Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Den lilla förpjäsen » Svärmödrar » är visser- ligen en m y c k e t obetydlig historia, m e n göres njutbar g e n o m fröken Hjorths uppenbarelse som den sötaste unga lilla fru.
Labiches därefter följande lustspel » Så pudrar man folk » äger där- e m o t i sin kvickhet o c h träffsäkra karaktäristik de bästa i n n e b o e n d e betingelser att göra lycka.
Det är en lustig satir öfver hederliga hvardags- människor, s o m vilja synas för mer än de äro, " och s o m därför söka » slå puder » i ögonen på hvarandra.
Det har en äkta Bergströms-roW — och hvad kräfves mer för dess framgång?
— samt därtill tacksamma uppgifter, väl lösta, för fruarna Fornell o c h Bergström, hrr Hagman, R. Wagner va.
F r u A g a t h e B a c h e r - G r a n d a h l gaf i förra veckan en konsert i Musikaliska akademins stora sal härstädes m e d biträde af fru Dagmar Möller.
Konserten, vid hvilken uteslutande utfördes ton- sättningar af fru B.-G., blef en fullständig succés för konsertgifvarinnan, s o m torde få räknas till samtidens mest begåfvade tonsättarinnor.
Hen- nes pianostycken äro präglade af fantasi o c h en rikedom på målande detaljer, som stundom ver- kar betagande.
Bäst förefaller hon oss d o c k i sina romanser, o c h en bättre tolk för dessa än fru Möller hade hon näppeligen kunnat få.
De väckte o c k formlig sensation, flere af d e m, o c h ett par tre stycken måste omtagas.
D e n full- taliga publiken var särdeles belåten m e d sin afton o c h belönade de uppträdande m e d det lif- ligaste bifall.
E n L i n d b l a d s a f t o n gifves nästkommande onsdag i Vetenskapsakademiens hörsal af fru Emelia Walter, f. Spångberg.
, som genomgått konservatoriet härstädes o c h sedermera studerat i Paris, har, o m vi ej missminna oss, före sitt giftermål m e d n. v. professor A.
Walter i Göte- borg, konserterat härstädes.
I nöd och last.
Göril.
B örtjust o c h u p p r y m d gick Johan W i d e om- kring o c h visade sin m a m m a det efter nu- tida fordringar ganska anspråkslösa b o, s o m han med sin unga fru o m ett par dagar skulle taga i besittning.
» Enkelt är här ju, förstås, m e n i alla fall bra trefligt, tycker jag.
Och jag h o p p a s R o s a skall bli nöjd. » » Ja, den flicka vore väl underlig, s o m inte blefve n ö j d m e d ett sådant h e m, när h o n får dela det m e d den h o n älskar.
Pappa o c h j a g började mycket blygsammare.
Och Eosa är j u uppfödd i anspråkslösa villkor. » » Ja, min lilla fästmö blir nog nöjd, äfven o m hon måste underkasta sig en och annan liten försakelse.
M e n j a g ville så gärna att h o n skulle få ett riktigt vackert och inbjudande intryck af sitt h e m, då h o n inträder här. » » Salongen är då ett verkligt vackert rum, oak- tadt möbeln j u onekligen är billig, o c h matsalen riktigt stilig.
Jag tycker, du har ordnat ett rik- tigt vackert o c h bra litet b o, gossen min. » » Och svärmor o c h svärdotter skola säkert för- stå o c h tycka o m hvarandra, o c h allt skall blifva fröjd o c h gamman, » sade han muntert o c h klap- pade o m sin ståtliga m a m m a.
M o d e r n nickade, m e n såg litet fundersam ut.
Hon visste nog, att hennes anpart i sonens hjärta hädanefter skulle bli inskränkt nog, m e n h o n var alltför förståndig för att icke vara beredd att utan knot underkasta sig en dylik ödets lag.
Så togo de unga sitt h e m i besittning, o c h allt vardt » fröjd o c h g a m m a n », såsom Johan hop- (t W &gt;f £ * I II öö V 1 I V A J I L Mil / l * * 5 f 1 1 I / i 111 II I V U U Då den lilla frun emellanåt på lediga stunder gentemot mannen pröfvade sina små tjusnings- försök o c h konstgrepp, inskränkte han sig nu- mera till en ganska passiv roll.
H a n hade blif- vit en smula trött på kyssar och.kutter o c h midt under hennes ansträngningar att dåra t i o n o m kunde han helt kritiskt sitta o c h lägga märke till de små rynkor, som uppstått vid ö g o n o c h mun, o c h inse att hennes u n g d o m s c h a r m e nu- mera väl behöfde en utstuderad toalettkonsts hjälpmedel för att göra sig gällande.
Men för E o s a fick mannens ö m h e t ett ökadt värde, i samma mån den förvägrades henne.
Och när den dag k o m, då h o n började tvifla på att längre äga hans kärlek, kände h o n sig riktigt olycklig.
» Johan är så besynnerlig o c h nyckfull nume- ra, » sade h o n en gång hälft förtviflad till sin svärmor.
» V i v o r o mycket lyckligare, då vi voro fattiga, » tillade h o n naivt.
» Såå, » sade den gamla frun mildt.
» Ja, han lämnar mig så m y c k e t ensam o c h är inte alls kärleksfull o c h vänlig, » sade h o n med gråten i halsen.
ni-inr » utrotas af Aktiebolaget Desinfeetioa t \ nh I K o m så ändtligen den dag, då W i d e var skuld- fri.
Innan han knappt hunnit njuta behaget o c h lättnaden häraf, gynnade h o n o m den oväntade tur, att han erhöll direktörsplatsen i ett nybil- dadt bolag, hvilket med ens försatte h o n o m i en synnerligen fördelaktig e k o n o m i s k ställning.
» Gifta er, ämnar ni gifta er på den platsen? » sade han åt sin efterträdare i tjänsten, när den- ne gjorde h o n o m sin visit.
» Ja, » smålog denne, » det tänkte jag verkligen.
L ö n e n är j u redan nu inte så illa o c h m e d löne- förhöjningen hvart femte år, så.
» » Ja, m e n m a n gör oklokt i att gifta sig för ung, » afskräckte Johan W i d e.
» Bry er inte o m, h v a d han säger.
H a n har minsann inte själf lefvat, s o m han lärt.
Och jag kan då intyga, att man kan lefva lycklig o c h nöjd m e d endast den lönen. » Och lilla E o s a kastade en lekfullt onådig blick på sin herre och man.
Han skrattade litet kort o c h bytte o m sam- talsämne.
E o s a var i full färd m e d att ordna den nya större bostad, de nu slagit sig ned i, o c h h o n utvecklade en verksamhet o c h ett sakförstånd, som m a n knappast skulle tilltrott h e n n e.
Ja, det visade sig att fru E o s a nu funnit det lämp- liga fältet för sin förmåga, ty arrangera o c h kom- mendera en stor tjänstepersonal, det kunde hon, och det var tydligt nog, att h o n n u k o m m i t på sin rätta plats i lifvet.
Den rikt försedda bör- sen delade mannen troget m e d henne, däremot visade han sig mindre benägen att deltaga i hennes sällskapskrets o c h förströelser.
Han hade så innerligt väl kunnat undvaras förut v i d hennes talrika, m e n blygsamma små förmiddags- bjudningar; m e n nu, när hennes umgängeslif inrättades i en större stil, behöfdes en kavaljer och en värd, o m inte för annat, såsom dekora- tion, Men W i d e var föga road af det salongs- umgänge E o s a åtrådde.
Och då tid o c h till- gångar nu medgåfvo, att äfven han kunde söka vederkvickelse o c h förströelser, ansåg han sig äga rätt att söka d e m på de områden, hvaråt hans smak o c h intressen lågo.
Han hade m e d ens blifvit en förstockad egoist, visade sig retlig och nervös samt icke så litet bitter o c h satirisk.
Hon skulle velat väcka sin lilla svärdotters ambition, m e n för blotta råd o c h antydningar var den för svårväckt.
Den dag kunde d o c k komma, då lilla E o s a g e n o m oförstånd o c h själf- viskhet tröttat ut m a n n e n o c h förspillt hans kär- lek.
Gamla fru W i d e höll sig allt mera borta från sonens h e m, ty h o n kände annalkande be- k y m m e r i luften o c h det var svårt att se sonen och nödgas förblifva stum; men ställningen af svärmoder gjorde h e n n e ej till den rätta att kunna ö p p n a Eosas ö g o n.
» Nej, E o s a lilla, detta går inte, » sade Johan W i d e v i d nästa nyårstid, » vi lefva h ö g r e än vi böra, så länge jag har mina studieskulder att amortera.
K o m skola vi göra ett litet öfverslag af mina affärer. » » Söta du, » sade lilla frun o c h satte sig smek- samt intill h o n o m, i det h o n kokett o c h rådlös blickade ned på titelbladet i sin hushållsbok med dess tillägnan åt svenska husmödrar o c h måtto: ' H o n ser till huru det i hennes hus till- står o c h äter icke sitt b r ö d i lättja '.
» Jag har verkligen försökt att vara så rysligt sparsam. » » Ja, det var bra, min lilla vän, men vi få för- söka att införa en smula metod i vår hushåll- ning, » sade den ordentlige, m e n opraktiske man- nen, s o m så väl förstod att arbeta o c h sträfva, men s o m skulle behöft en liten praktisk o c h förståndig hustru, som kunde besparat h o n o m omtanken för den husliga e k o n o m i e n.
H a n förde gång efter annan samtalet m e d sin lilla fru in på sparsamhetskapitlet.
M e n resul- taten blefvo af föga praktisk betydelse.
Kosa underkastade sig än en, än en annan försakelse af någon liten bagatell o c h sökte därpå inhösta ett välförtjänt loford af mannen.
Men denna såg numera oftast blott trött ut, o c h det var som o m det.
börjat föresväfva h o n o m huru litet den sortens sparsamhet på det hela betydde.
Småningom började Eosa känna sig försum- mad.
Johan hade icke längre samma blick för hennes små önskningar s o m förr, o c h han var inte heller så kärleksfull o c h smeksam af sig.
Men det värsta af allt var, att han på sista tiden jämt börjat slå fram o m, att m a m m a brukade så o c h m a m m a gjorde så.
Detta sårade Eosa, _ * Y Ö rf ff n l w r o och h o n var inte långt ifrån att tillräkna sin sparsamma svärmoder ansvaret därför.
Alla mannens försök att väcka sin lilla frus husmoderliga ambition studsade emellertid m o t den leende naivitet, hvarmed h o n helt o c h hål- let gick u p p i tillbedjan af sin lilla person o c h i föreställningen o m att vara till blott såsom sin mans ögonlust o c h fägnad.
Slutligen uppgaf mannen alla vidare försök att genomföra några reformer i hushållsväg o c h slog sig i stället m e d seg ihärdighet på det han förstod, nämligen att arbeta.
Då E o s a numera blott sällan h ö r d e talas o m klena tillgångar, u p p h ö r d e h o n alldeles att hysa några b e k y m m e r i den vägen o c h lade h ö g s t sällan band på sin smak för små extravaganser.
Men h o n var svartsjuk på detta arbete, som allt- mera drog hennes man ifrån henne.
H a n log matt, när h o n beklagade s !g, under det hon fladd- rade omkring h o n o m.
H a n visste nog, hvarför han behöfde söka sig extra inkomster, så att arbetet drog h o n o m så m y c k e t ifrån henne.
Allt h v a d han förtjänade rann j u liksom genom ett såll.
Det var vid mer än ett tillfälle han blef trött på allt Eosas ö m m a joller, som innebar så litet verklig förståelse o c h samkänsla, o c h han tyckte, att hans husliga lif erbjöd en n o g klen valuta för hans tunga sträfvan.
pats.
M e n så var också svärmor själfva grann- lagenheten o c h hänsynsfullheten, o c h o m h o n än tänkte ett o c h annat, yttrade h o n aldrig en åsikt i något, som rörde de ungas angelägenheter.
» Vi få visst försöka att lefva litet beskedligare, min lilla Rosa, » sade Johan, då det första året var gånget.
» Skulle du inte vilja föra hushålls- bok, så kunde vi bättre se, huru vi skulle kunna inskränka oss.
När j a g sedan en gång blir skuld- fri karl, så skall du få se på annat, » sade han lekfullt o c h drog sin täcka lilla hustru intill sig.
Så svann ännu ett år hän i solskenslycka, trots missräkningen öfver att det barn, vid hvil- ket de fästat så många känslor af h o p p o c h glädje, d o g vid födelsen.
M e n Eosas lif, s o m sväfvat i fara, var räddadt.
I sin tacksamhet häröfver g l ö m d e mannen sin missräkning o c h slösade tusen ö m m a o m s o r g e r på sin unga hustru.
Och lilla E o s a tröstade sig småningom, o c h un- der sin långa konvalscens njöt hon af att vara så älskad o c h omhuldad.
Men från denna tid blefvo Eosas hälsa o c h väl- befinnande det ständiga föremålet för hennes intresse.
Svärmor o c h doktorn tillrådde henne slutligen att inte för m y c k e t tänka på nerverna, utan söka förströ o c h sysselsätta sig.
Men Eosas man gjorde sitt bästa att klema bort henne o c h hon förbiet lika ömtålig o c h pjunkig, trots h o n s n a r t åter såg lika blomstrande ut.
I samma mån s o m den lilla frun blef alltmera loj o c h klemig, började mannen se en smula trött o c h jäktad ut.
Gamla fru W i d e var i sitt sinne inte riktigt glad.
H o n tyckte, att hennes gosse fick sträfva för mycket, o c h hon var inte längre riktigt nöjd med sin svärdotter.
H o n tänkte på de första åren af sitt eget äktenskap.
H o n hade s o m en ganska bortskämd flicka trädt ut ur ett förmöget föräldrahem för att dela mannens anspråkslösa villkor.
M e n icke hade h o n likt denna lilla för- klemade Eosa — s o m d o c k utgått från ett fat- tigt h e m — gått omkring s o m en sorglös, onyt- tig varelse i mannens hem o c h öfverlämnat ar- betet o c h sträfvandet åt h o n o m allena.
H o n skulle tvärtom funnit en sådan ställning föröd- mjukande.
H o n o m ålåg det att förvärfva pen- garna, m e n hon, huru hade h o n inte g e n o m om- tanke o c h flit sökt gifva drygsel åt hans tunga m ö d o r s lön.
Och huru lyckliga o c h glada hade de icke sträfvat sig fram till oberoende och ett begynnande välstånd, då maken plötsligt dog, lämnande åt henne, sina mödors trogne kamrat, att på egen hand draga fram sonen.
K u n g l.
t e a t e r n, s o m under de senaste veckorna flitigt repeterat Stenhammars nya opera » Tirfing », antages kunna uppföra d e n s a m m a första gången fredagen den 2 instundande december.
Den nya operan motses m e d lifligt intresse i n o m vid- sträckta kretsar.
Skiss för Idun af 375 fl / I Ii II, I l m m, fartyg och bostäder, allt på stället — utan bortförande al möbler.
lr,I ±V&gt;1 R j k 8 t e l 3 4 _ K o n t o r.
B r u n k e D e r g 8 B a t a n 3 L b.
_ Allm: Tel. 749
IDUN 376 Den gamla frun betraktade h e n n e forskande.
» Ja, Johan är icke sådan han b o r d e.
M e n är du så säker på, att ni hade så m y c k e t mera ge- mensamt förut. » » Ja, ja visst.
H v a d menar s v ä r m o r?
» » Ä, jag vet inte så riktigt, h v a d jag menar, m e n jag känner m i g bedröfvad. » » Säg ut allt hvad svärmor menar, » bad R o s a, som lärt sig hålla af den milda, gamla frun.
» Naja, liila barn.
Det förefaller m i g som o m du aldrig känt något behof af g e m e n s a m h e t i hans sträfvanden, m e n däremot nu i nöjen o c h världslighet. » R o s a spärrade u p p ö g o n e n.
» H v a d, hvad säger s v ä r m o r?
» » Jo, barn, jag säger att du varit en oförstån- dig liten hustru, o c h det är endast fruktan f ö r att saker o c h ting skola gå alldeles i sär, s o m k o m m e r m i g att tala ut, o c h jag tror det är lät- tare o c h rättare att v ä n d a j sig till dig, än till min son. » ' Och h o n framlade i milda m e n tydliga o r d Johans ensamma tunga sträfvan o c h R o s a s bri- stande vilja att uppfatta o c h underlätta den.
H o n kunde inte hjälpa, att h o n tyckte, att R o s a fört en mera sorglös o c h onyttig tillvaro, än h o n såsom en fattig m a n s hustru bort göra.
» Och detta säger du m i g först n u, » utbrast R o s a m e d bruten röst.
» Och du tänkte allt detta o m m i g o c h visade dig d o c k alltid så vänlig o c h tillfreds m e d mig. » Den gamla frun skådade m e d en förskräckt blick in i R o s a s heta, förebrående ö g o n.
» Ja, lilla barn, vänlig kände jag m i g alltid mot dig.
M e n j a g har n o g varit en stor egoist.
Ser du, man blir lätt skygg o c h feg, då det gäl- ler ens sons kärlek.
O c h det är en så vansklig sak för en svärmor att söka råda o c h leda sin svärdotter.
Tror du, att det skulle tjänat något till, o m jag sagt dig detta f ö r r?
» H o n klappade R o s a s h a n d o c h såg p å h e n n e m e d en bedröfvad, urskuldande blick.
» Nej, j o, » sade R o s a dröjande o c h bittert.
» M e n det h a d e n o g blifvit, s o m d u fruktade, att du fått betala omkostnaderna, » tillade h o n ärligt ITIDSFÖRDRIfT Bidrag mottagas med tacksamhet.
L u g n står j a g alltid under världens äflan, Men tar på sätt o c h vis d o c k del däri.
De lärdes teser o c h de dårars skräf- lan Mitt inre ständigt blandar sig uti.
Det kan förgifta dina sunda tankar, Kan såra dig o c h röfva sinnesro.
Det kan o c k lugna känslorna i svall- ning Och lysa lycka in i ensligt b o; Det kan förtala, ljuga, hyckla, döma, Och det kan ö p p n a fängslets dystra port; Det kan o c k lyckligt k o m m a dig att glömma, H v a d ondt din nästa e m o t dig har gjort; Det kan upplyfta dig till lyckans höjder, Till ryktets E d e n m e d dess lager- krans, Kan ge dig kärleksve o c h kärleks- fröjder, K a n lugna dig, kan röfva b o r t din sans.
Ja, tårar, löjen, hat o c h kärlek födas Utaf mitt inres oliktydda språk.
Jag ännu aldrig af dess verkan stör- des, Kritiklöst vållar j a g all världen bråk.
Hvad sprakar muntert o m när vå- ren k o m m i t?
» Ja, barn, då önskar jag nu att jag erlagt dem. » » Har Johan beklagat sig för d i g?
» frågade R o s a passioneradt.
» N e j, mitt barn.
M e n d e n elaka satir o c h hänsynslöshet, s o m blifvit h o n o m en så stygg vana, afslöjar hans sinnesförfattning.
Erfaren- heten skärper blicken, o c h en m o r anar o c h för- står mycket, s o m aldrig utsäges. » » M e n m o r, ytlig o c h själfvisk s o m j a g är, så omfattade jag dig m e d ett barns känslor och — mor, du har n o g rätt: det var din tystnad och mildhet m o t mig, s o m lärde m i g det.
Men ack, din kärlek kunde jag aldrig äga, o c h Johans har jag förspillt. » » N e j, det gifve G u d, att d u inte har; m e n nu k o m m e r din tid att vara tålig o c h fördragsam.
Jag är långt ifrån nöjd m e d Johan mer. » » Hvad, hvad skall jag då g ö r a?
Sträfva nu, när det ej b e h ö f v e s, det blir att gifva h o n o m ett tacksamt ämne för hans satir. » » Nej, m e n var tålig o c h kärleksfull, stilla o c h lugn.
Kärleken blir din bäste vägvisare. » Den själfviska lilla R o s a hade fått en törn i hjärtat, s o m t o g glädtigheten ur hennes öga o c h gjorde h e n n e s väsen stilla o c h försagdt.
H o n hade känt sig så fullkomligt säker i besittning af mannens kärlek, m e n tviflet o m att längre äga denna fyllde h e n n e m e d sorg o c h kränkte i grund hennes tillförsikt till sig själf o c h öfver- m o d e t i fråga o m oemotståndligheten h o s hen- nes lilla person.
D e n hårda glimten i hans ö g a kylde henne ända i hjärtegrunden, h o n dristade aldrig mera att ens försöka något af sina forna små konstgrepp för att tjusa hon-om.
Han fick ett förundradt uttryck o c h frågade mildt hvad h o n menade.
Då brast R o s a i gråt o c h aflade den mest för- krossande syndabekännelse.
» Stackars lilla Rosa, » sade han vekt.
» D u är för skoningslös m o t dig själf o c h för s k o n s a m mot m i g; m e n n u lämna vi det kapitlet.
V i hafva n o g k o m m i t ifrån hvarandra, det skulle vara fåfängt att söka förneka det.
Den utiofVade skrift- om sedüghetsfrkans n u v e rande stårndpunkt i de nordiska länderna har ännu ej kumat afslutas, men skall när den utkommer, enligt 16fte tillsändas alla prenumeranter Dagny for 1888.
DAGNY TIDSKRIFT FOR SOCIALA OCH LITER ARA INTRESSEN UTGJFVEN AF FR ED RIK A-BREM ER-FOR BU NDET.
188 % TIONDE HÄFTET.
INNEHÅLL: Moderstankar.
Poemet ” Babys hand ”.
Täflingsförslag.
Qvinnan i de politiska partiernas tjenst.
Frithiof Holmgren.
Till Maria B.
Skolhumoresker.
G. A-g.
Bref om qvinnomötet i Köpenhamn.
Meddelanden fr&amp;n landsbygden.
Constantini Arntxen.
Si nora Gesoelda Poxzolini.
Zsselde.
Nyutkommen heratur.
Öfversigt.
Qvinnofrågan.
Vitterhet.
Pontus Wiknem vjttra skrifter i utdrag af K. Warburg.
Anm. 8 u. Verner von Heidenstam: Vallfart och vandringsh.
Anm. &amp; len F9-ies.
En diskussion ph Nya Idun.
(Nya arbetsområden f6r qvinnan.)
B n g n a Nielsen.
Trbnge kläder.
Bref till Dagny om ” sed och osed. ” 8.
H ö g s t ~ ö m Bref.
till Dagny om Stockholms Qvinliga Gymnmstikförening.
FretWkcr- Bremtrr- Förbundets meddelanden: Stipendiefonderna.
Dansk kvindesamfund o m svenska tienstflickor i Danmayk m. m. Evaljehanda i qvinnofr&amp;gen.
Bikgta: Erik G. FoZcker.
Handarbetets Vänner pB Köpenhamnsutställningeu.
Pris pr årgång: {För Forbundets medlemmar kr.
För icke medlemmar 4700.
Ränte- och Kapitalmhrsäkringsanstalten 1 i Stockholm emottagar i helt Krontal penningar till beredande af Lifränta (ension) eller Kapitcrl att lyftas på en u pgifven å1 er.
Kontoret, N: r 5 Stora Nygatan, hål es öppet vid a8a söckendaga förmiddagar kl, 11-2 samt onsdagar 5-6 e. m.
För i Stockholm bosatta obemedlade personer, som in- Png i sätta medel för att bereda lifränta, betalar Fosterländska För- eningen forvaltningsafgift samt för insatser, ej öfverstigande under ett år 60 Kr., Z ’ ju.9~ procent såsom premium; hvarige- nom för hvarje sålunda insatta E, Kr.
i boken införes dessutom E n Krom.
Hufyudkontor: Malmtorgsgutan 5.
Nsa Träsnideri Mönster nu utkomne.
G~TEBORG.
L a g e r aE S l ö j d m a t e r i e l.
27746x1)
219 Moderstankar.
a ik ett skrynkligt rosenblad, en molntapp genomlyst af solen eller lik en rosenfärgad snöflinga, ligger den lilla handen på moderns bröst.
De små hjelplösa fingrarna äro ej stilla ett ögonblick, utan trefva ständigt hit och dit,, än gri- pande efter solstrålen, som faller in genom det höga, fönstret, än kanske sökande att fånga en förbisväfvande engel i den hvita vingen.
Och medan hon stilla smeker den älskade lilla handen, sväfva moderns tankar hit och dit i den skuggfylda framtiden.
Med ångestfullt spörj ande blick, med en moders växande hänförelse, men också med en moders djupa bäfvan, söker hon genomskåda det kommandes förlåt, i det hon tänker: Hvad skall Gud, under vexlande årsskiften - de må bli flera eller färre - gifva den lilla handen att göra?
Skall den alltid vara öppen att gifva, och dock alltid starkt hålla fast vid det rätta?
Skall den alltid vara redo för arbetet och dock alltid mild, alltid mjuk?
Skall den föra penseln eller mejseln inom konstens ma- giska verld eller väcka slumrande tonernas tröst för hjertan b som tröttnat?
Skall den få jemna sjuklingens örngått och bringa hvila åt värkande hufvud?
Skall den räcka svigtande kämpe den törst-stillande dryc- ken eller bära mat till hungrande srnå?
hvad skall Gud, under vexlande årsskiften - de mii bli flere eller färre - gifva den lilla handen att giira?
Spanande så med ångestfull blick, med en moders väx- ande hänförelse, men ock med en moders djupa bäfvan, sträf- var hon att genomskåda det kommandes slutna förlat.
Men ehvad ä n ödet må beskära, ehvad lifvet än inå hafva i beredskap, aldrig, aldrig skall barnahanden släppa sitt grepp om moderns hjerta.
Ofvanstående är en svag öfversättniug på prosa af inne- hållet i det lilla vackra amerikanska poem, som här nedan återgifves i original.
Införlifvandet af detta poem med våi.
svenska, på sådana områden fattiga poesi vore en verklig vinst,.
220 Vi uppmana derför till en liten täflan för detta ändamål, vare sig i form af öfversättning eller bearbetning i biiiiden form.
Täflingsförsöken böra i försegladt kuvert och försedda, med signatur eller motto insändss till Red: n af Dagiiy inom nästkommande januari månad.
Professor Viktor Rydberg har godhetsfullt lofvat, att de fii underställas hans bedömande, hvarefter det möjligen godkända täflingsstycket torde komina att meddelas i febriiarihäftet af Dagny.
Baby ’ s Hand.
By Laura, E. Richards.
*) L i k e a little crump7ed rose leccf It lies on my bosolil.
now, L i k e a t i n y sunset cloudlet, Like a Jlake of rose-tinted snow.
A n d the p e t t y, hei ‘ pless jnge?
* s A v e never a n6onient a t rest, But ever a w mouing and straying About OM the w o t l w ’ s breast, Trying to grasp the sunbeam T h a t streams f r o n t the tuindow high, T r y i n g to catch the zuhite garments O f the angels hovering by.
A n d as she ynts und caresses T h e denr littlc: lovely hand, The mother ’ s thoughts go forward Towarcl the f u t w e ’ s shadowy land; A n d ever hei.
anxious vision Strives to pierce each coming year, With a mother ’ s height of r a p t w e, With a motlwr ’ s depth of f e a r, A s she thinks, ” I n the years that are colnil~y, B e tlzcy mnny or be they f e w, Whclt work is the good God sendiny For this little hand to do?
Will it always be open in giviny, __- *) For The Woman ’ s Journal.
221 Ami?
always strong for the right?
Wi17 it alzuays be ready f o r labor, Yct ulzouys gentle und light?
E7ill it yrasp the brush or tlze chisel In the mayical realms of art?
Will it walcen tlae loveliest music To gladden the weayy heurt?
Will it smooth the suferer ’ s pillow, Bring rest to his aching head?
tvi11 it profer tlae cup of cold water?
B y it shall the Izunyry be fed?
Oh, in the years that are coming, Be they many or be they few, What now i s the good God sencling For this 7itt7e hand to do? ” il ’ lzus the mother ’ s anxious vision Strives to pierce euch coming year, With a mother ’ s height of rapture, With a mother ’ s depth of fear.
whatever may be its fortunes, IVhateve ?.