Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Härmed tillåter jag mig fästa uppmärksamheten på den, som det synes mig origtiga tillämpning af Bevillnings-stadgans föreskrifter, hvilken gjort sig allmänt gäl - 192 Motioner i Borgare-Ståndet 1865.
N:o 83. lande vid bankbolags påförande af bevillning efter 2:dra artikeln.
Enligt Esta mom.
9:de § af nu gällande Bevillnings-stadga, hvilken är den som innehåller föreskrifter rörande orten der bevillning för inkomst af kapital och arbete bör påföras, skall sådan bevillning påföras bolag, der bolagets rörelse förnämligast drifves, eller, ifall sådan bestämd ort icke förefinnes, der bolaget har sin styrelse, och i §:ns 2:dra mom. bestämmes att bevillningen skall påföras fabriksegare, handlande eller annan näringsidkare, der fabriken är belägen, eller handeln eller näringen idkas. 3:dje och 4:de mom. handla om orten der bevillning skall påföras egare till fartyg, deri flere hafva del, och om skattskyldig i allmänhet, och äro följaktligen utan inflytande på bedömandet af rätta orten der bevillning skall påföras för inkomst af kapital eller arbete i fråga om bankbolag.
Då hvarken denna paragraf eller stadgan i öfrigt i detta hänseende innehåller någon särskild bestämmelse, torde vara uppenbart att härutinnan för bankbolag gäller samma stadgande som är meddeladt för bolag i allmänhet.
Fäster man sig uteslutande vid ordalagen i Esta och 2:dra morn., skulle det synas som om de icke hade någon gemenskap med hvarandra, så att innehållet af det förra icke egde någon tillämplighet på enskilde näringsidkare, och af det sednare icke på bolag.
Vid ringaste eftersinnande torde man dock snart finna att en sådan bokstafstolkning icke är den rätta.
Den skulle nemligen gifva anledning till de största orimligheter.
En enskild person, som dref bank eller annan rörelse på flera orter, skulle, enligt 2:dra morn., på hvarje af dem påföras bevillning för sin derstädes drifna rörelse; men förenade han andra personer med sig i bolag om den af honom sålunda bedrifna rörelsen, skulle bevillning derför, enligt Esta morn., påföras bolaget endast på den ort der rörelsen förnämligast drefs, om nemligen, hvilket jag för min del dock ej tror, stadgandet härom i nyssnämnda moment skulle kunna ega tillämplighet på detta fall.
Å andra sidan skulle väl, med tillämpning af Irsta morn., ett bolag, som bedref grufrörelse å ett gruffält beläget inom flera taxeringsdistrikt, för hela inkomsten af denna rörelse påföras bevillning inom det distrikt der rörelsen hade sin medelpunkt, likasom ett bolag hvilket egde en till allmänt begagnande upplåten kanal eller jernväg, som sträckte sig genom flera taxeringsdistrikt, derföre borde, enligt samma moment, påföras bevillning der bolaget hade sin styrelse.
Men för en enskild, som dref en dylik grufrörelse, eller egde en sådan kanal eller jernväg, som nyss är omförmäld, vore, om man härvid hade att hålla sig uteslutande till 2:dra morn., ej någon ort bestämd, der honom skulle påföras bevillning för den inkomst som han deraf hade.
Således bör man väl rätteligen tolka dessa båda moment sålunda, att man antager, att de begge komplettera hvarandra, så att hvad som i lista mom. stadgas rörande bolag, äfven tillämpas på enskilde näringsidkare, och hvad 2:dra mom. bestämmer, äfven på bolag.
Så hafva ock dessa moment i allmänhet blifvit tillämpade.
Ett handelsbolag, som haft försäljningslokaler i olika städer, har i hvarje af dessa påförts bevill - Motioner i Borgare-Ståndet 1865.
193 bevillning för sin rörelse der.
Likaså har, för att begagna ett kändt exempel, det bolag, sorn eger Motala mekaniska verkstad, och som på sednare tiden förlagt en filialafdelning deraf i Norrköping, blifvit särskildt för sin inkomst af samma påfördt bevillning i Norrköping.
Endast hvad enskilda banker beträffar, har man tillvägagått på annat sätt.
Dessa hafva på det ställe der hufvudkontoret är beläget påförts bevillning för dess inkomst af rörelsen, icke allenast vid hufvudkontoret utan äfven vid de på andra orter inrättade afdelningskontoren, ehuru den rörelse, som vid hvart och ett af dessa drifves, är lika afskiljd från hufvudkontorets rörelse, som den handelsrörelse ett handelsbolag idkar på en ort, är det från den som detsamma drifver å annan ort.
Enligt hvad jag härofvan sökt visa, är nyssnämnda förfaringssätt rörande privatbankerna icke öfverensstämmande med Bevillnings-stadgan, utan bör, enligt densamma, bankbolag, särskildt på hvarje ort der det har, vare sig hufvud- eller afdelnings kontor, påföras bevillning för sin der drifna rörelse.
Ett ytterligare stöd för rigtigheten af denna min åsigt hemtar jag af bestämmelsen i Bevillnings-stadgans 24:de §, att den för enskild bank med sedelutgifningsrätt fastställda bevillning efter 3:dje artikeln, för begagnandet af nyssnämnda rätt, skall påföras och erläggas i den stad, der banken är inrättad eller har sitt hufvud kontor, hvilken bestämmelse skulle vara alldeles öfverflödig om åt 9:de § kunde gifvas en sådan tolkning, att deruti redan blifvit föreskrifvet, att bevillning för bankens rörelse i öfrigt skulle påföras densamma, der hufvudkontoret funnes, jemväl för rörelsen vid dess afdelningskontor.
För att förekomma den origtiga tolkning af ifrågavarande moment, som gjort sig allmänt gällande, får jag alltså vördsamt föreslå, att i 9:de § af Bevillnings-stadgan införes en bestämd föreskrift, att den i samma § omförmälda bevillning skall påföras bankbolag å den ort der hufvudkontoret finnes, endast för inkomsten af den vid samma kontor drifna rörelse, och å den ort der afdelningskontor finnes, för den inkomst dess rörelse lemnat.
I sammanhang härmed, och på det att en rättvis uppskattning af inkomsten på de särskilda orterna må åvägabringas, får jag lika vördsamt föreslå, dels att i 27 § af Bevillnings-stadgan måtte föreskrifvas, att det utdrag af bankbolags räkenskaper, som bolagets styrelse enligt samma § åligger att afgifva, skall, i den händelse att bolagets rörelse drifves på olika orter, utvisa för det år, räkenskaperna omfatta, ej mindre bolagets inkomst af rörelsen vid hvarje särskildt kontor, än äfven de förvaltningskostnader och andra poster, som böra afgå från bolagets inkomst innan vinsten kan bestämmas, dels ock att i instruktionen för taxeringsförrättningarne, eller eljest på lämpligt ställe i Bevillnings-stadgan, måtte intagas föreskrift derom, att Bih. till R.
Prot. 1865 Sf 1866. 11 Sami. 3 Afd. 25 194 Motioner i Borgare-Ståndet 1865.
N:o 84. sammanlagda beloppet af nyssnämnda afgående poster skall fördelas på de särskilda kontoren, i mån af den för hvartdera af dem, i förenämnda räkenskapsutdrag, upptagna inkomst, och det belopp af berörda poster, som sålunda kommer att belöpa på hvarje kontor, fråndrages samma inkomst.
Det skulle möjligtvis kunna ifrågasättas huruvida ej, om förändrade stadganden i förevarande fall anses nödiga, rättast vore att bevillning efter 2:dra artikeln ej vidare påfördes bankbolag i dess helhet, utan i stället hvarje särskild aktieegare, för hans andel i bolagets vinst, men då derigenom skulle införas en ny grund för beskattning af inkomst af arbete, stående i bestämd strid med dem som Bevillningsstadgans 9 § innehåller, utan att en sådan afvikelse betingades af något förhållande som utgjorde giltigt skäl derför, har jag ansett mig böra stadna vid det af mig nu framlagda förslag.
Stockholm den 14 November 1865. C. M.
Akerblom.
Af Herr VOll Stockenström, Erik, om ändring af 11 Kapitlet 12 § Handels-Balken, sådan dea lyder i Kongl.
Förordningen den 8 Oktober 1861.
Sjuttonde Kapitlet Handels-Balken, som bestämmer ”borgenärers rätt och företräde för hvarannan till gäldbunden egendom”, innehåller väl icke något uttryckligt stadgande angående förmånsrätt för kommunal-utskylder; men dessa torde emellertid länge hafva ansetts böra utgå med förmånsrätt enligt nämnda kapitels 6 §.
En sådan åsigt finnes jemväl bekräftad genom en af Kongl. Maj:t gifven, uti framlidne Justitierådet J. H.
Backmans lagsamling omförmäld dom af den 23 November 1823, hvarigenom gäldenärs utskylder till staden förklarats böra utgå med sagda förmånsrätt.
Att, äfven efter det Kongl.
Förordningen den 8 Oktober 1861, som gör åtskilliga ändringar i förmånsrätts-ordningen, blef gällande, förhållandet måste vara oförändradt, så vidt utskylder för fast egendom angår, anser jag otvifvelaktigt.
Men då, enligt Motioner i Borgare-Ståndet 1865.
N:o 85. 195 nämnda Kongl. Förordning, 17 Kapitlet 12 § Handels-Balken för utskylder tillägger endast Kronan företräde till lös egendom, vill det synas som förmånsrätt nu mera icke skulle lagligen ega rum för kommunal-utskylder i hvad lös egendom beträffar.
Då jag likväl tror, att kommunen icke bör i afseende å sina inkomster göras allt för mycket beroende af ekonomiskt obestånd, som kan drabba skattskyldige, och billigt synes vara att lagstiftningen, som velat, så vidt möjligt, betrygga Kronan emot förluster, äfven söker bereda kommunen säkerhet att komma i åtnjutande af påräknade intrader — dessa må nu utgå för fast eller lös egendom, — vill jag föreslå, att 17 Kapitlet 12 § Handels-Balken, sådan den lyder i Kongl. Förordningen den 8 Oktober 1861, måtte varda i nu angifna syftning förändrad och erhålla till exempel följande lydelse: ”Dernäst håfve i främsta rummet Kronan och, efter henne, vederbörande kommun företräde till lös egendom för gäldenärs utskylder sista och löpande året, de der ej för fast egendom utgå.”
Erik von Stockenström.
Af Herr V01I Stockenström, Erik, om ändring af 2 Kapitlet 13 i Strafflagen.
Då den nya Strafflagen ej varit gällande längre tid än från innevarande års början, kan det synas nog tidigt att redan föreslå ändring i densamma, hvarföre jag ock skulle hafva tvekat att nu väcka förslag i sådan syftning, derest ej ett stadgande i nämnda
Lag synts mig medföra synnerlig olägenhet, som jemväl lätteligen torde kunna afhjelpas eller åtminstone förminskas.
Jag afser 2 Kapitlet 13 §, som stadgar, att Konungens Befallningshafvande skall förordna om förvandling af böter efter 10, 11 och 12 §§ i samma Kapitel; i följd hvaraf Domstol ej vidare lärer ega att derom förordna.
Jag tror visserligen någon 196 Motioner i Borgare-Ståndet 1865.
N:o 85. anledning ej vara att befara, det misstag af Konungens Befallningshafvande mera än af Domstol skall begås vid verkställande af den ganska enkla åtgärden.
Men olägenheten ligger deruti att numera två särskilda beslut ovilkorligen erfordras, ett af Domstol, som stadgar bötesbeloppet, och ett af Konungens Befallningshafvande, som bestämmer förvandlingsstraffet.
I anseende härtill är det tvifvelaktigt om Domstol, der en bötfäld förbrytare, som saknar tillgång till böternas gäldande, förklarat sig med utslaget nöjd, kan genast efter domens afkunnande förpassa honom till fängelse för undergående af förvandlingsstraff, eller om ej fasthellre Konungens Befallningshafvandes särskilda beslut angående förvandlingen först måste afvaktas innan vidare åtgärd med den brottslige får vidtagas, hvaremellertid denne, lemnad på fri fot, kan afvika från orten och ej vidare anträffas.
Lika tvifvelaktigt är, huruvida Kronofogde eller Magistrat, som för verkställighet emottagit saköreslängd, bör, innan Konungens Befallningshafvandes förvandlingsbeslut erhållits, till fängelse insända de personer, hvilka befinnas sakna tillgång till ådömda böter.
Under tiden skulle det stå den brottslige fritt att genom afvikande undandraga sig bestraffning.
Om det antages att förbrytaren bör, med bifogande af utslag eller saköreslängds utdrag, genast insändas till Konungens Befallningshafvande, som har att, sedan förbrytaren ankommit, besluta om förvandlingen, måste ett sådant antagande grunda sig på den förutsättning att Konungens Befallningshafvandes af mångahanda olika göromål upptagna tid alltid kan medgifva besluts omedelbara expedierande.
Skulle härmed dröja, måste den dömde antingen någon tid hållas häktad i afbidan på beslutet, hvilket vore att obehörigen försvåra det ådömda straffet, eller ock under tiden få vara på fri fot, hvilket ock synes olämpligt.
Men ifrågavarande stadgandes olämplighet visar sig bäst, om man ihågkommer att i åtskilliga län finnas eller komma att finnas flera kronohäkten; och förvandlingsstraff bör väl få undergås i sådant häkte, äfven om detsamma ej är beläget i länsresidensstad.
Skola förbrytare för aftjenande af böter ovilkorligen föras till exempel från Haparanda till Luleå eller från Uddevalla till Göteborg, uppkommer derigenom för Kronan en icke obetydlig och, efter min tanke, alldeles onödig kostnad.
Men om den af Rådstufvu-rätten i Uddevalla dömde skall kunna inom fängelset i staden aftjena böter, erfordras ju ovilkorligen att förvandlingsbeslut först anskaffas från Göteborg.
Under tiden kan den dömde väl ej hållas häktad; och lemnäs han på fri fot, torde stundom hända att han är sin kos, då Konungens Befallningshafvandes belut ankommer.
Enär jag har mig bekant att i anledning af ifrågakomna stadgande en och annan brottsling undsluppit välförtjent straff, och jag derjemte befarar att stadgandet kan föranleda onödig kostnad för Kronan, har jag ansett saken vara af någon vigt; och efter mitt omdöme skulle de anmärkta olägenheterna åtminstone i någon mån afhjelpas och den med stadgandet afsedda fördel ändock bibehållas, om åt 2 Kapitlet 13 § Strafflagen gåfves följande förändrade lydelse, som jag härmed vördsamt föreslår:
197 ”Om förvandling af böter efter 10, 11 eller 12 §§ ege, der Domstol ej utsatt densamma, Konungens Befallningshafvande att förordna.”
Erik v.
Al Herr Trybom, A. P., om understöd af statsbidrag till utvidgning af Elementarläroverkshuset i Skara.
Det oafvisligaste materiela behof för en läroanstalts framgång är utan tvifvel ett för lärjungarnes antal och de särskilda undervisningsgrenarne tillräckligt utrymme.
Detta saknas för det närvarande vid Skara elementarläroverk, der lärjungeantalet under de sednare åren vext från tre- till femhundra.
Nuvarande skolhus uppbyggdes unde" helt andra omständigheter och invigdes år 1833, utan att hafva af Staten åtnjutit annat understöd än ett mindre lån.
Då varande gymnasium och skola räknade, som sagdt är, omkring 300 lärjungar, ett antal hvari man icke kunde förmoda någon synnerlig tillvext, då blott ett och annat läroverk i riket egde ett lika stort eller större.
De förändringar i elementarläroverkens organisation, som sedan skett, och särdeles den så kallade realbildningens betydliga utsträckning utöfver det knappa mått, som apologist-skolan hade att meddela, hafva icke blott genom lärjungarnes ökade antal tagit större utrymme i anspråk, utan äfven genom sjelfva undervisningens beskaffenhet fordrat större och flera rum.
I Skara skolhus finnas för närvarande icke mer än 4 å 6 till lärosalar lämpliga rum.
De öfriga äro för låga eller för små, att motsvara äfven billiga fordringar på ljus och luft; men äfven med dessas begagnande har rummens antal varit otillräckligt för undervisningens bestridande, så att undervisningslokaler måst beredas äfven utom skolhuset.
Detta oaktadt har läroverket sträfvat framåt, och att det i sina bemödanden icke saknat framgång bestyrkes icke blott genom det ökade förtroende, hvarmed det omfattas, utan 198 Motioner i Borgare-Ståndet 1865.
N:o 87. äfven deraf att derifrån i år dimiterats ej mindre än 28, i behörig afgångsexamen godkända lärjungar, det största antal något elementarläroverk, enligt nu gällande stadgar för nämnda examen, åstadkommit.
Men med det ökade förtroendet hafva ock de svårigheter, som uppstå genom brist på utrymme, tillvext och äro nu af den tvingande beskaffenhet, att de ej kunna undgå Riket Ständers både uppmärksamhet och behjertande.
I följd häraf och under anhållan att framdeles, innan frågan till behandling af Stats-Utskottet förekommer, få dit ingifva de handlingar, som till dess utredande kunna erfordras, får jag vördsamt föreslå: att Rikets Ständer måtte bevilja 75,000 R:dr Riksmynt till utvidgande af elementarläroverkets hus i Skara, hvaraf 60,000 R:dr såsom anslag och 15,000 R:dr såsom lån, att efter de grunder, som för det åt läroverket i Upsala föreslagna lån af Kongl. Maj:t blifvit hemställda eller annorledes blifva bestämda.
Stockholm den 14 November 1865. A. P. Trybom. tf:o 87.
Af Herr Trybom, A. P., om anslag till uppförande af en Seminarii-byggnad i Skara.
Sedan Kongl. Majit i nåder beslutat bibehållande af två folkskole-seminarier för qvinliga elever, hvaribland det i Skara har, på sätt i bilagan N:o 7 till Kongl.
Majrts nådiga Proposition om Statsverkets tillstånd och behof, sid. 41, vitsordas, den fullständigare undervisning, som efter berörda läroanstalters reorganisation åsyftas, långt ifrån att afskräcka från dess sökande, lockat till seminarierna ett alltmera vexande antal lärjungar, hvilket, särskildt i Skara, så tilltagit, att det under innevarande termin uppgår till 61, således lika med det, hvartill förut alla qvinliga lärjungar i hela riket uppgått, och föga underlägset det som njutit undervisning vid de mera besökta seminarierna för manliga lärjungar.
Denna stora tillvext i lärjungarnes antal har hufvudsakligen Motioner i Borgare- Ståndet 1865.
199 skett innevarande höst, och anledningar saknas icke till den förmodan, att en ytterligare är att under närmaste framtiden förvänta.
Dä likväl ingen Staten tillhörig byggnad finnes att åt läroanstalten upplåta, måste man ännu åtnöja sig med en förhyrd, för helt andra ändamål uppförd, och derföre äfven föga lämplig lokal, der utrymme helt och hållet saknas för gymnastiksal, den för seminariets ändamål oumbärliga profskolan, bostad åt föreståndare och städerska, m. m.
Att en egen lokal måtte åt nämnda seminarium anskaffas, är derföre särdeles behöfligt; men som detta behof först vid inskrifningen innevarande höst genom det mer än fördubblade lärjungeantalet visat sig särdeles tvingande, har detsamma icke kunnat hos Kongl. Majit i underdånighet anmälas för att efter högvederbörlig pröfning i aflåten nådig Proposition till Rikets Ständer hemställas.
Lyckligtvis finnes dock bland de af Kongl. Majit framställda behofven ett af enahanda beskaffenhet med det ifrågavarande, nemligen byggnad för folkskolelärare-seminarium i Linköping, hvadan deröfver upprättad ritning och kostnadsförslag torde kunna tjena till ledning vid bedömande af det anslag jag vågar begära; och då ett uppskof med byggnad för Skara seminarium, som med nästa års höst skall träda i utvidgad och fullständig verksamhet, till dess Kongl.
Majit, efter sakens pröfning vid ett sednare riksmöte, dertill kunde äska anslag, sannolikt endast skulle, utan att det ringaste minska kostnaderna, fördröja den tidpunkt, då denna för folkundervisningen vigtiga läroanstalt får oförhindrad af missgynnande lokal, utveckla den kraft, hvaraf den är mägtig, får jag vördsamt hemställa: att Rikets Ständer måtte bevilja till uppförande af en seminarii-byggnad i Skara 50,000 Ridr Riksmynt att utgå på sätt Stats-Utskottet vid sakens pröfning kan finna lämpligt att föreslå.
Stockholm den 14 November 1865. A. P. Trybom. 200 Motioner i Borgare-Ståndet 1865.
Af Herr Trybom, A. P., angående pension åt Komministern Nils Ignells enka, Sigrid Lindmark.
Bland de på sednaste tiden bortgångna mera framstående män inom fäderneslandet intog utan tvifvel Komministern i Catharina församling i Stockholm Nils Ignell ett af de främsta rummen.
Hans outtröttliga verksamhet för att inom vårt land framhålla ett mera lefvande intresse för mensklighetens högsta angelägenhet, religionen, samt derigenom åstadkomma renade sedlighetsbegrepp och menskliga lefvernets förädling genom kristendomen skall, derom är jag öfvertygad, alltmera vinna erkännande och alltmera bära välsignelserika frukter.
Men under utöfningen af denna verksamhet stod Ignell utan uppmuntran i yttre måtto från samhällets sida, enär endast så mycken befordran blef honom beskärd, som erfordrades för den torftigaste bergning.
Detta var visserligen för honom nog, ty det var hvarken för utmärkelse eller lön han arbetade; men han såg med bekymmer, hurusom han vid sin bortgång måste lemna hustru och fosterdotter utan erforderliga medel att sig försörja.
Det är samhället värdigt och ligger äfven i dess välförstådda intresse, att den, hvilken, såsom Komministern Ignell, offrar sina krafter i mensklighetens och samhälhällets tjenst, må kunna från det allmännas sida påräkna någon omvårdnad om sin efterlefvande familjs utkomst, då han sjelf, till följd af sin verksamhet, varit urstånsatt att dertill förvärfva medel; och får jag på grund häraf vördsamt föreslå, att Rikets Ständer måtte bevilja åt Komministern Ignells enka, Sigrid Ignell, född Lindmark, en årlig pension å Sexhundra Riksdaler Riksmynt.
Jag anhåller om remiss af denna motion till Höglofliga Stats-Utskottet.
Stockholm den 14 November 1865. A. P. Trybom.
Motioner i B or g are-Ståndet 1865.
N:o 89. 201 N:o 89.
Af Herr Blomberg, Aug. Tbeoph., angående låneunderstöd till anläggning af jernväg från Frövi station å Köping— Hult-banan förbi Lindesberg till Falun.
Vid en tidpunkt då man allmänt och med skäl klagar öfver landets betryckta penningeställning och varnar för vådorna af en ökad skuldsättning i utlandet, skulle jag hafva tvekat att, ehuru för ett riksvigtigt företag, af landet begära en uppoffring, som vid första påseendet kan förefalla stor, om icke just detta företag kunde mägtigt bidraga, att inom en jemförelsevis kort tid förbättra landets financiela ställning.
Men då berörda företag, efter hvad jag i korthet vill söka visa, skall blifva en mägtig häfstång för höjandet af vårt lands förnämsta industrier och derigenom för befordrandet af dess välstånd, är det icke blott i en särskild orts, utan i hela fäderneslandets intresse, jag nu vördsamt föreslår, det Rikets Ständer för anläggande af en jernväg från Frövi station å Köping—Hult-banan förbi Lindesberg till Falun, måtte på de billigaste vilkor, som för andra enskilda bolags jernbanor inom landet blifvit bestämda, såsom lån anslå en tredjedel af anläggningskostnaden med 5,472,432 R:dr 70 öre, eller för att erhålla en jemnare summa, 5 '/2 Millioner Riksdaler Riksmynt.
Då en broschyr med tillhörande kartor och tabeller, rörande bemälda jernväg, hvilken i dessa dagar utdelas till ledamöter af Riks-Stånden och samtlige ledamöter af Stats-Utskottet, visar att Frövi—Falu-banan genomstryker ett af jordens största och rikaste malmfält och lägger i dagen de obestridliga fördelar, som skulle tillskyndas hela riket genom denna banas anläggning, bör och behöfver jag icke nu upptaga Borgare-Ståndets tid med upprepande af, hvad i denna broschyr finnes anfördt, men jag bör och vill på det varmaste rekommendera den utomordentligt vigtiga frågan till Rikets Ständers allvarliga pröfning och behjertande.
Nu må dock tillåtas mig påminna, att om Rikets Ständer, som jag önskar och hoppas, vilja och kunna anslå berörda 5 '/2 millioner, blir deraf en följd, att det bolag, till hufvudsaklig del bestående af utländska kapitalister, som skulle komma att bygga Frövi—Falu- eller Svenska central-banan, skulle för detta ändamål komma att i riket införa och använda ett nära dubbelt belopp eller omkring Elfva Millioner Riksdaler.
Fröt. 1865 4 1866. 11 Sami. 6 Å/d 26 202 Motioner i Borgare-Ståndet 1865.
Vidare inhemtas af undersöknings-direktionens utredning af frågan att när halfva banan hunnit blifva färdig, hvartill ej bör åtgå längre tid än 1 '/2 å 2 år, kan till en början med endast sex fots sänkning från ett enda af de malmfält, som banan genomstryker, 18 millioner centner rik jernmalm finnas färdiga till export, hvilka, levererade vid Mälare- eiler Östersjöhamn eller i Göteborg, böra betinga ett pris af 60 å 75 öre pr centner och hvilka om man endast beräknar dem å 50 öre pr centner, ändock 1 riket iubringa en summa af Nio Millioner Riksdaler.
Om man derjemte tager i betraktande de oerhörda tillgångarne utefter banan af zinkmalm, hvilken i verldshandel villigt betingar ett pris af 3 R:dr pr centner, torde man kunna med full säkerhet antaga, att genom export af sådana malmer, för att ej tala om utförsel af koppar och bly, jemväl några Millioner Riksdaler skulle årligen i riket inflyta; och när ett sådant resultat kan ernås, mot den jemförelsevis ringa uppoffringen från Statens sida af 1 å 2 procent ränteförlust å 5 '/2 Millioner Riksdaler, torde denna uppoffring böra anses som en obetydlighet i förhållande till de fördelar den skulle komma att bereda fäderneslandet och icke böra uppskjutas till en oviss framtid.