Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Härtill kommer ännu, hvad angår den befarade vådan lör kommunen sjelf, den omständigheten alt, såsom erfarenheten mångenstädes visat, ingenting sä kraftigt bidrager till lifvande af en sann och verksam kommunalanda, som frihet och sjeifbestämningsrätt utan andra inskränkningar än dem Statens öfverhöghet och omsorgen om andras rätt gör nödiga, men att deremot ingenting så förlamar kommunalandan och försvagar nitet för kommunens angelägenheter, sorn sådana inskränkningar i dess sjeifbestämningsrätt, hvilka, icke påkallade af ofvannämnda afseenden, endast tillkommit i den välmenta afsigten att hindra kommunen från att genom obetänkta beslut skada sig sjelf.
Och kunna Bih. till B.
Brot. 1859 & 1860. 10 Sami. 1 Afd. 2 Band.
Suppl. ’2 10 Expeditions-Utskottets Förslag lill urul ani.
Skrifvelse N:n 486.
Rikets Ständer på grund af alla dessa skäl icke annat än gilla den förändring i Magistratens ställning inom stadskommunen, sorn de Kommitterade föreslagit.
De kyrkligl-kommunala ärendena, till hvilka äfven räknas
Folkskoleundervisningen med dithörande anstalter samt frågor om byggnad och underhåll af prestgård, skolhus, skolmästareboställe o. s. v. — men icke fattigvården — skola, enligt de Kommitterades förslag, såväl på landet som i städerna lör hvarje församling handläggas af dess kyrkostämma samt kyrko- och skolråd.
Rösträtt å kyrkostämma tillkommer öfverhufvud hvar och en, som har rösträtt å kommunalstämma eller allmän Rådstuga, och Kyrkoherden är kyrkostämmans sjellskrifne Ordförande.
Angående ordningen lör de förekommande ärendenas behandling, gäller lör öfrigt hufvudsakligen detsamma, som för kommunalstämman blifvit föreslagit.
De för närvarande åtminstone icke öfverallt förenade kommunalmyndigheterna, kyrkoråd och lölkskolestyrelse hafva de Kommitterade sammanslagit lill ett Kyrko- och Skolråd, hvilket, utom de åligganden, som nu tillhöra Kyrkorådet och Skolstyrelsen, skall hafva bestyret med Kyrkolörsamlingens drätselverk samt skyldighet alt både förbereda ärenden till föredragning å Kyrkostämman och ombesörja verkställigheten af dess beslut.
Kyrko- och Skolrådet består af Ky rkovärdarne samt några af Kyrkostämman särskildt valda ledamöter, och skall Kyrkoherden äfven här vara sjelfskrifven Ordförande.
Detta kan icke vara annat än riktigt hvad de egentligen kyrkliga ärendena angår, hvilka Kyrko- och Skolrådet handlägger, och hvad de till folkundervisningen hörande ärendena beträffar, lärer lämpligheten af Kyrkoherdens Ordförandeskap minst böra ifrågasättas nu, då han, om Kotnmilterades förslag vinner bifall, skulle befrias frän bestyret med ledningen af kommunens borgerliga angelägenheter, och således får vida mera tid och ledighet än förut att egna åt tippsigten öfver folkundervisningen.
Vid granskningen af hufvudgrunderna uti förevarande lagstiftningsarbete, hafva Rikets Ständer således nästan i allt funnit sig böra gilla hvad de Kommitterade föreslagit.
De jemförelsevis fä och mindre vigtiga punkter, vid hvilka ändiingar eller tillägg al Rikets Ständer ansetts nödiga, äro följande:
I Furslaget till Förordning om Kommunalstyrelse på landet. § 3.
Enligt denna § skulle förening af flera socknar till gemensam
Kommunalförvaltning endast i de fall få ega rum, att de ligga inom samma lön och tillhöra samma pastorat.
Deremot tro Rikets Ständer, att, dä man, såsom de Kommitterade äfven gjort, erkänner fördelen af större kommunalområden, det icke finnes något giltigt skäl, hvarföre icke äfven särskilda pastorater eller delar deraf skulle få förena sig om gemensam Kommunalförvaltning, såvida de sjelfva önska det.
Kyrko- neli Skolförvaltningen blir ändock, fortfarande som hittills, för hvarje församling särskild och den omständigheten, alt de särskilda socknarne ligga inom olika län, medförer, vid en sådan förening dem emellan, ingeri annan svårighet, än den, som redan förefinnes, der en och samma socken delvis tillhör olika län.
Rikets Ständer anse derföre de nämnda inskräukningarne med skäl kunna bortfalla, helst frågan om föreningens lämplighet i hvarje särskildt fall skall pröfvas af Landshöfdingen eller Landshöfdingarne, derest socknarna tillhöra olika län.
I likhet med de Kommitterade anse Rikets Ständer i allmänhet ofördelaktigt, att stads- och landskommuner förenas under gemensam kommunalförvaltning.
Men äfven härvid kunna ulan tvifvel läll förekomma, som i särskilda hänseenden göra un - Expedilions-Ulskottels Förslåg tilt underd.
Skrifvelse !S:o 486.
11 dantag behöfliga.
Redan nu kan, t. ex. i afseende på väghållning, skjutsning o. s. v., en sådan gemensamhet emellan en stads- och en landskommun ega rum, som erfordrar, att dessa ärenden gemensamt handläggas.
Och i framtiden kunna nya sådana läll uppstå.
För de händelser, då en sådan gemensamhet redan förefinnes, hafva ock de Kommillerade uti 2 § af förslaget till förordning om Kommunal-slvrelse i stad meddelat bestämmelser, hvilka Rikets Ständer anse rikliga och jemväl höra i nu förevarande förordning upplagas, samt derjemte utsträckas äfven lill sådana fall, då en dylik förening väl icke redan förefinnes, men i ett eller annat afseende anses böra ega rum.
Enligt Rikets Ständers tanka bör således denna § erhålla följande lydelse:
Två eller flera socknar må ock kunna om gemensam kommunalförvaltning sig förena.
Lands- och stads-kommun må icke under gemensam Kommunal-förvallning förenas.
Der likväl en sådan gemensamhet i ett eller annat afseende nu eger eller anses böra ega rum, åligge det Konungens Befallningshafvande, hvar i sitt län, ali, så snart denna Förordning utkommit, utredning af dessa förhållanden och förslag lill deras ordnande till Kongl. Maj:t ingifva, och må vid det nu beslående förblifva, till dess Kongl. Majit i saken förordnat. § 4.
För vinnande af mera egentlighet i uttrycket torde denna § böra erhålla följande lydelse:
Medlem af kommunal-samhälle är en hvar, som der eger eller brukar jord eller annan fastighet, eller der idkar bergsbruk, handel, läbriksrörelse, handtverk, eller annat allmän bevillning underkastadt näringsfång, eller eljest der bor eller, till följd af gällande förordningar, sitt laga bo och hemvist hafva bör. § 7- Ulan tvifvel skulle det vara vådligt, att åt kommunerna öfverlemna rätt, att ensamme, efter behag, stadga vilen för öfverträdelse!- af deras ordningsstadgar. 1843 års Socknestämmo-förordning har derföre endast lemnat Sockenstämma öppet, att, der så nödigt lunnes, hos vederbörande embetsmyndighet begära föreläggande af vite efter dess bepröfvande.
Hufvudsakligen i enlighet härmed hafva de Kommilterade föreslagit, att Komrnunal-slämman borde ega rätt, att föreslå vitén till ett visst maximibelopp.
Dä det emellertid kunde anses öfverflödigt att genom uttrycklig lag stadga rätt lör kommunen, alt ”föreslå’’ vitén, torde della ord höra utbytas mot "bestämma", med tillägg af den föreskrift, att de af Kommunal-stämman bestämda vilena, för att blifva gällande, borde underställas pröfning af Konungens Befallningshafvande.
Då, enligt 75 §, de kommunalstämmo-beslut, som underställas Konungens Befallningshafvandes pröfning, skola utan ändring antingen fastställas eller ogillas, finna älven Rikets Ständer ett maximum för vitenas belopp böra bestämmas, ehuru Rikets Ständer anse 12 Expeditions-Utskottets Förslag till underd.
Skrifvelse N:o 186. det af de, Komniitterade föreslagna maximum utan olägenhet kunna höjas (ill 20 R:dr R:mt.
Slutligen torde för fullständighetens skull, en hänvisning till det i § 27 omförmäla förhållande äfven böra intagas i denna 8, hvilken således skulle erhålla denna lydelse:
Alla de angelägenheter, dem kommunen såsom sådan eger att vårda, skola till öfverläggning och beslut i Kommunal-stämma upptagas.
Vid Kommunal-stämma skola ock företagas alla de ärenden, som enligt särskilda förordningar nu äro lill Sockenstämmas handläggning hänvisade; dock med undantag af sådana angelägenheter, om hvilka särskildt stadgas, alt de till behandling å kyrkostämma skola upptagas.
Kommunal-slämman kan dock på sätt § 27 föreskrifver sin beslutanderätt till Fullmäktige öfverlemna.
Kommunal-slämman ege jemväl att för upprätthållande af de ordningsstadgar, dem Stämman kan finna skäl alt för kommunen uppgöra, bestämma vitén, från och med En till och med Tjugo R:dr R:mt, hvilka dock, för att blifva gällande, skola Konungens Befallningsbafvandes pröfning underställas. § 8.
Kungörelsen den 24 November 1857, tillkommer rösträtt vid Sockenstämma ä landet, utom för i mantal salt jord, ingen, som icke i bevillning efter 2:dra Artikeln erlägger minst Två R:dr R:mt.
Dä ett hemmans taxeringsvärde för närvarande i medeltal torde kunna antagas till omkring 8,000 R:dr Runt och 5 skatteören, uträknade efter den i § 59 stadgade grund, således skulle motsvara en bevillning af endast omkring 40 öre, visar sig klart alt de
Kommitterades förslag medgifver rösträtt åt ett betydligt antal af Kommunens medlemmar, som för närvarande äro derifrån uteslutna.
Rikets Ständer hafva visserligen för sin del ingenting alt anmärka deremot att, i samma mån bildningen blir allmännare och göres tillgänglig för allt flera folkklasser äfven rösträtten utvidgas, men tro dock, enär det i frågor, sådana som denna, torde vara rådligast att afvakta erfarenhetens vittnesbörd om nyttan af en mindre förändring, innan man vidtager en större, det af de Komniitterade föreslagna minimibelopp böra fördubblas, helst i allt fall äfven det derigenom erhållna minimum icke blott är betydligt lägre än det, som i 1857 års Kungörelse stadgas, utan äfven antagligen understiger det, som för utöfvande af rösträtt i stadskommunen blifvit af de Komniitterade föreslaget.
Då vidare rösträtten i kommunens angelägenheter bör grunda sig å verkligt utgörande af bidrag till dess behof, synes ock den,s som låtit sig uppföras å restlängd och derigenom lillkännagifvit sig antingen icke kunna eller icke vilja göra rätt lör sig till kommunen, icke heller böra, så länge detta tillstånd fortfar, få föra talan å Kommunal-slämman.
Antagandet af denna grundsats, som i flera utländska kommunalförfaltningar återfinnes, torde äfven bos oss kunna verka såsom en nyttig sporre till kommunal-utskvldernas ordentliga ingående, så mycket mera behöflig som något ansvar för försummelse i berörde hänseende ej finnes stadgadt.
Af dessa skäl torde den 8:de § böra lyda som följer:
Rättighet att deltaga i Kommunalstämmans öfverläggningar och beslut tillkommer en hvar, som, enligt de för bidrag lill kommunal-utskylder i § 58 bär nedan bestämda grunder, bör ulskyl - Expeditions-Utskottets Förslag till anderd.
13 der till kommunen erlägga samt derjemte innehar
Svensk medborgarerätt, eger att sjelf öfver sig och sitt gods råda samt icke är pä restlängd öfver oguldna kommunal-utskylder uppförd.
Den som för näring, lön eller icke i mantal salt jord sammanlagdt till mindre än Tio skalleören uppförd är, ege ej rösträtt. § 11- Enär en hälftenbrukare icke lärer kunna sättas i fullkomlig jemlikhet med en arrendator, utan i följd deraf, att hälftenbruksaflal vanligen uppgöras endast för kortare tider, alt enligt sådane aftal jorden ofta brukas med egarens redskap och kreatur samt att egaren ej sällan är å stället qvarboende, i allmänhet måste anses vida mindre än en landtbo eller arrendator införlifvad med den jord, han sköter, loide del icke vara lämpligt, att det I denna §:s första moment förekommande stadgande utsträckes jemväl till hälftenbrukare.
Då det i samma moments första punkt utan undantag föreskrifves, att rösträtt för utarrenderad egendom skall utöfvas af innehafvare!], hafva Rikets Ständer ansett momentets sednare punkt, hvilken hufvudsakligen icke innehåller något annat än hvad som i första punkten redan finnes stadgadt kunna, såsom öfverflödig, utan olägenhet utgå.
Att en person, hvars egendom, näring eller rörelse står under borgenärers förvaltning ej bör sjelf få rösta för samma egendom, näring eller rörelse, (öijer af den i § 8 antagna grundsats, hvilken inskränker rösträtten till sådana personer, som ega att sjelfva råda öfver sig och sitt gods; och alt icke heller massans Sysslomän kunna lå utöfva den egendomen, näringen eller rörelsen eljest tillkommande rösträtt, heror på det ölvergående och mera tillfälliga i deras befattning med samma egendom, näring eller rörelse, hvilket förhindrar dem att med dess och kommunens interessen blifva så i ii f örl i (vade, som till ulöfvande af rösträtt synes erforderligt.
Rikets Ständer kunna derföre ej annat än godkänna hvad de Kommitterade i afseende härå föreslagit.
Men med arrendatorer och landtbor å sådan egendom är förhållandet ej alldeles enahanda.
Utom det obilliga deruti, att jordegarens konkurs skulle beröfva hans arrendator den rösträtt lör egendomen, som lagen honom eljest tillförsäkrade, skulle genom antagandet al de Konnnitterades förslag i detta afseende äfven i öfrigt mindre lämpliga förhållanden kunna uppslå.
Den hufvudsakliga delen af en sådan kommuns röstberättigade medlemmar utgöra antagligen arrendatorer och landtboer å de säteriet underlydande mindre egendomar och hemman.
Om då säteriegaren gör konkurs, sä skulle alla dessa komma att tillsvidare förlora sin rösträtt och rättigheten att besluta i kommunens alla angelägenheter öfvergå till en måhända högst obetydlig minoritet inom kommunen, bestående af en eller annan tjensteman, en eller annan mindre hemmansegare eller sockenhandtverkare o. s. v., hvilket icke lärer kunna anses lämpligt.
Rikets Ständer finna derföre §:s sista moment med afseende härå böra förändras, i följd af hvilket allt §:n således torde böra lyda som följer:
För fastighet, som innehafves af landtbo eller arrendator, röste innebafvaren.
Enka, frånskild hustru eller ogift qvinna, som myndig är, ege i Kommunal-slämma rösträtt utöfva.
För omyndig röste förmyndaren. 14 Expeditions-Utskottcls Förslag till underd.
Ej må för samfäld egendom flera än en person talan i Kommunalstämma föra.
För näring eller rörelse, som under borgenärers förvaltning står, äfvensom i enahanda fall för jordegendom, om den ej af landtbo eller arrendator innehafves, må ej röstas/ § 12.
Till förebyggande af de missbruk, hvartill en obegränsad frihet att på grund af fallmakt utöfva rösträtt lätteligen föranleder, hafva Rikets Ständer ansett det böra stadgas, att ingen får vid Kommunal-stämma föra talan såsom ombud för mer än en röstberättigad.
Något egentligt skäl att äfven godkänna så kallade valsedlar synes icke vara för handen, då en kommunalmedlem, som omöjligen kan personligen inställa sig vid ett förekommande val, i allt fall har sig öppet lemnadt att der bevaka sina interessen genom befullmäktigande af ett ombud.
Rikets Ständer anse följaktligen § 12 böra erhålla denna lydelse:
Röstegande vare berättigad att sin talan och rösträtt i Kommunal-stämman genom fullmakt på annan man öfverlåta, dock må ingen på grund af fullmakt föra talan för mera än en röstberättigad.
Fullmakten skall vara antingen skrifven och underskrifven af utställaren samt med dennes sigill försedd eller ock af utställaren underskrifven och med två vittnens underskrift bestyrkt. § 13- Då det synes billigt, att en person, som redan i 4 år tjenstgjort såsom ordförande vid Kommunal-stämman, derefter får sjelf bestämma, huruvida ban skall emottaga ett förnyadt uppdrag eller icke, äfvensom att en Embets- och Tjensteman, som af sin befattning är hindrad att vara ordförande, får vara fri från ett sådant uppdrag, äfven utan att mängden och beskaffenheten af hans embetsgöromål underkastas någon granskning af kommunal-stämman, bör efter Rikets Ständers tanka denna § erhålla följande förändrade lydelse:
Kommunalstämman utser bland sina inom kommunen bosatta röstberättigade medlemmar en Ordförande och en vice Ordförande för fyra år.
Ej må annan sådant uppdrag sig afsäga än Embets- och Tjensteman, som af sin befattning är hindrad att uppdraget fullgöra, den som efter de fyra sislförflulna årens tjenstgöring såsom ordförande eller vice ordförande är i ordning att derifrån afgå, den som uppnått 60 års ålder samt den som förmår uppgifva annat förhinder, som af Kommunal-stämman godkännes. § 16.
Då det i allmänhet måste anses höra till god ordning, alt ej Sabbatens helgd och frid störes genom sammankomster och öfverläggningar i verldsliga ämnen å helgedagar, men ett ovilkorlig! förbud emot hvarje Kommunal-slämmas hållande å sådana Expeditions-Utskottets Förslag till underd.
Skrifvelse N:r> i80.
15 dagar skulle på landsbyggden medföra betydande olägenheter, hafva Rikets Ständer dock ansett det lämpligen kunna stadgas, att åtminstone ej de tre ordinarie Kommunalstämmorna få utsättas till dag, då gudstjenst hålles, hvadan slutet af paragrafens första moment torde böra hafva följande lydelse:
Är Kommunal-stämma utsatt till dag, då gudstjenst hålles, skall kungörelsen den dagen ånyo uppläsas.
De i § 17 omnämnda ordinarie Kommunai-stänimor må ej till sådan dag utsättas. § 17.
Enär det skulle blifva svårt och mångenstädes omöjligt att medhinna räkenskapernas afslutande och behöriga granskning, inhemtande af vederbörandes förklaringar öfver Revisorernas anmärkningar o. s. v., så tidigt, att räkenskaperna kunde för besluts fattande redan under Februari månad föreläggas Kommunal-stämman, och dessutom ingen olägenhet synes kunna härflyta af ett kortare uppskof, anse Rikets Ständer ordet ”Februari” i denna § böra utbytas mot ”Mars.”
Ett ärende, som förekommer å Mars-stämman, ehuru endast hvartannat år, är äfven val af Landstingsman eller, der sådana val ske medelbart, af valmän för Lands tingsmäns väljande, hvadan en erinran härom icke torde höra i denna § saknas.
Med iakttagande häraf skulle således början af §:n lyda som foijer:
Tre ordinarie Kommunal-slämmor skola årligen hållas: en i Mars för besluts fattande i anledning af berättelsen om föregående årets räkenskaper och förvaltning samt för val af Landstingsman eller af valmän för Landstingsmans väljande, en i Oktober o. s. v. § 23.
Socknestämmo-förordning ålägger denna § ordföranden att föra protokollet.
Detta åliggande kan dock för honom blifva alltför besvärligt, hvadan Rikets Ständer anse lämpligt, alt ordföranden uttryckligen medgifves rätt att åt annan person uppdraga protokollsföringen, för hvars riktighet ordföranden dock bör bibehålla ansvaret.
Första punkten af denna § torde således få följande lydelse:
Ordföranden skall vid Kommunal-stämman föra eller på eget ansvar låta föra protokoll, upptagande ämnet för öfverläggningen och beslutet med skälen dertill.
Enligt § 31 skulle ordförandeskapet i Kommunal-stämman och hos Fullmäktige kunna beklädas af olika personer och måste det i alla de fall, då Kommunal-stämmans ordförande ej blifvit vald lill Fullmäktig.
Detta förhållande medförer, enligt Rikets Ständers tanka, den olägenheten, att en möjlig meningsskiljaktighet emellan dessa båda ordförande skulle kunna verka ofördelaktigt på kommunal-ärendenas gång, hvaremot mera enhet och kraft synes vara att vinna genom en bestämd föreskrift, att
Kommunal-stämmans ordförande äfven alltid tillika bör vara ordförande hos Fullmäktige.
Rikets Ständer anse derföre alt § 31 bör ändras i denna riktning, hvarigenom åter blir nödigt att i § 28 stadga, det ordföranden i Kommunal-stämman skall vara sjelfskrifven Kommunal-fullmäktig. 16 Expeditions-Utskottets Förstag till underd.
Kommunal-fullmäkfige utgöras af Kommunal-nämndens genom val utsedde medlemmar jemte Ordföranden i Kommunal-stämman och så många särskildt af Kommunal-stämman valda ledamöter, att hela antalet Fullmäktige blir fyra gånger så stort som medlemmarnes i Kommunal-nämnden. § 31.
Ordföranden i Kommunal-stämman är Kommunal-fullmäktiges ordförande.
Kommunal-fullmäktige väije ibland sig en vice ordförande. § 33.
Ett i denna § icke omförmäldt ärende, sorn icke torde höra åt Kommunal-fullinäktige anförtros, är val af Landstingsman och af Elektorer för sådana vals anställande.
Ett annat icke heller omförmäldt ärende, sorn, enligt Rikets Ständers tanka, likaledes bör åt Kommunal-stämman uttryckligen bibehållas, är justering af de i 66 § omnämnda skatteöres- samt debiterings- ecb uppbördslängder.
Rikets Ständer hafva dessutom, till förekommande af hvarje möjligt missförstånd, ansett det böra tydligare, än som skett, utmärkas, att val af Nämndemän och af Elektorer för riksdagsmannaval äfven i sådana kommuner, som hafva Fullmäktige, fortfarande böra verkställas å Kommunal-stämman, enligt de för sådaua val särskildt meddelade föreskrifter.
Med iakttagande af dessa tillägg och ändringar samt med någon omflyttning al §:s olika punkter, så alt de mest likartade komma hvarandra närmast i ordningen, skulle således denna § erhålla följande lydelse:
Följande ärenden må ej af Kommunal-fullmäktige upptagas, utan skola fortfarande i Kommunal-slämma handläggas: a) fråga om försäljning, pantförskrifning eller utbyte af någon sådan kommunen tillhörig fastighet, som antingen genom gäfva, testamente eller annat laga fång kommunen tillfallit och tili underhåll för vissa, dess gemensamma nytta afseende ändamål blifvit anslagen, äfvensom förlikning; som medför ändring uti kommunens i sådan fastighet egande rättigheter; b) påläggande af afgifter för sådana nya företag, som erfordra uttaxering för längre tid än fem år; c) upptagande af lån ställdt på längre återbetalningslid än fem är; d) justering af de i § 66 omförmälda längder; e) val till Ordförande och vice Ordförande i Kommunalstämman och Kommunal-nämnden samt lill Fullmäktige och till ledamöter i nämnden; /) val till Landstingsman äfvensom till valmän för sådana vals anställande ; samt g) val Expeditions-Ltsholleis Färsing lill underd.
Skrifvelse N:o 186. 17 g') val af Elektorer för Riksdagsmannaval och val af Nämndemän, om hvilka båda val är särskildt stadgadt. § 40.
Ilos Rikets Ständer har erinran blifvit gjord derom, alt det finnes kommuner, för hvilka det af de Koinmitterade föreslagna minimi-antal ledamöter i Nämnden och derpå beroende minimi-antal Fullmäktige torde vara för stort.
På grund häraf och då ett mindre antal ledamöter särdeles i en verkställande myndighet, sådan som Kommunal-nämnden, långt ifrån att vara ofördelaktigt tvärtom mäste antagas bidraga lill större enhet och kialt i dess verksamhet, anse Rikets Ständer, alt talet "fern” i denna §:s lörsta punkt bör utbytas mot ”tre.” § 42.
Om § 13 förändras, på sätt härofvan blifvit anfördt, blifver sednare delen af förevarande §:s lörsta moment öfverflödigt och bör utgå, så att §:n får följande lydelse: 1 afseende på vilkoren i öfrigt för valbarhet till ledamot eller suppleant äfvensom angående rättighet att uppdraget sig afsäga, gäfle hvad i §§ 13 och 14 om Ordförande i Kommunalstämma stadgadt är.
Beträffande de ordinarie ledamöternas tjenstgöringstid och afgång gäfle hvad i § 30 sägs.
Suppleanterna omväljas lill hela antalet hvartannat år. 3 49.
Då det ej lärer vara lämpligt, att något ärende handlägges af Kommunal-näranden, utan alt åtminstone tre ledamöter äro närvarande, anse Rikets
Ständer ett tillägg vid slutet af denna § böra göras så lydande:
Dock att, der ledamöterna endast äro tre, hela antalet bör tillstädesvara. § 55.
Då det stundom lärer inträffa, alt en person, som af Nämnden kallas till inställelse, håller sig undan enkom för att undgå kallelsen, hafva Rikets Ständer ansett denna § böra innehålla något stadgande om huru i sådant läll bör förläras.
- Allmänna lagen löreskrifver för dylika händelser uti II Kap. 7 § Rätlegångs-balken, alt, om någon häller sig undan, förthy att han väntar stämning och veterligt är, att han i häradet eller staden vistas, varde dä stämning fästad å husdörr hans.
Detta förfaringssätt torde äfven här kunna anses lämpligt, hvadan Ulskollet i §:n intagit en hänvisning till åberopade lagstadgande.
Enligt de Kommillerades förslag är den kallade skyldig att komma tillstädes två dagar efter kallelsens delfående.
Denna beredelselid synes vara något för kort, helst nu gällande såväl Sockennämnds- som
Kyrkoråds-förördningar i detta afseende medgifva ätta dagar.
Rikets Ständer anse derföre fyra dagar kunna stadgas såsom en måhända lämplig medelväg.
BIL till li.
Prot. 1859 $f 1860. 10 Sami. 1 Afd. 2 Dand.
Supp/. 3 18 Expfidilions-UtskotteIs
Kallas någon, som inom kommunen bor eller sig uppehåller, till inställelse inför Kommunal-nämnden, för att höras i ordningsmål eller i ärenden, för hvilka han inför Nämnden redo skyldig är, vare han pligtig kallelsen hörsamma, såvida han minst fyra dagar förut deraf erhållit del, på sätt om stämning i 11 kap. 7 § Rättegångs-balken stadgadt är.