Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Med afseende å jordegarnes ofvanomförmälda medellöshet, och då frågan är icke blott aif vinna jord, men att befria den från följderna af de aftappningar, genom hvilka vattnet från andra sjöar blifvit ledt tili Håslefjorden, får jag vördsamt föreslå: att för Uästefjordens aftappning, i öfverensstämmelse med den i Styrelsen för allmänna Väg- och Vattenbyggnader förvarade plan och kostnadsförslag, mätte anslås 450,000 R:dr, deraf 100,000 R:dr såsom lån och 50,000 l\:dr såsom anslag utan återbelalningsskyldighet.
Anhålles om remiss till Stats-Utskoltet, dit bandiingarne torde reqvireras från Väg- och Vatlenbvggnads-slyrelsen.
Stockholm den 50 November 4 862.
A. Eriksson, v. Talman, N:o 410.
Af Jolia» Persson från Upsala län, om statsanslag för norra jernvägsstambanan öster om Sighmafjerdcn till Upsala, samt. dess fortsättande vidare dt Sala.
Då man vid genomläsandet af Kongl. Maj:ls nådiga Proposition om byggandet af Statens jernvägar finner, att den föreslagna norra stambanan, från Stockholm till Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
N:o ålO. 663 Örsundsbro och Sevalla—Sala, med bibanan Örsundsbro—Upsala, blifvit tillstyrkt af endast 5:ne Stats-Rådets ledamöter, så år tydligt, alt den ej öfverensslåmmer med pluraliteten af Stals-Rådsledamöternes åsigt.
Man linner äfven att sjelfva föredraganden, understödd utaf 5.ne Stats-Rådels öfrige ledamöter till alla delar tillstyrkt norra banans dragande uti en med den Kongl. Propositionen afvikande riglning; eller från Stockholm till Upsala och Sala, öster om Siglunafjerden, samt alt Irenne af Stats-Rådels ledamöter föreslagit såväl den östra linien till Upsala, som den vestra till Örsundsbro.
Med anledning härutaf, och på grund af de skäl för norra stambanans dragande öster om Siglunaljerden till Upsala, som blifvit anförda af Chefen för Statens jernvägsbyggnader, Öfversten Friherre Ericson, af Kongl. Maj;t uti dess nådiga Proposition till 1856 års Rikets Ständer, af 1859 års Jernvägskomilé, af Landshöfdingen’ Bennich, General-majoren Hazelius och af Grefve Taube uti dess reservationer mot sednaste Jernvägskomités beslut, och slutligen af Herrar Statsråden Lagerstråle och Malmsten uti dess yttranden, som synes af de den Kongl. Propositionen bilagde Slats-Råds-protokollen, anser jag tydligt vara ådagalagdt alt den fördelaktigaste riglningen för norra stambanan är från Stockholm till Upsala öster om Siglunafjerden, och då, på sätt af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition inhemtas, expropri eringen af den för denna bana behöfliga jorden, är af ortens innevånare erbjuden att verkställas, så kan den till 5,004,000 R:dr, beräknade kostnaden för denna bana minskas till 4,700,000 R:dr, hvadan utaf det till 5,850,000 R:dr af Kongl.
Maj;t för norra banan äskade beloppet, skulle återstå 1,150,000 R:dr, hvilka då kunde lämpligast anslås lili förberedande arbeten å fortsättningen af norra banan från Upsala till Sala.
Hvad den sednare banan beträffar torde dock böra under bepröfvande lagas, huruvida den ej från Upsala borde dragas uti en böjning neder åt Örsundsbro.
Att här framdraga alla de skäl, som tala för norra stambanans dragande från Stockholm, öster om Siglunafjerden, i stället för vester om nämnda fjerd, torde ej vara behöflig!; de äro redan, på sätt nämndt är, af flere tydligt och bevisande framhållue, och får jag derföre nu anhålla: alt Rikets Ständer, för byggandet af norra stambanan från Stockholm lill Upsala öster om Siglunaljerden, måtte anvisa 4,700,000 R:dr, samt alt för samma stambanas fortsättande från Upsala åt Sala, uti den rigtning Kongl.
Maj t kan linna lämpligast, måtte anvisas 1,150,000 R:dr, alli Riksmynt.
Stockholm den 50 November 1862.
Joh. Persson, från Upsala lån. 664 Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
N:o 411 N:o 411 Af Lars Rasmusson från Göteborgs och Bolms län, om diskontlånefondens i Göteborg, förökande till 3,000,000 R:dr årligen, eller i motsatt fall, allmänna diskont-lånefondens bibehållande vid nuvarande belopp.
Vid föregående 5:ne riksdagar hafva Rikets
Ständer minskat allmänna diskontens lånefond med icke så obetydliga summor, och såsom skål härför, bland annat, anfört, alt denna lånerörelse ej skulle bära sig, utan lända Banken till förlust.
Att Banken icke härigenom lidit någon förlust, kan tillförlitligast inhemtas af Rikets Ständers Revisorers berättelser för föregående åren; hvaremot genom dessa vidtagna indragningar af allmänna diskontens lånefond den olägenhet inträffat alt många lånesökande, svnnerligast bland de mindre jordbrukarne, de der hufvudsakligast af denna lånerörelse sig begagna, kännbart lidit.
Såsom stöd för detta mitt påstående får jag åberopa Revisorernas för granskning af lånekontorets i Göteborg förvaltning och räkenskaper för sistlidet år afgifna berättelse, med anmälan alt de för lånerörelsen derstädes anslagna summor visat sig vara för behofvet otillräckliga, så att från allmänna diskonlfonden beviljade lån, hvilka i brist af tillgång icke kunnat utassigneras, under sednare åren ständigt uppgått till ganska betydliga summor.
Med anledning häraf och då indragningen af tidtals erhållna förstärkningsmedel fortfore, hafva bemälde
Revisorer hemställt att någon betydligare förhöjning af diskontfonden måtte vid blifvande riksdag af Rikets Ständer för lånekontoret i Göteborg anslås.
Med anledning af hvad jag i korthet anfört får jag vördsamt föreslå: att Rikets Ständer ville besluta att allmänna diskontens i Göteborg lånefond måtte ökas lill det belopp, som den före 1855 och 1854 årens riksdag hade, eller 5,000,000 R:dr.
Skulle della milt förslag, som synes mig billigt, icke vinna Rikets Ständers bifall, får jag, för alt skydda synnerligast de mindre jordbrukarnes rätt att undfå lån, föreslå, i enlighet med Rikets Ständers Revisorers för Bankoverket åsigt vid innevarande års revision, alt ytterligare indragning af den för allmänna diskontens lånerörelse anslagna fond icke bör ifrågakomma.
Om Motioner i Bonde-Ståndet 1863.
N:o 413. 665
Lars Rasmusson, från Göteborgs och Bohus län.
Uti föreslående motion förena sig undertecknade til! alla delar: B. J.
Holmlin. O. Ericsson.
Joh. Nilsson.
Rundbäck. alla från Göteborgs och Bohus lån. N:o 412.
Af Nils Olsson från Malmöhus län, om förhöjning i anslaget lill Institutet för döfstumma och blinda vid Manilla.
En anstalt, högeligen förtjent af allmän uppmärksamhet och som derföre äfven städse utgjort och ännu utgör ett föremål lör det allmännas omvårdnad och den enskilda välgörenheten, är del bär vid hufvudstaden å Kongl. Djurgården befintliga allmänna Institutet för uppfostran och undervisning af döfstumma samt deras danande till nyttiga samhällsmedlemmar.
Ifrån detta Institut, hafva eiler dess stiftelse för något öfver 50 år sedan utgått öfver 500 på sådant sålt vanlottade med det resultat, alt desamme, bildade tili förstånd och bjerta och till utöfvandet af någon handaslöjd, sedermera kunnat, utan det allmännas betungande, sig sjellve försörja; och uti Institutet uppfostras och undervisas för närvarande 99 sådane barn, deraf 65 underhållas på Statens bekostnad.
Till lokal för detta Institut, hvilket från år iÖ19 till år 1840 varit emot hyra inrymdi å lägenheten Manhem och Manilla holme å Kongl.
Djurgården och ännu är derstädes förlagdt, inköptes sistberörda år med inrättningens egna medel samma lägenhet lör 17,555 Hiksdaler 16 skillingar Banko eller 26,000 Riksdaler Biksmynt, och denna lokal har sedermera, allt efter som under lidens lopp större utrymme blef af nöden för emoltandet af allt flere och flere elever, måst förses med nya byggnader tili bostäder och andra för Inrättningen angelägna ändamål, så att lägen5;, Bilt. till R.
Prot. 1862 fy 1863. 11 Sami. 4 Afd. 84 666 Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
N:o 412. helen i dess nuvarande skick, enligt 1861 års afslutade räkenskaper, står Inrättningen till boks lill ett värde af 4 5,000 Riksdaler Riksmynt.
Då emellertid, vid folkmängdens tillvext i riket, den i sammanhang dermed slående förökningen äfven af de döfstummas antal (af hvilket, enligt Kongl. Statistiska Cenlral-byråns uppgift, vid 1855 årsslut funnns 549 emellan 1 och 15 år, eiler omkring 2 75 vid lämplig undervisningsålder), ådagalade behofvet och angelägenheten af att utsträcka undervisningen vid Institutet till ett större antal sådane, än de högst 100:de, som på samma gång kunde derstädes inrymmas, föranleddes deraf Rikets Ständer, som städse ömmat för de döfstummas beklagansvärda belägenhet, all till nybyggnad vid Institutet af allmänna medel bevilja vid 1854 års riksdag ett anslag af 25,000 Riksdaler Banko eller 37,500 Riksdaler Riksmynt och alt, då dessa medel, såsom befunna otillräckliga till uppförande af någon ändamålsenlig sådan, ej lyftades, vid riksdagen 1857 ytterligare dertill anslå 120,000 Riksdaler eller tillhopa 157,500 Riksdaler Riksmynt.
Sedan dessa anslag af Rikets Ständer beviljats föranstaltade Institutets Direktion, genom en till dess biträde af Kongl.
Öfver-intendents-embelei utsedd arkitekt, om uppgörandet af ritning till uppförande å anvisad plats vid lägenheten Öfre Manilla å Kongl. Djurgården af den nya byggnaden för Institutet, afsedd att inrymma bostad för omkring 180 döfstumma elever jemte kyrko-, läro- och matsalar, verkstäder för den tekniska undervisningen, boslälls-rum för lärare- och ekonomi-personalen, kök m. m., hvilken ritning med dertill hörande förslag å kostnaden för byggnadens uppförande, slutande sig på en summa af 217,000 Riksdaler Riksmynt, Kongl. Majit fann skäligt i nåder fastställa.
Då emellertid nämnda kostnadsbelopp, 217,000 Riksdaler, med 59,500 Riksdaler öfversleg det anslag af 157,500 Riksdaler, som Rikets Ständer för byggnaden beviljat, men Institutet hade egna kapitaler, tillkomna genom donationer, till största delen utan vilkor, och räntebesparingar samt uppgående vid 1858 års slut lill 232,171 Riksdaler 49 öre Riksmynt, fann sig Institutets Direktion föranlåten ali hos Kongl. Majit i underdånighet hemställa, det Kongl. Majit måtte täckas i nåder tillåta Direktionen att af dessa Institutets kapitaler få använda hvad som utöfver det erhållna statsanslaget kunde erfordras till utförandet af ifrågavarande byggnadsföretag, hvarmed åsyftades, bland annat, att bereda utrymme för emottagande i framtiden ej allenast af ett större antal frielever på Institutets fond, utan äfven af de flera döfstumma barn, för hvilka inträde vid Institutet städse sökes mot betalning, men hvilkas ansökningar hittintills ej kunnat bifallas i brist af utrymme vid Institutet; och till denna Direktionens underdåniga hemställan behagade Kongl. Majit i nåder lemna Sitt bifall.
Derefter blef omförmälda byggnadsföretag ä det anvisade stället påbörjadt 1860 och har sedermera allt hitintills fortgått, så alt den nya byggnaden för närvarande befinner sig undertak och är antagen blifva fullt färdig hösttiden 1863; men delta byggnadsföretag, som, på sätt förut nämndi är, beräknats att uppgå till 217,000 llidr lia Motioner *'
Bonde-Ståndet 1862■ N:o 412. 667 beklagligen, i följd af oförutsedda missgynnande lokala förhållanden i afseende å grunden för byggnaden samt stegrade priser på byggnadsmaterialier och ökade kostnader för dagsverken, kommit att blifva långt dyrare än i kostnadsförslaget beräk nadt var.
Oberäknadt nemligen kostnaden för bergsprängning till grunden och käl larvåningen samt uppmurning af gråstensmurarne till byggnaden, uppgående till det betydliga beloppet al 03,458 lt:dr 22 öre, bar Direktionen, efter infordrande af anbud pä uppförandet af den öfriga delen af byggnaden i fullständigt skick, och antagande al det lägsta, måst enligt med vederbörande byggmästare afslutadt kontrakt, utfästa sig ali derför betala 264,000 R:dr, så att liela den af Direktionen nu kända kostnaden för denna nybyggnad uppgår lill 347,458 K:dr 22 öre K:mt; en visserligen ganska betydlig summa, hvilken dock, i betraktande af byggnadens storlek samt det solida och prydliga sätt, hvarpå den blifvit uppförd, billigtvis ej torde kunna anses vara anmärkningsvärd.
Till bestridande af den del utaf kostnaden för denna nybyggnad, som öfverstiger ofvanberörda af Rikets Ständer till densamma beviljade statsanslag, eger visserligen Institutet, enligt hvad här ofvan förmäldt är, tillgång i egna kapitaler; men dessa kapitaler blifva i och med detsamma till största delen medtagne, och Institutet går äfven dermed i mistning af årliga räntan af dessa kapitaler, så väl behöflig för att dermed kunna bidraga ej allenast till bestridande af de för
Institutets ändamålsenliga verksamhet nödiga utgifter än äfven till underhåll på Institutets fond af eli, större antal fri—elever, för emottagande af hvilka det årliga statsanslaget af 45,000 IV.dr Runt oj [einnar tillgång.
För att nu hålla Institutet för döfstumma och blinda skadeslöst för denna ränteförlust får jag härmed vördsammast anhålla: det Rikets Höglofliga Ständer behagade till nämnda Institut, utöfver det anslag af 45,000 R:dr R:mt, som för närvarande af statsmedel årligen till Institutet utgår, ytterligare anslå en årlig summa af Femton Tusen R:dr, så att liela årliga statsanlag-et till Institutet hädanefter må blifva Sextio Tusen R:dr R:mt.
Paul Andersson. G. Bjerkander.
D. Danielsson.
J. M. Lundahl. A. J. Sandstedt. P. Nilsson, från Christianstads län. 668 Motioner i Bonde-Ståndet 1863.
Af Niis Olsson från Malmöhus län, om statsbidrag till en bibana från södra stambanan vid Eslöf till städerna Landskrona och Helsingborg.
Bland alia de frågor, sorn blifva föremål för Rikets
Siänders pröfning är jernvägsfrågan uti ekonomiskt hänseende den vigtigaste.
Båda Stalsmagterna skynda att vilja fullborda elt system, som för blott tio år sedan väcktes lili lif.
Det är numera icke blott Konung och Sländer, som tala om jernvägar, ulan snart sagdt en och hvar af våra provinser, hvilka genom bibanor eiler kanaler söka leda sig till den stora pulsådran — stambanan.
Redan äro millioner tecknade till dylika bibanors anläggande; och del mäste ligga i Statens och Regeringens intresse, att med lån understödja dessa företag, hvilka obestridligen skola gifva en ökad trafik på stambanorna, och sålunda naturligtvis höja deras inkomst.
— Vid de Ivänne föregående riksdagarrie har jag dels väckt motioner, dels varmt talat för anslag eller lån till en dylik bihana från stambanan vid Eslöf mot Akarp och Billeberga samt härifrån vidare med tvä grenar lill Landskrona och Helsingborg.
Delta har tilis dato icke kunnat bifallas, men sedan båda förstnämnde städer på egen bekostnad låtit uppgöra ritning och kostnadsförslag, bildat bolag samt åstadkommit en aktieteckning för både städer och land lill mer än en million R:dr Runt, hoppas jag nu hos Rikets Höglofliga Ständer vinna bifall.
Fördelarne, icke allenast för orten utan för Staten, utvisas dels af vid förra riksdagen i ämnet väckta motioner, men ännu mer af den af Landshöfdingen m. m. v. Troil på Riddarhuset väckta motionen rörande denna angelägenhet; vidare får jag åberopa hvad ombuden från Landskrona och Helsingborg yttrat uti deras lill Höglofliga Borgare-Ståndet ingifna anföranden i samma ämne.
(Inder åberopande af hvad jag här anfört, vågar jag vördsamt föreslå: att, Rikets Höglofliga Ständer behagade för anläggande af en jernbana från södra stambanan vid Eslöf, till städerna Landskrona och Helsingborg anvisa medel af Statens tillgångar til! två tredjedelar af anläggningskostnaden, antingen såsom anslag utan återbetalningsskyldighet, eller, om detta icke kan beviljas, såsom lån mot den ränta Kongl. Maj.t i sin nådiga Proposition föreslagit.
669 Om remiss häraf til! vederbörligt Utskott anhålles ödmjukligen.
Af Nils Olsson från Malmöhus län, om befrielse för Asmundtorps m. fl. kyrkor i Skäne frän skyldigheten att ulgifva den dem, jemlikt Kongl. 3Iaj:ts nådiga utslag den 2 Juli 1859, ädömda kyrkotionde.
Under den tid
Skåne tillhörde
Danmark hade åtskilliga kyrkor inom denna provins måst betala tio tunnor råg och tio tunnor korn såsom tionde till Helsingörs hospital.
Denna tionde har genom Kongl. Resolution den 24 November 1660 blifvit anslagen till Landskrona kyrka, sorn vid den tiden lärer befunnit sig i ett förstördt tillstånd.
Alt denna, elter min tanke, orättvisa utgift icke skulle existera i evighet, bevisas deraf, att detta nådiga beslut blifvit förnyadt 1672 och 1680.
Enligt Generalguvernörens förordnande var Lagmannen Pehr Pehrsson anbefalld alt uttaga denna tionde i Rönnebergs härad, utan föreskrift hvilka socknar eller med huru mycket hvarje socken dertill skulle bidraga, hvilket sålunda synes hafva berott på Lagmannens eget godtfinnande.
Det har ej kunnat utrönas hvilka socknar levererat denna tionde från 1660 till 1698; men 1699 och 1700 uttogs den blott af Asmundtorp och Tofta kyrkor.
Från 1701 till 1709 utgick samma tionde af Örja, Wadensjö, Asmundtorp, Qvistofta och Glumslöfs kyrkor.
Tofta frikändes då, utan att man får veta orsaken dertill eller hvarföre andra kyrkor blifvit ålagda detta onus.
Från 1709 och allt framgent hafva Wadensjö, Qvistofta och Glumslöf varit befriade från nämnde afgift,' hvilken i deras ställe blifvit lagd på Westra Karaby, Norrhviddinge och Stora Harrie kyrkor.
Huruvida det varit Guvernören eller Konungens Befallningshafvande i Skåne, som gjort denna sednare förändring, upplyses ej af handlingarne; men alt det varit en godtycklig pålaga, kan väl icke bestridas, ty att laga från den ena kyrkan och gifva till den andra, mäste alltid vara en orättvisa, så mycket mera i ifrågavarande fall och under närvarande omstän - ero Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
N:o 415. digheter, då Landskrona kyrka är förmögen och flera af de betalande kyrkorna deremot fattiga.
På dessa skäl får jag vördsamt föreslå : att Asmundtorp, Örja, Westra Karaby, Norrhviddinge och Stora Harrie kyrkor må blifva befriade från den kyrkotionde, som de tills dato, enligt Kongi. Majis Utslag, blifvit ålagda att betala.
Utskott anhålles ödmjukligen.
Af Håkan Pettersson och Jöns Pehrsson från Blekinge län, om befrielse för rust- och rotehållare inom Blekinge från skyldigheten att bekosta de s. k. småpersedlar ne utaf bdtsmännens beklädnad, samt desammas bestridande med statsmedel.
Enär det allmänt erkännes, att Blekinge län, hårdare än någon annan af Sveriges provinser, blifvit betungadt af rustniugsbesväret, medelst der upprättad båts— mansindelning, till 1,500 man på 8751§s:dels mantal, torde någon lindring böra beredas egarne till de, i allmänhet både inskränkta lill egovidd, och af mindre god beskaffenhet varande hemmanen, som fått sig, en jemförelsevis med andra hemman i bördigare orter, vida svårare rustningsskyldighet ålagd.
I)e tillfällen till biförljen— sier, som nu erbjuda sig för många, igenom den lättare afsättning med allehanda landtmanna-produkter och näringsflitens alster, som jernvägarne medföra, är icke snarligen, om någonsin, att förvänta af innevånarne i denna, såsom det nu synes, i detta afseende vanlottade ort.
Förbises må ej heller, att just Båtsmanshåll^, med sina afskedade, frånfallne eller utblottade, talrika familjer, i väsendtlig mån ökar fattigvårdskostnaden och således äfven i detta fall utöfvar ett betungande inflytande på de till fattigvårdens upprätthållande bidragande hemmans-innehafvarne.
Med anledning häraf torde någon lindring i det så ofta öfverklagade rustningsbesväret med skål böra medgifvas de rustningsskyldige; hvadan vi vördsammast få föreslå:
N:o H6. all åtminstone de så kallade småpersedlarne af Låtsmännens beklädnad, bestående af strumpor, skjortor och skor, måtte af Kronan öfvertagas, rust- och rotehållare från utgörande deraf befrias och dessa af Statens medel ersättas; synnerligen som dessa persedlars presterande vid båtsmännens uppfordring till tjenstgöring nästan alltid medför mycket besvär och olägenhet för de rustningsskyldige.
Om remiss al denna vår motion till vederbörligt
Utskott få vi vördsammast hanålla.
Stockholm dea 30 November 1862.
Häkan Pettersson, Jöns Pehrsson, från Blekinge län.
Af Håkau Pettersson från Blekinge län, derom alt kommunalnämnd md förklaras behörig att upptaga och afgöra mål, som röra förseelse mot 6 § i Kongl. Kungörelsen den 12 Juli 1861, i fråga om hund skatt.
Majlis nådiga Kungörelse, angående skatt för hundar, af den 12:te Juli sistlidet år, stadgar i (lite §, att åtal för försummelse all till beskattning anmäla hund, eller för försök att annorledes undandraga sig beskattning för dylikt kreatur, skall upplagas och afgöras för landet af Konungens Befallningshafvande.
Såvida hundskatten skall fortfarande existera, torde en förändring i omförmälda stadgande icke anses olämplig, enär de der åtalen, med sine långa resor till och från resi dens-staden, för den tilltalade och vittnen icke blott blifva tidsödande och besvärliga, ulan medför för den tilltalade ej obetydliga kostnader, vida öfversligande de obetydliga bölerne, hvadan möjligt är, att mången tilltalad, heldre än alt vidkännas besvär och kostnader, äfven om han vet sig vara oskyldig, finner sig föranlåten betala böterne.
Då ett sådant fali icke bör kunna framtvingas vill jag föreslå: 672 Motioner t Bonde-Ståndet 1862.
N:o 417. alt kommunalnämnd, pä hvilken det älven beror, om sådan skatt skail utgå, eller ej, må erhålla både skyldighet och rättighet att upptaga dylika åtal och ådöma de deraf härflylande böter, till likhet med hvad för öfverträdelser af kommunens ordningsstadgar uti 39 § af Kongl. Förordningen om kommunalstyrelse på landet är föreskrifva.
Utskott får jag vördsammast anhålla.
Stockholm den 30 November 186*2.
Häkan Pellersson, från Blekinge lån.
N:o 417.
Af Ola Jönsson från Malmöhus lån, om statsanslag för anläggning af en sidobana frän södra stambanan till Helsingborg, eller ock lån lill enskildt bolag för utförandet af samma bana.
Redan vid tvänne föregående riksdagar har motion blifvit vackt om jernvägs an åggande till Helsingborg, men hittills utan framgång.
De skål, som lala för denna jernvägs anläggande, äro likväl alltför giltiga för att icke påaktas.
Malmö har, såsom bekant är, redan för några år tillbaka jernväg och Helsingborg är i saknad deraf, men, det oaktadt, går såväl post- som personalbefordringen samt varutraliken från senhösten till våren öfver denna stad, hvilket icke endast beror deraf, alt Helsingborgs hamn är den enda i landet, som under hela vintern är tillgänglig, utan äfven af Helsingborgs naturliga läge för förbindelsens underhållande med ullandel.
A danska sidan är man i fuli verksamhet med anläggandet af jernväg från Köpenhamn till Helsingör, hvilken är beräknad att kunna öppnas nästa höst.
Det redan nu kända behofvet af jernväg från södra stambanan till Helsingborg blir således för hvarje dag mera trängande, och tager man dertill i betraktande denna banas vigt ur Skandinavisk synpunkt, såsom eli kraftigt medel till underlättande af såväl det materiela som ideela utbytet mellan de samslägtade foiken, bör väl knappast tvekan kunna uppslå, huruvida denna bana bör blifva stats bana eller icke.
Drages den från någon punkt af södra stambanan mellan Eslöf och Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
N:o 417. 673 och Bosarp i någorlunda rak sträckning mot Helsingborg, kommer den på en gång att beröra skogsbygden oell gå genom den bördigaste delen af södra Sverige, hvadan utsigterne för att denna bana skall bära sig äro åtminstone fullt så goda, som för någon annan i bela Sverige.
Helsingborgs hamn är nu under ombyggnad och afståndet emellan denna stad och Helsingör är endast omkring en half, medan det mellan Malmö och Köpenhamn år fyra sjömil; således kommer efter Helsingborgsbanans anläggande, äfven under sommarmånaderna, den egentliga persontrafiken mellan Sverige och Danmark samt vidare till utlandet alt taga den förra vägen, hvilket ock naturligen till följd af besparade frakter och assuranser blifver förhållandet med godstrafiken troligen äfven från Norrige (när jernväg kommer att sammanbinda delta land med Sverige) under minst fem månader al året.
Landskrona hamn, om ock ej så lång tid af året tillgänglig som Helsingborgs, är måhända dock den rymligaste och djupaste i södra Sverige, och kunna således de mest djupgående fartyg dit inkomma, hvilket anvisar denna stad en gifven plats såsom det sydliga Sveriges blifvande fabriksort, och redan nu hafva dessa fabriker börjat i betydlig mån uppblomstra.
Sträcktes derföre en bibana från Landskrona till Helsingborgsbanan, skulle denna otvifvelaktig! tillföra södra stambanan mycken trafik och mägtigt bidraga till landels förkofran oall utveckling.