Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Den är maran, som betar oss andedrägten och som vi måste skaka af oss, om vi vilja lefva.
Den ar iitervänds- gränden, der muren tvingar oss att vilnda om, om vi vilja röra oss.
Thackeray har någonstädes talat om, huru märk- värdigt det är, att ett enda ben af ett djur kan leda forska- ren att bestämma, hvilket djur det tillhört, och att vi sjalfva, om vi p&amp; ett utplhadt minnesmiirke funne bokstafverna qzre Romanus, skulle med tillhjälp af vår klassiska lWom genast kunna inse, att der måste ha statt senattu yoptlzcspe.
Men likasom det fins fragmenter, som pk detta satt kunna ge oss inblick i helheten, så fins det ocksk andra, som iiro menings- lösa.
Det fins ben sh sma, att man ej kan läsa djurets namn i dem, bokstäfver s&amp; f&amp;, att man icke k m vet.&amp; något om me- ningen af ordet eller om der ursprtiiigligen statt att ord.
Dct fins likaledes mörka vrår i lifvet, der skuggorna falla svartare än naturens egna, men att studera dem för sig %r att vara orkttvis mot det solsken, som dock sprider sig öfver världsbyggnaden, som helhet betraktad, och det ger samma oriktiga föreställ- ning att uppehklla sig vid dessa skrymslen, som det skulle göra att vilja döma en byggnads planmässighet efter ett och annat blindfönster, som förekommer p&amp; dess facad.
Det är farligt att se ned i sådana afgrunder.
Nhgon annan filosofi kan icke byggas på &amp; ni 8n 18ugtan efter f ö r intelsen, och denna längtan, som gör döden till VAL vän och befriare, gör oss likgiltiga för allt.
Literatur, konst - hvar- till tjänar allt detta, när förintelse ar mAlet?
Hvartill tjänar glädjen, medan " den tjänande brodernn lider.
N8händs iir icke gktan s&amp; omöjlig att lösa, men för diktaren, som behand- lar det enstaka exemplet, är den omöjlig.
J a g vet icke, om fru Leffler vill gå i den hopplösa pessimismens tjänst eller om hon vill inträda i leden bland dessa indiska nirvana filo- sofer, som i den moderna franska portsin ljudeligen firknmsr det universella eländet.
Jag har blott utdragit konsekvenserna.
Hon har skildrat äfven moster Xalvina, ocksh hon en typ ur det misslyckade lifvet, ett gammalt piihiing, som far vara med som nådehjon hos förmögna slagtingar.
Skildringen ar liflig, men äfven här är taflan öfverdrifvet plkgsamn.
Men huru förf.
förstkr att med några drag göra sällskapet lefvande, inviga oss i moster Malvinas tysta strider och harmsna känslor:
lata oss se hennes, förödmjukelser ja icke ens besparar oss hennes egna löjliga svagheter.
Denna bild är en grupp, som i teckningens skarpa linier påminner om plastisk konst.
Det- är på samma sätt med samlingens sista novell.
Hvilken re- lief och hvilken koncentrering!
Här är det också mindre mål- ning an skulptur föres metod påminner om.
Detta sätt att.
handtera pennan som mejsel skulle vi vilja förebrå författar- innan som en förtjänst stående p&amp; gränsen till ett fel.
TLLCJSTRERAD y T I D N I N G N:R 85 ONSDAGEN (660).
HVARJE O N S D A G OCH L Ö R D A G.
IDUNS LÖSNDMMERPRIS: 8 ÖRE.
DTAN PL.
&gt; 3: REDAKTÖR DTGIFNINGSDAGAR: PRENUMERATIONSPRIS PR Å R IDUN - KR.
— &gt; 5: DEN 25 OKTOBER 1899.
UTGIFVARE: BYRÅ OCH FRITHIOF HELLBERG TRÄFFAS SÄKRAST KL. 2 — 3.
: JOHAN 12:TE Å R G.
KOMMISSIONARER OCH E X P E D I T I O N: ANTAGAS ÖFVER HELA LANDET PÄ ALL- KLARA S.
KYRKOGATA 1 6, 1 T R.
DELES SÄRSKILDT FÖRMANL.
RIKS 1 6 4 6 STOCKHOLM, KUNGL.
IDCNS &gt; SANGERHILSEN ».
R O S O C H L I L J A vi v i l l e gifva, klint o c h v ä p p l i n g o c h t u s e n s k ö n Allt d e t v a c k r a s t e s k u l l e - blifva g l a d t till l e e n d e s å n g a r l ö n.
Allt det ljusaste, allt det s k u l l e s t r ö s p å.
din som — ett t a c k, att allt bästa drömmarstig d u vill o s s gästa — det ljusaste, E d v a r d Grieg!
Hvilken skönhet har d u ej gett o s s, hvilken slösande r i k e d o m!
In m o t s a g o r n a s l a n d d u l e d t o s s, in m o t d o f t a n d e, v å r h v i t blom.
Se, en g å n g i d i n t r o l l k r e t s slipper aldrig m a n fången, åter l o s s.
Harpolekare, du i sången helt har Sakta fram bundit o c h vunnit o s s!
du oss vid handen tager, d u f ö r o s s p å v i l l s a m stråt.
Fjällsjön in från glittrar i stjärnedager, skogen hörs vallarlåt.
Solveig nynnar — all t u n g beklämning l i k s o m bleknar m e d västerns Hör, där tonar i sällsam tyst ett e k o från M e n det skiftar.
Åses d ö d — — I morgonglansen b l i r det l ö j e o c h l e k o c h Glädje s p r i t t e r u r s o l i g lifslust h a r glöd.
stämning skämt.
springardansen, felan stämt.
Tyst, där k o m m a reminiscenser, sirligt trefna, Fra Holbergs Tid.
— G l a d e s p e l m a n, d u v e t ej g r ä n s e r — H u r din d r ö m v ä r l d är namnlöst vid!
R o s o c h lilja v i ville s k ä n k a EDVARD GRIEG DIRIGERAR.
TECKNING A F GUSTAV 1, / ERUM.
M e n så fattig Dock E D V A R D G R I E G K O M M E R i dessa d a g a r p å g ä s t b e s ö k till S t o c k h o l m.
V å r m u s i k i n t r e s s e r a d e p u b l i k h a r så- l e d e s att m o t s e e t t p a r m e r ä n v a n - ligt njutningsrika aftnar v i d d e konserter, s o m d e n s t o r e m a e s t r o n h a r f ö r a f s i k t att g i f v a å vår K u n g l.
H a n k o m m e r n u vid höste- t i d f ö r att m e d s k ö n h e t e n o c h g e n i a l i t e t e n i d e n är, v å r — h v a d trofast — höst!
o c h r e n t v i tänka sina toner bringa oss en v a r m broderhälsning från v å r e n s f o l k d ä r v ä s t a n f j ä l l s.
klinge m o t dig m e d mäktig D e n karaktäristiska porträttbilden här ofvan är t e c k n a d a f a r t i s t e n G u s t a v L s e r u m o c h h a r gladt vi strö d e m på d r ö m m a r s t i g.
— af Idun reproducerats efter » Verdens Gang&gt;.
D e b å d a k o n s e r t e r n a k o m m a att ä g a r u m å K u n g l.
teatern den 28 o c h 31 dennes.
Tack o c h jubel du hos oss v ä c k e r; N o r d e n s k ä r l e k sin h a n d bjärtevinnare, dig räcker, E d v a r d Grieg!
DUN K 1899.
— V I N N O F R Å G A N TILL OCH S T R Ö M N I N G A R N A.
KULTUR- ETTBIDRAG KVINNOEMANCIPATIONENS STORIA.
AF I.
HI- DAVIDSSON.
* B L A N D M Å N G F A L D E N af d e l i f s f r å g o r, s o m u p p s t ä l l a s i g f ö r s a m t i d e n och.
k r ä f v a s i n l ö s n i n g, är k v i n n o f r å g a n m å h ä n d a den fråga, s o m u n d e r d e senaste åren m e s t debat- terats.
K v i n n a n, f o r d o m m a n n e n s slafvinna, framträder n u p å skådebanan o c h fordrar s a m m a rättigheter i det offentliga o c h privata lifvet som mannen.
H o n n ö j e r sig ej längre m e d att s o m m o d e r o c h m a k a i h e m m e t i n t a g a främsta platsen, n e j, h o n kastar sig m o d i g t ut i v ä r l d s v i m l e t o c h d e l t a g e r i k a m p e n f ö r till- varon, g ö r a n d e m a n n e n platsen stridig på, s n a r t s a g d t, alla o m r å d e n.
V i finna h ä r i S v e r i g e k v i n n a n i n o m p o s t -, tull- o c h telegraf- verken, i n o m enskilda banker o c h järnvägs- förvaltningar, v i d enskilda o c h offentliga sko- lor, v i d a p o t e k o c h universitet, kort sagdt, v i finna k v i n n a n s p e l a e n s y n n e r l i g e n f r a m - stående roll i det offentliga lifvet.
O c h orsa- k e n till, att h o n p å så k o r t t i d, å t m i n s t o n e h ä r i S v e r i g e, l y c k a t s t i l l k ä m p a s i g e n så framstående plats i det offentliga lifvet, torde v a r a d e n, att h o n f r a m t r ä d e r m e d m i n d r e a n - språk p å lifvet än m a n n e n.
H e n n e s lefnads- o m k o s t n a d e r ä r o b i l l i g a r e, o c h h o n k a n där- för n ö j a sig m e d långt m i n d r e inkomster.
H ä r i t o r d e l i g g a f ö r k l a r i n g e n p å, att h o n m e d sådan framgång kan upptaga konkurrensen m e d m a n n e n p å alla o m r å d e n, e h u r u d e t i l ä n g d e n v i s a t s i g, att h o n e j ä g e r s a m m a ut- hållighet o c h arbetsförmåga s o m m a n n e n, hvil- k e n d ä r e m o t saknar hennes energi o c h sam- vetsgrannhet i arbetet.
P å sista t i d e n h a r e m e l l e r t i d i n o m k v i n n o r - nas e g e t läger uppstått en ganska häftig rö- relse e m o t detta k v i n n a n s intrång p å h v a d m a n f o r d o m a n s å g v a r a m a n n e n s e g e t arbets- område, o c h naturligtvis hafva äfven m å n g a m ä n a n s l u t i t s i g till d e n n a r ö r e l s e, s o m fått n a m n af » a n t i k v i n n o e m a n c i p a t i o n e n ».
Man f r a m h å l l e r, att m a n n e n o c h k v i n n a n ^ ä r o till v ä s e n d e t af t v ä n n e naturer, s o m äro skilda från h v a r a n d r a; h v a d s o m p a s s a r f ö r d e n e n e s natur, passar ej för den andras, o c h m a n n e n och k v i n n a n böra därför äga sina särskilda arbetsområden.
M a n n e n s u p p g i f t är a t t i d e t o f f e n t l i g a l i f v e t a r b e t a f ö r s a m h ä l l e t o c h skaffa s i n f a m i l j u p p e h ä l l e; k v i n n a n s å t e r i g e n är att i h e m m e t uppfostra barnen o c h förljufva man- n e n s lif, n ä r h a n, t r ö t t o c h m i s s m o d i g efter k a m p e n f ö r b r ö d e t, å t e r v ä n d e r till h e m m e t.
E m o t d e n n a reaktionära, kälkborgerliga u p p - fattning af k v i n n a n s b e s t ä m m e l s e uppträda n u t a l a n g f u l l a skriftställare af b å d a k ö n e n.
De f r a m h å l l a, att a n t a l e t a f k v i n n o r är så s t o r t i f ö r h å l l a n d e till m ä n n e n s a n t a l, att alla k v i n - n o r e j k u n n a h a f v a h o p p o m att b l i f v a g i f t a, o c h, h e l l r e d å ä n att b l i f v a e n b ö r d a f ö r f ö r - ä l d r a r eller a n h ö r i g a, ä r d e t b å d e a k t n i n g s - v ä r d t o c h rätt, att d e o g i f t a k v i n n o r n a för- sörja sig själfva.
D e s s u t o m existerar det i n g e n väsentlig skillnad i m a n n e n s o c h kvinnans naturer.
I a n d l i g t a f s e e n d e aro d e h v a r a n d r a fullkomligt lika.
S k i l l n a d e n i k ö n är e n d a s t k r o p p s l i g, påstå de, o c h följaktligen ej väsent- lig.
S j ä l e n är j u f ö r m e r ä n k r o p p e n.
D e t är e n d a s t o l i k a flaskor, f y l l d a m e d s a m m a s o r t s v i n; o c h v i n e t är j u h u f v u d s a k e n, s ä g a för- s v a r a r n e af k v i n n a n s d e l t a g a n d e i d e t offent- liga lifvets arbeten I N e j, svara de stridande i » a n t i k v i n n o e m a n c i p a t i o n e n s » l e d e r, d e t är o l i k a sorters flaskor, fyllda m e d olika sorters v i n!
Sålunda u t m y n n a r striden i frågan o m väsens- * Författare till » Druidismens historia » m.
2 — enheten i kvinnans o c h m a n n e n s naturer.
Ä r k v i n n a n s n a t u r l i k a m e d m a n n e n s eller är d e n lägre än m a n n e n s?
V i tilltro o s s e j k u n n a b e s v a r a d e n n a f r å g a, m e n h v a d v i i d e n n a u p p s a t s v i l j a p å p e k a är, att k v i n n a n s ställning sedan u r m i n n e s tider varit b e r o e n d e af d e n n a frågas b e s v a r a n d e.
T y, s å s o m d e t skall f r a m g å a f d e t f ö l j a n d e, kvinnans ställning i samhället beror ytterst p å d e n rådande uppfattningen af hennes väsen.
D ä r m a n har låga tankar o m k v i n n a n, där måste gifvetvis hennes ställning vara dålig.
Forntidens kulturfolk hade en m y c k e t låg u p p f a t t n i n g af k v i n n a n, o c h d ä r f ö r v a r ä f v e n hennes ö d e under antiken synnerligen bekla- gansvärda H o n var e n d a s t m a n n e n s slaf- vinna, liksom f ö r h å l l a n d e t är ä n i d a g i Orienten.
I det didaktiska arbetet Mänava-dharma- c ä s t r a eller d e n s. k.
» M a n u s l a g b o k », ett a f d e n indiska litteraturens äldsta m i n n e s m ä r k e n, säger den vise M a n u följande v a c k r a saker o m k v i n n a n: » B r a h m a har s k a p a t k v i n n a n af na- t u r e n vanartig, älskande sin säng, sin hvilstol, sin grannlåt o c h o m å t t l i g i sina lidelser.
T y e n k v i n n a k a n a f v ä n d a s j ä l f v a d e n v i s e från d e t rättas v ä g.
I n g e n d y g d kan motstå hennes makt.
H e n n e s m u n är s o m e n l o t u s b l o m m a, m e n h e n n e s h j ä r t a är ett s k a r p t s t å l; h o n ä l s k a r i n g e n, h o n älskar e n d a s t s i g själf, o c h f ö r e n n y c k d ö d a r h o n eller l å t e r h o n d ö d a m a k e, son, broder o c h svåger.
T y i n g e n t i n g i värl- d e n: stormvinden, döden, underjordens regio- ner, bettet på en rakknif, gift, o r m a r äro s a m m a n l a g d a så e l a k a s o m k v i n n a n.
Därför, » fortsätter d e u v i s e M a n u, » skall k v i n n a n i sin b a r n d o m vara b e r o e n d e af sin fader, i sin ung- d o m a f s i n m a k e, är h e n n e s m a n d ö d, af s i n a s ö n e r, h a r h o n i n g a s ö n e r, a f s i n m a n s släkt- i n g a r, o c h h a r h a n i n g a s l ä k t i n g a r, är h o n b e - r o e n d e a f s i n f a d e r, o c h o m d e n n e är d ö d eller saknar släktingar, af » r a j a n ».
En kvinna bör aldrig vara fri! » O f v e r a l l t i f o r n t i d e n s k u l t u r s t a t e r l e f d e där- f ö r k v i n n a n i n s p ä r r a d i h a r e m e t eller frustu- gan.
Åtminstone gällde det i forntiden o m hustrurna o c h de hederliga k v i n n o r n a.
I Grek- l a n d g i c k aldrig en gift k v i n n a ut e n s a m, o c h h o n t o g a l d r i g p l a t s v i d sin m a n s b o r d, när han hade manliga gäster.
Äktenskapet b e s t o d u r s p r u n g l i g e n i, att m a n k ö p t e d e n u n g a flickan a f h e n n e s f ö r ä l d r a r e l l e r r ö f v a d e h e n n e från f ö r ä l d r a h e m m e t, n ä r m a n e j k o m öfverens o m priset.
Så brukas än i d a g b l a n d Afrikas negerstammar.
M e d e n stigande civi- l i s a t i o n g j o r d e d o c k l a g s t i f t n i n g e n allt flere f r a m s t e g m e d h ä n s y n till k v i n n a n s s t ä l l n i n g.
S o l o n d ö m d e k v i n n o r ö f v a r e n att b e t a l a h u n d r a silfverdrachmer och förbjöd föräldrarne att s ä l j a s i n a d ö t t r a r eller k v i n n l i g a a n f ö r v a n t e r, s å v i d a dessa ej u p p f ö r t sig osedligt.
I R o m och Grekland kvardröjde dock ännu länge flere s p å r efter d e n n a r o f ä k t e n s k a p e n s tid; b l a n d a n n a t b r u k a d e d e n t r o l o f v a d e bära sin u n g a b r u d in öfver det blifvande h e m m e t s tröskel.
M a n b r u k a d e äfven u p p b r ä n n a hjul- axeln på bröllopsvagnen, i hvilken brudparet h a d e f ä r d a t s till d e t n y a h e m m e t f ö r att där- m e d b e t e c k n a, att h u s t r u n i c k e v i d a r e finge g å ut.
A f s t ä n g d f r å n v ä r l d e n, från l i f v e t o c h konsten, sysselsatte h o n sig endast m e d de husliga bestyren.
Grafskriften öfver en bekant romersk matrona lyder: » D o m i mansit; lanam f e c i t, d.
H o n h ö l l s i g h e m m a o c h s p a n n ull! » O c h detta tillägges h e n n e s o m n å g o t förtjänstfullt.
I ö f v e r e n s s t ä m m e l s e h ä r m e d sä- ger äfven T u k y d i d e s: » D e n m a k a förtjänar det högsta berömmet, o m hvilken man utom- hus hör h v a r k e n o n d t eller g o d t!
» I f o r n t i d e n v a r d e t n ä m l i g e n e n d a s t kurti- sanerna, s o m h a d e del i andens värld o c h sysselsatte sig m e d intellektuela förströelser.
D e fingo l ä r a s i g att s j u n g a, d a n s a o c h t a l a flere s p r å k.
Därför sökte männen, antingen d e v o r o g i f t a eller i c k e, d e r a s s ä l l s k a p, o c h u n d e r d e t fria u m g ä n g e t m e d m ä n n e n till- ä g n a d e s i g d e flesta af d e m e n s t ö r r e b i l d n i n g än flertalet af d e i o k u n n i g h e t o c h t r ä l d o m hållna hustrurna ägde.
D e utöfvade därför g e n o m s i n a n d l i g a ö f v e r l ä g s e n h e t ett m y c k e t stort inflytande p å m å n g a af Greklands l e d a n d e m ä n, o c h d e t t a t o r d e f ö r k l a r a d e t f a k t u m, att d e h o s e n P e r i k l e s eller e n S o k r a t e s å t n j ö t o ett a n s e e n d e, s o m d e r a s l a g l i g a h u s t r u r e j ä g d e.
S å se v i a f P l a t o n s d i a l o g » G ä s t a b u d e t », att den person, s o m mer än någon annan bidrog att h o s S o k r a t e s s p r i d a l j u s ö f v e r l i f v e t s h ö g - s t a f r å g o r, v a r e n h e t ä r.
P l a t o låter n ä m l i g e n S o k r a t e s själf s ä g a: » J a g h a d e i c k e r ä t t f a t t a t g u d o m l i g h e t e n o c h lifvet förrän i m i n a samtal m e d hetären D i o t i m a!
» Det torde däremot v a r a o n ö d i g t att o m t a l a S o k r a t e s ' f ö r h å l l a n d e till h a n s l a g l i g a h u s t r u X a n t i p p a!
N a m n e n p å m å n g a af dessa kurtisaner hafva m e d b e r ö m m e l s e g å t t till e f t e r v ä r l d e n s å s o m oupplösligt förbundna m e d konstens mäster- verk.
H v e m k ä n n e r e j till S a p p h o, A s p a s i a, P h r y n e, L a i s m.
o c h h v e m v e t e j, h v i l k e n viktig roll dessa hetärer spelade i d e t grekiska samfundslifvet.
I n t r e s s a n t är att i a k t t a g a, att s a m m a seder o c h bruk ännu gälla i Japan, för h v i l k e t j u h e l a E u r o p a fått u p p ö g o n e n g e n o m den täcka operetten Geishan.
U n d e r s å d a n a f ö r h å l l a n d e n är d e t klart, att d e n g i f t a k v i n n a n s s t ä l l n i n g, s ä r s k i l d t i Grek- land o c h R o m, under antiken var ytterst sorg- lig.
Liksom i Indien och K i n a var hon som m a k a helt o c h h å l l e t b e r o e n d e af s i n m a n o c h s o m ä n k a af sin s o n.
D e t t a f ö r h å l l a n d e illu- s t r e r a s p å ett b j ä r t s ä t t i O d y s s é n, d ä r d e n u n g e T e l é m a c h o s, då han känner sig manbar, t r ä d e r f r a m till friarne o c h b e f a l l e r s i n e g e n m o d e r P e n e l o p e, s o m troget väntar p å sin m a k e O d y s s e v s, att g å till s i t t r u m, e n b e - fallning, s o m h o n utan i n v ä n d n i n g åtlyder.
(Forts.) DET LILLA FINA BARNET.
D E T V A R e t t l i t e t fint b a r n, s o m g i c k u t m e d sin b o n n e.
D e t var för resten en l i t e n flicka.
H o n h a d e e n k a p p a a f b l å s a m - m e t o c h e n liten blå s a m m e t s h u f v a m e d hvitt s v a n d u n o c h s m å, m y c k e t fina k ä n g o r.
Hon höll sin b o n n e i handen, o c h de g i n g o i en stor trädgård, där en m ä n g d andra barn lekte.
O c h n ä r h o n b l e f t r ö t t af a t t g å, s a t t e h o n sig b r e d v i d sin b o n n e p å en b ä n k o c h såg p å de andra barnen.
H o n b a d a l d r i g att få l e k a m e d d e m, t y h o n v i s s t e så v ä l, att h o n a l d r i g s k u l l e få d e t — h e n n e s m a m m a v i l l e d e t i n t e, h o n v a r e t t a l l d e l e s f ö r fint l i t e t b a r n att l e k a m e d h v e m s o m h e l s t.
H o n satt p å b ä n k e n o c h såg p å d e andra barnen.
D e t var m y c k e t roligare än en saga.
D e s p r u n g o efter h v a r a n d r a o c h skreko o c h s k r a t t a d e, o c h e n l i t e n flicka v a r l e d s e n, f ö r att h o n s k u l l e g å h e m.
M e n isynnerhet var d ä r e n liten, r y s l i g t t j o c k g o s s e i r ö d l u f v a, s o m v a r r o l i g att se p å.
H a n trillade j ä m t omkull, m e n aldrig slog han sig, o c h alltid skrattade han, o c h när han sprang, v i p p a d e tofsen på d e n röda lufvan u p p o c h ner.
H a n v a r så l u s t i g o c h t j o c k o c h s ö t, o c h d e n lilla fina flickan s k u l l e g ä r n a v e l a t få s e r i k t i g t nära på h o n o m.
H o n s a t t o c h s å g p å h o n o m i alla fall, b a r a på h o n o m hela tiden.
H o n tänkte inte ens p å, a t t d e t v a r t r å k i g t att e j få l e k a m e d h o n o m, t y d e t v i s s t e h o n så v ä l — m e n h o n s k u l l e i alla fall g ä r n a h a v e l a t k l a p p a h o n o m.
— N u s p r a n g e n a n n a n l i t e n flicka f r a m och.
knuffade omkull h o n o m i en löfhög — o j!
H a n satt m i d t b l a n d löfven o c h skrattade, o c h s å s p r a n g h a n u p p o c h efter flickan, s o m k n u f f a t h o n o m.
D e t lilla fina b a r n e t p å b ä n - ken följde h o n o m m e d ögonen.
A n syntes han — h a n v a r så l ä t t att k ä n n a i g e n p å d e n r ö d a l u f v a n — ä n v a r h a n b a k o m ett t r ä d, m e n längre o c h längre bort k o m han.
Slut- l i g e n s y n t e s h a n i n t e alls m e r — d e t k o m stora buskar i v ä g e n.
D e n lilla fina flickans ö g o n b l e f v o allt s t ö r r e, hon satt bara kvar o c h sade i n g e n t i n g o c h såg j u s t i n g e n t i n g heller, o c h d e t k ä n d e s, s o m o m h o n v e l a t g r å t a, o c h h o n h ö r d e i n t e alls, n ä r b o n n e n t a l a d e till h e n n e.
HvarEör s k u l l e h o n b e h ö f v a v a r a så fin, att h o n i n t e k u n d e få l e k a m e d d e a n d r a s m å b a r n e n?
D e v o r o så l å n g t, l å n g t b o r t a n u, d e t v a r a l l d e l e s t y s t kring bänken, det k o m bara en g a m m a l herre o c h e n g a m m a l fru f ö r b i.
H v a r f ö r k u n d e h o n i n t e få s p r i n g a o c h s k r i k a?
Alldeles nära bänken, där h o n o c h hennes b o n n e s u t t o, h a d e e n a n n a n l i t e n g o s s e stan- nat.
H a n h a d e i n g e n r ö d l u f v a, o c h hem t ä n k t e i n t e alls p å h o n o m, f a s t ä n h a n s å g m y c k e t fin ut, m y c k e t finare ä n d e n t j o c k e gossen m e d lufvan.
NÄR IDUN — IDUN F O T O G R A F E R A D E STRINDBERGS E 3 » GUSTAF VASA ».
N V A C K E R M O R G O N S T U N D i höstbryt- ningen, då redaktionssekreteraren i det allra r o s i g a s t e l y n n e s a t t o c h v i t t j a d e d a g s - p r e s s e n s n o t i s a f d e l n i n g för att få e t t » u p p - s l a g », s o m h a n kallar d e t, s a d e h a n p l ö t s l i g t m e d talorganet riktadt m o t den eleganta japan- ska skärm, hvilken utgör d e n diskreta gräns- skillnaden mellan redaktionens första och andra » k a m m a r e »: » V i ska fotografera Gustaf V a s a.
» När redaktionssekreteraren b e h a g a r s ä g a att » v i s k a f o t o g r a f e r a », så m å i n g e n t r o, att h a n, fast h a n begagnar den sällskapliga formen första p e r s o n e n pluralis o c h förfogar öfver en utmärkt amatörkamera, ä m n a r underkasta sig de m å n g f a l d i g a strapatser o c h vedervärdig- heter, s o m äro f ö r e n a d e m e d fotograferingen af e n t e a t e r f ö r e s t ä l l n i n g.
D e t v a r d e t j a g af erfarenhet visste, h v a d a n j a g undergifvet be- r e d d e m i g att v i d t a g a d e f ö r b e r e d a n d e åtgär- derna för p r o c e d u r e n.
S e d a n j a g a l l t s å er- hållit n ö d i g a instruktioner j ä m t e redaktions- s e k r e t e r a r e n s v ä l s i g n e l s e o c h e n f ö r m a n i n g att Men han stod o c h tittade på henne hela t i d e n: h a n t y c k t e, att h a n a l d r i g h a d e s e t t e n så v a c k e r liten flicka.
H a n skulle gärna ha velat känna m e d handen på hennes sam- m e t s k a p p a o c h p å svandunet, han skulle för resten gärna ha velat kyssa henne också.
H a n undrade, hvarför h o n inte lekte m e d de andra barnen, kanske var h o n sjuk, h v a d k u n d e det vara?
N ä r d e n lilla flickan o c h h e n n e s b o n n e r e s t e sig f ö r a t t g å h e m, f ö l j d e h a n efter d e m.
H a n g i c k o c h t ä n k t e p å, att e n r ö f v a r e s k u l l e k o m m a fram ur en buske o c h t a g a b o n n e n med sig, o c h h a n skulle bli e n s a m m e d d e n lilla flickan — h o n s k u l l e v a r a så r ä d d — o c h fråga, h v a r h o n b o d d e o c h hålla h e n n e i h a n d e n, o c h h o n skulle b o långt, långt borta, o c h han skulle g å h e m m e d h e n n e.
Men det k o m ingen röfvare.
H a n g i c k b a k o m d e n lilla flickan o c h h e n - nes b o n n e g e n o m hela trädgården.
Bonnen m ä r k t e d e t till sist o c h v ä n d e s i g o m o c h s å g undrande på h o n o m.
Han vände bort blicken, h a n b l e f litet r ä d d, m e n i n t e m y c k e t.
Hvar- för k u n d e i n t e d e n lilla flickan s j ä l f v ä n d a sig o m, t ä n k t e h a n.
D e t h a d e fallit l ö f n e d från t r ä d e n, o c h han b r u k a d e alltid g å o c h sparka i d e m, d e t l ä t så l u s t i g t — i b l a n d b r u k a d e h a n o c h d e andra pojkarne ' ha kapplöpning g e n o m de vissna löfhögarna.
M e n i d a g g i c k h a n all- d e l e s stilla, l i k s o m d e n lilla flickan g j o r d e — • h o n k a n s k e i n t e t y c k t e d e t v a r r o l i g t att s p a r k a i löfven.