Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Af öfrige talare, som önskat undantag för boställen, har en velat bibehålla de i Utskottets förslag upptagne innehafvare af skatllagde lägenheter, verk oeh inrättningar, med tillägg derjemte af ”på landet bosatta och borgerlig rörelse idkande handlande;” samt en annan yrkal alt, med undanlag af boställs-innehafvare, ”alla enligt gällande soc”kenstämme-förordning röstägande,” skulle vidkännas meranämnde onus, hvarförutan några talare inom högvördige Preste-ståndet, för den händelse något undantag möjligen linge äga rum, yrkat sådant jemväl för komministers-boställena; varande såsom skäl för boställenas undantagande åberopadt: att boställs-innehafvaren är en statens tjensteman, som i denna egenskap har andra åligganden att fullgöra, äfvensom att de lägre med boställen försedde tjenstemännen af ecklesiastik och militärstaterne äro så svagt lönade, att deltagandet i kostnaden för fjerdingsmansbefattningens bestridande skulle för dem blifva alltför betungande; och hafva jemväl några talare anmärkt den i Herr af Klints reservation klandrade olikhet, som komme att enligt Utskottets förslag inom särskilde fjerdingsmans distrikt äga rum, då det på beslut af de hemmans-innehafvare, hvilka fjerdingsmansbestyret nu åligger, skulle bero, om detta onus skulle drabba dessa ensamme, eller utgöras jemväl af åtskillige fastighetsegare, som nu njuta befrielse derifrån. 4:o alt Utskottets förslag, som troligen åsyftade, att all jord skulle uti ifrågavarande onus taga del, i sådant afseende icke innefattade nöjaktig fullständighet, enär flera slags hemman och lägenheter såsom Kungs- och Kungs-ladugårdar, Akademi-hemman, Gästgifverier m. fl. skulle enligt samma förslag kunna anses undantagne.
4 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottefs Utlåtande N.-o 102.
Utskottet, sorn tagit i öfvervägande de inom särskilda riksstånd sålunda framställda anmärkningar och nu går att nytt Utlåtande i ämnet afgifva, får dervid i forsta rummet förklara, att Utskottet anser sig hafva i Betänkandet N:o 39 fästat tillbörligt afseende å de motioner, g^enom hvilka inskränkning åsyftats i de, fjerdingsmännen, enligt Kongl, stadgan den 1 Juni 1850, åliggande skyldigheter.
Utskottet har nemligen i berörde hänseende upplyst, att den nådiga stadgan i allmänhet icke innefattade några för fjerdingsmännen nya skyldigheter, utan att de som i samma stadga uppräknas till större delen varit fjerdingsmännen genom särskilda äldre författningar ålagda och nu endast blifvit på ett ställe sammanförda, till följd af hvilken upplysning
Utskottet icke eller ansett sig böra härutinnan föreslå någon förändring.
De exempel, hvilka inom riksstånden blifvit anförda derpå, att den nya stadgan skulle bestämma andra och vidsträcktare åligganden för fjerdingsmännen än förut, ådagalägga ingalunda ett sådant förhållande.
Hedan den 13 Januari 1770 föreskrefs uti en då utfärdad kongl.
Resolution att fjerdingsman skulle biträda Kronobetjeningen i mindre utmätningsmål, dock pä fogdens ansvar, och i 2 art. 5 §. och 5 mom. i Kongl.
Instruktionen för Kammar-Rätten den 15 Oktober 1831 stadgades, att Kammar-Rätten tillhörde upptaga och afgöra, ibland annat, besvär i sådana af Konungens Befallningshafvande eller andra Befälhafvare afgjorda mål, som innefatta tvist emellan Kronans ordinarie uppbördsmän, och deni, hvilka under dessas uppbördsmanna-ansvar haft befattning med allmänna medels indrifning, men derför icke visat behörig redo, del vare sig, utom andra, ”Fjerdingsmän med flera dylika”.
Likaså hade Fjerdingsmännen, enligt Kongl.
Gästgifveriordningen den 12 l)ec. 1734, åliggande att tillse det allmänna vägar och broar underhöllos i lagligt skick.
I hägge de anmärkta fallen voro fjerdingsmännen således ålagda skyldigheter i likhet med dem som finnas upptagna i 4 och 7 mom. af 6 § uti Kongl, stadgan den 1 Juni 1850, utan att dessa skyldigheter, på sätt jemväl förmenats, blifvit i berörda Kongl, stadga sträckte utöfver hvad fjerdingsmännen förut ålegat.
Vid jemförelse af 4 mom. 6 §. i den Kongl, stadgan med hvad upphördsforfattningarne i allmänhet innehålla lärer icke med ens något sken af giltighet kunna påstås, att, enligt åberopade mom. fjerdingsman i vidsträcktare mån än förr, skulle vara ansvarige för den uppbörd, som de erhållit uppdrag all indrifva.
Då fjerdingsman tillförene varit skyldige hafva tillsyn ä vägar och broar, måste de ock haft skyldighet att, när brister derå upptäckts, för dessas afhjelpande vidtaga erforderlig åtgärd och annan eller vidsträcktare skyldighet är icke genom 7 mom. af 6 §. i den nya stadgan fjerdingsman ålagd.
Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Utlåtande N:o 102.
Med föranledande af hvad i öfrigt blifvit anmärkt, får Utskottet, i hufvudsaklig likhet med hvad Betänkandet N:o 39 innehåller, fästa uppmärksamheten på angelägenheten deraf att å landet, likasom i städerna, ina finnas en skicklig och tillräcklig personal för upprätthållande af ordning och säkerhet, hvarförutan alltför vådliga följder skulle kunna uppkomma för den enskilda såväl som för det allmänna.
Kronofogdar och Länsmän hafva så mångfaldiga och olikartade åligganden, att, särdeles vid betraktande af de oftast ganska vidsträckta distrikter, inom hvilka en hvar af dem har sin verkningskrets, någon möjlighet för dem att fullgöra alla dessa åligganden icke finnes, derest de ej, hädanefter som hittills, hafva att inom hvarje socken påräkna biträde af dem underlydande fjerdingsman.
Dessa befattningar böra följaktligen bibehållas och ehvad de med dem åtföljande bestyr, sådana de finnas upptagna och bestämda i den Kongl, stadgan, betraktas såsom af kommunal beskaffenhet eller såsom kronobesvär, eller såsom varande båda delarna, anser dock Utskottet, på skäl, som i Betänkandet N:o 39 blifvit anförda, samma bestyr, ulan att staten dermed betungas, böra af kommunerna besörjas.
Då likväl med afseende å de nu mera än förr invecklade samhälls- och rättsförhållandena fjerdingsmansbestyret för (lern, hvilka detsamma åligger, blifvit i hög grad betungade, och en af rättvisa och billighet påkallad lindring deri lämpligast synes kunna åstadkomma, om andra samhällsmedlemmar, som hittills derifrån njutit befrielse och som af den ordning och säkerhet, hvilkas befrämjande med fjerdingsmansbefattningen afses, äfven hafva fördel, vilja medgifva att deruti deltaga5 så får Utskottet vidhålla sitt förut gjorda tillstyrkande, att ett sådant åliggande jemväl må utsträckas till den jord, som hittills varit derifrån undantagen, dock med befrielse derifrån för boställen, hufvudsakligen af skäl, att deras innehafvare i egenskap af statens tjenstemän, redan hafva andra bestämda skyldigheter att till det allmännas gagn fullgöra, hvilkas uppfyllande taga i anspråk deras verksamhet, men anser lika med hvad vid ålerremisserna blifvit yrkadt, att Kungs- och Kungsladugårdars, Akademihemmans, Gästgifvaregårdars och öfrig skattlagd jords innehafvare, jemte på landet bosatte och borgerlig rörelse idkande Handlande, måtte förpligtas alt uti nämnde besvär deltaga5 och får Utskottet, på grund af hvad sålunda blifvit anfördt, hemställa: att Hedervärda Bonde-Ståndet, som Utskottets återremitterade Betänkande N:o 39 godkänt, äfven måtte gilla de förändringar, hvilka, af berörda anledningar, deruti nu föreslås j samt alt Högloflige Ridderskapet och Adeln, Högvördiga PresteStåndet och Vällotlige Borgare-Ståndet måtte medgifva, det 6 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Utlåtande, N.-o 103. åliggandet att deltaga i Ijerdingsmansbestyret må, med undantag af de hemman och lägenheter, hvilka äro anslagna såsom boställen åt Civile, Militäre eller Ecklesiastike embetsman, utsträckes till alla andra hemman af hvad beskaffenhet de vara må, alla skaltlagda samt bebyggda och särskildt värde åsätta lägenheter, verk och inrättningar jemte alla på landet boende och borgerlig rörelse idkande handlande, under vilkor, att vissa, med bestämd aflöning försedde, fjerdingsman skola för socknarne eller distrikten antagas, äfvensom att denna aflöning skall från samtliga ofvannämnda hemman, lägenheter, verk och personer utgå efter samma grunder, som för rättighet att deltaga uti sockenstämmas öfverläggningar och beslut, enligt Kongl, förordningen den 29 Augusti 1843, äro stadgade; men att, om frälse- krono-, skatte- samt kronohemmans innehafvare besluta, att ijerdingsmansbefattningen bör utöfvas omgångsvis emellan hemmanen, bestyret fortfarande skall dem sjelfva ensamt åligga;
hvarjemte Utskottet får, i den händelse, att Rikets Ständer öfverenskomma om de hittills befriade, nu ifrågasatta, hemmans, lägenheters, verks och personers åläggande att i fjerdingsmansbestyret deltaga, vördsamt hemställa: att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj: t i underdånighet anhålla om dess nådiga bifall dertill, samt om en dermed öfverensstämmande ändring af Kongl, stadgan den 1 Juni 1850.
I öfrigt och beträffande den af Riksdagsfullmäktigen Måns Mänsson från Calmar Län väckta t Utskottets Retänkande N:o 39 afstyrkta motion om förtydligande af 4 mom. 6 §. af nyssberörda Kongl, stadga, i hvad della mom. afser fjerdingsmans rätt till andel i stämmoböter för oliqviderade uppbördsmedel, finner Utskottet sig böra vidblifva sitt uti nämnde Retänkande rörande denna motion afgifna, utan anmärkning lemnade Utlåtande.
Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Utlåtande, N:o 103. 7 N: o 103.
Ank. till Exp. Utsk. d. 22 Maj 1851, kl. 11 f. m.
Utlåtande, i anledning af väckt motion om bestämmande aj Magistrals-personers åligganden, i afseende på inventeringar uti Landl-ränlerierna.
Sedan Rikets Ständer bifallit Stats-Utskottets Utlåtande N:o 62, hvari nämnde Utskott afstyrkt en af Herr F. H.
Syk inom Vällofl.
Borgare-ståndet väckt motion, att de Magistrats-personer, hvilka hafva sig uppdraget, alt deltaga uti inventeringar af Landt-ränteriernas behållningar utaf kontanta medel och slämpladt papper, malte antingen bekomma ersättning för berörde åliggande eller ock varda från detsamma befriade; har herr Syk, på grund af 56 § Riksdags-Ordningen, inom bemälde Riks-stånd väckt en ny motion, som till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet blifvit remitterad ocb hvari hcmslälles, alt, enär de i afseende å ifrågavarande åliggande gällande i Kongl.
Brefvet den 15 Maj 1694 och Kammar kollegii Cirkulär den 10 Juni 1811 innefattade föreskrifter endast bestämde, alt
Landt-räntcriets kassakista skulle vara försedd med tre lås, till hvilka Landskamreraren, Landt-räntmästaren och Magistraten borde hafva hvar sin nyckel, samt icke omförmälde några vidare skyldigheter eller rättigheter för Magistrats-personerne i fråga om deltagande uti inventeringar af Ränleriernas behållningar och uti ansvarsskyldigheten derför, Rikets Ständer måtte hos Kongl.
Maj:t täcktes genom serskild författning i nåder bestämma gränserna för Magistrats-personers åligganden vid omförmälde förrättningar.
Utskottet som tagit förevarande motion i öfvervägande, bar i afseende derå inhemtat; att Kongl.
Brefvet den 15 Maj 1694 och Kammar-kollegii derpå grundade cirkulär den 18 i samma månad innehålla att alla tre de personer, som, enligt hvad samma bref, på sätt ofvan är nämndt, förvara nycklar till Landt-ränlerikassan, böra vara tillstädes, när någre medel der inläggas eller uttagas; 8 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Utlåtande N:o 104. att enligt 9 § i Kongl, kungörelsen om uppbörder utaf realisalions-afgiften af den 12 Maj 1801, ”den magistratsperson, som” efter författningarne ”värdar tredje ’ ’ llän ter i- nyckeln, kommer vid alla tillfällen, dä Ränteriel öppnas, ali såsom ”vanligt är, vara tillstädesatt, enligt Stals-konlorets cirkulär-bref den 27 Augusti 1725, Landt-ränleriet bör vid hvarje månads slut ”inventeras af dem, som hafva nycklarne om händer,” samt aLt 6 § i Kongl.
Uppbörds-reglementet den 13 November 1739 stadgar, att Landshöfdingen skall hafva noga inseende derå, att Ränteri-kassan står under tre lås och nycklar och i godt förvar samt att den icke öppnas, hvarken till intägt eller utgift, utan Landskamerarens och dens närvaro, som tredje nyckeln häfver.
Då sålunda redan uttryckligen stadgadt är, hvaruti magistrals-personers åligganden uti ifrågavarande fall bestå, finner Utskottet ytterligare föreskrifter i ämnet obehöfliga samt får derföre hemställa, att förevarande motion måtte af Rikets Ständer lemnäs utan åtgärd.
N:o 104 Ank. till Exp.-Utsk. d. 22 Maj 1851, kl. 11 f. m.
Memorial, i anledning af åter remiss utaf Betänkandet N:o 53 om utvidgande af de rättigheter, som äro Mosaiska Trosbekännare här i riket tillerkände.
Detta Betänkande, som af högvördige Preste-ståndet och vällofl.
Borgare-ståndet återremitterats, är deremot af Höglofl.
Ridderskapet och Adeln samt hedervärda - Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Vtskottets Memorial, lY.-o 105. 0 värda Bonde-ståndet afslaget; vid hvilket förhållande då Utskottets ifrågavarande Betänkande blifvit af 2:ne Riks-stånd ogilladt samt frågan sålunda, jemlikt 75 § Riksdags-ordningen, förfallit, ålerremisserne icke lära kunna till någon Utskottets vidare åtgärd föranleda.
Ank. till Exp.-Utskottet den 22 Maj 1851 kl. 11 f. m.
Memorial, i anledning af erhållna återremisscr utaf Betänkandet N:o 57 dels om upphörande af Bev är ing s-mans ka pets årliga vapenöfningar, dels och införande af exercis sockenvis, och dels om rättighet för hevärings-ynglingarne att sjelfve välja det vapen, hvarvid de helst vilja tjenstgör a, antingen till lands eller sjös m. m.
Detta Betänkande har blifvit af Ridderskapet och Adeln samt Preste-ståndet bifallet och af Borgare- och Bonde-stånden äterremitleradt; men då Utskottets afstyrkande å de väckta motionerna är af 2:ne Riks-stånd gilladt, och frågan alltså förfallit, lära återremisserna icke kunna föranleda till någon Utskottets vidare åtgärd.
St:s Prat. 1850 & 1851. 8 Somt. 22 Hafi 2 STOCKHOLM, trvckt hos isaac marcus, 1851.
Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Utlåtande, N:o 106.
1 N:o 106 Ank. till Exp.-Utsk. den 23 Maj 1851, kl. 12 midd.
Utlåtande} i anledning af väckta frågor om ändringar i Kongl.
Fabriks- oell Handverks-ordningen den 22 December 1846- För vinnande af ändringar uti saint tillägg till Kongl. Fabriks- och Handtverks-ordningen den 22 December 1846 hafva motioner blifvit väckta, nemligen: hos Höglofl.
Ridderskapet och Adeln: af Hr Hjerta, Lars, hos Väliofl. Borgare-Ståndet: af Hr P. E. Boswus samt Hr P. 11.
Hesselgren, och hos Hedervärda Bonde-Ståndet: af riksdagsfullmäktige!) Erik Ersson från Gefleborgs län.
Då Utskottet, till hvars utlåtande dessa motioner, jemte de, i anledning deraf, inom nämnde Riks-Stånd, afgifna anföranden, blifvit remitterade, nu går att öfver desamma sig yttra, har Utskottet ansett sig böra följa den ordning, uti hvilken de §§, hvaruti ändring påyrkats eller tillägg föreslagits, uti Handtverks- och Fabriks-ordningen förekomma. § 3 morn. b.
Hr Bosceus har föreslagit den förändring uti detta moment, att förvärfvande af mästerskap måtte utgöra ett vilkor för rättigheten att med biträde af gesäll, lärling eller annan arbetare i stad idka alla de handtverk, hvilka icke kunna hänföras till Fabriks- och Bih. till B.
JProt. 1830—51. 8 Sami. 23 Haft. 1 2 Allmänna Bevärs- och Ekonomi-Utskottets Utlåtande, N:o 106.
Manufaktur-inrättningar; till stöd för hvilket förslag motionären anfört, att flera andra handtverk, än som i nämnde moment äro uppräknade, funnos, i afseende å hvilkas utöfning mästerskap vore lika nödigt, som för de förra; samt att, då rättighet till handtverks idkande icke borde helt och hållet fritagas från all kontroll å i samma handtverk vunnen färdighet, det vill synas, som borde enahanda grundsats tillämpas pä alla slags handtverk, utan undantag, så att icke några af dessa voro underkastade större omvägar och kostnader för verkstäders inrättande än andra under det att allmänheten ^saknade garanti för en utbildad arbetsfärdighet hos en ganska betydlig del af handtverkeriernas idkare; hvarjemte motionären åberopat det förhållande, att deputerade för städernas Handtverks-borgerskap uti en den 20 Maj 1850 till Kongl. Majit ingifven petition framställt begäran om enahanda ändring i författningen, som motionären föreslagit.
Utskottet, som tagit motionärens ifrågavarande framställning i öfvervägande, har inhemtat, att ett stort antal handtverks-yrken finnes, för utöfning hvaraf, med biträde af gesäll, lärling eller annan arbetare, mästerskaps förvärfvande icke är erforderligt.
Något skäl, hvarför dessa yrken, mera än de uti förevarande § uppräknade, blifvit från nämnde vilkor undanlagne, är icke uti Författningen uppgifvet eller ens antydt och Utskottet tror icke att något sådant af giltig beskaffenhet kan åberopas.
Bland de undantagne handtverksyrkena finnas flera, hvilka erfordra lika, om ej högre, grad af färdighet som de, för hvilka mästerskaps förvärfvande är föreskrifvet.
Att nödig kontroll å skicklighet i yrket för alla handtverks utöfvande må förefinnes, är efter Utskottets tanka af serdeles vigt, ej allenast för allmänhetens fördel, utan ock förnämligast på det de lärlingar, som egna sig ål handtverkerierne, icke må sakna den ledning och undervisning, hvarförutan skicklighet icke kan förvärfvas.
På grund häraf och i närmaste öfverensstämmelse med Borgare-Ståndets vid föregående riksdagar uttryckte önskan får Utskottet vördsamligen hemställa, att Bikets Ständer måtte hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla att mom b) uti 3 § af Kongl. Fabriks- och Handtverks-ordningen af den 22 Dec. 18d6 må erhålla följande förändrade lydelse: b) ”att förvärfva mästerskap, då fråga är om handtverk, med undantag af byggmästare- eller murmästare-yrkena; börande dock, då desta sednare skola i Stad utöfvas, bevis företes om vunnen skicklighet ”i yrket, på sätt nedanföre sägs.” Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Utlåtande, N:o 106. 3 12 § 1 mom, Uti det i detta mom. förekommande stadgande har af Hr Bosatts föreslagits den förändring: att, vid rättigheten till handtverks utöfvande för afsalu såsom försörgningsmedel, mätte stadgas såsom vilkor enahanda kontroll öfver arbetsskicklighet, som för mästare; oell har motionären till stöd för hvad han sålunda föreslagit, anfört, att den i förenämnde moment medgifna rätt att till försäljning idka handtverk, utan att behöfva såsom vilkor derför förvärfva mästerskap, redan vållat att handtverks-mästare, i brist af duglige och skicklige arbetare, med svårighet kunde drifva sina yrken, och flerstädes vore betänkte på att, med uppoffring af Burskaps- och Mästerskaps-rättigheter, sjelfve anmäla sig såsom försörjnings-arbetare, hvilket utan tvifvel skulle menligt inverka både på staten och städernas Borgerskap; samt att enahanda kontroll i afseende på arbetsskicklighet som för mästare vore föreskrifven, destoheldre borde åläggas försörjningsarbetaren, som denne undginge de dryga kostnader, hvilka förvärfvandet af burskap och mästerskap medförde; och har motionären tillika åberopat ofvanberörde af deputerande för städernas Handtverks-borgerskap tiil Kongl. Maj:t ingifna underdåniga petition, deruti de på anförde skäl i underdånighet anhållit om enahanda förändring uti ifrågavarande hänseende, som motionären föreslagit.
Utskottet kan dock icke dela motionärens åsigter uti förevarande hänseende.
Det ifrågavarande stadgandet är grundadt uti den naturliga rättigheten för en hvar att begagna den arbetsförmåga, han eger, och att dermed försörja sig.
Att såsom vilkor för utöfvandet af denna rättighet föreskrifva enahanda kontroll å arbetsskicklighet som för mästare, skulle, i anseende till den omgång och kostnad, som dermed är förenad, ofta äfven för den, som kunde aflägga mästerprof, utgöra ett stort hinder att med sitt arbete försörja sig, och en dylik föreskrift skulle derifråh nästan helt och hållet utestänga hvar och en, sorn, ehuru med mindre skicklighet i yrket, likväl kunde betjena de fattigare och dem, som måste fästa sig mindre vid en varas utseende och prydlighet än vid dess pris. 1 anseende härtill får Utskottet tillstyrka, att omförmälde förslag må förfalla. 12 § 4 mom.
Af Hr Bosaeus har blifvit föreslaget att från detta moment måtte utgå föreskrifterna 4 Allmänna Besvärs- och Ekono mi- lits kottets Utlåtande, N:o 106. om försörjningsrättighetens upphörande och återgifvande, dels derföre att de i momentet uppräknade qvalifikationer, eller fortfarande lättja, liderlighet och tiggeri, voro underordnade den af vanfrejd, dels derföre, att vederbörande myndigheter egde att ånyo meddela rätt till idkande af handtverk som försörjningsmedel, och dels derföre, att de flesta personer, som förverkat en dylik rätt, oftast skulle falla fattigvården till last.
Men då omförmälde föreskrifter icke gälla andra personer, än dem, hvilka blifvit straffade för brott, som medför vanfrejd, anser Utkottet samma föreskrifter destoheldre böra bibehållas, som de utgöra ett band på sådana personer att taga sig till vara för så väl ytterligare förbrytelser som för liderlighet, lättja och tiggeri.
Borttagandet af denna föreskrift skulle dessutom leda derhän, att vanfrejdade och liderligo samt för samhället vådlige personer kunde, med åberopande af det dem gifna tillstånd alt utöfva handtverk såsom försörjningsmedel, skydda sig för tillämpning af lagen om försvarslöse personers behandling.
Utskottet får således hemställa, att jemväl berörde yrkande mätte förfalla. IS §.
Herr Bosceus har föreslagit, att de i denna § omförmälde allmänna inrättningars tillverkningar måtte underkastas enahanda stämpling, som för handtverkares arbeten är föreskrifven, hvilket motionären ansett vara nödigt för att ega en kontroll å beskaffenheten af de å samma inrättningar tillverkade handtverksvaror; men som sådana varor i allmänhet ej äro stämpling underkastade, hemställer Utskottet, att förslaget må lemnäs utan afseende. 14 § 2 mom.
Med åberopande deraf, att städer funnes, hvilkas Handtverks-borgerskap för idkandet af sina handtverk icke erlägga någon afgift till stadskassa!), enär dessa städers intrader i öfrigt af donerad jord, tolag m. m. äro så ansenliga, att afgift för handtverksrörelse icke erfordras, har Riksdagsfullmäktigen Eric Ericsson föreslagit, att nämnde moment måtte erhålla följande lydelse:
''Likaledes skall till stadens kassa i de städer, der borgare för sin handtering någon afgift till kassan betala, i förhållande derefter och efter tillverkningens beskaffenhet, erläggas lämpad afgift” etc.
Då likväl 1 mom. af denna § stadgar, att den som ej är borgare, skall, i stället för fullgörande af de med burskapet förenade personliga skyldigheter, en deremot svarande lämp - Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Utlåtande, N:o 106. 5 lig afgift till stadens kassa erlägga, och deraf måste vara en följd, att om borgare icke har någon sådan skyldighet, den förre icke eller kan åläggas att den ifrågavarande afgiften till stadens kassa erlägga, får Utskottet, med afseende jemväl derå, att 2 mom. börjar med orden, ”likaledes skall till stadens kassa erläggas," och att, Utskottet veterligen, någon annan tydning af stadgandet i omförmälde hänseende än den Utskottet sålunda antagit, ej gjort sig gällande, afstyrka detta förslag.
Det uti samma mom. under litt. b förekommande stadgande, att den, som på sätt i § 10 föreskrifves, uti stad, der lian ej bosatt är, liandtvcrksarbitcn verkställer, skall till stadens kassa erlägga en efter tillverkningens beskaffenhet lämpad afgift, har Herr Bosceus yrkat måtte utgå, dels emedan en sådan beskattning blefve svår att tillvägabringa, och dels emedan en handtverkare uti en stad eger uti en annan, utan dylik afgift, försälja af honom tillverkade varor, samt stadgandet dessutom afskräckte mången att betjena sig af skickligare handtverkare från andra städer än dem, der arbetet skulle verkställas, enär sådant, i anseende till omförmälde afgift, blefve dyrare.
Men då antagas bör, att i eldighet med grunderna för de i denna § förekommande stadganden, en handtverkares afgift till stadskassan i den stad der han är bosatt, påföres till mindre belopp i samma mån, som han inom annan stad utöfvar sitt yrke och till följe deraf derstädes erlägger enahanda slags afgift; alltså och då borttagandet af en sådan afgift kunde föranleda, att handtverks-idkare, bosatt i en stad, koinme att förrätta .sitt mesta arbete i en annan, utan att derföre erlägga ens några utskvlder, tillstyrker Utskottet, att berörde yrkande må förfalla. 23 i mom.