Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
1 ett vid remissen afgifvet yttrande har Herr Komminister Beckman förklarat sig in* stämma i motionen och anfort, att den första och egentligaste orsaken till brottens och sedeslöshetens tillväxt inom hufvudstaden vore en aftynande gudsfruktan, och att anledningen dertill för ej ringa del vore att söka i den ställning, i hvilken det tjenstgörande presterskapet sig befunne.
Kyrkoherdarne, upptagne af tallösa direktioner och komitéer, af betygs skrifvande och mångfaldiga dylika sysselsättningar, kunde ej ega tillräcklig tid öfrig för den egentliga undervisningen och själavården.
Det godtyckliga i aflöningssättet ställde dem för öfrigt i ett falskt förhållande till församlingen, under det att en del af hufvudstadens presterskap för bröd-omsorger måste använda sin förmåga i undervisningsanstalter.
En annan omständighet, som menligt inverkade på det sedliga och religiösa tillståndet, vore förhållandet i afseende på den uppväxande ungdomens undervisning.
Vid 12:te eller 13:de året utginge barnet ur folkskolan, försedt med ofta goda kunskaper, men hvilka kunskaper snart förföilo vid den ringa omsorg föräldrar och husbönder vanligen egnade åt de ungas andliga förkofran, sedan de lemnat skolan.
På detta sätt vore, vid 16:de året, den bättre delen af skolbyggnaden en ruin, af hvilken prestön måste på 25 eller 30 lektioner försöka uppföra en vacker och fullständig byggnad.
Det vore icke att förmoda, att en varaktig grund för ett sanct kristligt lif sålunda kunde läggas, och detta visade sig äfven deri, att arbetsklassen inom hufvudstaden föga besökte kyrkorna, ett förhållande som, enligt talarens åsigt, till en slör del uppkomme af bristande religiös underbyggnad.
Husförhören besöktes sällan af andra än några skolbarn; inga flytlningsförhör hölles med den stora del af befolkningen, som kunde sägas föra ett nomadiskt lefnadssätt; kommunionsförhör räknades till undantagen.
Följden af allt detta vore att, efter försummelse i 8 å 10 år af den heliga Nattvardens bruk, personer omkring 30:de lefnadsåret funnes, som icke kunde läsa Tron, Tio Guds Bud, eller ens sitt Fader Vår.
I sådane förhållanden, jemte flere med dem samverkande orsaker borde man söka källorna till brottens, i förhållande till folkmängden, betänkligt stora antal och till det ständigt ökade behofvet af nya fängelser.
Hvad som härvid, och icke minst i afseende på en fördelning af de större församlingarne Allm.
Besvärs- och Ekon.-Utskottets Utlåtande, N:o 70. 3 i liera själa vårds-dislrikler, vore att utreda oell föreslå, borde blifva föremål för undersök-, idog i en för detta ändamål tillsatt komité.
Denna motion och det yttiande, sorn tillika med den blifvit remitteradt, har Utskottet tagit i det noggranna öfvervägande, som sakens stora och ingripande vigt fordrar.
Den Ulliga beröring, Iivari hufvudstaden mäste stå med alla delar af riket, och den starka inflytelse den på dem nödvändigt utöfvar, göra, enligt Utskottets tanke, denna fråga till en angelägenhet af vigt för liela landet.
En undersökning, sorn kunnat ligga till grund för en fullständig framställning af det religiösa och sedliga lifvets tillstånd i hufvudstaden, har emellertid lika litet kunuat af Utskottet tillvägabringas, som en sådan legal inom gränsorna af Utskottets, genom motionen bestämda, åliggande.
Allt för många anledningar bestyrka likväl, att det sedeförderf, sorn af naturliga orsaker uppkommer i alla större städer, serdeles i hufvudstäder, äfven i vårt lands hufvudstad utvecklar sig och tillväxer.
Derom vittnar tillräckligt den stora mängd al förbrytelser, som i polisen och vid domstolarne upptagas, de ofta förekommande misshälligheter inom äkta ståndet, som föranleda till konsistoriernas åtgärd, samt det ovanligt stora antalet af oäkta barn, under det å en annan sida oroväckande yttringar af en i separatistisk rigtning missledd religionskänsla ofta visa sig.
De ökade och allt mera lättade inflyttningarna af löst folk från landet, de öppnade-, talrika tillfällena till nöjen och lustbar-, heter, ofta på de minst lämpliga tider, inflytelsen af pressens missbruk, de allt mera lossnade banden mellan husbönder och tjenare, mellan handtverks-mästare och arbetare, barnens försummade undervisning under de år som förflyta mellan deras utgång ur folkskolan och deras beredelse till den första nattvardsgången — äro orsaker, som verksamt bidragit alt gifva näring åt osedligheten, under det att dess tillväxt vid nuvarande förhållanden icke nog kraftigt kunnat motarbetas hvarken af andliga och verldsliga embetsmyndigheters åtgärd, ej heller af de verksamma bemödanden, som den enskilda omtaukan på sednare tider visat i stiftandet af föreningar, sådane som t. ex.
"Skyddsföreningen”, ”De fattiges vänner”, ”Sällskapet för örn och sedlig modersvård”, ”Fruutiumiers-förrningen”, m. fl.
Då all sedlighet ytterst hvilar på religiös grund, är det också religionen sorn ensam förmår nog kraftigt motverka den sedernas försämring, hvilken, om den får ohämmadt fortgå, tärande skall angripa samhällets innersta rot.
Med afseende härå, och i följd a/ motionens uttalade syfte, har det förnämligast ålegat Utskottet att undersöka, huruvida, i 4 Allm.
Besvärs- och Ekon.-Utskottets Utlåtande, N:o 70. de förhållanden, som röra hufvudstadens själavård, sådane omständigheter verkligen förefinnas som göra det, äfven för det mest nitiska presterskap, omöjligt att utveckla en tillräckligt inflytelserik verksamhet.
För att vinna, så vidt möjligt, fullständig kännedom i detta ämne, har Utskottet inhemtat underrättelser icke blott sf en stor del bland hufvudstadens kyrkoherdar utan äfven af det härstädes inrättade prestsällskap.
De sålunda vunna upplysningar hafva bekräftat: alt, vid den folkrikhet, större delen af hufvudstadens territorial-församlingar ega — de fleste bestående af 11,000 till 15,000 personer — och ehuru antalet af de för församlingens tjenst anställde prester i sig sjelft icke är ringa, likväl, med embetsgöromålens nuvarande fördelning, presterskapets omsorg om församlingens enskilda medlemmar svårligen kan blifva tillräcklig; att kyrkoherdarnes tid är till största delen upptagen af sådane, för deras embete främmande, bestyr, som åligga dem i en stor mängd, för serskilda ändamål inrättade, direktioner och komitéer; att de extra-ordinarie presternas ställning icke tillåter dem hufvudsakligen egna sig åt rent presterliga göromål, utan nödgar dem att dela sin tid och sina krafter åt enskild skolundervisning eller åt andra sysselsättningar; att presterskapets nu varande adöningssätt ofördelaktigt inverkar på dess förhållande till församlingen; att husförhören, hvilka borde förnämligast lemna presterskapet tillfälle att personligen lära känna sina åhörare, vanligen hållas icke i husen, utan i sakristian, och omfatta allt för stora förhörs-lag, och att vid dessa förhör ofta knappt 3 ibland 100 af förhörs-roten infinna sig; alt, då gudstjensttiderne icke stå i öfverensstämmelse med den förändring, lefnadsvanorna på sednare tider undergått, besöket i kyrkorna derigenom försvåras; samt att förandet af ordentliga kyrkoböcker vid nu varande förhållanden är i de flesta församlingar nästan omöjligt, utan att dessa merendels bestå af afskrifter ur mantalsförteckningarne, äfvensom saköreslängder icke heller till presterskapet a (lemnäs.
På grund af hvad sålunda blifvit anfördt, får Utskottet vördsamt hemställa, att Rikets Ständer måtte ingå lill Kongl. Majit med underdånig anhållan, att Kongl. Majit täcktes anbefalla de undersökningar och åtgärder, som för en förbättrad själavård i hufvudstaden kunde finnas erforderliga, samt att Kongl. Majit dervid täcktes taga i nådigt öfvervägande, om icke för detta ändamål företrädesvis bör afses: 1 :o att allmänna kyrkovisitationer hållas i hufvudstaden liksom i öfriga svenska församlingar; Allm.
Besvärs- och Ekon.-Utskottets Utlåtande, N:o 70. 5 2:o att det ordinarie presterskapets lön bestämmes genom konventioner 5 3:o att de extra ordinarie presterna erhålla ett skäligt arfvode, så att derigenom tillfälle och åliggande kunde gifvas det yngre presterskapet att i vidsträcktare mån, än som nu är fallet, deltaga i församlingarnes andliga vård; 4:o att pastorerne i möjligaste måtto befrias från de för deras egentliga kall främmande göromål; 5:o att barnens undervisning, äfven under den tid som förflyter mellan utgången ur folkskolan och nattvardsberedelsen, må blifva en offentlig angelägenhet; 6:o att husförhören, enligt deras ursprungliga bestämmelse, må hållas, icke i sakristian, utan i husen, och förhörs-rotarnes antal ökas; 7:o att flyttningsförhör med tjenstehjon allmänt anbefallas; och 8:o att gudstjensttiderna förändras till närmare likstämmighet med nu varande lefnadssätt.
Häremot reserverade sig Herr Bråkenhjelm, P. Rsåsom föijer: “Utskottet har, som mig synes, vid behandlingen af denna vigtiga fråga, hvarken framställt henne ur den synpunkt, från hvilken hon bör blifva föremål för lagstiftande makternas åtgärder, ej heller framhållit de gifna, allmänt kända förhållanden, som isynnerhet påkalla rättelse.
Då det hörer till vår kristna religions första grundsanningar, att mtnniskans religionskunskap ej beror af hennes lärdom, utan af bennes lefnad; då på hvarje blad af våra heliga böcker vi återfinna samma anvisning till denna kunskapskälla; och då således återlösningens och salighetens kunskap för den enskilda menniskan endast eger rum såsom föremål för den frommes egen inre erfarenhet, oberoende både af egentlig lärdom och af samhällsställning, så är i och med detsamma gifvet, att all kristlig gudstjenst och predikan, icke mindre än hvad man egentligen förstår med nådemedlen, äro gemensamma och lika för alla.
Denna kyrkans allmännelighet, sorn sålunda har sitt rum bland Trons hufvudläror, 6 Allni.
Besvärs- och Ekon.-Ulskottets Utlåtande, N:u 7(1. söker man dock förgäfves uti de mångfaldigt vexlande yttre former och institutioner* ge**. liom hvilka hon uppenbarar sig i borgerliga samfund.
Den yttre söndringen medförer likväl icke vödvändigt, hvarken för begreppet eller i verkligheten, någon inre; fastmera är det under den yttre enheten, som en inre söndring är betänklig, och det i samma mån, som hon af den yttre, skenbara likformigheten undandöljes.
En dylik partiel separation eger, jy värr, rum inom svenska kyrkan: den motion, som Utskottet haft att besvara och utreda, är, som mig synes, med eller utan afsigt, deraf föranledd.
Uti svenska landtkyrkan har religionsläraren framför sig en, i afseende på lefnads- och tänkesätt, förståndsodling och religiös erfarenhet, likartad församling; och då svenska presterskapet gjort till sin pligt, att predika för svenska allmogen, bar derigenom äfven uti yttre former framträdt den andans enhet och den allmännelighet, som gör svenska församlingen till den mest vördnadsbjudande af samtidens institutioner, inom och utom fäderneslandet.
Bok- och tidningspressens missfoster och skandaler hafva derföre ej ännu mäktat skaka denna byggnad:
Svensken älskar sin kyrka och vet att värdera sin religion högre än alla jordiska fördelar.
Hufvudstaden erbjuder deremot en annan anblick.
Befolkningen utgöres här af 2:ne, från hvarandra, i afseende på denna fråga, väsendtligen skiljda klasser.
Den ena af dem eger, genom umgängeslif och läsning, om ock lör det mesta al poesi och romaner, en viss grad af logisk förståndsfärdighet, en uppfattningsförmåga af allegori, vältalighet och ytlig konst, en phantasiens erfarenhet och öfning, som, missledd af den yttre skepnadens likhet, antager namn och anspråk af bildning.
Större delen af denna klass är kyrkosam, hyrer bänkrummen, aflönar presterskapet.
Men den predikan, som smeker och leker med dessa åhörares phantasi, hålles lör döfva öron, om åhörarne äro af arbetsklassen.
Bythmen och periodbyggnaden, som kräfverförstånds-öfning, tillämpningen af läran på företeelser, på lefnadsförhållanden, känslor och behof, som ej ligga inom arbetsklassens erfarenhet, eller åtminstone ej af densamma uppskattas efter samma måttstock, som af de så kallade bildade klasserna, den sammanblandning af ilctioner och af verkliga religionsbehof som blifvit följden af denna tillämpning, och slutligen en hög och obestridd auktoritet i alla dessa stycken, hafva i Stockholm upprest en skiljemur emellan arbetsklass och kyrka.
Det är mig ej obekant, att både bedröfliga och glädjande undantag finnas; att många af embetsmannaklassen sällan gå i Herrans hus, att många af arbetsklassen gerna och ofta der infinna sig; att Stockholms presterskap med lika ömhet vårdar sig om den fattige, som om den rike; men dess ställning är falsk.
Den förnäma Stockholmsbon vill, sona.
Besvärs- och Ekon.- Utskottets Cflätande, N:o 70. 7 ihan förmenar, höra något annat i sin kyrka, än hvad som låter höra sig i en landtförsamling, och det står dock qvar såsom ett. gifvet, obestridligt factum, att på landet går man i kyrkan för alt hora Gods orri, i Stockholm för att höra —- presten; och ett bland de bästa yttre bevis derpå, är den totala bristen på kyrkotukt under hela den öfriga gudstjensten, utom under sjelfva predikan; så att kristendomens högtidligaste andaktsöfning förberedes och förrättas uti likasom en särskild kyrka i kyrkan, under det att alla andra, än nattvardsgästerna, med buller och hårda slag i bänk- och kyrkodörrar, skynda nr kyrkan, såsom om deras gudstjenst vore börjad och afslutad med predikan.
Orsakerna må emellertid vara hvilka som heldst, söndringen inom församlingen i Stockholm är ett factum: den prest, som skulle gerna höras af arbetsklassen, finge inga åhörare ur de öfriga samhällsklasserna.
Förhållandet är nu tvertom: arbetsklassen saknar, som jag tror, både prest och kyrka.
Förgäfves må man åberopa alla menniskors likhet i synd och i behof af Guds nåd, åberopa trens och andans enhet; man glömmer, att separationen lyckligtvis ännu är en yttre, ehuru tecknen till början af en inre redan visa sig.
På den yttre omklädnaden beror här allt.
Förgäfves påkallar man hjelpen från predikantens pligt att predika för alla: af sådana högt begåfvade profetiska naturer uppträder kanske en på århundradet.
Sådana anstalter måste träffas, under hvilka vanliga menniskor kunna underhålla tingens vanliga gång.
Med all vördnad för Stockholms och hela rikets presterskap, tror jag likväl, att man ej gör rätt uti, att ända derhän sky tillbaka för en yttre, konventionel separation, som sannolikt ej ens skulle varseblifvas, och som nu i sjelfva verket eger rum, ehuru lokala afståndet gör densamma obemärkt ända derhän, säger jag, att man hellre jagar efter ett ideal, sorn ej kan uppnås, än man inom möjlighetens och verklighetens gräns ''öfver ett ringa ting trogen är.”
En annan orsak till religionens förfall inom hufvudstadens och som af Utskottet är förbisedt, är utrymmet i Stockholms kyrkor.
En sjettedel af befolkningen kan ej sittande bevista gudstjensten.
Detta afhjelpes något genom ottesång uti sex, och aftonsång uti 9 kyrkor. dag föreslår derföre, att Rikets Ständer hos Kongl.
Maj:t i underdånighet hemställa : l:o.
Att uli hvar och en af hufvudstadens Territorial-kyrkor må, hvarje sön- och helgedag, i stället för de 3:ne nu brukliga gudstjensterna, hädanefter hållas tvänne hög - 8 Allm.
Besvärs- och Ekon.-Utskoltets Utlåtande, N:o 59. mässor, hvardera med skrift och mässa, af hvilka den första högmässan torde böra taga sin början kl. 9 f. m., och den andra kl. 12 eller 1 på dagen.
Att uti helst den tidigaste af dessa högmässor presterskapet må åläggas något mera erifaldeligen predika ordet, såsom vederbörandes befallning nu verkställes i landsbygdens kyrkor. 3:o.
Alt kyrkotukten och sabbatens helgd med mera stränghet må i hufvudstaden vidmaklhållss. 2V:o 71.
Ank. till Exp.-Ulsk. d. 26 Mars 1851, kl. 1 e. -m. Memorial, i anledning af återremiss af Utlåtandet N:o 56.
Det utlåtande, som Utskottet under ofvanstående nummer afgifvit, i anledning af väckt fråga om skyldighet för postmästare att utan ersättning afsända allmänhetens bref från postkontoren till landsorten m. m., har af hedervärda Bondeståndet blifvit återremitteradt, men är af de öfriga Riksstånden bifallet, hvarföre, då beslut deröfver sålunda redan är fattadt, Utskottet anser återremissen icke föranleda till någon dess vidare åtgärd.
Besvärs- ock Ekon.-Utskottets Betänkande, N:o 72. 9 \:o 72.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 26 Mars 1851, kl. 1 e. m.
Betänkande, i anledning af väckt förslag om inrättande af Läns- nämnder.
Fiån Högled.
Ridderskapet och Adeln har till Allmänna Besvärs- och Ekonomiutskottet blifvit remilterad en motion i detta ämne utaf Grefve af Ugglas, L.
Motio nären har, utgående från den erfarenhet, som vunnits genom sednare årens hvälfningar i en del stater, och från den dervid röjda bristen på sann politisk uppfostran hos folken, fästat uppmärksamheten på vigten och behofvet af sådane samfunds-inrättningar, som kunde utbilda vördnad för lag, aktning för andras rätt och aktgifvande på det bestående; i hvilket afseende motionären ansett samhällets väl kraftigast befrämjas genom ändamålsenligt ordnade kommunala inrättningar.
Sådana hade väl af ålder hos oss funnits, men deras verksamhet samt deraf beroende inflytande på nationen hade varit ringa, och den lyft ning, man sökt gifva dem, sednast genom bildande af socken-nämnder, hade icke motsvarat förhoppningarne, hvartill största aidedningen säkerligen vore, att, uti vårt i allmänhet glest bebodda land, socken-kommunen hade för ringa omfång att kunna lägga i dagen fördelarne af samverksamhet, i jemförelse med den kostnad och det besvär, som man derför mäste underkasta sig.
Såsom bevis härpå har motionären anförl, att fattigvården, genom sitt ordnande inom små kommuner, vore synnerligen betungande för dessa och på samma gäng olämplig i afseende å behandlingen af de fattiga, samt att dessa förhållanden i väsendtlig mån kunde förbättras, om fattigvården blefve länsvis ordnad nied de smärre kommunerna lill underafdelningar.
I öfvertygelse om nyttan af kommunal-veiksamhetens utvidgning, har motionären derföre hemställt, att läns-nämndcr, med bibehållande af nu varande kommun till basis, måtta inrättas, samt bestå af en från hvarje sorken inom länet vald deputerad, med åliggande att behandla alla ekonomiska mål, som ansåges inverka på länets förhållanden.
De skulle, Bi/t.
Prof. 1850 $ tSöt. 8 Sami. 16 Höft. 2 1 0 Allm.
Besvärs- och Ekon.-Utskoltets Betänkande, N:o 72. sä sorn förenande uti sig summan af de enskilda kommunen as krafter och insigter, gagna ej mindre i politiskt afseende, genom beredande af insigt uti och intresse för allmänna angelägenheter, än uti ekonomiskt hänseende genom den större samt vida mer ingripande och välgörande verksamhet, som sålunda kunde åstadkommas, än den, som under nuvarande förhållanden genom enskildas splittrade krafter kan utvecklas.
Det vore nemligen påtagligt, att, med den fullständiga kännedom om serskilda förhållanden och behof inom hvarje del af länen, som desse på sådant sätt sammansalta nämnder besutte, de blefve synnerligen egnade att uppfatta och bedömma, hvilka förbättringar och förändringar uti länen kunde af lokala omständigheter påkallas, samt att dertill uppgöra och framlägga förslag.
Den verksamhet, sorn de i alla rigtningar snart skulle utveckla, måste sålunda på den ekonomiska ställningen utöfva ett välgörande inflytande, hvilket möjligen komme att blifva af en oberäknelig utsträckning genom den sporre, som läge i sjelfva friheten att verka.
Slutligen har motionären ansett, att det misstroende, som, af fordna ståndstvister alstradt, ännu söndrade olika samhällsklasser, och som utgjorde ett väsendtligt hinder iör den, alltsedan grundläggandet af vårt nuvarande statsskick, yrkade reformen af vårt re presentationssätt, skulle säkrast utplånas genom en inrättning, som, i gemensam verksamhet för frågor af gemensamt intresse, förenade de genom samhällsställning, bördsförhållanden och förmögenhet ifrån hvarandra mest skiljda individer.
Hufvudsakligen på grund af hvad sålunda blifvit anfördt, har motionären framstäilt sin önskan om bildande af läns-nämnder, samt för desamma äfven uppgjort följande förslag till reglemente:
Reglemente för Läns-nämnder: 1 §•
Inom hvarje län skall en nämnd utses, hvilken utaf en ifrån hvarje i länet befintlig stads- eller landsförsamling — med det undantag som här nedan stadgas — å allmän sockenstämma vald deputerad skall bestå. 2 §•
Stad, som räknar 5,000 innevånare eller derutöfver, skall såsom serskild, af länsnämnden oberoende och ifrån delaktighet i densamma skiljd, kommun anses, så vida ieke, Allm.
Besvärs- och Ekon.-lJtsko/tets Betänkande, N:o 72. \\ genom, emellan staden och nämnden träffad, öfverenskommelse, annorlunda blifver beslutadt; två tredjedelar af länsnämndens samtlige röster erfordias till sådan öfverenskommelse^ giltighet. 3 §.
Socknar, som tillhöra samma pastorat, må, då de sådant åstunda, om en deputerad till nämnden sig förena. 4 8- De deputerade skola för trenne år väljas, samt en tredjedel af dem hvarje år afgå. (ienom lottning, som vid läns-nämndens första sammanträde skall ega rum, bestämmes, hvilka det första och hvilka det andra året böra utgå; och skola de församlingar, hvilka till följd häraf måste förrätta nya val, genom Landshöfdinge-embetet derom underrättas.
Skulle, före de trenne årens utgång, någon deputerad genom dödsfall, sjuklighet eller annat laga förfall afgå, bör nytt val ofördröjligen ske och den nyinvalde ingå uti sin företrädares ordning. 5 §.
Blifver någon till ledamot i läns-nämnden utsedd deputerad till riksdagsman vald eller eger han vid riksdagen sjelfskrifvet säte och stämma, skall suppleant utses för att under hans frånvaro uti nämnden inträda. 6 §.
Valen skola inom församlingarne förrättas minst en månad före den dag, då länsnämnden första gången på året skall sammanträda; och åligge församlingarnes pastorer att opåminte, minst åtta dagar förr än valet skall ske, detsamma antingen från predikstolen eller genom sexmännen kungöra. 7 §■ Valförrättare är pastor’; vare han ock skyldig att, derest valet öfverklagas, hvilket klagomål sednast inom trenne dagar efter valförrättningen bör ske, åt den klagande inom tjugufyra timmar, af honom undertecknadt protokoll öfver valet aflemna.
Den missnöjde eger sedan att, inom åtta dagar, protokollet jemte sina besvär insända till Konungens Be - 12 Allm.
Besvärs- och Eleon.- Ilskottets Betänkande, N:o 72. falluingshafvande, som inom kortaste möjliga tid infordrar vederbörandes förklaring och inom Irenne dagar efter inhändigande deraf sitt utslag afkunnar. (ifver Konungens liefall— ningshafvandes utslag ege klagan ej ruin. 8 §.
Afskrift utaf vid valet tordt protokoll, undertecknadt af pastor jemte Irenne af sockennämndens ledamöter, skall den till deputerad valde tillställas, hvilken eger att vid sitt inträde uti länsnämnden detta protokoll till nämndens ordförande aflemna. 9 §.
Valbar till deputerad är hvarje välfrejdad man af evangelisk trosbekännelse, som lyllt 25 år och inom socknen boende och mantalsskrifven är. 10 §.
Ingen, som till deputerad blifvit vald, må sig detta förtroende afsäga, sä vida han icke är i ordning att utur länsnämnden afgå eller fyllt sextio år eller kan styrka sjuklighet eller annat laga hinder, hvars giltighet sockenstämman eger pröfva. 11 §•
])e deputerade ega icke att något traktamente fordra eller uppbära, men skjuts efter en häst till och ifrån läns-nämndens samlingsort skall dem utaf församlingarne godtgöras. 12 §.
Läns-nämndens säte vare länets residensstad, så vida icke dennas belägenhet föranleder nämnden att annan tjenligare och mera uti midten af länet belägen ort dertill utse. 13 §.
Läns-nämnden sammanträde tvänne gånger om året, den 1 Mars och den 1 Oktober; dock må nämnden vid sin första årliga sammankomst besluta, huruvida dess andra sammanträde skall ega rum eller ej.
Längre tid än fjorton dagar må icke något sammanträde räcka. 14 §.
Läns-nämndens ordförande vare landshöfdingen, och för att under hans möjliga frånvaro föra ordet, välje nämnden vid början af hvarje sammanträde en vice ordförande.
Rest urs- och Ekon.-Utsk.
Betänkande, N:o 7-?. 13 15 «j.
' Desse ordförandes skyldighet vare att till behandling föredraga hvarje fråga, som utaf någon af nämndens ledamöter väckes, såvida denna är af den natur, att nämnden eger att sig dermed befatta; att, derest (råga af annan art uppstår, öfverläggning om en sådan ej tillåta ; samt att, om nämnden derifrån ej vill afstå, upplösa nämndens sammanträde. 16 $. Förslag må äfven utaf landshöfdingen framställas och ege han att uti hvarje öfverläggning, men ej uti besluten deltaga. 17 §.