Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Accis-afgifter föga öfverensstämmer med interesset att, genom ett förhöjd t pris å varan, allt mer och mer minska dess consumlion, hvaraf väl skulle kunna hända, alt det förra interesset finge den öfverhand, att afsättningen tvertom uppmuntrades; att, för bränvinets fördyrande och beredande af inkomst för Slads-Cassan, en betydlig afgift på Iirognäringsrättigheten synes vara ett både säkrare controleradt och mindre motbjudande beskattningssält.
Vid betraktande häraf och då obestridligt, uti beskattningsväg, jemnhet vid skatternas fördelning bör utgöra ett af de angelägnare ämnen, som vid all beskattning bör afses, men vid denna nu föreslagna yppar sig, att densamma icke träffar lika alla Medborgare i Samhället, utan endast skulle utgöras af de på Stockholm trafikerande Provincer, samt dessutom förekommer, att, så länge rättigheten att tillverka bränvin i allmänhet är medgifven så väl Hufvudstaden som öfrige Städerne, en Accis-afgift, erlagd ej Bevillnings- TJtslcottets Betänkande N:o 7 mindre i Hufvudstaden, än ock i Rikets större Städer, för bränvin, som dit införes, skulle för de Städer, hvilka af denna förmon vore i åtnjutande, på obehörigt sätt minska de kostnader, som Landtmannen för samma vara lick vidkännas, anser Utskottet sig icke kunna tillstyrka, aLt någon Accis-afgift må beslutas böra erläggas för bränvin, som till Hufvudstaden och Rikets större Släder sjö- eller landvågen införes; i följd hvaraf, då Utskottet icke funnit lämpligt att för det af Herr af Robsahm, framlällde ändamål frångå denna öfvertygelse, Utskottet äfven föreslår, att Herr af Robsahms motion ej må erhålla Rikets Ständers bifall.
Åtskilliga Ledamöters reservationer emot Utskottets beslut bifogas.
Stockholm den i April iSö.f. lieser val loner : Af Herr Grefve II. von Fersen: Friherre
Sprengtportens förslag synes mig afse att, utan Statsverkets betungande, eller någon kännbar uppoffring af de skattdragande, bereda medel lill ett nyttigt och af behofvet påkalladt ändamål; och ur denna synpunkt skulle jag hafva önskat, att Utskottet snarare till Rikets Ständer beledsagat detsamma med ett till- än afstyrkande.
Man har vid våra Riksdagar blifvit tillvand, att till Utskotten erhålla remisser af förslag af, må mig förlåtas alt jag yttrar det, understundom al Isingen eller ringa nytta.
Derigenom hafva de förslag, som medföra verkligt gagn, vid behandlingen, ofta med de förre sammanblandats, och den mindre benägenhet, man i allmänhet eger, att lemna bifall till nya förslag, torde måhända genom detta förhållande kunna förklaras, helst de farhågor, som vid något nytt, med eller utan skäl, uppkastas, så lätt äro hulpne genom den tillgängliga utvägen alt förslaget afstyrka.
För mig synes afstyrkande af ett förslag böra, liksom ett bifall dertill, vara faltadt i följd af moget öfvervägande samt noggrann och fördomsfri undersökning af den nytta, som med förslaget åsyftas och med detsamma kan åvägabringas, hvarvid man synnerligen torde böra fästa sig vid dessa hufvudpunkter: 1:0 om förslaget är ledande till ett nyttigt och af behofvet påkalladt ändamål; 2:0 om saken genom det föreslagna medlet vinnes på det ändamålsenligaste, lindrigaste och enklaste sättet; 8 Bevillnings- Utskottets Betänkande N:o Å. 3:o ora de olägenheler, sorn förslaget medförer, kunna anses uppväga del nyttiga, sorn detsamma åsyftar.
Med tillämpning af denna undersökning till här förevarande förslag, torde i första rummet uppmärksamheten för några ögonblick böra fästas å hvad Motionairen uppgifver som ändamål lill den begärda afgiften af 2 sk. banco för hvarje kanna bränvin, som sjö- eller landvågen till Hufvudstaden införes.
Motionairen uppgifver sjelf härvid bränvinets fördyrande och i följd deraf minskade consumlion, äfvensom att bereda ett byggnads-anslag till sådane byggnads-företag, hvilka, genom deras egenskap och ändamål, det tillhör Statsverket att bekosta, och hvarvid Motionairen fäster sig serskildt vid följande företag: a) ombyggandet af Södra Slussen , b} uppförandet af ett Riks-Museum med National-Bibliothek, c) reglering af Kronans hus och byggnader å Helgeandsholmen, till fullkomnande af ordning och mera smakfullt utseende af den af naturen danade vackraste delen af staden.
Hvad Södra Slussen vidkommer, torde dervid böra upplysas, alt densamma nu befinner sig i det bristfälliga skick, att, på grund af derå gjorde undersökningar, utrönt blifvit, alt densammas ombyggnad inom kort är oundgängligen nödvändig, och att kostnaden, som delta arbete skulle medföra, uppgår, i enlighet med dertill uppgjorde kostnadsförslag, till den icke obetydliga summan af 5oo,ooo R:dr. Att Stockholms stad med dess folkmängd af circa 80,000 personer, hvaraf circa 24,700 äro ifrån skatt befriade och hvaraf endast circa 21,000 betala bevillning efter 2:dra Art., icke kan åläggas ensam bestrida denna extrakostnad utöfver munga andra stadens skattskyldige åliggande utgifter, torde icke billigtvis kunna begäras, helst Stockholms stad uti bevillning, efter 1 och 2 Art., till Statsverket skattar nära yrdelen af hvad hela landets bevillning efter dessa Artiklar utgör, och då dessutom Södra Slussen nu för liden, genom de vatlencommunicationer, sorn blifvit inom landet inrättade, mera i commercielt hänseende kan anses vara Lill lika gagn för så val de aflägsnaste, som för de Stockholm mest närbelägna orter, och mera till hela landets, än Stadens enskilda gagn, synes mig ett förslag, hvarigenom en fond med lätthet och på ringa kännbart sätt skulle kunna beredas till bestridande af detta allmänt gagneliga ändamål, som i framtiden drygt torde komma att belasta Statsverket, vara förtjent af mera afseende, än dervid blifvit fästadt.
Jag förbigår alt yttra mig om ett Riks-Museum och National-Bibliotheks uppförande , Bevillnings-Utslottets Betänkande N:o /f. 9 rande, äfvensom Helgeandsholmens smakfullare ordnande.
Hvad defc förras * nytta vidkommer, hänvisar jag endast till Stats-Utskottets
Utlåtanden vid förra Riksdagen N:ris i43—299, och, med hänseende till det senare, torde det icke kunna anses för mycket hegardt af 19m århundradets egoism, att Samhället med något besvär bidroge till dess Hufvudstads försköning.
Det är ej likväl ur synpunkten att erhålla några hus mera i Staden — ett prydligare och smakfullare utseende — möjligheten till anläggning af quaier m. m., sorn jag åsett motionens nyttigaste verkan för Staden och det allmänna.
Jag har deruti trott mig se ett medel, hvarigenom ständig arbetsförtjenst kunde beredas för den arbetande klassen, och detta, ©tvifvelaktigt nödvändigt öfverallt, är det så mycket mer uti en större Stad, der så mycket tillfälle gifves till, i första rummet, lättjans och sedermera brotts och uselhets befordrande.
En vaksam och verksam Poliee kan visserligen uträtta mycket; men hvad band eger den på lättjan och sorglösheten — hvilka medel att skilja dessa ifrån verklig nöd, då ej tillfälle att anvisa utkomst genom arbete för den arbetsföre finnes för densamma öppnadt?
Fattigvården och sjukvården inom Staden få bäst känna verkningarna af denna brist.
Äfven härvid torde få tilläggas det ofta inträffande förhållande, då missväxt uti någon province inträffat och knapp bergning der finnes, att arbetssökande strömma till Hufvudstaden, för att der förtjena sig det uppehälle, de icke hemma kunna erhålla.
Vöre icke vid sådana tillfällen väl och för landet nyttigt, att ega medel, hvarigenom sysselsättning kunde gifvas desse arbetssökande och möjlighet vara beredd för dem, alt ärligt kunna förskaffa sig sitt bröd?
Icke alltid kan man påräkna, att, som för några år sedan, Hans Majrt Konungen eger att lemna arbete och ädelmodigt, ur Dess egen Cassa, gifva en frikostig dagspenning åt desse behöfvande.
Äfven från denna synpunkt torde man finna, att Friherre Sprengtporten.1: förslag icke är af ett obetydligt gagn.
Men, äfven ined godkännande af det nyttiga i motionens syftning, invänder man merendels deremot, att sättet icke är det bästa och ändamålsenligaste.
Man förmodar, att iandtmannen är den, som kommer att draga tungan af denna, som man säger, lill Hufvudstadens gagn inflytande inkomst.
Jag deremot är af motsatt mening, och tror icke något mindre kännbart sätt att till ett godt, nödvändigt och behöfligt ändamål inbringa medel finnes, än det föreslagna.
Landtmannen eller producenten kommer ju skatten ej att drabba, ty likaväl för denna, som för productions- och andra forlskaffnings Bihang till K.
Fröt. iS3i. 5.te Sami. 1 Ajd. t ista lia]tet.
Be villh irtgs - lits k o Uc ts Betänkande 'Nio /f. kostnader bö-r han ju godtgöra sig af köparen.
Medgifves åter detta, förmodar man, att, da vid utminuteringen köparen skulle godtgöra sig för det högre inköpspriset, skatten drabbar consumenten, och i detta afseende måhända skatten vore mindre billig, då consumenten härvid synnerligast och tili största delen utgöres af den fattigare och daglönare-klassen.
Men äfven detta synes mig uteblifva, just derigenom att denna beskattning är lagd' på en sådan vara, som brånvinet.
Köparen,, ehuru Iian godtgjort producenten för det förskottsvis erlagda tullbeloppet, behöfiver derföre ej. af consumenten taga ett runstycke mera för supen; ty med lätthet återfår och godtgör häri sig de 2 sk., sorn för införseln blifvit ullagde, genom spädning af varan.
Enda skillnaden blir således den, , att supen blir mim* dre stark och, i följd deraf, mindre skadlig, äfven för dem, som öfvermåttligt njuta af denna förstörande älsklingsdryck.
Att det af Motionairen föreslagna medlet både är ändamålsenligt och det enklaste, sorn till penningars anskaffande för nödvändiga behof? fyllande kan påfinnas , torde vara utom tvifvel, då, om jag så får säga, på detta ,sätt det nära nog vöre vättnet. i stadens brunnar, som betalade de 6q,ooo. R:dr årligen.
Ätt olägenheter förefinnas vid manga nyttiga inrättningar, torde icke behöfva erinras, oell att, om således, äfven vid detta förslags verkställighet, en och annan olägenhet kunde mäta, bör detta likfullt ej vara tillräckligt att förkasta detsamma och dymedelst förhindra den större nytta, sorn genom antagandet kunde: vinnas.
Uppehåll vid tullen är den enda . olägenhet, sorn jag kan finna förslagets verkställighet medföra..
Redan, nu,: utan att afgift erlägges, existerar dock detta uppehåll, ty förpassningen med s.. k. tillverkningsbeviset måste vid Tullkammaren uppvisas, och jag öfverlemnar till en hvar att sjelf bedöma, huru lång tid som skulle erfordras, • för alt sedermera erlägga den föreslagna afgiften.
Någon stor personal för denna afgifts emottagande och redovisande synes mig ej behöfva ifrågakomma, ty om en.
Uppbördsman funnes vid hvarje Tullkammare, på det behöflig control å uppbörden matte ega, rum, är detta ock allt, hvad som härvid erfordras.
Af ailä dessa bifall till Friherre Spren^tportens motion, dock under det vilkor , alt :
Stockholms Siad, för att komma i åtnjutande af den med motionen, alseddä fördelen, afsäger sig rättigheten eller förb judes, att. inom dess.
Tullar tillverka: bränvin.
Bevillning^- Uisloltets Betanlahde N:o /f. II Af Herr Friherre H. A.
Emot det nu af Höglofl.
Utskottet fattade beslut får jag vördsamt anmäla min reservation, på den grund att jag ej kan annat än gilla Herr Friherre Sprengtporten.1; motion, både lill sitt ändamål och i synnerhet lill sill medel.
Vi skulle härigenom utan Statsverkets serskilda betungande erhålla medel till uppförande och vidmaglhållande af de byggnader inom Hufvudstaden, sorn, då antingen deras byggande eller deras reparation af R.
St. en gång pröfvas oundviklige, nödvändigt annars måste af Staten bekostas.
Jag nämner dervid i första rummet ett Nalional-Museum, såsom af det mest trängande behofvet påkalladt, om vi än ej vidare vilja förtjena den förebråelse, att vi ej ens magta anskaffa förvaringsrum åt de Bok-, Konst- och Anliqvitets-skatler, sorn våra Förfäder med ädel frikostighet samlat, anseende dem sorn ett mägligt medel till bildningens förkofran och bibehållande.
Nybyggnaden af Stockholms sluss är ett rent af riksgagneligt företag, och för hela Rikets liaudelscommunieation nästan oumbärligt.
Nyttan af de , af Molionairen isynnerhet framställda ändamål för denna skatt synes mig obestridlig, att ej tala om det måhända lika vigtiga, att arbetsförtjenst för Hufvudstadens fattigare klass, som årligen ökes ifrån alla Rikets provincer, derigenom vunnes, och tillika' det af allmänna opinionen nu strängt fördömda bränvinet fördyrades.
Jag kan ej annat än anse desse tvänne föremål af den vigt till moralitetens förbättrande inom Hufvudstäden, hvarpå äfven landets till en så stor grad beror, att jag åtminstone tror dem iner än uppväga den immoralitet, sorn genom bränvinefs insmuglande skulle förorsakas.
Delta är i alla fall ett inkast emot ali tulluppbörd , och till förekommande deraf hafva vi i Stockholm sä mångå landoch sjötullar, att jag förmodar, att de motsvara sitt ändamål.
Lag innebär dessutom en anledning till lagbrott, men iugen vill derföre umbära Lagen.
Men det är sjelfva det af Molionairen föreslagna medel, jag isynnerhet afser, nemligen accisen.
Direeta skatter hafva i alla tider ansetts tryckande, och de folkslag, sorn i jfinancielt hänseende äro lyckligast oeh som efter de friaste åsigter handlagt sin beskattning, hafva alla i möjligaste måtto afskaffa! dem, samt i stället infört indirecta, och deribland i första rummet tull och accis.
Erläggandet af dessa har alltid synts mera bern på den enskildes fria vilja, äfvensom de häfva den fördelen att träffa verklig förmögenhet, ej blott synbar.
Jag reserverar mig derföre emot afslåendet af denna motion, just derföre att den innebär första steget på denna nya- bana, och att, åtminstone efter min åsigt, detta steg, om det än om 5 år af Rikets Ständer 12 Bevillning*- Utskottets Betänkande N:o 4' skulle befinnas hafva varit mindre användbart inom vårt land, ej mätte hafva kunnat medföra några serdeles menliga följder.
Det skulle kunna anses som ett experiment i skatteväg, men ej ett löst, ulan grundadt på Europas rikaste länders erfarenhet.
Lyckas det deremot, så skulle man hafva vunnit tvänne mål: en samlad fond till uppförande och underhållande af sådana byggnader inom Hufvudstaden, som annars nödvändigt mäste bekostas af Statsverket, och en utan stor risque vunnen grund att derpå bygga ett nytt, mera med tidsandans och upplysningens kraf förenligt skattesystem, än vårt närvarande.
Af Herr von Hohenhausen, M. S.:
Jag anser mig förbunden alt reservera mig emot Utskottets beslut uti afstyrkandet af Friherre Sprengtportens motion, ehuru jag delar detsamma i afseende på de motionen åtföljande förslag att utsträcka accis-afgiften till alla större städer, och att af denna inkomst använda 40,000 R:dr för Kongl. Theatern, emedan ingen stad eger ett jemförligt behof af biträde för Statens eller Rikets byggnader med Hufvudstaden, samt denna afgift i verkligheten kommer att falla på en klass af stadens invånare, hvilka draga föga eller ingen fördel af Theatern, under det ett byggnadsbiträde deremot kommer dem tillgodo.
Utskottet har ock förnämligast fästat sig vid Friherre Sprengtportens förslag.
Det har afstyrkt detsamma af följande skäl, hvilka jag för min del icke finner giltige, nemligen—att en accis skulle vara första steget på en ny skattebana, och vålla ett ökadt antal tjenstemän för uppbörden—-alt sådane behof icke vore konstigare tillskapa för andra städer än Stockholm — skulle uppväcka nya hinder för trafiken inom landet — locka till gynnande af högre import af en vara, hvars production nationen önskar minska — att accisen skulle vålla olika beskattning på bränneri-rörelsen — samt slutligen, medgifvande ändamålets nytta, förklarar Utskottet, att det anser en förhöjd afgift på krögeri-rörelsen inom Hufvudstaden, för detta ändamåls vinnande, vara lämpligare och lättare alt controlera.
När Rikets
Ständer ensamme besluta öfver all bevillnings utgörande ifrån ena Riksdagen till den andra, och landtmanna-interesset skarpt bevakas inom trenne Riks-Stånd, samt har många anhängare äfven inom det fjerde, torde det vara en förblindelse att bära fruktan för det så kallade första steget på en ny skattebana.
Tolagen, som släderne uppbära af de flesta inhemska artiklar, som sjöledes inkomma till städerna, är ju icke heller annat än eu accis} hvilken af skäl, jag förut anfört, endast i Stock* BevilltiingS•
Utskottets Betänkande N:o 4' 13 holin bör ega ram.
Att uppbörden af bränvins-accisen i Stockholm ej behöfver öka bevaknings-personalen, är tydligt, emedan Tulluppsyningsman bevaka alla avenuer till staden, ej heller skulle denna accis i Stockholm, uppväcka nya binder för trafiken inom landet, ty, på sätt jag till slut har äran föreslå, skulle icke längre tid fordras för algiftens erläggande, än som nu åtgår till uppskrifning af importen af denna vara.
Till grundlösa farhågor hörer äfven, att accisen å bränyins-importen skulle locka till uppmuntran af större production.
Detta kan väl icke annorlunda förstås, än att
Styrelsen skulle vilja gynna densamma för accisens skull; men huru ringa skäl man har för en sådan föreställning, bevisas lätt deraf, att, till förmon för mindre jordegare, fabricationen (under loppet af flera Riksdagar) blifvit inskränkt för de större, som äro i bästa tillfälle drifva rörelsen i stort.
Staden skall ju dessutom uppbära dessa medel, såsom byggnadsbidrag för Stålens byggnader i Stockholm, utan att kunna använda dem till andra ändamål.
Huru ringa är icke detta interesse emot Statsinkomsten af en stor fabrication?
Olika beskattning å bränvinet kan icke genom denna accis uppkomma, ty ett vilkor dervid måste blifva, att Stockholm, såsom nu är förhållandet, icke måtte idka bränvinsbränning, eller ock att denna rörelse i Stockholm skulle beskattas med tillökning af accis-afgiften.
Få Provincer i Riket, sedan Götha Canal blifvit öppnad, sakna tillfälle till bränvins-försäljning i Hufvudstaden; likväl skulle sällan eller aldrig ifrågavarande accis-afgift drabba producenten.
Jag slutar delta deraf, att sådan afgift eger rum i alla större släder i Frankrike på spirituosa, hvilka alltid derstädes försäljas utom städernas barriérer, till minst så mycket lägre pris, som stadsaccisen utgör.
Jag åberopar härå alla deras vittnesbörd, som berest
Frankrike och tagit kännedom af delta förhållande.
Det af Utskottet föreslagna sättet att uppnå Motionairens ändamål genom högre beskattning å krogarne, låter icke verkställa sig, emedan i sådant fall skulle antingen inga spirituösa drycker få säljas på spisqvarteren, eller ock skulle maten, till betryck för mängden, äfven blifva dyr.
Huru ofta inträffar här icke, att krögare med de redan höga afgifterna äro utur £$nd att dem erlägga, och hvad controlen beträffar emot lönkrögeri, med den inskränkning i bevisningsrätten, som nu eger rum, är den ytterst svår.
"Vi kunna ju icke för oss dölja, alt i mångå småstäder det missbruk Junnits, att hvarje handelsbod varit ett bränvins-minuterings-ställe.
Sedan jag nu ådagalagt de skäl, hvarföre jag måste ogilla de grunder, Utskottet anfört till afstyrkande af Friherre Sprengtporten motion, finuer jag mig äfven pligtig att för Rikets Ständer redogöra, hvarföre jag, Bevillning?;- UtslcoitetS Betänkande jV/o 4' tillstyrker bifall lill densamma.
Jag liar i forsla rumrrlet, genom vederläggning af Utskottets"- mot skäl, visat, att den föreslagna accisafgiften är oskadlig för Jandet; alt den är nyttig för Stockholm och landet återstår att bevisa.
För sedligheten i Ilufvudsladen lärer få eller ingen bestrida, alt bränvinels fördyrande är en fördel, lika litet, sorn alt denna accis i sin nion skall bidraga dertill.
Man söker ock derföre i alla
Länder företrädesvis beskatta försäljningen af starka drycker.
Hvarken fabrikanten och ej mindre den verklige? husbehofsbrännarfen kunna emot den föreslagna lindriga accisen förebära gruiidadt skäl, då den icke faller dem till last.
Dessutom, den summa, som inbringas, skall ju icke användas till nytta för utländska fabrikanter af yppighelsarliklar, ulan lill arbetsförtjenst för stadsboar. afnämare af landets produkter, icke blott i byggnadsmaterialier, utan äfven i födoämnen och rnycket annat.
Sedan Gotha Canal blifvit öppnad, är, om jag* undantager Bohus Län, Halland och kanske en del af Wermland och Kronobergs
Län, icke en enda province i Riket, som icke dräger fördel af Slockholm.
Och det är klart, alt ju mera välstånd och ju större folkmängd i Ilufvudsladen kunde uppstå, desto större klefve fördeiarne genom en ymnigare afsättning af landtm a lina-varor.
Det har med skäl väckt förundran både inom och utom Riket, alf, oaktadt Sveriges folkmängd under loppet af några decennier betydligen ö- kats, progressionen deraf jemförelsevis Varit så ringa i Stockholm, och än mindre, då den jemförts med llufvudslädernas tilltagande folkmängd i andra Länder.
Orsaken dertill torde icke vara annan, än den relativa minskningen i en af dess betydligaste inkomstkällor — handeln.
Till början af yorlalet var Stockholm bergslagernes kornbod, jernexporten hlef vida högre betald, de stora gamla handelshusen bedrefvo denna enkla och lönande rörelse.
Sedan uppslodo de långvariga krigen , hvilka hade en förmonlig verkan för Riketj genom orsakad dyrhet på säden, som uppmuntrade den inländska pioductionen.
Stockholms handel led dock dervid, likväl mest af den uppfunna jerntill verkningen med stenkol i England.
Finland gick förloradt.
Dess afsättning af viclua-lier fortfor, men dess uppköp af handelsvaror minskades mer oöh mer, hvilka nu direele tagas från andra Länder, 'och Finska allmogen upphandlar dem hemma, så att lill och med den v fordna höstmarknaden, för denna allmoge egentligen beräknad, är af föga båtnad.
Man finner häraf lätt, huru litet interesse Stockholms handlande i och för sin handel hafva utaf den Finska trafiken.
Öppnandet af Södertelje Canal har varit en vinst för flera provincer* utom för dem vid Mäla - Bevillning^- XJukottets Betänkande N:o 4' ren och Stochholms handlande.
Götha Canal skall ännu mera verka i samma syftning.
Jernet har redan till betydlig del sökt vägen lill Götheborg,, emedan det blifver der vanligen högre hetaldt.
Denna stad med ojemförligt fördelaktigare läge för handeln, genom kortare afstånd ifrån de stora handelsplatserna och flera månaders längre årlig seglation, skall ofelbart i framtiden äfven blifva öfverlägsen uti importhandel, och dock aldrig kunna blifva en så förmonlig afsättningsort för Sveriges Östersjö-provincer, som Stockholm är.
Af alla dessa anförda förhållanden är Finlands förlust och del nya jernberedningssället i England det enda, som skadar Riket.
De öfriga lända till landets båtnad i det hela, och Stockholms enskilda fördel måste alltid vara det helas underordnad.
Ej heller har jag gjort denna framställning, ensamt med afseende på ifrågavarande accisafgift, utan fastmera derföre,, att jag tror det nyttigt, att Lagstiftaren icke uteslutande ser på dagens förhållande; det framfarna bör lika litet förgätas, sorn. det beräkneliga i i framtiden.
Manga provincer önska inskränkning i Finlands handel på ITufvudstaden.
Att det till en början under flere år , genom högre pris å alla derifrån hitkommande varor, skall verka menligt för Stockholmsboerne, är ©tvifvelaktigt, och skulle alltid göra det i afseende på veden, om dess import forbjödes, eller tungt beskattades, ty våra skogar behöfvas till vårt bergsbruk och våra smiden.
Finland saknar det förstnämnde, och eger de' senare i mindre' betydlig scala.
Då åtgärden emedlertid skulle leda till flere provincers förkofran, är jag långt ifrån att beklaga, om den inträffar? men billighet och rättvisa synas .äfven fordra, alt något göres till Stockholms förmon.
Hvad ÖfVer-Ståthållaren föreslagit, synes, mig Icke vara mycket hegardt., helst denna förmon af staden i sjelfva verkel får bekostas, ehuru afgiften af importeuren förskjutes.
.Om, såsom jag önskar (emedan jag anser det nyttigt), Rikets Ständer bifalla den af Friherre Sprengtporten begärda accis-afgift, anser jag för min del dervid böra bestämmas, att så väl inkomsterne, som deras användande redovisas för Rikets Ständers Revisorer och Kammar-Rätten —- att, dä denna accis icke bör kunna anses såsom en Tolag, utan såsom en bevillning, kommande Ständer om dess fortfarande ega att besluta — att„ då inkomsten icke kan förslå till alla de i motionen uppgifna föremål, den nu måtte anvisas till uppförande eller inköp och inredande af en tjenlig Iocal till ett Riks-Archiv och ett Museum för de sköna Konsterna.