Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Betia les försvarslös person med brott, vanart eller fortsatt fylleri, lättja eller liderlighet; eller öfvertygas han om försök emot personliga säkerheten eller egande-rätten; eller vägrar han att antaga erbjuden laga tjenst eller arbete; eller befinnes han utan lof utom det anvista distric— tet, eller kringstryker derinom; eller öfvertygas han om tiggeri; eller stöler han på annat sätt den allmänna ordningen; dömes han, efter att förut hafva varit hörd och fått tillgodonjuta rattighetein att sig förklara, samt sedan församlingen, till hvilken han hörer, lemnats tillfälle å sockenstämma yttrande afgifva, till arbete å tvångsarbetshus, första gången på tre, andra gången på sex månader och tredje gången på ett år.
Kommer han oftare åter, behandlas lian såsom lösdifvare.
Då försvarslös person angifves för brott, må lian genast i häkte inmanas. 12 Lag- samt Allm. Bcsv.- och Ekon.-Utskottens Betänkande, N:o 56.
Efter tvångsarbets-tidens slut vare försvarslös berättigad återvända till den församling, han förut tillhört, c) ingående Lösdrifvare.
Under benämningen af Lösdrifvare böra alla de hänföras, hvilka, såsom försvarslöse, blifvit, på sätt ofvan sagdt är, tredje gången straffade med tvångsarbete, utan alt de låtit sig deraf rätta; eller som kringstryka i landet, ulan att ega säker bostad, laga näringsfång, försvar eller tjenst, och utan att vara för löpande året skattskrifne eller medhafva gillige pass, ehvad de förebära sig utöfva något yrke, hvaraf de hemta förtjenst och bergning eller icke, eller ock som, då de, försedde med behöriga pass, stryka omkring i landet i sådan belägenhet i öfrigt, sorn nyss är nämndt, kunna öfverbevisas om bedrägeri eller hot och undsägelser, för att derigenom förmå andra att lemna dem understöd, vare sig i penningar eller varor, eller ändlligen som idka tiggeri såsom eit yrke.
Från den i allmänhet stadgade skyldigheten alt med behörigt pass sig förse må dock arbetsföre personer af allmogen befrias, då de, i ändamål att söka arbete på kortare tid, vandra ut ifrån sin hemort, utan bör det för dessa anses tillfyllestgörande, alt de äro försedde med vederbörande presterskaps af kronobetjeningen påtecknade bevis om frejd, bostad och skattskrifning.
Då lösdrifvare anträffas, hör han genast häktas och till Läns-häktet införpassas.
Detsamma gäller om qvinnor, sorn' dem medfölja ehvad de uppgifvas vara deras hustrur eller icke.
Medhafvande barn, under femton år, skiljas genast från föräldrarne och njuta, genom vederbörandes försorg, vård och uppfostran.
Befinnes lösdrifvare vara utlänning, förrymd soldat, fånge eller missgerningsman, förfares med honom, enligt de, i afseende på dvlike personer, serskildt utkomna Författningar.
Hvarje annan lösdrifvare, som är aibeisför, varde, der ej tillfälle till laga försvar, eller lill erhållande af loflig sysselsättning kan lör honom eller henne beredas, dömd: man till ett års arbete vid ai bets-fängelse eller arbets-eompagnie, qvinna till corrections-inrättning.
Föiebär personen, att han är på annat ställe mantalsskrifven och att han förlorat innehafvande pass eller andra betyg, bör upplysning derförinnan inhemtas från Konungens Befallningshalvande i det Län, som af personen uppgifves.
Vägra lösdrifvare att lemna nödiga upplysningar om Lag- samt Allm.
Bcsv. och Ekon.-Utskottens Betänkande, N:o 56 13 sin person, eller betra les lian med falska uppgifter, dömes lian i alla fall lill tvångsarbete, och må lian ej, efter utstånden strafftid, dei ifrån lös" i t— vas, innan han lemnat fullständiga uppgifter om sin person.
Utrönes det, alt han blifvit i yngre åren öfvergifven af föräldrar eller annmledes satt ur tillfälle att göra reda för sig, må han tillgodonjuta sin oskuld härutinnan.
Då det emedlertid icke är genom straff allena, som det förderfliga
Samt allt mer och mer öfverhandtagande lösdiifveriet kan hindras och utrotas, ulan andra medel ock måste dertill samverka, foitirås vidare: t:o att bestämda föreskrifter meddelas, rörande förpassning för sådane personer, hvilkas yrken påkalla kringresande i landet; att dessa förpassningar alltid ställas på kortare tider och att föreskrifterne strängt handhalvas; börande rättigheten för nyssnämnde personer att medföra minderårige barn i möjligaste måtto inskränkas; 2:0 att noga uppsigt hålles af Stads- och Kronobetjente, Gästgifvare och ordningsmän inom socknarne, å gästgifvaregårdar, krogar och andra ställen, der kringstrykande personer pläga hafva tillhåll; 3:o att lika beskaffad tillsyn äfven må egn rum vid marknader, anctioner och andra större folksamlingar, helst möjligheten af lösdrilveriets förekommande beror på en sträng och ihärdig vaksamhet frun Stads- och Ivronobetjeningens sida; 4;o att lämpliga böter bestämmas för hvar och en, sorn okänd person, hvilken saknar pass eller andre tillförlitlige betyg, hos sig hyser, utan att inom viss föreskrifven tid anmäla sådant hos vederbörande
Polis-myndighet i stad och å landet hos närmaste Kronobetjent eller ordningsman, med påföljd tillika för den, som tredje resan sig härutinnan förser, eller öfvertygas att hafva afvetat, att den inhyste personen är lösdrifvare, att sjelf blifva stäld under serskild tillsyn af Krono- och Stads-betjente; 5:o att, då ej sällan inträffar, det flera kringstrykande personer samla sig tillhopa och, genom hotelser eller andra tvångsmedel, truga sig till quarter, serdeles i enstaka hus och gårdar eller torp, är värden fri från allt ansvar, då han, så fort sådant sig göra låter, angifvet’ förhållandet hos 14 Lag- samt Allm.
Besvärs- och Ekon.- Utskottens Betänkande, N:o 56.
Krono- eller Stads-bel jent eller ledamot af Fattigvårds-Styrelsen, n ed beskrifning tillika öfver personernes utseende, pähafde kläder m. m., underlättande deras gripande; 6;o att, om lösdrifvare sätter sig till motvärn emot den, bonom gripa vill, skall den senare vara fri från ansvar för den skada tili lif och lem, sorn lösdrifvaren tillskyndas kan; och 7:o att vid bestämmandet af den församling, till hvilken lösdrifvare skall anses höra, enahanda grunder skola, då fråga derom uppstår, anses gällande, som de, hvilka blifvit af Utskotten föreslagne uti Betänkandet om fattigvården. d') Angående lösgifne jångar och andre förbrytare.
Desse synas lämpligen kunna fördelas i 2:ne classer.
Till den första skulle räknas sådane^ som undergått straff för mindre förseelser eller icke vanfrejdande brott och sådane, som endast varit misstänkte och tilltalade för förbrytelser, men blifvit frikände, och till den andia classen åter de, som föröfvat brott, medförande vanfrejej, och derföre utstått straff eller ock för dylikt brott blifvit under framtiden slälae.
1 afseende på de af första classen, torde annan föreskrift icke erfordras, än alt de böra tillhöra de församlingar, af hvilka de förut varit medlemmar.
De utaf andra classen skola jemväl, då de pröfvas heiätligade att friheten återfå, och ej sjelfva konna bereda sig utväg till lagligt näringsfång eller laga försvar, vara berättigade återvända till de församlingar, hvilka de förut tillhört, men skola derstädes ställas under Kronobgljeningens eller Magistratens serskilda tillsyn., på sätt om lösdrifvare förut är stadgadt.
Vill någon medlem af annan församling, än den, till hvilken fången förut hört, densamma från häktet emot laga, varde förstnämnde församling å sockenstämma hörd, huruvida den till inflyttningen lemnar samtycke.
Nekar nyssberörde församling härtill, men den, sorn vill fången uttaga, förbinder sig alt honom minst ett år i sin tjenst behålla och tillika Lag- samt Allm.
Best'.- och Ekon.-Utskottens Betänkande, N:o 56.
1$ fpr fängen ställer sudan borgen, som bär ofvan, vid frågan om tjenstlösa omnämnes, vaie langens ullernnande ändock tillåtet.
Då fånge, sorn frun fängelse förpassas till hemorten, icke eger nödiga kläder eller medel att sig under vägen försörja, bör sådant, på Statens bekostnad, under iakttagande af sLörsta möjliga hushållning, honom bestås.
Enär likväl mycken svårighet äfven hädanefter otvifvelagtigt kommer alt mola den från fängelset utträdande att kunna erhålla utvägar tili ärlig försörjning, derest icke enskild mennisko-kärlek och välgörenhet mellankomma, skulle det säkerligen vara i högsta måtto önskligt, att Konungens Befallningshafvande, hvar och en inom det honom anförtrodda Län, sokte tillvägabringa föreningar af personer, hvilka, vid långens utgång från fängelset, loge vård om honom och sokte alt göra honom skicklig för frihetens åtnjutande.
Utskotten får derföre hemställa, att Rikets Stan ler hos Kongl. Muj:t i underdånighet anhålla, del Kongl. Majit täcktes förständiga
Dess beiaUiungshafvande att suka tillvägabringa dylika föreningar.
Beträffande Herrar Brincks och Öhrstroms förslag om inrättande af frivilliga arbets-inrätlningar uti Länen eller församlingamcj så halva Utskotten funnit, alt behöfligheten af dylika inrättningar måste bero på serskilda förhållanden och omständigheter.
För en stor del af landsbygden och synnerligast i de orter, der större tillgång på binäringar finnes, kommer, under vanliga år, sällan begagnandet af sådane arbets-inrättningar i fråga.
Vid sådant förhållande och då vid arbets-inrättningars organiserande och förvaltning all möjlig uppmärksamhet och den noggrannaste försigtighet måste iagttagas, om de icke — på sätt erfarenheten i andra länder visat hafva inträffat — skola, genom att vänja den arbetande classen alt anse dem för en säker tillflykt vid påkommande behof och sålunda, genom qväfvande af den nödiga omtanka» för framlida bergning, åstadkomma ett ondt af vida menligare ari, än sjelfva tiggeriel, hvilket de äro ämnade att utrota, hafva Utskotten ansett, att införandet af frivilliga arbets-inrättningar bör få bero af menighelernes fria beslut och öfvertygelse.
Utskotten hemställa derföre vördsamt, att Herrar Brincks och Öhrströms ifrågavarande förslag ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Lag- samt Allm.- Besv.- och Ekon.-Utskottcns Betänkande, N:o 56, Vidkommande sedermera frågan om anläggning af förbrytare-colonier, så enär dylika inrättningar ej kunna åstadkommas utan högst ansenliga kostnader och jemväl sedermera för underhållet så väl af sjelfva inrättningarnej som den derstädes erforderliga bevakning medföra ej på förband beräkneliga utgifter, hafva Utskotten icke för närvarande ansett sig böra till det härom framställde förslag tillstyrka bifall, helst med skäl ian betviflas, om icke i Sverige mången skulle kunna föredraga att blifva sänd till förbrytare-colonien och derstädes erhålla egen bostad, än söka sig tjenst hos andra.
På dessa skäl och då tillfällen till nybyggens anläggande hittills med begärlighet omfattats, utan att Staten för deras befrämjande behöft göra synnerliga uppoffringar, tillstyrka Utskotten, att ofvanberörde framställning må lemnäs utan afseende.
I fråga åter om Tvångsarbetshus, eller de så kallade Correclionsinrältningarne, så lärer erfarenheten af det menliga inflytande, dessa inrättningar utöfvat på säkerheten till person och egendom uti de trakter, som närmast omgifva dem, i förening med det bekymmer, som alstrats utaf den hastiga tillvexten uti antalet af de uti inrättningarne förvarade brottslingar, vara tillräckligt talande skäl för alt önska en förändring i deras nu varande organisation.
Utom det att fångarnes transporterande till Corrections-Inrältningarne ofta från långt aflägsna orter förorsakar betydlig kostnad och betungar de skjutsande, så medför delta aflägsnande från hemorten flerfaldiga olägenheter, så väl derigenom, alt svårigheten för fången alt skaffa sig tillfälle till erhållande af försvar förökas, och alt till följd derutaf hågen till förbättring tilläfventyrs hos honom minskas, som ock derigenom, att den, som möjligen å den fremmande orten låter förmå sig till fångens uttagande icke sällan, i okunnighet om fångens föregående lefnad, blifver på denna bedragen.
Utskotten hylla derföre den åsigt, att försvarslöse och lösdrifvare helst böra, då de till tvångsarbete dömas, detsamma i hemorten eller Länet undergå.
Men då härvid i betraktande tages, att redan genom Kongl.
Brefven den io November 1807] och den 28
Maj 1S13 inrättandet af tvångsarbets-hus inom hvarje
Län blifvit anbefaldt och att de försök, som i denna riglning blifvit gjorde,- icke, så vidt Utskotten hafva sig bekant, medfört några tillfredsställande resultat, så anse Utskotten icke lämpligt att med bestämdt förslag i denna syftning framkomma.
Innan något i denna fråga afgöres, torde vederbörlig undersökning - Lag- samt Allm.
Best'.- och Ekon.-Utskottens Betänkande, N:o 56. 17 sökning brira föregå, huruvida tvångsarbets-hus i serskilda
Län erfordras, eller or» dylika inrältuingar kunna göras gemensamma för flere Län.
Utskott* 11 föreslå derföre, att Rikets Höfflofl.
Ständer bos Kongl. Maj:I. i underdånighet anhålla, att Kongl. Majit täcktes fåla anställa en undersökning, till utrönande af huruvida genom en förändrad organisation af Länshäktenas utrymme kan beredas att morn
Länen förvara de till tvångsarbete dömde personer ellet, i annat fall, huru många tvångsarbets-hus, som kunna erlorrlras, hvarest 'le lämpligast höra anläggas samt huru de böra vara inrättade, och för Rikets Ständer vid nästkommande Riksdag framlägga fullständigt förslag till dylika inrättningar.
Men i afseende på de mått och steg, som under tiden kunna erfordras, torde för närvarande Rikets Ständers åtgärd icke böra sträckas längre, än alt Rikets Ständer till Kongl. Majit frambära den underdåniga önskan, att anstalter måtte vidtagas att, så vidt möjligt är, förskaffa de lill tvångsarbete dömde personer sysselsättning med allmänt arbete inom orten på sådant sätt, att deras försändande till correclioivshus må kunna undvikas och att åt Kongl. Majit ofverlemnas att pröfva, huruvida någon utsträckning må gifvas åt de nuvarande Arbets-Compagnier, på det de måtte kunna emottaga alla till arbete derstädes dömde personer.
I anledning af Herr Ribbings förslag om utfärdande af en Författning, som fullkomligt undanröjde de hinder, hvilka genom samfällig eg mderätt kunde ligga i vägen för aftappning och uppodling af mossar och kärr vid sådane tillfällen, då icke utrifning af vattenverk korn i fråga, få Utskotten endast hänvisa till deras, på grund af Herr Ribbings m. fl. serskildt i detta ämne väckte motioher, afgifne och af samtlige RiksStånden bifallne Betänkande N:o iS. Eili, till R, S, Prot. 1840 och 1841, 7 Sami. 2 dfd, 14 Ilaft. 3 ^ 18 Lag- samt Allm. Bese.- och Ekon.-Utskottens Betänkande, N:o 56.
Herr Öhrströms framställning om inköp af Gottska sandön för anläggning derstädes afen Corrections-inrätlning, anse Utskotten redan vara besvarad genom det yttrande, Stats- Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-LTtskotten uti Betänkandet N:o 8g afgifvit, i anledning af Herr af Grubbens uti enahanda syftning väckte motion.
Öfver den af Herrar Brinck och Öhrström väckte fråga om fångars deportation, hafva Utskotten, som till pröfning förehaft jemväl andre i detta ämne väckte motioner, meddelat serskildt Utlåtande.
Genom hvad här ofvan blifvit anfördt, anse Utskotten de uti delta Betänkande upptagne motioner vara besvarade, och utvisar sjelfva Betänkandet, hvad afseende Utskotten funnit de framsällde förslagen förtjena; hemställande Utskotten, alt motionerne, så vidt de icke genom de nu afgifne förslag och tillstyrkanden blifvit bifallne, måtte tili allt Afseende förfalla.
Reservation af Herr G«. von Rosen:
"I följande delar reserverar jag mig emot detta Förslag.1 Ehuru Utskotten sökt i många hänseenden mildra obilligheten i hittills gällande stadgar rörande försvarslöshet, synes dock i detta Förslag en ännu fortfarande vackling emellan en hittills rådande obillighet och den mildare syftningen, så snart tillämpningen af de uttalade grundsatserna. ifrågaställes.
Bcsv. och Ekon.-Utskottens Betänkande, N:o 56. 10 Så f. ex. uttrycka Utskotten sig på ett ställe ”sjelfForvåUad, uppsåtlig tjenstlöshet,” liksom det låg något ondt i sjelfva tjensllösheten.
Pä ett annat ställe i förslaget finner man, att afseende bör fästas derpå, ”huruvida den försvarslöse, genom en föregående brottslig vandel, sjelf gifvL anledning alt af honom för framtiden fordra större garantier eller icke.’ Emot delta senare yttrande vore visserligen ingenting att anmärka, om man ej derjemte fann, alt Utskotten sträckt en dylik garanti, äfven till de tjenstlösa, som ej äro till brott eller varnart förvunne, sålunda att äfven desse ålägeas alt anskaffa vederluiflige mäns borgen för böter till ett belopp af 5o R:dr, sorn dem framdeles kan afförd i as etc. etc.
Häraf finner man, alt Utskotten i tillämpningen viel bl i f v i t, att individen, utan afseende på dess vandel och moraliska ståndpunkt, kan förverka rättigheten alt medelst egen försvarsrält vara fri och bero af sin egen arbetskraft och förmågan att sig sjelf försörja.
Utskotten föreskrifva >jenstlöshe’en, såsom första sladien till försvarslöshet, vilkor, hvilka, efter mitt förmenande, äro obilliga emot den välfrejdade.
Det medgifves visserligen, att individer kunna vara i förhållanden, som berättiga det allmänna af dem fordra garantier att de ej slöra den allmänna ordningen; men den enda rättvisa och den säkraste garantien för den välfrejdade — är dess frejd; hvarföre den ock bör vara en tillräcklig borgen för framtiden.
Jag kan således ej fatta den rättsgrund, från hvilken Utskotten utgå, dåde dels omtala ”uppsåtlig tjenstlöshet” eller påyrka borgen för framdeles affordrade höler af dem, som ännu ej brutit emot Lagen.
Detta senare åliggandet innefattar en på förhand gifven misstanke, som förnedrar och är orättvis, så framt ej en förut begången brottslig handling dertill berättigar.
Utskotten hafva härigenom uppdragit en orättvis skilnad emellan dem, som gifva och toga arbetslön; hvarigenom det så kallade laga försvar får en origlig betydelse, som förlamarså väl moral-tillstånde's, som arbets-krafiernas fria utveckling.
Hvarföre Utskotten gifvit Fattigvärds-stjrelsén uppsigt öfver de tjenstlöse, innan fråga uppstår om fattighjelp, kan jag ej förstå, >uvida Utskotten på förhand ej antaga, att ingen annan Communal-inrätlning innom socknarne kommer alt ega rum.
Jag hade likväl önskat, att Utskotten begagnat ordet Socken-styrelse, såsom lämpligare och mera motsvarande den syftning, jag önskar rådande i ett Förslag, som i ingen nion bör f rutsätta hvarken fattigdom eller brottslighet hos den tjenstlösa, förr än han dertill gör sig saker. 20 Lag- samt Allm.
Besv. och Ekon.-Ut skot tens Betänkande, N:o 56.
DA jag å ena sidan gillar det förslag, att den tjenstlöse, som söl<er aibete oell saknar tillfälle dertill, iinderstödes genom Soeken-styrelsens försorg med arbetsför!jenst, måsLe dock ett sAdant förfarande med varsamhet verkställas; ty eljest kail det missbruk lättligen inträffa, att sjelfegande och husbönder, med beräkning af en sådan arhetstillgång, ej vidare antaga lagstadda i jensteh joi , nian heldre anlita de tjinstlösas arbetskrafter för ett nedtryckt arbetspris, och derigenom öka de tjenst lösas antal.
I våra lider, der industrien tagit en så egoistisk riktning, har man skäl befara ett sådant förhållande.
Derföre anser jag Utskotten origtigt förfarit, dåde berättiga den af församlingens ledamöter,sorn försl påkallar ett sAdant arbetsbiträde, alt få det och först derefter eller, i brist af dylikt påkallande,, föreslå ai bele för allmännare räkning.
Jag tior deremot, att, så snart frivilliga arbetsaftal sakna®, bör arbete för allmän räkning, sorn nödfall, der det kail ske, först begagnas, och sedan eller i andra rummet dylikt arbete hos enskilde.
I bestämmelserna rörande försvas-tosa personer, sorö äro upptagna under Litt.
B, anser jag irsta momentet böra utgå, såsom oegentligt och i strid med den iättighet, sorn förut i viss nion är lemnad åt de så kallade tjenstlösa; hvaremot 2:dra momentet är en tillräcklig definition på försvarslösa och lemnar en tillfyllestgörande garanti för allt, sorn med foislaget bör åsyftas.
D. hafva Utskotten föreslagit, till vinnande af tillfälle för lösgifven fånge att få arbetsförtjenst: att Rikets Ständer hos Kongl. Majrt i underdånighet anhålla, att Kongl. Majrt läcktes förständiga Dess Befallningshafvande söka tillvägabringa föreningar, sorn åtaga sig vården örn dessa frigifne fångar.
Utskotten hafva visserligen här uttryckt en vacker tanke, som är stödd på den ch risti iga försonligheten och barmhertig heten , men efter mili åsigt uttryckt den på olämpligt ställe, då den fått ruin i ett förslag, som bör innehålla positiva föreskrifter, men ej fromma önskningar, och tror för öfrigt, att hvad Utskotten i denna del föreslagit, ej är tillfyllestgörande, helst förslaget i viss mon häruti saknar det allvar, sorn borde linnas, då denna önskan slår i strid mot det moment, som stadgar, att socknar ega neka enskildta, 'välfréjdade personer ovilkorlig rätt att erbjuda de här ifrågavarande olycklige frihet, försvar och bröt!.” Lag- samt Allm.
Besvoch Elion.-Utskottens Betänkande, N:o 57. 21 N:o 5j. Ank. till Exp. Utsk. den 14 Mars, kl. 12 m.
Betäckande, i anledning of väckte motioner, rörande ändringar i nu gällande Lego-Stadg / af den 23 November 1833, samt begagnande af så kallade CJppehådls-kort, ni. m.
I delta ämne hafva de sammansatta Utskotten fått emottaga följande motioner: från Högloft.
Ridderskapet och Adeln'. i:o af Herr Friherre Cederström, Anders, hvilken, i afseende på Kongl. Majrts förnyade Legostadga af den 23 November i833, i ista och aldra art., anmärkt, att desse artiklar, sfldane de nu lyda, lemnade utrymme för osäkerhet och obestämdhet, som helt och hållet motverkade deras ändamål, hvilket vore alt förekomma försvarslöshet och brott.
För att rätta detta missförhållande, hvilket motionären ansåg kunna leda derhän, att, enligt nämnde artiklars nu varande ordalydelse, hvilken som helst antingen vöre blottställd alt anses såsom försvarslös, eller ock obegränsadt berättigad att lemna försvar åt andre — en anomali, som ingalunda stöde att förena med den tydlighet och bestämdhet, hvilka framför allt borde finnas uti Lag- stadganden, — har Herr Friherren, på grund häraf, jemte flere andra i sammanhang dermed utvecklade skäl, föreslagit: att i:a Artikeln i §, 2:a Artikeln 3 och 4 §§• uti förrberörde Nådiga Legostadga mätte erhålla löij ande lydelser i Artikeln r §. ’’Hvar och en, som icke har laga försvar, skall, för att ej ligga ”samhället till last, sådant sig för sk a (fa-.
Den har laga försvar, som i n— ”gått i Kongl. Majrts och Kronans eller allmän tjenst, eller, i enlighet ”med landets lagar eller serskilde privilegier, idkar fria konster, studier '22 Lag- samt Allm. Besv.- och Elcon.-Utslcottens Betänkande, N:o 57j ”'handel, fabriks-rörelse, handtverk, sjöfart eller annat lagligt näringsfång, ”eller jord- eller bergs-bruk, antingen såsom egare, arrendator eller brukare, eller bevisligen af föräldrar, anhörige eller andre personer underhålles, eller, enligt församlingens i sockne-stämma yttrade omdöme, är ”känd, såsom den der antingen genom egna medel eller genom arbete elber annan loflig sysselsättning ärligen sig försörjer, eller af allmän barm”hertighets-anstalt vård och understöd njuter.
Hvar och en annan skall, ”för att ega laga försvar, förskaffa sig årstjenst hos husbonde på landet elber i släderne, eller i Stockholms stad halfårs-tjenst, och i den husbon”des tjenst användas, som honom mantalsskrifva låtit; eljest vare han underkastad den skyldighet och den påföljd, som i Kongl. Maj:ts Nådiga “Förordning af den 29 Juni i833, huru med försvarslöse personer förhållas ”bör, stadgadt finnes.
Den, som af en eller annan orsak blifvit från tjenst •”ledig, må dock kunna på kortare tid, än nu sagdt är, tjenst antaga, med "förbindelse att till näst påföljande flyttningstid deri förblifva.” "Under Kongl. Maj:ts och Kronans tjenst inbegripes icke inskrifning i allmänna Bevärings-manskapet; och thy skall den, som i samma ”manskap är inskrifven åligga, att under fredstid vara med laga försvar Oförsedd.” 2 Artikeln 3 §, ”För att såsom husbonde vara behörig att tjenstehjon försvara, föredras: 1:0 alt sjelf ej tarfva försvar; 2:0 att behöfva dess tjenst och det”samma kunna löna samt underhålla, och 3:o att vid mantalsskrifningen "kunna styrka sig bevisligen ega de i begge föregående punkter föreskrif”11 e egenskaper etc.