Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Äfven å andra tider är understundom en resa dit eller derifrån förenad med lifsfara, och det är lätt att inse, att under dylika förhållanden resekostnaden skal! blifva mer än dryg och kännbar för en hvar, som vili påkalla läkarehjelp, hvaraf följden är alt döden mången gång får ensam herrska, der likväl hans välde skulle kunnat i och genom omvårdnad af en läkare inskränkas.
På Blidö ligger Furusund, som, efter hvad man känner, är in- och utloppsstation, der äfven sjöfarande ofta äro i behof af läkarehjelp, utan att under förhanden varande förhållanden sådan är möjlig att erhålla.
Nu har egaren till Furusund visserligen erbjudet sig att åt en stationsläkare på stället kostnadsfritt upplåta erforderligt boställe, men alla tillgångar saknas att få lön åt en sådan och befolkningen är för fattig att kunna någon aflöning åstadkomma.
Af sådane anledningar, och under anhållan att få framdeles härvid bifoga protokoll i ämnet från allmän stämma med församlingen, vågar jag vördsammast föreslå: att Rikets Höglofliga Ständer läcktes för deras del bifalla och till Kongl. Majit i underdånighet hemställa om anslag af allmänna medel lill lön för en ständig läkare i Blidö skärgård, med station i Furusund, till belopp af Ett Tusen Fem hundra (i,500) Riksdaler Riksmynt ärligen.
Stockholm den 29 November 1802.
J. O. Sundgren, från Stockholms län. 408 Motioner i Bonde-Ståndet 1862. iV:o 273.
Af Johan Johansson från Östergötlands län, om åtskilliga ändringar och tillägg uti Kongl. Förordningen den 24 September 1861, angående tillsyn ä förvaltningen af omyndigs egendom.
Uti Kongl. Förordningen den 24 September 1861 om tillsyn å förvaltningen af omyndiges egendom, förekomma visserligen åtskilliga bestämmelser, som, bland annat, åsylta en betryggad säkerhet uti deri omförmälde fall, hvilken blifvit nödvändig sedan 8 § 17 kap. Handels-Balkeu är genom Kongl.
Förordningen den 8 Oktober 1861 belt och hållet förändrad. 4 § uti försl åberopade
Förordning ålägger väl förmyndare alt för hvarje år afsluta räkning öfver allt det han om händer häfver, med uppgift på den säkerhet emot hvilken den omyndiges reda penningar utsalle äro, och att ingifva samma räkning, jemte ett utdrag deraf till de inom hvarje socken utsedde gode män.
För min del kan jag ej finna angeläget alt redogörelseräkning ovilkorligen hvarje år afgifves.
Jag befarar tvärtom, att delta stadgande skali just leda till motsatsen af hvad dermed åsyftas, ilhy, alt granskningen skall blifva ett så stort onus, ali vederbörande skola frestas alt mera genom eli skenbart än verkligt arbete söka deri skaffa sig lindring.
En brist i stadgandet synes mig vara att ej påbjudits att den aflemnade redogörelse-räkningen borde vara åtföljd af sine verifikationer, ty i saknad af desse lärer vä! granskningen oj kunna med noggrannhet ske.
En annan ofullständighet härutinnan företer sig äfven, att så länge gode männen från vederbörande domhafvande icke erhållit förteckning öfver de till deras område hörande förmyndare, så lärer ej den tillsyn som afses, kunna utöfvas, emedan högst få, torde finna sig vid alt utan särskild påminnelse efterkomma sine åligganden, och gode männen jemväl äro urståndsatte alt utöfva den behöriga tillsynen, hufvudsakligast i afseende på säkerheten, som är nödvändig.
Något stadgande om eller när räntan skall läggas till kapitalet för ytterligare räntebäring, finnes icke.
I åtskilliga, och kanske de flesta orter har praxis varit att endast hvart 3:dje år lägga behållningen af räntan, sedan omkostnader frångått, lill kapitalet lör ytterligare förräntning.
Denna praxis synes vara billig och rättvis samt bör få helgd genom ett bestämdt lagstadgande.
Att genast vid hvarje års utgång förvandla räntan till kapital, skulle alltför mycket belasta förmyndarevården, Motioner i Bonde-Ståndet 1862. iV:o 273. 40 S) vården, emedan det ej lärer kunna påräknas att räntan på bestämd dag inflyter, eller ens att man kan få den genast utlånt och fruktbärande emot nöjaktig säkerhet; och torde ett lagbud härutinnan således vara desto heldre nödvändigt, som det ej är tillåtet att taga ränta på ränta.
I öfrigt saknas bestämdt stadgande på hvad sätt förmyndarearfvode skall beräknas.
Huruvida 1669 års allmänna förmyndareordning är tillämplig torde vara tvifvel underkastadt.
I allmänhet beräknas en sjettedel af räntan såsom förmyndarearfvode och dessutom skälig ersättning för resor och besvär.
Denna af Justitieombudsmannen, i hans vid delta riksmöte lill Rikets Ständer afgifna berättelse, jemväl förordade beräkningsgrund, torde äfven vara billig, i fråga om omyndiges utSänta kapitaler, då sex procent derför erhålles; men eljest, då endast lägre än sex procent kunna betingas, äfvensom å influtna arrendemedel för omyndiges fasta egendom, torde förmyndare böra ålnöjas med något lägre arfvode.
På grund af hvad jag sålunda anfört lår jag vördsamligen föreslå: att Rikets Ständer för sin del ville besluta ändringar och tillägg i Kongl. Förordningen den 24 September 186 1, i öfverensstämmelse med följande grundsatser: i:o Förmyndare skall författa rigtig räkning öfver det han omhänder häfver, med uppgift på den säkerhet, hvaremot den omyndiges reda penningar utsatte äro, så ali förmyndare vid hvart års slut för den omyndiges nästa (rände, eller för dem, som till granskning af förmyndareförvaltning satte äro, må kunna redogöra, om så fordras.
Förmyndare vare ock pligtig att sådan räkning, omfattande redogörelse för de tre näst förut förflutna årens förvaltning, i början af följande året aflemna till gode männen eller kommunal-nämnden; samt biloge ej mindre ett utdrag deraf, innehållande summarisk uppgift om den omyndiges behållninså i löst som fast, än ock alla de handlingar, som styrka de i räkning gen uppförde poster. 2:o Rätten vore skyldig att i början af hvarje år tillställa gode männen eller kommunal-nämnden förteckning öfver de personer, som blifvinom distriktet till förmyndare utsedde, och må lösen för sådan förteckit ning beräknas såsom för
Rättens protokoll i tvistemål uti expeditionsstadgan upptages. 5:o Förmyndare vare i allmänhet skyldig att hvart tredje år lägga den behållna räntan till kapitalet. 4:o Förmyndare njute skäligt arfvode, som dock, högst må beräknas till en sjettedel af influtna räntor, men en tjugondedel af arrendemedel af omyndigs lästa egendom.
Prot. 1862 & 1863. 11 Sami. 4 Afd. 52 410 Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
Höglofliga Lag-Utskottet, till hvilket jag anhåller att denna motion måtte remitteras, lärer tillse att, derest hvad jag här ofvan yrkat vinner bifall, det må på sina behöriga ställen i nu gällande lag inflyta.
Joh. Johansson, från Östergötlands län.
Af Johan Johansson från Östergötlands län, om rättighet för egare af skattefrälsehemman att lösa ä hemmanets egor vexande bärande träd.
Sedan det blifvit kronoskatte-hemmansegare tillåtet, att medelst lösen förvärfva sig eganderätlen till de å deras egor vexande, men Kronan tillhörige såkallade bärande träd, hufvudsakligast Ek och Bok, och desse hemmansegare således åro oförhindrade att verkställa de odlingsföretag, som i allmänhet förekomma, hvarest dessa träd vexa: så företer sig härvid den obilligheten, alt egare till skatlefrälsehemman sakna en dylik förmån, enär den som eger räntan, anser sig jemväl vara egare till de å hemmanets egor vexande bärande träd, till stort hinder för jordegaren, emedan dessa trän på de flesta ställen förhindra jordens ordentliga uppodling; och det i öfrigt icke kan vara öfverenstämmande med vilkoren lör jordkulturens framskridande, att en hemmansegare skall för evärdeliga tider tåla, det främmande person år egare till vissa af hemmanets nalura-produkter.
Till afhjeipande af dessa olägenheter, föranlåtes jag anhålla: l:o att, såvida egare till räntan å skatte- frälse eller frälse-skalte visar att han jemväl eger de å hemmanets egor vexande bärande träd, han måtte vara både berättigad och skyldig alt derlör taga lösen, antingen efter de grunder, som för lösen af bärande träd å kronoskatte-hemman gälla, eller efter annan billig och lämplig värdering eller beräkningsgrund, den vederbörande Utskott vördsamligen anmodas föreslå; I alla händelser år det nödvändigt, att egare af bärande tråd å frälse - Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
411 skattehemman icke må kunna lägga hinder i vägen för jordegarens odlingsföretag; och hemställer jag derföre: 2:o att en författning måtte utlärdas, som påbjuder, att frälserättsegaren skall vara skyldig, att efter jordegarens derom, honom bevisligen gjorda tillsägelse, antingen låta sjelf nedhugga och bortföra det eller de bärande träd, som äro till hinder för uppodling, eller ock vara pligtig, att efter mälismannaordom, eller annan behörig uppskattning, för dem taga lösen.
Om remiss lill Ilöglolliga Lag-Utskottet anhålles.
Stockholm den 29 November 1092.
Johansson, från Östergötlands län.
Af Ola Lasson från Christianstads lån, om statsanslag ät Hagesta byamän för inhägnad af och skogsplantering d ett flygsandsfält.
Som åboerna i Hagesta by af Lödderups socken och Christianstads län fattat det vackra och för framtiden gagnande heslutet, att med tjenliga trädslagsfrön beså 1,10(1 tunnland jord, som, inom byens område belägna, gränsa intill Östersjön, så vågar jag vördsamt föreslå, att ett sådant företag finge någon hjelp och uppmuntran från Statens sida, på det alt detsamma måtte vinna någon efterföljd inom öfriga socknarne vid kusterna.
Nyttan af ett allmänt planterande vid kusterna inser en hvar något, då vi betänka den stora öfvervigt, som förbrukningen af skog har i förhållande till skogens tillvext och då tillika icke ringaste nytta kan hemtas af en sådan jord, om den icke besås med tjenliga skogström
De nu ifrågavarande 1,100 tunnlanden jord bestå till större delen af flygsand, som hittills årligen förderfva! deras åker- och torfjord.
I betraktande af den skoglösa trakt, hvarinom
Hagesta by är belägen och hvilket mycket försvårar och förhöjer kostnaden för inhägnandet af denna jord, vågar jag vördsamt föreslå: att Rikets Ständer ville bevilja ett anslag af 10,000 R:dr R:mt till Hagesta bys åboer ulan återbetalningsskvldighel, på det de må kunna, så 412 Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
N:o 276. skyndsamt som möjligt, inhägna och beså denna för närboende så skadliga jord, samt uppbygga skogsvaktareboställe.
Jag förbehåller mig ödmjukast att framdeles få till vederbörligt
Utskott inkomma med såväl karta och beskrifning öfver ifrågavarande jord, som förslag till reglor för skogens framtida förbrukning.
Om remiss af denna min motion till vederbörligt Utskott anhåiles.
Stockholm den 29 November 186*2.
Ola Lasson, från Christianstads lån.
Af Johan JLekberg från Nerikes län, om anslag till lön ät ytterligare en provincial-läkare inom Örebro län med station i staden Lindesberg.
Då Sundhets-kollegium redan före sistlidne riksdag till .Kongl. Maj:t hemställt, att en provincial-läkare vore af behofvet påkallad alt blifva stationerad i nordöstra socknarne af Orebro län, hvilket förslag Kongl. Majit gillat, så och med hänsyn dertill, alt, vid omregleringen af domsagorna, Lindes och Ramsbergs samt Nya Kopparbergs bergslagers härader blifvit skiljde från Nora, Grythytte och Hellefors domsaga och i stället förenade med Fellingsbro härad för alt utgöra en gemensam domsaga, hvilken helt och hållet omfattar olvanberörde socknar, och hvars folkmängd uppgår, utom staden Lindesberg, til! nära 28,000; så och enär Kongl. Majit uti sin nådiga Proposition vid denna riksdag begärt anslag till 8 provincial-läkare; alltså är jag förvissad det Rikets Ständer i främsta rummet tillse alt ofvan antydda behof blir uppfyldt.
Beträffande stationen, så enär staden Lindesberg, hvarest apotek finnes, utgör centralpunkten i denna domsaga, är ock en följd deraf, att icke någon annan lämpligare plats är till finnandes.
På grund af det anförda vågar jag föreslå: att Rikets nu församlade Ständer anslå lön åt en provincial-läkare, stationerad i staden Lindesberg.
413 Om remiss till vederbörligt Utskott anhålles.
J. Lekberg, från Nerikes län.
Af Johan Lekberg från Nerikes län. om ändring i Kongl. Resolutionen den 9
December 1766 samt tjenstgöringsreglementet den 1 Mars 1819, i fråga om befrielse för rusthållare att, dd remonthäst ulan hans vållande befmnes obrukbar, i stället anskaffa annan tjenstbar häst eller klippare.
Resolutionen den 9 December 1 766 bestämmer, att för de vakanser, som genom rusthållarens försummelse kunna tima, skola de vid möten hålla klippare; och i tjenstgörings-reglementet af den 1 Mars 1819 stadgas, att om remonlhästen är vakant, sjuk eller eljest obrukbar, karlen bör förses med annan tjenstbar häst eller klippare; detta sednare stadgande är alltför betungande för rusthållaren, då han på intet sätt är vållande dertill att hästen blifvit oanvändbar lör blifvande möte.
Med anledning häraf vågar jag föreslå: att Rikets Ständer besluta, att, då rusthållaren icke är vållande till remonthästs obrukbarhel för blifvande möte, han ock må vara lri för att anskaffa klippare.
J. Lekberg, från Nerikes län. 414 Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
N;o 2T8.
Af Johan Persson från Upsala län, om åtgärders vidtagande till en förbättrad skogshushållning samt om kronoparkerna Åsens och Stora Sunnersta parks öfverlätande på arrende åt Ultuna landtbruks-institut.
Den del af vår landthushållning, med hvilken det är sämst bestäldt, år skogshushållningen.
Skogarne icke blott vanvårdas utan sköflas i de flesta orter oförsvarligt, hvilket är så mycket mera att beklaga, sorn landet derigenom tiiifogas en oberäknelig skada.
Får skogsförödelsen fortgå, så skall det snart blifva en omöjlighet alt bedrifva vårt bergsbruk; den betydliga inkomst, som nu kommer landet till godo genom export af skogsprodukter, skal! alldeles komma att försvinna, och sjelfva åkerbruket skall icke längre med någon fördel kunna bedrifvas, om vårt land blir skoglöst samt derefter ett rof för de kalla och utpinande vindar, som, då vextligheten om vårarne skall hörja, stryka öfver fälten och förderfva vegetationen, hvaraf vi redan nu å de större slättbotrakterna hafva en sorglig erfarenhet.
Hög tid är det derföre att några ändamålsenliga åtgärder vidtagas för främjandet af hushållningen med landets skogar, och en lagstiftning, som tryggar skogarnes återvext, är i högsta grad af behofvet påkallad.
Intilldess en sådan lagstiftning kan emotses är det af högsta vigt, att allmänna uppmärksamheten fästes åt denna riksvigtiga fråga, alt allmänna opinionen, så att säga, förberedcs på ändamålsenliga åtgärder härutinnan, samt att sålunda framför allt kännedomen om skogarnes värde och insigt en uti de allmänna grunderna för en rationel skogshushållning må blifva allmännare spridd, hvarefter öfriga åtgärder, syftande till en förbättrad skogshushållning, först med hopp om någon framgång kunna komma i fråga.
Kännedomen och insigten om skogshushållningens vigt, värde och nödvändighet för vårt land måste blifva lika allmän och erkännas lika lifligt, som vi nu uppskatta de andra delarne af vår landthushållning, och för att vinna detta mål — detta stora, vackra och synneiligen magt påliggande mål — får jag föreslå: l:o
Alt vid alla våra landtbruksskolor och landtbruks-institut skogs hushållniugsläran må fullständigt föredragas samt, så vidt möjligt är, prak tiskt tillämpas efter hvad för hvarje ort kan befinnas tjenligast; 2:o
Alt några nya landtbruksskolor ej må anläggas annat än der tillräcklig skog finnes för lemnande af fullständig praktisk undervisning i en rationel skogsskötsel, samt Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
N:o 278. 415 o:o Att till de landtbruks-läroverk, som redan blifvit anlagda och sakna skog, kronoparker eller allmänningar mätte, för så vidt sådana finnas i grannskapet af dessa läroverk, till dem anslås, för alt sålunda bereda tillfälle till den undervisning i skogshushållning, som icke vid något ' landtbruks-läroverk hädanefter bör få saknas. 4:o
Beträffande den högre landtbruksskola, som finnes i mitt eget grannskap, Ultuna landtbruks-institut, så saknar denna helt och hållet skog, men har å arrende den så kallade lilla Djurgårdsparken, som dock är alltför obetydlig, såsom endast innehållande omkring 100 tunnland.
I distriktets omedelbara grannskap och alldeles invid dess egor ligga deremot kronoparkerna Åsen och Stora Sunnersta park, hvilka jag härmed löreslår må till institutet öfverlemnas, om ej annat, på arrende likasom förenämnde
Djurgårdsparken, då årliga afkastningen i alla fall komme skogsplanteringskassan till godo och denna sålunda ej förlorade något, under det alt institutet vunne fördelen att fullständigt kunna lemna praktisk undervisning i skogshushållningen.
Genom det förslag, jag här framställt, vågar jag, om det vinner Rikets Högloflige Ständers bifall, motse att kännedomen om en ändamålsenlig skogsskötsel skulle, genom de från landtbruks-läroverken årligen utgående eleverna, snart spridas till alla delar af landet, jemte en ändamålsenlig praktisk tillämpning af de grunder, på hvilka skogshushållningen måste hvila, och hvaraf snart äfven skulle följa ett större intresse för våra skogar och en bättre hushållning med dem, hvarefter åter den af~ sedda och väl behöfliga nya skogslagstiftningen lättare skulle kunna genomföras.
Juhan Persson, från Upsala län. 416 Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
N;o 279.
Af Nils Andersson från Wermlands län, om ändring i gällande tulltaxa, i fråga om förlullning af ämnen lill sammansatta knappar.
Uti nu gållande tulltaxa hafva knappar af sammansatta, ej specificerade, ämnen sig åsätta en tull af GO öre pr skålpund, så att knappar af sammet, lasting, hel- eiler halfsiden nu draga lika tull, oaktadt sjelfva dessa tyger differera i tullsatser från 1 R:dr 50 öre till G
R:dr pr skålpund.
Tulltaxan har i detta speciela fall lrångétt det generela stadgandet, att tullen skall bestämmas med afseende å varans dyraste beståndsdel; skälet måtte vara det alt knappar, såsom en nödvändighetsvara, den der icke tillverkades inom riket, icke skulle bli allt för dvr för konsumenterna,! äfvensom det, all lurendrejeri af denna artikel icke kunde förekommas, om tullen sattes för hög.
Detta skäl är visserligen talande; men ser man saken från en annan sida, blir förhållandet annorlunda.
Den låga tullsatsen å knapparne och den höga å sjelfva tyget göra det svårt för en fabrik, hvars ändamål vore tillverkning af knappar, att just för nämnda missförhållande här i Sverige komma sig före.
En sådan fabrik, om den ån icke kan eller ens vill göra begäran om skyddstull, må dock ega rätt att fordra, det den icke varder stjufmoderligt behandlad af representationen, hvilket dock blefve händelsen om den icke fick åtnjuta någon favör i afseende på de med tull belagda varor, hvilka den för sin tillverkning behöfver införskrifva och som för fabriken icke är annat än en råvara att förädla.
Det torde vara påtagligt, att då 1 skålpund knappar af siden kostar 60 öre i full och 1 skålpund siden, deraf knapparne skola tillverkas, 6 R:dr, har fabriken, som behöfver införskrifva varan, deri ett betydligt mehn.
Min afsigt är icke den att begära förhöjning i tull lör knappar af ifrågavarande slag, ty detta, om det beviljades, skulle uppmuntra lurenfirejare, fabriken ’ till föga fromma; utan har jag ansett en tull-lindring för materialierna, dem fabriken har nödigt införskrifva, böra medgifvas, dock med kontroll att underslef dervid icke eger rum, och hvilken kontroll må ankomma på Kongl. General-Tullstyrelsen att föreskrifva.
Då, beträffande förlullning af sammansatta knappar af ej specificerade ämnen, det undantagsstadgande gjort sig gällande, att afseende icke göres derå att ämnet är dyrare eller billigare i tull, utan t. ex. siden- och iastingsknappar draga lika tull, ehuru Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
N:o 279. 41T ehuru ett skålpund af förra tyget är 4 gånger dyrare än det sednare, så höra ock reciprokt sjelfva ämnena, om de införskrifvas, och uppenbart finnes, alt de icke kunna till annat än knappar begagnas, draga samma tull som sjelfva knapparne eller 60 öre pr skålpund, för den händelse att materialet eljest är belagdt med högre tull; viljande jag erinra om obilligheten deraf, att t. ex. ett skålpund uthuggna runda siden lappar af större eller mindre diameter, dock icke öfver 2 å 5 tum, som uppenbarligen äro afsedda endast till ett ändamål, eller knappars beklädnad, skulle kosta 6 R:dr i tull, lika med hela sidenstycken, som kunna användas till hvad som helst.
Jag får således föreslå: att i tulltaxan vid artikeln ”knappar af sammansatta, eller, såsom arbetade, ej specificerade ämnen”, måtte få inflyta det tillägg, att ”ämnen till sammansatta knappar förtuilas lika med knapparne eller 60 öre pr skålpund, så vidt ämnet eljest skulle med högre tull beläggas.”
Det torde tillåtas mig tillägga, alt orsaken till denna min motion är den, att jag kommit i erfarenhet deraf, att en knappfabrik sedan sista riksdag blifvit här i staden (N:o 5 i B.
Gamla Kungsholmsbrogatan) inrättad, så vidt jag känner den enda i Sverige, och hvarest en mängd, cirka 70 yngre personer, har sysselsättning med ett lätt och propert arbete, som snarare är såsom lek än verkligt arbete alt anse, men hvaraf de dock hafva en förtjenst, den de omöjligen eljest skulle kunna förvärfva, utom det att dessa arbetare i tid vänjas till omtanke för sig och arbetsamhet.
Ett sådant företag anser jag förtjent af omvårdnad och åtminstone det hägn, att det icke varder förbisedt för utländska fabriker.
Jag anhåller om remiss häraf till Högloft.
Devillnings—Utskottet.
Stockholm den 29 November 4 862.
Brot. 1862 $ 1863. 11 Sami. 4 Afd. 53 418 Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
Af Anders Medin från Kronobergs län, om anvisande af medel att användas till vppmmtring af hvitbetsodlingen inom riket.
Numera böra tankarne väl icke vara delade derom att jordbrukets utveckling och höjande år lifsådern till landets förkofran och välstånd, äfvensom man med ledsnad måste erkänna, att svenska jordbruket ännu i många afseenden står efter andra länders.
Denna brist kan dock afhjelpas, om man med varmt intresse omfattar hvarje åtgärd, som har till syfte att böja denna landets modernäring.
Inom endast några få af rikets provinser odlas hvitbetor, om hvilkas odling det dock torde vara allmänt bekant alt, om densamma på ett ändamålsenligt sätt med omsorg och idoghet omfattas, den då lemnar en rik och särdeles lönande afkastning.
Det torde icke vara för någon obekant att det är af dessa jordfrukter, som man bereder socker och sirap; och då man besinnar hvilka enorma qvantiteter af dessa sötvaror, som hvarje år importeras från utlandet, skall man lätt linna hvilken kapitalbesparing, som skulle för landet vinnas, om hvitbetornas odling blefve allmän i de trakter, der dessa jordfrukter med fördel kunde planteras.
Äfven om de framalstrade sölvarorna icke blifva af aldra bästa och finaste qvalitet, hvilket ännu icke lärer låta sig göra af de härstädes odlade hvitbetorna, så blifver det, detta oaktadt, en nästan oberäknelig vinst för landet, derigenom att inom delta dymedelst ofantliga kapitaler komme att qvarstadna, som eljest gå till utlan det såsom utbyte mot deras socker.
För erhållande af den vinst, som härigenom tillskyndades Staten, torde man derföre kunna förvänta alt Staten äfven skulle vilja göra någon uppoffring; Och det är af denna anledning, som jag derföre hos Rikets Höglofliga Sländer vågar föreslå: att, för uppmuntran af hvitbetsodlingen inom riket, Rikets Ständer ville anslå 24,000 R:dr Runt, efter beräkning af 1,000 R:dr för hvarje län, samt öfverlemna åt hushållnings-sällskaperna eller landstingen att, för ändamålets vinnande, bäst och lämpligast använda hvad som på hvarje län kunde sig belöpa.
N:o 281. 419 Om remiss till Stats-Utskottet anhålles.
A. Medin, från Kronobergs län. G. Johansson, från Kronobergs län.
Af Anders Medin från Kronobergs län, om skyldighet för bruksegare att, i män af rösträtt, bidraga till klockares och orgélnisters aflöning.
I allmänhet torde det väl vara med billighet och rättvisa mest öfverensstämmande att, vid tjensters tillsättande, hvar och en i samma mån, som han har rättighet att rösta på den till tjensten föresiagne, han äfven har en motsvarande skyldighet att bidraga lill dennes aflöning, då han sedermera erhållit tjensten.
Jag har mig bekant att detta åtminstone är förhållandet med egare af masugnar äfvensom med stångjerns- och manufaktursmeder, enär desse, som, enligt Kyrkolagen, äro berättigade att deltaga i prestval, enligt Kongl. Resolutionen den 10 Augusti 1762 och Kongl. Brefvet den 15 September 1788, äfven äro ålagde alt deltaga i presterskapets aflöning.