Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Lifbevärings-regementet, då ytterligare en major och tvänne 2:drekapite ner af hvartdera Gardet skulle allönas af nämnda anslag.
Fotgardes-regementena skulle då, med tillökning i personalen af 1 major och 4 kapitener vid hvartdera regementet, bestrida exercerandet af det dem tilldelade beväringsmanskap.
För tvänne riksdagar sedan begärde Kongl. Maj:t ett förökadt anslag för Kongl. Lifbevärings-regementet till förbättrande af officerarnes löner, hvilka voro synbarligen otillräckliga i anseende till fördyrade tider.
Hela den öfriga Svenska Arméen erhöll samtidigt lönetillökning, och Rikets Ständer medgåfvo äfven behofvet af tillökning i lönerna vid Kongl. Lifbevärings-regementet, men ville dock ej för närvarande (d. v. s. då) bifalla densamma, utan anhöllo i underdånighet att Kongl. Majit ville till nästpåföljande riksdag inkomma med förslag till Lifbevärings-regementets förändrade organisation, Emellan denna riksdag och den nästkommande öfverflyttades beväringsmanskapet från Lifbevärings-regementet lill Gardes-regementena, utan att, mig veterligt, Ständerna derom meddelats eller gifvit sitt samtycke.
Vid följande riksdag, 1859—1860 års, framställdes samma förslag, som vid den nuvarande, om tillsättandet af 1 major och 4 kapitener vid hvartdera Gardet att aflönas i mån af tillgång på Lifbevärings-regementets anslag, dock utan proposition om öfverflyttning af någon viss del utaf anslaget.
Rikets Ständer tilltrodde sig då ej kunna bedöma ändamålsenligheten af Kongl. Majis förslag om Gardes-regementenas tillökning, men gåfvo ganska tydligt tillkänna sin önskan att till denna riksdag erhålla ett fullständigt utarbetadt förslag till ordnande af bevärings-exercisen vid Gardes-regementena, så beskaffadt att, på samma gång det kunde anses fullt ändamålsenligt, de officerare, hvilka hittills varit i åtnjutande af anslaget, ej blefvo lidande hvarken till avancement eller öfriga förmåner.
Genom Kongl. Bref of den 18 Mars 1862 hafva dock nu blifvit utnämnde tvänne 2:drekapitener vid hvartdera Gardet, i förhand allönade af Kongl. Lifbeväringsregementets anslag, hvilket dock nu först proporieras till delvis öfverflyttning.
Jag vill endast i förbigående påpeka, hvad ovilkorligen skall falla hvar och en klart i ögonen, att vid hela denna öfverflyttning så småningom tillgått så, att det tagits för gifvet att gjord sak är afgjord sak.
Dessa öfverflyttniugar hafva blifvit gjorda kort före Rikets Ständers sammanträdande och något fullständigt förslag om det ändamålsenliga ordnandet af beväringens exercerande vid Gardet har ej synts.
Ty detta provisionela förslag har endast åstadkommit 2 nya kapitenslöner vid hvartdera Gardet, men kan omöjligt lända till målet, att få Gardes-beväringen ändamålsenligt exercerad, ej ens då anslaget tillfullo tillfallit Gardet, hvilket jag tror vid närmare betänkande skall blifva klart för hvar och en.
Föga eller inga upplysningar hafva under nästföregående riksdagar blifvit gifna Motioner hos Bidderskåpet och Adeln 1862.
N:o 74. 221 i fråga om Lifbevärings-regementets omorganisation, hvilka kunnat tjena tilli ledning för Rikets Ständers omdöme i de delar, som omöjligt kunna kännas af andra än dem, som tillhöra facket och varit i tillfälle att på närmare håll taga reda på förhållandet.
Man har naturligtvis återhållits af den, som det tycktes, välgrundade förhoppning att ett ändamålsenligt och till Statens nytta ländande förslag skulle, enligt Ständernas yttrade önskan, framläggas, i hvilket förslag ingens rätt skulle blifva för mycket förbisedd.
Då nu begäres öfverflyttandet af en del utaf Lifbevärings-regemenlets anslag till Gardet, är det i sista stunden nödvändigt att söka lägga klart i dagen vigten af att denna öfverllyttning ej sker förr än en fullständig organisation af det hela framlägges, som gifver någon garan'i för möjligheten af uppfyllandet af det åliggande, som åtföljer anslaget.
Hvad i första hand bör begrundas är hvilken nytta Staten kan hafva af denna öfverllyttning och huruvida, när hela anslaget efter åratal är öfverflyttadt, Gardesregementena verkligen kunna fullgöra åliggaudet att exercera den dem tilldelda beväring, med den tillökning i personal de då erhållit.
Lifbevärings-regementets anslag, 31,911 R:dr SO öre, aflönade 1 regementschef, 2 majorer, 1 rcgements-qvartermästare, 2 regements-adjutanter, auditör, regements-pastor, regements-kommissarie, 8 kapitener, 8 löjtnanter, 8 under-löjtnanter, 2 bataljons-adjutanter, 20 å 25 under-officerare och 64 korporaler; det vill säga fullt öfver- och underbefäl för 2 bataljoner, hvilket befäl ej var mer än fullt behölligt då beväringsstyrkan årligen uppgick till omkring 1,100 man, hvilka på den korta tiden af 14 dagar skulle inöfvas.
Det nya förslaget går ut på att, på detta samma anslag, 31,911 R:dr 50 öre (då ackords-amorteringen deri inbegripes, hvilken förut bestreds af officerarnes löner), allona 2 majorer och 8 kapitener; det vill säga att, utom regements-chefen (med 4,000 R:drs lön), det nya förslaget aflönar 19 officerare mindre än förut, förutom 80 å 90 under-officerare och korporaler, hvilka'också aflönades med samma anslag.
Huruvida således det nya förslaget kan lända till Statens vinst, tyckes vara temligen tvifvelaktigt, i synnerhet som nu öfver allt inom Arméen bristen på befäl blifver allt mer och mer kännbar i anseende till den årligen ökade beväringsstyrkan.
Men kunna Gardes-regementena verkligen, när anslaget blifvit till sin helhet öfverflyttadt, bestrida exercerandet af den dem tilldelade beväringsstyrka, med tillökning af 1 major och 4 kapitener vid hvartdera Gardet, utan tillökning af subalternofficerare och under-befäl?
Gardets beväringsstyrka uppgår nu, oaktadt något ändrad indelning, till ungefär samma styrka, som förut exercerades af Lifbevärings-regementet, det vill säga till omkring 1,000 man, eller 500 man på hvartdera Gardes-regementet, och kommer möjligen att ännu mera ökas.
Jag påstår att det är nära nog omöjligt att Gardet skall kunna exercera och inom kompanierna med ordning handhafva denna styrka med endast 1 major och 4 222 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862.
N:o 74. kapitener jemte det möjliga öfverskott af subaltern-officerare och underbefäl, som från stambataljonen kan lemnäs.
Man kan bedöma omöjligheten deraf, då nu, under dessa 4 år, som Gardet anses hafva exercerat sin beväring, aldrig kunnat åstadkommas mera befäl för 420 å 125 mans kompani än 1 kompani-chef, 1 subaltern-officer, 1 underofficer, 2 korporaler och 6 så kallade instruktörer, d. v. s. gardister för tillfället konstituerade till vice korporaler.
Och dock fanns t. ex. under sista mötet på papperet att tillgå 2 kapitener vid hvartdera Gardet, aflönade för bevärings-exercisen, samt 16 officerare och 3 under-officerare, från Lifbevärings-regementet att kommendera.
Jag säger på papperet, ty från Lifbevärings-regementet var ej fulla antalet disponibelt, af skäl, som jag här nedanföre skall hafva äran anföra.
Från Lifbevärings-regementet tjenstgjorde dock 6 kompani-chefer, eller kompani-belalhafvare, och 3 subalternofficerare.
Bristen på befäl blef under mötet så stor att, om vid bevärings-bataljonen någon af befälet insjuknat, det ej kunnat ersättas ifrån stambataljonen, utan i det fallet hade kompani-chefen eller subaltern-officeraren stätt ensam vid kompaniet, kanske till och med utan under-officer.
Man bör här anmärka att det minsta antal befäl, som anses nödigt för ett kompani af 120 man är: 1 kompani-chef, 2 subaltern-officerare, 3 under-officerare och 8 fullgoda korporaler.
Gardes-regementena hafva således (oaktadt ännu finnes två tredjedelar af Lifbevänngs-regementets kompani-stat att kommendera, och Gardena sjelfva erhållit hälften af den begärda tillökningen i befäl), ännu ej kunnat åstadkomma mera än att en brist på befäl uppkommit af 1 subaltern-officer, 2 underofficerare och 6 korporaler per kompani — summa 4 subaltern-officerare, 8 underofficerare och 24 korporaler vid hvardera Gardets bevärings-bataljon.
Man finner deraf omöjligheten för Gardes-regementena att ensamme bestrida bevärings-exercisen, då det ännu icke obetydliga tillskottet af befäl från Lifbevärings-regementet försvinner och deras eget befäl blott ökas med 2 kapitener vid hvartdera Gardet, då förhållandet redan nu lemnar sådana resultater.
Utan att tala om den stora svårigheten att med så ringa befäl åstadkomma hvad i exercis-väg fordras, återstår dock det omöjliga att, oaktadt alla ansträngningar, åstadkomma hvad som är af den största vigt inom kompaniet, nemligen ordning i det ekonomiska, det disciplinära och i expeditions-väsendet.
Jag säger att detta är af den största vigt, isynnerhet för beväring, som inkommer till största delen utan något begrepp om hvad ordning och disciplin vill säga och hvars uppfostran i den vägen bör kunna anses lika vigtig som hvad som kan läras i exercis-väg på den korta tiden och som ej kan åstadkommas utan tillräckligt och godt befäl.
Bristen på befäl låter märkligast känna sig under exercerandet af 2:dra klassens beväring, då ungefär hälften af styrkan, efter några dagars exercis, insattes i stambataljon under exercistimmarne och medföljer på fältmarcher och den öfriga hälften kommenderas till vaktgöring i staden, med medföljande befäl af vanligast 1 officer, 1 under-officer och 6 korporaler eller vice korporaler per kompani.
Kompani-chefen Motioner hos Bidderskapet och Adeln 1862.
223 står dä ensam med 1 å 2 korporaler för återstående 60 man, och under tiden skall dock fortgå för hela styrkan det ekonomiska bestyret af proviantering och allt hvad till beklädnaden hörer m. m.
Då under vanliga rörhållanden 1 fahnjunkare är upptagen af endast och allenast sådana ekonomiska bestyr jemte expeditionen och nu en sådan ej finnes samt den ende befintlige under-officeraren är bortkommenderad, kan naturligtvis ej den ordning och kontroll åstadkommas som erfordras, Amra/ följer att kompani-chefen, sorn är ansvarig för all uppbörd, får af egen kassa ersätta de brister, som under sådana förhållanden ovilkorligen uppkomma.
Jag vet att man skulle vilja invända att det nu påbörjade antagandet af eliter vid beväringen kommer att ersätta bristen på underbefäl; men dessa eliter kunna ej ersätta bristen på subaltern-officerare; och dessutom, om eliter, under bästa förhållanden, kunna efter 2 års bevärings-exercis bildas till hjelplige korporaler, har man, med kännedom om förhållandena, ingen förmodan att antaga det dessa eliter, på de återstående 3 åren, skola kunna bildas till dugliga under-officerare och vara kompanichefen till någon verklig nytta och hjelp.
Och huru skall deras inöfning tillgå, då de endast skola vara närvarande under mötena, då tiden sannerligen ej medgifver någon särskild korporals- eller under-officers-skola.
Jag tror mig nu hafva visat att, vid öfverflyttningen af Lifbeviirings-regementets anslag till Gardes-regementena, Staten gör en betydlig förlust i befäls-personal, då denna personal reduceras till en tredjedel på samma anslag samt att, vid full öfverflyttniog af anslaget, Gardes-regementena omöjligen kunna på ett ändamålsenligt sätt bestrida bevärings-exercisen — så vida Gardets personal ej framdeles betydligt skall ökas, då jemväl
Staten kommer att få vidkännas betydligt ökade utgifter i och för denna bevärings-exercis.
Det är i följd deraf som jag, med kännedom om förhållandena, ansett mig böra göra Rikets Ständer uppmärksamma på vigten af att ej medgifva öfverflyttningen af någon del utaf Lifbevärings-regementets anslag, förrän ett så ordnadt och fullständigt förslag blifver upprättadt, att man deraf ser att beväringsexercisen af Gardes-regementena verkligen kan bestridas med det begärda anslaget.
Det återstår mig ännu att yttra mig om den officers-korps ställning, som hittills varit i åtnjutande af ofvannämnda anslag.
Jag tager mig anledning dertill af Rikets Ständers yttrande under riksdagen 1837—1838, då Rikets Ständer medgåfvo behofvet af löne-förbättring, men afslogo den i och för Regementets begärda reorganisation, samt af Rikets Ständers yttrande i sitt beslut riksdagen 1839—1860, då Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t anhöllo att reorganisationen skulle så tillgå att de officerare, som nu äro i åtnjutande af anslaget, ej måtte blifva derpå lidande, hvarken i sitt avancement eller öfriga förmåner.
En kapiten vid Lifbevärings-regementet har i behållning på sin lön, med inqvartering, 1,100 R:dr R:mt; men då inqvarteringen afdrages, hvilket är fallet då man ej under 6 månader varit i tjenstgöring, m. 11. skäl, återstår blott 873 R:dr R:mt, eller 123 R:dr mindre än då han inträder på pensions-stat; och kapitens-lönen är 224 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862.
N:o 74. dock det högsta han kan ernå till dess han, efter 35 års tjenstgöring, kan få litet mera 5 sorn pension.
Löjtnanten har, med inqvartering, omkring 500 (säger Femhundra) R:dr R:mt och, utan densamma, 350 R:dr R:mt.
För under-löjtnanten är lönen, utom inqvarteringen, 250 R:dr R:mt.
Man kan deraf finna orsaken hvarföre man måste sparat så länge för att kunna aflöna 4 2:drekapitener vid Gardet, då dock regementschefs-lönen, länge nog bespard, uppgick ensam till 4,000 R:dr om året.
Och ännu innan yngste kapitenen vid Lifbevärings-regementet kan erhålla pension åtgår 15 år och för den återstående löjtnants-graden 20 å 25 år.
Denna tid åtgår naturligtvis äfven för att hela anslaget skall kunna öfverflyttas — och under denna tid skulle den blandade tjenstgöringen fortfara, under förut nämnda förhållanden, och ännu ofördelaktigare, då naturligtvis befälsbristen blifver större i den mån officers-korpsen vid Lifbevärings-regementet minskas.
Sedan Rikets Ständer medgåfvo behofvet af löneförbättring för officers-korpsen vid Lifbevärings-regementet, men afslogo den af angifven anledning, har dock tiden för beväringsexercisen mer än fördubblats — ökats från 14 dagar till 30, de 4 inoch utryckningsdagarne oberäknade — och man kan af det föregående se att ansträngningarne och risken för kompani-cheferna (hvilka hittills utgjorts och ovilkorligen tills vidare komma att utgöras till tre fjerdedelar af kapitener från Lifbevärings-regementet) mångdubblats i följd af befälsbrist.
Jag frågar derföre om icke billigheten fordrar, att den återstående officers-korpsens löner förbättras i så måtto att dess medlemmar, i form af arfvode, tilldess att en fullständig reorganisation kunde åstadkommas, erhöllo: en kompani-chef 400 R:dr R:mt, så att lönen, utom inqvarteringen, hvilken för flere ej utfaller, i behållning belöpte sig till 1,275 R:dr R:mt.
Detta kan ej anses för mycket hegardt, då Staten på det viset ej skulle komma att gifva mera än 275 R:dr mera om året till tjenstgörande officer, än hvad denne erhåller i pension då han ej mera gör Staten någon tjenst.
Äfvenledes tyckes billigheten fordra att löjtnantslönen ökades med 200 R:dr K:mt, så att behållningen, med inqvarteringen, komme att utgöra 700 R:dr R:mt, eller lika med löjtnantslönen vid Gottlands nationalbeväring, hvars tjenstgöringsort är mindre dyr än Stockholm och der tjenstgöringen ej kan anses mera ansträngande.
Vid regementet återstår blott 1 under-löjtnant, hvars Iöneförökning kanske borde beräknas till blott 100 R:dt R:mt, för att få lönen lika med under-löjtnantens vid Gottlands national-beväring, d. v. s. 500 R:dr, med inqvartering.
Den summa, hvilken i form af arfvode då komme att utgå för de återstående kompani-chefs- och subaltern-graderna vid Kongl.
Lifbevärings-regementet, intill dess att en annan organisation kunde åstadkommas, skulle blifva: för Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862.
N:o 7.4. för 8 £, kapi teiler i\g400 R:dr . 3,200 Ridr, för 8 löjtnanter, å 200 R:dr och för 1 under-löjtnant, å 100 R:dr 1,600 » 100 » eller tillsammans 4,900 Ridr Runt* d. v. s. ej fullt adelar af det anslag till löneförbättring, som af Kongl. Majit vid riksdagen 1837—1858 i nåder föreslogs.
Så långt om den ekonomiska ställningen och behofvet af dess förbättrande.
Jag är nu nödsakad att nämna några ord om den ställning i afseende på tour och avancement, hvari officers-korpsen vid Lifbevärings-regementet står och det miss förhållande, som uppkommer, då dess medlemmar kommenderas till blandad tjenstgöring vid Gardesregementena, samt i följd deraf behofvet utaf en snar och ej successiv reorganisation.
Oen yngste kapitenen vid Lifbevärings-regementet är 18 års officer, den dernäst 20 års, och så i stigande till den äldste kaptenen, sorn är 28 års officer.
Till motsats häremot tager jag förhållandet vid Konungens Svea Lifgarde, der avancementet är mera framstående.
Den major, som i år förde befälet vid Svea gardes beväringsbataljon, var icke fullt 20 års officer, således obetydligt äldre officer än den yngste, från Lifbevärings-regementet till Svea gardes bevärings-bataljon kommenderade kapiten.
Den yngste kapitenen på Svea garde, som aflönades på Lifbevärings-regementets anslag och i år tjenstgjorde vid beväringen, var icke fullt 12 års officer.
Majits nådiga tjenstgörings-reglemente föreskrifver, i lista delens 3:dje kapitels 27 §, att officer af Gardes-regemente, i gemensam tjenstgöring, tager befäl och företräde framför officerare af lika grader uti den öfriga Arméen.
Förhållandet är sålunda redan nu, vid denna gemensamma tjenstgöring, att en officer, som tjenat 12 år, tager befäl och företräde framför en officer med 28 tjensteår; och hurudant skall väl förhållandet då blifva, i fall man fortgår på denna bana, innan ens nuvarande kapitens-grad vid Lifbevärings-regementet hinner afgå med pension?
Enligt beräkning efter hittills skedt avancement vid Kongl. Svea Lifgarde, då yngste kapitenen derstädes är 12 års officer och yngste kapitenen vid Lifbeväringsregementet ännu har 18 år qvar till pension, skulle en framtida officer vid Gardet ännu hafva ett par år på sig innan han behöfver taga inträdesexamen vid Carlberg för att, i en framtid, taga befäl och företräde framför nuvarande yngste kapitenen vid Lifbevärings-regementet, hvilken måste qvarstå för att en gång få pension.
— Jag anser mig ej behöfva mera än att endast påpeka hurudant förhållandet skall blifva innan den nuvarande löjtnants-graden hinner afgå.
Och förhållandet skall ovilkorligen alltid blifva sådant, då det ena regementets personal står stilla med pension, såsom sin enda förhoppning, under att det andras avancerar på det förras anslag.
Jag har endast omnämnt detta missförhållande, hvilket med siffror kan bevisas, bland de Bifi. till R.
Brot. 1862 <Si 1863. 11 Sami. 1 Afd. 29 226 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862.
N:o 74. m8nga, som ovilkorligen uppstå nnder en så beskaffad gemensam tjenstgöring, oell jag hoppas att jag icke skall behöfva anföra något, mera exempel, utan att detta enda ar tillräckligt.
Jag skall nu med några ord förklara det förut omnämnda förhållandet att det endast på papperet finnes ännu att tillgå 8 kapitener och 8 löjtnanter af Lifbevärings-regementet, hvaraf blott 6 kapitener och .3 subaltern-officerare kunde för tillfället kommenderas under sistlidna möte.
Inom kapitensgraden voro 2 genom sjukdom hindrade att tjenstgöra; men inom subalterngraden är det tydligt, att med den ringa lön subaltern-officerarne af Staten erhålla, det är och förblifver en absolut omöjlighet för dem att, utan tillräcklig egen förmögenhet, kunna existera, utan att på annat håll söka nödtorftig utkomst genom kommenderingar eller andra, enskilda sysselsättningar samt att så mycket som möjligt söka undvika möteskostnaderna.
Man får likvisst medgifva, att detta hvarken länder Staten eller den löntagande officeren till någon fromma.
Med anledning af det nu anförda får jag äran föreslå: l:o. att Rikets Ständer måtte tills vidare uppskjuta öfverflyttandet af de 8,000 R:dr R:mt från anslaget för Lifbevärings-regementet till anslaget för Lifgardes-regementena till fot: 2:o. att Rikets Ständer måtte bevilja, såsom förslagsanslag, 4,900 R:dr R.mt till förbättrande af de återstående officerarnes vid Kongl. Lifbeväringsregementet löner, att, till dess en förändrad organisation kan åstadkommas, såsom arfvode för förökad tjenstgöring utgå efter här ofvan angifna beräkning; samt 3:o. att Rikets Ständer måtte till Kongl. Maj:t anmäla sin underdåniga önskan att erhålla ett fullständigt förslag huru, utan någon successivt beräknad afgång, Lifbevärings-regementets anslag må kunna på en gång öfverlåtas till Gaides-regementena, äfvensom ett kostnadsförslag för aflönande af nödig tillökning af Öfver- och Underbefäl för 1 bataljon Beväring s exercerande vid hvardera Fotgardes-regementet.
Jag anhåller vördsamt, att denna min motion måtte remitteras till Stats-Utskottet, för att behandlas i sammanhang med Kongl. Maj:ts nådiga Proposition i ämnet.
N:o 75. 227 i*:o 75.
Al’ Herr ftjttiliierstierilfl; Adolf; angående pension åt Fäitkamre raren Olof Gustaf Ahlborg.
Fältkamreraren Ahlborg, som är född den 10 Augusi 1791, och varit i Statens tjenst sedan den 30 April 1814, då han erhöll fullmagt att vara ordinarie Kanslist i Westmanlands län, befordrades den 1 November 1816 till Mönsterskrifvare vid Kongl. Lifregements-brigadens Grenadier-korps, den 9 Augusti 1817 till Läns-notarie i Westmanland, och den 8 December 1824 till Regementsskrifvare vid Kongl. Lifregements-brigaden, då bestående af Kongl. Dragon-, Hussar- och Grenadier-korpserna, och blef, i följd af sjuklighet, ådragen genom öfveransträngning i tjensten, på begäran den 8 Juni 1843 från sistnämnda befattning entledigad, samt dervid tillagd en årlig pension från Arméens Pensionskassa, till belopp af 430 Riksdaler Riksmynt.
Som Fältkamreraren Ahlborg, vid nu uppnådde 71 års ålder, lider af ålderdomssvaghet och ytterst svag synförmåga, så att han icke kan med något slags göromål sig befatta, samt tillika befinner sig i mycket knappa omständigheter, och den pension han nu åtnjuter, ehuru han innehaft 3:ne nu särskilda Regementsskrifvarebeställningar icke är större än den, hvartill en hvar af de för nämnde korpser, efter Ahlborgs afgång, antagne 3;ne Regementsskrifvare äro författningsenligt berättigade, får jag vördsamt föreslå: att Fältkamreraren Ahlborg måtte, under hans lifstid, af Statsverket beviljas en årlig pension till belopp af 900 Riksdaler Riksmynt.
Jag anhåller, att denna motion mätte varda till Rikets Ständers Stats-Utskott remitterad.
De handlingar, som styrka de af mig här ofvan lemnade uppgifter, varda här— hos i bevittnad afskrift bifogade.
Stockholm den 26 November 1862. A, Lannerstierna.
228 Motioner hos Bidderskapet och Adeln 1862.
N:o *«. Af Herr VOl» Moell9 Mils Samuel; angående utvtdgad näringsfrihet jemte förslag till ändring af åtskilliga §§ 1 Handels- och Handtverks-ordningarne, samt upphäfvande af några stadganden uti £■— 7 Kap. af Handels-Balken.
Hvarje upplyst fosterlandsvän har sannolikt med glädje erfarit, att Regeringen är betänkt att lossa de bojor, hvarmed Svensk man ännu är Ijettrad under arbetet, att sig ärligen försörja, samt att undanrödja den osäkerhet, som nu råder om, hvar och huru i sig sjelf ärligt och nyttigt arbete må verkställas.
Då, såsom vederbort, man i främsta rummet vändt sig till dem, som förmodas tro sig hafva fördel af nuvarande inskränkningar uti näringsfriheten, för att kunna, efter pröfning af hvad de andraga, bedöma om verkligen något skäl kan finnas för fortfarande af nämnda inskränkningar, men då man likväl vet, att sällan någon reformvänlighet är att vänta från de korporationer, som skola reformeras, då äfven den andra parten, de som tro sig lida] af nämnde inskränkningar, lära böra yttra sig, samt då sannolikt icke, förrän folket, genom representationen, uttalat sig i denna åtminstone tillförene för ömtålig ansedda fråga, Regeringen skall vilja uttaga steget så, som jag tror fosterlandets väl just nu ovilkorligen påkallar, att detsamma ofördröjligen uttages, vågar jag Rikets
Ständer underställa hvad jag anser böra åtgöras i afseende ä vissa delar af vår närings—lagstiftning.
Främst af allt anser jag nödigt, att författningarne, angående näringarne, blifva bestämda, enkla, tydliga och lätt tillgängliga.
Må man öppet öfverenskomma angående de band, man ännu vill bibehålla och ej hvarken inbilla köpmannen eller handtverkaren, att han skall få njuta monopolier eller fördelar, som man hvarken vill eller kan för honom upprätthålla.
Må man ej eiler lägga försåt för den ärlige arbetaren, som nu ofta icke ens hos de lagklokaste kan på förhand tillförsäkra sig om lollighe ten af en näringsgren.
För öfrigt anser jag för min del följande vara de väsendtligaste förändringar, som nu äro påkallade uti Handels- och Handtverks-författningarne.