Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Troligen samhället eller supregeringen.
Då får jag gå! TIGGAREN.
Jo, men vi ha en sak till...
Slå! TIGGAREN.
Men en upplyst gentleman får icke bli förbluffad...
Jag anar...
Annonsen står på första sidan.
DEN OKÄNDE. styffar; Hvem är han?
Det vill säga: hon är redan omgift, och mina barn ha' fått
TIGGAREN. han som upptager en qvarlåten qvinna.
Hvem han än är, så mörda honom icke, ty han är utan skuld,
Mina barn! -- Herre Jesus, mina barn! TIGGAREN. när man är så gammal! och en så upplyst gentleman!
DEN OKÄNDE (utom sig).
O Herre Jesus! mina barn.
TIGGAREN. sådana här krachar brukar en gentleman... antingen... nå, säg ut!
Upplyste gentlemen gråta icke!
Men hör nu på min gosse: vid Fallet var oförutsedt! märker jag; men hvarför icke se sig för,
Skjuta sig! TIGGAREN. Eller?
Nej Du, inte det! TIGGAREN. försök.
Jo min gosse lilla, just det!
Han sticker ut ett nödankar, på
Ohjelpligt!
GAREN. ålder till för att i ro begrunda Era skurkstreck.
Har Du sett ett mennisköde liknande mitt?
Absolut ohjelpligt.
Och ni kan lefva en mans-
Se på mitt!
Jag känner inte ditt.
TIGGAREN. skap att fråga efter mina förhållanden.
Ni ratade en gång den derna.
Väl bekommet och farväl till härnäst?
DEN OKÄNDE Gå inte! TIGGAREN. Kanske Ni vill ha sällskap ut härifrån?
TIGGAREN med Er.
Ni har icke förutsatt det fallet att jag ej ville gå i sällskap
Och det har aldrig fallit Er in under vår långvariga bekant-
vänskap jag erbjöd Er och Ni föll pladask i armarne på suparbrö-
Nej, verkligen icke.
-------------------------------------------------------- TIGGAREN. med på den odödliga guldmakarbanketten som står refereradt i morgontidningen ?
Men det är fallet.
Tror Ni att jag vill bli misstänkt ha varit
Han vill icke gå i sällskap med mig!
Äfven tiggaren har sin lilla högfärd och fruktar åtlöjet.
DEN OKÄNDE. nom-usel?
Är jag då så ge-
Det skall Ni fråga Er sjelf om, och det skall Ni svara sjelf på!
(Man hör en sorgmodig vaggvisa sjungas såsom i fjerran.)
Det är en moders sång vid barnets vagga.
Hvarför skulle jag erinras om det just nu?
TIGGAREN. för en chimérs skull.
Antagligen för att Ni skulle känna rätt lifligt hvad Ni lemnat
DEN OKÄNDE. lens bländverk, och då sträcker jag vapen.
TIGGAREN Var snäll och gör det så fort som möjligt då...
Inte ännu!
(Man hör en rosenkrans läsas i fjerran.)
(Man hör en lång valdhornslåt.)
Det är den Okände jägarn!
(Man hör ackordet ur sorgmarschen.)
(Han blir stående såsom i hypnotisk sömn.)
Böj dig eller brist!
Jag kan inte böja mig!
Skulle det vara möjligt att jag misstagit mig, då är det djefvu-
Brist då!
DEN OKÄNDE (faller ner).
Samma virrvarr af dekorationer som förut derpå.)
Samma sceneri som i 2:a akten.
Barmhertighetssystrarne på knä läsa nu ur bönböcker...
Exules filii Evæ; Ad te suspiramus gementes et flentes In hoc lacrymarum valla.
MODREN (vid fonddörren).
FADREN (står vid dörren till höger).
MODREN (nalkas honom).
Jaså Du kommer igen nu?
FADREN (ödmjukt).
Din sköna har öfvergifvit Dig alltså?
Var icke grymmare än som är nödvändigt!
-------------------------------------------------------- MODREN. inna, Du som var nog ärelös att anmoda mig välja presenter till din frilla och af mig ville lära färger och faconnera rober...
Det säger Du, som bar bort mina bröllopsgåfvor till din älskar-
Jag hörde att min dotter...
MODREN. känslor för Dig antagit en fientlig karakter.
Derför ber jag
Dig gå, innan hon anar din närvaro.
Din dotter sväfvar mellan lif och död, och Du vet att hennes
FADREN. ty jag är så trött, så trött.
Du har rätt, och jag är svarslös.
Men låt mig sitta i köket,
MODREN. Hvar var Du i natt?
FADREN Jag var på klubben:
Men låt mig fråga: är icke mannen här?
MODREN. Du icke din dotters bedröfliga öde...
Skall jag behöfva stå här och blotta hela eländet?
Jo, jo... jag känner... och en sådan man, en sådan man...
MODREN. Sådana män!
Gå nu ner och sof af dig ruset...
FADREN. Fädernas missgerningar...
Du yrar...
FADREN. föräldrars...
Du vet... och nu säger de att sjön deruppe skall tappas ut, så att floden stiger...
Ja, jag menar naturligtvis inte mina missgerningar, utan våra
MODREN (skjuter honom ut genom dörren). på henne.
Olyckan hinner oss. nog i tid utan att Du behöfver kalla
PIGAN (in genom fonden).
Nådig Frun frågar efter herrn.
MODREN Hon menar sin man!
-------------------------------------------------------- PIGAN.
Ja, herrn i huset! fruns man!
Han är utgången! för en stund sedan.
Är barnet födt?
MODREN. Nej, ännu icke!
DEN OKÄNDE (tar sig för pannan).
-- Kan det räcka så länge?
Länge!
DEN OKÄNDE (ser sig omkring).
Jag vet inte hvad jag menar!
Men... hur är det med modren?
Oförändradt som nyss!
DEN OKÄNDE. Nyss!
-------------------------------------------------------- MODREN. Skall Du inte gå till din guldmakare?
DEN OKÄNDE. att min värsta dröm endast var en dröm.
MODREN. Du ser verkligen ut som om Du gick i sömnen!
DEN OKÄNDE. mer att frukta.
O, om så vore!
Det enda jag fruktade vore icke Nu förstår jag ingenting mer!
Men då fins ett hopp ännu:
Den som sköter om ditt öde tycks känna de sårbara ställena!
DEN OKÄNDE. med; lyckligtvis bara i drömmen.
Blinda makter! vanmakter!
PIGAN (in igen).
Nådig Frun ber Herrn om en tjenst!
DEN OKÄNDE. tydligt afstånd!
Hvad är det nu för en väntjenst det är frågan om?
Hon ligger som en elektrisk ål och meddelar sina slag på beTill sist då jag bara hade ett sådant qvar, hittade han på det
Det ligger ett bref i fickan till den gröna jacquetten.
Ur den kommer intet godt!
(Han tar upp ett bref ur den gröna jacquetten som hänger bredvid klädningen vid spiseln.) verkligt! -- Mina barn ha fått styffar.
MODREN. Hvem skall
Du nu skjuta skulden på?
På mig sjelf!
Helst på ingen! -- Jag har förlorat mina barn!
MODREN. Du får ett nytt här!
Tänk om han blir grym mot dem... tänk!
MODREN. Då får Du deras lidande på ditt samvete, om Du har något.
Nu är jag död!
Jag hade drömt detta förut, men nu är det
Tänk om han... slår dem!
MODREN. Vet Du hvad jag skulle göra i ditt ställe?
DEN OKÄNDE. jag gör!
Ja, jag vet hvad
Du skulle göra; men nu vet jag icke hvad
MODREN (till Systrarne).
Beden för denna man!
Icke det! ty det hjelper ej, och jag tror inte på det?
MODREN. Men Du tror på ditt guld?
Icke det heller; det är slut!
BARNMORSKAN (in från fonden).
Ett barn är födt!
Lofver Herran!
-------------------------------------------------------- MODREN (och Systrarne).
Herren vare lofvad! -- BARNMORSKAN (till Den Okände).
En Dotter har Er maka skänkt Er!
MODREN (till Den Okände).
Vill Du icke se ditt barn?
Jag fruktar jag skulle komma att älska henne, och så skulle Ni rifva hjertat ur kroppen på mig.
Låt mig gå, ut ur denna luft som är för ren åt mig; låt icke det oskyldiga barnet komma i min närhet, glädje, ingen frid, ingen -- nåd!
Jag vill icke binda mig mer vid något här på jorden.
ty jag är en förtappad varelse, en fördömd, och för mig fins ingen
MODREN. svek; jag gillar ditt beslut.
Här är du öfverflödig och Du skulle bli plågad till döds bland qvinnorna.
Gå derför i frid.
Friden är nog slut, men gå skall jag.
Min son, nu talar Du visdomens ord!
Utan ondska och utan
Exules filii Evæ; ostadig och flyktig skall Du blifva på jorden.
Derför att jag mördade min broder! _______
Akt IV. 1: o. 2: o. 3: o.
Hålvägen.
AKT IV. _____ KROGEN.
Krogsalen från banketten i 3:dje akten.
Men ruskig, med omålade träbord och bänkar.
Tiggare, Nattmän och lösa Qvinnor.
Krymplingar sitta här och der och dricka vid talgljus.
Den Okände och Qvinnan 2 dricka tillsammans bränvin som står på en karaffin.
DEN OKÄNDE (dricker omåttligt).
QVINNAN. Drick inte så mycket!
Är Du moralisk också?
Nej, men jag kan icke se en man som jag aktar förnedra sig.
DEN OKÄNDE. bad som gör huden hård mot lifvets styng, för att finna ett omoraliskt
Jag kom just hit för att förnedra mig, för att ta mig ett gyttje-
-------------------------------------------------------- stöd i min omgifning.
Och jag valde ditt sällskap derför att Du var den mest föraktade men ändock behållit en gnista af mensklighet. jag sjelf.
Hvarför hade Du det?
Du hade medlidande med mig, när ingen annan hade det, icke ens
QVINNAN. Inte vet man sådant?
Men vet Du att Du äfven har ögonblick då Du är skön nästan.
QVINNAN Nej hör nu på!
Jo, och då är du lik någon som varit mig kär.
QVINNAN. Tack så mycket!
KRÖGERSKAN Tala inte så högt, det ligger en sjuk härinnanför?
Säg, har Du älskat nånsin?
-------------------------------------------------------- QVINNAN. ändå: jo, jag hade en älskare och vi hade ett barn.
Det var oförståndigt!
QVINNAN. var kommen, då alla bojor skulle lösas, alla skrankor falla och...
DEN OKÄNDE (plågad).
Det var en usling alltså! (dricker).
QVINNAN (fixerar honom).
Tycker Du det?
Ja visst var det!
QVINNAN Nu är Du så sträng!
Ja, det syntes mig nog så, men han sade att befrielsetiden
Vi begagna inte det ordet, men jag förstår hvad
Du menar
-------------------------------------------------------- DEN OKÄNDE (dricker).
Är jag?
QVINNAN. mig, ty eljes kan du icke lyfta mig.
Drick icke så mycket; jag vill se dig högt uppe, högt öfver
DEN OKÄNDE. det är jag inte, och det är inte jag som sitter här, ty jag är död; Barn, hvilka illusioner; jag lyfta! jag! som är dernere.
jag vet att min själ är annorstädes, långt borta, långt, långt borta... rinner som smält guld i solskenet, och der rosorna blomma med men barnet sofver ty modren sitter bredvid och virkar, virkar en på remsan, låt se...
»Salige äro de bedröfvade, ty de skola få Du, är det inte åska i luften, det käns så qvaft, tryckande...
QVINNAN (ser ut genom fönstret).
Nej, jag ser inga moln derute...
Det var underligt... nu blixtrar det...
QVINNAN. Nej, Du misstager Dig!
(Han stirrar framför sig med frånvarande blickar)... der ett stort vatten vinrankan på en vägg; och der står en hvit barnvagn under ackasian, lång, lång remsa, hvilken utgår från hennes mun och det står skrifvet hugsvalelse».
Men det är nog inte så!
Jag får det aldrig!...
-------------------------------------------------------- DEN OKÄNDE. gör det inte.
Jag har aldrig varit rädd för åskan förr än i dag; i natt ville jag säga... ja, är det dag eller natt...
QVINNAN Kära, det är ju natt!
Ja, det är natt!
Natt!
LÄKAREN (har under denna scen kommit in och satt sig bakom Den Okände utan att ses af honom).
KRÖGERSKAN.
Tala inte så högt, det ligger en sjuk menniska härinnanför!
DEN OKÄNDE (till Qvinnan).
Räck mig din hand!
QVINNAN (torkar den på förklädet).
Åh hvarför det!
DEN OKÄNDE. alldeles svart!
Ser Du inte att den är svart!
Du har en hvit vacker hand.
Men... se på min, den är ju Ett, två, tre, fyra, fem... nu skulle det skrälla till! men det
-------------------------------------------------------- QVINNAN.
Jo verkligen!
DEN OKÄNDE. stannat!
(Lägger handen på hjertat).
Det har stannat!
Jag är alltså och vara död.
Äro alla dessa också aflidna?
Redan svartnat; kanske multnad med?
Jag vill höra om hjertat
död, och jag vet när det skedde.
-- Tänk att man kan gå omkring
De se ut som om de stigit upp ur stadens kloaker, eller som om
länshäktet, fattighuset och kurhuset gifvit upp dem.
Nattens arbetare, andra, afundas hvarandra som om de egde något afundsvärdt.
Sömnens eld löper i ådrorna, tungorna häfta vid gommen som torkat af som väcker ny törst, eldvattnet som brinner sjelf med blå låga och bränner ut själen som en mossbrand så bara röda sanden är qvar.
(Dricker).
Elda på!
Släck af!
Men det som Hvad skall man bränna minnet med! förbannelseropen, och så släcka de branden med vattnet, eldvattnet
lidande, qvidande, bannande, stridande, pina hvarandra, skända hvar-
icke brinner upp, det är tyvärr -- minnet -- af -- det -- förflutna!
KRÖGERSKAN. härinnanför.
Ja så sjuk att han redan begärt sakramentet.
Må han resa åt helvete snart då!
ALLA (sorla ogillande).
Var så god och tala inte så högt, det ligger en sjuk menniska
-------------------------------------------------------- KRÖGERSKAN.
Akta sig; akta sig!
QVINNAN (till Den Okände). hela tiden?
Du den mannen som sitter bakom och stirrat på dig
DEN OKÄNDE (vänder sig om:
Han och
Läkaren stirra på hvarandra ett ögonblick utan att säga något).
Ja, jag har kännt honom förr!
QVINNAN Han ser ut som om han ville äta opp ryggen på Dig.
LÄKAREN (sätter sig midt emot Den Okände och stirrar på honom).
Hvad ser Ni på!
På Era gråa hår!
Är jag gråhårig också?
QVINNAN Ja visst är Du det!
-------------------------------------------------------- LÄKAREN. ibland, ibland inte.
Och så ser jag på den sköna ledsagerskan:
Skådespelerskan
ESTER LARSON.
Brukspatron STÅLBERG.
Fru STÅLBERG. ELIN AGDA IVAR SETH
deras barn.
HELGE, fru Stålbergs son i ett föregående gifte.
SVEN, Elins fästman.
ANNA, tjänarinnna.
Handlingen försiggår på Strömsfors bruk hos Stålbergs. ____________
FÖRSTA AKTEN. den ett bokskåp mellan tvänne dörröppningar, omgifna af draperier.
Till höger från åskådaren två fönster. kring ett rundt bord.
Rummet upplyses från taket.
Till vänster en dörr samt en grupp soffor och fåtöljer Genom dörröppningarna i fonden synas upplysta rum.) mast åskådaren.)
(Elin står ensam och ser ut genom fönstret närA
GDA. ifrån pappas rum utan att ha gjort riktigt i ordning där! blomkrukorna stå på golfvet.
Fönsterdynorna ligga på en stol och några af ELIN. jag ner.
Jag tyckte jag hörde bjällror och därför sprang Gör i ordning de där småsakerna i mitt AGDA. ju ensam ordnat Helges rum.
Det vet jag inte om jag bryr mig om.
Jag har Men, Elin, hvart tog du vägen?
Du sprang ju (Ett stort, elegant möbleradt hvardagsrum.
I fon-
ställe, så är du snäll.
ELIN. på min lott, jag.
Ja, men också bara det.
Jag har fått två rum AGDA (spetsigt). besvärligt!
Din fästmans, ja.
Det fann du visst mycket
(Fru Stålberg kommer genom högra fonddörren.)
FRU STÅLBERG. tyckte mig höra bjällror nyss, så att våra resande kanske strax äro här.
AGDA. hör bjällror lika ofta, som Elin, som varit förlofvad man, jag kommer inte att höra några bjällror ännu ELIN. ordning de där småsakerna, som jag glömt.
Sven skulle bli ledsen, om jag inte vore honom till mötes genast då han kommer.
AGDA. dan sorg!
Jag har redan gjort i ordning de där saÅh, bevara mig väl från att vålla honom en såSnälla Agda, gå upp på pappas rum och gör i Jag tror att mamma, som varit gift i snart 30 år, Ha'n
I slutat era göromål nu, små flickor?
ett halft år.
Men jag, som hvarken väntar fästman eller på en halftimme, ty förr kan ingen af dem vara här.
kerna, ty jag visste mycket väl, att ingen mänsklig
makt skulle kunna få dig från fönstret förr än »din ELIN. Agda!
AGDA. på skrifbordet, kan jag inte hjälpa om mina ögon händelsevis falla på öfverskriften.
FRU STÅLBERG.
Ja, då du lemnar dina påbörjade bref framme
outsägligt älskade», din »dyre, dyre Sven» anländt.
sägligt älskade Sven».
Jag undrar, om det fins någon man i verlden, som skulle kunna göra mig så sentimental.
ELIN. hvad du skrattar åt.
Du är barn ännu, kära Agda, du begriper inte FRU STÅLBERG.
Helge, som jag nu inte sett på hela 5 månader!
Tycker du inte, Elin, att hans senaste bref ha låtit lite melankoliska?
ELIN. Han har ju fått så stor praktik.
Han öfveranstränger sig däruppe i Stockholm.
Jag undrar hurudan jag skall återse min käre
Ja, mamma, det stod verkligen »dyre, dyre, out-
AGDA. hitta på en vida bättre förklaringsgrund till att han börjat blifva så tråkig.
Han är kär, naturligtvis.
FRU STÅLBERG. trott sig till mig.
Vore han det, skulle han förAGDA.
Han vet, att vore hans utkorade också en ängel från Åh, gör dig icke säker på det, mamma lilla!
Ah, kära Elin, jag tycker att du skulle kunna
himmelen, så skulle hon inte bestå inför mammas kritiska blickar, och därför är det sannolikt, att han tar mamma med öfverraskning.
FRU STÅLBERG. kärleksfull son.
Det gör han icke, du.
Därtill är han en altför AGDA. klappar åt oss.
Det var en bra älskvärd idé af Jag undrar om pappa köpt många vackra jul-
honom att resa upp till Stockholm för att köpa julklappar.
Ack, om jag finge en blå sidenklädning!
Tror mamma jag får det?
FRU STÅLBERG. inte ett sådant barn att bära blått siden.
AGDA. skära af sin fästman, och jag såg så afundsjukt på Men mins inte mamma, när Elin fick sin vackra Åh, inbilla dig aldrig det, kära du!
Det passar
den, sa pappa:
Var inte ledsen du, min stumpa, klädning, om jag far till Stockholm före jul.
FRU STÅLBERG. jag alltid sagt.
fast du ingen fästman har, skall du få en lika vacker
Ja, pappa skämmer alldeles bort dig, det har ELIN (vid fönstret).
Sven dröjer rysligt länge!
AGDA (parodierande).
ohyggligt länge!
Hvad pappa och Helge dröja rysligt, förfärligt, FRU STÅLBERG.
Ni måste kläda den tidigt i morgon förmiddag, så att ingenting blir stäldt på sista stunden.
AGDA. valt ut små söta rosenkinder, jag har gjort i ordning altsammans under det Elin bara suckat och längtat efter sin fästman och grubblat på verser, som hon äro alltid så nyttiga.
Ja bevars, jag har varit på äppelkammaren och
I alt i ordning till julgranen ännu, flickor?
konfekten, klippt stjärnor och bakat nissar och nassar,
skulle skrifva på hans julklappar.
Förlofvade flickor FRU STÅLBERG (går till fönstret, där Elin står).
Det var ett förfärligt yrväder!
Gossarna måtte
väl icke förkyla sig på kuskbocken!
Jag ångrar, att jag lät dem fara.
AGDA. vara af med dem några timmar.
Pojkar förkyla sig Nu komma de! (Störtar till fönstret och reser sig på tå, för att se öfver de andra.)
ELIN.
Ack, det måtte väl vara Sven! AGDA.
Ack, det måtte väl vara pappa och Helge!
Det är pappa och Helge.
Jag känner igen släden.
ELIN (jublande). jag igen bland tusende!
Se, nu svänger han upp på gården!
AGDA (långt). då aldrig pappa och Helge!
Ja, det är verkligen Sven! (Otåligt.)
Komma (Elin springer ut genom dörren till vänster.)
FRU STÅLBERG (till Agda). varmt genast.
Ring på té, min flicka.
Sven kan behöfva något Nu går väl Elin Röj undan böcker och arbeten på Nej, det är Sven!
Hans häst och släde känner Åh, säg inte det!
Det har varit så lugnt att
för resten aldrig.
-- Nu, nu hörde jag själf bjällror!
bordet, så ställa vi tébrickan där.
och förkyler sig därute i den kalla förstugan!
AGDA (i det hon röjer undan sakerna på bordet).
Och famnad af sin fästmans kalla pels! FRU STÅLBERG (öppnar dörren till vänster och ropar) Elin, Elin, kom genast in!
Sven får inte hälsa
på dig förr än han tagit af sig sina kalla öfverplagg.
Kom ihåg din hosta.
ELIN (kommer motvilligt).
Åh, mamma lilla, inte är det farligt.
Kära barn, hur kan du tänka dig för så litet!
(Sven kommer genom vänstra dörren.)
SVEN (till Elin).
ryckte dig ju från mig, innan jag fick kyssa dig riktigt.
(Omfamnar och kysser henne.)
AGDA (mumlar halfhögt). len, om det smakar.
Ja, kyss henne nu och håll på med det hela juFRU STÅLBERG. hällre skaffat din fästmö en lunginflammation än uppskjutit hälsningskyssen i fem minuter.
Hvad ni män alltid äro egoistiska.
God afton, min lilla älskling!
Din stygga mamma
SVEN (skakar fru Stålbergs händer).
Seså, svärmor lilla, bannas inte nu, innan jag får God afton, god afton!
FRU STÅLBERG. äro kalla!
Välkommen, käre Sven.
SVEN. kallt ute i qväll.
Ja, det tror jag rasande väl.
Det är så fördömdt ELIN (ömt). du mycket?
(Tar hans händer och andas på dem för att värma dem.)
SVEN. dig med att hälsa på mig, då jag nu inte varit här på 14 dar.
AGDA (vårdslöst). aldrig komma!
God afton, käre Sven!
(Missnöjd.)
Ack, att de (En betjänt sätter in en t@ébricka.)
Kom nu, Sven, och drick en kopp varmt té.
SVEN. skönt.
(De sätta sig vid bordet, utom Agda, som står vid fönstret och ser ut.)
Tack, svärmor lilla, det skall smaka tusan så Se där är Agda.
Du kunde väl ändå besvära Ja, det är 12 grader och så snöyra till!
Fryser Hu, hvad dina händer
hälsa riktigt, åtminstone.
SVEN. att berätta dig.
(Agda vänder hufvudet och lyssnar.)
Kan du tänka dig, att din favoritko, den som du alltid så gerna mjölkade i somras, blef sjuk i förra veckan, så att jag måste slagta henne.
Det var en riktig förlust, ty det var min bästa mjölkko. ELIN (deltagande).
Prinsessan, som jag kallade henne.
Hvilken skada!
AGDA. de här!
Ljufva kärlekssnack! -- Ändtligen, ändtligen äro FRU STÅLBERG (reser sig lifligt.
Gör en rörelse, som för att gå som störtar mot dörren). ut, men häjdar sig.
Till Agda, Nej, mitt barn, nej, stanna inne.
Vi göra dem Vet du, Elin, jag har en riktigt ledsam nyhet
ingen tjänst genom att uppehålla dem ute i förstugan.
-- Ring på mera varmt té.
(Helge kommer genom dörren till vänster.
Stålberg springer emot honom och de omfamna hvar andra länge under tystnad.
Stålberg kommer strax därefter samma väg.
Agda springer hälsningar.
Alla tala på en gång, så att endast ett sorl höres.)
med ett glädjeskri i hans famn.
Därefter ömsesidiga
FRU STÅLBERG (drar Helge ett stycke bort från de andra).
Låt mig se på dig riktigt, min älskade gosse.
HELGE. sig, hvad jag haft mycket att göra.
Mamma kan knappast tänka FRU STÅLBERG. alltid brukade vara så lycklig, då du fick tillbringa någon tid i hemmet.
HELGE. jag har en nyhet att meddela eder, och jag är inte utan oro för hur mamma skall upptaga den. af rummet) AGDA (ropar från andra sidan Har du en nyhet att meddela oss?
Då hade jag FRU STÅLBERG (häftigt).
Helge, säg, hvad är det?
HELGE.
Agda har redan sagt det.
SVEN och ELIN.
Förlofvad!
Glad är jag visst, min älskade mamma.
Men Du ser inte glad ut, mitt kära barn.
Hvad du magrat!
bestämdt rätt, du är förlofvad!
AGDA. att ha en svägerska än en svåger!
(Alla omringa Helge.)
HELGE (tar båda hennes händer). ensam i verlden.
Vill min älskade mamma lofva mig att inrymma en plats åt henne i sitt hjärta bredvid mammas egna barn?
Helge, du kan vara viss på, att din hustru blir mig lika kär som mina egna döttrar.
(Kämpande med Stackars barn, är hon fader- och moderlös!
Ja, Hon är en fader- och moderlös flicka, som står Ack, så roligt!
Det är bestämdt mycket roligare
tårar.)
Om också det svider litet i hjärtat vid tanken på, att jag ej längre får vara den första i din kärlek välsigne dig och henne!
Att den flicka, som du och i ditt förtroende, så -- (omfamnar honom) Gud kunnat skänka ditt hjärta, är god och älskvärd och värd en bra mans kärlek, det är jag viss om.
AGDA (otåligt). hon heter.
Men, mamma lilla, vi ska väl först veta, hvad HELGE. Ester Larson.
FRU STÅLBERG. namnet förr.
Du har aldrig nämt henne i dina bref. SVEN.
Hvar och när kan jag ha hört det?
ELIN. som tidningarna på sista tiden talat så mycket om.
Hon heter också Ester Larson.
Larsson, som är min fästmö?
Och om det vore just skådespelerskan, Ester ALLA (utom brukspatronen).
En skådespelerska!
FRU STÅLBERG. Helge! HELGE. nu börjar jag bli lätt om hjärtat igen; jag har vånnyhet skulle framkalla.
Seså, gudskelof, nu har ovädret brutit löst, så Du tänker säkert på den där skådespelerskan, Ester Larson!
Namnet förefaller mig så bekant.
Ester Larson.
Jag vet mig aldrig ha hört det
dats jämmerligen i förväntan på den storm, som min AGDA. stad!
Var det inte en fröken Larson, som vi sågo uppträda där, och som jag blef så förtjust i?
Elin, Elin, mins du då vi voro hos faster i Karl-
ELIN. något dylikt.
Larson eller Person eller AGDA. henne, att jag inte kunde tänka på något annat på länge.
ELIN. var i mitt tycke afskyvärdt tillgjord och kokett.
HELGE. lilla, nu skola du och jag öppna våra språklådor och skådespelerska är!
Då var det inte hon, det är säkert.
Nå, pappa Jag hoppas det inte måtte vara hon.
Ty hon Ack, om det vore hon!
Jag var så förtjust i
tala om hvilken liten förtjusande varelse, vår lilla BRUKSPATRONEN. sett maken.
Ah, hon är charmante!
Ingen af er har någonsin HELGE. samman, att innan aftonen gått till ända, skolen I tjusande.
Ni ska få se, att ni bli så betagna i henne alle-
enstämmigt försäkra, att ni aldrig sett något så förELIN och AGDA.
Innan aftonen gått till ända?
HELGE. att hon följt med pappa och mig hit för att fira julen i kretsen af sina nya föräldrar och syskon.
Det är ju sant, jag har glömt att berätta er,
ELIN och AGDA.
Är hon här!
Hvarför kommer hon då inte in?
HELGE. rum för att göra toalett medan jag förberedde er.
ELIN. att vi äro enkla, oceremoniösa landtbor, som ej förstå oss på dylikt krus.
HELGE (tar moderns händer). mods vid tanken på att möta sin svärdotter?
FRU STÅLBERG. tror jag.
Detta är det svåraste ögonblick, jag upplefvat, HELGE. så fort hon bara visar sig, det är säkert!
Ingen kan ANNA (inkommer). vara god och hämta henne i gröna kammaren för att föra henne ned i salongen.
(Glädtigt, i det han går.)
Nu ska ni få se! ELIN.
Så teatraliskt!
Den främmande fröken ber att doktorn skall Ack, om hon blott komme snart!
Alt blir bra Nå, lilla mamma, hur känner mamma sig till Göra toalett!
Käre Helge, du skulle sagt henne, Hon kommer strax.
Hon gick upp på ett gäst-
motstå henne, ingen kan låta bli att hålla af henne.