Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Försäkringstagare är dock skyldig att till försäkringsgifvaren afträda sina anspråk emot dem, som, i strid med den å utredningsorten gällande lag, blifvit på hans bekostnad gynnade; men såvidt försäkringsgifvaren kan visa att försäkringstagaren sjelf b ifvit gynnad derigenom alt skada, som drabbat honom tillhörigt föremål, blifvit, i strid mot samma lag, godtgjord i det gemensamma haveriet, ege försäkringsgifvaren att, vid uppgörelsen med försäkringstagaren, göra sin talan i detta hänseende gällande. § 236.
De bidrag, som, på grund af haveriutredningen, böra af annan till försäkringstagaren utgöras, vare försäkringsgifvaren jemväl skyldig att gälda, när försäkringstagaren viser, att han icke kunnat samma bidrag utfå, ehuru han vidtagit de för sådant ändamål föreskrifna åtgärder, eller att, utan underlåtenhet eller vållande å hans sida, verkställighet af den erforderliga utredningen uteblifvit, eller ock att sådan utredning icke kunnat åstadkommas elier uppenbarligen vore ändamålslös.
1 sistnämnda tre fall kan försäkringstagaren göra anspråk på ersättning för hela skadan, elter försäkringsaftalets innehåll. § 237.
Den uppgjorda dispachens bestämmelser i afseende på kostnader, som blifvit försäkradt föremål såsom enskildt haveri påförda, gällen ock i uppgörelse emellan försäkringstagare och försäkringsgifvare, under förbehåll att den förre till den sednare afträder sina anspråk emot dem, som möjligen blifvit obehörigen gynnade; dock följer ej deraf förbindelse för försäkringsgifvare att vidkännas kostnader, för hvilka han, till följd af försäkringsaftalet, icke eger ansvarighet. § 238.
Enskildt haveri vare försäkringsgifvare skyldig att ersätta; dock tillgodonjuter 110 han dervid befrielse från ersättning för skada och kostnader, för hvilka godlgötelse såsom gemensamt haveri redan utgått. § 239.
Kostnader, såväl sorn bidrag till gemensamt haveri, åligger det försäkringsgif vare att lill fullo gälda.
Från ersättning af skada, sorn till enskildt haveri hanföres, medgifves ej annat afdrag, än det i § 156 omförmälda, derest ej försäkringsgifvaren sådant sig förbehållit. § 240.
I allmänhet ansvarar försäkringsgifvare endast till försäkringssummans belopp.
Hafva dock kostnader blifvit i god tro gjorda till det försäkrade föremålets bergning eller frigörelse, eller har haveri skett flera gånger, och öfverstiga de sålunda gjorda utgifter försäkringssumman, eller inträffar sedermera total förlust; då svarar försäkringsgifvaren för kostnaden och förlusten, ändå att den öfverstiger försäkringssumman, ehuru ersättning för skada, som skett i hvarje särskildt haveri, ej kan åläggas honom till högre belopp, än försäkringssumman utgör.
Försäkringstagaren vare dock, vid förlust af sin rätt till ersättning af det belopp, hvarmed haveriet, tillsammans med sednare inträffande skada och kostnad, öfverskjuter försäkringssumman förbunden alt, genast efter erhållen underrättelse om haveriet, söka att de deraf förorsakade haveripenningar, på sin försäkringsgifvares bekostnad och fara, försäkra, såvida ej denne, efter skedd tillsägelse, förklarar sig vilja sjelf stånda faran för baveripenningarne.
Är ej fulla värdet försäkradf, utgå de i denna § omförmälda ersättningar efter den i § 198 mom. 3 stadgade grund. § 241.
Vill ej försäkringsgifvaren erlägga de till följd af en olyckshändelse nödige kostnader, utan heldre försäkringssumman utbetala, med rättighet att blifva från all vidare förbindelse fri; vare det honom fillåtet.
Sedan försäkringsgifvaren erhållit underrättelse om olyckshändelsen och del af de upplysningar, försäkringstagaren är i tillfälle att meddela, vare han, vid förlust af den rätt, nu sagd är, skyldig att inom tre helgfria dagar förklara sig, huruvida ban sig af den rätt begagna vill.
De kostnader til! det försäkrade föremålets bergning, vård och reparation, som blifvit gjorda innan försäkringsgifvaren förklarat sig vilja försäkringssumman utbetala, vare han dessutom skyldig att vidkännas. lil S 242.
Har försäkringsgifvare afslutit försäkring under förbehåll af: 1. »fri från krigsrnolest», då ansvarar han icke för krigsfara, ej heller för annan fara längre än till dess resan genom krigsfara hindras eller afbrytes; 2. »blott för sjöfara», då ansvarar han icke för krigsfara, men väl för all annan fara, äfven sedan resan blifvit hindrad eller hämmad genom krigsfara; 3. »fri från skada utom i strandningsfall», då ansvarar han endast för skada, tillkommen genom strandning,- kantring, sjunkande och andra olyckshändelser, hvarigenom fartyget blifvit ovärdigt att iståndsättas, för kostnader, lör skada, uppkommen genom eldsvåda, samt för skada, tillfogad genom beskjutning af flender.
Strandning anses ega rum, då fartyget under ovanliga förhållanden råkat på grund och antingen icke kan blifva flott eller blifva flott först efter användande af ovanliga åtgärder, såsom kappning af master, kastning af gods, o. s. v. eller till följe af ovanligt högt vatten, eller då det blifver flott, efter att på skrofvet hafva lidit en betydligare skada.
Om farans början och slut. § 243.
Försäkringsgifvarens fara böijar: för fartyg och frakt, försäkrade för en resa, i samma stund befälhafvaren gör början med att intaga last eller ballast; för gods, förmodad vinst eller provision, när godset, för att i fartyget inlastas, skiljes från land; och upphör: * för fartyg och frakt, när lossning af godset eller ballasten slutat eller, utan försäkringstagarens för summelse, bort kunna sluta; för gods, förmodad vinst eller provision, när lossning slutat eller, derest den icke blifvit fördröjd genom försummelse af försäkringstagare eller lastemottagare för hans räkning, bort kunna sluta. § 244.
Vid försäkring af bodmeri- eller haveripenningar börjar faran, då penningarne blifvit försträckta eller, om försäkringstagaren sjelf utgifvit haveripenningarne, från den dag de blifvit för ändamålet använde; den slutar, då faran för de föremål, å 112 hvilka bodmerilånet är taget eller haveripenningarne använde, skulle hafva upphört i fall de varit försäkrade. § 245.
Tager man försäkring för fartygs fram- och återresa; fortfare försäkringsgifvarens ansvarighet oafbrutet från början af fartygets lastning i afseglingsort, intill dess det, efter återkomsten, utlastadt är, såsom i § 243 sägs.
Tecknar någon försäkring å fartyg för dess utresa och en annan för dess hemresa; då börjar den sedoares och upphör den förres ansvarighet, när last eller ballast för hemresan börjat intagas, ändå att någon del af den förra lasten ännu vore qvar i fartyget. § 246.
Försäkras gods för lossning i en eller annan af två eller liera hamnar under en resa; har sedermera fartyget till endera orten ankommit och hela laddningen eller en del deraf blifvit utlossad; vare lörsäkringsgifvare från vidare ansvarighet fri och behålie ändå den betingade premien.
Är åter försäkriugsbrefvet stäldt på den ena och den andra orten; anlöper fartygs befälhafvare endera af dem och lossar någon del af lasten, men går med det öfriga till en eller flera af de andra i försäkringsbrefvet utsatte orter; fortfare försäkringsgifvarens ansvarighet till dess lossning å sista stället fullbordad är, inom den tid, i § 243 sägs.
Äro åter både fartyg och last försäkrade på flere orter under en och samma resa, gäller försäkringen å fartyget för hela resan, ändå att lasten å någon af bestämmelseorterna redan vore utlossad.
S 247.
* Vid försäkring, gällande från ort, dit fartyget ännu icke anländt (§£220), börjar försäkringsgifvarens ansvarighet vid fartygets ankomst till den ort, derifrån försäkring tagen är; vid sådan försäkring, som i g 222 omförmäles, från den dag försäkringstagare uppgifvit såsom afseglingsdag.
Om, i någon af de händelser, nu sagde äro, å den ort, dit fartyget ankommit, last eller ballast för vidare resa intages, vare om försäkringsgifvarens ansvarighet lag, som i §§ 243 och 245 sägs. § 248.
Faran upphör i det fall § 242.
1. omförmäler, när krigsfaran börjat utöfva inflytelse på resan; i det fall § 242.
2. omförmäler, med det försäkrade föremålets - 113 målets prisdömande eller när den skulle hafva upphört, om krigsfaran ej blifvit undantagen. § 249.
Ar försäkring sluten på tid, då räknas tiden efter kalendern och dagen från midnatt till midnatt.
Försäkringsgifvaren ansvarar för faran under den dag försäkringen börjar och den dag, då den slutar.'
Tiden beräknas efter den ort, der fartyget sig befinner. § 250.
Nu måste försäkradt gods, för sådan fartyget åkommen skada, som i § 116 sägs, i annat fartyg, ett eller flera, omlastas; svare ändå försäkringsgifvare för godset och ersätte försäkringstagaren all genom godsets omlastning förorsakad skada och kostnad, så ock den förhöjning i frakt emot den förut betingade, som han för godsets fortskaffande kan få vidkännas; vare dock försäkringstagare skyldig att, genast efter erhållen kunskap om den skedda omlastningen, försäkringsgifvaren det kungöra. § 251.
Har man, vid anmälan om försäkring å fartyg och gods, som skall gå under konvoy, tillkännagifvit, hvar konvoyen stationerad är; svare försäkringsgifvaren för all skada, äfven i den händelse, att fartyg och gods varder uppbringadt innan det till konvoyen ankommit.
Om tkadant bestämmande. § 252.
Total förlust af fartyg eller gods eger rum, då dessa gått helt och hållet förlorade, eller blifvit till sin ursprungliga beskaffenhet förstörda, eller förklarade för god pris, äfven om delar deraf eller dess tillbehör blifvit räddade. § 253.
Total förlust af frakt eger rum, då hela frakten gått förlorad. § 254.
Total förlust af förmodad vinst eller af provision eger rum, då det gods, hvaraf vinsten eller provisionen skulle utgå, icke ankommer lill bestämmelseorten. 15 114 § 255.
Total förlust af bodmeri- eller haveripenningar eger rum, då de föremål, hvilka äro förbodmade eller för hvilka haveripenningar blifvit utgifne, gått förlorade eller tagit så stor skada, att af dem ej något finnes öfrigt till bodmerilånets eller haveripeningarnes gäldande. § 256.
Eger total förlust rum, betalar försäkringsgifvaren hela försäkringssumman, med rättighet att öfvertaga hvad räddadt blifvit eller dess behållna värde.
Är ej fulla värdet försäkradt, då uppbär försäkringsgifvaren endast så stor del af det räddade, som svarar emot försäkringssummans förhållande till för säkringsvärdet. § 257.
Är förmodad vinst försäkrad, och eger total förlust af densamma rum, der igenom att godset, af hvars försäljning den förmodade vinsten skulle uppstå, blifvit i nödhamn försåldt eller gått i gemensamt haveri förloradt; då skall, när i förra fallet behållna värdet, i det sednare ersättningen, öfverskjuler godsets försäkringsvärde, öfverskottet afdragas från hvad försäkringsgifvaren af den förmodade vinsten har att gälda. §£258.
Vid partiel skada å fartyg, bestämmes skadans belopp såsom i §§ 155 och 156 sägs. § 259.
Vid partiel skada fi gods, som till bestämmelsehamnen framkommer, utgöres skadans belopp af så många procent af försäkringsvärdet, som skilnaden emellan godsets bruttovärde å bestämmelseorten i oskadadt tillstånd och dess bruttovärde dersammastädes i skadadt tillstånd, utgör procent af bruttovärdet i oskadadt tillstånd.
Bruttovärdet i oskadadt tillstånd utrönes på sätt i g 157 mom. 1 sägs.
Försäkringsgifvaren skall dessutom ersätta de med godsets vård, besigtning, uppskattning och försäljning förenade kostnader. § 260.
Har eh del af godset under resan gått förlorad, då består skadan af så många procent af försäkringsvärdet, som värdet af det förlorade utgör procent af godsets hela värde. 115 § 261.
Blifver en del af godset, efter skedd sjöolycka, försåldt i nödhamn, då utgöres skadan af skilnaden emellan det sålda godsets behållna värde och dess försäkringsvärde. § 262.
Vid partiel förlust af frakt, utgöres skadans belopp af den del af frakten, som gått förlorad. § 263.
Vid partiel förlust af förmodad vinst eller af provision, utgöres skadans be lopp, i händelse godset, hvarå vinsten eller provisionen skulle ega rum, kommer skadadt fram till bestämmelseorten, af så många procent af det såsom vinst eller provision försäkrade belopp, sorn skadan å godset utgör procent af deltas för säkringsvärde.
Har en del af godset icke kommit fram till bestämmelseorten, då består skadans belopp af så många procent af det såsom vinst eller provision försäkrade belopp, som värdet af det icke ankomria godset utgör procent af hela godsets värde.
I sistnämnda fall iakttages, vid försäkring af förmodad vinst, föreskriften i § 237 § 264.
Vid partiel förlust af bodmeri- eller haveripenningar, består skadans belopp af den del af dessa fordringar, som af det föremål, hvarå bodmeripenningarne blifvit försträckte eller haveripenningarne använde, icke, till följd af sednare inträffande olyckshändelse, kan gäldas. § 263.
Om rätt till afträdande af försäkradt fartyg eller gods. § 266.
Kan, sedan fartyg blifvit, på sätt ij|§ 133 sägs, förklaradt ovärdigt att istfindsättas, lägenhet till omlastning ej unskaffas inom två månader från den dag 116 det skadade fartyget till nödhamn ankommit; håfve försäkringstagare rätt att godset afträda.
Nu möter periodiskt eller tillfälligt naturhinder, under längre tid, för sjölägenhets anskaffande; då inträder försäkringstagares afträdesrätt ej lörr, än två månader från den dag, han styrker hindret hafva upphört. § 267.
Kommer skada å försäkradt fartyg och finnes, vid derå hållen besigtning och värdering, såsom om haveri sägs, skadan å fartyget uppgå till tre fjerdedelar af försäkringsvärdet; ege försäkringstagare rätt att fartyget afträda. § 268.
Uteblifver all underrättelse om ett fartyg, vid resa till och ifrån ort inom Europa under sex månader för segelfartyg, fyra månader för ångfartyg; vid resa emellan Europa och någon af de på denna sidan Goda Hoppsudden eller Cap Horn belägna orter nio månader, på andra sidan Goda Hoppsudden eller Cap Horn tolf månader; vid resa emellan orter utom Europa sex, nio eller tolf månader, alltefter det resans medellängd kan antagas till högst två, högst tre, eller mera än tre månader; må de försäkrade föremålen anses förlorade och kunna afträdas.
De ofvan uppgifne tider räknas från fartygets afgång från lastningsort eller från den dag det sist afhörde.*.
Uppstår tvifvel om tidens beräkning, gälle alltid den längre beräkningen. § 269.
Varder fartyg eller gods lagdt under embargo eller uppbringadt eller anhållet genom någon annan åtgärd af högre hand eller taget af sjöröfvare och blifva de ej frigifne, inom sex månader, om uppbringningen skett i Europeisk hamn eller i ett Eu ropeiskt haf -eller i en till Europa icke hörande del af Medelhafvet.
Svarta Hafvet eller Asowska Sjön; inom nio månader, om uppbringningen skett i annat hal eller annan hamn, belägen på denna sidan Goda Hoppsudden eller Cap Horn; inom tolf månader, om uppbringningen skett i haf eller haran på andra sidan Goda Hoppsudden eller Cap Horn; ege försäkringstagaren rätt att de försäkrade föremålen afträda. 117
De ofvan angifne tider räknas från den dag försäkringstagaren bevisligen kungjort försäkringsgifvaren om olyckshändelsen. § 270.
Vill försäkringstagare afträda försäkradt föremål: 1. efter g 267, gore han det inom två månader; 2. efter § 268, gore han det inom sex månader, då fartyget varit, bestämdt till hamn inom Europa, inom nio månader, när det varit bestämdt till hamn utom Europa; 3. efter § 269, gore han ^det inom sex månader, när olyckshändelsen skett i Europeisk hamn eller haf eller i en till Europa icke hörande del af Medelhafvet, Svarta Hafvet eller Asowska Sjön; i alla andra fall inom nio månader.
Den i 1. angifne tid börjar från den dag försäkringstagaren af besigtningen erhållit kunskap; de i 2. och 3. angifna terminer från utgången af de i §§ 268 och 269 utsatte tider. § 271.
Har den i föregående § stadgade tid förflutit, utan att försäkringstagaren derunder begagnat sin rätt att det försäkrade föremålet afträda, ege han dertill ej vidare rätt, honom dock obetaget att söka ersättning för bevisligen liden skadrf.
Har i det fall, § 268 omförmäler, tiden för afträdandet blifvit försummad, kan försäkringstagaren väl fordra ersättning för tota) förlust, men vare dock, om det försäkrade föremålet kommer till rätta, och det dervid viser sig att total förlust ej egt rum, skyldig att, derest försäkringsgifvaren det äskar och till honom afstår sin rätt till det afträdda föremålet, försäkringssumman återbära, emot afdrag af hvad som bör utgå såsom ersättning för möjligen timad partiel förlust.
Å hvad sålunda återbäres gälde försäkringstagaren ränta med en half procent i månaden. § 272.
Afträdande af försäkradt föremål skall ske utan vilkor och förbehåll, omfatta hela det försäkrade föremålet, eller hvad deraf å den tid var utsatt för fara, samt kan, sedan det blifvit gjordt, ej återkallas.
Om likväl de omständigheter, på hvilka afträdandet grundades, icke bekräfta sig, eller, när föremålet afträddes, icke mera förefunnos, är afträdandet utan gällande kraft; men varder försäkradt föremål, sorn rätteligen afträdt är, sedan från uppbringning frigifvet, eller finnes det hafva undgått annan befarad olycka, må försäkringsgifvaren ändå ej undandraga sig att det afträdda föremålet emottaga och försäkringssumman gälda.
Var ej hela värdet försäkradt, är försäkringstagaren skyldig att afträda endast så stor del af det lörsäkrade föremålet, sorn motsvarar försäkringssummans förhållande till försäkringsvärdet. § 273.
I afträdande af fartyg är ej frakten inbegripen, såvidt den är förtjent förr, än fartyget afträddes. § 274.
Försäkringstagare vare skyldig att, när fartyg eller gods efter § 268 afträdas, med embetsbetyg af Svensk konsul eller annan behörig myndighet å de orter, der ifrånjjfartyget eller godset sist afgått, och dit det bestämdt är, styrka om och när afsegling skett och att det ej till bestämmelseorten anländt; så ock, vid afträdande i allmänhet af försäkradt föremål, att lemna försäkringsgifvaren skriftlig uppgift å öfriga försäkringar, och å bodmerilån, som af försäkringstagaren eller med hans vetskap å de afträdda föremålen tecknade äro.
Beträdes han att hafva något förtegat eller falskeligen uppgifvit; vare sin försäkringsrätt förlustig och återgälda till försäkringsgifvaren det han uppburit, med ränta derå, en half procent i månaden, tills återbetalning sker; straffes ock, der omständigheterna svårare äro, för bedrägeri efter allmän lag. § 27S.
Har man slutit försäkring på viss tid och är den tilländalupen förr, än försäkringstagare efter § 268 eger rätt att de försäkrade föremålen afträda, vare han dock berättigad att dem enligt sagde § afträda, emot det han gäldar en tillskotts— premie, svarande emot den tid, som förflutit från försäkringens slut och till dess rättigheten till afträdande vidtager.
Om skadans betalning. § 276.
Äro, efter inträffad sjöolycka, försäkringsgilvare och försäkringstagare ense om den ersättning, som utgå bör, gälde försäkringsgifvare den inom en månad.
Kunna de ej om ersättningen sämjas, vare dispacheur eller deh annars dertill förordnad är, skyldig att förhållandet utreda.
Om fullständiga handlingars ingifvande till dispacheuren, så ock om tid för dispachens kungörande och utfärdande, med underrättelse om hvad till ändrings vinnande iakttagas må, vare lag som i §§ 170 och 171 sägs.
För den tid betalning uteblifver öfver en månad från öfverenskommel sen eller dispachens utgifvande, håfve försäkringstagare rätt att laga ränta tillgodonjuta. 119 § 277.
Nu är fartyg eller gods rätteligen afträdt, då skall försäkringsgifvare, sist en månad efter afträdande!, sin betalningsskyldighet fullgöra.
S«®8. _ . aHJäKio) miila
Har försäkradt föremål gått förloradt eller lidit så stor skada, att till dess utredande längre tid erfordras, och kan förlustens eller skadans ungefärliga belopp bestämmas, vare försäkringsgifvaren skyldig att, inom en månad från erhållet tillkännagifvande om förlusten eller skadan, gälda så stor del af försäkringssumman, som motsvarar hvad försäkringstagaren medelst sjöförklaring eller andra bevis styrker hafva af det försäkrade föremålet gått förloradt eller tagit skada.
Försäkringsgifvaren vare derjemte förbunden att vid anfordran förskjuta: 1. vid haveritillfällen, i afdrag på hvad han framdeles kan kännas skyldig att betala, så mycket som kan antagas motsvara två tredjedelar af den på honom fallande andel af nödiga utgifter för det försäkrade föremålets bergning och vård; 2. vid uppbringning af fartyg eller gods den på honom fallande andel af reklamationskostnaderna. § 279.
Har dispacheur i samma sak verkställt utredning af förhållandet emellan försäkringsgifvare och försäkringstagare och utredning och fördelning af gemensamt haveri, vare hans ersättning för den förra utredningen inbegripen i ersättningen för den sednare.
Om återgång af försäkring och återbäring af premien. § 280.
Har, sedan försäkring sluten är, fartygets resa blifvit helt och hållet inställd, eller kommer godset ej att inlastas, vare försäkringen upphäfven och försäkringsgifvaren skyldig att den emoltagna afgiften återbära; dock njute han, i ersättning för kostnader, en fjerdedel procent af försäkringssumman eller halfva försäkringsafgiften, om den är mindre än en half procent.
Nu är, då resa varder inställd, lastning redan börjad, eller nödgas försäkradt fartyg, som från aflastningsorten afgått, ISO för motvind eller andra orsaker dit återvända, och blifver resan sedan alldeles inställd; vare ock försäkringen utan verkan; behålle dock försäkringsgifvare så mycket af den erlagda försäkringsafgiften, som, i brist af öfverenskommelse, skiljomän, i förhållande till den fara försäkringsgifvaren redan lupit, finna skäligt bestämma; det öfriga af premien återbäres med ofvan bestämda afdrag.
Om skiljomännens väljande och beslutanderätt vare lag, som i § 334 sägs.
,§ 281.
Blifver försäkringsgifvarens ansvar inskränkt till en del af försäkringssumman (§ 199), eller kommer en sednare i god tro afsluten försäkring att till en del eller helt och ballet förfalla (§ 200); då skall en så stor del af premien, som svarar emot den del af försäkringssumman, för hvilken försäkringsgifvarens ansvar upphör, återbäras; dock med sådant afdrag, som i § 280 sägs, beräknadt i förhållande till den del af premien, som sålunda kommer att återbäras. § 282.
Kommer ej fartyg fram till den ort, hvarifrån försäkring, såsom i § 220 sägs, vidlager; håfve försäkringstagare rätt att erlagd premie, efter afdrag, som i § 280 stadgas, återbekomma.
Om förmånsrätt till betalning ur fartyg, frakt och inlastadt gods. § 283.
Nedanstående fordringar skola, i den ordning de här förekomma, framför all annan gäld betalas ur fartyget och bruttrakten af den resa, under hvilken fordran uppstått: 1. befälhafvarens och besättningens hyror; 2. fartygets bidrag till gemensamt haveri, bodmerilån, andra lån, hvilka befälhafvaren enligt § 43 egt att upptaga, deribland fordringar för de, till fartygets behof försålda andelar af lasten; 3. öfriga fordringar, för hvilka rederiet häftar endast med fartyg och frakt; 4. de af redarne för hvarandra gjorda förskott, som i § 8 omförmälas.
De här upptagna förmånsrätter till fartyg och frakt upphöra sedan sex månader förflutit från fartygets ankomst till den Svenska hamn, der, efter fullbordan af den resa, under hvilken fordran uppstått, slutlig lossning verkstälies. § 284.
'"T 1S1 § 284.
Af de i föregående § omförmälda fordringar skola de, hvilka äro upptagna under samma nummer, hafva lika rätt, när de uppstått i samma hamn, under samma resa och för samma olycka.
Hafva de under 2. upptagne fordringar under resans lopp uppstått å olika tider, har den yngre fordran företräde framför den äldre.
Hafva de i föregående § omförmälda fordringar uppstått under olika resor, skola de under en sednare resa uppkomna, i den ordning sig emellan, som ofvan stadgas, njuta företräde framför alla dem, som härleda sig från en tidigare resa; dock bibehålla befälhafvare och besättning sin förmånsrätt för all ogulden hyra, som hörrör från det sista förhyringskontraktet. § 28S.
Försäljes hela fartyget utmätningsvis, upphör för ofvannämnde fordringsegare pant- och förmånsrätt till fartyget, när det blifvit försåldt; i stället håfve fordringsegaren enahanda rätt till köpeskillingen, till dess liqvid skett. § 286.
Öfvergår eganderätten till fartyg genom frivillig afhandling, häftar det fortfarande för de fordringar, i § 285 omförmälas. § 287.