Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Sär- skildt var lärarinnan öfver allt en välkommen gäst.
Hvarhelst jag gjorde besök, bemöttes jag med den största välvilja och slapp ej undan — såvida jag ej rent af ville såra de goda männi- skorna — med mindre än att jag gjorde heder åt deras bord.
Och ej nog härmed, de frynt- liga husmödrarna funno det helt naturligt att vid afskedet belasta mig med den rikligaste » för- ning ».
Låt så vara att detta ofta var förestaf vadt af bruket, ett vackert bruk var det i alla händelser.
— På de få herrgårdar, som fönnös i socknen och som ej beboddes af » högdjur », var jag ock en själfskrifven gäst, helst där det var ondt om ungdom.
* Från min småskollära- rinnetid.
Några minnen och erfarenheter af M. E — n.
s * f|p * K (Forts. o.
| 0 jP d tiden gick det emellertid bra nog att P i sköta skolan.
Men jag hade andra problem att lösa, och dessa gällde existensen.
Numera skulle jag ju hafva eget hushåll, hvilket, så enkelt det än var, vållade mig i min oerfarenhet ej så litet bekymmer.
Jag vill därför särskildt ägna några ord åt ekonomin, kanske det viktigaste kapitlet i en småskollärarinnas tillvaro, om hon nämli- gen, såsom förhållandet var med mig, valt detta kall för att lefva därpå såsom sin enda inkomst- källa.
Jag har redan antydt, att hennes vederlag är ringa i förhållande till hennes ganska ansträn- gande arbete, och för mången, som hör detta för första gången, låter det kanske otroligt nog.
Ja, 300 kronor jämte » husrum och vedbrand » pr år är, hvad en småskollärarinna har att existera på.
Tänk hela 81 öre om dagen!
Det är ju storartadt eller hur?
Och så mycket svårare blir det för den, som fått — genom uppfostran, skolgång eller dylikt — en vana att kläda sig, om ej som en dam af värld, dock som ett » bättre frun timmer ».
Ja, en sak får man lära sig, och det är konsten att hushålla för att få det lilla kapitalet att räcka till äfven för toaletten, som, låt vara af enklaste slag, alltid kräfver sina styfrar.
Problemet är verkligen ofta svårlöst, men skolan är också god.
Så snart jag kom till insikt härom, försökte jag också att inrätta mig så förståndigt som möjligt.
Och med tiden gick det, ty erfarenheten är en god läromästare.
Jag får dock ej underlåta att nämna, att, hvad det dagliga brödet angår, det linnes en extra or- dinarie inkomstkälla, hvilken likväl kan vara mycket olika gifvande på olika orter; på denna min första plats var den för mig ett godt bidrag- e 1 Jag kan dock ej med tystnad förbigå en kor- tare period af min vistelse på denna ort, under hvilken jag gjorde mindre angenäma iakttagel- ser rörande » folket » och dess bildningsgrad.
Jag fick i uppdrag af » höga vederbörande » — skolrådet — att sätta i gång en ny skola, som var förlagd långt uppe i skogsbygden, och här voro förhållandena i många hänseenden helt an- dra.
Skolan låg ganska isolerad, långt var det emellan gårdarne och folket var hvarken så säll- skapligt eller så vänligt som på bygden.
Jag hade svårt att vänja mig vid den dystra, ofta kusliga ensamheten, och dessutom iakttog jag till min ledsnad, att befolkningen var både rå och ohöflig.
Ja, det hände till och med att ung- domarne funno ett nöje i att oroa mig genom att t. ex. nattetid » lefva röfvare » omkring min bostad, bulta på fönstren, skräna eller på annat sätt skrämma mig.
Lyckligtvis blef denna min » förvisning » kort, och snart återvände jag till min gamla verkningskrets.
På denna plats stannade jag några år, men » ombyte förnöjer », säger ju ett gammalt klas- siskt ordspråk, och en vacker dag sökte och er- höll jag annan plats.
Det var för mig en verk- lig glädje att se, hur den vänliga befolkningen fäst sig vid sin lärarinna och nu på sitt enkla, men till hjärtat gående sätt gaf uttryck åt sin ledsnad öfver, att jag skulle lämna dem.
Sedan dess har jag haft flere platser, men in- genstädes har jag stött på sådana drag hos » fol- ket ».
Senast har jag haft min verksamhet på ett mindre järnbruk.
Oaktadt det behag den på ett bruk rådande större lifligheten medför, kan jag dock ej neka till, att jag fann bruksinvånar- ne minst sympatiska af alla.
Ett bruk står så att säga på gränsen mellan land och stad.
Fol- ket där — åtminstone föreföll det mig så; för- hållandena kunna ju vara olika — hade åtskil- ligt gemeusamt med landsbefolkningen; men af ofvan omtalade goda sidor: rättframhet, välvilja och gästvänlighet, såg jag få spår.
Däremot konstaterade jag hos dessa braksarbetarefamil- jer en utpräglad benägenhet för skvaller — större än i något » Kråkvinkel » — och denna sjuka sträckte sig äfven till » höga vederbörande », hvil- kas kök kanske voro de värsta skvallerhärdarne.
i DU N 54 Att smutskasta sin nästa tycktes vara deras hög- sta nöje, ja deras andra natur.
brudens hem, dit nu alla drogo, merendels till häst.
Därför kallades också denna morgonsam- * * * mankomst i brudgummens gård sporrölet.
Slutligen vill jag tillägga några ord angående I samband härmed står hvad Johannes småskollärarinnans kall i allmänhet, såsom jag Sundblad omtalar såsom timadt så sent som etter flerårig erfarenhet uppfattat detsamma, och måtte jag på samma gång lyckas i min sträf- för femtio år sedan i Västergötland.
Han van att härmed gifva några goda råd åt dem berättar, hurusom man redan så tidigt, när bland mina läsarinnor, som möjligen ha för af- morgonölet verkade, ville visa brudgum- sikt att dela mitt öde.
Jag har redan antydt, mens outtröttlige taleman-prästen sin er- att enligt min privata åsikt detta kall är ganska ansvarsfullt, likasom att det kräfver större kun- känsla, hvarvid följande traditionella förhör Granne frågade skaper och är mera ansträngande än mången begynte mellan gästerna.
annan bättre aflönad post i samhällets tjänst.
granne: Har du sporrar?
— - Har Säkert är ock, att äfven inom detta område ett du?
— Ja o. s. v. — Nå, hur är det med godt resultat i hög grad är beroende af, huru- vida lärarinnan äger de nödiga kvalifikationerna, prosten?
Har han sporrar?
— Nej, gode och bland dessa sätter jag i främsta rummet vänner, svaras det.
— Det var skada, sä- tålamod samt kärlek till de unga.
ger frågaren, viljen I såsom jag, så sala vi Dessa barn, som hon skall bibringa de första samman till ett par sporrar åt honom.
— kunskapselementerna, komma i regeln från hem, Sedan sattes en tenntallrik i gång bland där man ej kan tala om uppfostran i egentlig mening.
De kunna väl vara ganska olika, dessa gästerna: den gick bordet rundt; en hvar hem, sämre och bättre äfven i moraliskt hän- lade sin penning därå, och slutligen stan- seende, men den uppfostran, som där kommer nade den fyllda tallriken framför prosten.
barnen till del, består egentligen blott i föräl- Från brudgummens hem bröt man alltså drarnes föredöme och blir därför oftast brist- fällig.
Det åligger därför lärarinnan ej blott att på morgonen upp till brudens.
Ofta tog undervisa barnen i skolans ämnen, utan äfven, sig detta bröllopståg ståtligt ut.
Främst om hon rätt uppfattar sitt kall, att följa deras utveckling i moraliskt afseende samt att söka redo brudsvennerna och sedan spelmännen, leda dem in på rätta vägar, på det att känslan hvilka ofta lämnade tåget och sprängde upp af godt och ondt redan nu må slå djupa rötter på höjder och backar, där de läto sina in- i barnens själ och hennes handledning sålunda strument ljuda och för all nejden förkunna, fullständiga och stärka den » uppfostran », som de njutit i hemmet, om den är god, eller bota hur långt det led med brudgumsfärden.
Efter spelmännen red brudgummen m e d bristerna, om den är dålig.
sin fader på vänstra och prästen på högra sidan; och efter dem drog hela det långa * följet af män, två och två, samt till sist En bröllopsdag i Norden för tre hundra år sedan.
För Idun skildrad af A.
U. Båäth.
MiMfen festliga dagen börjar med niorgon- &lt;fts&amp;o mötet hos brudgummen i hans hem.
Dit samlades då mycket tidigt en skara af hans manliga släktingar och vänner.
Den förnämste af dem var » talemannen » eller den forne » bönemannen », han, som på sin tid fört ordet vid brudgummens frieri.
På landet plägade man i allmänhet välja ställets präst till taleman, och som sådan hade denne att ensam hålla alla talen på bröllopsdagen.
Synnerligen bittida måste han vara uppe, denna morgon, ty det kunde hända, att han redan före dager hämtades af tvänne särskildt utsände män, som in- funno sig m e d flammande bloss.
Man drack mycket under nordens re- nässanstid.
Vi veta sålunda af våra käl- lor, hurusom brudgummens följe redan i den tidiga morgonstunden i hans hem lät sig dryckesvarorna väl smaka, hurusom gästerna redan då togo » goda hjärtestyr- kare ».
Sålunda ifrar år 1591 biskop Jakob Mad- sen på Fyn häftigt i sin visitatsbok emot det öfverhandtagande, så svåra brännvins- drickandet på bröllopsdagarnes morgnar.
Och i svenska källor från ifrågavarande tid omtalas det ideligen s o m en gifven sak, att gästerna skulle fägnas m e d mycket vin och brännvin.
När törsten och hungern blifvit i brud- gnmsgården gruudligt stillade, tog taleman- nen till orda o c h anmanade brudgummen och allt hans följe att bryta upp.
Detta kallades att » tala ut brudgummen ».
Sedan tog denne högtidligt afsked af sina föräl- drar, fastän äfven de skulle följa, med till 1896 sömmeii lågo mynt, så mycket skon kunde rymma.
När hon under dagen stod ut med denna plåga och därtill kunde dansa hela kvällen på dessa mynt, så var detta ett varsel för, att hon kunde komma att van- dra på guld hela lifvet igenom.
Rörande detta eljes som ofelbart ansedda medel fnnnos dock tviflare, som föredrogo en äldre änka m e d säkra medel i handen framför denna fotfästa anvisning på fram- tida rikedom.
Och deras lefnadsvisdom har samtiden uttryckt så: Man finner det i änkans bo, som icke är i jungfruns sko.
När bröllopståget kommit in på gården, red man merendels trenne gånger omkring i denna, helst v i d sommartid, när en maj- stång stod präktig midt på gårdsplatsen.
Därpå steg man af hästarne och trädde in, brudgummen dock oftast en smula lång- samt och seende sig försiktigt tillbaka.
T y därute, bakom honom, kunde man, enligt folktron, få framtidens slöja lyft.
Böjde hans egen häst hufvudet mot jorden, skulle han själf snart d ö; gjorde talemannens det, så gällde varslet bruden.
Men höllo båda hästarne hufvudet käckt upp, låg det en lång och lycklig framtid för brudparet.
• Ur En nittonårig notisboken.
En stormig vår- dag förlidet år förliste utanför Björns fyr vid inloppet till den s. k. Öregrundsgrepen den fin- ska galeasen » Hebe ».
Med öfvernaturliga an- strängningar och under öfverhängande lifsfara bergades dock dess besättning af det hjälte- modiga fyrmanskapet.
I denna bragd deltog och utmärkte sig främst af alla en ung, nittonårig flicka, Beda Alm, dotter till fyrmästaren O. M.
Dessa sändebud mottogos m e d mat och Alm.
Den modiga flickans själfuppoffrande hand- ling har väckt allmän beundran, hvarhelst be- dryck och skyndade sedan tillbaka till föl- rättelsen om densamma sports, och just nu i jet med hälsningen, att i brudens hem voro dessa dagar funnit ett välförtjänt officielt erkän- alla redo och alla skulle där vara välkomna.
nande.
K. m:t har nämligen på lotsstyrelsens hemställan tilldelat Beda Alm — hvilken vid det I Sverige var det sed, att dessa förridare nämnda tillfället » arbetat med ett mod och en sprängde mellan följet och gården trenne kraft, som vida öfverstigit hvad man af en kvinna gånger liksom för att visa ömhetsgradernas kunnat vänta » — silfvermedaljen » För berömliga tillväxt.
Första gången kommo de tillbaka gärningar » att i högblått band med gula kanter bäras å bröstet.
med hälsningen, att brudgummen skulle Idun hyser förhoppningar att inom den när- vara bjuden » välkommen », andra gången mare framtiden kunna få pryda sina spalter med » mycket välkommen », tredje gången » så den unga hjältinnans bild, som helt visst lifligt mycket, mycket välkommen ».
Ju närmare torde intressera svenska kvinnor.
man kom gården, dess ifrigare galopperade dessa brudsvenner fram och åter på sina Dam föreningen ' Stjärnan *.
I dessa da- svettdrypande hästar, till dess slutligen hela gar för femton år sedan samlades några unga tåget svängde in genom grindarne.
flickor i ett hem här i Stockholm, hvarvid de I Sverige och Norge voro då, såsom på beslöto att bilda en förening med syfte att verka i välgörenhetens tjänst och att vid sammankom- sina ställen ännu i dag, grindar och gaflar ster sysselsätta sig med diskussion öfver upp- prydda m e d granruskor, ursprungligen på ställda frågor, med sång, musik och läsning.
det att trollen därmed måtte bortskrämmas.
Föreningen, som erhöll namnet Stjärnan, har allt Och öfverallt i norden i det sextonde år- sedan dess fortsatt och växt ut.
Under alla åren har den till julen utdelat kläder till fattiga barn; hundradet — vare sig under tak af strå, sistlidne jul erböllo 23 barn full beklädnad.
koppar eller tegel — tittade då från en Under det gångna året har föreningen haft eller annan solbränd ruta, från någon glugg sjutton sammanträden; sex af dem ha ägnats åt eller en springa ett nyfiket, blossande an- diskussion.
Ämnena, som de unga damerna valt, må ju här anföras: Hvad bör en ung kvinnas lete ut på tåget.
verksamhet vara?
Förlåtelse, ansvar och ansvars- Det var bruden, som späjade efter sin känsla.
Inre och yttre skönhet.
För närvarande räknar föreningen 36 medlem- Ty lyckades det henne på denna dag att mar.
Ordförande är fröken Jeanna Drake.
1 osedd först få honom i sikte, skulle hon, lördags firade Stjärnan å Hamburger Börs sin femtonde årsfest under den mest animerade enligt allmänna folktron, vara den af de stämning.
två, som finge makten inom huströskeln.
Makten var ljuf, men den måste hvila För värnlösa unga flicJcor.
» Skyddshem- på välstånd.
Också för utsikten härtill met i Glömsta » — Huddinge socken — har nu sörjde man genom särskildt bruk.
i tio år utöfvat sin behjärtansvärda verksamhet.
När bruden efter slutad » syneförrättning » Värnlösa flickor mellan 10 — 12 år mottagas där ilade ned i storstugan för att taga emot de till ett begränsadt antal, icke öfverstigande tolf, för att under en allvarlig och kärleksfull ledning kommande, fick hon nämligen bokstafligt lära sig arbete och ordning samt utbildas till känna, hur skon klämde, ty längs strump- enkla och dugliga tjänarinnor.
De få kvarstanna brudgummens moder o c h ogifta systrar.
När tåget närmade sig bröllopsgården, redo tvänne af brudsvennerna i förväg dit för att såsom förridare spörja, o m bruden vore färdig att taga emot och brudgummen vore välkommen.
ett år efter sin koiilirination, dels för att mulor detta år vinna större färdighet i sina göroinål, dels för att gagna hemmet, som ej har någon tjänarinna.
Efter detta » profår » skaffar förenin- gens styrelse dem lämplig plats och följer dem fortfarande med intresse, beredd att gifva råd och vägledning, när helst de det behöfva.
I slutet af denna månad anordnas till hemmets förmån en tombola, till hvilken benägna bidrag med tacksamhet emottagas af följande damer: fruarna Henriette Kempe, Sturegatan 14, Kosa Lagercrantz, Bryggargatan 10, Anna Hedin, N. Blasieholmshamnen 5, Emilie Lagerström, Jung- frugatan 7, Thecla Granlund, Styrmansgatan 4, och fröken Ida Lamm, Sturegatan 14, samtliga i Stockholm.
i allo intressanta och lyckade konsert.
Välbetänkt tro vi ock det vara att förnya densamma, hvilket äfven skulle äga rum i går torsdag å k. operan.
Fröken Valborg Aulins konsert förliden torsdag- erbjöd sitt särskilda intresse därutinnan, att vid densamma framfördes uteslutande hennes egna kompositioner; den hade ock samlat en fulltalig, lifligt uppmärksam publik, till större delen be- stående af damer.
Tonsättarinnan ådagalade i och genom de utförda verken en erkännansvärd mångsidighet, liksom allvarliga studier; mången- städes sveko dock mognad och behärskning, när det gällde att fullfölja de goda uppslagen, att låta glimtarne af inspiration med fullt ljus genom- tränga en hel komposition.
Mest tilltalade oss intermezzot i stråkkvartetten n r 1 F-dur samt andantet ur kvartetten n:r 2, bägge förträffligt utförda af brodern, Tor Aulin, och hans seger- vana sekundanter.
Af vokalmusik bjöd programmet på tre frun- timmerskörer med pianoackompanjemang — be- lönade med pris vid kvinnokonserterna i somras i Köpenhamn — trenne romanser, sjungna af fru Edling, ytterligare ett par sånger för mans- röst, föredragna af en amatör, samt en julsång för blandad kör med orgel.
Vårt of van gifna allmänna omdöme gäller för dem alla.
Att fröken Aulin dock besitter stora utveck- lingsmöjligheter som kompositris, taga vi för gifvet, ja, anse bevisadt, med hvad hon redan bjudit.
• T e a t e r o c h m u s i k Fru Skog lade ifrån sig pennan och sköt, med en djup suck, hushållskladden åsido.
Annie vaknade upp och såg forskande på modern.
» Hur är det, lilla mamma — vill ej rä- kenskaperna gå ihop? » » Nej, jag vet ej hur det är fatt, » sva- rade denna och strök sig med handen öfver pannan, » men om jag också går igenom samma kolumn aldrig så många gånger, så blir det alltid olika resultat.
Tankarne äro så slappa. » » Du är trött, mor lilla — låt mig hjälpa dig. » Annie kom snart tillrätta med siffrorna, lade läskpapperet emellan bladen och slog igen hushållsboken.
Under tiden hade modern räknat pen- garne i portmonnän.
» Sju kronor och femton öre, » sade hon sorgset, » och vi ha i dag endast don tju- gonde i månaden.
Således elfva hela dar, till dess jag får mitt kvartal. » » Sju kronor!
Det är ju en hel förmö- genhet.
Fru Inger till Östråt, Henrik Ibsens storslagna ungdomsskådespel, hade man det sällsynta nöjet se uppföras å Dramatiska teatern å den matiné, som gafs därstädes i söndags middag af fru Anna Lisa, Hwasscr-Engelbrecht.
Publiken syntes äfven hafva förstått att taga vara på detta tillfälle att få njuta af en verkligt gedigen dramatisk konst- skapelse, och matinégifverskan hade glädjen se ett nära nog fullsatt hus.
Själf utförde hon den ansträngande titelrollen på ett i allo förtjänstfullt sätt.
Kraft och djup utmärkte, hennes tolkning af den stolta, hårda Tvänne artister af rang har hufvudstadens frun till Östråt, och hennes skildring i sista akten musikpublik åter haft nöjet stifta bekantskap af » kungamoderns » samvetskval efter mordet å med i den engelske violinvirtuosen mr Henri Nils Stenson samt hennes framställning af det Sueh samt den danska romanssångerskan fröken frambrytande vansinnet voro af ypperlig verkan.
Margaretke.
Petersén, hvilka den 7 dennes här En värdig medspelare ägde frn Hwasser-Engel- gåfvo sin första konsert tillsammans.
I synner- brecht i sin man, hr Engelbrecht, hvilken utförde het den förstnämnde slog genast på det allra Nils Lykkes roll.
Såsom den unga Eline Gylden- lifligaste an; hans teknik, utvecklad i svindlande löve var fröken Behrens öfverraskande lyckad, och bravursaker af Paganini, Sarasate m.
fl., var hr Olsson gaf friskt och otvunget den unge Nils också öfverlägsen, på samma gång han förstod Stenson.
De smärre birollerna voro ock i all- att ådagalägga både fin stilkänsla och innerlighet mänhet i goda händer; särskildt förtjänar hr i gedignare uppgifter, såsom Joh.
Svendsens Grunders gamle kammarsven erkännande.
romans.
De spelande framkallades efter hvarje akt och Sångerskan vann ej sä med ens sina åhörare.
efter styckets slut upprepade gånger af den be- Rösten är djup, stor och klangfull samt behand- låtna publiken.
lades med smak och omvårdnad — dock tyckte Musikföreningen gaf i tisdags i Musikaliska man sig sakna detta något af djup, personlig akademien sin 42:dra konsert inför en publik, känsla, som exempelvis kort förut så elektrise- som till allra sista plats fyllde den stora salen.
rande strömmat en till mötes ur fru Nansens Programmet var ock särdeles anslående.
Kon- sång.
Så småningom värmde dock äfven hon serten inleddes med K. Goldmarks uvertyr till sin publik och skördade — särskildt efter slut- » Sappho », en klangfull och rikt orkestrerad ton- numret: P. Heises » Dyvekes sange » — lifligt bifall.
sättning, som väckte lifligt bifall.
Kom så det I morgon lördag äro de båda artisterna enga- nummer, som väl af de flesta motsågs med stör- gerade för ett andra uppträdande å K. operan.
sta intresset, nämligen » Snöfrid », dikt af Viktor Konsert gifves nu flere gånger i veckan.
Till Rydberg, komponerad för soli, kör och orkester af hr Vilh.
Det är hela fem år, gårdagens Carreno-konsert få vi återkomma i sedan den talangfulle tonsättaren skref detta verk; nästa nummer.
I morgon lördag gifves ny konsert han var således ännu helt ung.
Det oaktadt har af violinisten Such och fröken Petersen.
I mor- det betydliga förtjänster.
Musiken smyger sig gon lördag konserterar hr Ragnar Grevillius i väl efter texten och målar karaktäristiskt dess Vetenskapsakademien med biträde af flere för- olika bilder.
Det hela röjer hos tonsättaren mågor.
På söndag gifves en intressant matiné vaken blick för orkesterns resurser och förmåga i Musikaliska akademien till förmån för Arbets- att använda dessa.
Att en och annan reminiscens skolans för lytta och vanföra bespisningsfond.
förekommer, låter ej förneka sig, men där finnes Och så hitkommer i slutet af månaden opera- Frey, anställd vid kejserliga ock så mycket själfständigt och kompositionen sångaren Hjalmar verkar i sin helhet så frisk och anslående, att operan i Petersburg, och gifver konsert den 28 det ej var underligt, att hr Stenhammar efter dennes.
I besittning af en charmant basbaryton dess å alla händer förträffliga utförande blef före- och ett ståtligt yttre torde han nog komma att mål för publikens stormande hyllning.
Solopar- draga publik.
tien i » Snöfrid » tolkades utmärkt af fru Edling * och fröken Sidner samt hr Gentzel, elev vid konservatoriet och innehafvare af en varm och sympatisk tenorstämma.
€n liten hvardagshistoria.
Härefter följde Beethovens fantasi för piano, kör och orkester, en alltigenom härlig komposition, klassiskt enkel, varm och anslående.
Att den skulle väcka entusiastiskt bifall, var gifvet.
Äfven den erhöll ett godt utförande.
Soloterzetterna åter- gåfvos förtjänstfullt af fru Edling, fröknarna Sidner och Torpadie samt hrr Gentzel, Lnoström och För Idun af Sophie Unge.
Borg- B stedt.
Pianostämman sköttes af hr Stenhammar.
Konserten afslöts med förvandlingsmusiken samt slutscenen ur första akten af Wagners opera » Parsifal ».
Samma musikutdrag har vid ett före- gående tillfälle utförts af Filharmoniska sällska- pet.
Numret väckte nu nästan mera bifall än då, och dock kan det naturligtvis aldrig göra det rätta intrycket annat än i sammanhang med det öfriga af operan.
Musiken är ock mera lämpad för sce- nen än för konsertsalen.
Det införskrifna klock- spelet kan nog på scenen vara af god effekt, men bör, om det användes i konsertsalen, åtminstone vara välstämdt, hvilket vid denna konsert ej var fallet.
Musikföreningen och dess skicklige anförare prof. Neruda förtjäna ett hjärtligt tack för denna ru Skog satt vid sitt lilla skrifbord, lutad öfver sin räkenskapsbok.
Gång efter annan gick hon igenom de särskilda kolumnerna, adderade och summerade, men tycktes ej komma till något tillfredsställande resultat.
Aftonsolen kastade några sneda strålar in i det enkla, men prydliga rummet, smög sig genom de frodiga bladväxterna i fönstret och lade en glittrande gloria kring ett ljus- hårigt flickhufvud.
Ägarinnan till detta hufvud satt på en låg stol, med en bok i knät, ifrigt sysselsatt med att läsa.
rekommendera sill allmänt, erkänna NE ROTH &amp; C o.
L T \ J T Tekniska Fabriken " GÖTA LEJON " * * * GÖTEBORG.
» Jo, vackert!
Dina kängor äro sönder på sulorna och behöfva lagas — du blir ju alldeles våt om fötterna i snöslasket. » » Jag får begagna galoscher. » » Men, de äro j u också sönder? » » På klackarna, ja.
Då kunna de och kängorna komplettera hvarandra. » » Så är mjölet nära slut, och s m ö r e t.
» » Ack, lilla mamma, jag har hört sägas att man bara får tunt hår af att äta för mycket smör, och jag är fasligt rädd om min peruk, fastän flickorna i skolan påstå att den skiftar i rödt.
Sirapssmörgås sma- kar också bra, och ännu har du litet sirap kvar i krukan, det har jag sett. » » Men det är också en hel hop andra sa- ker som behöfvas.
Potatisen är förfärligt dyr i år, och k ö t t e t.
» » Kött — det blir man bara dum af.
Men längtar du efter att få dig en riktigt god biffstek, så får jag väl lof att skynda med mitt broderi.
Jag vet, att jag får pengar för det, bara jag lämnar det till ' Biku- pan '. » Läxboken lades bort, och Annie satte sig vid fönstret med sitt arbete.
» Du är en rar flicka, » sade modern och strök ömt hennes lurfviga hår.