Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
S e d a n s ö k t e A d é l e så g o d t h o n k u n d e ställa allt till r ä t t a, t y h o n h ö r till d e f ö r s o n l i g a.
N å, d e t h ä n g d e p å ett o r d från d i g, ett e n d a v ä n l i g t o r d, s o m i c k e bort kosta dig den minsta ansträngning, helst det gällde en syster.
Jag glömmer inte, hur din m a m m a o c h syster s t o d o fram- f ö r d i g m e d e n b ö n i b l i c k e n, ä n g s l i g t bi- dande.
D u v i s s t e, att A d é l e s h e l a n ö j e f ö r kvällen hängde på detta enda förlåtande ord.
D u visste, att d u själf inte s e d e r m e r a skulle ha n å g o t n ö j e v i d tanken på din egen hård- het.
M e n n u missbrukade d u s o m en äkta despot din maktställning, o c h ditt resonne- m a n g var d e t: — n e j, j a g behöfver inte g e efter, d e t v a r h o n, s o m b ö r j a d e — h e l l r e får hela n ö j e t g å förloradt för oss båda, än j a g s l ä p p e r efter n å g o t af m i n ä l s k a d e k l e n o d, det o n d a l y n n e t!
— H a d e d u roligt d e n där aftonen, Ellen? » » Neej, » m e d g a f Ellen o c h h ä n g d e hufvu- det.
» M e n s e d a n b l e f allt g o d t i g e n.
» » Jaha, » skrattade farbrodern, » o c h det var m e s t A d é l e s förtjänst; din rara k l e n o d b e h ö l l d u allt i o s p l i t t r a d t s k i c k.
» » M e n h v a r f ö r s k a l l m a n g e efter, d å m a n har r ä t t?
» utbrast d e n unga d a m e n otåligt.
» J o, d ä r f ö r att d e t är k l o k t, d å d e t är f r å g a o m o b e t y d l i g h e t e r, d ä r g e n o m e n ef- t e r g i f t i n g e n t i n g k o m m e r p å s p e l.
F o l k en- v i s a s så v e t t v i l l i g t att i e n eftergift se e n för- ödmjukelse.
Tosingar!
D e t är b a r a d e n e l e m e n s k a d e egenkärleken, s o m stretar e m o t.
M e n, » f o r t s a t t e f a r b r o r m e d ett litet k n i p - slugt leende, » vore m a n egenkär på det r i k t i g a v i s e t, s k u l l e m a n i stället b e r e d a sig en hel liten triumf g e n o m gentilt, ädel- m o d i g t ö f v e r s e e n d e.
D å blir d e n felaktiga k v ä s t, när h a n finner sin ö f v e r m a n i m o r a - liskt h ä n s e e n d e, o c h m a n får g o d t g ö r e l s e m e r än m a n d r ö m t o m.
Inte m å du tro, att d u m e d g r ä l o c h r ä t t s h a f v e r i t r u m f a r in en ny, ö d m j u k öfvertygelse hos din mot- ståndare.
» » Men m a n bör vara principfast. » » A l l d e l e s j a, i m e n i n g e n oresonlig o c h att s t ö r t a allt p å n ä s a n!
H u r h a r d u i n t e ställt till m e d d i n f ä s t m a n t. e i.
» » H v a d säger f a r b r o r?
» alldeles förfärad.
utropade Ellen, » H ä r o m d a g e n v a r h a n t o t a l t f ö r b i af öf- veransträngning i tjänsten.
D e t gick inte att s p e l a k a v a l j e r, h a n o r k a d e i n t e, h a n or- k a d e inte ens förklara sig o c h ursäkta sig — m e n j a g vet, hur det var fatt m e d ho- nom, jag.
N å, i n t e b e k v ä m a d e d u d i g att ta n ä r m a r e reda på förhållandet, utan h a n fick g å sin v ä g, f ö l j d af d i n f ö r k r o s s a n d e onåd.
Så k o m han nästa dag, uthvilad, g l a d o c h älskvärd, o c h h a d e teaterbiljetter m e d sig.
M e n s e d å s k u l l e s y n d a r e n straf- fas.
A f i d e l p r i n c i p f a s t h e t fick d u h u f v u d - v ä r k o c h b e s l ö t — beslöt, h ö g v i k t i g s o m ett l a g s t i f t a n d e p a r l a m e n t, att d u skulle s t a n n a h e m m a — gör det samma, hur tråkigt d u s t ä l l d e till f ö r b å d e h o n o m o c h d i g själf.
N a t u r l i g t v i s g a f s i n g e n a p e l l från ett s å d a n t b e s l u t, d e t h a d e j u v a r i t ett r e n t h e d e r s - b r o t t att v i k a ett fjät f r å n sin b e s t ä m d a föresats.
D u m å s t e j u s j ä l f offra d i g f ö r din stora principfasthet, håhå-jaja!
Ja K l a s g i c k l e d s e n sin v ä g, o c h d ä r s a t t d u m e d d e n b i t t e r t l ä s k a n d e n j u t n i n g e n att h a d i n r a r a k l e n o d i o r u b b a d t s k i c k, t ä n k så tref- ligt d u h a d e!
» Farbror att s n y f t a.
a t t d e t är ändå! » är f ö r f ä r l i g!
» Ellen var nära » M e n j a g skall s ä g a f a r b r o r, l i k a b r a m e l l a n K l a s och.
m i g » S a m m a historia s o m m e d A d é l e, det tror j a g v i s s t », s m å l o g farbror road, » m e n h a r d u gjort tipp d e n d ä r s a k e n m e d K l a s, h a r d u e r k ä n t, att d u h a d e o r ä t t o c h ång- rade dig? » » N e e j, m e n h a n ser j u ä n d å, h u r m y c k e t j a g h å l l e r af h o n o m, s å att.
» » Hjälper inte! » utropade farbror med h e m s k u p p s y n, » d e t g å r k ä p p r ä t t åt s k o - g e n m e d h e l a er l y c k a p å d e t v i s e t.
» » S k r ä m d å i n t e ihjäl m i g!
» E l l e n, » h v a d skall j a g g ö r a?
» jämrade sig » M i d t f ö r K l a s n ä s a slå d e n d ä r s ö t a k l e n o d e n i k r a s g e n o m att e r k ä n n a, att d u f e l a t af e n e l a k n y c k, o c h b e d j a h o n o m o m u r s ä k t.
Ser d u, m i n u n g e, g e n o m e n s å d a n h a n d l i n g af ö p p e t m e d g i f v a n d e stänger " d u v ä g e n f ö r n y a frestelser att b e g å o r ä t t v i s o r i d å l i g t l y n n e, o c h d u f ä s t e r K l a s innerli- g a r e v i d d i g.
H a n k o m m e r att b l i a l l d e l e s f ö r t j u s t o c h i d i g se ett h ö g r e v ä s e n af rättfärdighet.
J a g s k u l l e t r o, att s å d a n t är g a r a n t i, s o m h e t e r d u g a, f ö r ett l y c k l i g t ä k t e n s k a p.
m e n se h ä r h a v i j u K l a s, då stryker j a g på foten!
M e n g l ö m inte att slå d e n d ä r k l e n o d e n i k r a s, E l l e n!
Adjö, adjö! » » H a r d u så g o d t o m k l e n o d e r?
» Klas förvånad.
frågade » J a g h a r å t m i n s t o n e en f ö r m y c k e t, » l o g Ellen ö m t, » e n riktig fuling, s o m inte heller d u vill v e t a o m — h ö r p å n u b a r a.
» Emy.
* — Q t t s e f i t e m b e r m i n n e, 2 / 1 I ?- • (* &gt;Sömmar n dör •- — i vemod hösten skri / ver iy f sin dunkelröda skrift på nytt, * §gf * S all sin västa bloms ler skönhet gifver — tankar vakna då från Fram från år som flytt.
ros och aster ångor draga t smyga sakta hän i kvällsolssken^ minna om den ljusa sommarsaga^ som gick fram så sällspordt skön ock ren.
Som — förr ' n dagen var till afton skriden — stilla slöts i glans och skimmer glöd: harpolekaren på Ekelidcn var ej mer — så sorgebudet ljöd.
Banden hade glidit ned helt stilla ifrån strängats välljudsrika gull.
Hän från ckartte krin^ fager villa drog en hviskning fram så vemodsfull.
Bitter smärta hvarje sinne kände del var kung s-sorg uti andens värld.
Blommor brölos — aslrar, rosor sände man den döde som cn sista gärd.}
Höstens bästa blomster skönhet höljde härden efter lyklad harpolek.
Och ett tack med hvarje — en välsignelse — i stämning vek.
blo7iima följde * Iduns Sommar ' n dör — i vemod hösten skrifver tyst sin dunkelröda skrift pa 7tytt — men den godes minne, se det än da evig sommar härligt gryttl} blifvcr, det o c h utsätter, o m ni b o r i staden eller på lan- det, o m er verksamhet är utom eller i hemmet, då kunna dessa inlägg i klädpenningfrågan bli till gagn både för kvinnan, h e m m e t o c h samhäl- let, ty g e n o m beräkningar m e d stöd af dessa uppgifter kan må hända maken o c h fadern kom- ma på den lyckliga idéen att gifva hustrun o c h dottern en bestämd årlig I d ä d p e m i i n g, o c h för den utom h e m m e t arbetande kan arbetsgifvaren bättre än förut beräkna, nvad han ovillkorligen måste gifva henne att föda o c h kläda sig på.
A r o däremot uppgifterna fortfarande uppsatta med tanke på att skrytsamt underbjuda den ena den andra i utgifter, så att de af fränder o c h arbetsgifvare användas så, s o m ofvan blifvit sagdt, bli dessa uppgifter i klädpenningfrågan till stort men vid lösningen af det stora spörsmålet, kvin- nofrågan.
svensk Juvinna,.
» Om jag behöfde bedja min man o m penningar till kläder, skulle jag numera genast läsa in Idun, » sade här o m dagen en mycket sparsam fru.
Jag skulle vilja tillägga: den s o m tänker söka en plats, lage för all del, att hennes arbetsgifvare ej får läsa vår tidning, där kvinnorna en efter annan upp- skattat sitt arbetsvärde till 0.
Där förekommer nämligen ofta i dessa inlägg i » klädpenning- f rågan » tal o m inbesparade sömlöner.
Det är billigare, heter det, att ha sömmerska h e m m a än att sy borta, o c h syr man klädningen själf, kostar det j u ingenting.
Låt oss undersöka detta!
Ni b o r i en större stad o c h tar h e m en an- språkslös flicka, s o m ej i sömlön tar m e r än 1 kr.
I fyra dagar syr h o n ensam på en klädning, o c h hennes mat är under tiden värd, lågt beräknad, 60 öre o m dagen.
Sömlönen blir alltså 6 kr.
40 öre.
Borta får man en enkel kläd- ning sydd för 5 å 6 kr.
Men ni tar i stället en riktigt skicklig söm- merska m e d 1,75 k 2 kr pr dag.
H o n behöfver lika lång tid att sy o c h klädningen kostar er alltså 9,40 k 10,40 kr.
i sömlön.
Priset på sy- atelierer växlar mellan 8 — 11 kr.
Ni svarar mig, att maten tar ni icke m e d i räk- ningen, den kokas ändå.
Tillämpar ni detta på hvarje individ, lefver ni j u på rakt ingenting, ett påstående, s o m motsäges af hvarje husmor.
Det får alltså gå för maten, m e n ni invänder att sömmerskan ej behöfver sy mer än två dagar, ty ni hjälper själf till.
Har ni då själf intet ar- betsvärde, då är sannerligen er make eller far ursäktad, när han protesterar m o t hvarje ö r e, som • han måste gifva er till kläder o c h andra ut- gifter.
Det kan för h o n o m vara nog att behöfva föda värdelösa varelser.
Och mina damer, hvil- ken lön ansen I er, s o m själfva sägen, att ert arbete är utan värde, kunna begära ute på ar- betsmarknaden?
Detta kvinnans tal o m värdelösheten af arbetet i h e m m e t är sannerligen af de ord h o n b ö r göra räkenskap för, ty de äro af social innebörd.
E n kvinna, van att försörja sig, blir förlofvad.
H e m m e t m e d alla dess bestyr o c h plikter öppnar sig för henne.
Hennes tid, tankar o c h arbets- kraft behöfvas där, m e n allt hvad hon k o m m e r att göra där saknar arbetsvärde.
H o n kan inte o c h vill inte för egen del taga något af maken, och därför söker h o n i det längsta att få behålla sin plats, står där i vägen för andra, s o m be- höfva hennes lön, o c h tar ifrån h e m m e t hvad detta m e d rätta tillkommer.
Nej, mina damer, låt oss i stället värdera vårt arbete, åtminstone efter samma måttstock, s o m det skulle ersättas med, o m en främling utförde det.
Den kärleksfulla, intellektuella dottern, mo- dern o c h makan göra dessutom hvad m e d intet guld i världen kan uppvägas.
I ett hem fanns en sjuk dotter, så klen, att hennes omgifning påstod, att h o n för d e m var en börda, o c h dock, när h o n var borta, befanns det, att hennes plats som arbetande i hemmet måste fyllas.
Den fylldes o c k af en främling, som i lön för hvad den sjuka uträttat fick när- mare ett par hundra kronor årligen.
Det var en förträfflig kvinna, men så s o m den sjuka skött sin gärning kunde hvarken h o n eller andra, s o m på den platsen k o m m o efter henne, sköta den.
O m en sjukling är så svår att ersätta, hvad värde i h e m m e t har då icke den friska, dugande kvinnan.
Nog går väl hennes dagslön upp till en kr., m e n gör den så, blir sömlönen, o m hon syr klädningen själf, minst 6 kr.
o c h 40 öre o c h o m h o n är m y c k e t skicklig, 9 kr.
40 öre, eller tillsammans med sömmerskan den förstnämnda summan.
Ni invänder, att ni då ej ger ut ett öre, o c h ni har rätt att en inbesparad krona är en för- tjänst, men som ni i » klädpeimingfrågan » ej uppger edra inkomster, utan edra utgifter föt kläder, så b ö r ni i detalj o c h efter gällande pris uppgifva sybehör, hvad klädningen kostar er efter värdet af den tid ni användt att sy den, värdet af de presenter i kläder stort o c h smått s o m ni får o c h andra ha måst köpa sig själfva.
Gör ni XXVII.
Iduns » klädpenningfråga » tycks, gunås, vara outtömlig.
Ja, det förstås, ännu har man j u ej hunnit få till iifs m e r än 25 anrättningar, m e n tänk bara huru länge det skall dröja, innan hela Sveriges alla fruar o c h fröknar ha lyckats del- gifva den nyhetshungrande allmänheten sitt eget särskilda speciella sätt att klä sig riktigt retsamt elegant ocli ännu mera retsamt billigt.
T} ' na- turligtvis vilja alla nu vara m e d på ett hörn.
Den som inte kau bli intagen i Idun m e d porträtt o c h lefnadsteckning såsom varande sjuksköterska, gammal trotjänarinna eller utrikes ministerfru, den s o m inte kan eller vill (för det kan just k o m m a på ett ut) skrifva noveletter, skisser eller » pennteckningar », den s o m ej kan hitta på arit moremer eller diamantgåtor eller fundera ut en bra matsedel, eller den s o m aldrig i sitt lif har kunnat k o m m a på en tillräckligt snillrik fråga, den har nu ändå här ett utmärkt tillfälle att få se sina egna kära tankar i tryck.
Ty kläder på kroppen ska vi ju ändå alla ha!
Sannerligen, är inte » klädpenningfrågan » s o m e n k o m gjord för Sveriges fruntimmer » en c o r p s »!
Det finns väl också inte en enda af Sveriges Idunsläsande da- mer, s o m ej en lång stund efter det Idun kom- mit varit betänkligt upptagen af, ja inte just precis » hvad skola vi äta o c h dricka » (det är en öfvervunnen ståndpunkt), m e n så m y c k e t mer, » hvad skola vi kläda oss m e d?
» — Vare det långt ifrån mig att vilja trängas m e d insändarinnorna o c h försöka orda o m, hvad jag ansett eller funnit lämpligast, eller hålla tal o m bästa sättet att tvätta gamla klädningar i öl eller quilajabark, och inte heller tänker jag lura nå- gon att sätta smörfläckar på tyget, innan man köper det.
M e n i likhet m e d alla fruntimmer tycker jag det är roligt a t t yttra mig, o c h jag- kan ej.
alls finna, a t t mina yttringar behöfva röja mera brist på förstånd, intelligens o c h sakkänne- d o m än en hel massa andras.
— Min erfarenhet i klädpenningfrågan är den, att jag n o g gör öfver m e d en 300 kr.
o m året, m e n detta oerhörda be- lopp oaktadt finns det tjogtals saker, s o m jag verkligen skulle behöfva, o c h tusen o c h en saker, s o m jag önskade jag hade.
Det skulle ej falla m i g in att kalla mig elegant, o c h jag är lika miss- belåten m e d min yttre s o m m e d min inre män- niska.
Det enda jag har, som åtminstone har varit ganska fint, är en sidenunderkjol, m e n den har jag ej köpt för en spottstyfver, utan den till verkades af en af min mammas gamia sidenkläd- ningar (klädningen kunde verkligen ej användas till något annat än en underkjol, o m den så blif- vit söndersprättad, tvättad o c h vänd 100 gånger, så ingen m å tro, här föreligger något af sky värd t slöseri).
Ja, jag säger ej detta i afsikt att till- råda någon a t t sprätta sönder sin mammas gamla sidenklädningar för att sy underkjolar däraf, ty det är j u ej alla, s o m ha några m a m m o r m e d gamla sidenklädningar, o c h äfven o m så vore, skulle nog de flesta af Iduns läsarinnor o c h » kläd- penningfrågeförfattarinnor » hellre välja att göra sig en » elegant » o c h alldeles s o m ny sidenkläd- ning däraf — eller kanske ett bluslif.
M e n jag fann det mera praktiskt att på detta verkligen billiga sätt skaffa mig en fin underkjol.
J a g tror visst ej, att jag k o m m e r att öka mina klädpengar g e n o m att vinna något pris på detta inlägg i frågan, men k propos pris, så vore det roligt att veta, h v e m s o m till slut skall vinna det.
Skall det bli den, s o m enligt egna uppgif- ter klär sig elegant för minsta möjliga b e l o p p?
T. e x.
den som kan klä sig för 75 kr, o m året.
Men enligt mitt tycke borde de d ä r 75-kronors- människorna tvingas att insända fotografier af alla sina » eleganta » klädningar, så finge Iduns läsekrets se, o m de verkligen vore så särdeles fina, o c h de själfva ett kärkommet tillfälle att M o d e t i d n i n g och B a r n g a r d e r o b e n ä r ~v^„g-
få åtminstore sina kläder afbildade i Idun.
Ä n n u bättre vore j u att anordna en utställning t. e x.
i Stockholm af alla till enormt billiga priser inköpta verkligt eleganta toaletter, m e n det blefve ju för kostsamt o c h alls ej i öfverensstämmelse m e d klädernas föregifna prisbillighet.
M,en n o g borde man få se toaletterna, innan pris utdelas.
Ja, inte tror jag detta var något vidare värde- fullt inlägg i frågan, knappast så värdefullt s o m de • flesta af de föregående ärade insändarinnor- nas respektive klädespersedlar; att jag tog till orda, b e r o d d e endast på, att alla hade rättighet att yttra sig.
Och h o kan veta, hur man skall lära fruntimmer att för hardt när ingenting pryda sig så, att » icke ens Salomo i all sin härlighet var så klädd s o m en af d e m?
E. XXVIII.
M e d anledning af en » kvinnlig kontorists » framställning i senaste nummer af Idun, finner jag mig manad vördsammast anhålla, det Idun ville bereda plats för följande ytterligare inlägg.
Ehuru jag själf får försörja mig, hör jag dock till dem, som ha eget hem, m e n sådan verk- samhet, att jag när s o m helst får vara beredd träda en hvar till mötes.
Har i trenne år varit å ett grosshandelskontor samt dessutom en följd af år i främmande familjer i egenskap af guver- nant.
Under min kontorstid hände det, då oförmo- dadt främmande k o m till familjen, att min prin- cipal k o m ned o c h bad mig stiga upp o c h göra sällskap.
Då jag gjorde invändningar o c h ville gå h e m för att göra toalett, tillade han: » Fröken är alltid så klädd, att ingen särskild toalett be- höfver göras för ett litet sällskap. » Och jag tror han hade rätt.
Noga har jag följt m e d klädpenningfrågan, s o m mycket intresserar mig, enär jag är inbilsk n o g tro, det ingen kan bruka mindre för sina kläder än jag för att vara fin o c h någorlunda m o d e r n ändå — ingen m o d e d o c k a!
Mina vänner brukade ock.
ofta säga: » Huru kan du kläda dig lika fint som vi för samma summa s o m af oss användes till nålpenningar? » Då jag hade anställning å kontor, b o d d e jag h o s släktingar o c h skulle gärna fått hemmasydt då där var sömmerska, om.
jag så velat, m e n jag gjorde det icke af samma skäl s o m nu.
Jag anser det nämligen icke vara någon förtjänst för den, s o m sällan låter ändra o c h blott får en n y klädning hvart år, då en skicklig sömmerska, s o m själf har symaskin, icke går under 1: 50 pr dag.
Ä r därtill min tid upptagen, så att jag icke själf är i tillfälle att hjälpa henne, sys icke klädningen på mindre än 2 ä 3 dagar; räknar man så födan därtill, blir uträkningen klen, för- utom all oordning i h e m m e t under tiden.
Där- emot tror jag att det blir billigare ha sömmerska h e m m a för dem, s o m ha stor familj o c h hvilkas kläder ofta behöfva undergå förändringar, m e n nu är j u fråga o m den enskilde.
De trenne senaste åren har jag för sommaren haft en bomulls- o c h en grå ylleklädning oför- ändrade.
Bomullsklädningen, ehuru m y c k e t tref- lig m e d hvita spetsar, är dock omodern nu, så den ämnar jag gifva bort, m e n den grå klädnin- gen får ännu vara m e d ett år.
Ett sommaröf- verplagg köpte jag för 6 år sedan, m e n har denna sista sommar icke begagnat det, utan har jag hulpit mig m e d kragen till en finare lång kappa (som köptes i fjol), för att icke behöfva gifva ut penningar för något sommarplagg detta år.
På sommaren har jag vanligtvis 2 å 3 hattar, hvaraf den bättre i år begagnades oförändrad för 3:dje sommaren; den kostade ny 18 kr., endast ply- m e n å densamma betingade 10 kr.
Nästa som- mar begagnar jag hatten s o m den är, sedan plymen k o m m i t på en litet finare hatt, s o m då icke behöfver kosta mer än 5 kr.
Så förfares flere år, då en fin o c h dyrköpt hatt dock blir billigare i längden än dessa billiga hattar, s o m ofta monteras om o c h så bli dyra.
E n enklare hatt klädes alltid af mig själf m e d hvita spetsar, som på hösten sprättas af för att, tvättade, ånyo på våren pryda hatten.
Så har jag för 7:de året i sommar begagnat samma hatt, s o m nu kas- serats, m e n spetsarne få ännu tjäna i många år.
En parasoll har jag begagnat i 3 år o c h ännu får den vara m e d ett år.
Ett paraply har jag redan begagnat 6 år o c h det får passera än ett par år, men så får jag också alltid iakttaga att, då det är vått, ställa handtaget nedåt.
I mot- satt fall rinner vattnet ned och rostar den stål- tråd, som sammanfogar ställningen, hvarigenom tyget o c k tager skada.
En aftonkappa, s o m begagnats i 10 år, får i parsamma 3 Fruar!
vinter lämna rum för en ny, likaledes ett päls- verk; för dessa plagg beräknar jag 100 kr., m e n så har o c k mitt konto i år till dato icke öfver- stigit 60 kr.
Ehuru det är ett år sedan jag skaffade mig ny klädning, så tänker jag icke köpa sådan förr än nästa vår; får därför m e d något siden låta ändra en finare klädning, s o m kanske då går mig till 6 h 7 kr.
För vintern har jag vanligtvis 4 kläd- ningar, en finare, svart siden, en fin kulört ylle, en svart ylle samt en af, vanligtvis, diagonal för dagligt bruk.
Skor och galoscher skaffar jag mig ungefär hvartannat, kängor hvart 3:dje samt pälskängor o c h morgonskor hvart 6:te år, dessemellan lag- ning.
Under mitt vistande i främmande h e m erhöll jag i klädesväg intet nämnvärdt, o m jag undan- tager en kostbar vinterkappa för 6 år sedan, s o m i år för 7:de vintern skall begagnas oförändrad.
Den är i så mån omodern, att ärmarna äro nå- got snäfva, m e n då kappan i o c h för sig är ele- gant, göra ärmarne icke så m y c k e t till.
Då jag för få dagar sedan stod i begrepp före- taga en promenad, inträdde en vän, som upp- märksammade en svart spetsbarbe, som jag knöt o m halsen.
På tillfrågan o m h o n kunde se, hur gammal den var, invände h o n: » Den ser ej gam- mal ut. » Då jag upplyste henne o m, att den för 15 år sedan s o m n y suttit å en hatt o c h sedan ofta under årens lopp begagnats, förstod jag att hon — som är ordningen själf — i mig fann en värdig medtäflarinna.
H v a d linne o c h underkläder angå, är jag yt- terst noga därmed, o c h då förstås allt öfrigt af sig själft.
För mången torde det förefalla gåt- likt, att kläder oförändrade efter så lång tid dock se fraicha ut, m e n just g e n o m den omsorg, hvar- m e d jag vårdar dem, besparas en del utgifter, som i motsatt fall icke skulle kunna undvikas.
Någon borste k o m m e r aldrig på mina kläder, undantagandes o m det skulle vara nödvändigt till kjolkanten; bästa borsten är handen.
Eljes bör en klädning såväl som kappa blott skakas eller ristas väl, naturligtvis utom dörren, hvar gång man tager plagget af sig, d. v. s. när jag kom- m e r h e m; borta gör jag det väl ej gärna.
Från första gången ett plagg s o m nytt tages på b ö r detta ske o c h allt framgent.
G e n o m ett sådant förfaringssätt, där ordning får taga hand o m allt, kan jag försäkra » kvinnlig kontorist » att det går godt för sig att använda mindre än 200 kr.
pr år för kläderna ensamt o c h dock se fin ut, märk noga, fin, m e n ej elegant.
För öfrigt beror det o c k grufligt m y c k e t på, hur kläderna uppbäras.
Skulle min enkla uppsats kunna föranleda gyn- sammare resultat för dem, som ha liten kassa att tillgå, så v o r e det en glädje för » Beschciden. » Genom J7 ra slätylecl.
S. IY » I d a g h a r j a g h a f t att a n t e c k n a ett g a n s k a r sorgligt dödsfall, » yttrade den gamle prosten, då han m e d tobakspipan i m u n inträdde i hvardagsrummet.
» Peter Hanson i Norregården har kört omkull i skogen och fått h e l a v e d l a s s e t ö f v e r sig, h v a r v i d d ö d e n ö g o n b l i c k l i g e n f ö l j d e.
D ä r sitter n u ä n k a n m e d f y r a m i n d e r å r i g a b a r n, s o m u t a n t v i f v e l falla f ö r s a m l i n g e n till l a s t.
» Prostinnan stannade spinnroekshjulet o c h s å g m y c k e t b e k y m r a d ut, i d e t h o n s u c k a d e: » Stackars barn o c h stackars m o r, o m h o n m å s t e l ä m n a u t d e m p å s o c k n e n.
D e t är nästan det svåraste j a g kan tänka m i g för en mor.
M e n s k u l l e vi i c k e k u n n a t ä n k a u t n å g o t s ä t t att h j ä l p a h e n n e?
» Och den ö m h j artade kvinnan syntes för några ögon- blick försjunken i allvarligt eftersinnande.
» D e t faller m i g n å g o t i n, » s a d e h o n slut- ligen.