Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Skulle antalet af de till underhåll från Wadstena krigsmanshus-kassa berättigade ökas derhän, att samma kassas tillgångar icke medgåfve allas pensionerande genast, bör underhåll derutur företrädesvis tilldelas sådant manskap, som antingen tjent fulla 30 år, eller ock under krig dertill förvärfvat sig rätt, hvarefter expektanterne med 25 års tjensleålder (vid indelda arméen) må, i sin tur, af denna förmån komma i åtnjutande.
För ådragen kroppsskada eller sjuklighet under kommendering vid allmänna arbeten åtnjuter soldaten enahanda rätt till pension, här ofvan blifvit om förmäld.
Ingen införsel för gäld får tillåtas i gratialisternas underhåll.
Såsom begrafningshjelp för afliden gratialist, utbetalas till hans anhöriga eller rättsinnehafvare ett belopp at 3 Rdr 50 öre.
Soldat-enkor åtnjuta icke understöd af Wadstena krigsmanshus-kassa.
» Pensionen förloras, om gratialist ånyo ingår i krigstjensten, eller om han dömes till vanhedrande straff.
Förutom underhållet från Wadstena krigsmanshus-kassa, bestämdt utan afseende på hvars och ens enskilda lefnadsomständigheter, kunna, uppå särskilda underdåniga ansökningar, ”gratifikationer” eller nådegåivor beviljas afskedade och fattige soldater liksom äfven officerare och under-officerare från den s. k. Invalidhus-/'onden.
Dessa gåfvor äro helt och hållet oberoende af den rättighet tili pension från Wadstena krigsmanshus-kassa, soldaten vid afskedet sig förvärlvat, och utgöra endast tillfälliga understöd för dem, som råkat i större fattigdom, samt kunna följaktligen icke betraktas hvarken såsom pensioner eller pensionsbidrag.
Invalidhus-fonden är bildad genom boställs-räntor och arrenden, som tillhört f. d. Adelsfane-regementet och sedermera varit anslagna till den år -1849 upphörda invalid-inrättningen å Ulriksdal; den står under förvaltning af krigs-kollegium och har egentligen till ändamål, att bereda tillgång lör den ökade pensionering inom arméen ett krig skulle medföra.
Manskapets gratifikationsbelopp från denna fond utgöra mellan 10 och 20 Rdr
Rint för hvarje person om året.
Enligt hvad kommitterade blifvit meddeladt, utvisar 1863 års bokslut för nu nämnda 2:ne fonder en kapital-behållning vid årets slut å Wadstena krigsmanshus-kassa af .
Rdr 3,129,895: 28 och å Invalidhus-fonden af ,, 854,013: 01.
Den förra fondens årliga utgift för afskedade soldaters pensionering lärer uppgå till 257,000 Rdr; och gratifikationerne från den senare fonden till något mer än 34,000 Rdr för arméen.
Antalet af krigsmanshus-kassans gratialister äfvensom pensions-summan i hvarje klass under senast lörflutne 10 år inhemtas af bifogade tabell. 124 För det med svärdsmedalj benådade manskapet linnas 300 pensionsrum, hvartdera å 15 Rdr. anvisade på invalidhusfonden, att tillträdas i mån af ledighet samt i den ordning medaljerne blifvit utdelade, sedan innehafvarne lemnat krigstjensten vid den lefnads- och tjenste-ålder, som berättigar till pension från krigsmanshus-kassan.
Förutom denna allmänna pensionskassa finnas andra fonder af helt och hållet enskild beskaffenhet och utan statsbidrag, från hvilka afskedade och behöfvande soldater kunna erhålla understöd.
Bland dessa äro ”Konungens Hospitals- och Militär-hospitals”-ionderne de betydligaste, uppkomna genom sammanskott, förnämligast af Stockholms stads innevånare och den senare äfven genom kunglig föräring.
Hospitalsfonden har företrädesvis til! ändamål att bereda understöd åt fattiga soldater, som tillhört Stockholms garnison, äfvensom fattiga arbetare inom staden.
Militär-hospitals-fonden är alsedd att lemna understöd åt afskedade förtjente krigsmän, deras enkor och barn.
Gemensamt med denna fond förvaltas den s. k.
Medaljfonden, hvarifrån pensioner tilldelas dem, som med tapperhetsmedalj blifvit benådade.
Af öfrige p nsionsfonder förekommer nästan en vid hvarje regemente af arméen, bildad genom enskilde sammanskott, gåfvor eller testamenten och uteslutande afsedd för pensioneringen inom regementet af underbetäl, manskap eller deras i fattigdom efterlenmade enkor.
Utan rubbning ”för det närvarande” af beväring s-manskapets rätt till understöd från Wadstena krigsmanshus-kassa har, jemlikt Kongl, kungörelsen om allmänna beväringsmanskapet afden13Nov. 1860, blifvit grundad, genom vitén och böter, ådömda enligt beväringsförfattningarne, en ”invalideller pension s-fond^ för dem af nämnda manskap, som under tjenstgöring erhållit sådan skada, att de derigenom blifvit i mer eller mindre mån oförmögne att sig med arbete försörja, äfvensom för i krig aflidne beväringskarlars enkor och barn.
Beloppet af denna fond lärer nu utgöra omkring 7,500 Bdr.
I sammanhang med denna redogörelse för manskapets pensionsförhållanden, torde slutligen böra nämnas, att soldat, som under arbetskommendering för enskild persons eller bolags räkning, genom olyckshändelse så skadas, att han måste lemna krigstjensten, skall tilldelas af den enskilde personen eller bolaget i förhållande till skadans beskaffenhet, ett understöd för sin återstående lifstid af 18, 36 eller 72 Rdr Rint om året.
År den skadade karlen, vid afgången ur krigstjensten, berät tigad lili underhåll från Wadstena krigsmanshus-kassa, eller får han pension från annan välgörenhetsinrättning, eger han icke desto mindre åtnjuta till oafkortadt belopp nyss omförmälda understöd.
Dör karlen i följd af den erhållna skadan samt efterlemnar enka och minderårige barn, skall den enskilda personen eller bolaget till enkan, då hon är barnlös, utgifva, såsom årligt understöd, 18 Rdr Rint, men, då ett eller flera minderåriga barn efterlefva, särskildt till deras uppehälle betala om året 12 Rdr Rint.
Kommitterade, som nu hafva att yttra sig i hvad mån pensioneringen af det från arméen afskedade manskapet kan påkalla förbättring, anse sig, vid besvarande af denna fråga, icke vara in skränkte till ett blott bedömande af pensionernas belopp, utan böra jemväl taga i betraktande de för manskapets pensionering i allmänhet stadgade hufvudsakliga vilkor och föreskrifter.
Till dessa kunna visserligen icke egentligen räknas eller dermed ega omedelbart sammanhang bestämmelsen om den lefnadsålder, vid hvilken manskapet bör, såsom derefter ansedt öfverårigt, från krigstjensten entledigas, eller vara berättigadt erhålla afsked; men då denna ålder icke sammanfaller med den, som berättigar soldaten till pension vid afskedet, hvilket förhållande synes innefatta en motsägelse och stå i strid med eljest i allmänhet tillämpade pensionsgrunder, hafva kommitterade, som i betänkandet om befälets pensionering varit föranlåtne yttra sig uti enahanda omständighet, icke bordt lemna tillfället obegagnadt att, äfven i afseende på manskapet, här uttala sin mening angående detta, på arméens krigsduglighet, i hög grad inverkande, förhållande.
Såsom förut är nämndt, kan den indelde soldaten icke förr afskedas såsom öfverårig, än elter fyllda 55 år; och äfven då skall på generalmönsterherrens pröfning bero, huruvida en till denna ålder kommen solda? bör ännu längre i tjensten qvarstå.
Visserligen finnes i bredd med föreskriften härom stadgadt, att svaghet och sjuklighet skola anses som giltiga skäl för soldatens entledigande; men i verkligheten blifver dock ofta, när dylika bristfälligheter hos soldaten icke kunna ohestridligen m styrkas, och då bedömandet af hans tjenstbarhet i fred sker med närmaste hänsyn till fredstjenstgöringen, hufvudsakligt afseende fästadt på lefnadsåldern, så länge ett stadgande derom förekommer.
Härigenom förringas onekligen truppens allmänna tjenstbarhet och dess påräknade styrka vid en mobilisering på krigstot.
Jemväl under antagande deråt, att de egenskaper, soldaten bör ega, kunna at honom bibehållas ända till 55 års ålder, ehuru sådant numera, efter de förändringar krigskonsten i detta århundrade undergått, högst sällan, om ens någonsin, torde förekomma, innefattar dock alltid nu omförmälda förhållande den grundade och vigtiga anmärkning mot indelda arméen, att manskapet nödgas der qvarstå under geväret intill tjenstbarhetens yttersta gräns, hvarigenom denna armée blitver i saknad af den fulla rörlighet och förmåga att uthärda umbäranden och mödor, som ett verksamt fälttåg tager i anspråk.
Uppå dessa skäl, och då en soldat icke bör i tjensten bibehållas längre tid än han dertill är fullt duglig äfven i krig, samt, hvad rust- och rothållarne angår, de, genom bestämmelsen i ofvanåberopade Kongl, resolution af den I Augusti 1727, ega tillräcklig säkerhet mot manskapets förtidiga entledigande ur krigstjensten, anse kommitterade att hvart och ett. äfven vilkorligt, stadgande om en viss lelnadsålder såsom skäl för soldatens afsked är öfverflödigt och skadligt, samt föreslå fördenskull: att bestämmelsen härom i generalmönstrings-instruktionerne måtte för framtiden upphäfvas.
Beträffande manskapet vid den värfvade arméen, så motväges olägenheten af nu gällande stadganden i omförmälda hänseende derigenom, att dels någon rust- eller rotehållares förmån icke häraf är beroende, dels kapitulationstiden någorlunda kan afpassas efter hvarje karls större eller mindre tjenstbarhet och ålder; men då en dylik föreskrift icke heller här medförer något gagn, anse kommitterade, till vinnande af likhet inom hela arméen, att hvad nyss blifvit föreslaget, beträffande den indelde soldatens lefnadsålder, jemväl måtte bestämmas i afseende å den värfvade soldatens.
Rättighet till pension, nu beroende af viss lefnads- och tjensteålder äfvensom andra, mera sällan i fred inträffande, förhållanden, anse kommitterade, af de skäl här ofvan blifvit anförda till stöd för manskapets entledigande från krigstjensten utan afseende på lefnadsåldern, böra tillerkännas den afgående karlen, oberoende af dylik ålder.
I annat fall skulle det at kommitterade med nyss framställda förslag åsyltade ändamål endast ofullständigt uppnås, emedan otvifvelaktigt en lör rättighet till pension bestämd viss lefnadsålder för soldaten komme att betraktas, isynnerhet å rust- och rothållarnes sida, såsom den ålder, intill hvilken soldaten finge påräknas att i tjensten qvarstå.
En olikhet skulle visserligen härigenom uppkomma mellan pensionsvilkoren för befälet och man skapet, enär, enligt kommitterades förslag, befälets pensionsrättighet icke bör vara oberoende af lefnadsåldern; men denna skiljaktighet eger sin grund deruti, att dels lefnadsåldern i större mån inverkar på manskapets än på befälets tjenstbarhet, dels den högre förmån härigenom skulle beredas manskapet, motväges af soldatens skyldighet att i tjensten qvarstadna så länge han pröfvas dertill användbar, då deremot befälet eger full frihet att när som helst under fred från tjensten afgå.
Kommitterade hemställa fördenskull: att hvarken vid indelda eller värfvade arméen någon viss lefnadsålder måtte fordras såsom vilkor för manskapets rättighet att vid afskedet från krigstjensten komma i åtnjutande af pension.
Bland öfriga nu föreskrifna vilkor i detta hänseende, nemligen viss tjensteålder, bestämd till 30 år för indeld, och 20 år för värfvad soldat samt 25 år för jägare, äfvensom blessyr, annan kroppsskada eller sjuklighet, erhållen i krig eller under utöfning af kronans tjenst i fred, bör bestämmelsen oin tjensteåldern, hvad beträffar indelda soldaten, i kommitterades tanke, undergå förändring.
Det har ofvan blifvit yttradt, att nu stadgade lefnadsålder, till hvilken den indelde soldaten anses tjenstbar, otvifvelaktigt är för hög.
Skulle någon gräns i detta afseende bestämmas, torde den åtminstone icke höra utstakas längre bort än mellan 45:te och 50:de lefnadsåret, beroende derinom af hvarje mans särskilda kroppsbeskaffenhet.
Antages detta såsom riktigt, och då större delen 126 af manskapet vid indelda arméen ingår i krigstjensten vid en ålder af 20 till 25 år, bör, på det att nyssnämnda gräns icke i allmänhet måtte öfverskridas för vinnande af rättighet till pension, den till sådan förmån berättigade tjenste-åldern icke bestämmas högre än 25 år, eller samma tjenstetid, som nu är för manskapet vid jägare-trupperne föreskrilven, oeh efter hvars förlopp äfven manskapet vid öfriga indelda trupper nu kan vid afskedet blifva berättigadt att 5 år derefter komma i åtnjutande af pension.
Älven från en annan synpunkt betraktad, bör pensionsåldern icke bestämmas högre än den nyss ifrågasatta, nemligen med hänseende dertill att manskapet, vid denna ålders uppnående, ehuru i allmänhet icke längre dugligt till krigstjenst, likväl må kunna vara i besittning af helsa och krafter samt hafva att påräkna någon längre tid, hvarunder de, ännu arbetsföre, kunna hinna sörja för den annalkande ålderdomens behof, med tillhjelp af den pension, staten består.
Härigenom skulle den afskedad?
soldaten blifva mindre utsatt för att på sin ålderdom nödgas falla den allmänna fattigvården till last, hvilket således äfven blefve till gagn för kommunerne.
Af nu anförda skäl föreslå kommitterade: att den indelde soldaten måtte vid afskedet erhålla pension, när han tjenstgjort under 25 år med det vitsord, som nu, i detta afseende, är föreskrifvet.
Då, beträffande manskapet vid de indelda jägare-corpserne och Wermlands fältjägare-corps, någon skillnad icke eger rum mellan beskaffenheten af deras och öfrige infanteristers af indelda arméen exercis eller annan tjenstgöring, finna kommitterade skäl icke vara för handen att föreslå någon förändring i den för jägarne .nu stadgade pensionsålder af 25 tjensteår.
Icke heller anse kommitterade någon annan förändring påkallad i det värfvade garnisons manskapets nuvarande pensionsålder af 20 tjensteår, räknade från fyllda 20 lefnadsår, än att, i följd af hvad ofvan blifvit anfördt beträffande lefnadsåldern, nyssnämnda inskränkning af tjenstetiden. genom dess beräknande lörst från 20:de lefnadsåret, bör vid värfvade arméen upphöra.
I öfverensstämmelse med dessa af kommitterade föreslagna bestämmelser i afseende å tjenstetiden, bör hvarje tjensteår vid värfvadt garnisonsregemente beräknas såsom 1 k i jemförelse med t tjensteår vid indeldt regemente och Wermlands fältjägare-corps.
Pensionernas belopp, tor det närvarande bestämda till 15, 24, 48 och 72
Rdr om året (det sistnämnda beloppet någon gång ökadt till högst 100 Rdr), kunna, åtminstone i de tvenne lägsta klasserna, icke anses utgöra något egentligt bidrag till den afskedades nödtorltigaste underhåll.
Visserligen äro, såsom ofvan blifvit antydt, vederbörande kommuner skyldige att draga försorg om afskedade, fattige och orkeslöse soldater, i likhet med andre behöfvande inom hvarje orts område.
Men ett sådant anlitande af fattigvården, om det kan undvikas utan större uppoffring å statens sida, bör billigtvis besparas dem, som deltagit i sitt fäderneslands försvar eller dertill varit beredde och gjort sig duglige under den bästa tiden af sin lefnad.
De särskilda gratifikationer eller understöd, förutom pensionerne från krigsmanshuskassan, som afskedade soldater kunna erhålla från andra, ofvan omnämnda pensions-anstalter, tillfalla blott ett jemförelsevis ringa antal och utgå äfven med obetydliga belopp.
Skyldige att på dessa förhållanden fästa förtjent afseende, finna kommitterade det i hög grad angeläget, att manskapets pensionering förbättras; och då sådant bör ske i den mån, att något verkligt gagn för pensionstagarne derigenom beredes, tveka kommitterade icke att föreslå följande förhöjda pensionsbelopp, i sammanhang med en deraf betingad minskning i pensionsklassernes antal från 4 till 3; hvarjemte äfven här upptagas de förändrade vilkor i ölrigt för tillgodonjutande af dylikt underhåll, som innefattas i de af kommitterade ofvan framställda särskilda förslag i ämnet, eller deral blifva en följd.
Första klassen med 100 Rdr årligen. a) för dem, som i fält eller under tjenstgöring i fred mistat arni eller ben, eller annorledes blifvit illa stympade, eller ock förlorat synförmågan; samt 127 5) för dem, som vid dylika tillfällen erhållit blessyr, annan kroppsskada eller sjuklighet, hvarigenom de blifvit alldeles oförmögne att sig sjelfve försörja.
Vid serdeles bevekande omständigheter må pensionen i denna klass kunna förhöjas ända till 125 Rdr.
Andra klassen med 60 Rdr årligen. a) för dem, som vid nyssnämnda tillfällen förlorat bruket af någon kroppslem; och b~) för dem, som då ådragit sig andra kroppsskador eller sjuklighet, hvarigenom de endast i ringa män kunna bidraga till sin bergning.
Tredje klassen med 30 Rdr årligen. a) för dem, som under enahanda omständigheter här förut äro nämnda, erhållit skador och lidanden, hvilka minska deras arbetsförmåga; b~) för dem, som med utmärkelse deltagit i krig; och c) för dem, som tjent med välförhållande under 25 år vid iudelda regementen och Wermlands fältjägare-corps, eller 20 år vid värfvadt garnisons-regemente.
Vidare föreslås: att underhållstagare må, efter fyllda 60 år, om han fått sitt afsked från värfvadt garnisons-regemente, men elter 65 år, om han tillhört indelda arméen eller Wermlands fältjägare-corps, komma i åtnjutande af förhöjning i sin pension med 50 procent, eller till 45 Rdr för underhållstagare i 3:dje klassen, och med 25 procent eller till 75 Rdr för underhållstagare i den 2:dra.
(Skillnaden mellan dessa förhöjda belopp blifver densamma, som mellan pensionerne utan förhöjning i de begge klasser, nemligen 30 Rdr); att, i öfverensstämmelse med hvad kommitterade i afseende å löneregleringen för korpralerne hemställt, den nuvarande större pensionsrättighet, korpralerne åtnjuta, måtte få, med tjenstetidens förändring i närmare motsvarighet till den högre förmånen och verkliga förhållandet i allmänhet, på följande sätt bestämmas, och jemväl tilläggas vice-korpralerne, nemligen: aj att förste korpral, som berömligen tjenstgjort i denna egenskap under 5 år, eger vid afskedet undfå 25 procents högre pension, än hvartill han då skulle, såsom korpral, hafva varit berättigad. bj att korpral får, likaledes efter 5 års berömlig tjenstgöring i denna grad, pensionsrättighet vid afskedet i klassen näst ofvan den, han såsom soldat skulle hafva tillhört; och c) att vice-korpral, som med nyssnämnda vitsord tjenstgjort under 10 år i denna egenskap, erhåller vid afskedet 50 procents högre pension, än honom hade tillkommit såsom soldat.
I här förut icke nämnda hänseenden böra de för manskapets pensionering nu gällande föreskrifter fortfarande i tillämpliga delar lända till efterrättelse".
Med afseende på behofvet af tillgångarnes ökande i Wadstena krigsmanshus-kassa för såväl pensionsbeloppens förhöjning som den tillväxt i pensionärernes antal, hvilken kunde blifva en följd af tjenstetidens förkortning vid arméen, hafva kommitterade i sitt underdåniga betänkande om pensioneringen af arméens befäl och tjenstemän yttrat den åsigt, att arméens pensionskassas nuvarande bidrag från Wadstena krigsmanshus-kassa, utgörande omkring 100,000 Rdr årligen, bör till krigsmanshus-kassan återgå, om befälets pensionering af staten öfvertages.
Huruvida härigenom en för manskapets pensionering, enligt nu föreslagna nya stat, fullt tillräcklig pensionsfond under fred skulle erhållas, kan endast tillförlitligen utrönas genom en vidlyftig undersökning och beräkning af huru stort antal soldater inom hela arméen i medeltal uppnår den tjensteålder, kommitterade föreslagit såsom vilkor för pensions erhållande vid afskedet, och de lefnadsår, som till ökad pension borde berättiga.
Kommitterade hafva icke varit i tillfälle att företaga en sådan utredning och beräkning, hvilken, om den pröfvas nödig, torde tillkomma den myndighet att uppgöra, som liar sig förvaltningen af krigsmanshus-kassan anförtrodd; men, med antagande för framtiden af lika många pensio - 128 närer i första och andra underhålls-klasserne, som deruti nu finnas, och att antalet af sådana i den föreslagna tredje klassen blifver lika med det, som nu förekommer i tredje och fjerde klasserna tillhopa, skulle den ökade kostnaden, genom pensionsbeloppens här föreslagna förhöjning, ungefär komma att motsvara den ökade tillgång för manskapets pensionering af 1 00,000 Rdr, krigsmanshus-kassan borde, på lörenämnda sätt, erhålla från arméens pensionskassa; och hvad derutöfver behöfdes för ett tillvexande antal pensionärer, genom tjenstetidens nedsättning, synes af kassans redan befintliga tillgångar böra kunna bestridas.
För den händelse likväl, att bidraget från krigsmanshus-kassan till arméens pensionskassa icke blefve ledigt till indragning, anse kommitterade, att det vigtiga ändamålet af en behöflig förbättring af manskapets pensionering, i öfverensstämmelse med här ofvan föreslagna grunder, påkallar behjertande och medverkan af Rikets Ständer, genom anvisande af ett för detta ändamål tillräckligt fyllnad sanslag eller kreditiv.
Af de särskilda fonder, utom Wadstena krigsmanshuskassa, bär förut blifvit omnämnda, har ingen kunnat tagas i beräkning såsom tillgång för de ökade pensionerne.
Den af allmänna medel bildade invalidhus-fonden bör besparas och tillvexa för den dryga pensionering, hvartill ett krig skulle föranleda, och således i fred endast för tillfälliga behof anlitas.
Dessutom är fonden, såsom redan blifvit erinradt, icke afsedd uteslutande för soldater.
De öfriga pensions-anstalterna åter, äro alla af helt och hållet enskild beskaffenhet samt icke heller ensamt för manskapets behof inrättade.
Kommitterade hafva härefter icke kunnat underlåta fästa uppmärksamheten derpå, att den ersättning, sorn nu, enligt Kongl, kungörelsen den 25 Januari 1842, bör af enskild person eller bolag betalas till soldat, som under arbetskommendering för denne persons eller bolagets räkning genom olyckshändelse så illa skadas, att han nödgas lemna krigstjensten, är i tvenne klasser lägre, än hvad staten i motsvarande fall karlen numera består.
Kommitterade anse billigt och rättvist föreslå den ändring häruti: attt berörda ersättning icke måtte få understiga den pension, staten består en afskedad soldat i lika belägenhet; hvarjemte, i sammanhang härmed, hemställes: att det understöd, som, enligt nyss åberopade Kongl, kungörelse, bör, derest karlen af lider, betalas till hans efterlemnade enka och barn. måtte, såsom nu alltför obetydligt, i skälig mån förhöjas.
Slutligen anse sig kommitterade böra i underdånighet erinra, hurusom, genom Kongl, förordordningen af den 29 Oktober 1752 och Kongl, brefvet af den 14- Juli 1773, afskedade krigsmän ega rättighet att framför andre, med hvilka de äro lika skicklige, blifva antagne till vissa allmänna befattningar af mångfaldigt slag, men att denna förmån numera synes dem tillgodokomma endast undantagsvis, sannolikt genom de förändringar tiden medfört, i afseende å dylika befattningars tillsättande och beskaffenhet m. m.
Då likväl en sådan företrädesrätt är både befrämjande för omsättningen inom arméen, och lika mycket öfverensstämmande med billighet, som i ganska många fall, äfven nu, väl förenlig med be fattningarnes nöjaktiga skötande, helst om soldatens afgång från krigstjensten, genom hvad ofvan blifvit föreslaget, kan hädanefter något tidigare än hittills ega rum, så föranlåtes kommitterade i underdånighet hemställa: det Eders Kongl. Maj:t täcktes taga i nådigt öfvervägande, om icke en ny författning i ämnet, lämpad efter tidsförhållandena, må anses böra i nåder utfärdas. 129 Bil. A.
Förslag till pensions-stat för arméens befäl. eneral-befälliafvare, Kavalleri-inspektören, General-fälttygmästaren, Ingeniör-generalen och Chefen för Generalstaben )fverstar samt
Regements-officerare af första klassen i general-staben orps-chefer vid infanteriet, Ofverste-Iöjtnanter och förste Majorer samt