att utsträcka landstingens verksamhet och befogenhet, föreslår följande tillägg till 2 § i Förordningen om landsting: “Landstinget eger äfven rätt att rådslå öfver rikets allmänna angelägenheter och såsom önskningsmål inför Kongl. Majit eller hos Rikets Ständer framlägga sina dervid uttalade åsigter.
Ett landsting kan ock inbjuda ett annat landsting att i dess beslut sig förena. “ d) Anders Pehrssons från Christianstads län (motion N:o lil i 4:de serien), hvilken innefattar hemställan, att till 12 § i Förordningen om kommunalstyrelse på landet — den der stadgar, att vid omröstning i kommunalstämma “röstvärdet skall beräknas efter det, en hvar röstegande åsätta fyrktal“ — måtte fogas ett tillägg af följande innehåll: “Ej må dock någon vid allmän kommunalstämma utöfva rösträtt för större antal röster, än som svarar emot en tiondedel af kommunens hela röstetal efter röstlängden; och galle detta äfven för det särskilda fall, som i nästföregående § omförmäles“ (med hvilken sednare bestämmelse motionären förmodligen åsyftar de fall, då endast de, som innehafva i mantal satt jord, ega att i öfverläggningarna och besluten deltaga).
Och Utskottet hemställer, på ofvan anförda skäl, det måtte Herr Sundvallsons, Herr Falkmans, Sven Hanssons och Anders Pehrssons omförmälda motioner af Rikets Ständer lemnäs utan afseende.
De öfriga motioner, som angå kommunalförfattningarne och dem Utskottet, till följd af beskaffenheten utaf de ämnen, som för dem äro föremål, ansett sig oförhindradt att till hufvudsaklig pröfning upptaga, äro följande: A).
Angående Förordningen om kommunalstyrelse på landet: l:o.
Herr Bräkenhjelms, Pehr Reinhold, (motion N:o 32 i Usta serien), hvilken anför, att nämnda författning väl föreskrifver, att exekutor eger beräkna tre procent arfvode vid indrifning af resterande kommunalutskylder, men ej bestämmer hvem som skall ersätta dessa tre procent, hvadan kronofogden nu afkortade beloppet vid medlens levererande, och församlingens tillskott alltså blefve så mycket större.
Emedan den betalningsskyldige funne det vida beqvämare att i sitt hem aflemna utskylderna till den, som komme att utkräfva dem, än att inställa sig vid uppbördsstämman, helst han kunde såmedelst vinna en eller annan månads anstånd med liqviden, hade ofta inträffat, att många från uppbördsstämman uteblifvit, att kommunen, i saknad af påräknad uppbörd, nödgats upplåna penningar, derå räntan, likasom ifrågavarande uppbördsprovision, drabbade den ordentlige betalaren, och att ett ökadt besvär tillskyndades kommunalstämmans ordförande; i anledning hvaraf motionären hemställer, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, “att en nådig förklaring af kommunal-lagen må varda meddelad, som stadgar Allmänna Besvärs och Ekonomi-Utskottets Betänkande J/s 80. 5 antingen att exekutor eger hos den betalningsskyldige uttaga den honom tillkommande provision, som dock aldrig bör understiga 10 öre; eller ock att stämmoböter till sex procent af debetsedelns belopp, skola med restantierna af den betalningsskyldige erläggas, dock aldrig under 10 öre; eller ändtligen att hela uppbörden må från början öfverlåtas åt kronofogden64; 2:o. Anders Gudmundssons från Hallands län (N:o 194 i 4:de serien), hvilken på enahanda skäl, som af Herr Bråkenhjelm blifvit anförda, föreslår, det stadgandet i 70 § af sistberörda Förordning, nu så lydande: “Öfver de skattskyldiga, som sina kommunalutskylder vid uppbördsstämman ej inbetalt, och för hvilka kommunalstämman ej beviljat afskrifning, upprättar kommunalnämnden restlängd, som inom två månader efter uppbördsstämmans af slutande skall till kronofogden i orten öfverlemnas; och åligger honom, att de resterande utskylderna i vederbörlig ordning indrifva och till Nämnden redovisa.
För sålunda indrifna och levererade medel eger kronofogde att beräkna tre procents upphör dsprovisionA måtte “förtydligas genom en ändring och ett tillägg, så att i stället för punkt efter ordet iluppbördsprovisiona må sättas komma, och tilläggas orden: som betalas af restskyldig;“ 3:o. Herr Heij kenskj ölds (N:o 145 i 3:dje serien), hvari föreslås, att den i 13 § lia punkten i Förordningen om kommunalstyrelse på landet förekommande bestämmelse, att “röstegande är berättigad att sin rösträtt i kommunalstämman på annan röstegande öfverlåta; dock må ingen på grund af fullmagt föra talan eller utöfva rösträtt för mer än en röstberättigad,“ måtte erhålla denna förändrade lydelse: “Röstegande är berättigad, att sin talan och rösträtt på annan person öfverlåta; dock må“ etc. 4:o. Gustaf Ohlssons från Westmanlands län (N:o 144 i 4:de serien), hvars fullständiga innehåll Utskottet, i anseende till tvekan om dess rätta mening, föranlåtes här anföra.
Motionären yttrar: “Som Kongl. Maj:ts nådiga.
Förordnings af den 21 Mars 1862 angående kommunalstyrelser på landet tydliga åsyftan är, att hvarje samhällets medlem är berättigad till åtnjutande af alla samhället tillkommande fördelar, enligt dess 5 §; vidare bestämmes i 57 § skyldigheten att till kommunens gemensamma behof lemna bidrag; dessa paragrafer äro fullkomligt öfverstämmande med Förordningens åsyftade ändamål, men 60 § återkallar eller gör ett tvetydigt inslag i 57 §, hvilket har ledt till obehagliga uppträden af mångfaldig art.
Utaf de anförda skälen föreslås: att ordalydelsen i 60 §, sådan den nu förefinnes, bör i sin helhet uteslutas, samt §:n erhålla följande bestämmelser:
De utgifter, som på grund af §§ 5 och 57 erfordras för kommunens särskilda behof, bestämmes grunden för ut - 6 Allmänna Besvärs- oell Ekonomi-Utskottets Betänkande J\/s 80.
taxering af kommunens medlemmar vid allmän kommunalstämma eller i enlighet med 61 §.“ 5:o. Johannes Anderssons från Göteborgs och Bohus län (N:o 148 i 4:de serien), hvilken, “i anledning af de olägenheter, hvilka erfarenheten visat ofta hafva uppkommit" vid tillämpningen af nu ifrågavarande författning, föreslår, att densamma “måtte erhålla tillägg uti de syftningar, som innehållas uti följande tvänne punkter, nemligen: att, då i flera, till samma pastorat hörande kommuner förekomma till behandling ärenden, hvilka lika röra alla kommunerna, det måtte, enär någon enighet i de särskilda kommunalstämmobesluten ej kan dem emellan vinnas, nämnda ärenden kunna behandlas och afgöras å en för hela pastoratet gemensam kommunalstämma, vid hvilken moderförsamlingens ordförande fungerade såsom ordförande; och att, då svårighet ofta möter för kommunalnämnden, att inom behörig tid upprätta fyrktalslängd samt debiterings- och uppbördslängd, af brist på dertill nödiga handlingar, häradsskrifvare!! i orten måtte åläggas att, mot eller utan lösen, inom den 1 November hvarje år till kommunalnämndens ordförande aflemna afskrifter af kommunens mantals- och taxeringslängder B.) Angående Förordningen om landsting: 6:o. Af Leonard Johan Fahlander från Westerbottens län (motion N:o 224 i 4:de serien), som med föranledande deraf, att de för landstingsman eller hans suppleant för uteblifvande från landstinget stadgade böter, Två R:dr för hvarje dag och dubbelt om landstinget måste i anseende till de närvarandes fåtalighet inställas eller upplösas, icke synas motsvara den vinst, landstingsmannen kunde draga deraf, att han heldre stadnade hemma och skötte sina angelägenheter, helst icke annan ersättning honom bestås än för skjuts efter två hästar, föreslår: “att landstingsman eller suppleant, som utan anmäldt, af landstinget godkändt förhinder uteblifver, skall till landstingskassan böta, för hvarje dag han är frånvarande, Fem Riksdaler Riksmynt och dubbelt så mycket, om landstinget måste i anseende till de närvarandes fåtalighet inställas eller upplösasoch 7:o. C. J.
Svenséns från Calmar län, såsom ett tillägg till Sven Hanssons ofvanberörda motion väckta förslag, att i Förordningen om landsting stadgas må: “att då fråga uppstår, huruvida ett förslag bör af landstinget till behandling företagas eller icke, ordföranden väl må uppgifva skälen för sin åsigt härom, men att landstingets ledamöter med enkel röstpluralitet må hafva sin beslutande rätt oförkränkt.
“ Hvad nu först angår Herr Bråkenhjelms och Anders Gudmundssons omförmälda förslag, förmodar Utskottet, att de för desamma anförda skäl icke kunna underkännas; och då det är angeläget, att så fort som möjligt förekomma, att Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande M 80. 7 missbruk af den art, som desse motionärer påpekat, vinna utbredning, kan Utskottet icke annat än understödja de derom gjorda framställningar.
I sådant hänseende anser Utskottet ibland de af Herr Bråkenhjelm framlagda alternativ för lämpligast det, som öfverensstämmer med Anders Gudmundssons förslag, att den restskyldige skall vidkännas den utgift, som kronofogdes rätt till provision å de indrifna medlen medför, och hvilket torde kunna i författningen tjenligast uttryckas på sätt här nedan anföres; hvaremot den af Herr Bråkenhjelm för denna händelse förordade bestämmelse, att den provision, som påföres restskyldig, ej må understiga tio öre, synes mindre påkallad, helst som i de händelser, då utskylder till lägre belopp, än att tre procent å desamma uppgå till tio öre, skola exekutive indrifvas, exekutionskostnaden, som den restskyldige äfventyrar att nödgas betala, varder i jemförelse med det utsökta beloppet ganska betydlig.
Utskottet hemställer således, att Rikets Ständer, med hufvudsakligt bifall till de väckta motionerna, måtte i underdånig skrifvelse till Kongl Majit, med anmälan, att Rikets
Ständer för sin del anse sista punkten i 10 § af Kongl. Förordningen om kommunalstyrelse å landet böra ändras till följande lydelse: uVid indrifvandet af dessa medel eger Kronofogden att såsom upphör dspr ovision jemväl uttaga hos den restskyldige tre procent af det resterande beloppet“ anhålla, att Kongl. Majit täcktes gilla en sådan ändring af berörda § och derom utfärda nådig förordning.
Emot Herr Heijkenskjölds förslag, att vid kommunalstämma röstberättigad må ega att öfverlåta sin rösträtt äfven på annan person, än som vid samma stämma har rösträtt, hvilket innebär rubbning af en ej mindre i den ifrågavarande författningen, än i förordningen om kommunalstyrelse i stad erkänd, ingalunda ovigtig grundsats, förekommer den betänklighet, att om samma förslag godkändes, det kunde komma att inträffa, att en kommuns angelägenheter blefve afgjorda af personer, som måhända icke ens tillhörde kommunen, och att åt sådana, som kunde hysa önskan att, ehuru ej medlemmar af kommunen, på afgörandet derstädes af ett visst ärende, t. ex. val af landstingsman, utöfva inflytande, lemnades tillfälle härtill derigenom, att de kunde af röstberättigade, hvilka för berörda angelägenhet vore mera likgiltiga, förskaffa sig fullmagter.
Då det icke lätteligen låter sig beräkna, hvartill sådant kunde leda, och då de af motionären framhållna skäl torde få anses endast undantagsvis ega tillämpning; finner Utskottet sig af dessa anledningar uppmanadt att afstyrka bifall till Herr Heijkenskjölds berörda förslag. 8 Allmänna Besvärs- och Ekon omi-Utskottets Betänkande J\S 80.
Så framt med Gustaf Ohlssons motion får antagas vara åsyftadt, att alla de enligt särskilda författningar efter en viss grund utgående .skattebidrag till ändamål, hvilka kunna anses för kommunen gemensamma, hädanefter skola, i likhet med kommunalutskylder i allmänhet, utgöras efter fyrktalet — och någon annan mening kan Utskottet af denne motionärs framställning icke draga — finner Utskottet sig icke kunna understödja samma motion.
På sätt vid uppi'ättandet af förslag till nu gällande kommunallagar erinrades, gifves det på landsbygden förhållanden, som icke tillåta oinskränkt tillämpning af de för uttaxering af de för kommunalutskylder nu fastställda allmänna grunder.
Af sådan beskaffenhet äro de afgifter, som åsyfta befordrandet af ändamål, hvaraf nyttan och frukten egentligen tillfalla egarne eller brukarne af jorden.
Kostnader för utskiftande af sockneallmänning på jordegarne inom kommunen, för verkställighet af öfverenskommelse!’ om sådana allmänningars vårdande eller begagnande för gemensam nytta på annat sätt, för upprensning eller annan åtgärd till förbättrande af fiskevatten under jordegarnes gemensamma bruk, äro exempel härpå; och äfven i andra afseenden förekomma för vissa skyldigheter i allmän lag eller förordning frikallelser medgifna, som icke annorledes än efter särskild pröfning kunna förfalla.
Såsom kommunalutskylder kunna väl också anses utgifter till uppbyggande och underhåll af allmänna hus, såsom kyrka, prestgård, tingshus m. fl., till presterskapets samt klockares aflöning och mera dylikt.
Men att genom ett penndrag upphäfva alla de lagar och författningar, i hvilka deltagandet i dylika kostnader är bestämd efter annan häfdvunnen grund än den i kommunalförfattningarne fastställda, och hvilka stå i det närmaste samband med beskattningsväsendet i allmänhet, torde icke vid behandlingen af nu förevarande mål böra ifrågakomma, likasom icke heller vid kommunallagarnes stiftande ändring i be rörda på annan grund bestående förhållanden åsyftades; och Utskottet föranlåtes alltså afstyrka allt afseende å Gustaf Ohlssons motion.
Hvilka de olägenheter äro, som enligt Johannes Anderssons utsago skulle uppkommit genom tillämpningen af Kongl.
Förordningen om kommunalstyrelse på landet och saknaden deri af en bestämmelse, som medgåfve att å en för flera socknar inom samma pastorat gemensam kommunalstämma behandla angelägenheter, som kunna vara för dessa socknar gemensamma, har motionären icke angifvit. 2 och 3 §§ i nämnda förordning innehålla medgifvande för två eller flera socknar att om gemensam kommunalförvaltning sig förena.
Der sådant icke befunnits nödigt, utan hvar socken för sig bildar en kommun, hvilket i författningen antagits i allmänhet böra vara regel, skulle man icke utan att åstadkomma oreda och villervalla kunna särskilja de angelägenheter, hvilka vore af beskaffenhet - Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande AS 80. 9 het, att lämpligen utgöra föremål för en, på det sätt motionären föreslår, sammansatt kommunalstämmas behandling, i afseende hvarå jemväl skulle erfordras en särskild ganska vidlyftig lagstiftning; och Utskottet, som anser fördelarne af en anordning i berörda syfte alldeles icke uppväga de olägenheter, den skulle medföra, kan fördenskull icke tillstyrka frångåendet af den grundsats om enhet i formen för den kommunala styrelsen, som i nu gällande författning är nedlagd.
Sistbemälde motionärs jemväl väckta förslag om åläggande för häradsskrifvarne att innan November månads början hvarje år, emot eller utan lösen, tillhandahålla kommunalnämndens ordförande afskrift af kommunens mantals- och taxeringslängder, synes i sjelfva verket endast leda till pröfning deraf, huruvida häradsskrifvare bör vara skyldig att utan lösen aflemna dylika afskrifter.
Det är nemligen klart, att bemälde tjensteman, utan att sådant finnes i kommunallagen särskildt stadgadt, har åliggande att emot lösen tillhandahålla afskrift af omförmälda handlingar, när helst sådant påfordras.
Något skäl derför, att han skulle utan lösen utfärda en sådan expedition — derom en bestämmelse rätteligen skulle hafva sin plats i gällande förordning om expeditionslösen — har Utskottet emellertid ej hört uppgifvas.
Utskottet finner sig fördenskull böra hemställa, att Johannes Anderssons motion ej måtte till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Vidkommande Fahlanders förslag, att i förordningen om landsting bötesbestämmelserna i 22 och 23 §§ för uteblifvande från landstingets sammanträden måtte skärpas, har, så vidt Utskottet kunnat inhemta, giltig anledning till en sådan åtgärd icke hittills förekommit.
Om än det må anses nödigt, att i författningen icke saknas ett stadgande, som fastställer någon påföljd för försummelse att tillstädeskomma vid landstingets sammanträden, synes dock lagstiftaren vid bestämmandet i sådant hänseende af ett visst bötesbelopp icke böra utgå från förutsättningen, att den person, som af sin kommun hedrats med förtroendet att utöfva beskattningsrätt och vården om länets gemensamma angelägenheter, skall, i valet emellan att fullgöra ett sådant uppdrag eller icke, låta bestämma sig af den obetydliga fördel, det för honom kunde medföra att undslippa kostnaden för vistandet under några dagar i länets residensstad; och i sådant fall skulle säkerligen äfven det af motionären föreslagna bötesbelopp befinnas för ändamålet overksamt; hemställande på grund häraf Utskottet, att Fahlanders ifrågavarande motion måtte lemnäs utan vidare uppmärksamhet.
Prot. 1865 & 1866. 8 Sami. 26 Haft. 2 10 Allmänna Besvärs- och Ekonomi- Utskottets Betänkande J\S 80.
Hvad ändtligen angår Svenséns förslag om införande i sistnämnda författning af en bestämmelse i syfte att få stadgadt, det landstings ordförande ej eger att ensam afgöra, huruvida ett ärende tillhör landstingets behandling eller icke, kan Utskottet ej finna annat, än att motionärens förutsättning, att berörda förordning gåfve anledning till en uppfattning, som skulle ordföranden ega en dylik beslutande rätt, är alldeles origtig; och Utskottet hemställer derföre, att sistnämnda förslag må förfalla.
Reservation: af Herr Falkman: “Om jag lät Utskottets nu afgjorda Betänkande passera utan protest, kunde deraf den slutsats dragas, att Utskottet, för sitt afstyrkande af alla de i Betänkandet behandlade motioner, anfört skäl, som jemväl för mig voro öfvertygande; men då detta ingalunda är fallet, så är ock häri anledningen att finna till min reservation mot ifrågavarande Betänkande.
De grunder, derpå Utskottet byggt sin argumentation, äro: dels, att frågor, som angå kommunallagarne, ”genom antagandet af Kongl.
Majits nådiga förslag till national-representationens ombildning, komma att öfver flyttas från den ekonomiska till den civila lagstiftningens område, hvadan ändring i kommunallagarne icke vidare bör söka utverkas i den för önskningsmål gällande ordning” ; och dels, att åtskilliga af de i Betänkandet upptagna motioner ansågos vara af beskaffenhet, att bifall dertill skulle ”rubba grundvalen för den blifvande nya representationsformen, något som Utskottet för ingen del finner sig kunna tillstyrka den ännu fungerande representationen.”
Giltigheten af det första af dessa argumenter har Utskottet sjelf i detta samma Betänkande redan underkänt, då Utskottet icke förthy ingått i pröfning och bedömande af icke mindre än sju motioner, hvilka dock skulle vara hemfallna under Utskottets dom: att icke vidare kunna behandlas i den för önskningsmål stadgade ordning.
Denna omständighet har emellertid alldeles icke tagits till skäl för det afstyrkande resultat, dertill Utskottet kommit, utan hafva helt andra grunder härför blifvit anförda; och att berörda argument jemväl är för ändamålet alldeles odugligt, är desto tydligare, som, hvad som fram - Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande J\s 80.