Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Maj behagat anföra, hurusom folkundervisningen visserligen under de sednare åren blifvit af Rikets Ständer befrämjad med en frikostighet och en omtanka, som obestridligen bure vittne om en sann och ädel uppfattning af denna vigtiga angelägenhet, men att folkskolan, som af dessa gynnande tänkesätt redan vunnit betydliga fördelar, likvisst påkallade fortsatta prof af en hägnande omvårdnad.
Ett förhållande, som för undervisningens framgång vöre af synnerlig vigt och hvarpå uppmärksamheten derföre i tid måste fästas, vore Folkskole-lärarens så väl framtida, som närvarande vilkor, och hans deraf beroende ställning till både skolan och folket.
Vöre dessa vilkor icke förenade med vissheten om en tarflig utkomst ej blott under mannaårens pligtenliga arbete, utan äfven under ålderdomens välförtjenta hvila, så löpte undervisningen fara att antingen förlamas genom lärarens aftynande håg för sitt kall, eller ock försummas genom hans nödtvungna försök att med lärare-befattningeu förena andra sysselsättningar.
Om således redan nu en fond kunde afsättas i ändamål att framdeles använda räntan deraf till understöd för afskedade Folkskole-lärare, så skulle fonden under tiden, genom räntans årliga läggande till kapitalet, uppbringas till ett icke obetydligt belopp.
I öfverensstämmelse med dessa åsigter har E. ti.
M:t alltså hos Rikets Ständer föreslagit, att den summa, som vid innevarande års slut finnes besparad Expeditions-Utskottets Förslag till tind.
Skrifvelse, N:o 220. 719 af anslagen till Folkskole-lärares aflöning måtte, under Riksgälds-kontorets vård oell förvaltning afsättas till en fond, i ändamål att, på sätt förut blifvit nämnd*, bereda medel till understöd åt sådane Folkskolelärare som, till följd af ålderdom eller sjuklighet, från lärarebefattningen erhållit afsked.
M:t sålunda i nåder täckts föreslå hafva Rikets Ständer tagit i noga öfvervägande, och ehuru Rikets
Ständer erkänna vigten och behofvet deraf att anstalter vidtagas, hvarigenom af ålderdom eller sjuklighet orkeslösa Folkskole-lärare kunna pensioneras och dymedelst påräkna ett nödtorftigt uppehälle, kunna Rikets Ständer likväl icke instämma i de af E. K. M:t uti Dess högstberörda nådiga skrifvelse framställda åsigler, angående sättet för dylika pensions-inrättningars åvägabringande.
Den grundsats Rikets Ständer i detta ämne uttalat vid sistlidne riksdag, nemligen att folkskole-väsendet och dermed sammanhang egande frågor äro en kommunal angelägenhet, hvarmed staten icke bör taga någon omedelbar befattning, hafva Rikets Ständer icke funnit sig föranlåtne att nu frånträda.
Med tillämpning häraf tillkommer det, enligt Rikets Ständers öfvertygelse, Folkskole-lärarne sjelfve att i första rummet vara betänkte pä att i tid, medelst årliga bidrag bilda anstalter för deras framtida pensionerande, samt dernäst församlingarne att genom årliga tillskott understödja Folkskole-lärarnes bemödanden i detta hänseende.
Först sedan sådant egt rum, torde billigtvis kunna förväntas att staten mellankommer och underlättar bildandet af dylika pensions-inrättningar, icke med årliga anslag utan med ett statsbidrag för en gång, lämpadt efter de olika behofven inom olika stift.
Om på detta sätt en fond för ifrågavarande ändamål bildas inom hvarje serskildt stift, ställes under förvaltning af en utaf Folkskole-lärarne stiftsvis utsedd direktion, under stiftstyrelsens öfverinseende och kontroll, reglementen upprättas, byggda på vissa allmänna grunder, samt af E. K. M:t fastställas, ränteinkomsterne och förenämnde årliga bidrag sammanläggas under de flera år som förflyta innan en allmännare pensionering lärer ifrågakomma, föreställa sig Rikets Ständer att medel till Folkskole-lärares framtida pensionerande skola kunna anskaffas utan statsverkets vidare betungande och statsmakternas inblandning uti denna koinmunal-angelägenhet.
Oaktadt några åtgärder i den syftning Rikets Ständer här ofvan antydt, ännu icke blifvit vidtagne, och således ovisst är om och i hvad mån Folkskole-lärarne och församlingarne kunna vara villige att till ifrågavarande pensionsanstalter bidraga, hafva Rikets Ständer likväl funnit skäligt medgifva, att af de besparingar, som vid innevarande års slut uppkomma å de vid föregående riksdagar anvisade medel till folkundervisningens befrämjande, en summa af Åttatio Tusen
R:dr må afsättas och i Riksgälds-kon - 720 Expeditions- Utsko llnls Förslag till and.
Skrifvelse, N.-o 221. toret tills vidare blifva innestående; samt att, derest inom nästa riksdag, sädane åtgärder, i följd hvaraf en fond, genom Folkskole-iärarnes och församlingarnes bidrag, bildas inom hvarje serskildt stift till de förres pensionering, ställes under förvaltning af en utaf Folkskole-lärarne stiftvis utsedd direktion, under stiftsstyrelsens öfverinseende och kontroll, reglementen, byggda på vissa allmänna grunder upprättas, samt af E. K.
M:t fastställas, varda i ett eller flere stift vidtagne, E. K.
M:t då må ega att, med beräknande af summans billiga fördelning mellan rikets alla stift, af sagde belopp tilldela ett proportionerlig! bidrag flir en gång lill grundfond åt hvarje sålunda tillkommen pensions-anstalt.
Hvilket beslut Rikets Ständer få bos E. K.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 29 Aug. 1851.
Preste-Ståndet, den 29 ^— — Borgare-Ståndet den 30 — — Bonde-Ståndet den 30 — — Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, angående upphäfvande af 24 kap. 4, 5 och 6 §§.
Besvärs- och Ekon.-Utsk:s B:de N:o 34.) S. A. K.
Rikets Ständers uppmärksamhet bar blifvit fästad uppå den omständighet, att, sedan hemmansegare, som för åbyggnad eller någon del deraf, eller för säd, foder och Expeditions-Ulskottets Förslag till und.
Skrifvelse, N:o 221.
721 och boskap tagit försäkring i brandstodsbolag, sorn för orten blifvit af Konungen stadfästadl, genom Kongl. Förordningen den 19
Maj 1845 förklarats befriad från att gälda brandstod, hvarom i lag och derpå grundad förening stadgas, antalet af delegare uti de i 24 kap.
Byggningabalken omförmälda brandstodsföreningar nu mera vore högst ringa; och emedan genom ofvanberörde Kongl.
Förordning jemte Kongl. Förordningen den 15 Juni 1818, blifvit förklaradt, att hemmansinnehafvare, som ingått i allmänna brand försäkrings-inrättningen, eller för sin åbyggnad och hvad till gårdens bruk tarfvades tagit försäkring i brandstodsbolag, som för orten är vordet af Konungen faststäldt, icke är pligtig gälda sådan brandstodsersättning, som i berörde lagens rum eller derå grundad förening stadgas, samt serskilde brandstodsbolag i de flesta orter uppstått, torde det kunna med visshet antagas att föreskriften i 24 kap. 5 §.
Byggningabalken, att af alla hemman i häradet brandstod skall gifvas efter hemmantalet, numera är gällande för så fa hemman i hvarje härad, att samma föreskrift icke vidare kan uppfylla det med densamma afsedda ändamål, att, utan någons oskäliga betungande, bereda ersättning åt den, som lidit brandskada, enär, i den händelse, att de hemmansegare, som icke ingått uti serskildt brandstodsbolag, skola utgöra sina brandstodsbidrag efter egande hemmantal, i förhållande till hela häradets, brandstoden kommer att utgöra allt för ringa belopp för att ersätta den lidna brandskadan, hvaremot för det fall, att full godtgörelse för sådan skada skall af desse hemmansegare efter hemmantalet utgifvas, bidragen blifva i hög grad betungande: thy och då således de angående brandslods utgifvande meddelade stadganden, hvilka innefattas uti 4, 5 och 6 §§. af 24 kap.
Byggningabalken och dermed sammanhängande författningar, under närvarande förhållanden icke äro lämplige, hafva Rikets Ständer ansett desamma böra upphäfvas, dock att dervid tillräcklig lid bör lemnäs de hemmansegare, hvilka icke tillhöra serskildt brandstodsbolag, eller inom härad eller socken ingången förening, att uti sådan inrättning ingå, innan lagens stadgande om brandstod upphör att vara gällande; med föranledande hvaraf Rikets Ständer fä hos E. K.
M:t i underdånighet anhålla om utfärdande af en förordning, hvarigenom stadgas, att, efter tre år från dess kungörande, 4, 5 och 6 §§. i 24 kap.
Byggningabalken samt de på stadganderna i samma §§. grundade författningar, upphöra att vara gällande.
Btk. till R.
St.-s Prat. 1850 & 1851. 10 Sami. 1 A fä. 91 722 Expeditions-Utskotlets Förslag till und.
Skrifvelse, N.-o 222.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adela den 29 Augusti 1851.
Preste-Ståndet den 29 — — Borgare-Ståndet den 30 — — Bonde-Ståndet den 30 — — Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, angående vilkor för utländsk man att här i riket få besitta fast egendom.
Besvärs- och Ekon,-Utsk:ns B:de N:o 37.) S. A. K.
Med anledning af de många inflyttningar, som under sednare åren egt rum, synnerligast i Södra Sverige, der betydliga fastigheter å landet dels med eganderätt och dels på längre tids arrende innehafvas af utlänningar, hvilka icke kunnat erhålla Svensk medborgarrätt, den der dock åt främmande gesäller eller andre personer, som för utöfning af någon näring, om än så obetydlig, sådan sökt, merändels blifvit beviljad, har hos Rikets Ständer fråga blifvit väckt om ett lagstadgande till afhjelpande af dessa missförhållanden; och enär rättigheten, att här i riket bruka och besitta fastighet medgifven åt utländsk undersåte, som i denna egenskap qvarstår under främmande magis beskydd och inflytande, icke allenast föranleder flera olägenheter, utan äfven, i en vidare utsträckning, skulle kunna medföra betänkliga och för samhället vådliga följder, få Rikets Ständer i underdånighet anhålla, att utländsk man, som hädanefter vill här i riket sig bosätta, för att bruka eller besitta fast egendom, icke må dertill erhålla tillstånd, innan han blifvit till Svensk medborgare antagen.
Skrifvelse, IS:o 223. 723 N:o 223.
Preste-Ståndet den 29 — — Borgare-Ståndet den 30 — — Bonde-Ståndet den 30 — — Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, angående ändring af 10 mom. i Kongl. Brefvet den 17 Aug. 1804, angående storskiften m. m. i Stora Kopparbergs län.
(Lag- sami Allm. Besv.- och Ekon,»Ulsk: ris Bel:de N:0j 38.j S. A. K. Sedan Kongl.
Maj:t uti ett den 9 Februari 1802 till Dess Befallningshafvande i Dalarne aflåtet nådigt Bref, förklaradt att den dittills i Dalarne öfliga oinskränkta klyfning af jorden endast och allenast komme att få bero af vederbörligen utrönt och utstakad besutenhet, samt med bestämmande af hvad med besutenhet borde förstås, i nåder tillåtit, att då varande åboer, som efter besulenheternas utstakning kunde anses ofullsutne, icke emot deras vilja finge rubbas eller vräkas utur deras små jorddelar, utan desse vid skeende förändringar genom dödsfall, giften eller eljest småningom så sammanläggas, att deraf lagliga besittningar med tiden kunde uppkomma; hvarefter, genom 10 mom. i Kongl.
Brefvet den 17 Augusti 1804,: blifvit stadgadt, bland annat, att, när storskifte blifvit verkställdt, icke någon får försälja en obesutenhet till annan, än den, som eger jord i samma nummer, och att, i händelse annorlunda sker, delegarne i nummern ega samma obesutenhet lösa: att såsom följd häraf, bör iakttagas, att två eller flere uti en, ehuru obesuten, egares hand en gång sammankomne obesutne hemmansdelar icke fa åtskiljas; att lagfart och fasta å sådane mindre jorddelar, som icke innefatta besutenhet, icke heller vidare får ega rum; samt att, om flere genom arf, köp, giftermål eller annan laglig åtkomst tillfälligtvis sammanlagde obe - 724 Expeditions-Utskottets Förslag till und.
Skrifvelse, N:o 223. sutna delar icke sammansmält till en besutenhet inom en tid af högst tjugu år, räknad fran den dag, storskiftet blifvit af landtmätare fulländad t, innehafvare af dylika obesutenheter, sorn vid storskifte blifvit föreslagna att blifva en besutenhet, då bora lotta om besittningen af det hela, sedan likväl mätismän förut pröfvat hvad lösen den afträdande skall erhålla; dock alt de, sorn under tiden, genom odlingar och jordförbättringar, af en obesutenhet beredt en full besutenhet, ega njuta denna till godo, äfvensom den besutne, hvilken när som helst kan visa sig sålunda hafva af den besutenhet tillskapat två eller (lere, jemväl eger rättighet att dela den dubbla i två eller flere besutenheter; så har på grund deraf, att de sålunda meddelade förhud, ej mindre mot försäljning af obesutenhet till annan än den, som förut eger jord, eller sedan storskifte blifvit verkstäldt, till annan än den, som eger jord i samma nummer, än äfven mot meddelande af lagfart och fasta å köp af obesutna delar, ansetts betaga obesutenhets-egaren tillfället att, genom nödiga medels anskaffande, uppodla sin mindre jordlott, äfvensom all säkerhet i besittningen af egendomen, förslag om berörde förbuds upphäfvande blifvit hos Rikets Ständer väckt; och ehuru, genom de i omförmäide Kongl. Bref meddelade föreskrifter, dermed afsedda ändamål, eller jordbrukets förkofran i Stora Kopparbergs län samt länets jordbrukande innevånares upphjelpande ur deras vid nämnde tid i allmänhet nödställda belägenhet, i betydlig män vunnits, hafva Rikets Ständer likväl ansett nu ifrågavarande stadganden mindre lämpliga, såsom skäl för hvilken åsigt hufvudsakligen må anföras: att ofvanberörde föreskrifter angående obesulenhets försäljning otvifvelaktig! tillkommit i afsigt, att jorden icke skulle kunna, innan storskifte hunnit verkställas, ytterligare styckas, och att, sedan storskifte blifvit anställdt, de dervid sammanlagde besutenheterna icke måtte ånyo sönderdelas, en afsigt, hvilken dock icke kan genom samma föreskrifter fullkomligt uppnås, enär förutvarande jordegare inom en socken eller delegare i en såsom besutenhet ansedd nummer icke kunna tvingas alt tillhandla sig sådana obesutenheter, som försäljas, eller att, innan den i 10 mom. af sist åberopade Kongl. Bref föreskrifna lottning skall företagas, inlösa obesutne jordlotter, liksom ej heller köpslut om obesutenhet kan förhindras,
derest innehafvare af sådan jordlott vill ellef nödgas densamma afyttra och dertill finner köpare, som icke förut eger jord, men för den utbjudna obesutenheten erbjuder högre köpeskilling, än någon förut varande jordegare derför vill erlägga; och att alltså ifrågavarande föreskrifter, tillika med förbudet mot meddelande af lagfart och fasta a besutenheter, icke kunna förekomma obesutenheters försäljning till andra än dem, som förut ega jord inom socknen, utan deremot måste verka derhän, att, i anseende Expeditions-Utskottets Förslag till und.
Skrifvelse, N:o 223.
725 till det äfventyr af bördsklander, köparen allt framgent blifver underkastad, och häraf följande osäkerhet i hans förvärfvade eganderält, köparen icke kan erbjuda en mot jordens verkliga värde fullt svarande köpeskilling, äfvensom föranleda dertill, att köparen icke vågar å jorden nedlägga sådana kostnader, som densamma, till jordbrukets förbättrande kan erfordra; hvarjemte möjligheten att mot inteckning förskaffa sig medel till jordens förbättrande är den obesutne jordens innehafvare alldeles betagen, då inteckning icke kan ske förr än lagfart blifvit meddelad; I följd hvaraf och då Rikets Ständer anse det vara för det åsyftade ändamålet tillräckligt, om innehafvare af obesutenhet fortfarande varder underkastad skyldighet att för sin jord taga lösen, då påstående derom väckes af den, som, enligt nu gällande stadganden, är till dess inlösande berättigad, Rikets Ständer få hos E. K.
M:t i underdånighet anhålla, att med bibehållande af stadgandet om skyldighet för innehafvare af obesutenhet i Dalarne, att för densamma taga lösen, då påslående derom väckes af den, som enligt nu gällande bestämmelser, är till obesutenhets inlösande berättigad, de i Kongl. Brefvet den 17 Augusti 1804 förekommande stadganden derom, dels att ingen får sälja obesutenhet till annan, än den, som förut eger jord, och, sedan storskifte blifvit verkstäldt, icke till annan än den, som eger jord i samma nummer, och dels att lagfart och fasta å sådana smärre jorddelar, som icke innefatta besutenhet, icke få ega rum, måtte i nåder upphäfvas.
Stockholm den .30 Augusti 1851. 726
Exp edilia ns- Flsk o lie ta Förslag till und.
Skrifvelse, N:o 224.
Uppläst och godkändt hos Ridd. oell Adclu den 1 Sept. 1851.
Preste-Ståndet den 1 —■ — Borgare-Ståndet den 2 — — Bonde-Ståndet den 2 — — Rikets Sländers underdåniga skrifvelse, angående beräkningen af Statsverkets inkomster.
(Stats-Utsk:ts Uti:deri N:ris 51, 218 och 333, samt Bevilln:s-Utsk:s Mern.
N:ris 8 och 29.) S. A. K.
Vid beräkningen af Statsverkets inkomster för år 1852 och följande är, intill dess den vid nästa Riksdag skeende statsreglering blifver gällande, hafva Rikets Ständer tagit i sorgfälligt öfvervägande ej mindre E. K.
M:ts nådiga proposition om Statsverkets tillstånd och behof, jemte Statskontorets i ämnet aflåtna underdåniga skrifvelse, än ock hvad i detta ärende (or öfrigt förekommit; och få Rikets
Ständer följande i afseende derå fattade beslut nu i underdånighet anmäla, nemligen angående:
Ordinarie elfer ständige Inkomster. 1: o. Ordinarie-räntan.
Den del häraf, som är indelt att utgå till vissa personer, stater och inrättningar, samt i medeltal under åren från oell med 1844 till och med 1848 utgjort 1,843,394 R:dr, har af E. R.
M:t blifvit föreslagen tiil enahanda belopp, som vid sednaste statsreglering blifvit beräknadt, eller 1,762,000 R:dr.
I enlighet med hvad Rikets Ständer under den 13 innevarande månad i anledning af E. K.
M:ts nådiga Expeditions-Utskottets Förslag till und.
Skrifvelse, N:o 224. 727 nådiga proposition, angående serskilda till åtskilliga förvaltande verk anvisade inkomsters utbytande mot statsanslag, i underdånighet anmält, har, genom indragning af den del utaf ordinarie räntan, som ingått i anslagen för Militiae-boslällskassan, Wadstena krigsmanshus-kassa, Invalidbusfonden, Skogsplanteringskassan, samt Strömsholms och Flyinge Stuterier, äfvensom af åtskilliga räntor i Jemtland, på sätt i underdånig skrifvelse den 13 samma månad, i fråga om Jemtlands rotering är vordet tillkännagifvet, indelningsbeloppet af den ordinarie räntan blifvit minskad med, i rundt tal, 71,800 R:dr, hvadan ock med bibehållande i öfrigt af den beräkning, E. K. M:t föreslagit, denna statsinkomst nu upptagits till 1,690,200: — — Den till Statsverket inflytande andelen af ordinarieräntan beräknades vid sednaste statsreglering till 575,000 R:dr och då densamma för åren 1844—1848 utgjort 590,816 R:dr, hafva Rikets Ständer ansett denna del af ordinarie-räntan, hvilken af E. K.
M:t blifvit uppförd till 575,000 R:dr kunna upptagas till 2:o. Afrads-spannmålen. som är Kronan behållen, beräknad vid sista riksdagen till 41,725 tunnor, har, enligt samma beräkning, blifvit, på sätt E. K.
M:t föreslagit, upptagen, å 6 R:dr tunnan, till 3:o. Tionde-spannmålen.
De af denna tionde-spannmål till vissa personer, stater och inrättningar utgående indelningar, beräknade vid sednaste statsreglering till ett värde af 634,170 R:dr, hafva, i enlighet med hvad i afseende å regleringen af Riksslatens särskilda Hufvudtitlar redan är i underdånighet anmäldt, upptagits till sammanräknade 104,520 tunnor spannmål med ett värde å 6 R:dr tunnan, af. . .
I afseende på den kronan hehållna andelen af tionden, hafva Rikets Ständer inhemtat, att, under nedannämnde Transport 3,236,120: — — 668,450: 250,350: 627,120: 728 Expeditions-Utskotlets Förslag till undt.
Transport {em år, debiterade total-uppbörden af nämnde tionde, enligt Rikshufvudböckerna 1844. 1S45. 1846. 1847. 1848. utgjort i tunnetal . . 125,889. 125,844. 125,913. 12a,890. 12,i,793. hvaraf den indelta delen uppgått till 105,885. 105,862. 106,024. 10f>,158. 106,131. och återstår således 20,004. 19,982. 19,889. 19,732. 19,062. eller den qvantitet spannmål, som vid föregående statsregleringar, ansetts motsvara kronan behållna delen af tionden.
Då emellertid, enligt Rikets Ständers tanka, från debiterade tunnetalet bör afräknas jemväl den spannmål, som, under titel: ordinarie afkastning, minskat inkomsten med 3,042. 3,050. 2,881. 2,876. 2,621. blifver verkliga behållningen endast . 16,962. 16,932. 17,008. 16,856. 17,041. på grund hvaraf Rikets Ständer funnit sig böra upptaga den statsverket behållna inkomsten af kronotionde till 17,000 tunnor, der å förslagsvärdet, å 6 R:dr tunnan, utgör 102,000 R:dr, hvilket belopp likväl genom den af Rikets Ständer beslutade omflyttning af indelta spannmålen från ofvanberörde anslag för militie-boställs-kassan m. m. ökats med 1,200 tunnor, motsvarande 7,200
R:dr, eller till 18,200 tunnor med ett värde af Transport 3,236,120: 109,200: 3,345,320: Expeditions-Utskottets Förslag till urul.
Skrifvelse, N.-o 224.
Transport 4:o.
Tionde-spannmålslösen efter bestämda priser, beräknad vid sista statsregleringen till 4,800 R:dr, har för åren 1844 till 1848 i medeltal utgjort 4,464 R:dr, hvadan denna inkomst blifvit, i enlighet med E. K.
M:ts nådiga proposition, utförd med 5:o.
Arrendemedel af kungsgårdar och andra kronolägenheter.
Af denna inkomst, som vid sista statsregleringen upptogs till 23,000
R:dr i penningar och 14,500 tunnor spannmål å 6 R:dr tunnan, 87,000 R:dr, eller tillsammans 110.000
R:dr, har i medeltal under åren 1844—1848, till statsverket influtit i penningar 21,196
R:dr och 15,716 tunnor spannmål; varande enligt hvad E. K.
M:t i den nådiga propositionen uppgifvit, det låga medium af inkomster genom penninge-arrenden en följd deraf, att år 1846, i anseende till den då inträffade svaga skörd, anstånd medgifvits flera arrendatorer; hvadan inkomsten sedermera ingått bland restantier, vid hvilket förhållande denna titel ansetts kunna utföras med Penningar 23,000: 15.000 tunnor spannmål å 6 R:dr . . 90,000: — — R:dr 113,000: hvilken summa likväl, i följd af Rikets Ständers beslut om förhöjd beräkning af arrendemedlen för Invalidhusfonden och Skogsplanteringskassan, blifvit ökad med 12,000 R:dr, samt genom indragne arrenden utaf Båtsmanskompanichefsboställen m. m. med ytterligare 3,000 R;dr, eller till 3,345,320: 4,400: 128,000 Transport 3,477,720- Eili. till R.
Prat. 1850 & 1851. 10 Sami. 1 Afd. 730 Expeditions-Utskottets Förslag till und.
Skrifvelse, N.o 224.
Transport 3,477,720 G:o. Silfverlionde, Myntar elon och Slagskatt.
Denna inkomst, hvilken vid sistlidne riksdag upptogs till 10,000 R:dr och nu blifvit af E. K.
M:t föreslagen tili 9,000 R:dr, har utgjort under åren 1844—1848 i medeltal 9,822 R:dr, hvadan densamma funnits kunna utföras med 7:o.
Koppar-räntan, som vid sistlidne riksdag beräknades till 380 skeppund, eller i penningar, efter ett värde af 130 R:dr skeppundet, till 49,400 R:dr, är uti den Kongl, propositionen föreslagen till 450 skeppund ä 130 R:dr, eller 58,500 R:dr, och har utgjort under åren 1844—1848 i medeltal 472 skeppund med 60,610 R:dr såsom medium af försäljningspriset; men då denna inkomst under förenämnde tid varit i jemnt stigande, och Rikets Ständer jemväl inhemtat, att densamma för år 1849 utgjort omkring 600 skeppund, har koppar-räntan blifvit beräknad lill 500 skeppund efter ett värde af 130 R: dr skeppundet, eller 8:o.
Tionde- och Hammarskattsjern.
Sedan Rikets Ständer vid 1844 års riksdag, i anseende till den ofördelaktiga ställning, hvaruti tackjernstillverkningen sig då befann, medgifvil att tionde-afgiften finge, från och med 1845, intilldess den vid påföljande riksdag blifvande statsreglering vidloge, utgöras med hälften af förut utgående belopp, men Rikets sednast församlade
Ständer funnit det vara med rättvisa och billighet öfverensstämmande, att, då konjunkturerne för tackjerns - 9,500 65,000 Transport 3,552,220 Expeditions- UIslcoHets Förslag till und.