Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ja, det är han visst, det.
Också kan en ann'
FRU QVIDING (i långschal, hatt och ridikyl.
Sipp och tillgjord).
var så sublimt, så det föll mig in att titta upp se Ulrika!
Kors, att lilla syster kan komma ifrån så här midt på blanka hvarda'n.
Nå än söta syster sjelf, då.
FRU SUNDIN. KATRINA.
God afton, lilla fru borgmästarinna.
Vädret
med det här hålsömsmönstret.
(Sötsurt).
Nej, men
Tack för mönstret, och tag plats.
rera den saken, att vår herre har gifvit mig ett
Det är, gud nås så visst, inte värdt att repa-
FRU QVIDING (niger och sätter sig).
våp till man; men nyss när han kom härifrån var han spritt conjungterad.
Spritt conjung -- -- FRU SUNDIN (förvirrad).
Sophie skulle bli komediantska, att Granqvist var brandskadad lite här och lite der, och gud vet inte allt.
Och som det var så länge sedan jag såg vår kära borgmästarinna, så -- -- _________
Ja, han mumlade något om att mamsell Ann'
FRU ALMÉN.
FRU ALMÉN (från fonden, i pelis, ridikyl och hatt.
Gammal, med hvitt
vat, och jag tänkte att lite råmjölk kunde bli ska, som hon bär inknuten i en servet).
Guds fred, Katrina.
Min ko har nyss kalf-
hår.
Salvelsefullt:)
välkommen till kalfdans.
(Lemnar Katrina en fla-
svär.
Att moster
Almén sjelf skulle göra sig be-
nu för tiden råda andra seder, tycks det.
-- God dag, Ulrika -- god dag, fru Qviding.
Tag plats i soffan -- KATRINA.
Lita på pigor har aldrig varit min sed.
lemnar henne bästa platsen).
Jag skulle i min ungdom ha velat se den hustru i ansigtet, som midt på en arbetsdag sprungit från hem och sysslor för att sqvallra hos andra med armarna i kors. -- (Tar fram en stickstrumpa).
(Sätter sig i soffan, hvarvid fru Sundin
merar jag mig, om man också inte är sextio år.
Näsvishet är vår tids vishet.
Man kan väl behöfva hvila sig ibland, bla-
Hur mår Mina?
Är hennes hosta bättre? -- _________
FRU BOBERG.
FRU BOBERG (medelålders, men klädd med en viss dom.
Andfådd:) pretention på ung-
att -- -- Men kors, här är ju lika fullt som i kyrkan!
God afton, kära Katrina!
Skulle titta in för
Alltid fins det plats för klockaren.
Och för spögubben!
Ja, det är två nödvändiga KATRINA.
personer.
af hatten).
Slå dig ned --.
(Fru Boberg sätter sig och tar FRU SUNDIN (till fru Qviding).
är för dant!
På det här viset får vi ingenting veta.
Det FRU QVIDING.
Var du lugn; de äro lika nyfikna som vi.
Jag tror att alla herrar vi ha, ha varit i rörelse.
Vi ha!
Jag trodde att du myllat ned din FRU BOBERG. FRU ALMÉN.
Så ovanligt lifligt det har varit i sta'n i dag.
andel för längesedan.
menar moster.
Och det är en lycka som inte händer alla, _________
MAMSELL ZITTER.
ZITTER (i snäf, urblekt pelis.
tarflig hatt och pirat.
kare ton:)
Åh, så mycket rart främmande!
Kära Katrina, säg mig -- -- (I mycket ödmju-
Hastigt från fonden).
vet inte om man törs stiga på. -- (Niger ödmjukt).
Stig du in, och kom fram hit till brasan. ZITTER (sätter sig på yttersta kanten af stolen).
Du ser trött och frusen ut.
småbröd hela dagen till kalaset om tisdag.
Jag kommer just från Pettersons, der vi bakat
Holm har varit tingad i åtta dagar, för bara maten.
Det måtte bli en subtil qväll!
sömmerskorna ni vet -- såg jag Ericas, äldsta att lifvet bestod af bara ben.
Nyss när jag var uppe hos flickorna Lund --
dotterns, klädning, och jag försäkrar herrskapet, FRU BOBERG.
sig en man.
Nå, något får man väl lof göra för att skaffa FRU ALMÉN.
syster af erfarenhet.
Och till det är »bara ben» bra, -- det vet FRU QVIDING (sakta till Zitter).
i sin ungdom.
Det der tog -- !
Hon har ju dansat på lina ZITTER (sakta).
skänken och sätter likörglas på en bricka).
Förtal --.
(Katrina reser sig hastigt, går till FRU BOBERG (darrande af vrede och med en sidoblick på fru Almén).
Har herrskapet hört hvad landsfiskalen sva-
rade domarn, när han frågade, om han inte var rädd att ensam begifva sig ut på spaning efter sågs vara hin sjelf.
Nej, hvad?
en stortjuf, som, med respekt till sägandes, anFRU QVIDING.
FRU SUNDIN. FRU BOBERG.
trefligt att träffa honom på fasta landet en gång, efter att ha haft honom i båten allt sedan sin bröllopsdag.
(Flägtar med näsduken).
Jo, han svarade, att det skulle bli rigtigt
måste titta ut i köket ett ögonblick.
Drick ett glas roselikör -- var så goda.
KATRINA (bjuder likör).
FRU ALMÉN (sakta till fru Boberg).
Gömdt är inte glömdt!
herr Sandberg hade, när han skyndade ned för ytterrocken alldeles som ett par vingar.
Frackskörten!
Inte såg herrskapet händelsevis så brådtom
ZITTER.
Storgatan nyss?
Frackskörten flaxade nedanför
komsten.
Då kom han visst härifrån, från sammanFRU BOBERG. FRU ALMÉN (färdiga att stöta hufvudena tillhopa).
Hvad ville borgmästarn?
Säg -- --
Hvad gjorde han här!
FRU ALMÉN (hejda? sig och ger fru Boberg en förkrossande blick).
Min man var också hitkallad.
Och min med -- Och min med --
Men lyckligtvis vet Almén tiga -- Ja, det är lyckligt för honom, det.
Men vet
inte Zitter --?
Tyst, Katrina kommer.
det vet ni naturligtvis redan?
Att det ska' bli sällskapsspektakel i sta'n,
KATRINA (från venster).
Sällskapsspektakel!
Det var således det han menade, det nötet!
Ett syndens tilltag.
Eld och svafvel skola FRU BOBERG.
FRU ALMÉN (högtidligt).
regna öfver oss!
moster.
Det bör åtminstone inte komma att genera FRU SUNDIN (titt fru Qviding).
FRU QVIDING (förtjust).
Hvad vill ett sällskapsspektakel säga?
roll åt din Ulrika Eleonora.
Hvad ska' jag tinga?
En hufvudroll.
Någonting abominabelt!
Tinga på en hufvudFRU SUNDIN.
FRU SUNDIN (stiger upp).
och tingar en hufvudroll åt Ulrika Eleonora med ens.
Måtte den bara hinna bli färdig.
Jaha, i så fall blir det väl bäst, att jag går
Söta syster är superb!
Hva' falls? -- FRU SUNDIN. _________
Frun, frun, det fins färsk lake på torge'!
KAJSA (i fonddörren).
(Kajsa går).
Spring genast och lägg af ett halft pund.
är alldeles galen i hufvudet --!
Lake!
Det var för dant!
Och Sundin som FRU ALMÉN.
Och Almén i lefvern -- --
ler m. m. och börja hastigt göra sig i ordning till affärd).
(Fruarne samla tillhopa sina långschalar, ridiky-
Tänk, om jag kunde få lake till mitt kalas!
Vänta på mig, Ulrika.
FRU ALMÉN
en fiskbit i vinter så -- --
Ja, efter som det är första gången det fins ALLA.
fru Almén stöta hop i dörren).
Adjö, adjö, söta Katrina.
(Fru Boberg ach FRU ALMÉN.
(De gå).
Jag tror vägen är »för smal» för dig, Vendla.
KATRINA (ser efter dem). ZITTER.
Qvinnoäflan!
hufvudfiender i snart tre år, bara derför att de Nog är det löjligt!
Att tänka att de der två nu varit
en gång råkade i delo om hedersplatsen i soffan.
KATRINA. ZITTER.
Jag finner det sorgligt i stället.
Ja, du tar allting så på allvar, du.
Nej, nu
måste jag väl i väg igen.
(Knyter igen hattbanden).
trött ut.
Kan du inte stanna här i qväll?
Du ser så ZITTER.
svärd skinnet af mig i stället för af laken, om hon fick höra att det funnits fisk på torget, utan att jag sagt till.
(Börjar att resa på sig).
Hå hå ja ja, den som hade ett par ben, som gingo af sig
Tycker du det! -- Då tog väl tante Silfver-
sjelfva.
Mina äro till den grad obstinata ibland, att de rakt inte vilja röra på sig, fast de ingenting annat ha att göra.
-- Men se så der ja, nu
är jag ändå uppe. -- Adjö, Katrina -- Gud signe ditt trofasta hjerta.
Medgif att det är otur heta KATRINA.
Zitter, när man ständigt springer.
Stackars Lovisa! -- Nå, qvinnor äro väl
födda till nådehjon, kan jag tro!
Hm -- om jag begriper hvar alla galna tankar komma ifrån! hvad hon får; blir så godt jag går sjelf. (Går i fonden).
_________ -- Det der nötet Kajsa håller väl till godo med
Adertonde scenen.
ANN' SOPHIE. EK.
ANN' SOPHIE (tittar försigtigt ut genom högra dörren.
Träder sedan
ut, lyssnar vid dörstar, slår omkull en stol, lyssnar
ren till venster, ho-
Ställer upp misslynt).
stolen och sätter sig
Han kommer inte.
Jo, tyst!
EK (från venster, bärande en
pappersrulle, går mot fonSophie, men hejdar sig).
den, utan att låtsa se Ann'
Har -- har något tråkigt inträffat, mamsell
Ann' Sophie?
Ni ser så ledsen ut.
ändå tungsamt ibland.
Åh nej -- inte just -- men -- det käns EK (suckande).
ANN'
SOPHIE (stiger upp).
Ja, mycket tungsamt.
Har äfven ni erfarit det?
ANN' SOPHIE (lifligt).
rik, rik!
Har?
Ja -- kanske.
Ack, den som vore rik, ANN' SOPHIE. EK.
Hvad tjena pengar till?
med solsken.
Åh, för dem kan man köpa allt -- till och ANN'
SOPHIE (skakar på hufvudet). EK.
Solsken låter inte köpa sig.
Gifve Gud ni sade sant!
Och nyss önskade ni --
ket ondt i hufvudet och vet knappt hvad jag pratar.
Bry er inte om hvad jag säger.
-- Jag har myc-
Jag ska' ge er lite' af mammas medicin. --
ket bitter.
Tack, jag har redan fått -- -- den var mycANN' SOPHIE. EK.
EK (vänder bort hufvudet).
Nu vet äfven jag nyheten.
Nå, hör den till de »riktiga»?
är ju så förfärligt okunnig -- jag vet ju inte ens riktigt hvad det menas med att spela komedi. EK.
Nästan -- men -- jag vet bara inte -- jag
föreställ er, till exempel, att ni heter Gunigunda
Hvad det menas med att spela komedi!
och jag Kuno; att Kuno älskar Gunigunda varmt, böjer) -- förklarar henne sin kärlek och betäcker hennes hand med kyssar, så här -- (kysser hennes hand) -- lycklig för ögonblicket, om också
passioneradt; att han, knäböjande så här -- (knä-
evig död skulle bli hans straff.
(Stiger upp.
Lugnare:)
Vi kunna ju vidare föreställa oss, att Gunigundas far vill gifta bort henne med en ful, narraktig riddare, som eger en stor borg.
Låt inte Gunigunda svara ja -- hör ni det!
gifter sig med riddaren --.
Är det en komedi?
Gunigunda älskar kanske Kuno -- men hon ANN' SOPHIE. EK.
Ja, och dertill en af de allra vanligaste.
Då vill jag aldrig spela komedi.
Att vara
falsk mot den man jag älskar, vill jag inte ens låtsa vara.
Mamsell Ann' Sophie!
Det är lumpet, uselt!
O, min gud, min gud!
Hvad fattas er!
Ni är så blek?
Var lumpen, elak, hård -- var allt, hvad ni inte
Ack, mamsell Ann' Sophie!
är, om jag ska' få kraft minnas att-- det solsken
som strålar här, inte strålar för mig.-- (Går hastigt i fonden.
Sophie ser efter honom; sedan i gråt). sätter hon sig på en pall framför brasan och brister _________
Nittonde scenen.
KATRINA (utanför).
mindre i köket.
(Träder in).
Du här igen, Ann' Sophie! (Ann' Sophie springer upp).
Men hvad fattas dig, barn?
Lägg de största i matboden och tag in de
värk.
Jag har -- jag har -- en så förfärlig tandKATRINA.
med en påse fördelande kryddor.
Gå upp på ditt rum, ska' jag komma efter ANN' SOPHIE (afsides).
Fördelande kryddor!
Ack, den som tordes!
Hm --!
Skulle -- --
ANDRA AKTEN. (Samma dekoration).
KATRINA (vid skänken, sysselkaffekoppar).
satt att rengöra några
nom ditt löfte.
Jag önskar, Lundell, att du aldrig gifvit hoLUNDELL (sitter i soffan, röOch hvarför inte? kande pipa).
böjelse för honom.
Sophie kommer aldrig att fatta någon LUNDELL.
sin man, bara hon blir gift.
Persilja!
Hvarenda qvinna fattar böjelse för KATRINA.
ten af att hon kunde fatta tycke för någon annan?
Har du aldrig tänkt dig möjlighe-
En anständig flicka fattar inga »tycken».
Nej, det är en gammal trosartikel.
Jo, det skulle bli en härlig ordning, om ni KATRINA.
qvinnor också skulle börja »att tycka».
Ja -- det skulle bli obehagligt -- för er.
Sohie ska' gifta sig med Sandberg, LUNDELL.
och dermed punkt.
Bättre parti kan hon aldrig göra --.
nöjer sig.
Nej -- inte om hon liknar hopen -- och LUNDELL.
tryck ibland, Katrina, som -- --
Nöjer sig --?
Må säga!
Du begagnar utKATRINA.
har aldrig frågat dig -- men hvad tycker du om Ek?
Jag har en sträf tunga, som du vet.
Om Ek?
Åh ja -- rätt bra.
Han är be-
skedlig och ärlig, efter hvad jag tror, fast lite' enfaldig.
tvekan öfverge sina studier vid fadrens död för att kunna försörja sin sjukliga mor.
LUNDELL (gäspar).
Det var aktningsvärdt af honom att så utan
själ ingenting att hålla på.
Till teaterdirektör är han bra, det måste medgifvas.
Studier äro min
tar för tre.
För att inte nämna att han dessutom arbeLUNDELL
för att få en sådan der ridå.
Om jag begriper hur vi ska' bära oss åt KATRINA (som städat in kopparna, börjar att sticka).
både det billigaste och enklaste.
Vi skola låna schalar och sy ihop; det blir LUNDELL.
Zittran hjelpa dig -- hon är van att gno, hon.
Ja, vet du, det var inte så tokigt!
Nej, nu måtte jag väl i fart igen --. (Stiger upp ingen ro. Klockan 9 ska' utskottet samlas.
och sätter från sig pipan på piphyllan).
Ingen rast,
förut, Lundell?
Tycker du inte att du förde ett lugnare lif LUNDELL.
är ändå någonting att vara någonting -- om bara -- -- KATRINA.
Lugnare?
Jo -- bevars -- men ser du, det
Om bara -- hvad?
Folk inte vore så otacksamma -- -- Jaså, du tänker på Blixt i går --.
Som inte skämdes att midt upp i brinnande LUNDELL.
rådstu' säga, att jag möjligen dög till rådman,
men alls inte till borgmästare.
-- Kan man tänka sig något mer oförskämdt?
Lyckligtvis var han full, det nötet.
Ja, eljest hade han troligen tegat.
Nå, det betyder i alla fall inte så mycket LUNDELL.
hvad en sådan der säger.
Petterson lofvade mig sin röst i går.
Ja, han är alltid frikostig -- med löften.
Jag ska' säga dig, att hvad en karl lofvar, KATRINA.
det håller han också.
(Katrina hjelper honom på med ytterrocken).
Tack, tack! -- Jaså det var sant!
Den der inlagan till landskansliet?
Är inlemnad.
Hjelp mig nu på med ytterrocken, så är du
Sophie!
Adjö med dig på en KATRINA (ropar).
Hvad befaller mamma?
spinna lite', innan det vanliga springet börjar.
Katrina och hon spinna).
Mamma -- -- Hvad vill du?
Flytta ut spinnrockarna, så hinna vi kanske
(Ann'
Sophie flyttar ut två spinnrockar från höger.
ANN' SOPHIE (skyggt).
SOPHIE KATRINA.
Ingenting --. (Paus).
Nå, hvad är det om?
inte underligt ibland.
Var verlden då som förr?
När mamma var nitton år -- kändes det
som inte händt förr --?
Jo. Hvad då?
Hände det ingenting ovanligt -- ingenting KATRINA.
ANN' SOPHIE (ifrigt).
julbaket ensam.
Jag fick det året för första gången förestå ANN' SOPHIE (sviken).
Julbaket!
Var det alltsammans?
Nej, samma höst gifte jag mig med din far.
Och det kommer efter julbaket!
Ja, som du hör.
Har du något mer att ANN' SOPHIE.
fråga om?
Nej -- inte nu.
ANN' SOPHIE (sänker hufvudet).
ULRIKA ELEONORA. hatten på.
Myc-
ULRIKA ELEONORA (från fonden, med ket sjåpig, läspar
litet och har håret korkskrufvar).
lagdt i långa, ljusa God morgon, söta moster och Ann' Sophie.
(Kysser Katrina på hand).
Skulle helsa så mycket från pappa och mamma.
frågar -- bra, utom pappa, som klämt näsan i en magasinsdörr, så att den är tjock som en bulle.
Får tacka söta moster, som är så god och
ULRIKA ELEONORA.
han stack ut hufvudet, så pang! blåste dörren igen, och så kom näsan emellan.
Jo, pappa skulle ropa på Olle, och just som
(Tar en burk ur ett väggskåp och går i fonden).
Ann' Sophie).
Jag ska' strax gå ned med lite' af min bal-
ULRIKA ELEONORA (sätter sig bredvid
Ann' Sophie.
Det var fasligt hvad du ser hängfärdig ut, ANN' SOPHIE.
dag, när vi ska' fram och visa oss för publiken?
Tror du att du blir mycket rädd om ons-
Hvad skulle jag bli rädd ANN' SOPHIE.
sista verserna riktigt säkert nu?
Att komma af dig, till exempel.
Kan du de ULRIKA ELEONORA.
brytt sig om att hjelpa mig --.
Ja-a vars!
Fast Gud ska' veta, att ingen ANN' SOPHIE.
Jag tycker att herr
Rosenqvist -- -- Som om den begrepe något!
Han är då rent ULRIKA ELEONORA,
kollrig.
I går sa' han, att förtviflan gnagde på
hans hjerta -- precis som om förtviflan var en herr Sandberg har köpt en ny häst?
Tänk så lycklig den blir, som får honom till man --!
Han går ofta hit -- --.
Ja, allt för ofta.
råtta och hans hjerta en ostkant.
-- Vet du af att
ANN' SOPHIE (suckande).
Allt för ofta!
Och han som är så rik!
Ja, det blir Rosenqvist också.
Nej kors, hvad säger du!
ULRIKA ELEONORA (intresserad).
Han lär få ärfva en gammal farbror.
Apothekarn har sagt så åt pappa.
så har jag då alltid funnit honom vara utmärkt
Nej, det var för dant!
Nå hvad mig angår,
hygglig -- bra mycket bättre än din herr Ek.
Min herr Ek!
man rår väl inte för att man har ögon att se ANN' SOPHIE.
Inte menar jag något, förstås, inte.
(Intresserad:)
Hur mycket tror du han får?
Rosenqvist!
Det är ett bra vackert namn -- det påminner om pomada.
Åh nej -- Rosenqvisten, vet jag.
(Svärmiskt:)
Men som man inte vill »stryka i hufvudet».
Inte vet du väl hur gammal han är?
Rosenqvist?
ANN' SOPHIE (skrattande).
ULRIKA ELEONORA (ifrigt).
Nej, farbrodern vet jag.
Nej, nu frågar du för mycket.
Så myc-
ket kan jag säga -- att han är äldre än Rosenqvist.
prydlig, på en stol).
Moster kommer --. (Sätter sig, stel och _________
Sedan KAJSA.
Osant ord i ungdoms mun passar lika illa KATRINA (från fonden).
som smicker i ålderdoms.
Hvad menar söta moster?
ULRIKA ELEONORA (stiger upp).
helt obetydligt.
Att din fars näsa visserligen är klämd, fast ULRIKA ELEONORA.
den tjock som en limpa.
Jag försäkrar söta moster, att i morse var KATRINA (sätter sig vid spinnrocken).
tid att sitta här?
Har du din kostym i ordning, efter du har
strök min hvita sockerduksklädning i går, och på förklädet fattas det bara lite' ganser.
Ska' borgfröken ha förkläde?
KATRINA,
Ja, jag tackar, nästan alldeles.
och då kan hon smacka ned sig när hon ska'
Ja, hon bor ju ensam i slottet med vaktarn,
laga mat, säger mamma.
-- Men jag måste visst gå nu.
-- Jag hade trott jag skulle få träffa herr Ek här.
Rosenqvist, att han inte får tappa mig i golfvet, när jag svimmar sista gången.
Tala tydligt.
Jo, jag hade tänkt be honom säga åt herr
gången mistade jag skinnet på knä't, andra på armbågen, och i går på näsan.
Jo, han har tappat mig flera gånger.
ANN' SOPHIE (oskyldigt).
Nej, lyckligtvis var det lite' tjockt.
ULRIKA ELEONORA (tar sig om näsan).
mitt råd.
Tala med herr
Rosenqvist sjelf -- det är ULRIKA ELEONORA.
har tänkt om, tänkt om, -- nu --
Det hade jag inte tänkt göra -- men jag KAJSA (i fonddörren).
tyg från målarn igen!
De' hanne ser ut som en heter dekration, säger målarmästarn.
Frun, frun, nu ä' dom här me' någe' otäck-
spräckliger katt, uppspikad på en stubbe -- de'
Låt flytta upp det på herr Eks rum.
Jestandes, der ä' ackurat som en panorama
förut, å kom nu de' hänne otäcktyge' dit me', så trifs jag inte gå dit å städa.
Lyd!
Adjö, Ann' Sophie!
Adjö, söta moster.
går, men stöter i dörren hop med Ek). _________
Helsa hem.
(Ulrika Eleonora
DE FÖRRA. EK. Ber tusen gånger om ursäkt.
-- Ack, om det varit han, som fått ärfva en rik farbror!
Skadar inte, skadar inte.
-- Han är bra söt!
Hvad vill herrn?
Höra efter om ridån är färdig --.
Inte påbörjad ens.
Mamsell Zitter är ute EK.
och lånar schalar.
Men vi ha generalrepetition i morgon.
Till dess ska' den vara färdig.
Så mycket besvär ni har, herr Ek. EK.
sällan arbetat -- (med en varm blick på Ann' Sophie) -- men ibland går allting.
Ja, under svårare omständigheter har jag
tag fram hvad som skall vara till middagen.
Se här ä' nycklarna, Ann' Sophie.
Gå och
Sophie går till höger).
Nå, hur blir teatern?
I stil med utförandet, det vågar jag försäkra.
(Skrattar).
I synnerhet är skogen beundransKATRINA.
värd.
(Betraktar tankspridd dörren till höger).
Uppsåt gäller, der utförande brister.
inte herrn det?
Men hvad fattas herrn? -- utanför.
Herrn ser ut, som om herrn glömt tankarna EK.
Ack, fru borgmästarinna -- -- _________
Ursäkta att jag stiger på så utan krus och KATRINA.
FRU QVIDING (från fonden).
complaisancer, men jag är till den grad indikerad.
Stig fram och sitt, om det är tid -- Tackar. -- Men se der står ju herr Ek!
Nå, det kan man kalla en fortuna.
Jag ska' säga fru borgmästerskan, att jag fått både bildning och edukation, fast jag råkat att gifta mig utom min cirkel, och hvad sällskapsspektakler angå, KATRINA. så har jag varit primadonna både i Gefle och Hvad har frun att beklaga sig öfver.
Att Rosamundas parti som ändå FRU QVIDING.
ligger för min konstnärsinvalidité -- inte lemnades åt mig, det säger jag nu ingenting om, men att herr
Ek har tillåtit sig den sottisen säga, att jag
om onsdag ska' styras ut som en fogelskrämma, röd näsa -- se det beklagar jag mig öfver.
i urtvättad bomullsklädning, slurfvig mössa och
hjelphus.
Men madam Jonson super ju och går i FRU QVIDING.
Får jag inte ha' min gredelina sidenklädning, spelar jag inte med.
Så mycket större skäl att hon är snygg.
Det blir ju en löjlighet!
både unga och vackra hjelpmadammer.
Löjlighet!
Jag ska' säga herrn, att det fins
Men madam Jonsson är ju femtio år.
se förr gräfver jag ned mig i en källare.
Femtio år!
(Sjunker ned igen på stolen).
FRU QVIDING (rusar upp).
I värsta fall får madam Jonsons roll strykas.
Ska' jag strykas!
Det vore då en lefvande FRU QVIDING.
chikan!
pass på den bjudning, som min man och jag om torsdag ämna ha för de spelande.
Eljest hade den gredelina kommit bra till
malplacerad heller.
Kanske går det för sig med behöfver den väl inte vara alldeles så slurfvig hjelpt upp ett elände en gång förr.
Åh, jag ber, man får väl inte vara allt för
bomullsklädningen, och hvad mössan angår, så heller.
Jag tar min ungmors-negligé; den har genast skynda hem och laga att klädningen kommer på byken.
Adjö, lilla söta fru borgmästerska.
Adjö, herr Ek -- -- adjö -- --. (Går i fonden).
Hur jag skulle ha burit mig åt denna tid, KATRINA.
utan fru borgmästarinnans -- -- -- Jag tycker inte om den titeln.
jag sannerligen inte.
-- fru Lundells goda råd och hjelp, förstår KATRINA.
EK (bugar sig).
skorna i vår lilla verld, är naturligt.
Min man
Att jag, bättre än herrn, ska' känna menni-
vill, att representationen ska' börja redan kloc-
kan tre, så att ingen rubbning i våra vanor inträffar. -- Det var sant!
Hur bar herrn sig åt de sista scenerna af sitt stora skådespel uppförda?
EK (skrattar). för att få Granqvist att nöja sig med att bara få
teatrar endast gaf några scener ur hvarje stort föda.
Jo, jag sa' honom, att man vid alla större
mästerverk, såsom en dyrbar dessert på tarfligare KATRINA. EK.
Och den desserten sväljde han?
Ja, Gud ske lof.
Jag -- menar -- Hvad herrn säger, antar jag.
(Stiger upp, går KATRINA.
fram till fönstret, sysslar med blommorna).
Ligger arbete och väntar på herrn derinne.
Resten har skrifvits färdigt i natt.
myckna uppesittandet. nätterna.
Herr borgmästaren
Han arbetar endast om
förstör sig med det
inlemnade i morgon före nio.
Papperen skola vara
EK (går mot venster, men Fru Lundell -- när jag i fjol, nedtryckt under återvänder).
bördan af en djup sorg och brustna förhoppningar, trädde inom er tröskel, mottog ni mig med en vänlighet, som sedan dess aldrig minskats.
Detta ger mig mod -- -- KATRINA.
begär af herrn tills vidare.
Att tiga, hoppas jag.
Det är allt hvad jag EK.
Ja, jag har tegat, men -- --
ster). -- Jag vill ingenting veta ännu.
Fri, obunden, Sophie få göra sitt val.
Penningar äro en stor än jag tror.
Skynda på med arbetet.
(Ek går till ven-
KATRINA
utan medvetande om att ha ett stöd i mig, skall Ann' makt, och -- kanske är hon sin fars dotter mer _________
ZITTER (från fonden, bärande schalar).
en hop gammalmodiga
stol och sig sjelf på en annan).
Phu, så trött jag är!
(Kastar schalarna på en
Kom, sätt dig här i soffan, så hvilar du bättre.
Bara ingen kommer --!
Jo, det skulle bli ZITTER.
en skön historia, om någon fick tag i, att Zitter sträcker ut sina föraktade ben i sjelfva borgmästarinnans soffa.
(Sätter sig beqvämt och knäpper det käns att få hvila till både kropp och själ.
Har du fått tag i så många vi behöfva? ZITTER.
ihop händerna bakom hufvudet).
Herre Gud, så skönt KATRINA (ser på schalarna).
voro rädda, att grannlåten skulle gå sönder, och
Ja, men det stod hårdt åt, må du tro.
Ulla Norling -- ja du känner henne, den hycklerskan -- förklarade, »att hennes väckta själ aldrig skulle tjena till täckelse för synden».
När jag då i all ödmjukhet anmärkte, att det var hennes sjal och inte hennes själ, vi ville ha till täckelse, blef hon ursinnig och började en dundrande
straffpredikan, som troligen räckt än, om jag bara stannat qvar och hört på.
Men lyckligtvis brukar hon hålla igen ögonen, när hon har sina
»inspirationer», och då passade jag på och smög min väg.
Pigan och barnungarna fick väl hålla till godo med några örfilar till afslutning, kan jag tro.
Ouppodlad åker fostrar mest tistlar.
Just ingenting. ZITTER.
nål och tråd, så ska' jag börja sy ihop »ridån».
Nej, nu har jag latat mig nog.
Ge mig nu
Börja du på andra sidan!
(Zitter och Katrina sy). det var för mycket galet.
Ja, på det här viset blir det bra!-- Hahaha!
Nej, KATRINA. ZITTER.
som är så hes, att hon inte kan få fram ett ljud,
Jo, -- nyss när jag var uppe hos Vendla Boberg,
så hvem tror du kom på sjukbesök, om inte monat
Vendla i halsen och kom nu för att beklaga.
Du skulle ha sett på Vendla, som inte kunde få fram ett ljud.
ster Almén.
Hon hade hört att »ett par ben» fast-
Elakhet är inte löje värdt.
höra på dem, det är då säkert.
Det är möjligt det, men löjligt är det att