Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Riksdagsfullmäktigen Jonas Peter Sandstedt från Jönköpings län har, i en från Hedervärda Bonde-Ståndet remitterad motion, framställt ett utförligt förslag till förändrade grunder för orgelnist-, klockare-, kantors- och folkskolelärare-tjensters tillsättningar, hufvudsakligen af innehåll, att för kompetens till orgelnist- och kantors-tjenster skulle erfordras betyg öfver aflagd kantors- och orgelnist-examen, hvilka examina skulle anställas af Kongl, musikaliska akademien eller ock vid de läroanstalter för undervisning i harnion ilära, orgelspelning och sång, som skulle upprättas i stiftsstäderna samt, för klockare-1jenster, betyg öfver examen, allagd inför provincial-läkaren samt trovärdig persons intyg öfver skrifkunnighet; att ansökningstiden till nämnda tjenster borde vara 90 dagar; att, sedan ansökningarne inkommit, förslag till den lediga tjensten böra i sockenstugan, der kyrkorådet och socknenämnden skola vara samlade, upprättas efter beräkning i siffror af de betyg, som i orgelnist-, klockare-, kantors- samt skollärare-examen, der skollärarens befattning är med någon af de förutnämnda förenad, blifvit till olika valör erhållue, äfvensom, efter enahanda beräkning, af tjenstår vid dessa serskilda befattningar, hvarvid ett tjenstår skulle värderas lika med en betygs-enhet; atffprof sedermera skulle afläggas; samt att slutligen församlingens röstegande ledamöter måtte ega att inom förslaget, efter flesta rösterna, dessa tjenstemän välja, men pastor endast rösta för sine innehafvande hemman samt dessutom med en embetsröst.
1 den del af sin framställning, som rörer upprättandet af förslag till skollärarebefattningar har motionären, som ansett pastor för närvarande ega rätt att uppställa dessa förslag, i denna rättighet velat tillvägabringa en förändring.
Kn sådan rätt eger pastor likväl icke enligt Folkskolestadgan, då, jemlikt dess 6 §, det tillhör skolstyrelsen att till ofvanämnda tjenster uppsätta förslag.
Hvad åter beträffar pastors rättighet att deltaga i utnämnan - Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande, N:o lii.
13 de af folkskolelärare, kan Utskoltel så mycket mindre tillstyrka en förminskning deri, som Rikets Ständer vid sistlidne riksdag hos Kongl. Majit i underdånighet föreslogo en utvidgning af denna rätt, nemligen för kyrkoherdarne inom Bohus län och Halland, der den förut varit sådan, som motionären nu önskat, att den skulle för hela riket bestämmas,- och har Kongl. Majit till detta Rikets Ständers förslag lemnat nådigt bifall.
Att åter göra en förändring i det af ålder brukliga sätt att tillsätta klockare, anser Utskottet icke lämpligt, då klockarens tjenstebefattning ställer honom i så nära förhållande till församlingens kyrkoherde.
En så minutiös sifferberäkning af betyg, som för förslags upprättande blifvit af motionären ifrågasatt, skulle näppeligen blifva en lämplig och rättvis befordringsgrund, och ännu svårare skulle, der klockare- och skoliärare-tjensterna äro förenade, jemförelse!! blifva emellan antalet af tjenstår vid en folkskola och de af musikaliska akademien afgifna betyg, o. s. v. Utskottet får således hemställa, att motionärens förslag i afseende på tillsättningen af orgelnist-, kantors-, klockare- och skolläiar,-befattningar må förfalla. ll:o Föreningen mellan nämnda tjenster, hvilken nu endast är tillåten, anser Utskottet emellertid vara af den väsendtligt vigt, att en bestämdare föreskrift i afseende derpå borde finnas.
Med de svaga tillgångar församlingarne i allmänhet ega, kan man knappast påräkna, att de skola förmå tillräckligt aflöna serskilda personer för bestridandet af dessa åligganden; ännu mera tungt skall detta blifva för församlingarne, då underhållet för dem af dessa tjenstemän, sorn blifvit orkeslösa och afgått, skall utgöras tillika med aflöningen för de tjenstgörande.
Af lika stor vigt visar sig dessa tjensters förening, om man å andra sidan afser folkskolelärarnes ställning, hvilken utan tvifvel är i hög grad behjertansvärd.
Det kan svårligen väntas, att en person, som måst egna en del af sin ungdom åt förberedande studier, och af hvilken fordras icke allenast en viss grad af bildning, utan äfven en förening af det ädlaste nit och den mest oförtröttade ansträngning, skall vara belåten med en inkomst, som föga öfverstiger daglönarens.
Det är likväl icke anledning att förmoda, det staten eller de serskilda församlingarne skola för folkskolans behof hädanefter kunna göra större uppoffringar än hittills.
Om dessa missförhållanden, som ännu äro i sin begynnelse, få obehindradt fortgå och utveckla sig, kunna icke annat än stora olägenheter deraf uppkomma.
Den enda utväg, som lill deras afhjelpande erbjuder sig, är skollärare-befattningens förenande med en tjenst, sorn förut finnes, och som icke innefattar andra åligganden, än att de med denna kun - Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Ulskoltels Betänkande, N.o H'r. na utan synnerlig svårighet förenas.
Barnaundervisningen bar också af ålder ålegat, äfvensom den efter gällande Kyrkolag ännu åligger klockaren, ett stadgande, hvilket synes vara så mycket lämpligare, som klockarens öfriga göromål i allmänhet så föga upptaga en mans tid.
I den nu gällande Folkskolestadgan är det visserligen lemnadt öppet, att förena klockare- och s-kollärare-tjensterna, eller då det i 6 § heter: ”likaledes må, med kyrkoherdens och församlingens bifall, lärarebefattning i folkskola kunna med klockaretjenst förenas”, synes detta mera innebära en tillåtelse för serskilda fall, än en af författningen åsyftad, allmänneligen gagnelig åtgärd.
Möjligen inträffande hinder skulle otvifvelaktigt lättare häfvas, om denna förening, i stället för att få utseende af undantag, i sjelfva verket betraktades som regel, och detta funnes uttryckt i sjelfva författningen, uti hvilken äfvenledes, med afseende å de pastorater, der flera församlingar hafva samma klockare, en förklaring torde vara nödig, af innehåll att, om endera församlingen vill med skollärarebefattningen förena klockaretjensten inom samma församling, den då dertill må ega rätt, oberoende deraf, 0111 den andra församlingen det icke vill, i hvilken händelse skolläraren dock endast må ega rätt till den del af klockarelönen, som från samma församling utgår.
På grund af dessa för folkskoleväsendets framtid så högst vigtiga förhållanden, får Utskottet vördsamt hemställa, att Rikets Ständer mätte hos Kongl. Maj:t anhålla, det täcktes Kongl. Majit taga i nådigt öfvervägande, huruvida icke, med afseende på svårigheten för de flesta församlingar, att med. tillräckliga löner förse på en gång skollärare och klockare, en mera bestämd föreskrift måtte i 6 § af Folkskolestadgan inlagas, att skollärare-befattning bör, der det utan olägenhet för undervisningen kan ske, och hinder i serskilda författningar icke möta, med klockaretjenst förenäs. 12:0 Herr Lektor Söderberg har väckt motion -om förändring i det moment af 8 § Folkskole-stadgan, sorn föreskrifver, att då föräldrar tredskas att efterkomma de föreskrifter, hvilka i afseende på barnens skolgångsskyldighet blifvit meddelade, och varningar blifvit fruktlösa, barnen må kunna från föräldrarne skiljas och till vårdande åt andra personer öfverlemnas.
Motionären, som ansett detta stadgande vara hardt och föga verkställbar^ föreslår i stället böter såsom det verksammaste medlet att öfvervinna motståndet å föräldrarnes sida.
Han utgår från det antagande, att källan till detta motstånd oftast igeufinnes i föräldrarnes egennyttiga beräkning, att barnet Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande, N:o H4. 15 genom hemarbete, efter sin ålder och förmåga, kan göra huset mera gagn än genom skolgången, och han anser såsom det säkraste och mest passande korrektivet mot en sådan, för barnets framtid menligt inverkande egennytta bos föräldrarne, om en förlust i penningar tillskyndades dessa, större än den vinst de genom barnens afhållande från skolan skulle kunna påräkna.
Dessa böter borde af skolstyrelsen ådömas, och de borde ej bestämmas högre, än att de motsvarade värdet af det arbete, barnet kunde i hemmet åstadkomma.
Från deras erläggande borde befrielse för fattigdom ega rum.
Motionären har, i följe häraf, föreslagit följande nya lydelse af 8 § 5 morn.:
Om dessa varningar förblifva fruktlösa, äger skoldirektionen makt, att, efter noga bepröfvande, dem ålägga böter, dock ej till högre belopp än 8 sk. banko för hvarje gång de ej gittat visa laga förfall för barnens uteblifvande från skolan.
Att barnens skiljande från föräldrarne är ett tvångsmedel, som just genom sin hårdhet och i följd af de svårigheter, som möta vid dess utförande, i de flesta fall måste förfela den dermed åsyftade verkan, är en anmärkning af motionären, hvars rigtighet Utskottet erkänner.
Men det måste betviflas, om ett tjenligare medel för ändamålet är funnet i föreläggande af böter.
Det är icke endast vinningslystnaden, som vill bels.t använda barnen till hemarbete, det är ej sällan nöden, som tvingar föräldrarne att tillgripa detta hjelpmedel för en knapp bergning, och ofta torde svårigheten att behörigen utrusta barnen med kläder och föda, äfvensom de långa afstånden, vara hufvudorsaken till dessas uteblifvande från skolan.
Sannolikt är, att vitet skulle oftast komma att drabba dem, som icke hade något att betala med, och på denna grund blifva utan verkan.
Tvångsmedel för detta ändamål torde ock blifva allt mindre behöfliga, då, enligt hvad af domkapitlens sisla underdåniga berättelser om folkundervisningen inhemtas, obenägenheten mot folkskolorna är på de flesta orter i aftagande, och man således bör kunna hoppas, att en allmännare spridd öfvertygelse om dessa skolors nytta skall göra tvångsåtgärder, för att åstadkomma deras begagnande, öfverflödiga.
Då dessa skäl, och då det dessutom synes betänkligt, alt tillägga en lokal-auktoritet en så vidsträckt rätt, att bestämma och ålägga böter, som motionären föreslagit, får Utskottet hemställa, att denna motion icke må till någon åtgärd föranleda.
I en från Höglofl.
Ridderskapet och Adeln remitterad motion har Herr Ribbing, Arvid, yrkat närmare bestämmande af de presterskapet genom Skolstadgan ålagda skyldigheter i afseende på religionsundervisningen i folkskolorna, och föreslagit ett stadgande af följande lydelse: ”vederbörande presterskap inställe sig i församlingens folkskola minst en gång i veckan, och, 16 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande, Av o HA. der flera äro samtidiga, ordningsvis i den ena efter den andra, på det sätt, att i hvarje vecka, under det skolgången varar, minst en skola besökes för undervisningens öfVervarande och tillsyn alt ordentligen liilgår, hvarvid presterne sjelfva höra fullgöra den undervisning i religionen, som dem, enligt 10 § i Folkskolestadgan åligger.
Der prosten är ensam i sin församling eller eljest så nödigt är för sockenbud m. m., bör från predikstolen föregående söndag kungöras, hvilken dag han besöker någon skola och på hvad lid, hvilken ej bör vara inskränktare än 3:ne timmar”.
Motionären här vidare föreslagit stadgandet af den föreskrift, att ”hvarje folkskola skall visiteras minst en gång om året af biskopen, eller, på hans vägnar, någon konsistorii-ledamot, eller kon tråk ts-prosten”, samt att ”i skolrevisionerna en af folkskolelärare-seminariernas föreståndare, hvilken de sig emellan välje, skall såsom ledamot deltaga.”
Slutligen har motionären yrkat, att ”prest, som emot skolstadgan eller ofvanstående föreskrifter bryter, bör straffas första och andra gången med böter, motsvarande från och med en fjerdedel till och med hela hans löneinkomst”; men ”kommer han 3:dje gången åter, varde från preste-embetet afsatt”. l3:o
Att folkundervisningens förkofran i vårt land i väsendtlig mån beror af presterskapets medverkan, lärer vara obestridligt, men, efter Utskottets tanka, bör denna medverkan hufvudsakligen utgå från eget nit och varm öfvertygelse om sakens vigt, icke framkallas af lagbud, som bestämma antalet af timmar för denna medverkan, och ännu mindre af stränga straffbestämmelser framtvingas.
Det ligger i skolans natur, att läraren skall hufvudsakligen der undervisa.
Fråntager man honom skolans vigtigaste undervisningsämne eller det religiösa, så beröfvas han äfven ett af de mäktigaste medel han eger för inverkan på barnens moraliska förhållande.
Den uppsigt öfver religionsundervisningen i skolan och det deltagande i denna undervisning med den anställde läraren, som finnes lämpligt och behöfligt, är, efter Utskottets tanka, redan presterskapet ålagd genom föreskriften i 10 § Folkskolestadgan, som innehåller, alt ”presterskapet bör utöfva en sorgfällig uppsigt, i synnerhet öfver religionsundervisningen i folkskolorna”, samt att ”församlingens lärare skola, så väl i de fasta, som flyttbara skolorna, flitigt och så ofta deras öfriga embetsåliggauden medgifva, sig infinna, efterhöra och undersöka huru detta skolans vigtigaste kunskapsämne af skolläraren bibringas, gifva honom, der det tarfvas, upplysningar och råd, samt sjelfve genom undervisning, förklaring och tillämpning göra de heliga lärorna lefvande i barnasinnet. ”' Då Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande, N:o HA. 17
DA det anförda stadgandet synes väl uttrycka det förhållande, som i detta afseende bör ega rum mellan presterskapet och skolan, får Utskottet vördsamt tillstyrka, att motionärens i ofvanberörde afseende gjorda förslag måtte förfalla. 14:o Beträffande det gjorda förslaget, att hvarje folkskola skulle en gång om året af biskop, kousistorii-ledamot eller kontraktsprost visiteras, anser Utskottet, att, då genom 13 § Folkskolestadgan ”biskopen och domkapitlet i ”hvarje stift äro ålagde att föra en sorgfällig uppsigt öfver anstalterna för ”folkundervisningen”, och således kunna och böra, der det synes dem afbehofvet påkalladt, äfven personligen vaka olver folkskolornas ledning och utveckling, någon ytterligare föreskrift i detta hänseende icke är af behofvet påkallad, och hemställer alltså, att berörde förslag icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. 15:o Hvad slutligen angår motionärens förslag, att en af folkskolelärareseminariernas föreståndare skulle i skolrevisionen deltaga, så kan Utskottet, enär denna revision, såsom Skollagens 5:te sektion säger, ”är satt öfver elementar-lä ro verken”, och egentligen har till uppdrag att undersöka de afvikelse!’, som kunna hafva egt rum från den för dessa läroverk utfärdade Skolordning, äfvensom att föreslå de vid dem nödiga förbättringar, så länge detta skolrevisionens föremål blifver oförändradt, icke finna skäl att föreslå en förändring i den dertill kallade personalen; och får Utskottet således vördsamt hemställa, att detta motionärens förslag måtte lemnäs utan afseende.
Till förekommande af den svårighet, tidsutdrägt, äfvensom koslnad för de tredskande, som ofta äro förenade med indrifvandet af sådane resterande folkskoleafgifter, som, enligt 4 § 4 mom. af Folkundervisningsstadgan, skola utaf församlingsboerne utgöras, hafva i Högvördige Preste-Ståndet motioner blifvit väckta af Herr Kontraktsprosten Söderberg, som föreslagit, att skolstyrelserne inom riket måtte ega att hos vederbörande landshöfdinge-embete, genom sockenstämmo-protokollsutdrag anmäla, till huru stort belopp för personen församlingen åtagit sig utgöra afgift till sin folkskola, i den ordning, ofvan åberopade moment af Kongl. Folkskolestadgan bestämmer, hvarefter landshöfdinge-embetet skulle ega anbefalla vederbörande häradsskrifvare att på debetsedlarne uppföra, samt kronofogdarne att uppbära berörde personela Bih. till R.
Prot. 1850 & 1851. 8 Sami. 26 Haft. 3 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande, N:o 1I4-. folkskoleafgifter, nied rättighet att afdraga 3 procent uppbördsprovision, hvaraf hälften skulle tillfalla häradsskrifvare» och hälften kronofogden, hvilken sistnämnde inför landshöfdinge-embetet skulle redovisa medlen, hvilka skoåstyrelserne skulle uppbära på samma gång, som de utbekomma de af staten anslagne folkskole-medlen; och af Herr Prosten Qviding, med hvilken Doktor Säve, Lektor Wallman och Prosten Melen instämt, och sorn ansett följande tillägg böra göras i nu gällande Folkskolestadga: l:o Sedan ett uppbördsmöte och ett restmöte är af skolstyrelsen hållet för emottagande af årets skolafgifter, utlyses af pastor sockenstämma i laga ordning, der restlängd upprättas och underskrifves öfver obetalda skolafgifter för året. 2:o
Denna restlängd öfverlemnas genom skolstyrelsens ordförande till kronofogden i orten, som är skyldig att afgifterna skyndsamligen indrifva och för skolstyrelsen redovisa.
Vid remissen af Prosten Qvidings motion, har Herr Doktor Sandberg hemställt, att de här ifrågavarande lblkskoleafgifter måtte, på lika sätt sorn den halfva skyddsafgiften till folkskolan, emot arfvode upptagas på debetsedlarne och ingå med kronouppbörden, för att sedermera från landtränteriet återfås till sitt ändamål; men, för den händelsen, att sådant icke skulle finnas lämpligt, instämt med motionären, och med något närmare bestämning föreslagit: att för utbekommande af sådane resterande lblkskoleafgifter, sorn, enligt 4 § 4 mom. af Kongl. Folkundervisningsstadgan af den 18 Juni 1842, skola utgöras, må restlängd, som blifvit granskad och godkänd på sockenstämma, omedelbarligen lemnäs till kronofogden, för handräcknings erhållande, och således härmed förfaras på enahanda sätt, som 11 § uti Kongl.
Fattigvårdsförordningen af den 25 Maj 1847 föreskrifver för utbekommande af resterande fattigvårdsafgifter.
Med Doktor Sandberg förenade sig Doktor Björling samt Prostarne Cnattingius och Wallin, den sistnämnde hufvudsakligen i afseende på sednare alternativet af förslaget. 16:o
Vid pröfningen af dessa motioner, som i hufvudsaken äro af enahanda syftning, har Utskottet, lika med motionärerne, ansett, att ett lagstadgande vore af nöden till förekommande af de svårigheter, som uppstå, då, för utbekommandet af dessa, oftast endast till några skillingar uppgående af'- gifter, hvarje resterande serskildt skall lagsökas.
Att dessa algifter skulle, i likhet med halfva skyddsafgiften, upptagas på debetsedlarne, och mot arfvode redovisas med kronouppbörden, vore i Utskottets tanka mindre lämpligt, dels emedan dessa algifter äro i olika församlingar olika till belopp och Allmänna Bestars- och Ekonomi- Ulskotlels Betänkande, K:o li i. f9 beskaffenhet, och således skulle för hvarje socken uträknas efter olika beräkningsgrund, dels emedan arfvodet för uppbörden skulle leda till minskning i folkskolans inkomster, utan att likväl kunna anses motsvara det för uppbördsmannen uppkommande besvär.
Utskottet anser, att det åsyftade ändamålet skulle säkrast vinnas, om, i närmaste likhet med hvad Doktor Sandberg i det sednare alternativet föreslagit, med indrifvandet af ifrågavarande resterande afgifter förfores på enahanda sätt, som Kongl. Fattigvårds-förordningen föresluifver, i afseende på utbekommandet af resterande faltigvårdsafgifter, och får derföre vördsamt tillstyrka, att Rikets Ständer ville hos Kongl. Majt i underdånighet anhålla om införandet i Kongl.
Folkuudervisningsstadgan af den bestämmelsen, att för utbekommande af sådane resterande folkskole-afgifter, som enligt 3 oell 4 §§ af nämnde stadga skola utgöras, och hvarå restlängd är i soc kenstämma uppläst och erkänd, handräckning, på skolstyrelsens anmälan, genast skall lemnäs af kronofogde i orten eller af städernas exekutorer, så vida icke den skattskyldige kan visa qvitto å redan erlagd betalning.
Uti en till Hedervärda Bonde-Ståndet ingifven motion har Riksdagsfullinäktigen T.
Lind från Bohus län, under anförande, att man på många ställen hos pastor rönt den mest afvoga sinnesstämning mot folkundervisningens spridande, föreslagit följande förändrade lydelse af 2 § 1 mom. i nu gällande Folkskole-stadga: ”Inom hvarje skoldistrikt eller församling skall linnas en skolstyrelse, hvilken utgöres af kyrkoherden, eller den prestman, som kans ställe företräder, samt några af församlingen valde, inom skoldistriktet boende, ledamöter, hvilka ibland sig hafva att välja ordförande, sorn ansvarar för det protokoll, som vid skolstyrelsens sammanträden hålles.” 17:o
Detta förslag, att ordförande i skolstyrelsen skulle utses genom val,, har Utskottet tagit i behörigt öfvervägande; men då religionsundervisningen är folkskolans vigtigaste läroämne, och vården om denna läroanstalt i första rummet bör tillhöra den person, åt hvilken omsorgen om församlingen i andligt hänseende är anförtrodd, anser Utskottet Folkskole-stadgans föreskrift, att pastor skall vara sjelfskrifven ordförande i skolstyrelsen, vara fullt ri g tig, och hemställer derföre vördsamt, att motionen må lemnäs utan afseende.
Häremot anfördes följande Reservationer: 20 Allmänna Besvär»- och Ekonomi-Utskottets Betänkande, iV:o ill. l:o Af Herr Kon tråk ts-prosteu J. C.
Söderberg: ”Emot Högloft.
Utskottets utlåtande, rörande motionerade förändringar i stadgan för folkskoleundervisningen inom riket, får jag reservera mig. l:o Vid första punkten, emot Utskottets förslag att hos Kongl. Maj.t i underdånighet anhålla om en förminskning i folkskolelärare-seminariernes antal, så att blott vissa skulle bibehållas och i stället utvidgas, samt af de anslagna medlen reseunderstöd gifvas åt lärjungar från aflägsnare orter.
Både i afseende på saken och i afseende på formen anser jag detta förslag vara olämpligt samt böra förfalla.
Då, beträffande sjelfva saken, folkskolorne så nyligen blifvit organiserade, och många gamla folkskolelärare, som blifvit från äldre tid bibehållna, efter hand bortgå och måste ersättas med nya, synes mig tiden icke ännu vara inne att inskränka seminariernes antal.
Freqvensen uti dem har ej heller ännu någorstädes så aftagit, att någon indragning af sådant skäl kan komma i fråga, helst, enligt hvad af tabellen i utlåtandet synes, antalet af elever ingenstädes är mindre, än som mångenstädes plägar finnas uti klasser af de offentliga lärbverken.
Att alla elever ej skulle kunna få emploj såsom skollärare, utan derigenom gå lörlorade, synes mig vara en obefogad farhåga, emedan de i sådant fail kunna återgå till landtmannayrket eller andra näringar, sedan de uti seminarium hafva inhemtat de kunskapsämnen, som enligt § 7 uti Kongl, folkskolestadgan gemensamt tillhöra ej blott seminarium, utan ock folkskolans högre kurs, och hvilka allmogens söner troligen alltid med mera säkerhet böra kunna inhemta under seminarii-lärarens ledning, än i socknarnes folkskolor, der det lägre kunskapsmåttet företrädesvis meddelas.
Detta gör, att de så kallade foikskolelärare-seminarierne troligen aldrig inom något stift lära komma att sakna freqvens, utan att de kunna bibehållas, ej blott för bildandet af folkskolelärare, utan äfven såsom elementarskolor för allmogens söner, hvilka ej uti dem behöfva använda längre tid, än eljest erfordras för den högre kursen inom socknens folkskola, och derigenom ej behöfva afledas från sina fäders lefnadsyrke, men få lära sig det vigtigaste af hvad afven en bonde har af nöden känna och hvarvid det till och med ej skadar att hafva inhemtat det praktiska af skollärarekursen, i anseende till den nytta, deraf kan dragas för undervisandet inom hemmet.
En sådan läroanstalt med en enda lärare inom hvarje stiftsstad lärer ingalunda kunna anses vara för mycket, då man besinnar, hvad Bonde-Ståndet får bidraga till de offentliga läroverken, inom hvilka apologistskolan nu finnes förenad med lärdomsskolan, och derföre samt af flera skäl ej lärer lika ändamålsenligt, sorn seminarierna, af allmogens söner kunna begagnas, så framt de vilja ingå uti sina fäders yrke.
Folk - Allmänna Besvärs- och Ekonomi-VIskottets Betänkande, No H4. 21 skolelärare skola likafullt i framtiden behöfva inom hvarje stift hildas; och under det seminarierna fördenskull måste qvarstå, kunna desamma under tiden äfven gagna såsom elementarskolor för allmogens söner.
Angelägenheten af att folkskolelärare alltid äro vanda och förtrogna med lefnadssättet och hemsederna inom deras blifvande verkningskrets, hvarförutan de få svårt att med de försakelser, deras yrke medförer, der slå sig ut, gör, att de svårligen böia tagas från fremmande och aflägsna orter.
Då deras verksamhet står så nära intill presterskapets vigtigaste föremål och af detta skäl serskildt måste intressera stiftsstyrelsen och presterskapet inom hvarje stift, lärer ej heller något stift vilja undvara en sådan läroanstalt i stiftsstaden; hvaraf äfven lätt kan förklaras, att sådane stiftsledamöter tala för motionärens syfte, som förvara utsigten att åtminstone hos sig få behålla densamma.