Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Härvid kan man väl anmärka, att de inköpta och oliqviderade vexlarne kunna i nödfall åter säljas till sedelstockens förminskning, men om, under svåra financiela brytningar, sådan som den närvarande, en del af dessa inköpta vexlar, som blifvit remitterade, återkomma, utan att på förfallodagen varda betalda, emedan både acceptanten och möjligtvis äfven trassenten under tiden blifvit försatta i konkurstillstånd, så torde åtgå ytterligare både 3 och 6 månader, kanske helt år, ifrån den dag, sedelstocken ökades med de sedlar, för hvilka dessa vexlar köptes, innan de kunna förvandlas till silfver, och detta dessutom kanske ock med betydliga afbränningar.
— Månne det icke för sådana händelser varit långt tryggare för realisationen, om Banken haft i sitt förvar silfver och guld, som motsvarat denna tillökning uti sedelstock, och som efter 3 eller högst 6 månader med visshet antingen kunnat förvandlas till mynt, eller blifva återlemnadt till dess egare, emot det att de utgifna nya sedlarne åter ingått till Banken, icke blott till hela sitt belopp, utan med en tillökning af 5 procent eller niera än som blifvit utgifvet, om lånet fått utestå ett år?
Hvilketdera *) Om, såsom förut är anmärkt, hvarje från utlandet införd
Specie-riksdaler i silfver kostar 4 sk.
Banko mera, än som erhålles tillbaka vid dess utvexling, så har Banken på de 8 millioner Specie, som under de sista 2:ne åren utvandrat, gjort en förlust af ej mindre än en million E:dr R:mt.
Huru mycket större skall då icke förlusten blifva på de mellan 30 och 40 millioner R:dr R:mt, som nu på drygare vilkor och större uppoffringar å utrikes ort upptagas och i landet indragas?
Lägg härtill den omätliga utländska skuldsättning, hvarmed inhemska bolag och enskilda personer äro belastade.
Månne icke af allt detta vådor skola uppstå för realisationen, kanske under den närmaste framtiden, af så betänklig beskaffenhet och så omätlig vidd, att de icke böra undanskymmas eller bortblandas med sådana anmärkningar emot den ifrågavarande silfver-belåningen, hvilka tyckas vara obetydligå, och, efter min öfvertygelse, icke heller hafva någon grund.
Banko-Utskottets Utlåtande M 72. 9 Hvilketdera, som vore mest betryggande för Banken och realisationen, synes mig vara uppenbart.
Icke heller bör man förkasta den större och tillfälliga silfver-beiåning, som nu är i fråga, af det skäl, att, under den förra egentliga välgörenhets-inrättningen, som fanns inom Banken, ibland en otalig mängd små panter, som då inlemnades, några befunnos vid ett tillfälle vara falska, hvilka dock utgjorde ett ganska ringa belopp.
Nu skola minsta lånen blifva tio-dubbelt större.
Och hvad som härvid bör anmärkas: förr var låntagaren okänd, och i låneboken blott beiecknad med ett marke.
Nu skall låntagaren vara namngifven, och ingen lärer väl gerna äfventyra att söka lån på en pant. som han vet vara falsk och för hvars beskaffenhet han måste ansvara.
Desutom är det en känd sak, att vid utlåning utur Bankens samtlige fonder, hafva mer än en gång förekommit falska namn, falska vederhäftighets-betyg m. m., utan att man derföre förkastat hela lånerörelsen.
Det måtte åtminstone icke vara svårare för en sakkunnig person att urskilja om en guld- eller silfverpant är af äkta metall, än om ett låne-dokument är falskt, eller om den realsäkerhet, som ligger i en sådan pant, icke har företräde framför en revers eller vexel eller hypothek, hvars utgifvare ej sällan står på svaga fotter.
Man har äfven in vändt, att denna åtgärd är högst obetydlig och skall föga anlitas, under det man derjemte befarat att inga tillräckliga förvaringsrum för det inströmmande silfret skulle finnas hvarken i Stockholm eller vid låne-kontoren.
Om åtgärden vidtages, beror det på allmänheten i hvad mån den kommer att anlitas.
Jag har emellertid hört flere personer af olika samhälls-klasser, som frågat huru det går med belåningen af guld och silfver och som deraf vilja begagna sig.
Men det är äfven obestridligt, att, i den händelse man är afvogt sinnad emot sjelfva saken, så kan man dervid föreskrifva så hårda vilkor, och äfven tillämpa dem på ett sådant sätt, att ingen kan hafva något gagn af den nu tillstyrkta låne-utvägen eller våga anlita densamma.
Slutligen vill jag blott i förbigående anmärka, att det Högloflige Banko-Utskottet uti sitt utlåtande fullständigt intagit motiveringen af de sex bland Herrar Bankofullmäktige, som a/styrkt åtgärden
Men de öfrige fem tillstädesvarande tillstyrkte densamma, utan att sådant omnämnes eller de skäl anföras, hvarpå sistnämnde Fullmäktige grundat sitt tillstyrkande Sådant synes icke vara fullkomligen opartiskt, och ännu mindre röja något bemödande att gifva stöd åt det förslag, som Utskottet likväl nu framlagt för Ständerna.» Af Herr Professor Agardh: »Mot Utskottets beslut, att i Banken åter införa den under förra riksdagen — på grund af, som jag tror, alla fyra Riks-ståndens sammanstämmande beslut — afskaffade belåningen af guld och silfver, får jag mig Jiih. till R.
Prot. 1856—1858. 6 Sami. 1 Afd. 33 Höft. 2 10 Banko-Utskottets Utlåtande M 72. reservera, och som stöd för denna min reservation hufvudsakligen åberopa de skäl Herrar
Fullmäktige såväl nu som vid förlidne riksdag anförde för denna lånerörelsegrens skiljande från Banken.
»Sedan (yttrar förlidne riksdags Utskott i Betänkandet JVs 34), med anledning »af de förluster, som tillskyndats Banken deraf, att pjeser af oädel metall-komposition, »åt hvilka, genom deruti inlödda, kontrollstämplade silfverbitar sämb försilfring, gifvits »utseende af kontrolleradt verksilfver, blifvit derstädes belånade, Fullmäktige för»ständigat Bankens Under-styrelse att föreslå nödiga åtgärder till förekommande af »falska panters belåning i Banken, samt bemälde Styrelse, på grund häraf, bland an»nat, anfört att, enär bedrägeriernas mångfaldighet och den allt mer och mer steg»rade färdigheten att dem utöfva, i följd af städse skeende nya uppfinningar, icke »kunna ens anas, långt mindre förutses, och vid en lånerörelse, sådan sorn den »ifrågavarande, såvida den skall kunna skötas på ett sätt, som någorlunda motsvarar »ändamålet, tid och utrymme icke medgifva, att hvarenda inlemnad persedel under»kastas en så fullständig behandling, som erfordras för att densammas äkthet och »halt skulle kunna ofelbart bestämmas, hvilken behandling dessutom icke torde stå »tillsammans med vederbörande lånesökandes anspråk att antingen skyndsamt erhålla »lån på de såsom pant erbjudne persedlarne i det skick de blifvit inlemnade, eiler »ock, derest lån icke kan erhållas, återbekomma persedlarne i samma skick, Under»styrelsen ansåge sig icke kunna föreslå något sådant ändamålsenligt sätt, hvarigenom »absolut skulle kunna förekommas, att, vid belåning i Banken af guld och silfver, »falska eller oriktiga panter tilläfventyrs må blifva antagna eller hvarigenom Banken »ovilkorligen för framtiden blefve betryggad mot förluster i detta afseende; så hafva Fullynmäktige hos Utskottet hemställt, alt belåningen i Banken af arbetadt guld och silfver y>måtle fä upphöra.)) »Fullmäktige hafva, i sådant ändamål, fästat Utskottets uppmärksamhet derå, »dels att nämnde belåning ingalunda är förenlig med en Riksbanks verksamhet, utan »rätteligen utgör föremål för s. k. assistans-inrättningar, samt dels att i och för den»na låne-rörelse, som gifver sysselsättning åt flere tjenstemän, Banken tillskyndas så »betydliga utgifter, att det deruti använda kapitalet lemnar ringa afkomst.»
På grund af de sålunda anförda skälen tillstyrkte Utskottet vid förlidne riksdag att denna låne-rörelse måtte från Banken afskiljas.
Såsom stöd för den åsigt, att denna låne-rörelse icke i det hela kan anses medföra någon fördel för låntagaren, anför Utskottet vidare, att panterna, sedan de flere gånger blifvit omsatta, på Bankens auktion ofta blifvit försålda till ett pris, mången gång understigande det, hvarmed låntagaren, utan att hafva blifvit belastad med någon ränte-utgift, kunnat genast, i behofvets stund, panten afyttra.
De många å auktion i Banken fyra gånger årligen försålda guld- och silfver-panterna, som ofta inropades till jemförelsevis ganska lågt pris af personer, som icke voro innehafvare Banko-Utskottets Utlåtande JM 72.
11 af pantsedlarne å de försålda panterna, torde bestyrka riktigheten af den åsigt, att lånen i många fall medförde förlust och skada för låntagaren.
När olägenheterna för Banken af denna utlåning voro så stora, då utlåningen var inskränkt endast till Stockholm, torde de blifva ändå större, då den, såsom nu är föreslaget, skall utsträckas jemväl till samtlige låne-kontoren.
Att å andra sidan inräkna i Bankens metalliska kassa hvad sorn ännu icke är Bankens egendom och på grund af dessa hos Banken deponerade guld- och silfverpanter öka sedelstocken utöfver dess nu föreskrifna maximum och att derjemte öfverflytta denna sedel-utgifningsrätt icke blott på Bankens Diskont-kontor i Stockholm, utan äfven till Diskont-kontoren i landsorterna, synes mig vara en åtgärd af till sin princip så betänklig art, att den endast af en tvingande nödvändighet kan försvaras.
En sådan tvingande nödvändighet förefinnes, efter mitt förmenande, icke, sedan Rikets Ständer beslutat upptagandet af ett statslån till den betryckta penningeställningens underlättande och man har grundad anledning för det antagande, att ett sådant lån på icke så ofördelaktiga vilkor kan afslutas»
I denna reservation har Herr Wallenberg instämt.
Af Herr Lundberg: »Jemte det jag gillat Herr Doktor Sandbergs förslag att »lånetiden finge af Banko-fullmäktige bestämmas från 3 till högst 6 månader,» får jag instämma uti Herr Professor Agardhs reservation, i så måtto, som meningen med Utskottets betänkande, då annat ej blifvit deri nämndt, lärer vara, att belånta värdet af det hos Riks-banken pantsatta guld och silfver skulle kunna komma att inberäknas uti det i 107 § af sista Banko-reglementet utsatta minimibelopp för metalliska kassan eller anses utgöra en del af denna kassa, på det sätt. att icke samma guld och silfver, liksom hvad omförmäles under litt. g och h i 106 § af reglementet, skulle blifva »oberäknadt» vid fråga om den till 2,500,000 Riksdaler i silfver bestämda summa, dertill metalliska kassan borde hindras att nedsjunka eller hvarunder den ej finge bibehållas.» 12 Banko-Utskottets Memorial M 73. N:o 73.
Ank. till Exp.-Utsk. den 28 Jan. 1858, kl. 2 e. m.
Memorial med hemställan om tillfällig löne-förhöjning för Kanslisten W. Maechel.
Sedan Rikets nu församlade Högloflige Ständer, uppå Utskottets hemställan, beviljat Bankens embets- och tjenstemän en tillökning af 33j procent å deras från lönestaten utgående löner för åren 1857, 1858 och 1859, har hos Utskottet framställning blifvit gjord, huruvida icke de vid sednaste reorganisation af Bankoverket, utan eget förvållande, på indragnings-stat förflyttade tjenstemän, nemligen Kamereraren C. G. Hjertberg, Referendarien J.
Scharp, Banko-fiskalen, Häradshöfdingen E. V. Montan samt Kanslisten vid Banko-fullmäktiges expedition IV.
Maechel, hvilka icke blefvo delaktiga af den Bankens tjenstemanna-personal då beviljade tillökning uti innehafvande löne-förmåner, borde, såsom ålagda fortsatt tjenstgörings-skyldighet, beredas åtminstone enahanda tillfälliga löne-förhöjning, som vid innevarande riksdag är vorden Bankens öfrige tjenstemän förunnad.
Vid pröfning af denna framställning har Utskottet väl, i betraktande deraf, att den tjenstgöring, som af förscbemälde tre tjenstemän nu bestrides, både bör och kan på de å ordinarie stat upptagna tjenstemän när som helst öfverflyttas, funnit någon förhöjd löne-inkomst icke skäligen kunna Hjertberg, Scharp och Montan tilläggas, hvaremot Utskottet, i afseende å Maechel, inhemtat, att, sedan , i öfverensstämmelse med Fullmäktiges förslag, Banko-Utskottet vid sednaste riksdag hos Rikets Ständer tillstyrkt, att personalen vid Banko-fullmäktiges expedition måtte utgöras af:
Banko-sekreteraren, en Notarie och en Kanslist, samt denna tillstyrkan gillats af Preste- och Borgare-stånden, hvaremot Ridderskapet och Adeln samt Bonde-ståndet stannat i det beslut, hvilket ock genom omröstning i Förstärkt Banko-Utskott blef Rikets Ständers, eller att nämnda personal skulle utgöras af »Banko-sekreteraren och en Notarie, som tillika Banko-Utskottets Memorial M 73. 13 bestrider kanslistbefattning»; så, och enär Rikets Ständer vid samina riksdag förordnade, att Notarien vid Banko-fullmäktiges expedition, som derförinnan tillhört andra tjenstegraden, skulle hänföras till tredje tjenstegraden, hvadan innehafvaren af notariebefattningen icke erhöll någon lön-förhöjning och således ej heller kunde åläggas att tillika bestrida kanslist-tjensten, har denna tjenst måst af Kanslisten Maechel fortfarande besörjas, ehuru han blifvit, med bibehållande af allenast lön enligt ganda staten, på Indragnings-stat upförd; hvarigenom, då det i sådan egenskap ålegat och åligger Maechel att förrätta icke allenast de göromål, som tillförene tjensten åtföljt, utan äfven dit hänvisade nya bestyr, inträffat att han, utan ringaste tillökning i inkomst, hvarken vid denne eller sistförflutne riksdag, erhållit strängare tjenstgöring.
Med afseende härå, och enär det icke berott af ifrågavarande tjensteman att få på ordinarie stat qvarstå, samt tillökning i löne-vilkoren blifvit för Bankens samtlige ordinarie embets- och tjenstemän af Rikets Ständer beviljad, har Utskottet, i öfverensstämmelse med hvad Fullmäktige anfört, funnit rättvisa och billighet tala derför, att Maechel tillägges enahanda löne-inkomster, som hans vederlikar inom Banko verket åtnjuta, samt får på grund deraf vördsamt hemställa, att Kanslisten Maechel må, från och med nästlidet års ingång och så länge nuvarande innehafvaren af notarie-befattningen vid Banko-fullmäktiges expedition vid nämnde, befattning qvarstår, dock icke för längre tid än till och med 1859 års slut, tilläggas enahanda löne-inkomster, som hans vederlikar inom Banko-verket åtnjuta, eller utöfver 750 R:drs löne-inkomst på Indragnings stat, tillfällig förhöjning derå å 33| procent, med 250 R:dr, samt tjenstgörings-penningar 150 R:dr, allt Riksmynt och efter år räknadt.
Stockholm den 22 Januari 1858. 14 Banko-Utskottets Utlåtande M 74. N:o 74.
Utlåtande, i anledning af väckt motion, angående dels betalning s-anstånd i vissa fall för Riks-bankens gäldenär er, dels försträckningars meddelande till Privat- och Filial-banker.
Uti ett den 8 December nästlidne år inom Valloflige Borgare-ståndet afgifvet anförande, har Herr A. W. Björck förmält, att den rubbning, allmänna förtroendet under sednaste tiden lidit, tvifvelsutan påkallade särskilda åtgärder med afseende å Riks-bankens lånerörelse såvida Banken skulle kunna i erforderlig mån uppehålla och understödja landets näringar; att, då i vårt land utvägarne till erhållande af lån, för att bedrifva nya anläggningar och påbörjade odlings-företag, mer eller mindre berott af den utländska krediten, enär de inhemska kapitalen och de här befintliga penninge- och bank-inrättningarne ej egt förmåga att ensamme fylla behofvet, ' måste, sedan den utländska krediten icke vidare kunde begagnas, det tomrum, som måste fyllas, blifva så stort, att Riks-banken endast i viss mån förmådde att göra det; att ställningen skulle Jblifva ännu svårare om de enskilde Bankerne, hvilka obestridligen i betydlig grad lemnat näringarne förlag, nödgades dermed upphöra, hvaremot, om
Riks-banken kunde sträcka sitt understöd till dessa Banker, verkan deraf, till förmån för näringarne och deras fortsatta bedrifvande, blefve vida större än om
Riks-banken sökte att omedelbart uppehålla den verksamhet, som hittills af Privat- och Filial-bankerne hemtat sin förnämsta näring; att det derföre vore nödigt icke blott att på ett med stundens fordringar öfverensstämmande sätt ordna Riks-bankens förhållande till dess gäldenärer, så att desse erhölle lämpligt rådrum för sina inbetalningar, utan äfven att söka sätta Riks-banken i tillfälle att gifva Privat- och Filial-banker sådant understöd, hvarigenom dessa kunde fortsätta sin omfattande rörelse, utan att allt för mycket minska förlagen, samt att Banko-VIskottets Utlåtande Jd 74. 15 endast på detta sätt näringsidkare af alla slag skulle kunna finna utväg att bestå under den närvarande förlägenheten och för fortsättande af sin gagnande verksamhet afvakta stundande bättre tider.
Under åberopande hufvudsakligen häraf, har Herr Björck, med stöd af 56 § Riksdagsordningen, framställt följande förslag, nemligen: 1:o. att de, som till Rikets Ständers Bank häfta i skuld, som till betalning förfallit efter den 30 sisthdne November eller som förfaller till och med slutet af instundande Mars månad, må med betalning af dessa skulder erhålla anstånd i 3 månader, räknade från förfallodagen, dock att sådant anstånd icke får ega rum. der det kan verka till förringande af Bankens fordringsrätt vare sig hos gäldenärerne eller dem, som jemte desse äro ansvarige.
2:o att Fullmäktige i Rikets Ständers Bank bemyndigas att åt Privat- och Filial-banker lemna försträckning, helst af sådana medel, som afsetts för inrättande af nya Filial-banker, samt emot säkerhet, som af Fullmäktige pröfvas antaglig, och under vilkor, att lånetiden icke utsträckes utöfver slutet af år 1859; och 3:o att Rikets Ständer må föreskrifva, att deras beslut om understöd genom lån och kreditiv till nya Filial-banker, icke må under tiden intill nästa riksdag tillämpas för annat fall, än att Fullmäktige skulle finna förhållandena så förändrade, att den i föregående 2:dra moment omförmälda åtgärd icke vidare kan ifrågakomma.
Utskottet, till hvars behandling denna motion blifvit remitterad, har deröfver inbemtat Banko-fullmäktiges utlåtande, samt får, i öfverensstämmelse med hvad af dem är vordet anfördt, fästa uppmärksamhet derå, att, som de medel, hvilka ingå på upp- och afskrifnings-räkning, få i låne-rörelse användas till det belopp, hvilket anses icke böra för mötande af skeende uttag i kassa bibehållas, så förlägges numera lane- och kreditiv-rörelsen i Banken af icke allenast egna, ulan äfven på omförmälta sätt upplånade kapital; att, enär de egna kapitalen redan äro till hela beloppet använda, kunna för ny utlåning andra medel ej finnas att tillgå, än dels sådana, som å upp- och afskrifnings-räkning insättas, utöfver hvad som är utlånadt, och dels sådana, hvilka inflyta genom inbetalning af redan utgifna lån, samt att i fall, såsom föreslaget blifvit, alla som hafva förfallna skulder erhölle hetalnings-anstånd, skulle hela utlåningen afstanna och, hvad värre är, Banken tvingas att utgifva sedlar utöfver stadgad gräns för att kunna återgälda penningar insatta på upp- och afskrifningsräkning när uttag deraf, hvilket snart nog kan vara att emotse, ifrågakommer utöfver den i kassa bibehållna summa.
Förslaget, som således komme att i verkställigheten möta betydande hinder och svårigheter, synes Utskottet derjemte blifva till sina följder af den mest betänkliga beskaffenhet, i det att detsamma ofelbart komme att på allmänna förtroendet inverka mera störande samt medföra vida större vådor, än som af den närvarande förlägenheten, huru bekymmersam denna än är, kunna 16 Banko-Utskottets Utlåtande JYi 74. befaras.
Det torde nemligen vara klart, att ett af Rikets Ständer medgifvet betalnings-anstånd för Bankens gäldenärer skulle framkalla anspråk hos andra gäldenärer på enahanda eftergift och vara tillräckligt att hos kapitalisten verka en rädsla, som mera än nu är fallet kommc att från rörelsen undandraga kapital-tillgångar och derigenom förvärra det onda, man med förslaget afser att lindra och förminska.
Att åter från erhållande af låne-försträckningar i Banken afstänga dem, som ej redan der häfta för förbindelser, hvilket blefve den gifna följden af ett betalnings-anstånd, synes ej heller leda till det med motionen åsyftade ändamål, utan skulle fastbellre underlätta tillfället för mången mindre vederhäftig gäldenär att ytterligare någon tid uppehålla sig på den redbare näringsidkarens bekostnad.
Och på samma gång förslaget således innebär uppenbar orättvisa mot den lånsökande delen af allmänheten, skulle detsamma i utförandet äfven komma att på ett eftertänkligt sätt förnärma deras rätt, som i egenskap af löftesmän tecknat ansvars-förbindelse för de gäldenärer, hvilka af den ifrågasatta förmånen skulle blifva delaktiga, helst personers vederhäftighet, särdeles under sådana tider, som den närvarande, undergår den hastiga förändring, att hvarje löftesman måste ega skäliga anspråk derpå, att förfallet lån, hvarför han är ansvarig, genast varder indrifvet
På dessa skäl föranlåtes Utskottet att, i enlighet med Banko-fullmäktiges framställning, vördsamt afstyrka bifall å motionen, så vidt den afser beviljandet i vissa fall af betalnings-anstånd för Bankens gäldenärer.
I afseende å hvad motionen i öfrigt innefattar, hafva Fullmäktige anfört, att den del af de till försträckningen åt nya Filial-banker af Rikets Ständer vid innevarande riksdag anvisade medel, som hittills influtit, blifvit af Fullmäktige, med stöd af gällande föreskrifter, öfverlemnad till de särskilda diskont-verken, för att derstädes användas till förstärkning af Handels- och Närings-diskont-fonden; att dessa medels återtagande skulle, under för handen varande förhållanden, leda till oberäknelig skada för landets hufvudnäringar, som förnämligast kommit i åtnjutande af nämnda förstärkning; samt att, då således för närvarande penningar ej kunde af Bankens särskilda låne-anstalter utgifvas efter andra grunder, än som nu äro stadgade, Fullmäktige ej kunde understödja motionen i 2:dra punkten; hvaremot Fullmäktige ansågo sig böra på det sätt förorda förslaget i 3:dje punkten, att försträckning till nya Filialbanker icke må, under tiden intill nästa riksdag, meddelas såvida Fullmäktige skulle finna de dertill afsedda medel ovilkorligen behöfva att till andra föremål användas.
Sedan Kongl. Majit och Rikets Ständer numera beslutat att, till underlättande af penninge-stullningen och rörelsen inom landet, ett lån eller kreditiv till belopp, motsvarande 3 millioner Riksdaler Silfver, skall å utrikes ort skyndsamt upptagas, samt Rikets Ständer derjemte, med bifall till Utskottets, i Utlåtandet M 70 afgifna, förslag, berättigat Banko-Utskottets Utlåtande J\i 74. 17 berättigat
Fullmäktige att af den genom det utländska lånet eller kreditivet beredda tillgång eller, såsom den skall benämnas, Statslåne-fonden kunna använda någon del såsom omedelbar försträckning till sådane inom riket befintliga penninge-förvaltande verk och inrättningar samt större bolag och föreningar, som af Fullmäktige anses erbjuda fullkomlig säkerhet; så blifva Fullmäktige följaktligen oförhindrade att, då de finna sådant nyttigt eller nödigt, af Statslåne-fondens tillgångar åt Enskilda
Ban ker, med eller utan egen sedel-utgifningsrätt, meddela tillfällig förstärkning, utan att dertill behöfva använda de medel, som, utöfver de lill försträckning åt nuvarande Filial-banker redan utgifna 3,450,000 R:dr Rmt, blifvit vid denna riksdag till belopp af 5,550,000 R:dr Runt, i den mån dessa medel varda att tillgå, ytterligare anvisade, att i form af lån och kreditiv till Filial-banker disponeras.