Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Till § 4$- Bonde-Ståndets beslut, att hvarken i fråga om valrätts utöfning eller valbarhet afseende bör fästas vid Stånds-categorien, samt de fyra Ståndens beslut i Förstärkt Constitutions-Utskott, att valrättens utöfniug bör bestämmas i enlighet med den i Constilutions-Utskottets Memorial !N:o 38 framställda , af Bonde-Ståndet godkända, grundsatsen af samfälda val, finner jag icke kunna bättre förlikas med de tre Ståndens beslut, attSlåndscategorien bör i national-iepresentationen bibehållas, än genom att antaga på en gång: 1:0 en Samfäld kammare efter de i Memorialet N:o 38 intagne grunder, Bonde-Ståndet godkänt; 3:0 en Ständernas kam mare med fyra Stånd efter de tre Ståndens beslut, hvilka föredragit Tvåkammar-systemet, samt 3:o samfälda val för båda dessa kamrars bildande, enligt hvad Stånden samfäldt beslutat, dock med den åtskillnad i valsättet, att efter regeln samfälda kammarens ledamöter väljas af gällens valmän och Ständernas kammares ledamöter af vuldistriclens valmän, d. v. s. Riksdagsmännen i Samfälda kammaren.
Kunde man taga för afgjordt det, som 1111 mera nog ofta förutsattes, att nemligen en genom samfälda val tillkommen 1 ppresentantkamniare i vårt land skulle fortfarande komma att utgöras af bönder, så vore deraf en följd, att i Ständernas kammare någon serskild plats åt BondeStåndet icke behöfde anvisas: en mening, som ulan tvifvel skall synas bafve skäl för sig inför alla dem, hvilka kunde vilja i Ständernas kammare se ett slags Öfverhus, hvilket icke här är A sy lindt.
Om i en framtid , nära eller aflägsen, sam Hilda Riksdagsmannaval vinna burskap inom detta land, skall då deras följd blifva en följd af så kallade Rond-riksdagar eiler icke.’ 40 Jior till Constitictions-TJlfk&ttet-s Memorial, IV.-o 83. *Skulie än de allmänna valen i delta Rike icke hafva någon framtidoch icke ens detta är otänkbart, — så kunde likväl den uppmärksamhet, som Liefve använd
,på besvarandet af denna fråga, möjligen icke vara alldeles förlorad, för nationens medvetande, för dess insigt i sina vigtigaste angelägenheter och sina djupaste förhållanden.
Calturen gör stora, omisskänneligt stora, framsteg; men liksom det skedde i den hedniska verldens sista cullurperiod, så sker det äfven i våra dagar: demoralisationen täger lika steg med eulturen.
Till sistnämnde beklagliga förhållande hafva de magtegande den största skulden.
Både i vårt land och i andra länder hafva de magtegande, både regeringen och folkrepresentationen, alltför litet aktat de moraliska krafterna.
Hedendomen hade, snart sagdt, inga sådana, sedan fäderneslandets idol var tillsamman med de öfrige idolerne nedbruten.
Den mensklighet, som gjort sin politiska uppfostran i Fransyska revolutionens Skola, tror icke på några moraliska krafter: hon tror, att allting kan vinnas mechaniskt eller machiayellistiskt, Det gifves ingen mera colossal förtviflan, än denna raensklighetens förtviflan om sig sjelf.
Religion och moral äro för henne ytterst ingenting annat än skrymteri och granna phraser.
Ordet, som i sig sjelft är heligare än sakerna, ty det är andens omedelbaraste uttryck, ordet sjelft är icke heligt mera, det är machiavelliseradt.
När de moraliska banden lossnat, dä känner massan sig så fri ifrån alla band, ty det är icke de physiska, utan de moraliska banden, som binda henne.
Demoralisationen kan till en tid fördöljas liksom en grannlåtssjukdom; men omsider brister den ut i afskyvärda sårnader.
Har man då länge inlärt massorna den osanning, alt den, som har magt, han har rätt; har man då försummat att förskaffa sig en uppsättning af åtminstone högre functionärer med storsinthet och öfverlägsenhet i moralisk och intellectuel förmåga, då får man bittert smaka sina gerningars frukt.
Är förtroendet i detta land sådant, det bör vara emellan embetsmän och folk; är här tillbörligen sörjdt förverkställande magtens aktning och anseende, så att den är trodd på sitt ord om redliga afsigter och nödig klokhet, då är bär ingen fara för massornas öfvervälde.
Är det deremot på god väg åt det hållet, att en adelsman, en prest, en embetsman, eller i allmänhet en som bär en klädesrock, helst om den är blå med gula knappar, snart sagdt, betraktas endast såsom en statens uppätare, en tärande medlem, liksom råttan i spanmålsboden, en olycka på två ben, hvilken det vore väl att kunna göra sig af med; då är det sannolikt, att flertalet betjenar sig af sin arithmetiska öfverlägsenhet och begagnar den med eftertryck.
Å andra sidan lära de inflytelser, under hvilka allmogen befinner sig, Hor till Constitutions-Utskottets Memorial, Nio 85.
41 sig, icke heller försummar sig att både på åtkomliga och på oåtkomliga vägar i erforderligt falt försöka sin utvidgning.
Så länge väghållnings-, skjutsnings-, rustnings-, rolerings- och skattskyldighet qvarstå, lär alltid kronobetjeningen komma att betyda mycket vid alla vallillfällen.
Alla, eller nästan alla, äro här i landet lånsökande eller kunna blifva det: hvad skall icke då det uppstigande redan så mägtiga privatbank-intresset kunna uträtta?
Presterskapet är icke heller så långt nedstiget att ju äfven det förmår något i orterna.
Ortsintresset gör sig vid de samfälda valen mycket mera och i en mycket betänkligare mon gällande än vid corporationsvalen.
Ortsintresset gör de väljande angelägna om åtminstone ett slags skicklighet hos sina representanter.
Nu lär emedlertid hvarken Bonde-Ståndet ej heller den allmänna meningen antaga det lör regel, att inom detta Stånd alltid skulle finnas de grundligaste insigterna, den vidsträcktaste klokhet och statsmannablick samt den uppmärksammaste motståndskraft emot alla sophismer och andra frestelser, ehuru den Svenska allmogen troligen är den förståndigaste och bästa allmoge i verlden.
Allmänna meningen är en mägtig motståndare, i synnerhet i förening med öfrige här uppräknade goda och onda magter.
Det kan således lätt hända, att Bonde-Ståndet i sitt eget intresse eller emot detsamma kommer att välja Ståndspersoner till den Samfälda kammaren.
Föga mindre förderflig än en Bondriksdag, vore för detta land en Riksdag utan ett respectabelt antal bönder.
I många fall skulle dels den nödiga sakkännedomen, dels den nödiga återhållande kraften saknas vid ett sådant Riksmöte.
Det är på dessa grunder, jag åt Svenska Bonde-Ståndet önskar inrymd en lika stor plats, sorn åt något af de andra Stånden inom Ständernas kammare.
Då Bonde-Ståndet, vid behandling af Constitutions-Ulskottets Memorial N:o 68, beslutat att omröstning vid Riksdag bör vara sluten, har det varit rent af omöjligt att, om den ena kammaren skulle väljas af den andra, tillika efterkomma samma Stånds beslut vid behandling af Utskottets Memorial N:o 38, att Riksdagsmannaval skola ske öppet och icke med slutna sedlar.
Med undantag af de enskilda Ståndsbeslnt, som genom voteringen i Förstärkt Utskott blifvit annullerade, är här i öfrigt allt det väsendtliga observeradt, som blifvit af något Riks-Stånd såsom dess gemensamma tanke anmäldt”.
Af Contracts-Prosten Hallström: ”1 det jemnknings-förslag, hvarmed Höglofl.
Utskottet nu pröfvar sina krafter, har jag, till följd af den permisBih. till R. S(.
Prot. l84o oeh l84i> 3 Sami.
ÖQidc Haft. 6 42 Hör till Constitutioiis-U tskoltets Memorial, IV.o 85, sion, sora varit mig i behörig ordning förunnad, en ganska ringa andel.
Den inskränker sig till de slutliga öfverläggningarne, rörande bildandet af Andra Kammaren samt dess tillhörande functioner: — äfven som jag vid begynnelsen af Utskottets arbete blef i tillfälle att i Protocollet nedlägga min protest emot det afsteg, sorn jag tror Utskottet tillåtit sig från den i Regerings-Formens 56 §. för ärendets behandling utstakade bana.
I samma anda får jag äfven nu vördsamt reservera den mening, att, sedan Constitutions-Utskottet framlagt ett utarbetadt Grundlagsändrings-lörslag, som ock varit föremål för Rikets Ständers sorgfälliga granskning, eger samma Utskott icke vidare rätt och befogenhet att derutinnan göra andra förändringar än dem, som omedelbart föranledas af Riks-Ståndens, i egenskap af hvarje Stånds gemensamma tankar, återförvisade anmärkningar, eller ock med dessa stå i strängaste förbindelse, så att Utskottets derefter med lagförslaget vidtagande befattning inskränker sig till den åtgärd allena, att i möjligaste måtto till ett helt sammanjemka och förlika de fyra Riks-Ståndens skil jagtiga meningar.
Ett sådant afseende förljenar ock anmärkninga rnes egna beskaffenhet, enär de ingalunda innebära enskilda åsigter, utan ett helt Stånds gemensamma tankar; hvadan äfven allt, som löper utom den slutna krets, som de bilda, eller härleder sig från någon annan undangömd källa, förekommer mig lika vidrigt som obehörigt, samt är, i den nion det kan öfvergå till praejudicat, vådligt, och tjenar, rädes jag, blott att inveckla och förvirra hela frågans behandling.
Ledd af denna öfvertygelse, kan jag icke godkänna, alt Utskottet, utan alt de återremitterade anmärkningarne dertill, efter mitt förmenande, lemnat någon gillig grund, likväl föreslagit följande förändringar:
I Memorialet N:o 38 och der intagne val-lag: i;o i §. i mom.
Utsträckning *f valrätt å land till egare af jord, bergsbruk eller annan lägenhet, uppgående till ett uppskattadt värde af io>
R:dr (se förändr. val-lagens 2 §. 1 morn.), hvaremot det förut fastställda minimum utgjorde 25o R:dr.
Hedervärda Bonde-Ståndet har visserligen yijkat, att valrätt borde tillerkännas hvarje hemmansegare eller krono-åbo, ehuru ringa jordlott han innehade, och de öfriga Riks-Ståndens yttraden kunna jemväl anses härmed öfverensstämma.
Men just derigenom, att samtlige Stånden sålunda fästat valrätt vid besittning af hemman, hafva de uppenbarligen, enligt gällande författningar om hemmansklyfning, betraktat besutenhet såsom ett oundgängligt vilkor derför; hvaremot Utskottet alldeles aflägsnat sig från detta vigliga råmärke, enär det medgifvit röstterökning lior till Cons t it utio n.*-Ut skottets Memorial, N:o SS. 43
För den minsta jordafsöndring, som sannolikt ej understiger ofvanberörda värde. 2:0 1 §. 1 mom.
En lika utsträckning af valt ätt i stad till egare af hus, tomt, jord eller annan lägenhet, af ett värde, stort to R:dr, hvartill det nu (se förändr. val-lagens 2 §. t morn.) blifvit nedsatt från förut före*, slagna 5oo R:dr.
— Härvid må märkas, att Bonde-Ståndet väl för sin del medgifvit rösträttighet åt egare af den minsta stadsfastighet; men då de öfrige 3me Riks-Slånden, som omisskänligen ansett husegare i städerna berättigade att i Representationen ingå, icke gjort ringaste anmärkning vid den af Utskottet i sådant afseende tillstyrkta bestämningsgrund, måste jag betvifla behörigheten af denna sammanjemkning. 3:o 1 §. 2 mom.
Nedsättning af de för Arrendatorer till vinnande af valrätt uppgifne, samt af intet Riks-Stånd klandrade vilkor, i afseende så väl på tiden, som blifvit förminskad från Tio till
Fem år (se förändr. val-lagens t §. 3 mom.), som ock sjelfva egendomsvärdet, då nu föreslås (3 2 §. 3 morn.), alt de, som legt jord eller bergsbruk af 1000 R:drs uppskattningsvärde, skola ega att i Riksdagsmannaval deltaga. 4:o 2 §.
Medgifvandet att rösträtt, som tillhör en person inom ser skilda, huru som helst aflägsna, valdistrict må af denne utöfvas på ett enda ställe sammanräknad (se § 3): — en ny tredje mening, som går på sidan både om Utskottets förut afgifna förslag, och Bonde-Ståndets yrkande, att högsta röstetalet, som någon valberättigad eger beräkna, må blifva Sex roster, samt valrätt endast å skattskrifningsorten utöfvas.
5:o § g.
Ett fullkomligt afskiljaijde af stad och landsbygd —■ för att icke nämna af större köpingar med 5io och mindre köpingar med 4go invånare — så att för stads- och landt-boar inga samfälda valdistrict må bildas.
Det var emot denna, färe all annan ifrågakomna och bifallna, synnerligen märklga förändring, gom jag fann mig i serdeles måtto förpligtad höja min röst, skärpt ända till vägran att deltaga i en votering, hvilken skulle efter min åsigt komma att afgöra, huruvida Grundlagen borde efterlefvas, eller icke, alldenstund ofvanberörde förändring icke för mig framställde sig inledd af något Stånds yttrade gemensamma tanka, än mindre deruppå grundad, samt jag dessutom ansåg> och ännu fortfarande anser, att derigenom i sjelfva verket upprefs den grundsats af samfälda val, sorn blifvit i Memorialet N:o 33 framställd, af Bonde-Ståndet godkänd och af Förstärkta Constitutions-Utskottet antagen (ye Memorialet N:o 67, med dertill hörande rättelser).
Men härotn torde alla ord vara öfverflödiga.
Nämnas må allenast, alt från denna, emot Regerings-Formens 56 §. nu yedertagna 44 Hor till ConstihUions-Ulskottets Memorial, N.-o 85. spärrning af stad från land vid de, jag vet icke om härefter serdeles sinnrikt, benämnda samfälda valen, flera icke likgiltiga ändringar och tillägg i val-lagen härstamma: såsom att Länets Pröfnings-Comite, ehuru sammansatt af ledamöter från ej mindre städer än landsbygd , dock för landsbygden allena uppgör indelningen i valdistricter (§ 8^): att deremot å hvar femte Riksdag bestämmes, huru rikets städer och större köpingar må till valdistricter indelas (§ 8^): att så väl denna indelning, som ock
Riksdagsmännens antal bestämmes efter helt olika grunder för stad och land: å land hufvudsakligen efter folkmängd, i stad efter folkmängd, uppskaltningsvärde af fast egendom samt directa skattebidrag (§8): att Trettio serskilda Representanter för städer och större köpingar utses (§ 8) samt derutöfver alla de flerfaldiga bestämmelser , som förefinnas i den omarbetade val-lagens §§ g, ii, 12, i3, 14, 15, 16, 17 & 18. 6:0 10 Valdistrictens ganska betydliga inskränkning till vidd och omfång, då enligt åberopade § i Memorialet N:o 38 k varje valdistrict, utom i de fyra nordligaste Länen, borde utse minst tre Riksdagsmän, men i na ingående Val-lags 9 §. deremot, utan minsta inom Riks-Stånden förekomna anledning, stadgas, att hvarje valdistrict väljer blott en Riksdagsman.
Anmärkningsvärd! härvid är det serskilda undantaget för städerna (§ 8). 7:0 i3 Stadgandet, att, i händelse flere vid Riksdagsmannaval a} land erhållit lika många röster, ny omröstning skall anställas, icke emellan alla dessa, utan endast emellan dem, som äro i Länet bosatte (jse § 28): hvilket dock icke rätt sammanstämmer med den grundsats, som blifvit i Memorialet N:o 38, pag. 5i, uttalad, icke eller med hvad för stad i dylikt fall är föreskrifvet 16), icke eller blifvit af något enda Riks-Stånd förordad t. 8:0
Ett fullkomligt upphäfvande och uteslutande af hela § 34: — i någon gensägelse hvaremot § 3i numera förmår, att alla Riksdagsmannaval skola ske för öppna dörrar.
Uti Memorialet N:o 68, utan föregångna anmärkningar och blott på förmenta osvikliga theoretiska grunder: 9:0 Indragning af hela det nuvarande samt i 65 §. af den omarbetade Regerings-Formen ännu qvarstående Constitulions-Utskottet: .— i stället hvarför tillstyrkes tillsättandet af ett Grundlags-Utskott, uteslutande sysselsatt med våra Grundlagars idkeliga förbättring, och ett Gransknings-Ulskott, hvilket skulle ega att genomgå så väl Stats-Rådets protocoller, som ock desslikes Stats- samt Riksgälds-Verkens handlingar och räkenskaper.
Tior till Coust itutions-Ulskottels Memorial, N.-o 85. 45 10:0 Stats-Utskottels deraf följande befrielse från all gransknirigsåtgärd, rörande Stats- och Riksgälds-Verkens förvaltning, ehuru det icke desto mindre skulle tillkomma detta Utskott, att utreda, grafiska och uppgifva samma Verks tillstånd och behof. 11:0
Uppdraget åt de fyra Riksförsamlingens fördelningar, som benämnas Stats-, Banco-, Lag- och Expeditiöns-Utskott, att, sammanträdande till gemensam öfverläggning och beslut uti en af 62 personer sammansatt conclav, slita förefallande tvister om Grundlagens rätta tillämpning.
Jag afhåller mig helt och hållet från det, som mig synes, här föga behöfliga, att yttra något i sak, och ökar icke eller förteckningen med åtskilliga mindre väsendtliga ändringar och tillägg, som förefinnas i den omarbetade Val-lagens 1 §:s 5 morn,, 2 §:s 2 mom. samt §§:ne 5, 8, 9, 14, 29.
Jag har allenast velat fästa mig vid den formelia behandlingen; — men kan fördenskull icke alldeles med tystnad förbigå den af Utskottet jemväl öppet erkända fullkomliga omarbetning, som val-lagen så väl till uppställning som redaction undergått, och hvarigenom, om man än vill och måste prisa den ordnande och förbättrande handen, hela förslaget likväl är för Rikets Ständer, vid en förnyad granskning, icke lika igenkänneligt.
Rörande det af Utskottet, i bredd med val-lagens renovation , utförda och, såsom någon måhända kunde vara benägen att lofordande tillägga , raskt afslutade arbete med construction af en Andra kammare, som 3:ne återremitterande Riks-Stånd i represanlalions-byggnaden äskat, har jag jemväl hyst min serskilda mening, den jag dock så mycket heldre undertrycker, som Hedervärda Bonde-Ståndets omsider i ämnet afgifna och Utskottet, före nu ingående Memorials uppsättande, tillhandakomna gemensamma tanka finnes omfatta den alldeles motsatta åsigten och hylla det primitivt föreslagna Enkammar-syslemet.
Fråga kan allenast vara, huruvida icke hela detta senare, af Utskottet företagna, arbete, såsom ock den , nog sannolikt med en dyrbar uppoffring af tid förbundna, möda , som Rikets Ständer komma att på granskningen deraf nedlägga, skola omsider befinnas och i sjelfva verket Tara alldeles förspillde, i händelse Bonde-Ståndet icke afstår från yrkandet på det, efter Norrska mönstret i Memorialet N:o 68 uppdragna Enkammar-systemet, samt jemväl i denna principfråga blifver segrande, genom det Förstärkta Constitutions-Utskottels utslag.
— Jag må ock uppriktigt bekänna, att jag för min del hyser den öfvertygelse, att på den hyllade och antagne principen af allmänna eller samfälda val icke ens kan uppdragas någon Andra kammare i verklig mening och egentlig kraft, atan att ett Öfverhus, ytterst bygdt på sådana val, innebär i sjelfva sin 46 Hor till Coust itutions-U t skot tets Memorial3 N.-o 85. rot en motsägelse.
Det förslag, som Utskottet nu i sådant afseende för Rikets Ständer framlägger, är ock derföre, efter min oförgripliga mening, snarast en ytterligare utförd modification af det i Brödra-landet antagna och redan der för vissa fall modererade Enkammar*systemet, samt synes mig i veikligheten blifva mera en artförändring deraf, än af ett Tfåkammar-system i sann bemärkelse, der otvifvelaktigt hvar och en af de caractersskilda hamrarne måste stå och hvila på sin egen sjelfständiga botten.
Om man likväl icke dragit i betänkande, att på den sålunda tilldanade, af sjelfva underbyggnaden, såsom jag befarar, nog beroende Andra kammaren , öfverflytta alla de vigtiga distinctiva attributioner, hvarunder i främmande länder en fastare construerad
Öfre kammare är nära att svigta, så torde detta dock lätteligen förklara sig och böra tillskrifvas den Svenskhet, som raan understundom velat finna i benägenheten, att äfven under helt olika förhållanden, skulle de än vilja framträda i helt olika former, dock hellre efterfölja utländska bruk och seder.®
Doctor Morén har reserverat sig emot nära nog hela den så kallade sammanjemnkningen.
Biskopen Holmström anförde, att han, som, till följd af laga förhinder, icke deltagit i utarbetningen hvarken af Memorialet N:o 38 eller N:o 68, och sedermera äfven blott fragmentariskt i behandlingen af återremisserna af förstnämnda Memorial, häraf ansåg sig förhindrad att nu afgifva någon fullständig och motiverad reservation emot Utskottets, till Riks-Slånden ingående, sammanjemknings-förslag.
Han ville blott kortligen gifva tillkänna, det han ansåg den princip, som genomgår de uppgjorde förslagen både till Val-lag och Regeringsform, vara lika litet öfverensstämmande med Svenska folkets önskningar och behof, som med de 3:ne Riks-Stånds meningar, hvilka förkastat densamma, och att fördenskull ett jemknings-arbete, som, lill följd af omröstnings-resultatet i Förstärkta Conslitutions-Utskottet, likväl måst byggas på samma opracliska grund, icke egde mycken utsigt för sig till ett allmännare bifall.
För öfrigt ville Biskopen, hvad det formella af jemnknings-frågans behandling angår, hufvudsakligen instämma i Herr Contracts-Prosten Hallströms reservation; äfvensom, livad sakfrågor beträffar, först i de aure hufvud-moment, som blifvit utvecklade i Inledningen till Hr Doctor ThomanderSj reservationsvis framlagda, Sammanjemknings-försök, hvaruti de ifrån Utskottets förslag afvikande Grundlags-parägvaferne med sina motiv, af Biskopen ansågos ganska tänkvärda , — och ändtligen äfven i flera delar af Herr Grefve Spens’ anförande, synnerligast Hor till Conslitulions-TJtskoltcls Memorial, N;o 85. 47 punkterna N:ris 3, 6, 7, 8 och g, samt derjemte i de 3:ne första punkterna af Prosten Ödmanns reservation.
Af Herr fVcern: ”DA jag icke kunnat instämma i heslutet om sättet att första gången bilda en Öfre kammare ; samt anser högst otjenligt att uppdraga densamma så stor magt, som Utskottets majoritet åsyftat, föranlåtes jag att serskildt anmäla grunderna för min reservation.
I min tanka innefattar det ett kringgående af, om icke stridighet emot, Förstärkta Constitutions-Utskoltets decision, när man vill låta nuvarande Riks-Stånden, enligt bestående former, alltså hvartdera för sig, testamentariter förordna en nämnd af sina utvalde ledamöter, för att tillsätta en egen kammare, utrustad med halfva representiva magten.
Hos ett dylikt Öfverhus skulle, efter min uppfattning , alltifrån dess tillkomst s&dane aristokratiska o®h hierarkiska grundsatser fortiefva, att det komme alt befinna sig i en ständig och eftertänklig spänning mot folkviljan, uttryckt genom de mera direct valde ombuden i Nedre kammaren.
Tillerkännandet af ett absolut veto i de fleste vigtigare målen åt en slags tredje statsmagt skulle, efter mitt förmenande, nästan omintetgöra den efterlängtade friare författningens fördelar.
Någon större myndighet, än att kunna för en tid uppehålla och till pröfning ånyo framställa den talrikare kammarens resolutioner, synes mig den andra ingalunda böra erhålla.
Bland de oformligheter i närvarande statsskick, sorn måhända väckt största missnöje, torde det stadgande få räknas, som innefattas i 87 §.
Regeringsformen, att nemligen frågor om af nationen mycket önskade lag- och andra samhälls-förbältringar skola rent af förfalla, blott tvänne Riks-Stånd sätta sig deremot.
Såsom följd, härledd af beslutet om samfälda val, har jag yrkat, att 200 ledamöter på ett och samma sätt utses till Riksförsamlingen, som borde dela sig i två kamrar, samt att desse, då de efter serskilde ömsesidiga granskningar icke kunde förena sig om besluten, skulle gå tillsammans på ett rum, för att gemensamt öfverlägga om och afgöra de stridiga frågorna”.
I denna reservation har Jacob Kihlblom instämt.
Af Herr Elfbrink: ”Vid Representationsfrågans förnyade behandling i Constitutions-Utskottet bar jag i flere beslut tillhört minoriteten, såsom i afseende å det uteslutande indirecta valsättets bestämmande för landet, valrättens vidtagande vid 21 års ålder, de båda kamrarnas alltför ringa samband med hvarandra, m. m.; och soih jag finner grunderne för mina från Utskottets afvikande åsigler i dessa ämnen klart och fullständigt utvecklade i Herr Grefve Spens reservation, instämmer jag i dess hufvudsakliga innehåll.
48 lior till Constitutions-Utskoltets Memorial, N:o 85.
Jag har äfven varit af skiljaktig mening med majoriteten vid beslutet om landets och städernas fördelning i serskilda valdistrict, hufvudsakligast af den anledning, att jag befarar en sådan fördelning innebära frön Lill oenighet och tvedrägt inom Representationen.
Den skall sannolikt vålla, att en art ståndsskilnad kommer att fortlefva inom den nya Representationen, en gräns-lmea uppdragas emellan landets och städernas representanter, sorn säkert vid många tillfällen, då de serskilda intressena stå i strid med hvarandra, torde komma mången att, med förbiseende af sina pligter såsom National-represenlant, låta hänföra sig till ett blindt förfäktande af det ensidiga special-interesset, hvars ombud han sålunda i första rummet skall anse sig vara.
Af ett sådant förhållande befarar jag högst betänkliga följder, ty ensidigheten hos en minorite kan endast reta den rådande majoriteten och derigenom ofta nog föranleda obilliga beslut, som skulle hafva uteblifvit, såframt icke passionerna blifvit satta i rörelse och förqväft rättskänslan.