Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Bådas an- sikten voro dödsbleka.
Utom prästen och två bröllopsvittnen voro endast brudens moder och * Den rörande sannsagan om den lilla bruna vandringsflickans trofasta och uppoffrande kärlek till den store skalden är, efter grefve Telekis och Maurus Jökais relationer, närmare skildrad i förfms arbete » I kikaren ».
Möblering och Dekorering Sängar och Sängkläder, Möbeltyger, Mattor och Gardiner m. m., m. m. v Ä n i u s » * vertstäiies s t i l r i k t i g t och e l e g a n t.
S \ ^sStrS7^Ytr
174- syster närvarande vid vigseln; fadern liöll sig undan, han frågade ej ens efter, hvart hans barn och hennes make skulle ta vägen, om de hade bröd ens för dagen, eller hvar de ämna- de lägga ned sina hufvudcn följande natt.
Ome- delbart efter ceremoniens slut steg det uuga paret upp i en vagn och for till Koltö, dit vännen Telcki inbjudit dem att tillbringa för- sta tiden.
De dikter som Petöfi skref under dc väna dagarne här i denna undandolda vrå af värl- den, där han var ensam med sin unga kärleks- lycka, äro till antalet omkring tjugu, samtliga ägnade hans maka; de höra till det skönaste och renaste som ljudit från hans lyra.
* Från Kolto begaf sig paret till Kolosvår där det erhöll ett jublande mottagande med fackeltåg, tal och serenad.
Efter ett därpå aflagdt besök i Szalonta hos skalden Arany och hans maka, för hvilka trofasta vänner Petöfi ville visa » våren vid sin sida », som han sade, gick färden till det nya hemmet i Buda-Pest.
Petöfis giftermål var, oaktadt den politiska upphetsningen, som eljes drog alla samhälls- klassers tankar enbart till sig, i Ungarn en » landstilldragolse ».
Hela landet talade om den snillrika och modiga flickan, som lämnat ett snart sagdt lysande hem för att förena sitt öde med en fattig skald.
Särskildt inom de litte- rära kretsarne i hufvudstaden var man nyfiken att få se henne och göra hennes bekantskap.
Fru Petöfi blef ock från första stund en för- klarad gunstling inom dessa kretsar, både hos herrarne och damerna.
Skalden och hans hustru lefdc i de lyckliga- ste, ehuru i ganska inskränkta yttre förhållan- den.
Maurus Jökai har uppdragit en liten sym- patisk skildring af skaldens hem som gift, ett hem, som äfven var Jökais, tills denne själf ingick äktenskap.
» Vid Tobaksgatan hade vi, » berättar han, » en gemensam våning, bestående af tre rum; ett var mitt, det andra vår ge- mensamma matsal, det tredje Petöfi ' s, deras skrifruiu, sängkammare och mottagningsrum: Helicon och Vanclusc på samma gång.
Mö- blomanget var enkelt; det dyrbaraste var Pe- töfis bibliotek, idel illustrerade praktupplagor af världslitteraturens yppersta författare.
På väg- garne syntes i dyrbara kopparstick franska re- volutionens mera framstående personligheter; bland dem befann sig ej blott madame Roland, utan ock Charlotte Corday; det var den enda lyxen.
Fru Petöfi såg jag aldrig gå klädd annat än i en enkel, mörk klädning; håret bar hon kortklippt.
Våra middagar läto vi hämta från värdshuset » Gyllene örnen », och vi åto tillsamman; vår hela gemensamma hushållsut- gift gick till 30 forint (ungefär 45 kr.
sv.)
Ingen af oss drack vin, utan om aftnarnc drucko vi tc; vi delgåfvo dä hvar- andra, hvacl vi författat under dagens lopp, eller ock läste vi högt ur franska författares arbe- ten.
Eljes var vår enda förströelse att gå på teatern, helst då någon dram spelades och Egréssy uppträdde.
Den enda festlighet, jag- minnes PetöfFs ställde till, var en gång då Arany ' s kommit på besök till Buda-Pest.
I våningen fanns intet piano, inga praktväxter, icke ens en sångfågel.
Och ändå var denna i ett förfinadt föräldrahem uppvuxna unga fru fullkomligt lycklig i clct nya, så enkla hem- met.
» * Ett urval af dessa sånger finns till svenskan förträffligt öfversatt, dels af signaturen Folmer i arbetet &gt;Harposlag och svärdsklang », dels af fr:n Lotten von Kraemer i » Vår tid ».
(Forts.) IDUN 1895 Från Iduns läsekrets.
» S^ensk-a biläer ».
Del skymde till afton — än kvar Jag salt, öfver boken böjd — del led allt längre, snart bredde sig natt öfver dal oeh höjd, men än jag dröjde där tyst och allén ', jag glömde mig kvar allt till timma sen, jag drömde vid » Svenska bilders bort tiden vid lampans sken!
Jag läste — och kinden snart stod i brand och ögat log, ock blidt, som vågen, mot blom ?nig strand mitt hjärta slog; jag tyckte det var mig som hade en Jläkt ifrån skimrande, leende morgonväkt dragit in i min tysta kammar så susande friskt och käckt!
Af ljusning fylldes den unga håg vid hvart ett ord, vid dessa bilder mitt öga såg af vår höga nord, vid den kärlek, som skönjdes på hvarje rad, på hvarenda sida, hvartenda blad, en kärlek fot utan like så jublande stolt och glad!
Så skall du draga tir harpans gull, våra toners gång, så skall den klinga, af välljud full, vår svenska sång!
Så hög och fri, ulan jlärd och prål, med glöd af kärlek, med klang af stål, — ja, så skall den skänkas, dikten, då skall den ock råka sitt mål!
Och han, som har för oss sjungit så i kärlek blid, som skänkt oss en skatt, som i arf skall gå till sensta tid, som dessa blomster lillsammanband, som grep i harpan med mäktig hand — ack, honom jag ville tacka Jör sangen om Sveriges land!
Jag ville sända som ringa gärd elt trofast ord, ett: lack — du all kärlek till fullo är värd af din fagra nord!
Du-, som i jublande toners gång har diktat vår saga sä stolt, så lång!
Vi aldrig, nej, aldrig glömma din kärlek, ditt namn, din sång!
En svensk kvinna.
Min hönsgård.
Jj.it man stundom genom ganska enkla medel •il.
kan vinna ett godt resultat, vill jag bevisa genom berättelsen om min hönsgård.
Upp- fostrad på landet, men sedan flere år bosatt i småstad, längtade jag efter någon landtlig syssel- sättning, såsom motvikt till tankearbete.
Jag kom då att tänka på hönsskötsel, hvaraf jag i barndomen var mycket road.
Men hvarken utrymme eller tillgångar funnos för att gå till vä- ga på så sätt som de prisbelönta handböckerna i hönsskötsel föreskrifVa: därför gick jag min egen väg, tänkande på det gamla ordspråket: » alla vägar bära till Rom. » Af en händelse fick jag disponera en bit sten- satt mark af ungefär ett större rums storlek, hvil- ken jag lät omgärda med ett högt stängsel.
Till bostad åt hönsen använde jag en liten stuga af bräder, hvilka mina barn som små lekt uti.
På golfvet lade jag ett tjockt lager af torr sågspån och rundt omkring väggarne sattes lösa, breda bänkar för hönsen att sitta på om nätterna.
Nå- gra värplådor hafva där äfven sin plats om dagen, då dörren står öppen och hönsen äro vana att vistas ute, hurudan väderleken än må vara.
I ena hörnet af gården har jag en liten bit, öfvertäckt med lösa, sluttande bräder, där lägges aska, kol- stybb o. d. för hönsen att bada uti.
Då jag af erfarenhet kommit till den åsikten, att våra van- liga s. k.
» landthöns », då de skötas väl, äro de mest förnöjsamma, härdade, billiga att föda samt de flitigaste vintervärparne, så skaffade jag mig ett par vackra, starka exemplar af detta slag samt en kraftig hvit Leghornstupp.
Genom ett omsorgs- fullt urval har jag nu af den fått en vacker, här- dad stam på 40 exemplar, hvilka under vintern värpt särdeles flitigt: nov.
140, dec.
233, jan.
368, feb.
273, mars 668 ägg.
Detta tyckes mig vara ett godt resultat; ty till följd af felaktig skötsel värpa allmogens höns helt obetydligt under vintern, så äggen betinga då elt högt pris.
Naturligtvis äro alla hönsen unga (in- gen öfverstigande tre år), och äro kycklingarne uppfödda med den största omsorg, då därpå efter mitt förmenande ligger den största vikt.
Hvad utfodringen beträffar, så består den om morgnarne af ungefär en kanna s. k. höfrö eller hösmöl samt två kannor hafremjö!
och köksaffall, uppblandadt till tjock gröt med ljumt diskvatten, hvilket äfven om vintern gifves till dryck, där man ej har tillgång till skummjölk eller vassle.
Sedan under dagens lopp omkring två kannor hafre (en dag i veckan korn).
Äggskal, sönder- krossade ben, grof sand, fint sönderhackadt hö (under sommaren gräs) böra hönsen få så myc- ket de vilja förtära.
Jag öfverlämnar aldrig åt någon tjänare att sköta hönsen; ty de sakna det omdöme, som for- dras härtill, utan är det för mig ett nöje och en vederkvickelse att ägna en liten del af min tid däråt.
Hvarje morgon rengöres det lilla hönshuset omsorgsfullt, ny halm lägges i värplådorna, och hvarje kväll sopas gården vintertiden ren från snö; på så sätt kan man ha minst 40 höns på ett så litet område.
Men hvad som framför allt är af nöden för dem, som vilja följa mitt exempel, det är in- tresse för arbetet samt kärlek till djuren.
Fredrika Bremer-förbundets lioårsfest.
Fredrika Bremer-förbundet firade förliden fredag afton sitt 10 årsmöte i Läkaresällskapets lokal, hvarvid d:r Carl Nyström fungerade som ordförande.
Af års- och revisionsberättelserna för år 1894 framgick att antalet af förbundets medlemmar ökats från 1,553 till 1,635.
Ständiga äro 176 med- lemmar.
Förbundet har såsom förut sökt verka för kvinnans deltagande i det kommunala lifvet.
I penninggåfvor ha till förbundet öfverlämnats 708 kr.
43 ombud ha på skilda orter verkat för förbundets intressen.
I afseende på platsförmed- lingen meddelas, att antalet inskrifna arbetsgifvare varit 437 och arbetssökande 546.
Afdelningen för anskaffande af sjuksköterskor bar i 286 fall för- medlat sköterskors anställning för längre eller kortare tid.
Tillgångarna voro vid årets slut 17,304 kronor.
Förbundets fonder ha uppgått till 16,244 kr.
mot 15,617 kr.
föregående år.
Inkomsterna ha varit 4 508 kr och utgifterna 4,466 kr.
Byråns inkom- ster ha varit 2.646 kr.
och dess utgifter 5,522 kr.
Kostnaden för byråns upprätthållande har ökats med 467 kr.
Tidskriften Dagny har i år från för- bundets allmänna kassa kraft ett tillskott af 262 kr.
Sjukvårdsafdelningen har i inkomster haft 729 kr.
och i utgifter 625 kr.
Af stipendiikomiténs berättelse inhämtades att från donationsfonden för kvinnor, som studerat medicin, utdelats 2 stipen- dier å respektive 500 och 400 kr.
I gåfvor ha till fonden öfverlemnats 10,419 kr.
Dräktreformföre- ningen hade den 1 mars 1894 i tillgångar 680 kr.
och den 1 mars 1895 674 kr.
Till ledamöter i styrelsen återvaldes fru S. Ad- lersparre, fröknarna L. Engström, M. Forsell, E.
Fries, riksantikvarien H. Hildebrand och fru S. Whitlock samt nyvaldes prof. P.
Deras suppleanter blefvo fröknarna L. Dahlgren och G. Elfwing, fruarna Th. Gyldén och A. Kerfstedt, re- visionssekreteraren C. Lindhagen samt fröken C. Wahrolin.
Till revisorer utsagos häradshöfding A. Lundvall, fru E. Odelberg och fröken A. Ros- sander med fru S. Wising, d:r V. Svedbom och revisionssekreteraren W. Uppström som suppleanter.
Riksantikvarien Hildebrand höll ett föredrag öf- ver Fredrika Bremer-förbundets första årtionde.
Föredraget, som finnes tryckt i den nyligen med anledning af förbundets 10 åriga verksamhet ut- gifna festskriften, innehöll en exposé af förbundets bildande, program och verksamhet under de svun- na tio åren.
Förbundet beslöt däref er på hr Hildebrands för- slag att uttala sitt lack och erkännande åt fru Sofie Adlersparre för hennes verksamhet inom för- bundet.
Fru Anckarsvärd, f. Nyström, föreslog att föreningen skulle ägna samma hyllningsgärd åt hr Hildebrand, hvilket med acklamation bifölls.
d:r Ellen Fries föredrog » En kulturbild från 1700 talet ».
Hon framställde en ursprungligen myc- ket rikt begåfvad kvinna, Märta Lilja, hvars in- telligens dock genom de förhållanden, hvari hon lefde, allt mer förkrymptes.
Föreläsarinnan gjorde en mängd utdrag ur hennes dagbok.
Med anledning af Fredrika Bremer-förbundets 10:e årsmöte hade förbundet glädjen att från Finsk kvinnoförening emottaga följande telegram: Kvinnor i de tusen sjöars land sända eder en hjärtlig lyckönskan, en uppriktig tacksägelse för 10 års träget arbete i idéernas tjänst.
En pensionsfond för sjuksköterskor har man för afsikt att efter föredöme från andra län- der, specielt från England, söka få till stånd här i landet.
Man har tänkt sig, att sköterskorna själfva skola i en pensionskassa i mån af tillgångar göra årliga insättningar (dock med en stadgad minimiafgift); denna kassa är afsedd alt grundas på principen af ömsesidighet och själfhjälp.
Genom sina egna insatser böra sköterskorna skaffa sig rättighet till en garanterad minimipension vid viss uppnådd ålder.
Men om en sådan pension endast skulle bli beroende af sköterskornas egna premier, skulle den visa sig högst otillräcklig, ty enligt matema- tiska beräkningar kan en sköterska vid 50 år en- dast påräkna 75 kr.
i pension, om hon i 25 år insatt 25 kr.
Man får således icke räkna endast på sköterskornas egna bidrag, utan äfven hoppas på allmänhetens offervillighet för åstad- kommande af en fond, hvars räntor skulle utgöra den nödvändiga ökningen i pensionerna.
Utmärkelse åt medborgarinna.
Intenden- ten T. W. Anckarsvärds efterlefvande maka fru Anna Lovisa Eleonora (Ellen) Anckarsvärd, född Nyström, har tilldelats medaljen i guld af femte storleken med inskrift: » För medborgerlig förtjänst ».
Idun meddelade redan i sitt n:r 45 för år 1892 fru A:s porträtt i hennes egenskap af den då verk- samma svenska damkomiténs för Chicagoutställ- ningen ordförande.
Den framskjutna kvinnans mångsidigt allmännyttiga verksamhet har gjort henne väl förtjänt af den nu vunna utmärkelsen, som väl närmast torde stå i samband med Fre- drika Bremer-förbundets tioårsfest och den fram- trädande roll fru Anckarsvärd inom detsamma spelat.
# » Skansens » sedvanliga vårfest har under den förflutna veckan pågått i likhet med föregå- ende år, anordnad till förmån för det populära friluftsmuseet, under medverkan af en mängd af vår societets alltid offervilliga damer.
Arrange- menten voro de mest lyckade och väder och vind i det hela ganska nådiga.
Också var det ansen- liga skaror, som under lördagen, söndagen och måndagen i bästa feststämning böljade om mellan de vackra anläggningarna där uppe på höjden och af hjärtans lust deltogo i det brokiga marknads- lifvet samt åsågo de ståtliga historiska tågen, de pittoreska folkdanserna och lekarne, frestade spel- lyckan på tombolan eller åsågo teaterföreställnin- garna vid Fatburen, där Gustaf III:s enaktskomedi » Den ena för den andra » fick ett förträffligt utfö- rande af amatörer.
Den älskvärdhet, med hvilken de medverkande på alla håll utförde sina roller och tillmötesgingo publiken, står öfver allt beröm.
Det är också att hoppas, att det ekonomiska utbytet af festen skall blifva det bästa, en heder- full uppmuntran för den nitiske skaparen af den vackra fosterländska kult, som Skansen så fram- gångsrikt företräder, och åt alla som stöda den.
operan uppförde i tisdags de båda operorna » Guldkorset » af Ignatz Brtill och » I Marocko » af Josef Dente.
Den förra lär ej hafva gifvits här sedan år 1880 och den senare ej sedan 1860.
» Guldkorset » innehåller flere melodiösa och vackra saker, men ock åtskilligt med rätt banal prägel.
Den låter emellertid höra sig.
Rollerna innehades af fru Brag och fröken Karlsohn samt hrr Brat- bost, Brag och Grafström.
De båda kvinnliga rollerna utfördes bäst.
» I Marocko » visade sig som en liten förträfflig opera-comique, uppsluppen och pikant samt alltigenom underhållande.
Utföran- det var här bättre än i föreg.
opera.
Hr Brag var visserligen något indisponerad, men lyckades dock på det hela taget mycket bra återgifva paschans I X 2 _ _ parti.
Fröken Frödin samt hrr Sellergren, Johan- son och G. Henrikson bidrogo på bästa sätt till det goda resultatet.
Mellan de båda operorna gafs ett vackert orientaliskt balettdivertissement af den nye balettmästaren Glasemann.
Fröknarna Flamand och Brandt hade här godt tillfälle att utmärka sig.
Programmet var emellertid väl långt; det slutade nämligen först en kvart öfver elfva.
Föreställnin- gen, som gafs till förmån för hofkapellets pen- sionsinrättning, var besökt af en fåtalig publik, bland hvilken märktes konungen och prins Carl med uppvaktning.
Tant Lottens norska resa.
Berättelse f ö r Idun af Ver » Verle.
(Forts.) jL Lå femton år, sedan de skildes efter kon- Jff firmationstiden, hade Lotten icke sett sin Q / Y vän; under denna tid hade Karin gift sig, blifvit moder och änka och lefde nu under gan.
ska knappa omständigheter med den enda sträf- van att bereda sina båda gossar eu god upp- fostran.
Lifvet hade visat henne hårda sidor, men hon hade tagit dem med ett sällsynt friskt mod.
Nu hade hon i Vadstena skol- gossar » i maten », och enligt hennes egen ut- sago, åtminstone i bref till Lotten, gick det » förträffligt ».
För omkring ett år sedan hade hon emellertid haft den olyckan att falla ut- för en trappa, skadat sig mycket illa och sedan fått ligga till sängs i fyra månader.
Man kan tänka sig hennes belägenhet, utan piga — det hade hon ej råd att hålla sig — och med sex matfriska pojkar till maten, för- utom lagningen till hennes egna två oeh allt öfrigt som finnes att ombesörja i ett hushåll.
Till en början hade hon fått reda sig med en hjälpgumma, oeh goda vänner hade tittat in och gjort än ett, än ett annat, men i läng- den kunde detta ej gå.
Läkaren gaf henne blott det hopp, att hon skulle kunna gå, stödd på kryckor; och sålunda återstod hen- ne intet annat än att afskeda sina matgäster, hyra en mindre, tarfligare våning och lefva så sparsamt som möjligt på sin lilla pension.
Nu hade den efterlängtade förbättringen inträdt, fru Malm kunde gå omkring vid sina kryckor och bestyra om både ett oeh annat i huset.
Att laga maten och städa, åtmin- stone det senare, kunde hon likväl ej gå i land med, men hon kände sig glad oeh tack- sam att åtminstone kunna göra något.
Det var till denna väninna som Lotten kom på besök, och hvem af de två, som blef gladast vid återseendet, är ej godt att afgöra.
Lotten fick nu höra berättas om Ka- rins lefnadslopp, och hon blygdes ordentligt vid tanken på, huru mycket lättare hennes väg varit.
Och äfven nu, huru mycket bättre hade hon det icke!
Hon kunde ju arbeta, hade sitt dagliga bröd fullt upp, och stod ju till och med i begrepp att resa till Norge, och det blott för nöjes skull.
Detta senare hade en medfödd finkänslighet afhållit henne från att berätta för sin väD, som ju var så långt ifrån att kunna kosta på sig några lustresor.
Det var så mycket annat dessutom, som de hade att säga hvarandra, så många minnen att upplifva, och Lotten var från första stund hemma i den lilla våningen.
Och icke blott i våningen, utan äfven i kök och skafferi var hon snart hemmastadd, ord- nade, satte fram, kokade och stekte med ett lif och en glädje, som hade hon aldrig i sitt lif gjort något annat.
Karin fick alls icke Tl / T™ „ » ~ _ 1 _ « w i w ansträDga sig, hon skulle stödas och pysslas om, så att hon till slut leende utropade: » Det kan jag kalla ett bekvämt sätt att ha främmande: du är värdinnan och jag gä- sten — jag skulle verkligen inte u D d r a, om man sloges om att ha dig på besök. » » Nå ja, » skrattade Lotten, » man har just aldrig kört ut mig, dit jag kommit, och det af den enkla orsaken, att jag aldrig förr va- rit så här på besök. » » Stanna nu i stället riktigt länge, » bad Karin, och de båda gossarne förenade sig däri.
Lotten hade nu varit där öfver en vecka, och dag för dag blef det trefligare i fru Malms små rum.
» Nej, vet du, jag känner ordentligt, hur godt det gör min fot att jag så sällan be- höfver stöda på den, och så nätt och fint du gör det öfverallt!
Hur har du lärt dig att sköta ett hus så förträffligt? » ropade Karin gång efter annan, men tillade allvarsammare: » En sak är det som gör mig ondt, och det är att jag inte alls kommer utom huset, inte får se något grönt, och jag som så gärna ville visa dig slottet och stranden och Om- berg. » lOm du har kunnat uthärda att sitta in- omhus ett helt år, så kan väl jag göra det åtta dagar, » svarade Lotten.
» A c k, du kan inte tro, hvad jag l ä D g t a r att få komma ut i det gröna, » suckade Ka- rin, » men jag har två omutliga väktare vid min sida, som förbjuda mig det. » Då doktorn kort härefter besökte fru Malm, var han mycket belåten med hennes tillstånd och sade blott att en sådan hjälp som nu skulle hon alltid ha vid sin sida.
D å han ett ögonblick blef ensam med Lotten i för- stugan, frågade hon honom, om det icke vore möjligt, att fru Malm kunde komma ut i fria luften.
» Egentligen borde hon hvarenda dag fara ut och åka, » var doktorns svar, » hon hung- rar ordentligt efter frisk luft.
Men en vagn blir väl alltför dyr att begagna sig af för hvar dag, och dessutom skulle hon ha svårt att komma upp och ner ur en sådan.
En sjukstol borde hon ha, den är lätt att kom- ma i, bekväm att sitta i, och så kan en enda person med lätthet skjuta henne ut i det fria, ut på landet, så att hon någon gång sluppe att blott se hus omkring sig. » » Hur mycket kostar en sådan sjukstol? » » Under hundra kronor får man nog ingen rik- tigt bra oeh bekväm. » » Kan doktorn säga mig, om man kan få en sådan stol bär i staden?
Jag ville gärna köpa en! » Doktorn såg leende på Lotten.
» Fröken tycks vara en vän af rätta slaget — jag trodde att sådana vänner inte mer funnos på jorden.
Rullstolen är nog bäst att köpa i Stockholm, men hon borde ha den redan nu, medan det är sommar; vill fröken, så skrifva vi genast efter en priskurant, jag vet hvart vi skola vända oss. » Lotten tackade, och så gick den vänlige gamle doktorn.
Men hvad tänker du väl på, Lotten?
Har du alldeles glömt all räknekonst?
Ser du ej, att det är nära tredjedelen af din res- kassa, som du på det viset kastar ut?
Har du glömt Trollhättan och Galdhöpiggen, som vinka dig i fjärran?
Men Lotten är både döf och blind för alla varningar.
Hon har ej tanke på annat än den stora glädje, hon kommer att bereda sin älskade Karin; och när priskuranten inom kort anländer, utser hon med doktorns biträde (Qualité Inghilterra) härstädes lagrad sedan 1891.
Vid TT fullgod.
Finnes e n d a s t hos A TOVrlfllil nits- o c h A i i m.
en riktigt stark, vacker och bekväm stol — att den också är den dyraste är en sak, som ej bekymrar henne det minsta, ty då man gör en sak, bör man göra den hederligt, det är Lottens grundsats.
Det riktigt gläder hen- ne att en gång i sitt lif ej behöfva se på priset, som hon eljes, då det gäller henne själf, af både hehof och föresats alltid måste göra.
Det är en sådan fröjd att få hämta den vackra stolen — det sker i all hemlig- het, ty Karin får ej ana det minsta — med gossarnes hjälp får hon hem den från ång- båten, buren upp för trappan, och när Karin vaknar nästa morgon och längtansfullt ser ut på det vackra vädret och den strålande solen, då bjuder henne Lotten med ett skälm- aktigt smålöje på en promenad, och i det samma skjuts den D y a stolen in genom dörren.
Kan en soluppgång på fjällen vara härli- gare än alt se den fröjd, som strålar ur Ka- rins ögon?
Hon blir både blek och röd, vet ej hvad hon skall tänka och råkar till sist i verklig gråt af glädjen oeh öfverraskningen.
Därpå fylles hon af ifver — hon måste på stund pröfva, hur det känns att åka ut — och så lyftes hon upp i stolen, som verkli- gen är ytterst bekväm, och så blir förtjus- ningen ny.
Lotten blir naturligtvis tackad och omfamnad, och den enfaldiga Lotten — hon är precis lika glad som den sjuka själf, ja, om möjligt än gladare och glömmer all- deles, då hon skjuter stolen genom trädgår- dens grusade gångar, att under dess hjul krossas hennes härliga norgesresa!
Hvad det känns underligt för fru Malm att åter få komma ut i världen, till Herrens hus, på gatorna och till grannarne!
Hon för- undrar sig lifligt öfver allt, som förändrats Tiäsf5r3Lrif Redigeras af Sophie Linge.
BIDRAG MOTTAGAS MED TACKSAMHET.
Upp mot högre regioner I poetisk vingskrud sväfva Logogryfer hela raden, Därför vill jag vänligt be dig Stanna nu en stund vid jorden För att lyssna till min saga.
Uti hela världen vida Är jag blott en ringa tingest, Trampad alltid uti stoftet, Får ej stiga högt ur gruset; En väsendtlig del dock är jag Af det hela som jag tillhör, Fattas jag, kan det ej göra Gagnet som du däraf väntar.
Stundom är jag fin och putsad, Blänkande, ja, som polerad, Stundom åter nedsmord vådligt, Vedervärdig då att skåda, Stundom järnskodd, stundom sliten.
Fastän uti stoftet bunden, Lyfter jag den mig vet bruka Upp från jordens mörka sköte Emot eterns blåa zoner.
Skulle jag nu också säga Huru många delar alla Bilda mig, jag skulle gifva Dig en ledning till på vägen, Som du säkert ej behöfver.
Se ' n du funnit mig, så låt mig Också veta allt som följer: Hvad sin späda blomman öppnar I den arla morgonstunden.
Hvad enhvar af oss ju önskar » Så präktigt att jag nu har dig här, kära Lotten!