Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Så väl i afseende på brottets qvalificalion, som gradationerne deri, och det derföre utstakade straff, utgår det ifrågavarande Lagförslaget från principer, så olika de, h vilka ligga till grund för vår nu varande Brotta a 4 Bil. till Lag Vtshottets Betänkan de N:o 1 lG. måls-lagstiftning, att en helt ny epok deri skalle kunna anses börjad, genom antagandet af delta förslag, I all Lagstiftning måste det vara af vigt, att enhet och sammanhang räder, ty derförutan blifver
Lagen ofta i tillämpningen orättvis och motverkar i sådant fall, såsom Strafflag, sitt ändamål; Hvarje afvikelse från de antagne allmänna grunderne, liksom hvarje förändring af sjelfva straffens art och beskaffenhet för serskilda fall måste ovilkorligen åstadkomma rubbning i detta sammanhang.
Att sammanfoga fordna ti-' ders principer för Brotlmåls-lagstiftning, med den närvarandes, torde, serdeles hvad angår bestämmandet af straffens beskaffenhet, möta verkliga och ganska stora svårigheter.
För det fall, hvarom fråga nu är, synes iakttagan, det af ofvanantydda grundsats vara af desto större vigt, sorn det skulle bero af det bortförda barnets ålder, huruvida brottet borda bestraffas enligt den serskilda Lagen, eller i öfverensstämmelse med Allmänna Lagens stadgande i 20 och 22 Gap.
MissgerningsBalken, och således, i fall arne barn af olika ålder på en gång blifvit af samma person bortförde eller bortröfvade, tillämpning på en gång kunna ega rum af dessa serskilda Lagbud hvilka icke ega sammanhang med hvarandra, hvarken i princip eller detailer.
Bil. till LogUiskottets Betänkande N:o 11G. 25 Utan att inga i undersökning af grunderna i allmänhet för vår nu gällande Brottmå!s~lag, eller om lämpligheten af de deri utstakade straff, haller jag alltså före, att de böra oförändrade bibehållas så länge och intill dess de kunna alldeles upphäfvas och afskaffas, för att af andra mera rättsenliga, och mot ändamålet bättre svarande, ersättas.
Be-, hofvet häraf har länge varit insedt och erkändt, samt föranledt förordnandet af den Comité, sorn fått aig uppdraget utarbeta förslag till ny både Civil- och Brottmålslag; Och hvilket arbete nu mera så framskridit, att med säkerhet torde kunna antagas, det lagförslaget i hela sitt sammanhang bl ifver färdigt att föreläggas till granskning af Rikets Ständer vid nästkommande Riksdag.
Under sådana' förhållanden hyser jag den öfvertygelse, att ifrågavarande lagstift-] ning icke bör ega rum annorlunda, än i sammanhang med antagandet af en ny eller omarbetad Brottmåls-lag.
Det dröjsmål, sorn derigenom inträffar, torde icke kunna anses vådligt eller af menligt inflytande på Samhällsordningen , enär i betraktande t ages, dels att det brott, hvarom fråga är, hitintills, åtminstone i de fleste landsorter, varit allde-' les okändt och högst sällan i Hufvudstaden, eller någon af Rikets större Städer inträffat, och anledning icke synes vara att befara, 26 LagUtskoiteit Betänkande N:o nfi och 117. att det hädanefter skall blifva mera allmänt, dels ock att, i händelse en sadan brottslighet varder utöfvad , den samma hädanefter som hittills torde kunna bedömas , lika med brott root personliga friheten i allmänhet, enligt ao Cap. 7 §. och 2 2 Cap. 5 §.
MissgerningsBalken , och således icke i saknad af tillämplig
Bag blifver strafflös lemnad.
Jag afstyrker alltså, på de nu anförda skäl, antagandet för närvarande af Kongl. Majus Nådiga Proposition , och anhåller, att denna min serskilda mening må Betänkan; det åtfölja.” N:o 117, Ankom till Exped.
Utsk, den 21 Öctober 1829.
Betänkande, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående tillägg uti 25 Cap. 5 $, Rättegångs -Balken.
Sedan Kongl- Majit, som , efter öfvervägande al hvad Rikets Ständer, i Skrifvelse LagUtskottets Betänkande N.-o 117* 27 af den 16 Martii innevarande år, i underdånighet anfört, angående gränsen för Hofrätts skärskådande och pröfning af Underrätts ransakning och Utslag i så kallade Underställningsmål vid de tillfällen , då en för något af de i j5 Cap. 5 §.
Rättegångs-Balken uppräknade brott anklagad person jemväl är för annan förbrytelse till ansvar fälld, gillat de grunder , hvilka föranledt Riket3 Ständers i berörde Skrifvelse framställde förslag till tillägg uti nyss åberopade Lagrum,— den 8 sistlidne September å Rikssalen lemnat Rikets Ständer del af de skäl, hvilka hindrat Kongl. Majit att samma förslag oförändradt antaga ; så har Kongl.
Majit, till vinnande af det af Rikets Ständer åsyftade ändamål, genom Nådig Proposition af den 11 i samma månsd , till Rikets Ständers pröfning och antagande föreslagit den f örändrade redaction af det nödigt ansedda tillägget uti 2 5 Cap. 5 §.
Rättegångs - Balken , att uti samma § , näst före sista punkten och efter orden :
"så ock delaktighet i thesse missgerningar,” må införas följande mening:
"är den, som för sådant brott, eller för del ak tighet der uti, t ill t al as, jemväl för annan f örbrytelse anklagad; varde Utslaget, i hvad det honom rörer, i hela dess vidd Hofrätten under siälldt” a8 LagUiskottets Betänkande N.-ö 117; Lag-Utskottet , till hvars handläggning denna Nådiga Proposition blifvit från samtlige Riks-Stånden remitterad, har densamma x öfvervägande tagit.
Och sorn bade Kongl; Majit och Rikets Ständer godkänt de grander, på hvilka Utskottets i dess Betänkande N:o 13 framställda förslag hvilar; så har Utskottet endast att yttra sig öfver den olikhet, som förefinnes emellan det af Kongl. Majit föreslagna tillägg, och det, som Utskottet tillstyrkt och Rikets Ständer gillat.
Utskottets förslag var af denna lydelse: ”iir den , sorn för sådant brott , eller delaktighet deruti, tilltalas, jemväl för annan förbrytelse till ansvar fälld; varde Utslaget i hela dess vidd Hofrätten underställdt.” Härifrån skiljer sig det i Kongl. Majtts
Proposition framställda förslag derutinnan , att uttrycket ”lill ansvar fälld,'1' i det förra, blifvit utbytt mot ordet ”anklagad,1' i det senare , samt att meningen "i hvad det ho.: norn rörer” är i det senare tillagd.
Hvad nu den första af dessa förändringar angår; så, ehuru, å ena sidan, skäl icke saknas för ilen mening, att en anklagad, hvilken af Underrätt blifvit frikänd från brott , som ej är af den egenskap, att målet derföre skall Ofverdömarens pröfning underställas. borde, då beslutet derom cj blifvit Las^Utskotlets Betänkande 'N:o 117; 29 öfverklagadt , en sadan befrielse till godo njuta, (helst offentlige sakförare finnas till brotts beifrande, men ej till anklagades för» svar,) kan dock, å andra sidan , med fog anmärkas , att, då den anklagade har den förmon, att, om han af Underrätt blifvit dömd till högre ansvar, än Lag säger, beslutet derom varder, utan att den anklagade deröfver anfört besvär, af Ofverdomaren efter Lag rätladt , han äfven må vara underkastad det motsvarande äfventyr att kunna , i fall han blifvit af Underrätten olagligen befriad, af Ofverdomaren till laga ansvar fällas , ehvad besvär öfver befrielsen äro anförda eller ej.
Hvad åter den senare förändringen beträffar ; så förmenar val Utskottet det vara af sig sjelft klart, att föreskriften om Utslags undertällande ej kan lämpas till andra än den eller de personer , som blifvit angifna för det brott, hvaraf underställningsegenskapen beror, eller för delaktighet deruti; men Utskottet finner dock det föreslagna tillägget af orden ’’i hvad det honom förer", tjena till förekommande af möjlig villrådigt het härutinnan.
I följd häraf får Utskottet vördsamt tillstyrka, 50 LagTJtskottets Utlåtande N:o 118. att Kongl. Maj:ts ifrågavarande Nådiga Proposition må af Rikets Ständer antagas.
Stockholm den 17 Oclober 18-29.
Utskottet den 21 October 1829* Utlåtande, i anledning af anmärkningar vid Utskottets Betänkande, N:o 40, öfver Kongl. Maj.-ts Nådiga Proposition, angående Strafflag emot Negerhandel och delaktighet deruti.
Från Högvördige PresteStåndet, Välloflige BorgareStåndef och Hedervärda Bonde-Stan— det har Lagutskottet erhållit återremiss af ofvanberörde Betänkande, hvilket deremot Högloflige Ridderskapet och Adeln bifallit.
De anmärkningar, på grund hvaraf återremissen hos förstbemälde trenne RiksStånd blifvit beslutad, äro föranledde af Herr Pro - Lng-Utshottets Utlåtande N'.o 118. 31 fessoren Bexells mot Betänkandet afgifna reservation, hvari är yrkadt, att den föreslagna Strafflagen icke bör inskränkas till endast fråga om Negerhandel, utan erhålla sådan lydelse, alt den gäller om Slafhandel i allmänhet.
Och syfta samtlige anmärkningarne till enahanda yrkande , jemte det de innefatta klander deröfver, att Utskottet icke föreslagit den ändring i redactionen, sorn med nämnde yrkande öfverensstämmer.
I anledning af hvad härutinnan blifvit anfördt, får Utskottet vördsamt tillkännagifva, att
BIHANG till Samtlige Riks-Ståndens Protocoll y vid Lagtima Riksdagen i Stockholm , åren 1828 och 182g.
Si Bittre
Sam lingen, JFärzta flföclningcii, innehållande Lag-Utskottets Memorial, Utlåtanden och Betänkanden.
Tredje Bandel» Forsta Häftet. : l - A, N:o 157.
Utskottet den ao Nov. 1819.
Utlåtande, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottets Betänkande N:o 57, angående väckt fråga om utför danie af en Lag, som föreskrifver, huru af handlingar om sä kallade undantag, eller fördel, samt om upplåtelse af nyttjanderätt till jordadel, skola lagföljas.
-Emot Lag-Utskottets orvanberörde Betänkande, hvaruti tillstyrkes utfärdande af en Lag, sorn stadgar skyldighet för innehafvare af så kallade undantag, att vid Häradsrätten uppvisa och i Intecknings-Protoeollet låta införa de derom upprättade afhandlingar, har blifvit anmärkt, hos HÖgvdrdige Preste-Standet: att det vore lika olämpligt, som betänkligt, att alltid fordra lagföljd å slika afhandlingar, hvilka, uppkomne under skydd af det en - 4 LagThskottets Utlåtande N/o 137, gkilda förtroendet, borde ega tillräcklig kraft, utan ifrågavarande formalitet, hvars uraktlåtande, våliadt af okunnighet, ålderdomssvaghet eller sjukdom, skulle alldeles omintetgöra deri ålderdomsro, den gamla fadren eller de gamla föräldrarne sig förbehållit; att detta äfventyr blefve ännu större, om, enligt Utskottets förslag, en så beskaffad inteckning behöfde, för att vara gällande, inom Tio Ir förnyas; att, om äfven senare tiders erfarenhet visat, att tvister om undantags-förruoner stundom uppstå, man likväl icke borde deraf förledas att stadga föreskrifter, hvarigenom ålderstigna föräldrar kunna gå miste om sitt lefnadsunderhåll; att, då det vore vanligt, att de undantags-fördelar, säljaren sig betingat, i köpecontractet intagas, Uagens bild i x Cap. 2 §.
Jorda-Balken syntes tillräckligt för bevarande af säljarens rätt; och att, då tillika de så kallade uppbudslistor, sorn från Häradsrätterne meddelas och från predikstolarne uppläsas, innehålla uppgift, huruvida säljaren förbehållit sig undantag, hvarje blifvande ny köpare eller inleckningstagare syntes ega tillräcklig anledning att vid Häradsrätten skaffa sig underrättelse om de undantags-vilkor, som vidhäfta ett hemman; hvaremot några JLedamöter af delta Stånd yrkat, att, till förekommande af tvister af denna natur och betryggande af vederböran-i des säkerhet, undantags-contract alltid böra LagUtskoltels Utlåtande N.-o 137. 5' i öfverlåtelse-brefvet, äfvensom i Rällen* Frotocoll, intagas; hos Vallojl, Borgare-Ståndet: att en viss lill bor stadgas, inom hvilken redan ingångne undantags-afliandlingar skola intecknas, hvartill en Ledamot föreslagit ett år ifrån Författningens kungörande, eller ock, att i Författningen må bestämdt uttryckas, att densamma ej får lämpas till andra afhandlingar, än dem, som hädanefter uppgöras; att, till bevarande af ålderstegne fördelstagares säkerhet, det borde åligga Domaren att, korrt förr än Ting inträffar, låta i Häradets kyrkor kungöra, hvilka inteckningar af sådana contracter böra, för att ej förlora sin gällande egenskap, vid det påföljande Tinget förnyas, samt hos Hedervärda Bonde-St cindel, hvars fleste Ledamöter instämt i denafRikg. dagsfullmägtigen Borje
Börjesson emot Be-, tänkandet afgifna reservation: att det vore origtigt att stadga föreskrifter, hvarigenom gamla föräldrar eller andre åldrige och bräcklige personer, gom, under förbehåll af vissa förmoner, afhände sig sina hemmansdelar, äfventyra att förlora hvad de sig betingat; att tiel syntes för ändamålet tillräckligt, om ge - 6 LngUtskottets Utlåtande N:o 137. nom en Lag bestämdes, att så beskaffade undantag ovilkorligen skola i köpebrefven intagas, och att Utskottet derföre borde anmodas att föreslå utfärdandet a en sådan Författning, jemte en med Utsko,tets åsigt i första punkten al
Betänkandet öfverensstämmande Lagförklaring, hvarigenom de missbruk och rättegångar, som i detta hänseende hittills skola egt rum, kunde förekommas.
Då Betänkandet, i följd af hvad således är anfördt, blifvit till Utskottet återremitterad!, får Utskottet härmed afgifva nytt utlåtande i ämnet.
Den af Utskottet föreslagna Författnings syfte är icke mindre, att gifva säkerhet åt undantags-egares rätt, hvilken nu ofta är tvätydighet och äfventyr underkastad, än att skydda tredje man för de förluster, hvartill okunnighet om undaritags-afhandlingars tillvarelse ej sällan föranleder; och Utskottet tror, att föreskrift om dylika afhandlingars intecknande är det enda tillförlitliga medel till vinnande af bägge dessa ändamål, — Det har blifvit ett allmänt bruk, att vid köpslut om fast egendom upprättas tvänne alliandlingar: köpecontract och köpebref, I det förra upptagas de vilkor, contrahenteine ömsesidigt sig betinga, hvaremot det senare vanligen endast innehåller, jemte uppgift af LagUtskottels Ullätande N-‘o 137» 7 köpeskillingens belopp, ett förklarande , att handeln är afslntad, och att således eganderätten till fastigheten öfvergått från köparen till säljaren.
Men blott detta senare behöfver, till erhållande af uppbud och lagfart, hos
Domstolen företes, för att i Lagfarts-protocollet intagas; och de köpe- eller öfverlåtelse-vilkor, som i det förra äro utstakade, utan att i det senare omförmälas , förblifva således okände både för Domstolen och för allmänheten, Genom erinran om detta allmänt kända förhållande tror Utskottet sig hafva sagt nog till försvar för sin mening om nödvändigheten af undantags-afhandlingars intecknande, ty tillämpningen är så i ögonen fallande, att den ej lärer behöfva framläggas.
Att, såsom af någre blifvit yrkadt, endast stadga, att undantags-förmoner böra, för att vara gällande, ovilkorligen intagas i köpe-brefvet, skulle väl trygga undantags egarnes rätt, utan att förnärma nya köpares , hvilka egde tillfälle, hvar efter annan, att af säljarens åtkomst-handlingar inhemta förhållandet; men det af Utskottet åsyftade ändamål vore icke dermed helt och hållet vunnet.
Den , sorn gifver försträckning mot inteckning i fast egendom och såmedelst förvärfvar sig panträtt deri, bör nemligen kunna vara försäkrad, att egendomen ej hallar för andra gra - g ZagUtskottets Utlåtande Nio 107. -vationer, än de, som finnas upptagne i vederbörligt gravations-bevis- De betänklig. heter, som äro hemtade fran svårigheten för ålderstigne eller sjuklige personer, att ombesörja ifrågavarande afhandlingars intecknande, och inteckningarnes förnyande, äro, efter Utskottets omdöme, i sig sjelfva nog obetydlige för att ej försvinna, då man besinnar den säkerhet och fördel inteckningsåtgärden medförer och de olägenheter, sorn derigenom undanröjas.
Dessutom står alltid den utväg öppen för hvar och en, hvilken sjelf ej har förmåga att vårda sig och sina angelägenheter, att hos Domstolen begära och erhålla god man till sitt biträde.
Vid detta förhållande, och då Utskottet för öfrigt ej anser lämpligt ali Domaren ålägges, att före hvarje Ting kungöra förteckningar å de undantags-contracter, som vid Tinget böra förnyas, eller att redan ingångne afhandlingars intecknande inom viss lid föreskrifves, helst dessa afhandlingars kraft och verkan måste bedömas efter de Författningar, som varit gallande, och de förhållanden, sorn egt ruin, då afhandlingarne ingingos, samt det, efter Utskottets tanka, är alldeles otvifvelaktigt, att med afhandling, hvarigenom hemmansegare gifver någon tillåtelse att, inot eller utan afgäld, besitta och nyttja någon till hemmanet lydande lägenhet eller egodel, bör förhållas efter Kongl. Förordningen den i5 Junti i8uo, angående Stadt LagUtsköllets Utlåtande N:o 108. sel och Lego af Jord på Landet, och någon Lagförklaring derutinnan således ej behöfves, finner Uiskottet sig ej befogadt att i någon måtto frångå eller förändra sitt förra, af Höglofl.
Ridderskapet och Adeln bifallna, utlåtande, hvilket derföre vördsamt å nyo öfverlemnas till pröfning af de Riks-Slånd, som detsamma till Utskottet återförvisat.
Stockholm den 14 November i8jg.
N:o 138- Ankom till Exped* Utskottet den 21 No v. 1829.
Betänkande öfver Herr Pehr Gustaf Ceder schjölds motion om ändringar i Kongl.
Förklaringen den 23 Mars 1807, H os Höglofl. Ridderskapet och Adeln har Herr Pehr Gustaf Cederschjöld föreslagit, att Ao:de punkten i 1807 ars Förklaring, rörande förbud för enskild man att för embetsfel tilltala Domare, mätte upphäf vas, samt önskat, att Lag-Utskottet ville uppgöra en serskild Lag, sorn, genom stadgande af lo JjfigUtskoiicts Betänkande N:o l38. tillräckligt äfventyr för ohemult åtal, lemna» de Domaren nödig säkerhet mot missnöjde parters kitslighet, utan att likväl alldeles betaga den verkligt förfördelade möjligheten att sjelf söka upprättelse; hvarjemte Motionairen yttrat, att kanhända äfven \ö'.dje punkten, angående uppenbar kyrkoplikt, torde böra upphäfvas, derest denna act derigenom skulle kunna återföras till hvad den ursprungligen varit, nemligen icke straff, utan endast försoning med församlingen.
Öfver dessa olika beskaffade, men det oaktadt, emot 5l §. af Riksdags-Ordningen, i en skrift sammandragne, till Lag-Utskottets behandling remitterade frågor, får Utskottet sitt utlåtande nu afgifva.
Och hvad först angår frågan om, upphäf» vande af 4o:de punkten i Kongl.
Förklaringen den 20 Mars 1807, hvarest är stadgadt, alt det ej skall vara enskild part tillåtet att taga stämning å någon
Domare, för att tilltala honom för fel eller brott i e/nbetet, samt att Domaren, i och jör embatets skalf står under vederbörande Hofrätts och Justitice-Cahcellers-embetets inseende', så, enär samma Författning tillika bjuder, att den enskilde part, som förmenar sig vara förorättad af Domaren i embetet, eger att sådant LagUtskotlets Betänkande N'.o 1J$. 11 i Hofrätten, hvarunder Domaren lyder, eller hos Justitije-Cancelleren anmäla; att det sedan tillkommer Hofrätten eller Justitite-Cancelleren att vidtaga den åtgärd, hvartill omständigheterna föranleda; att, om det, som emot Domaren anmäles eller eljest i anledning af förekomne mål sig yppar, finnes vara sådant, att det förtjenar serskild beifran, saken skall lemnäs till vederbörande Advocatfiscals- eller tillförordnad serskild Actors utförande; och att, om angifvaren förmenar, att Hofrätten eller Justitise-Cancellersembetet ej gjort å hans anmälan sådant afseende, som han ansett den förtjena, honom är obetaget, att deröfver hos Kongl. Maj:t föra den klagan, hvartill han finner sig vara befogad; saint dertill kommer ej allenast, att Regeringsformen i 96 §. förordnat JustitisB-Ombudsmansembetet, till hvars åligganden det hörer, att hafva tillsyn öfver Lagarnes efterlefnad af Domare och Embetsman, samt att vid vederbörlige
Domstolar i laga ordning tilltala dem, som uti sina einbetens utöfning, af väld, mannamon eller annan orsak, någon olaglighet begå eller underlåta att sina embetspligter behörigen fullgöra, ulan ock 9 i den för Justitiae Ombudsmannen utfärdade Insii nelion förmår alt, om någon klagar hos Justitiae-Oinbudsrnannen öfver Domares eller Em bets- och Tjenstemäns åtgärder, och sin klagan, skriftligen författad., med fullständigt 12 LagUtskoltets Betänkande N:o 138. handlingar och bevis söker styrka, Justitieombudsmannen må, om han efter de i Instructionens 1 och 2 §§. bestämda grunder, anser sakens beskaffenhet och vigt det fordra, åtala eller låta åtala sådana åtgärder, eller, i annat fall, skriftligen anvisa den klagande att, der honom så godt synes, Konungens Justitiae-Canceller om Laga rättelse ansöka, finner Utskottet, å ena sidan, hvarje medborgare vara försäkrad om skydd och upprättelse för Domarens möjliga orättvisa och förtryck, och, å den andra, Domaren billigt tryggad för de anfall, sorn af oförstånd, kitslighet, hat och ovilja eller hämnd, utan fog skulle kunna emot honom försökas, i fall obegränsad frihet lemnades hvar och en enskild person alt, efter egen urskillning och på eget äfventyr, ställa Domaren under tilltal.
Utskottet får derföre vördsamt tillstyrka, att denna motion ej må bifallas.
Beträffande åter frågan om upphäfvande af hvad i 4 3tdje punkten af berörde Kongl, Förklaring är föreskrifvet, angående uppenbar kyrkoplikt; så, ehuru kyrkoplikten, sorn egentligen är endast en religieus handling, LagUisiottets Betänkande.
Nio 138.
.13 hvars ursprungliga ändamål var oell, efter Lagens mening, ännu är, att den brottslige, efter att hafva inför församlingen betygat sin ånger öfver sitt begångna brott, må bl ifva åter upptagen i församlingens gemenskap, till åtnjutande af alla kyrkans rättigheter, nu mera i allmänna omdömet förlorat denna sin betydelse och anses snarare såsom ett skymfande verldsligt straff, än såsom ett medel till brottslingens sedliga förbättring, har Utskottet dock funnit så mycket mera betänkligt att för närvarande tillstyrka afskaffande af denna anstalt, som den i sjelfva verket ingredierar i nu gällande straffsystem, och derföre hvarken bör eller kan annorledes, än vid en allmän reform af detta system, borttagas; hvarföre
Utskottet anser frågan böra uppskjutas lill dess den, vid blifvande granskning af det förväntade förslaget till ny allmän brottmålslag, kan i sammanhang dermed öfvervägas och afgöras.
Utskottet tillstyrker derföre , att 43:dje punkten i Kongl. Förklaringen den aj
Mars 1807 må tills vidare förblifva oförändrad.
Stockholm den 14 November 1839* 14 LagUlsiottets Betänkande N.o 139.
Utskottet den 21 November i32<)« Betänkande öfver Herr Fredrik Leonard Rosenqvists motion om stiftande af en Lag, sorn stadgar ersättnings - skyldighet för Domare, hvilken meddelar part origtig hänvisning till ändrings sökande och derigenom tillskyndar parten onödiga kostnader.
Ridderskapet och Adeln har, vid föredragning af Lag-Utskottets Betänkande N:o 81, angående förslag till ändring af x Cap. 12 §•
Rättegångs-Balken, Herr Fredrik Leonard Rosenqvist anfort, att Utskottet skall besvarat endast hälften af hans i nämnde Betänkande omförtnälde motion, nemligen frågan om skärpande af det i berörde Lagrum stadgade ansvar för Domare, som fäller orätt dom, men alldeles förbigått Herr Rosenqvists yrkande, att en
Lag måtte stiftas, som föreskrifver ersättningsskyldighet för den Domare, hvilken meddelar origtig hänvisning till ändringssökande och såmedelst tillskyndar en part onödiga kostnader.
Och som origtig hänvisning till ändringssökande LanUtskentets Betänkande No i f> g - i r, icke vore detsamma som orätt dom, samt erfarenheten visat, att ganska kännbara kostnader blifvit parter tillskyndade just genom det fel, Herr Rosenquist till rättelse anmält; så föresloge Herr Rosenqvist, att en så lydande
Lag måtte varda utfärdad: ’’Domare, sorn meddelar part oriktig *’hänvisning till ändringssokande i Dom, *’ Utslag eller Beslut, hvarmed parten icke ”nojés, vare skyldig att ersätta ali den köst”, nåd, som parten genom den origtiga hänyvisningen blifvit tillskyndad; och skall deii ”Domstol^ dit saken rätteligen hörer och ”der den upptages, ovilkorligt tilldöma ’’parten ersättning får all sa beskaffad ”kostnad, utan allt afseende pd den ut9’gdng sjelfva saken kan taga” „* Sedan Höglofiige Ridderskapet o^h Adeln funnit godt, att till Lag-Utskottet hänvisa ofvanberörde anförande oell förslag, har Utskottet å nyo förehaft frågan till öfverläggning.
Och hvad först angår den Utskottet gjorda tillvitelsen om ofullständighet i besvarandet af Herr Rosenqvists fötslag till ändring af i Cap. ia §.
Rättegångs-Balken ; så förmodar Utskottet, att denna tillvitelse tillfyllest vederlägges af Utskottets i frågan afgifna Utlåtande, hvaraf inhemtas, att Ut. skottet, efter att hafva ordagrannt anfört så l6 LagVStskottets