Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Majit, i händelse af bifall hårtill, vara betänkt på att vid nästkommande riksdag framställa nådigt förslag om anvisande af det statsbidrag, som för åndamålet ytterligare erfordrades.
Enligt omförmålda förslag till reglemente skulle förenämnde till delaktighet uti ifrågavarande pensionsanstalt afsedde personer, med afseende på beloppet af dem tillkommande årliga pensioner, indelas i fyra klasser, omfattande i första klassen, med 100 pensioner å 160 Ridr, fartygsbefålhafvare, som antingen aflagt sjöofficers-examen eller ock undergått sjökaptens- eller kofferdiskeppare-examen af första klassen; andra klassen, med 100 pensioner å 120 Ridr; fartygsbefålhafvare, som aflagt sjökaptenseller kofferdiskeppare-examen af andra klassen; tredje klassen, med 100 pensioner å 100
Ridr, fartygsbefålhafvare, som icke undergått någondera af ofvannämnda examina, samt styrmän, äfvensom ångmachinister; och fjerde klassen, med 600 pensioner å 60 Ridr, öfrigt sjöfolk, äfvensom eldare å ångfartyg.
Och skulle till pensioners erhållande i allmänhet beråttigai att hafva uppnått 55 års ålder; att hafva 25 år varit å Svenskt sjömanshus inskrifven och, utan att hafva gjort sig skyldig till rymningsbrott, tillbragt denna tid hufvudsakligen i tjenstgöring under utrikes sjöfart med Expeditionn- Utskottets Furslag till anderd.
Skrifvelse, N:o 200. 35 Svenskt handelsfartyg eller såsom förhyrd å Svenskt örlogsfartyg; samt att ega behörigen vitsordad god frejd.
Af den uti den nådiga Propositionen bilagdt
Statsråds-protokoll meddelade fullståndiga utredning af årendet, inhemtas, bland annat, att för den ifrågastållda pensioneringen efter ofvan angifna grunder ett belopp af 74,000 Ridr årligen ansetts vara erforderligt, oberåknadt hvad som kunde ej mindre för afiönande af pensionsinråttningens tjenstemän och vaktbetjening, ån äfven för hyra af nödiga arbetsrum samt expenser åtgå.
Såsom påråknelig tillgång för fyllande af pensionsinråttningens behof hade Rikets
Stånder uti sin omförmålda underdåniga skrifvelse af år 1854, bland annat, angifvit de afgifter, som nu af besättningar och rederier för sjöfolks understödjande erlades till sjömanshusen, d. v. s. l:o den så kallade lästea/'giften, hvilken, jemlikt Kongl. Kungörelsen den 28 Augusti 1828, vid Svenskt fartygs utgående från Svensk hamn till utrikes ort, af fartygets redare betalas till sjömanshuset i den stad, der resan börjar, med 2 skilling banko per låst af fartygets drägtighet samt 2:o den så kallade plåtafgiften, som, fasttålld uti 1748 årssKongl.
Reglemente för kofferdiskeppare och sjöfolk samt 1828 års nyssberörda kungörelse, borde af besättningen å Svenskt från ntrikes ort hemkommande fartyg utgöras till det sjömanshus, hvarunder fartyget lyder, af skeppare med 4 öre kopparmynt, af styrmän med 3 öre och af hvarje annan person af besättningen med 2 öre för hvarje plåt, räknad till 6 daler kopparmynt, af den förtjenta hyran eller månadspcnningen; men då ali gratialutdelning åt behöfvande sjömän, hvilka icke uppfyllt de för pensions erhållande föreskrifna vilkor, borde från ifrågavarande pensionsinråttning afskiljas och fortfarande, liksom understödjandet af sjömäns enkor och barn, tillhöra sjömanshusen, ansåge E. K. Maj:t låste- och plåtafgifterna icke böra till förevarande pensionering disponeras.
— Vidare hade Rikets Stander uti omförmålda underdåniga skrifvelse uttryckt en förmodan, att något bidrag till inrättningen billigtvis kunde från skeppsrederierna förväntas; men enär sådant ej kunde erhållas utan de sednares uttryckliga begifvande, och, i afvaktan derå, den redan långe ifrågastållda och behöfliga pensionsinråttningens organiserande skulle komma att ån ytterligare fördröjas, samt i betraktande deraf, att, så framt rederierna skulle finnas benägna att göra någon uppoffring för de sjömän, hvilka åro i deras tjenst anställde, ett värdigt föremål för välgörenheten erbjöde sig i de nödställda, ålderstigna enkorna och de oförsörjda värnlösa barnens uppfostran; så, ehuru E. K.
Majit icke betviflade skeppsredarnes af Rikets Ständer förutsatta beredvillighet, ansåge E. K.
Majit, lika med så vål komitérade som Kommers-Kollegium, någon beräkning på detta obestämda, frivilliga åtagande icke kunna grundas, så mycket mindre som skeppsredarne i Göteborg, Calmar, Westervik och Hernösand af anförda skål afstyrkt bildandet utaf en pensionsanstalt af ifrågavarande beskaffenhet.
Till beredande af nödiga tillgångar till pensionsinråttningen hade komiterade, med hufvudsakligt föranledande af Rikets Ständers oftaberörda skrifvelse, underdånigst tillstyrkt användandet af l:o den så kallade föringen, hvilken för åren 1845 —1854 i medeltal utgjort 15,589 Ridr 8 sk. 10 rst. banko eller 23,383 Ridr 78 öre R:mt; 2:o bidrag från handels- och sjöfarts-fonden, till belopp motsvarande föringsmedlen, samt 3:o tillskott af tullmedlen till så stort belopp, sorn, efter det förenåmnda inkomster tagits i beräkning, möjligen kunde till fyllande af behofvet för inrättningen erfordras.
Beträffande först föringen, hvilken, enligt komiterades förslag, vid hvarje års början eller, så snart kändt vore till hvad densamma under föregående året uppgått, borde af Generaltullstyrelsen tillhandahållas pensions-inråttningen, hade komiterade yttrat, att, om föringen blefve använd till pensionering, hvilket redan genom Kongl. 36 Expeditions-Utskottets Förslag till underd.
Maj:ts och Rikets Stånders sammanstämmande beslut förklarats böra ske, i håndelse en för hela riket gemensam pensionsinråttning för handelsflottans sjöfolk blefve organiserad, föringen sålunda skulle på ett fördelaktigare sått ån hittills komma de sjöfarande till godo.
Kommers-kollegium hade, efter utredning af uppkomsten och beskaffenheten utaf ifrågavarande sjömännen tillerkända förmån, jemväl instämt i Komitéens berörda tillstyrkande, så mycket heldre sorn de grunder och vilkor, hvilka i fråga om föringsmedlens utgående för närvarande tjenade till efterrättelse, i Kollegii tanke, vore mindre lämpliga; och af öfriga vederbörande, hvilka yttrat sig i ämnet, hade, med undantag blott af sjömanshus-direktionen, skcppsredarne samt sjökaptenerne och koflerdiskepparne i Göteborg ti— hvilka ansett föringen icke lämpligen böra sjöfolket fräntagas — alla antingen tillstyrkt eller icke framställt någon erinran emot föringsmedlens användande till pensionering af fartygs-befålhafvare och sjöfolk; dock hade Sjömanshus-direktionerna, skeppsredarne samt sjökaptenerne och kofferdiskepparne i Calmar, Westervik och Hernösand vid sitt tillstyrkande gjort det förbehåll, att föringsmedlen, efter fördelning emellan sjömanshusen, skulle af direktionerna för dessa inrättningar få till pensioneringens verkställande disponeras.
Då föringen, — ehuru ursprungligen tillkommen i följd af 1667 års Sjölag såsom penninge-ersåttning åt skeppare och besättning på utrikesifrån hemkommande fartyg för deras då upphåfda rättighet att medföra en qvantitet varor utan erläggande af den för dylika varors införsel i allmänhet stadgade tull ■—f likväl numera icke kunde betraktas såsom en sjöfarandes lagliga rättighet, utan fastheldre, enär den vid hvarje riksdag i sammanhang med tullbevillningen till beloppet fastställdes, kunde anses för ett statsanslag, beroende af Rikets Ständers medgifvande; och då Rikets Ständer vid så vål 1847—1848 som 1853—1854 årens riksdagar för sin del medgifvit nämnda medels användande såsom tillgång för en allmän pensionsinråttning för Svenskt sjöfolk, ansåge E.
Iv. Majit att, derest Rikets
Ständer bifölle inrättandet af ifrågavarande pensionsanstalt, föringsmedlen hädanefter icke borde till skeppsbesåttningarne omedelbart utbetalas, utan ett deremot svarande belopp af Generaltullstyrelsen vid hvarje års början tillhandahållas
Direktionen för nämnda pensionsinråttning ; och borde detta belopp bestämmas i förhållande till låstetalet af de fartyg, till hvilkas besättningar föring utgått och med detta efter vissa grunder ökas, så att för närvarande, då låstetalet af de till utrikes sjöfart begagnade
Svenska fartygen under sednaste åren uppgått till emellan 110,000 och 120,000 läster, anslaget fastställdes till 24,000
R:dr eller närmast det belopp, som föringen nu utgjorde, men framdeles blefve ökad med 1,000 R:dr för hvarje fullt femtusental utöfver 120,000, hvarmed låstetalet å sådana fartyg kan komma att tillvexa.
Hvad anginge det ifrågastållda bidraget från Ilandels- och Sjöfart.s-fonden, så hade Rikets Ständer uti den underdåniga skrifvelsen år 1854 antydt lämpligheten att ett sådant för den föreslagna pensionsinråttningen anvisades; och Kommers-kollegium hade uti sitt underdåniga utlåtande i ämnet jemväl tillstyrkt att, såvida Handels- och Sjöfarts-fondens tillgångar sådant medgåfve, ett årligt anslag, till beloppet motsvarande hvad för samma år i ersättning för föringsmedel utginge, måtte af nämnde fond anordnas “till förstärkning af sjömanshusens pensions- och understödsfonder.
Med afseende härå och då genom ifrågavarande pensionsanstalt befälhafvare och manskap å Svenska handelsfartyg vunne säkerhet att, når, efter en längre tids verksamhet i fosterlandets tjenst, ålderdomens bråckligheter manade dem till öfvergifvande af sjömansyrket, erhålla en åtminstone emot de oundgångligaste behofven Expeditions-Utskottats Förslag till underd.
Skrifvelse, N:o 200. 37 svarande lifstidspension; då vidare genom den egentliga pensioneringens frånskiljande från sjömanshusen dessa sednares nu strängt anlitade gratial- och understöds-fonder för bispringande af sjöman, hvilka genom inträffad olyckshändelse eller annorledes i förtid blifvit satte ur stånd att utöfva sin tjenst, äfvensom af sjömäns behöfvande enkor och oförsörjda barn, blefve för det dermed afsedda ändamålet i samma mån mera tillräckliga; då dessa förhållanden antagligen måste icke obetydligt inverka ej blott till undanrödjande af dugliga personers betänklighet mot inträde i det åfventyrliga sjömansyrket, utan äfven till förekommande af Svenska sjömäns rymning på utländsk ort, der en större vinst för ögonblicket möjligen lockade dem att öfvergifva sin antagna tjenst; och dä pensionsinråttningen sålunda kraftigt måste befrämja den för landet vigtiga och naturliga sjöfartsnäringen, ansåge E. K. Maj:t, att, för vinnande af ett så magtpåliggande ändamål, ett lämpligt bidrag borde från Handelsoch Sjöfarts-fonden utgå, hvilket bidrag kunde bestämmas till hälften af hvad för den ifrågavarande pensionsanstalten utom föringsmedlen erfordras, eller till 25,000 R:dr årligen.
Vidkommande slutligen det återstående tillskott, som vore nödigt till fyllande af pensionsinråttningens behof, och hvilket, enligt Komiterades förslag, skulle utgå af tullmedlen, hade Komiterade såsom skål för detta bidrags beviljande underdånigst. anfört, att den ej mindre af statsklokhet ån rättvisa och menniskokärlek högt påkallade institutionen, hvilken vöre ämnad att bispringa den för hela landets förkofran och välstånd så verksamma och nyttiga sjömansklassen, borde för all framtid och i alla händelser fullkomligt betryggas; och hade Kommers-kollegium äfven ansett, att, om ock pensionstagarne blefve färre ån hvad Komiterade på grund af inkomna uppgifter beräknat, anstalten likväl, då något bidrag från skeppsrederiernas sida icke borde tagas i beräkning, med de förut föreslagna inkomsterna icke skulle kunna behörigen fullgöra sitt åliggande, utan att till fyllande af dess årliga behof ett särskildt anslag af allmänna medel blefve anvisadt.
I betraktande af dessa omständigheter, och då hvarje åtgärd, hvilken, i likhet med ifrågavarande pensionsanstalt, vore egnad att på ett mera verksamt sätt befordra sjöfartsnäringens utveckling — hvilken näring måhända hittills icke blifvit af Staten lika frikostigt understödd som åtskilliga andra — redan i denna egenskap påkallade det allmännas behjertande, och då detta måste i vida högre grad blifva händelsen, når man betänkte, att den duglighet, kraft och fosterlandskänsla, som derigenom i fredstid kunde vinnas åt handelsflottans manskap, skulle i farans stund öka rikets försvarsstyrka och värn, enär nemligen, enligt Kongl. Kungörelsen den 13 November 1860, allt det till rikets handelsflotta hörande sjöfolk, som vore å sjömanshusen eller i Magistraternas rullor inskrifvet, så ock sjökaptener och styrmän, äfvensom machinister å ångfartyg, vöre pligtige att under krig tjenstgöra å Kongl.
Maj:ts Flotta från och med året näst efter fyllda 20 år till och med det år, då 35 års ålder uppnås, ansåge E. K. Maj:t att, till fyllande af hvad som med beräkning af förut angifna inkomster ännu bruste i den erforderliga summan, 74,000 R:dr, ett belopp af 25,000 R:dr borde af statsmedel anvisas.
Då emellertid, af anförda skål, pensioneringen syntes ej böra taga sin början förrän efter 5 år, eller från och med år 1869, skulle också icke något anslag hvarken af statsmedel eller från Handels- och Sjöfarts-fonden behöfva dessförinnan utgå, men deremot borde föringsersåttningen få af pensionsanstalten uppbäras från och med nåsta års början, så mycket heldre som derigenom kunde grundlåggas en tillgång till bestridande af de utgifter, som, förutom pensioneringen, vore med inrättningen förenade. 38 'Expeditions-Utskottets Förslug till underd.
Skrifvelse, i\;o 200.
Rikets Stånder, sorn tagit denna fråga i öfvervägande, hafva funnit de af Sjömanshus-direktionerna i Göteborg, Calmar, Westervik och Hernösand emot en för hela riket gemensam pensionsinråttning anförda betänkligheter vara genom den i ofvanberörda Statsråds-protokoll förebragta utredning fullt vederlagda; äfvensom Rikets Ständer ej haft något att erinra mot de grunder för pensioneringen, som i det framlagda förslaget till reglemente innefattas.
Visserligen synes det för rättighet till pension föreslagna åldersmåttet nog högt för de i fjerde klassen upptagne personer, men Rikets Ständer föreställa sig att E. K.
Maj:t framdeles, då större tillgångar kunna för inrättningen påräknas, skall uti berörda hänseende meddela de förändrade bestämmelser, som kunna finnas ändamålsenliga.
Beträffande åter de för pensioneringen beräknade tillgångar, hafva Rikets Ständer, i betraktande af den fördelaktiga inverkan på utrikes sjöfartens utveckling, sorn af den ifrågasatta pensionsanstalten otvifvelaktigt år att påräkna, funnit med billighet mest öfverensstämmande, att det utöfver föringsmedlcn för berörda anstalt erforderliga årsanslag komme att till fulla beloppet utgå från Handels- och Sjöfarts-fonden, derest densamma funnes dertill lemna tillgång, och att endast för motsatt fall anslag af statsmedel ifrågakomma; och få, i enlighet härmed, — jemte tillkännagivande, att Rikets Ständer lemnat sitt bifall till bildande af en pensionsanstalt, inrättad i öfverensstämmelse med det af E. K. Maj:t nådigst framlagda förslag, samt medgifvit, att till denna pensionsanstalt må, från och med nästkommande år, af tullmedlen utgå ett mot den så kallade föringen — hvilken från samma tid ej vidare bör till sjöfolket utbetalas — ungefärligen svarande belopp, hvilket; enligt de grunder ofvanberörda förslag innehåller, för närvarande blifvit bestämdt till 24,000 R:dr årligen, — Rikets Ständer i underdånighet uttrycka den åsigt, att det bidrag, som utöfver nämnda summa kan blifva för pensionsanstalten erforderligt, bör till fulla beloppet utgå af Handels- och Sjöfarts-fonden, derest denna dertill lemnar tillgång, sä att endast i motsatt fall anslag af statsmedel bör ifrågakomma.
Stockholm den 3 December 1863. Expeditions-Utekottets Förslag till underd.
Skrifvelse, N:o 201. 39 Wto SOI.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 5 Dec.. 1863.
Preste-Ståndet den 5 — — Borgare-Ståndet den 5 — — Bonde-Ståndet den 6 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående fortfarande anslag för Kamerer arén Carl Sandberg.
(Stats-Utskottets Utlåtande N:o 185.) S. A. K.
Under erinran, hurusom Rikets Ständer vid de två sistförflutna riksdagarne beviljat Kamereraren i Kammar-Arkivet Carl Sandberg 500
R;dr årligen för fortsatt vårdande och förökande af de för Statens räkning inköpta, honom förut tillhöriga historiska och kamerala samlingar, har hos Rikets Ständer blifvit föreslaget, att enahanda belopp måtte äfven under instundande statsregleringsperiod för samma ändamål på Riksgälds-kontoret anvisas; Och hafva Rikets Ständer, med bifall härtill och i likhet med hvad vid förenämnde två riksdagar egt rum, funnit godt att till E. K. Maj:ts nådiga disposition under nästa statsregleringsperiod anvisa en summa af 1,500 R:dr, att, på sätt och under vilkor, som E. K.
Majit behagar föreskrifva, med en tredjedel, eller 500 R:dr, årligen tilldelas Kamereraren Sandberg för vidare fortsättning och vårdande af omförmälde samlingar.
Hvilket Rikets Ständer härmed skolat i underdånighet tillkännagifva; framhärdande etc.
Stockholm den 3 December 1863. 40 Expeditions- Utskottets Förslag till underd.
Skrifvelse, N:o 202.
N:0 909.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adfeln den 5 Dec. 1863.
Preste-Ståifdet den 5 — — Borgare-Ståndet den 5 — — Bonde-Ståndet den 6 — — Rikets Stiinders underdåniga Skrifvelse, med ny Riksstat.
(Ståts-Utskottets Memorial N:ris 234, 238 och 243.) S. A. K.
Den för år 1864 och följande åren, intilldess nästa statsreglering vidtager, upprättade Riksstat få Rikets Ständer härmed i underdånighet öfverlemna. ’ Rikets Ständer framhärda etc.
N:o 203. Expeditions-Utskottets Förslag till underd.
Skrifvelse, N:o 203. 41 \:c> 903.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 5 Dec. 1 863.
Preste-Ståndet den 5 — — Borgare-Ståndet den 5 — — Bonde-Ståndet den 6 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående förändring i stadgandena om giftomannarätt.
(Lag-Utskottets Betänkande N:o 33 samt Mern.
N:ris 49 och 75.) S. A. K.
Med anledning af åtskilliga vid innevarande riksdag hos Rikets Ständer gjorda framställningar angående förändring i nu gällande stadganden rörande giftomannarätt, hafva Rikets Ständer, för åstadkommande af en skälig inskränkning i den, enligt Rikets Ständers tanka, för närvarande alltför vidt utsträckta giftomannarätteo, för sin del beslutat: l:o en så lydande författning: “Med ändring af hvad i lag och särskilda författningar finnes stadgadt, angående giftomans inseende öfver mö, förordnas som följer: Giftermåls-Balkens 1 Kap. 2 § skall ega donna lydelse:
Äro dessa ej till, stånde ogift qvinna, efter fyllda tjugufem år, ej under någon giftoman; men för ogift fader- och moderlös qvinna, ifrån femton till och med tjugufem år, förordne Rätten giftoman.
Gför förordnad giftoman det för egen nytta eller annan sådan orsak: bote femtio daler och rätte upp all skada och kostnad.
'* Bill. till B.
Prat. 1862—1863, 10 Sami. 1 Afd. 23 Haft. B 42 Expeditions-Utskottets Förslag till underd.
2:o denna förklaring: “dels att Giftermåls-Balkens 1 Kap. 3 och 4 §§ samt 6 Kap. 3 § komma att upphäfvas och ur lagen utgå*; och “dels att igenom ofvanborörda förslag till ändring och upphäfvande af nämnda §§ i Giiiermåls-Balken ej sker någon ändring i hvad lagen uti samma Balks 2 Kap. 10 §, 3 Kap. 10 § samt 6 Kap. 1 och 2 §§ stadgar.
“ Hvilket Rikets Ständer härmed få i underdånighet anmäla; framhärdande etc.
Stockholm den 3 Decomber 1863.
STOCKHOLM, tryckt, hos ISAAC MALCUS, 1864. Expeditions-Utskottets Förslag lill anderd.
Skrifvelse, N:o 204. 1 \;o 304.
Uppläst och godändt hos Kidd. och Adeln den 5 Dec. 1863.
Presle-Ståndet den S — — Borgare-Ståndet den 5 — — Bnnde-Slåndet den 6 — — Rikets Ständer a underdåniga Skrifvelse, i anledning af dels Kongl. Majlis Nådiga Proposition angående antagande af en författning om nya strafflagens införande och hvad i afseende dera iakttagas skall, dels ock särskilda framställningar i dermed sammanhang egande ämnen.
(Lag-Utskottets Betänkande N:o 36 och Utlåtande N:o 56.) S. A. K. Sedan E. K. Maj:t vid början al' innevarande riksdag till Rikets Ständer aflåtil Nådig Proposition om antagande at ny strafflag, har uti Nådig Proposition den 17 Mars detta år E. K. Maj:t behagat till Rikets Ständers antagande framställa följande Förslag till Författning om nya strafflagens införande och hrad i afseende derå iakttagas skall. 1 §.
Den strafflag, sorn nu gillad och antagen är, så ock hvad här nedan stadgas, skall lill efterlefnad gälla från och med den 1 Juli 1864. 2 §.
Genom nya lagen upphälvas, med de i 16 och 17 §§ gjorda undantag, Missgernings- och Straffbalkarna i den å 1734 års riksdag antagna lag, tillika med alla Bih. till R.
Prot. 1862—1863, 10 Sami. 1 Afd. 24 Häft. 1 2 Expeditions-Utskollats förslag lill underd.
Skrifvelse, N:o 204. de särskilda stadganden, som utgöra förklaring eller ändring af hvad sagda Balkar innehålla eller tillägg deri. 3 §.
Alla i de öfriga Balkarna af 1734 års lag eller i särskilda lagar eller författningar gilna straffbestämmelser för brott, å hvilka i nya lagen straff satta äro, varda likaledes genom denna lag upphäfna, med undantag af hvad i 18 § sägs. 4 §.
Der hänvisning i lag eller särskild författning förekommer till straffbestämmelse, som enligt 2 eller 3 § blifvit upphäfven, skall brott, hvarför sådan hänvisning gifven är, straffas efter nya lagen, så framt straff å det brott deri utsättes ; finnes straff å brottet deri ej utsatt; vare hänvisningen förfallen. 5 §.
Brott, som är loröfvadt innan nya lagen blifvit gällande, men för hvilket dessförinnan straff ej är bestämdt genom dom, som vunnit laga kraft eller ej öfverklagad varder, skall elter nya lagen straffas, om det straff, som efter samma lag ådömas bör, är lindrigare, än det, som i äldre lag elier författning för brottet stadgadt varit. 6 §.
Har sådant straff blifvit, innan nya lagen trädde i verksamhet, ådöindt, må det ej lill verkställighet befordras.
Landsförvisning eller förlust af ära må ej heller ådömas: finnes å brott, som endast med landsförvisning straffas skulle, straff i nya lagen utsatt; då skall det straff tillämpas: i stället för förlust af ära varde förlust af medborgerligt förtroende, om brottet med sådan påföljd i nya lagen belagdt är, förbrytaren ådömd, efter ty i samma lag för hvarje läll stadgadt är.
Der förlust af medborgerligt förtroende skulle efter äldre lag eller författning å brott följa, må dylik påföljd ej åläggas i annat fall, än om förbrytaren dertill efter nya lagen sig skyldig gjort. fw7 §.
Till fängelse med arbete skall ej vidare dömas, utan varde, i stället, fängelse, hvarom i 2 Kap. 6 § af nya lagen skils, ålagdt på lika lång lid, som till fängelse med arbete dömas bort, dock ej öfver två år: är, innan nya lagen gällande biel', fängelse med arbete, antingen omedelbart eller såsom förvandlingsstraff, någon ålagdt; vare det, i afseende på sättet för verkställigheten, så ock vid förening eller sammanläggning af straff, lika med fängelse efter nya lagen ansedt. 8 §.
För böter, som efter äldre lag eller författning äro eller blifva ådömda, så ock för vitén, hvartill någon är eller varder fälld, skall, vid bristande tillgång, utom i de fall, som i 9 § sägas, förvandling till annat straff, oberoende af det beslut, som derom förut må vara meddeladl, ske efter nya lagen, med iakttagande alt, om brottet är loröfvadt innan samma lag gällande blef, vitén och sådana böter, som, enligt äldre lag eller författning, bort med enkelt fängelse efter Utsöluiings-balken aftjenas, skola till fängelse efter 11 § i 2 Kap. af nya lagen förvandlas, dock att, i ty läll, dylikt fängelse ej må på längre tid, än femtiosex dagar åläggas och att all fråga om ingifvande eller förvandling af sagda böter och vitén kommer alt förfalla, i händelse den dertill dömde skall för andra böter, vid bristande tillgång, undergå högsta förvandlingsstraff vid vallen och bröd. 9 §.
Är i särskild lag eller författning angående landets allmänna hushållning sådan grund för vissa böters förvandling till annat straff utsatt, att frihetens förlust kan, såsom förvandlingsstraff', ådömas på längre tid, än femtiosex dagar; då skall förvandling af dylika böter, vid bristande tillgång hos den bolf allde, efter sagda grund ske lill fängelse; och vare i ty fal! gällande de särskilda föreskrifter, som i sådan lag eller författning må finnas meddelade i fråga om uttagande och förvandling af böter, då de lill en del kunna af den bölfälldes egendom gäldas.
Skrifvelse, IS:o 204.