Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
På det åter slik orimlighet icke må tima, der det annars vanliga voteringssättet är föreskrifvet, har Lagstiftaren budit alternativernes öfverlemnande till Stånden.
Som detta senare är Constitutions-Utskottet håde anbefaldt och af detsamma oafbrutet verkstäldt, så måste ock följderne verkställas.
Det tredje gifves icke, efter mitt sätt att se saken.
Det är hyggdt på bokstafveliga innehållet af Lagen.
Det är hvarken någon förklaring eller tolkning — utan den mest enkla tillämpning deraf.
Jag kan icke inse någon våda för Grundlagens bestånd af en sådan behandlig.
Målet kommer icke oberedt till Ständerne, derföre att endast 2 Stånds Ledamöter gillat det.
Då skulle andra Riksdagsärender, kanske af lika vigt med Constitutions-frågor (såsom de, hvilka i Stats- och Lag-Utskottet afhandlas), äfven anses icke nog beredde, derföre att 2 Stånd varit af olika tankar med de 2 öfrige.
Följden häraf skulle också blifva den, att då 2 Stånd utgöra pluralitet, desse ämnen ock skulle förfalla.
Det kan hända och har hän dt, då paria vota förekommit i 2 Stånd af Utskottets Ledamöter.
Icke kan det med kraft af gällande skäl häremot invändas, att Riksens Ständer skulle i förväg yttra sig.
Derom är icke fråga.
Förhållandet skulle förblifva enahanda med hvad Regerings-Formen och Riksdags-Ordningen bjuda, och målet hvila till sluteligt afgörande 30 698 Riksdagen 1812. till nästa Riksdag.
Bägge alternativeriie skulle med sine motiver utredas och till Ständernes pröfning hemställas.
Af det uttryck i 38 §, att bägge meningarne såsom alternativer skola i förslaget intagas, har jag hört någon yttra, att, som ej förslag vore för den ena meningen, så skulle ej någon expedition kunna till Ständerne härom afgå.
Propositionen var stäld på Ja eller Nej.
Med Ja afslogs all förändring af 37 § Regerings-Formen.
Med Nej antogs de af Herrar Hadenstjerna och Rothlieb föreslagne förändringar i denna §.
Utskottet icke sjelf formerat något förslag eller propositionen ej innehöll detta ord, har förmodeligen den tanka uppstått, att här ej var något förslag.
Men rådfrågar man Grundlagens bokstaf, var här just sådant förslag, som desse föreskrifter gifva detta namn.
Både 84 § Regerings-Formen och 29 § Riksdagsordningen nämna Författares skrifter i dessa ämnen: förslag till förändring eller förklaring af Grundlagarne, sorn Utskottet af en Riksdagsman emottagit.
Så hade nu skett:
Utskottet hade emottagit af Herrar Hadenstjerna och Rothlieb sådane förslag.
De af dem föreslagne förändringar upptogos gemensamt i contra-propositionen, och de som gillade dem svarade Nej; det vid säga, att 2 Stånd ansågo dem som förslag tid Grundlagens förändring af 37 § Regerings-Formen.
Då voteringen utföll sådan som denna, vore min tanka, att Utskottets Betänkande innehöllo å ena sidan skälen för bibehållandet af §:n och å den andra för de uppgifne förändringar, på lika sätt som Utskottet förhöll sig i frågan om Jury.
Utskottet kan väl icke vara sig olikt!
Skulle nu åter antagas för Grundsats i Utskottet, att, när 2 Stånd stadna mot 2, Constitutions-frågor förfalla, kunde följden blifva, att sällan eder aldrig någon förändring i Grundlagarne vore verkställbar.
Dylik votering kan alltid, åtminstone ofta, inträffa, och med detsamma upphörde ali ventilation om Grundlagarnes både förtydligande och förändrande, som dock vid denna Riksdag varit en högst vigtig nödvändighet.
Något skäl för denna tanka kan så mycket mindre hämtas af 75 § Riksdags-Ordningen, om man vide efter analogien sluta från förhållandet med omröstningar i Stånden och Utskotten, som denna § tydeligen skiljer emedan Grundlags-frågor och andre ämnen.
Man har äfven anmärkt, att Constitutions-frågor ej komma ifrån Stånden, utan väckas af enskilde personer, hvars förslager, när 2 Stånd ogilla, ej böra tid Ständernes öfverläggning komma.
Som Riksdagsman, af hvad Stånd som hälst, har hvarje enahanda rätt i afseende på Constitutions-Utskottet, som man äger såsom Ledamot i något Stånd.
Grundlags-frågor behöfva ej anmälas i Stånden utan directe i Constitutions-Utskottet.
Antingen frågor komma såsom väckta i Stånd eder i detta Utskott, leda de sig från enskilde personer, men med Riksdagsmanna-rätt, och hvarje Författare är berättigad att få svar på sine Motioner.
Jag kan således ej inse, åtminstone ej af någon § i Grundlagarne inhämta, huru man af den omständighet, att Författare tid förslag om Grundlags-förändringar höra vända sig tid detta Utskott, vid inskränka deras rätt inom trångare gränsor än andre Författares, som väcka Motioner i Riksdagsämnen.
Man kan aldrig komma tid en sådan slutsats utan genom mer eller mindre synbara analogiska skäl, som i ada fall böra vika för Lagens tydliga bokstaf.
Jag undrar, huru en Domare vide försvara sig, om han i motsats af Lagens bokstaf, der den är tydlig och klar, bestämde sitt utslag efter analogie.
Om Lagen innehöll någon brist, vore det ej
Domarens fel, men försökte han, att in casu stifta Lag, vore han ansvar underkastad.
Icke heder får han döma olika för personernes olikhet.
Der saken är densamma, måste Lagen vara densamma.
Ada frågor i detta Utskott röra Grundlagarne.
De må komma från hvem som hälst, böra de lika behandlas.
Den Lag, Utskottet bör följa, gör häruti ingen skillnad.
Och jag kan ej förklara, huru man vid yrka den, när af Lag den icke är föreskrifven.
Sluteligen får jag öfverlemna tid Höglofl.
Utskottet, huru 29 § i Riksdags-Ordningen skall fullgöras, enär deruti föreskrifves, att Utskottet skall, om Författare det yrkar, meddela honom sitt yttrande, då Utskottet ej funnit skäl att gida dess förslag.
Nu har Utskottet hvarken gillat eder ogillat det ifrågavarande.
Författarne äro likväl berättigade tid ett bestämdt yttrande.
Att svara, att deras förslag är ogillad t, vore orätt — och säga det vara antaget, är likaså.
Gifves här någon annan utväg, än hemställa allt tid Ståndens afgörande?
Medgifver väl Riksdags-Ordningen något måls nedläg - 700 Riksdagen 1812. gande i Utskott?
Derom förekommer intet stadgande, och jag anser vådeligt att för min del bidraga till ett beslut, som ej äger styrka af Lag.
Härmed förenade sig Herr Envoyén Baron Adlerberg, Öfver-Intendenten Edélcrantz, Herr Biskop Tingstadius och Herr Doctor Agrell, och förbehöll sig Herr Öfver-Intendenten att äfven detaillera sin sedermera skrifteligen ingifne mening, så lydande: »Öfver den af Herr Grefven och Ordföranden gjorde proposition, om Regerings-Formens 37 § skall bibehållas oförändrad, eller öfverläggning om dess förändrande, med anledning af ingifne förslag, förekomma, hafva 2 Stånd i detta Utskott stadnat emot 2.
Till rättesnöre för Utskottets åtgärd i sådant fall hafva flere Ledamöter, och bland dem äfven jag, åberopat 38 § i Riksdags-Ordningen, som lyder bokstafligen sålunda:
Alla omröstningar i Utslcotten slie ståndsvis.
Stadna dervid 2 Stånd emot 2, skola de särskilda meningarne, såsom alternativer, i förslaget intagas.
Ingen annan § i våra Grundlagar finnes, som uttryckligen och allmänt föreskrifver, huru med voteringar i Utskotten förhållas skall.
Denna är således vid alla voteringar vår förnämsta, eller rättare, enda föreskrifna Lag. 83 § i Regerings-Formen stadgar uttryckeligen:
Efter deras ordalydelse skola Grundlagarne i hvarje särskildt fall tillämpas. 90 § i Regerings-Formen stadgar lika uttryckeligen: Under Riksens Ständers eller deras Utskotts öfverläggningar eller pröfning må icke, på något annat sätt än denna Grundlag bokstafligen föreskrifver, komma frågor om verkställigheten af någon Lag, författning m. m.
Denna Grundlagsparagraf är till sin ordalydelse tydelig.
Den bör således efter sin ordalydelse tillämpas, hvaraf efter min öfvertygelse lika ostridigt följer, att ett förslag nu bör till Ständerne ingifvas, innehållande, såsom alternativer, de särskilda meningarne: l:o den att bibehålla 37 §; 2:o den att föreslå förändring deruti, med anledning af de ingifna Memorialerne.
Följden af dessa alternativers framställning skulle dock alldeles icke blifva en öfverläggning hos Stånden om hufvudfrågan, utan endast ett vid nästa Riksdag hos dem företagit afgörande, hvilketdera af de alternativer, Propositionen innehåller, må för Utskottet Bilaga G till Exped.
701 blifva gällande.
Följden deraf skulle vidare tydeligen vara den, att sjelfva hufvudfrågan då antingen genast afslogs, eller ej förrän vid den näst derefter följande Riksdag kunde, efter skedd återremiss och ordentelig beredning, afgöras, och således frågor, der 2 Stånd stadnat emot 2, till en längre tids besinnande hvila än de, som genom bestämd Pluralitet blifvit tillstyrkte, hvilket jag anser med Regerings-Formens esprit fullkomligen öfverensstämmande.
Jag kan för min del ej fatta meningen af det yttrande, att alternativerne ej kunna, enligt §:ns lydelse, i förslaget intagas, emedan här icke skall vara något förslag.
Väl är det sannt, att intet förslag existerar förr, än det är gjordt; men det är just det, som 38 § befaller att göra; icke kunde §:n föreskrifva, att alternativerne skulle i förslaget intagas, om det redan vore gjordt.
Klara ordaförståndet är således, att ett förslag, innehållande alternativerna, icke af motionärens, utan af Utskottets meningar, skall upprättas och till Ständerne inlemnas.
Det är icke heller svårt, emedan det redan innehålles uti den framställde Propositionen.
Då jag med skyldig aktning för andras olika tankar bemödar mig att af -dem hämta ljus för min egen öfvertygelse i detta ämne, finner jag mera allvar och vigt uti det påstående, att Constitutions-Utskottet icke i denna §:s stadgande om omröstningar skall vara innebegripit.
Men denna förmodan är ej sannolik. 37, 38 och 39 §§ handla alla tre om Utskott i allmänhet.
På intet annat ställe i Regerings-Formen finnes särskildt stadgadt om omröstningarne i Constitutions-Utskottet; första raden af 38 §:
Alla omröstningar i Utskotten ske ståndsvis, måste nödvändigt lämpas till Constitutions-Utskottet; hvad rätt hafva vi då att ej dit lämpa de följande raderne?
Den föregående §:n gör uti en omständighet undantag för Constitutions-Utskottet; skulle i någon omständighet af denna § undantag för samma Utskott äga rum, hade det med samma skäl blifvit der tydeligen uttryckt, som i föregående § och i alla andra ställen af Regerings-Formen skett, der särskildta stadganden om Constitutions-Utskottet förekomma.
Detta är således en Supposition, och denna Supposition är ej antaglig.
Skulle den likväl antagas, kunde det ej, då ordalydelsen är tydelig, ske på annat sätt än det 83 § i Regerings-Formen, om förklaring af Grundlagen i all - 702 Riksdagen 1812. mänhet, stadgar, nemligen genom Constitutions-Utskottets hemställan till Ständerne och deras Riksdagen derpå tagne beslut; i hvilket fall tillika all tillämpning deraf till de väckte frågorne lika länge borde uppskjutas, och dessa således ej förfalla, utan emedlertid blifva hvilande.
Jag högaktar de personers djupa kännedom af RegeringsFormens esprit och afsigter, som antingen deltagit uti förtjensten af dess sammansättning, eller längre tid än jag uti dess tillämpning; men jag bekänner mig ej finna den tanken: att frågor i detta Utskott, då 2 Stånd stadna emot 2, böra förfalla, enlig, hvarken med Grundlagens esprit eller ändamålet af Constitutions-Utskottets inrättning.
Vigtig är utan tvifvel don sanning, att hvarje god Regements-Förfättning bör bära uti sig sjelf grunderna till sitt försvar och sitt bestånd i framtiden; att densamma ej bör lätt öppna vägen för kitsliga anfall och försök till förändringar; men denna säkerhet är för vår Regerings-Form tillräckeligen bevarad, först uti Constitutions-Utskottets rätt att genom 3 Stånds Pluralitet förkasta alla onyttiga eller stadeliga frågor, och på detta sätt alldeles hindra dem att komma till Ständernes pröfning; för det andra, genom nödvändigheten af de 5 constitutionella rösternas, Konungens och de 4 Riksståndens, öfverensstämmelse, innan en förändring kan blifva gällande.
Den förmodade meningen af Grundlagen, att väckta frågor, i sådane fall som det närvarande, böra alldeles förfalla, är således onyttig; men den är äfven slcadelig, emedan den i många fall skall hindra vigtiga förslag och motioner att tränga fram till öfverläggning hos Nationens representanter.
Det lär svårligen kunna bestridas, att bland sådane frågor, vid hvilkas pröfning 2 Stånd stadna emot 2, en stor del måste förtjena afseende; eller månne bland våra 4 Stånd 2 skulle finnas, med nog sjelfförsakelse att medgifva, det förslag, gillade af dem, skulle vara utan allt anspråk på allmänna uppmärksamheten, ovärdige att till Ständernes bedömmande framställas?
Denna mening är tillika stridande emot Constitutions-Utskottets ändamål, som på flere ställen i Regerings-Formen bestämmes vara att bereda och utarbeta frågor samt deröfver afgifva yttrande till Ständerne, hvilket således i alla dylika fall skulle utan nytta förfelas. Bilaga G till Exped.
N:o 10. 703 Jag anser mig af anförde skäl böra sluta att 38 §:ns mening ej är eller kan vara, annan än den ordalydelsen bokstafligen uttrycker, att då 2
Stånd stadna emot 2 böra de särskilda meningarne, såsom alternativer, i förslaget intagas, och således frågan icke förfalla.
Ty om ock den ofvan anförde Lagstiftningsprincipen, om nödvändigheten af skadliga motioners och onyttiga ändringars förekommande, ligger uti vår Regerings-Forms esprit, hvilket jag gerna bör och vill medgifva, kan jag dock omöjligen, med våra Lagstiftares vishet, och med den tydlighet, som från en Grundlag bör vara oskiljaktig, förena den öfvertygelse, att syftningen af denna princip, eller meningen, att frågor i dessa fäll böra förfalla, skulle i 38 § döljas under en ordalydelse, som bokstafligen uttrycker motsatsen.
Hvilka blifva dessutom följder-na, om detta hemliga förstånd af 38 § antages?
Riksdags-Ordningens 29 § föreskrifver, att då 2 Riksstånd stadna emot 2 om nya Utskotts tillsättande, eller till hvad Utskott en fråga bör remitteras, äger Constitutions-Utskottet att i Riksens Ständers ställe derom besluta.
Regerings-Formens 81 § föreskrifver, huru förhållandet bör vara, när i detta Utskott en Konungens Proposition antingen afstyrkes eller tillstyrkes.
Men på intetdera stället stadgas särskildt om den händelse då, i dylika fall, äfven i Utskottet 2 Stånd stadna emot 2.
Endast 38 § i Riksdags-Ordningen stadgar härom.
Skulle nu denna § äfven i dessa fall emot sin ordalydelse förklaras?
Nej, svarar man, i dessa fall skall §:ns ordalydelse bokstafligen följas, emedan motsatsen skulle kunna medföra en fullkomlig inactivitet i de angelägnaste frågor, en uppenbar orimlighet.
Sådan är ock min tanka; men jag tror mig alldeles icke berättigad, att vid §:ns tydeliga ordalydelse för alla fall, vid dess nu medgifne dermed öfverensstämmande mening i de vigtigaste, raisonnera mig till en emot ordalydelsen och emot den således medgifna meningen stridande förklaring och undantag i mindre vigtiga.
Förgäfves skulle man ock söka i hela Grundlagen något enda ställe, som bestämdt ger styrka åt denna mening.
De skäl jag hittills hört anföras till stöd derföre äro slutföljder på mer eller mindre afstånd, dragna dels af Grundlagens och Constitutions-Utskottets esprit, dels af analogien uti stadgarne om Riks-Ståndens vote - 704 Riksdagen 1812. i ringssätt i vissa fall; men hvarken Grundlagens dolda I esprit, om den vore sådan, eller analogien af andra stadgar kan efter min öfvertygelse upphäfva kraften af Grundlagens klara ordalydelse, eller af den föreskrift i 83 ock 90 §§, att den skall i hvarje särskildt fall bokstafligen i tillämpas.
Jag nödgas således upprepa min ofvanföre yttrade tanka, att de särskilda meningarne hos Utskottet böra såsom alternativer uti ett förslag till Ständerne inlemnas, och således icke förfalla; men att, om Utskottets Pluralitet emot ordalydelsen af 38 § gillar sistnämnde åtgärd, densamma likväl, såsom ändring, eller till det minsta förklaring af Grundlagen, icke kan blifva gällande på annat sätt, än 83 § i Regerings-Formen, om förklaringar, föreskrifter, och hufvudfrågan emedlertid förblifva hvilande.
Sluteligen må det tillåtas mig anföra en anmärkning.
Kan något starkare bevis gifvas, att frågors nedläggande i sådant fall hos Constitutions-Utskottet ej öfverensstämmer hvarken med Grundlagens esprit, eller med 1809 års Lagstiftande Ständers vilja, eller med förra Constitutions-Utskottets omdöme, än den, sedan förra Riksdag, enligt samma Ständers beslut väckte, men ännu hvilande tillstyrkta motion, att votering i Utskotten böra per Capita, i likhet med andra voteringar förrättas, och således väckta frågor äfven hos detta Utskott uti intet fall böra, utan bestämdt afstyrkaudc, nedläggas eller förfalla?» Herr Grefven och Ordföranden:
Då efter fåfängt bemödande att förena de skiljaktiga meningarne eller att åstadkomma ett resultat, det nu icke återstår mig annat än att göra en ny proposition för att bestämma påföljden af den nyss anstälda voteringen, utbeder jag mig att i förhand få till Protocollet reservera mig, att detta sätt att tillvägagå icke är enligt hvarken med min öfvertygelse eller med mitt begrepp om Grundlagens föreskrifter och de genom analogie deraf hämtade grunder för Utskottets förhållande.
I anseende till det första får jag likväl förklara, att hvad jag der innefattar under ordet öfvertygelse icke har afseende på hufvudfrågan, endast på nu varande form vid beslutningssättet.
Jag har derföre i anseende Bilaga G till Exped.
705 till sjelfva ämnet icke yttrat mig, att jag ansåg pluralitetens mening i detta fall blifva ett tillräckligt rättesnöre för min.
Jag finner hufvudfrågan af en alldeles conventionel beskaffenhet, omöjlig att efter blotta rättsgrunder bestämma och ärnad att utaf hvarje Samhälles seder, tänkesätt och deraf uppstående behof blifva beroende.
Möjligtvis torde derföre den mening, som har mesta analogien med våra fordna seder, under denna synpunkt förtjena lika mycket företräde som den, hvilken för en åsyftad politisk nytta infört en förändring.
Om denna icke ägt rum, skulle jag aldrig föreslagit den, men sedan Lagen nu en gång blifvit sådan, finner jag också betänkligheter vid att utan stadgad opinion förändra den.
Det är således icke af tillgifvenhet för någondera meningen, men af öfvertygelse om Utskottets ställning i anseende till de af enskildte väckte förslag till Grundlagsförändringar, som jag får yttra det följande.
Den utaf 38 § Riksdags-Ordningen hämtade anledning, att sedan inom Utskottet 2:ne
Stånd stadnat emot 2 de särskildta meningarne borde såsom alternativer i förslaget intagas, synes mig ingalunda till förevarande fråga lämpelig.
Detta stadgande vittnar tydeligen, igenom sjelfva ordet förslag, som der förefaller, att meningen har afseende på ämnen, som böra komma under Ståndens pröfning.
Men Grundlagsfrågor, som af en Riksdagsman blifvit väckte, kunna icke höra dertill, förr än de at Constitutions-Utskottet blifvit anmälte och till sin syftning gillade.
Men den ena hälften af Utskottet har i det fallet ingen rättighet att emot den andra göra en sådan anmälan.
Detta blefve likväl följden, om efter nu föregången öfverläggning de båda meningarne skulle såsom alternativer föreläggas Stånden, det blefve ännu följden, att ett obestämdt och oberedt förslag komme under deras granskning och att en Grundlagsförändring kunde anses sorn väckt och komma till öfverläggning, utan att af Constitutions-Utskottet vara hvarken till sin beskaffenhet bestämd eller gillad.
Alla dessa följder synas mig lika stridige emot Grundlagens syftning som Samhällets väl och rättmätiga fordringar.
Jag tror deremot, att, då en fråga till Grundlagsförändring af en Riksdagsman väckes, är Utskottet i afseende på densamma att anse som Riksens Ständer, emedan Utskottet har en ovilkorlig rättighet att gilla eller förkasta, emedan intet förslag utan igenom 706 Riksdagen 1812. dess gillande kan blifva ett föremål för Ständernes öfverläggning.
Jag tror derföre, att stadgandet i 36 och 75 §§ Riksdags-Ordningen angående väckta frågor hos RiksStånden bör i detta fall på Constitutions-Utskottet tilllämpas, i så måtto, att när 2 Stånd stadna emot 2 frågan måtte förfalla.
Förhållandet i anseende till en vid föregående Riksdag väckt Grundlagsförändring eller en Konungens Proposition är helt annorlunda, emedan Ständerne hafva en ovilkorlig rättighet att deröfver infordra Utskottets yttrande, och i sådana fall är 38 § lämpelig.
Men vid frågan om de af enskild man första gången väckta Motioner kan jag, i händelse af delade meningar inom Utskottet, icke anse något annat stadgande lämpligt än det, som innefattas i de nämnde 36 och 75 §§ af Riksdags-Ordningen.
Den mening, som yrkar Grundlagens bestånd, måste i sådant fall icke förlora sin kraft emot den, som yrkar dess förändring, emedan Lagens helgd och varaktighet är af större allmänt interesse än måhända obetydliga, åtminstone ej nog utredda olägenheter.
Med Herr Grefven och Ordföranden förenade sig Hrr Borgmästarne Nensén, Norström och Egge samt Ledamöterne af Hedervärda Bonde-Ståndet.
Herr Kammarherren Silverstolpe yttrade, det han för sin del icke kunde medgifva det yrkande, att sakens genom denna andra votering vundna skick borde underställas Riksens Ständers Plenorum ompröfning.
Han nekade ej helgden af det stadgande i Riksdagsordningens 38 §, att, om vid anstäld votering inom Utskott »två Stånd stadna emot två, skola de särskildte meningarne, såsom alternaliver, i förslaget intagas».
Han ansåge detsamma allenast ej lämpligt till närvarande händelse, eller ens till Constitutions-Utskottets befattning, under det skick hvaruti frågan om af enskilt man väckt förändring i 37 § Regerings-Formen sig hittills befinner; det ville säga, att han ansåge det lämpligt blott till alla de fall, der Riksens Ständer redan äro iklädde afgöranderätten, vare sig vid en närvarande eller en kommande Riksdag.
Sådan holle han före, att hufvud-principen vore.
Exemplet af anmälningen till Riksens Ständers Plena af Constitutions-Utskottets alternativer, innefattande förslagen om ett rättegångssätt, i Tryckfrihets-mål, me - Bilaga G till Exped.
N:o 10. 707 deist Jury, och ett annat efter den förut antagna ordningen, funne han således vid detta tillfälle icke quadrera.
Frågan om ett rättegångssätt med Jury hade redan, formligen beredd, genom förra Constitutions-Utskottets tillstyrkande blifvit till Riksens Ständers Plena öfverlemnad.
Från den stunden hade det blifvit
Plenorum rättighet att dermed sig befatta; och så snart Plena en gång hade genom Utskottets öfverlemnande af ett verkligt förslag blifvit satt i utöfning af denna rättighet, borde det ock enligt all princip följa, att, när efter gjord återremiss från Riksens Ständers Plena ConstitutionsUtskottet vid omarbetningen af rättegångssättet stadnade medelst paria vota i 2:ne alternativer, kunde det ej vara Utskottets rättighet att anse någondera meningen förfallen, utan måste då, enligt 38 § Riksdags-Ordningen, begge till Plenorum afgörande öfverlemnas: hvarföre?
Emedan Utskottet, igenom sin verkstälda anmälan till Riksens Ständer, förlorat sin rättighet att det gjorda förslaget ogilla.
Förhållandet med närvarande fråga vore helt annat, just derigenom att densamma icke kommit till Plenorum befattning.
Den kunde ej heller komma dit, utan att Constitutions-Utskottet sådant beslutade. §§ 53, 81, 83, 84 af Regerings-Formen och § 29 af Riksdags-Ordningen stadgade, att frågor om ändringar, upphäfvande, eller för framtiden gällande förklaringar af Grundlagarne ej må uti Ståndens Flena väclcas, utan hos Constitutions-Utskottet anmälas; vidare, att Constitutions-Utskottet tillkommer upptaga sådana frågor och derå till Plena afgifva förslag; vidare, att då Utskottet icke funnit skäl att gilla och till Riksens Ständers pröfning öfverlemna något förslag till ändring m. m., som Utskottet af en Riksdagsman emottagit, vore Utskottet skyldigt, om Författaren det yrkar, att meddela honom sitt yttrande, m. m.
Silverstolpe hemstälde om andra meningar ur dessa stadganden kunde dragas än de, att ingen af en Riksdagsman väckt Grundlagsfråga kunde någonsin utan detta Utskotts befinnande komma till Riksens Ständers ompröfning, enär å ena sidan den ej finge väckas i Plena, och å den andra, af Utskottet ej gillad, stadnade utan all följd ej blott till förändring men äfven till offentlig anmälan; att, om en sådan till Ständerne öfverlemnades, måste den bestämdt innefatta ett förslag; och att det 708 Riksdagen 1812. första vilkoret för anmälningen till Plena af en Riksdagsmans förslag vore, att detsamma skulle vara af Constitutions-Utskottet gilladt.