Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Till uprors stillande må krigsmanskap användas; dock åge det ej å uprorsmän vapen förr bruka, än den å stället varande civila myndighet, eller der sådan sig ej inställer, militair-befälhafvare låtit höja ett åtvarnings-tecken och dervid tre gånger kungjort nedanstående varning, der ej uprorsmän så hastigt till våld öfvergå, att det förr med väpnad hand afvärjas måste.
Lag samma vare ock, då uplopp sker och deltagarne i det uplopp öfvergå till våld å person eller egendom, eller ställa sig till motvärn emot offentlig myndighet, som dem skingra vill. 8 §- Varning hvarom i 7 §. sägs, varde i följande ordalag kungjord: ”1 Konungens och lagens namn upmanar och anbefaller jag de här församlade personer att åtskiljas.
Denna upmaning bör genast hörsammas, eljest måste vapnens magt användas.
Då får en hvar skylla sig sjelf för den påföljd, honom träffar.” 9 §•
Ej vare menighet å landet eller i stad förment att sammankomma till öfverläggning om mål eller ärende, som den gemensamt angår; ej eller må sådan sammankomst af offentlig myndighet uplosas, der ej dervid företages något, som mot lag stridande är, eller eljest allmän ordning störer.
Om tid och ställe för sådan sammankomst skall dock offentliga myndigheten i orten eller staden så långt förut underrättas, att den kan dervid tillstädes vara, om så nödigt anses.
Underlåtes sådan anmälan, vare den, som sammankomsten föranstaltat, förfallen till böter från femtio till trehundrade R:dr. 10 §.
Bådar någon krigsfolk till upbrott utan, Konungens befallning med Råds LagdJtskottets Betänkande, N.o 123. råde, eller håller det manskap samman, som hemlof fått, att dermed utföra skadlig stämpling emot Rikets säkerhet, eller dess inbyggares frihet: då skall ingen honom i thy mål lyda; och miste han lif, ära och gods.
Nu faller fiende oförtänkt in i landet, och kan ej Konungens befallning afbidas; då må väl manskap till motvärn upbådas; dock varde det straxt Konungen kungjordt. 11 §.
Hvar som i ondt uppsåt diktar eller sprider kring landet ut lögner och falska rykten, de der röra Rikets säkerhet, eiler kommer dermed allmänt huller och oväsende åstad; stralfes med landsflygt, spö eller fängelse, efter som brottet är till.
De uti Stats-Rådet och hos Högsta Domstolen förda protocoll, angående detta ämne, varda härhos bifogade, och Kongl. Majit förblifver Rikets Ständer med all Kongl.
Datum ut supra. CARL JOHAN. A. Posse.” Utskottet har tillika fått emottaga dels de i afseende härå i Högsta Domstolen och Stats-Rådet förda protocoll, dels ock nedannämnde hos Högloflige Ridderskapet och Adeln samt Hedervärda Bonde-Ståndet väckta motioner: a) Af Herr Grefve Anckarsvärd j Carl Henricsom, till undvikande af en sådan händelse, att, vid uppkomne folksamlingar, militair-befälhafvare nödgas bruka vapen emot folket, utan att varning till detsamma af vederbörande myndighet skett, föreslagit, att 6 Cap. Missgernings-Balken måtte ändras i enlighet med 11 Cap. af Lag-Comite^ns förslag till stralf-balk, hvilket Capitel dels i 8 och 9 §§. stadgar, huru uprorsmän, som ej skingra sig på offentlig myndighets befallning eiler göra våld å person eller egendom, skola straffas, dels ock i 10 §. innehåller följande föreskrift: ”till uprors stillande må krigsmanskap användas; dock ege det ej å uprorsmän vapen förr bruka, än 8 och 9 §§ blifvit af den å stället varande civila myndighet tre gånger uppläste, der ej uprorsmän så hastigt till våld öfvergå, att det förr med vapnens hand afvärjas mäste;” uti hvilket yrkande Herr Grefve Löwenhjelm, G. och Herr Grefve Brahe _, M. 3 instämt; samt b) Af F. von Zweigbergk från Skaraborgs Län, som yrkat, att Utskottet, i sammanhang med utlåtande öfver Kongl.
Majrts Nådiga Proposition, måtte föreslå stadganden om ansvar för civil eller militair myndighet, hvilken vid tillfällen af olofliga folksamlingar sin magt missbrukar.
Lag-Utskottels Betänkandej N:0 123.
I öfrigt är vid den Kongl.
Propositionens remitterande hufvudsakligen anfördt:
Hos Högloflige Ridderskapet och Adeln: Af Herr Friherre Boije, Ludvig: att upror och uplopp voro två serskilla brott, af hvilka det förra afsäge
Regerings-magtens omstörtande eller förändring och medförde i sina följder vådor för samhällets bestånd, hvaremot det senare, elier uploppet, tillfälligtvis uppkommet och måhända föranledt af ögonblickets intryck, aldrig kunde medföra rubbning i samhällsskicket: att lag emot upror redan funnes i 6 Cap.
Missgernings-Balken, men saknades i afseende på uplopp, helst de föreskrifter, som derom blifvit intagne i det på Kongl.
Maj:ts Nådiga befallning utfärdade tjenstgörings-reglementet för armeen, icke kunde såsom i grundlagsenlig ordning tillkomne lagbud betragtas: att Utskottet borde dels tillse, huruvida den sammanblandning af berörde brott, som företedde sig i Kongl. Propositionen, vore rigtig, dels tillstyrka underdånig anhållan hos Kongl. Maj:t om uteslutande ur tjenstgörings-reglementet af omförmälde föreskrifter: att i den Kongl.
Propositionen vöre förbisedd den princip, att en lag emot uplopp oeftergifligen borde innefatta skydd icke blott för civila och militära myndigheterne, utan äfven för folket emot missbruk å dessa myndigheters sida: att det åtvarnings-tecken, som i 7 §. af Kongl. Maj:ts förslag omförmäles, borde till sin beskaffenhet bestämmas: samt att uti den i 11 §. förekommande mening: •'hvar som spri der rykten, de der röra Rikets säkerhet, eller komma dermed allmänt buller och oväsende åstad,” ordet eller borde utbytas emot och, enär ansvar för utspridande af falska rykten ej borde förekomma på samma ställe i lagen som frågan om upror och uplopp; af Herr Dalmanj W. F., att den Kongl. Propositionen ej upptoge bestämd skilnad emellan uplopp och obrottsliga folksamlingar, hvarföre i 6 §. af förslaget till orden: ”och skingra de sig ej på offentlig myndighets befallning, ” borde tilläggas: ”utan trotsa med oljud, smädeord eller hot,” derigenom beskrifningen på uplopp blefve mera bestämd och fullständig: att ej eller uttryckligen blifvit angifvet när myndighet skulle ega att använda de i lagen uppräknade medel till uprors stillande, helst ordalydelsen i 6 §. samt 7 §. 2 mom. jemfördt med 8 §. kunde föranleda dertill, att vapen linge brukas emot en folksamling för dennas blotta vägran att åtlyda erhållen befallniug att skingras samt utan att upror eller uplopp vore å färde: att krigsmanskap ej borde få handla förr, än civil myndighet haft tillfälle att utöfva sin inflytelse till lugnets återställande samt, enär dess bemödande vi - i6 Lag- Utskottets Betankandej IV.o 123. sat sig otillräckligt, på sitt ansvar äskat handräckning af krigsmanskap, i följd hvaraf civil-myndighet borde förordna när vapen skall användas och upphöra att begagnas, samt att sista meningen i 7 §. 2 morn.:
"eller ställa sig till motvärn mot offentlig myndighet, som dem skingra vill,” borde utgå, enär genom detta tillägg en skadlig utvidgning gåfves åt det begrepp, som, enligt 6 §. borde vid uplopp följas; derförutan Herr Dalman instämt i Friherre Boijes anmärkning emot 11 §. samt tillagt, alt den der upptagna straff-bestämmelse af spö borde borttagas; af Herr af Uhr } Gustaf: att den princip borde uttryckas, att den militära styrkan endast vore ett medel, som den civila myndigheten nödgades använda för att betrygga allmän frihet; och af Herr af Lefrén, J.
Patt, till förekommande af våda för allmänna lugnet, någon annan myndighet, än den högsta civila i orten, ej borde ega att bestämma när en folksamling skall skingras.
O O o Hos Hedervärda Bonde-Ståndet: Af Sven Heurlin från Kronobergs
Län, Anders Andersson från Skaraborgs Län, Gustaf Petersson från Östergöthland, Jonas Johansson och Peter Mårtensson från Jönköpings Län, Nils Persson från Örebro Län, Johan Fredrik
Dahllöf från Elfsborgs Län, med lieie: att de stadganden, som redan i detta ämne funnos, voro tillräckliga: att den föreslagne lagen vore godtycklig och obestämd samt kunde gifva anledning dertill, att fredliga medborgare, som församlat sig till öfverläggning angående loflige ärender, äfventyrade att blifva skingrade af Police-tjenstemän och krigs-manskap; samt af Hans Jansson från Elfsborgs Län: att ifrågavarande lagförslag, såsom ej af behofvet påkailadt, borde afstyrkas samt endast ett tillägg göras till 6 Cap. 2 §, Missgernings-Balken, så lydande:
"Icke må väpnad styrka användas emot obeväpnade folksamlingar förr än ortens eller stadens Civila myndigheter, efter att hafva öfvertygat sig om desammas lagstridiga förehafvanden, genom anslag eller på annat sätt, offentligen anmanat dem att åtskiljas. "Militär-befälhafvare må icke våld bruka låta förr än vederbörande Civil myndighet hans biträde äskat och ljudeligen tre gånger uppmanat folket att åtskiljas..
Suulle uppsåt att våldföra person eller egendom redan blifvit ådagalagdt, utan att Civil myndighet tillslädeskommit, eller skulle den väpnade styrkan af folket med vapen anfallas; då åge befälhafvaren att möta våld med våld, och ans vare i thy fall ortens eller stadens myndigheter för allt Lag-Ut skottets Betänkande , N.-o 1i3.
\y allt allmänt och enskildt lidande, som kan anses vara en följd af deras försummelse, att sig inställa eller våldet hindra.” ”Såsom vapen anses allt sådant, som nära eller på afstånd kan skada göra; sålunda äfven stenar, liar, äggjern, m. ni., men ej må vanliga smärre knifvar, saxar och enkla käppar så anses, då skada med dem icke blifvit någon tillfogad.” Utskottet, som noggrant öfvervägat hvad sålunda förekommit, instämmer till alla delar uti hvad Kongl.
Maj t i Dess Nådiga Proposition yttrat, angående behofvet ej mindre af förändring utaf det i 6 Cap. Missgernings-Balken stadgade straff för upror, än ock af lagbestämmelser för de händelser, då folkmängd antingen samlas i uprorisk afsigt utan att våld begå, eller utan sådant upsåt kommer tillhopa, men dock störer allmän eller enskild säkerhet.
Erfarenheten har äfven tillräckligen vitsordat nödvändigheten af bestämda föreskrifter, angående de åtgärder, som för dylika oordningars afvärjande eller stillande må vara lämplige och tillåtne, så att, å ena sidan, vådorna för det allmänna må kunna förekommas eller förminskas, samt, å den andra, strängheten emot en vilseförd folkmassa ej blifver för långt drifven; och böra dervid, efter Utskottets tanka, de grunder följas, att dels den, som å Öfverhetens vägnar eger bjuda och befalla, nemligen vederbörande civilmyndighet, uttryckligan ålägges alt, då en folkmängd samlas i sådant olofligt ändamål, hvarom nu är fråga, lemna densamma tjenliga föreställningar om faran och påföljden af dess företag, hvarigenom det i de flesta fall bör förmodas, att folkmassor till besinning återföres, dels endast civil myndighet må kunna förordna, huruvida vapen skola till stillande af upror användas, samt när bruket deraf bör upphöra; äfvensom lagen uttryckligen bör innehålla ansvars-beslämmelser för civil eller militär myndighet, som vid sådane tillfällen sin magt missbrukar eller underlåter att sin skyldighet fullgöra.
Alla i förenämnde afseenden nödige ansedde bestämmelser synas, för sammanhangets skull, böra på ett ställe sammanföras och erhålla rum i 6 Cap. Missgernings-Balken, der föreskrifter ej eller böra saknas, som betrygga menigheters lofliga sammankomster.
Efter tillkännagifvandet af dessa allmänna åsigter, företager Utskottet cn speciel granskning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, och kommer att på samma gång besvara de inom Riks-Stånden gjorda hemställanden.
Prot. 1849. 7 Sami. 1 A/d. 32 Haft. 5 Lag-TJtskottets Betänkandej N.-o 1i3, 1 §.
Till följd af hvad Utskottet här ofvan yttrat, hör denna §. innehålla, att, då upsåt af den beskaffenhet, sorn i §:n omförmäles, af offentligen samlad folkmängd ådagalägges, vederbörande civil-myndighet skall, jemte upmaning till folket att skingras, lemna detsamma underrättelse om de ansvars-påföljder, som eljest kunna inträffa; och då fråga här endast är om upsåt, som icke öfvergått till handling, synes dels den föreslagna högsta straffbestämmelse för anförare af tre år kunna till två år nedsättas, dels benämningen ”uprorsmän” böra undvikas. 2 §.
I likhet med hvad Lag-Comite^ns förslag till allmän criminal-lag innehåller, anser Utskottet, det folkmängdens underlåtenhet att, efter den i 1 §. omförmälte varning, skingras, icke bör ådraga den i 2 §. stadgade bestraffning, så vida ej trottsande med oljud, smädeord eller hot tillika eger rum; äfvensom bestraffningen torde böra nedsättas till öfverensstämmelse med den af Utskottet i 1 §. föreslagna. 3 §.
Domstolen har ansett 1 momentet af denna §. böra, på sätt Lag-Comiteen ock föreslagit, lyda sålunda: ”göra uprorsmän våld å person, bryta eller rifva de hus, eller plundra eller förstöra de annan egendom;” och eger, efter Utskottets omdöme, denna redaction all erforderlig fullständighet; hvadan det tillägg, angående dörrars eller fensters sönderslående eller uppbrytande, hvilket uti den Kongl. Propositionen är intaget, lärer desto heldre kunna utgå, som dessa sistnämnda skadegörelser böra inbegripas under det allmänna uttrycket: ”bryta eller rifva lius, eller plundra eller förstöra annan egendom.” 4 och 5 §§.
Emot lydelsen af dessa §§. synes intet vara att erinra. 6 §.
Af hvad Utskottet vid granskning af 1 och 2 §§. anmärkt, följer, att i 6 §. bör dels lemnäs föreskrift om skyldighet för civil myndighet alt underrätta folksamling, som störer lugnet eller allmänna ordningen utan att “visa uprorisk afsigt, om det ansvar, hvarför den är utsatt, derest den ej genast skingrar sig eller till ordning och stillhet återgår, dels bestämmas, att uplopp ej antages vara å bane, med mindre de församlade, oagtadt undfångne varningar, vägra att åtskiljas och med oljud, smädeord elier hot sätta sig upp emot de befallningar, som derom gifvas, för hvilken senare åsigt Utskottet jemväl herntar stöd af Lag-Gomiteens förslag.
I öfrigt synes, att, för en oordning af den visserligen vådliga, men dock i dess upphof icke samhälls-hotande beskaffenhet, som förstås med uplopp, endast de i den Kongl.
Propositionen utsatte lindrigare straff-bestämmelserne af fängelse för anförare och böter för deltagare böra stadgas. 7 §.
I denna §. synas de stadganden kunna införas, som Utskottet fun - Lag-Utskottets Betänkande, N.-o 123. ig nit nödige, angående uteslutande rättighet för civil myndighet att påkalla biträde af krigsmanskap och förordna otn vapnens bruk tili uprors stillande; men i anseende till vigten af en sådan rättighet och ansvarigheten i dess utöfning lärer det jemväl vara af nöden att bestämma hvilka embetsman, som i delta afseende må lill civil myndighet hänföras; dervid Utskottet anser andra ej böra komma i fråga, än Konungens Befallningshafvande, eller Borgmästare och Polismästare, eller Kronofogde, eller ock de, som deras ställg företräda.
För att, så vidt möjligt är, förmå menighet att lemna uppmärksamhet åt den varning, som bör kungöras före krigsmanskaps användande, anser Utskottet nödigt ej mindre att ett åtvarnings-tecken höjes, än ock att ljud äskas genom trumma eiler trumpet; men någon föreskrift om beskaffenheten af åtvarnings-tecknet synes hvarken vara lämplig eller behöflig, utan torde det åt civila myndigheternes eget bepröfvande böra öfverlemnas, att dertill begagna hvad som för tillfället är tillgängligt och ändamålsenligt.
Ej eller lärer någon ytterligare föreskrift om uppläsande af straff-beslämmelserne för upror, såsom cn motionärs hemställan åsyftar, behöfva att här införas.
Kungörandet af den varning, som i 8 §. är intagen, anser deremot Utskottet vara i detta afseende tillräcklig.
Sista meningen i 2 mom. af 7 §., nemligen orden: ”eller ställa sig till motvärn emot offentlig myndighet, som dem skingra vill,” synes deremot kunna utgå. 8. §.
Utskottet anser den' här intagna varning vara i tjenliga ordalag affattad.
I ordning härefter anser Utskottet böra, i serskildt §., införas ansvarsbestämmelser för missbruk eller försummelse å civila eller militära myndiglieternes sida vid tillfällen af upror eller uplopp.
Rättegångs-Balken synes dessa bestämmelser böra innefatta förlust af embete för ali tid eller på viss tid samt, om i förbrytelsen uti embetet jemväl inbegripes annat brott, serskildt ansvar derför, jemte skade-ersättning; hvarförutan militär-befälhafvare icke lärer kunna undgå att ansvara för den skada, som det under hans lydnad stående manskap vid dylika tillfällen begår. 9 §.
Sladganderne i denna §. äro för menigheters frihet, att till öfverläggning i lofliga ärenden sammankomma, i vida större mon betryggande, än Kongl.
Kungörelsen den 26 November 1816; dock synes bötes-ansvaret för underlåtenhet, att hos offentlig myndighet anmäla sådane sammankomster, utan våda kunna betydligt minskas. 10 §.
Då, enligt nu gällande grundlag, Konungens beslut ej äro gällan - 20 Lag-CJtskottets Betänkandej N.o 123. de utan alt vara af vederbörande föredragande contrasignerade, lära orden:
"med Råds råde” böra uteslutas. 11 §, Utskottet anser att ordet ”spö” bör utbytas emot ”kroppsplikt,” hvarigenom Domaren mera blifver i tillfälle att efter omständigheterne lämpa bestraffningen; deremot Utskottet finner hvad i öfrigt blifvit emot redactionen af denna §. anmärkt ej föranleda lill någon åtgärd.
Med afseende på den förändrade redaction 6 Cap. Missgernings-Balken, enligt Utskottets tanka, skulle komma att erhålla, synes från öfverskriften lill detsamma ordet ”myteri” kunna utgå och benämningen ”oloflige folksamlingar” i stället tillsättas.
I anledning af Herr Friherre Boijes yttrande, att underdånig anhållan borde Hos Kongl.
Majit ske om uteslutande från tjenstgörings-reglementet för arméen af der befintlige stadganden rörande uplopp, får Utskottet slutligen erinra: att berörde, år 1819 utfärdade reglemente i detta hänseende endast innefattar åtskiliige af General-Adjutanten för arméen meddelade föreskrifter, huru krigsbefäl och manskap skola vid våldsamma uppträden sig förhålla: att så beskaffade föreskrifter icke kunna såsom lag anses eller ega någon gällande kraft emot de lagbud, som antingen redan finnas eller framdeles blifva af Konung och Ständer uti förevarande ämne stiftade, utan måste ovilkorligen med allmänna lagen öfverensstämma: saint att det icke lärer vara lämpligt eller behöfligt, att Rikets
Ständer taga någon befattning med de rättelser i tjenstgörings-reglementet, som af ändringar i allmänna lagen kunna blifva en följd.
På grund af hvad Utskottet nu anfört, och då den Kongl. Propositionen ej lärer kunna annorlunia än i sin helhet antagas, finner Utskottet sig föranlåtet hemställa, att densamma icke måtte bifallas; hvaremot Utskottet, i öfverensstämmelse med dess här ofvan uttalade åsigler och med anledning af de i ämnet väckta enskilta motioner, vördsamt tillstyrker, att Rikets
Ständer måtte för deras del besluta och hos Kongl.
Maj-t i underdånighet anhålla om utfärdandet af en författning> hvarigenom, med uppluifvande af Kongl Förordningen den 1 Juli 1743> angående bud ka far, och af Kongl. Kungörelsen den 2 6 November 18)6, rörande sättet för menigheters hörande i tillåtlige ärenden, 6 Capitlet Missgernings-Balken erhåller jöljande förändrade Ijdelse: Lug-Utskollels Betänkande, IV.-o /2J, 21 Om upror och oloflige folksamlingar. 1. §■ Samlar sig menighet eller annan folkmängd offentligen tillhopa och lägger det upsäit ådaga, att med förenadt våld sätta sig upp mot verkställighet af offentlig myndighets bud, eller att den till någon embets-åtgärd tvinga, eller att derför hämnas; upmane då den, som ä öfverhetens vägnar bjuder och befaller, menigheten eller folkmängden att åtskiljas, och underrätte densamma om den påföljd, som, för uprorsmän, enligt 2, 3 och f f. §, äger rum: låta de församlade sig häraf genast skingras och till lydnad bringas; då straffas anförare med arbete å fästning frän Sex månader till Två år, men de öfrige varén från straff frie. §. 2.
Skingra sig ej uprorsmän, efter sådan uppmaning och varning, som i 1 <§'■ sägs, utan trottsa med oljud, smädeord eller hot; vardén dömde, anförare till fästnings-arbete från Två till Sex år, och andre deltagare i uproret till sådant arbete från Sex månader till Två år. §. 3.
Göra uprorsmän våld å person, bryta eller rifva de hus, eller plundra eller förstöra de annan egendom; då skola de straffas, anförare med arbete å fästning från Sex till Tolf år, och andre deltagare med sådant arbete från Sex månader till Sex år. §. 4.
Varder den dräpen, som vill upror stilla; då skola dråparen och alle de, som burit hugg och slag å den döde, lif mista.
För annan gerning, derå serskildt straff i lag utsatt är, skall å den, som gerningen föröfvat, utom det straff, honom för upror drabba bör, ock det serskildta straffet tillämpas, efter thy, derom i lag stadgas.
Varder uprorsmän dräpen; lig ge ogild. Lag-Ulskoltels Betänkande, N.o 123, §• 5.
Hvar som bjuder, leger, trugar eller eljest förleder menighet att upror göra, straffes för den anstiftan, om upror deraf kommer, på sätt, som om anförare i hvarje fall stadgas.
Har någon muntligen inför menighet eller annan folksamling, eller i skrift, den han utsprider, eller utsprida låter, till upror upmanat; straffes, enär gerningen ingen straffbar verkan hade, med fängelse från Två till Sex månader. §. 6.
Samlar sig folkmängd å torg, gata eller annan offentlig plats, utan att lägga sådant upsåt å daga, som i 1 sägs, men störer dock lugnet eller allmänna ordningen, och låter den sig ej på offentlig myndighets uppmaning till ordning och stillhet återföras ; då bör den, som å öfverhetens vägnar bjuder och befaller, uppmana de församlade att skingras och varna dem för de påföljder, som eljest enligt lag kanna inträda: åtlyda de icke denna befallning, utan trottsa med oljud, hat eller smädeord; då skola anstiftare och anförare af det uplopp dömas till fängelse frän Två till Sex månader; och varde annan deltagare i uploppet fälld till böter från Tio till Femtio Riksdaler.
Öfvergå de från sådant trottsande till väld å person eller egendom, vare lag, som i 3 och 4 §.
S- sägs. §. 7. Uppå anfordran af Konungens Befallningshafvande, eller, om han ej är tillstädes, af den, som pä stället innehar högsta civila myndighet, såsom i stad Borgmästare eller Polismästare, och på landet Kronofogde, eller ock de, som dessas embeten företräda, må krigsmanskap till uprors stillande användas; dock ege det ej å uprorsmän vapen förr bruka, än den civila myndigheten låtit höja ett åtvarnings-tecken och, efter det ljud genom trumma eller trumpet, blifvit äskadt, tre gånger Kungjort nedanstående varning, der ej uprorsmän sä hastigt till våld öfvergå, att det förr med väpnad hand afvärjas måste.
Kapnens bruk upphöre, då civila myndigheten det bjuder.
Lag-Utskottets Betänkande, N.o 123. 23 Lag samma vare ock, då upplopp Öfvergå till våld ä person eller egendom. §• 8.
Varning, hvarom i y §. sägs, varde i följande ordalag Kungjord: ”1 Konungens och lagens namn uppmanar och anbefaller jag "de här församlade personer att skiljas.
Denna uppmaning bör "genast hörsammas, eljest mäste vapnens magt användas.
Då får en hvar skylla sig sjelf för den påföljd, honom träffar.3' §. 9.
Missbrukar civil embetsman sin myndighet vid upprors eller upplopps stillande, till kränkning af allmän eller enskild rätt eller säkerhet, eller underlåter han härutinnan sin embetspligt; miste embetet alldeles eller till viss tid:
Innefattar sådan förbrytelse i embetet tillika annat brott; varde fälld till straff för hvarje brott serskildt, så vidt straffen finnas må;, gähle ock skadan.
Förgår sig, vid sådant tillfälle, Militärbefälhafvare genom vapens brukande innan han af civil myndighet derom anlitad blifvit, eller eljest i oträngdt mål, straffes på sätt ofvan sagt aloch stånde dessutom till laga ansvar för den skada; som af det honom underlydande krigsmanskap föröfvas. §• 11.
Ej vare menighet å landet eller i stad förment att sammankomma till öfverläggning om mål eller ärende, sorn den gemensamt angår; ej eller må sådan sammankomst af offentlig myndighet uppläsas, der ej dervid företages något, som mot lag stridande är ellsr eljest allmän ordning störer.
Om tid och ställe för sådan sammankomst skall dock offentliga myndigheten i orten eller staden så långt förut underrättas, att den kan dervid tillstädesvara, om så nådigt anses.
Underlåtes sådan anmälan, amre den, som sammankomsten föranstaltat, förfallen till böter från Tjugufem till Ett hundrade Riksdaler. 24 Lag-Utskottets Betänkande , IV:o Ii3. §•