Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
| N S O L I G S E P T E M B E R D A G voro vi u t e p å e n t r i p p p å e n d a g.
Vi h a d e m a t s ä c k m e d oss o c h s ö k t e h ä r b ä r g e för e t t p a r t i m m a r i s k o l h u s e t i b y n.
Lärarinnan tog med mycken vänlighet emot oss — v i v o r o skolfolk v i o c k s å — o c h v i fingo duka upp kalaset på katedern i småskolan.
Mycket hade vi strapatserat p å morgonen, och h u n g r i g a voro vi, och därför drog frukosten u t tämligen länge.
M i n lilla p i l t, s o m ä r 5 V2 å r, s a m t e n s k o l u n g d o m p å 7 v å r a r blefvo s e r v e r a d e före d e ä l d r e.
N ä r d e blifvit m ä t t a, blef d e m t i d e n för l å n g.
D e reste sig från s i n b ä n k o c h b ö r j a d e s m å t t förflytta s i g i r u m m e t i det o m e d v e t n a h o p p e t att göra nå- gon upptäckt Borta i h ö r n e t stod svarta taflan.
Gustaf, m i n lille p i l t, s t a n n a d e f r a m f ö r d e n m e d h ä n - derna p å ryggen.
Taflan såg respektingifvande ut, d ä r den hvilade p å sitt solida fyrbenta staffli.
Nedre k a n t e n v a r k n a p p t e n aln från m a r k e n, d e n öfre v i s s t t r e a l n a r d ä r i f r å n.
Axel tog en kritbit och drog så sakta ett streck.
Gustaf tog sig en och gjorde t v e k s a m e t t l i t e t försök.
D e t slog v ä l u t.
D e t f ö r s t a s t r e c k e t e f t e r f ö l j d e s af e t t a n d r a, e t t t r e d j e o. s. v.
B å d a d e s m å ar- b e t a r n e stodo inom kort t y s t a och småleende fördjupade i sitt arbete.
P å h v a r sin halfva af t a f l a n r i t a d e d e figurer, u n d e r l i g a, s v å r a a t t t y d a, m e n för d e m b e g r i p l i g a o c h l e f v a n d e.
Först var h a n d e n dröjande och kritan gick o j ä m n t o c h l å n g s a m t f r a m öfver t a f l a n, m e n a l l t s ä k r a r e blef h a n d e n, a l l t f a s t a r e f ö r d e s kritan.
D å v a r det, j a g k o m p å den idén a t t sätta i n e n s v a r t tafla i b i b l i o t e k e t d ä r h e m m a, o c h n u t r o n a r d e n d ä r p å s i t t t r e b e n t a staffli.
P å g r u n d af m i s s f ö r s t å n d g j o r d e s n i c k a r e n b a r a t r e b e n, h v i l k e t i c k e ä r l ä m p l i g t, t y taf- lan bör h a så säker j ä m n v i k t som möjligt.
N ä r taflan kom, h a d e Gustaf r e d a n krupit till k o j s.
De stora bröderna, latinarne, voro d e f ö r s t a, s o m fingo se d e n.
F ö r s t blefvo d e l i t e t h ä p n a öfver a t t s e b u s e n d y k a u p p i n o m h e m m e t s r å m ä r k e n, m e n s e n t o g e n af d e m en kritbit, och p å en liten s t u n d h a d e h a n r i t a t t a f l a n full.
G u s t a f s k u l l e få d u b b e l fröjd följande morgon.
M y c k e t v a r d ä r ock a t t s k å d a.
En indian k ö r d e i v i l d f a r t p å e n c y k e l öfver e n b r o.
L y k t a n p å c y k e l n k a s t a d e en ljusflod f r a m f ö r sig.
Efter i n d i a n e n k o m en tjock polis m e d arresteringsordern i handen.
Under bron rodde e n lärd professor i en liten båt.
Med bakåt-
2 böjdt hufvud beskå- dade h a n genom sina stora glasögon den flyende indianen.
S t r a x för o m b å t e n låg en brygga, p å h v i l k e n h a n s fru s t o d o c h v i f t a d e m e d sin n ä s d u k, m e d a n kis- s e k a t t e n s t r ö k sig m o t h e n n e s kjol och t u p p e n gol b a k o m h e n n e.
Litet längre bort låg en wigwam, hvars ägare satt utanför med pipan i m u n.
Ä n mer fanns a t t se, o c h d e t ä r s v å r t a t t a f g ö r a, h v e m s o m h a d e m e s t fröjd af t e c k n i n g e n, k o n s t n ä r e n eller den, h a n ä m n a d e den åt.
Gustafs k o n s t n ä r s s k a p ligger ä n n u i sin linda.
F ö r s t a d a g e n blef d e t e n d a s t s t r e c k och krumelurer, som den oinvigde omöjligt k u n d e begripa.
A n d r a dagen ritade h a n en g u b b e (se bild 1).
Vi u n d r a d e, o m d e t verk- l i g e n v a r s å, a t t a r m a r n a s k u l l e g å u t från hufvudet.
H a n i n s å g g e n a s t s i t t m i s s t a g, för- k l a r a d e, a t t h a n r i t a t e t t troll och n u s k u l l e r i t a e t t till.
S o m s y n e s af b i l d e n (2), ä r d e t t a k l ä d t i h a t t, u n d e r h v i l k e n h å r e t r e s e r sig.
P a n n a n b e g r ä n s a s af t v å p a r a l l e l l a s t r e c k, m e l - lan hvilka ögonen sitta.
U n d e r dem äro kin- derna tecknade.
D ä r n ä s t s a t t e h a n sig för u p p g i f t e n a t t r i t a af P o l y f e m o s (bild 3).
E m e d a n c y k l o p e n ä r e n j ä t t e och alltså m y c k e t stor, t e c k n a - d e s först hufvudet öfver h e l a taflan, s e n e t t b e n och s l u t l i g e n hatten.
Alldeles förvånan- de är den säkerhet, h v a r m e d h a n för kri- tan, och det mod, h v a r m e d h a n g e r sig p å a t t t e c k n a bilder, b o k s t ä f v e r o c h före- m å l.
F E V A m.
bokstäfver skrifver h a n o g e n e r a d t af ef- t e r förskrift.
N a t u r l i g t v i s får h a n i c k e n å g o n u n d e r v i s n i n g.
H a n r i t a r t y d l i g e n för s i t t n ö - j e s s k u l l.
D e t h a r h a n ej g j o r t förr.
Griffel- t a f l a n h a r h a n a l d r i g a n v ä n d t, och b l y e r t s - pennan tycks vara honom ganska obekväm.
M e d k r i t a n blef h a n g e n a s t f ö r t r o g e n, o c h h a n t r ö t t n a r ej p å a t t t e c k n a s i n b i l d v ä r l d p å sin k ä r a s v a r t a tafla.
M å h ä n d a k a n m i t t lilla e x p e r i m e n t i n t r e s - s e r a a n d r a m ö d r a r.
D e t finns j u s å m å n g a, som h a svårt a t t h i t t a p å lämpliga sysselsätt- ningar åt de små.
J a g vet knappt något, s o m ä r e t t s å o u t t ö m l i g t fält för d e r a s v e r k - s a m h e t s o m e n s v a r t tafla.
D e n ä r ej n å g o n d y r m ö b e l, d e n b e h ö f v e r ej t a g a s t o r p l a t s.
Krita är det enda, som konsumeras vid dess användning.
M e n b a r n e t h a r ej e n d a s t n ö j e af sin s v a r t a tafla, u t a n ä f v e n n y t t a.
För a t t k u n n a tillfredsställa sina fordringar p å sig själf — p a p p a och mamma böra a k t a sig a t t d r i f v a upp dem — måste d e n lille o b s e r v e r a mycket noga.
Bilden p å taflan korrigeras efter f ö r e m å l e t.
E n a gången observeras en del däraf, v i d n ä s t a ögonkast en a n n a n.
B a r n e t vänjes däraf v i d a t t se u p p, d e t får blick för d e t a l - j e n, och d e t blir i n t r e s s e r a d t af a t t skaffa sig g o d a s y n b i l d e r och e t t g o d t s y n m i n n e.
Naturligtvis k u n n a äfven de äldre syskonen h a g l ä d j e o c h g a g n af b a r n k a m m a r e n s s v a r t a tafla, och j a g t r o r e j, d e b e h ö f v a u p p m a n a s att begagna den.
F å ting äro m e r a frestande för s k o l u n g d o m e n ä n d e n s v a r t a taflan — under rasterna nämligen.
För ventilationens skull m å s t e s k o l a n t r ä d a h i n d r a n d e i v ä g e n för d y l i k ö f n i n g för h a n d och ö g a, m e n sä- kert vore det en stor vinst, o m d e n n a öfning k u n d e erhållas, u t a n att någon ordning rub- b a d e s d ä r i g e n o m.
P å h e m m e t s s v a r t a tafla k u n d e d e n n a öfning ske, och säkert skulle skolarbetet skörda rik vinst däraf.
P å svarta t a f l a n k u n d e k a r t o r r i t a s, p l a n t e c k n i n g a r af krigståg, fältslag m. m. göras, naturföremål a f t e c k n a s.
L ä x l ä s n i n g e n s k u l l e m å h ä n d a få en a n n a n prägel.
Kom ihåg, att lika värdefull, som talgåfvan är, lika värdefull kan ibland tystnaden vara.
Säg alltid ett vänligt &gt;£ac / o för en erbjuden och visad hjälp.
Förtala aldrig någon i barnens närvaro.
Var kärleksfull, men bestämd emot barnen, och öfva dem att tänka på andra.
Tala eller handla aldrig i vredesmod, vänta, tills du blir lugn.
Begär och vänta ej för mycket af din omgifning, tänk på att andra äfven hafva fordringar på dig.
Var själf ett exempel af höflighet och uppmärk- samhet.
Själfva p a p p a o c h m a m m a k u n d e h a gläd- j e af d e n s v a r t a t a f l a n.
Om med någon i l l u s t r e r a d t i d s k r i f t följer e n v a c k e r p l a n s c h, s o m b a r n e n g ä r n a vilja och g ä r n a få se, ä r det bra mycket lämpligare att medels ett par h ä f t s t i f t f ä s t a d e n p å s v a r t a t a f l a n, s o m ej t a r n å g o n s k a d a däraf, ä n a t t a n t i n g e n s ä t t a u p p den på väggen, där hvar t märke syns p å t a p e t e n eller m å l n i n g e n, eller a t t b r e d a u t d e n p å b o r d e t u n d e r eller b r e d v i d l a m p a n.
M E n a n s l a g s t a f l a ä r alltid b r a a t t h a, ä f v e n i barnkammaren.
Det är b e k v ä m t a t t där skrifva u p p, h v a d som bör göras, och h v a d som bör låtas.
P a p p e r ä r j u så billigt n u för t i d e n, a t t d e t k n a p p t är värdt att taga u p p det faktum, att e n s v a r t tafla m i n s k a r k o n s u m t i o n e n af d e n n a artikel och det i betydlig m å n.
E t t m e r a t a l a n d e s k ä l till d e s s f a v ö r ä r m å h ä n d a, a t t d e n s p a r a r b l y e r t s p e n n o r.
Å t g å n g e n af d y l i k a plär vara ganska ansenlig, där barn finnas, och d e n n a v a r a ä r j u s t ej billig, h e l s t n ä r m a n t a g e r m e d alla tillbehör, t y b l y e r t s p e n n a n h a r j u en h e l a t t i r a l j m e d s i g: p e n n k n i f m e d d e s s fodra], p e n n f o r m e r a r e, g u m m i o c h s l u t - l i g e n f o d r a l till d e t h e l a.
N a t u r l i g t v i s m å s t e h v a r u n g d o m, s o m h u n n i t öfver 5 ä 6 år, h a i sin ä g o a l l a d e s s a m a t e r i a l i e r, m e n j a g t ä n - ker mig, att o m s ä t t n i n g e n p å detta område blir b e t y d l i g t m i n d r e, o m s v a r t a t a f l a n ä r k o n - kurrent.
A t t g ö r a e n skoltafla ä r i n g e n k o n s t.
En s n i c k a r e slår i h o p s å m å n g a och så s t o r a b r ä d - stycken, m a n önskar.
D e skola naturligtvis v a r a s p o n t a d e s a m t k v i s t f r i a och flnhyflade, åtminstone på framsidan.
Baktill fästas två b a s t a n t a t v ä r s l å a r.
D e n förses m e d k r o k a r, o m d e n skall h ä n g a s u p p p å v ä g g e n, eller ock m e d e t t f y r b e n t staffli.
I undre kanten f ä s t e s e n r ä n n a, h v a r i k r i t d a m m e t k a n falla, och h v a r u r d e t b o r t s o p a s g e n o m e n a ä n d e n, som bör vara öppen.
I andra inpassas en l i t e n l å d a till k r i t o r n a.
I h v a r j e v ä l f ö r s e d d f ä r g h a n d e l k a n m a n få k ö p a s v ä r t a till skol- taflor.
B r u k s a n v i s n i n g m e d f ö l j e r flaskan, h v a r i d e n f ö r v a r a s.
M a n k a n själf s v ä r t a d e n.
Se- d a n v a n l i g oljefärg p å s t r u k i t s, s å a t t d e n h e l t täcker, strykes den ett par tre gånger med n ä m n d a svärta.
O m n u julbocken skulle hitta på att k o m m a m e d e n tafla p å r y g g e n, ä r j a g ö f v e r t y g a d om, att h a n sprider långvarig glädje i barn- kammaren.
V R B.
MITT PORTRÄTT.
ÖFVER SOFFAN i vårt bästa i e n k e l r a m en g a m m a l b i l d d u rum finner, s o m b l i c k a r n e d så t a l a n d e, fast s t u m, o c h mig o m flydda d a g a r ljulligt Det ä r en d a m i femtitalets minner.
dräkt, m e d yfvig kjol o c h m ö s s a utaf s p e t s a r, s o m p r y d e r g a m l a h u f v u d e t så t ä c k t och v a r m o d e r n t uti d e n t i d e n s k r e t s a r.
Midt öfver h j ä s s a n h å r e t d e l a d t låg, l ä t t vågigt det en del af p a n n a n höljer, o c h v a r m o c h k l a r u r ö g a t b l i c k e n såg — det ungmöns var, som än den gamla Inunder mörka ögonbryn brann följer.
klar j u s t d e n n a ljufva blick, j a g a l d r i g g l ö m m e r.
— D u vet ej du, att d e t m i n m o d e r var, det h e n n e s bild j u ar, s o m r a m e n gömmer.
I ljufva m i n n e n, s o m i festligt tåg gestalt o c h f o r m inför m i n tafla taga, I gliden s a k t a f r a m p å k ä n s l a n s våg som hägringar ur barndomslifvets J a g l u t a r h u f v u d e t m o t soffans saga.
karm o c h ögat s l u t e r.
s t i g e r d u ej n e d e r att mildt mig trösta, svalka p a n n a n v a r m — — för ä l s k a d s o n m å n n ' d u väl ä n n u T y lefvande h o n s t å r i n f ö r m i n beder?
syn: ett lif i k ä r l e k s v e r k f ö r u t a n like, en b a r n a t r o m e d ä n g l a r b o r t o m skyn o c h full f ö r v i s s n i n g o m ett h i m m e l r i k e.
E n gloria af ljus o m h e n n e s d r a g u p p å m i n g a m l a bild j a g d å vill a n a, n ä r k v ä l l e n s k y m m e r efter s t r ä f s a m dag o c h t r ö t t a t a n k a r efter fäste s p a n a.
D å k o m m e r friden s o m en s a k n a d gäst, och kära b a r n d o m s d a g a r vända åter — j a g m e d m i n tafla firar GYLLENE REGLER FÖR HEMMET.
gråter.
GUSTAF LEIJON.
Behärska ditt lynne.
Studera hvars och ens karaktär, och sök att del- taga i allas bekymmer, äfven de minsta.
Tala i / en mjuk och vänlig ton, och låt kärlek diktera orden.
som förr ej till Stockholm i m p o r t e r a t s, försäljes hos högtidsfest ... o c h liten pilt i m o d e r s f a m n e n JEn extra qualité.
SmyrnSli-FIkoil., IDT GAMLA G-N.
O c t x * l J^ Ai,,, m tel m B e r g, F. D. MARTIN MATTSSON, 5 ARSENALSGATAN 5.
5 6 9 6 RIKSTEL.
5 84.
— 3 — FÖR » s e n u BILLIGT n v a (v I PRIS.
a ' l i för d e n!
S e x t i o - JL f e m kronor har .den kostat, på den tiden, j a!
D e t var på den tiden det, när m a n v a r u n g o c h n y g i f t o c h h e l a l i f v e t » log e m o t en », s o m d e t h e t e r.
N å, h v a d ä r d e t där för k o n s t e r!
Har du hört, a t t du inte får ligga p å golf vet och krafla m e d dina kläder.
Välsignade ungar, s o m aldrig l y d a!
M å n n e d e t i n t e är nog, a t t j a g d a g o c h n a t t skall p i n a m i g m e d a t t t ä n k a på, hvar vi ska t a pengarna, skall jag n u o c k s å hvar- e n d a t i m m e b e h ö f v ä t r u m f a i er, h u r v i h a d e t?
Tror d u m a n trollar fram kläder, d u?
Se så, u p p m e d dig! » Denna ordström slöt i en snyftning, m e n d e n lille, s o m o b e t ä n k s a m t l a g t sig p å golf- vet för a t t leka m e d några t o m m a tänd- sticksaskar, blef icke desto mindre häftigt uppryckt och skakad rätt eftertryckligt.
» Börja inte p å a t t skrika, d e t.
säger j a g d i g!
Och ni a n d r a!
H v a d stirrar d u på, i all världen?
Stora flickan, kan du inte ta dig något f ö r!
Ah, hvad har det blifvit af m i g, » s a d e h o n s a k t a r e o c h k y s s t e bar- net, s o m n y s s varit e t t aflopp för h e n n e s vrede och missmod.
» Seså, l e k n u barn, o c h t a l a i n t e t i l l m i g.
M a m m a är ledsen, h o n har så m y c k e t a t t t ä n k a på.
Gå nu, Lisa, k l o c k a n är nio, o c h d e t är b ä s t a t t p a s s a på.
M e n k o m i h å g, a t t vi behöfva pengarna, låt inte narra dig.
Stackars barn, g å nu! » Flickan satte på sig hatt och kappa och gick.
Modern såg efter henne m e d en vek blick, rätade upp sig och strök tillbaka hå- ret från det ännu fina och vackra a n s i k t e t och blef länge stående så m e d händerna för p a n n a n.
B a r n e n s å g o s k y g g t p å hvar- andra och flyttade sakta sina små trasiga saker, allt under det de m e d en viss fruktan afvaktade något n y t t häftigt utbrott från sin stackars mamma.
Men med en suck lät hon händerna falla och gick till sina sysslor.
M y c k e t var där ej a t t g ö r a.
D e t f a n n s k n a p p a s t n å g r a m ö b - ler, e t t b o r d, e t t p a r s t o l a r, e t t p a r s ä n g a r att bädda upp, några kökssaker och ett fotogénkök, det var nästan alltihop.
Det är i n g e n t i n g a t t se i d e t t a — f a t t i g d o m, det är allt.
E n kvinna, s o m s e t t ljusare dagar och n u ser f r a m t i d e n i svart, eller s o m af m o t g å n g a r b l i f v i t s å s l ö, a t t h o n icke ens ser in i framtiden.
E t t par barn, ännu snyggt klädda och m e d kloka, söta a n s i k t e n, f a s t ä n t r y c k t a af a l l t d e t n y a, tråkiga, s o m de icke förstå.
D e t fanns en tid, s o m d å var svår, m e n n u t y c k s ljus.
D e t var, d å m a n ä n n u h a d e f ö r e m å l af värde a t t sälja eller pantsätta, då m a n uppehölls af hoppet o m femton, t j u g u kro- nor för e t t p a r ringar.
M e n d e n t i d e n är förbi, i n g e n t i n g finns kvar m e r ä n e n g a m - m a l spegel, s o m l ä m n a t s i d e t u s l a rum, de förut bebott, o c h s o m a n n o n s e r a t s till för- säljning.
E t t ögonblick försjunker kvinnan i tankar.
Ack, h o n tänker blott på, hur m y c k e t m a n borde k u n n a få för d e n n a spe- gel, och h o n hoppas, trots allt, p å en veckas frihet från b e k y m m e r för dagen.
E t t par t i m m a r förflyta.
Modern har satt på litet mat till middag och har ingenting a t t göra mer än vänta på sin äldsta dotter.
Hon tar fram en hårtång och värmer den p å l å g a n för a t t krusa n å g r a raka testar.
H o n ser sig i spegeln och ler bittert.
» Hvarför s k a l l d e t t a v a r a j a g!
J a g borde vara g a m m a l n u o c h g r å o c h tärd.
Ja, ja, d e t k o m m e r väl. » B L A N D NU BEFINTLIGA CACAOSORTER INTAGES SÄKERT FÖRNÄMSTA PLATSEN AF D e n b i l d, s o m m ö t t e h e n n e i s p e g e l n, ett- par klara ögon, en röd m u n och ett vackert h å r, d e n b e r e d e r h e n n e ej l ä n g r e n å g o n glädje.
M a n n e n ser sällan p å henne, smek- ningar k o m m a aldrig i fråga, oftast är h o n häftig och ond och han trött och missmo- d i g.
H o n ' vet, a t t d e s o l g l i m t a r, s o m ä n n u s k y m t a förbi, snart s k o l a försvinna för all- tid, h o n vet, a t t hennes ansikte snart skall p a s s a m e d h e n n e s t a n k a r o c h b l i f v a för- grämdt och bittert.
E n t i m m e går i väntan.
Barnen sitta t y s t a, d e u n d r a b l o t t, om.
L i s a s h e m k o m s t skall göra modern glad och sålunda göra dem lättare till mods.
Och m o d e r n ser ibland p å dem, smeker d e m en g å n g eller två, biter i sin n ä s d u k för a t t t r ä n g a till- baka gråten — h o n har ännu icke lärt att v ä n j a s i g af m e d a t t g r å t a!
O c h i c k e h e l l e r med att hoppas.
Hon hoppas ännu — trettiofem kronor vore det minsta.
Lisa skulle kunna få sig ett par n y a kängor, kan- ske att m a n kunde köpa h e m något godt åt mannen.
» Stackars m i n gosse, stackars oss allesammans! » Det tar i låset.
» Mamma, snälla mamma, jag kunde inte hjälpa d e t.
» » L i s a!
Hur m y c k e t fick du? » » Hon ville inte p å n å g r a villkor ge mer, h o n var s å fin, o c h s å k o m d e t i a l l a fall i n g e n m e r ä n d e n enda. » » Hur m y c k e t?
S v a r a, s v a r a d å, b a r n!
» » F e m t o n kronor. » Det blef t y s t en lång stund.
» M a m m a, b l i f ej o n d p å m i g, » k o m d e t s k y g g t från dottern.
N e j, barn, m i n Lisa, m i n e g e n f l i c k a!
H v a r f ör s k u l l e j a g o c k s å t r o a t t.
Ja, hjälp m i g n u att s ä t t a fram maten, p a p p a ä r s n a r t här. » D e n ton, m e d hvilken hon säger detta, innebär ett löfte för framtiden, a t t det dår- aktiga hjärtat skall lära sig att icke hop- p a s, u t a n t a g a h v a r s a k f ö r h v a d d e n är.
» Ja, v e t d u A m e l i e, d u h a r d e t r i k t i g t t r e f l i g t!
E i k t i g t u t m ä r k t t r ef l i g t, s ö t a d u!
» » Ja, d e t t y c k e r j a g s j ä l f o c k s å.
M e n k a n d u se, o m j a g h a r f å t t n å g o t n y t t h ä r s e - d a n sist? » » T e n n s t o p e n? » » Nej då, h a r d u i c k e s e t t d e m?
D e t är i n t e n y t t längre, d e m m e n a r j a g icke. » » Den l i l l a l a m p a n i h ö r n e t där? » » Nej, s ö t a du, d e n h a r d u s e t t förr — m e n jag har ju bra m å n g a lampor, förstås. » » Nu ser j a g!
N e j du, s å s t i l i g d e n v a r!
Eiktigt antik!
Så utmärkt vacker!
Hvar har du fått den?
En sådan spegel skulle jag just h a i m i t t rum, m e n jag har icke h a f t r å d ä n.
H v a d h a r d u g i f v i t f ö r d e n? » » Kan d u g i s s a?
F e m t o n kronor, d u!
J a g prutade duktigt också.
Men kan m a n den konsten, så är det icke svårt a t t få det fint, o c h g a m l a s a k e r t a s i g s å b r a ut. » Och de två fruarna g å lifligt pratande ut i salen, där en kopp chokolad väntar dem, hvarpå de ta sig en promenad i det vackra vädret och v ä c k a a l l m ä n t uppseende för sina smakfulla toaletter.
VERA HJÄRNE.
miLL VAR ÄRADE LÄSEKRETS rikta vi en vörd- 1 - - sam uppmaning att ihågkomma Idun med in- sändande af fotografier och teckningar, som k u n n a vara af intresse för vår illustrationsafdelning.
UillTAJIÅMC fl U L I i Vi H Vi O EN NATIONALFEST.
FÖR IDUN V. AF LINDMAN.
I DESSA DAGAR har den finska pressen firat en fest, som blef en verklig nationalfest för hela landet.
Och det är rätt och billigt, att den så blef.
Ty under den sorgens tid vårt land allt sedan februari månad genomgått, har tidningspressen här på ett manligt och värdigt sätt fört landets talan och värnat de rättigheter, oss genom regentbesvuren lag tillförsäkrats.
Och den har därunder ej svikit sin plikt trots alla de svårigheter, m a n i anledning häraf upprest mot densamma, och den skall aldrig göra det, medveten som den är, att den kämpar för en rättvis sak, för sanning, som dock sist skall segra.
Tidningsmannens arbete här i Finland är äfven under vanliga förhållanden tungt och utslitande samt litet inbringande.
Mången dukar vid det- samma under i förtid, andra ' få med nedbrutna krafter blicka en mörk framtidsdag till möte.
Tanken att i någon mån, genom åstadkomman- det af en tidningsmännens pensionskassa, betrygga denna osäkra ställning omfattades därför inom de kretsar, den närmast berörde, med lifligt intresse, stadgar för en sådan uppgjordes och vunno hög- vederbörlig fastställelse.
Men pengar, pengar be- höfdes, för att denna kassa skulle uppfylla sitt ändamål, och med de afgifter delägarne erlade ut- rättades ej stort.
Väl hade varmhjärtade personer genom donationer och gåfvor bidragit till kassans tillväxt, men dessa voro härvidlag blott » en droppe i hafvet ».
E n utväg återstod dock ä n: en vädjan — den första från tidningsmannahåll här — till den allmänhet, hvars talan man fört och för.
Och denna vädjan h a r nu krönts med en framgång, som måste betecknas såsom storartad.
Ej något lotteri hos oss har till dato kunnat uppvisa omkring 3,400 vinster, och lika litet k u n n a vi anteckna någon fest- tillställning, därvid öfver ett tusental personer med- verkat för att göra densamma så lockande och in- bringande som möjligt.
Jag talar nu blott om festerna i hufvudstaden.
Ty det var ej endast Helsingfors, som lämnade sin medverkan, fester firades äfven i snart sagdt alla landsortsstäder, ja äfven i flere landskommuner buro dessa dagar vittne om, att något annat än det hvardagliga gick af stapeln.
Festernas rad här i Helsingfors inleddes med lotteriet den 3 nov.
i societetshuset.
Den storar- tade vinstexpositionen, smakfullt anordnad som den var, ådrog sig allmän uppmärksamhet, och till- strömningen af lottköpande var så stor, att samt- liga, till ett 30,000 tal uppgående lotter inom något mer än en timme slutsåldes.
På kvällen samma dag var en sportfest anord- nad i Cirkus-manegen å Broholmen, nu lokal för Helsingfors ridinstitut.
Den tidigare, mindre till- talande lokalen företedde denna afton, prydd som den var med guirlander, draperier och sköldar i rödt och gult, en praktfull anblick och den rikliga elektriska belysningen bidrog i sin m å n att höja det hela.
Salongen var proppfull, ja den var det jämväl vid den reprisföreställning, som den 5 nov.
gick af stapeln därstädes.
Gräddan af hufvudsta- dens publik h a d e här stämt möte.
Programmet bjöd här på rullskoåkning, i hvil- ken äfven den europeiskt ryktbara fru Nadja Franck deltog, vidare på bicykelnummer, ridnummer, gym- nastikuppvisning, sabelhuggning, amatörbrottning m. m.
Bäst utfördes de två förstnämnda n u m r e n samt en Jeu de barre, och aftonens clou var onekligen den i kostym från sextonhundratalet utförda qua- drillen, i hviken äfven hästarnas utstyrsel var fullt historisk.
Lördagen den 4 november ägde en galaföreställ- ning r u m i Svenska teatern, från golf till tak fylld af en festklädd, entusiasmerad publik.
Aftonens program kulminerade i de af vår finska teaters energiske och intelligente grundläggare och ledare doktor K. Beybom arrangerade sex historiska ta- blåerna framställande: I. Wäinämöinen fröjdar na- t u r e n med sin sång, Kaleva- och Pohjolafolket; II.
Finska folket döpes; III.
Från herlig Johans hof; IV.