Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Sätra med dess underliggande torp Kongshatt, Smedstorp, Rostock, Ulfgryta, Kårtorpet, Båthuset och Bredängen, hvilka alla voro deras egen skattejord, och sedan, genom Kongl, nåd, med säteris frihet förbättrade samt af arfvingarne till allodial-rätt lösta och köpta åren 165'3 och 1677, skulle dem fattigom och nödtorftigom till everldelig ägo skänkas. 2:o Alldenstund ifrån långliga tider skall vara befunnet inpraktikabelt att bespisa de fattiga vid stenhuset i staden, som tillförene förordnadt var; fördenskull skulle lorberörde ränta utgöras till afradsdag, eller på de tider, som med någon arrendator kunde kontraheras, uti beredskap vara, och då genom deras deputerade angifvas hos hans Exellens Herr Öfver-Ståthållaren i Stockholm, att efter dess förordnande levereras emot vederbörligt qvittens.
— 401 3:o Förbehålles i synnerhet, att, i fall någon i slägten skulle råka i sådan sjukdom eller fattigdom, att han sig ej värja kunde, utan lede nöd, han då af detta testamente, framför någon annan, skulle hafva sitt uppehälle, antingen att bo på sjelfva godset, eller, efter godtycke deras, njuta af räntan en viss genant; men det Öfriga skulle som förhemäldt är användas. 4:o
Och som skatterättigheten å dessa gods, medelst den rätt samtlige genom arf hafva till jorden, tillkommer arfvingarne; alltså förbehålla de sig alt ehvem af slägten, som behagar, skulle fritt] stånda1 sjelfva gården eller något af torpen upptaga, förbättra och, efter det då af slägten tjenligt, för en gång pålagda, vissa arrende, för sig och sina barn everldeligen att besitta, på sätt som redan med Kongshatt skedt var. 5:o Skulle dem af slägten. fritt stånda att skrifva sig till Sätra gård. 6:0
Med förestående godsränta skulle så förhållas, att en af arfvingarne, som dertill finnes capable, och hvilken det lägligast och behagligast anstår att emottaga berörde gård och torp samt under sin förvaltning hafva, för dess tidiga bruk och vård svara och vid livart års förlopp samtelige arfvingarne riktig redo och räkning göra.
Viljande arfvingarne isynnerhet, att icke gården, som tillförene skett, med allt för högt arrende skall belastas, utan hålla för rådligare, att genom ett billigare arrende så laga, att allt blifver väl cultiveradt och räntan så mycket säkrare betald.
Genom sistberörde författning, var således det Skytteska testamentet kommet uti ett helt annat skick, än det af begynnelsen varit.
Det synes väl som Herrar arfvingar, hvilka, i anseende tillden märkliga förändring, som det testamenterade godset undergått förmedelst den ågångna reduktionen ägt rätt att förändra den primitiva författningen, likväl temligen iakttagit de fattiges bästa, ehuru huset i staden saknas i detta sednare testamentet, men olyckligtvis hafva de alternativer för de fattiges inkomst, hvartill 2:dra och 4:de punkterna föranleda, gifvit anledning till den påföljande vidlyftiga och långvariga rättegång, hvars ändteliga slut försatt de fattiges rättighet i fullkomligt mörker, isynnerhet som den tidens
Direktion då försummade att taga de mått och steg, som sakens iråkade belägenhet och kassans framtida säkerhet kraft. 51 — 402 Upphofvet till denna rättegång var den, att sedan framlidne Herr Landshöfdingen Duvalts Enkefru var skiljd vid arrendet å Sätra, hvarför hon årligen skulle betala 600 D:r Kpmt, behagade framlidne Herr Majoren Oliveblad, som, på de öfriga arfvingarnes begäran, åtagit sig den i testamenterna omtalda disposition af år 1684, antaga hälftenbrukare på gården.
Och sorn Kollegii dåvarande Herrar Ledamöter ej ville åtnöja sig med den af välbemälte
Major uppgifna afkastning, hvarom med honom länge korresponderades; så börjades rättegång vid Häradsrätten, i afseende så väl derpå att vinna en större inkomst af Sätra godset, som att depossidera Major Oliveblad ifrån förvaltningen deraf.
Häradsrättens dom den 8 Juni 1698 pålade Major Oliveblad, att för alla de förflutna åren betala efter 600
D;r om året, med ränta ä 5 procent för hvad derunder kunde varda betaldt, men bibehöll honom vid dispositionen.
Emot denna dom vädjade begge parterna till Lagmansrätteu, som, den 30 September samma år, genom dom förklarat, det Major Oliveblad ej kunde påläggas att betala den af Häradsrätten honom pålagda årliga afgift af 600 D:r, utan att med honom liqvideras skulle, efter hvad ett rätt och landsens sedvana likmätigt hälftenbruk kunnat afsig kasta, jemte hvad underliggande arrende eller dagsverkstorp i någon måtto importerat, med ränta ä 5 procent för hvad af de årliga inkomsterna tid efter annan kunde återstå.
Hvad åter dispositionen beträffade, så kunde Lagmansrätteu sig deröfver icke utlåta, alldenstund begge parterna medgifvit, att Kongl. Hof-Rätten år 1687 resolverat, det denna fråga genom en formell rättegång med samtliga Skytteska arfvingarne derstädes borde afgöras, som då ännu ej skett.
Hof-Rätten, hvartill begge parterna appellerade, ehuru Majoren Oliveblad deserterat sin appellation, har, genom laga kraftvunnen dom af den 17 December 1703, förklarat, att Major Oliveblad lagligen, och ej de facto, satt sig i possession af Sätra gods, och att, då han, emot vederbörligt qvittens, från sig lemnar hvad
Sätra gård och underliggande tillhörigheter af sig kastat, antingen genom hälftenbruk, eller annan årlig inkomst, som bevisas bör efter testamentets och 1680 års (måtte vara en misskrifning i domen och bör heta 1683) förordnings klara lydelse, borde han och arfvingarne för vidare åtal vara frie.
Vederbörande dock öppet lemnat att med arfvingarne förenas om en viss årlig afgift dädanefter, i stället för det som Sätra med torpen kunde af sig kasta. 403 — I sådan belägenhet blef denna sak lemnad, utan att hvarken någon ändring blifvit sökt i nyssnämnde dom, ehuru densamma så märkligen gåtl emot, att den vid Underdomstolarne tilldömda ränta gått förlorad, och det helt och hållet fick ankomma på kontraparterna att sjelfve determinera hvad de behagade gifva de fattiga.
Huru mycket sedermera blifvit gifvet, derom är ingen viss upplysning att tillgå; men att Skytteska arfvingarne ämnat de fattiga litet eller intet, derom vittnar ett deras originalbref af den 19 Februari 1709, hvaruti arfvingarne, bland annat, åberopa sig förberörde Kongl. Hof-Rättens dom, såsom tillåtande de husarmas föreståndare frihet att ackordera om någon viss årlig afgift, men att de ingalunda dymedelst voro pålagde att i något ackord ingå, hvaraf tydligen följer, att dessa arfvingar voro sinnade att efter hand helt och hållet draga sig undan detta ok, hvarom deras hotelse att i underdånighet vilja söka Kongl. Maj:ts nådiga tillåtelse, att få renoncera alltsammans ögonskenligen vittnar.
Att likväl 100 D:r S:mt för år 1708 varit detta bref följaktiga, utvisar Öfver-Ståthållare-Embetets skrifvelse af den 9 derpåfoljde Mars, som äfven infordrat
Kollegii utlåtande öfver sakens dåvarande beskaffenhet, hvilket, om det afgått och nu stöde att igenfinna, torde gifva någon upplysning.
Emedlertid lärer afgiften de påföljande åren ifrån förberörde tid hafva varit 100 D:r S:mt om året, hvartill likväl ingen annan författning föranleder, än arfvingarnes godtycke, hvarvid det alldeles fått bero, och sedan Kongl. Hof-Rättens dom vunnit laga kraft och intet visst ackord i anledning deraf, i rättan tid, med allvar blifvit arfvingarne aftvunget, så har det allt framgent berott på gunst och nåd, om de behagat gifva mer eller mindre, eller, sorn alltifrån 1751 handt, alls intet, utom 50 D:r Sunt, som 1758 blefvo erlagda.
Att husfattigkassan vunnit Trogsta hemman för åsamkade afgifter utaf
Sätra, det förmäler väl tid efter annan författade relationer om kassans inkomster; men, utan att ens nämna tiden, när denna acquisition skett, mindre de laga steg, som föregått, så att man om äganderätten till dessa hemman famlar i fullt mörker, hvarföre det ock varit ansedt för äfventyrligt att med nog allvar angripa denna sak, innan man hvad äganderätten lili Trogsta beträffar vore mer befästad, af billig farhåga, att en svår fråga derom kunde uppstå, och fåra värdt, att man lätteligen kunde mista mer för mindre, emedan räntan af — 404 Trogsta hemmanen utgör emellan 80 och 90 R:dr om året, och således vida utöfver hvad Sätra någonsin gifvit, ehuru det tilläfventyrs kunde kasta af sig mer, om man dermed ägde fria händer, eller oftanämnde 1703 års Kongl. Hof-Rättens dom ej så ansenligen försvagat den rättighet, som genom första gifvarens och dess arfvingars testamenten de husfattige tillerkänd var, att oafkortad! njuta allt hvad oftanämnde gods möjligen af sig kasta kunde.
Emedlertid har likväl Ädle Kollegium år 1768 begärt Öfver-Ståthållare-Embetets promotorial till Konungens Befallningshafvande i Länet om handräckning till då innestående 16^ års afgifter af Sätra, hvarå likväl ingen verkställighet följt.
Från den tiden håde aflidne Notarien Ingman, hvilken, såsom den der länge varit vid Verket tjenstgörande, isynnerhet åtog sig denna sak, och jag gjort vårt bästa att uppsöka de upplysningar, hvaruppå man med nog trygghet måtte kunna grunda en allvarsam rättegång emot nuvarande
Skytteska arfvingar eller innehafvare af Sätra gård, hvilka redan öfver 30 år vägrat att erlägga någon afgift och svårligen låta sig dertill i godo beqväma; men som de förra tiders protokoller dels ej äro att tillgå och dels ingenting omröra denna sak; de äldre handlingar, som uti Kontoret varit förvarade och hvaraf någon upplysning torde varit att hemta, vid 1753 års olyckliga eldsvåda uppbrunnit, och man i anledning af den akt, som under förberörde rättegång blifvit samlad, icke ens vet till hvad årlig afgift man med säkerhet må kunna debitera Sätra gård, sedan oftanämnde Kongl.
HofRättens dom så märkeligen rubbat de primitiva författningarne och ingen ny afhandling sedermera finnes vara skedd; så har hvarken Notarien Ingman i sin tid, eller jag sedermera, kunnat leta oss fram till någon så beskaffad upplysning, att vi med trygghet vågat tillstyrka de lagliga steg, utom hvilka ändamålet icke torde kunna vinnas, helst som Skytteska arfvingarne lära stödja sig vid den i testamenterna grundade författning att underhålla afsigkomna inom slägten.
Öfver obetalda afgifter af Sätra har jag emedlertid i anledning af räkenskaperna upprättat hosgående räkning, hvarvid jag till grund tagit den summa, som årligen varit arfvingarne påförd; hemställandes Ädle Kollegii ompröfvande ödmjukeligen, huruvida Konungens Befallningshafvande nu straxt må anlitas om handräckning, eller om icke några, veckor dermed ännu må dröjas, så att jag genom en noga undersökning uti Kongl. Kammar-Arkivet, kan få göra det yttersta — 405 — försöket att vinna någon upplysning om Trogsta, hvarefter, i händelse det skulle lyckas, saken med större allvar och mindre farhåga kan angripas.
Stockholms Stads Politie Bokhållare-kontor den 24 September 1782.
Joh. Albr.
Lika lydande med originalet, intyga Fredric Lindstedt. J. W.
Pfeiffer.
Lika lydande med den uti 1785 års hufvudbok, pag. 318, förvarade afskrift, intygar Joh. E. Blom.
Utdrag af Protokollet, hållet uti Direktionen af Allmänna Barnhuset i Stockholm den 10 Juli ij88. S. D. — — — — —.
Angående dernäst det fram lidne Herr Underståthållaren Skyttes arfvingar, ifrån den 1 Oktober 1751 till den 1 April 1787, för Sätra gård påförda landtbo-arrende till 591 R:dr 32 sk.
Specie; så emedan af det ordet: arrende, hvarunder räntan af torpet Kongshatt äfven är inbegripen, kunde synas som skulle denna gåra och detta torp tillhört förra husfattigkassan och vid dess förenande med Barnhusfonden blifvit på fonden öfverlåten; men efter så väl bemälte Herr Underståthållares, den 12 Februari 1622 och den 2 Oktober 1630, som dess arfvingars sedermera 1683 till pios usus gjorda testamentariska dispositioner utaf räntan af nyssnämnde 2:ne och andra deras landtegendomar, berörde kassa endast tillkommit afkastningen af Sätra och Kongshatt; alltså och då Skytteska arfvingarne alltsedan varit och ännu äro ägare af meranämnde gård och torp, fann
Direktionen med saken enligt vara, att inkomsten af dessa 2:ne egen - — 406 — domar hädanefter uti Barnhusfondens räkenskaper icke upptagas såsom arrende, utan under titel:
Skytteska testamentet för 1622; hvaröfver utdrag af Protokollet skulle Bokhållare-kontoret härstädes till behörigt iakttagande tillställas.
År och dag, som förr skrifvet står.
På Direktionens vägnar:
Båth. Notarius. di A B.
Thunström.
Lika lydande med den uti 1788 års hufvudbok, under pag. 402, förvarade afskrift, intygar Joh. E. Blom. — 407 — Direktionens öfver Arméens Pensions-kassa underdåniga Utlåtande, i anledning af Rikets Ständers år 1847 församlade Revisorers Rerättelse, så vidt den rörer nämnde Kassa. JStormäktigste Allernådigste Konung!
Till underdånig åtlydnad af Eders Kongl. Maj:ts, genom nådig Remiss å härlios återgående utdrag af Rikets Ständers Revisorers Berättelse om den år 1847 förrättade Stats-revision, Direktionen öfver Armeens Pensions-kassa under den 28 December sistlidet år gifna befallning, får Direktionen härmedelst öfver samma Berättelse, i hvad den rörer nämnde Kassa, afgifva följande underdåniga Utlåtande:
Revisorerne hafva uti 1 §. förmält, att, i anledning af gjord reqvisition å Arméens Pensions-kassas räkenskaper för åren 1844 och 1845, så vidt desamma rörde de till Kassan utgående allmänna medel, hade Revisorerne erhållit endast ”utdrag af Arméens Pensions-kassas Imfvudböcker” för berörde tvänne år, utan annan verifikation, än Direktionens tryckta kungörelser om pensions-utdelningen för samma år; i anseende hvartill och då dessa utdrag innehålla blott speciella summor, samt det icke ens är vordet uppgifvet, huru stort belopp, som år 1845 från Wadstena Krigsmanshus-kassa influtit, hvarom dock sistnämnde kassas räkenskaper Jemnat upplysning, dertill komme, att ej heller kunde af berörde utdrag ur räkenskaperna synas, huruvida för Krigsmans!)us-kapitalet, 136,871 R:dr 39 sk. 3 rst, ränta för år 1845 ingått lill Kassan och om säkerhetshandlingarne äro tillfyllestgörande, Revisorerne ansett sig icke kunna om Arméens Pensions-kassas förvaltning och stats-bidragens användande fälla något omdöme.
Med hänseende till hvad sålunda blifvit erinradt vid beskaffenheten af den lemnade redovisningen för de allmänna bidrag, som under ifrågavarande år till Kassan utgått, får, i likstämmighet med Direktionens öfver lika beskaffad anmärkning af 1845 års Stats-revision afgifna underdåniga Utlåtande till Eders Kongl. Maj:t af den 26 Februari 1846, Direktionen nu i underdånighet anföra: att, sedan 1841 — 408 — års Slats-revision framställt yrkande derom, att Arméens Pensionskassas räkenskaper måtte till Rikets Ständers Revisorers granskning öfverlemnas, Eders Kongl. Maj:t har, med gillande af de skäl, Direktionen för sin vägran härtill anfört, under den 23 November 1841, låtit meddela det nådiga förklarande, det Eders Kongl. Maj;t icke funnit anledning vara för handen att låta
Direktionen förständigas, att tillställa Revisorerne fullständig redovisning för förvaltningen af alla under
Direktionens vård ställda medel; hvarefter och sedan 1843 års Stats-revision hemställt, att någon åtgärd af Rikets Ständer måtte vidtagas, hvarigenom Direktionen kunde förpligtas, att på ett fullständigare sätt, än hvad hittills ägt rum, inför Rikets Ständer och deras Revisorer redovisa för de allmänna medel, dem Kassan fått sig anslagna och uppburit, denna fråga hos Rikets åren 1844 och 1845 församlade Ständer förevarit, men då förfallit; vid hvilket förhållande det icke lärer vara erforderligt att ånyo upprepa skälen för den åsigt, som i detta hänseende sålunda gjort sig gällande, hvilka återfinnas i Direktionens skrifvelse i ämnet till hans Exellens Justitie Stats-ministern af den 9:de November 1841, hvilken, intagen tili hufvudsakliga innehållet i Direktionens den 29 Februari 1844 afgifna underdåniga förklaring öf1843 Stats-revisions anmärkningar, Direktionen härvid i underdånighet åberopar.
Hvad särskilt beträffar det så kallade f. d.
Krigsmanshus-kapitalet, hvilket, jemlikt Kongl. Brefvet den 15 Februari 1834, blifvit till Arméens Pensions-kassa öfverlemnadt dels med 69,836
R:dr 21 sk uti intecknade och på Kassan behörigen transporterade skuldsedlar för ifrån Wadstena Krigsmanshus-kassa utgifna lån, dels i kontant med 67,035 R:dr 18 sk. 3 rst, så har detta kapital sedermera varit af
Direktionen förvaltadt på enahanda sätt, som Pensions-kassans öfriga till utlåning disponibla medel och i sammanhang dermed redovisadt; varande säkerliets-handlingarne för samtliga lånen från Arméens Pensions-kassa sednast granskade af Arméens år 1847 församlade Fullmäktige, som icke funnit något att dervid erinra.
Slutligen hafva Revisorerne ansett sig böra fästa Rikets Ständers uppmärksamhet å det förhållande, att, till följd af Eders Kongl.
Maj:ts nådiga beslut den 14 November 1844, Arméens Pensions-kassa kommit att gå i mistning af den vakans- och liggetidsbesparing å lönen efter ur rullorna afförde Kapitenen vid Ingeniör-Corpsen, Riddaren af Eders Kongl.
Maj:ts Svärds-orden, Baltzar Cronstrand, som skulle hafva — 409 — hafva Kassan, jemlikt Kongl. Brefvet den 20 Februari 1767, tillkommit.
Denna Revisorernes anmälan, att Eders Kongl. Majit i nåder frånkännt Armeens Pensions-kassa rättighet till lönbesparings åtnjutande uti ifrågavarande fåll, anser Direktionen i underdånighet icke kunna vara föremål för något
Direktionens yttrande.
Direktionen framhärdar med djupaste undersåtlig vördnad, trohet och nit, Stor mäktigst e, Aller nådigste Konung!
Eders Kongl. Majits underdånigste och tropligtigste tjenare och undersåter, MAUR.
LEWENHAUPT, P. Bi.om. C. H. Möllersvärd. T. W. Lode. H.
ScHUTZERCRANTZ.
GuST. SCHURER V. WALDHEIM Stockholm den 31 Januari 1848.
C. Åhman.
Tillägg till ofvanstående underdåniga Utlåtande.
Storimiktigste Allernådigste Konung!
Sedan numera till
Direktionens öfver Arméens Pensions-kassa kännedom kommit, det Arméens sednast församlade Fullmäktige medgifvit, att, under tiden intilldess Arméens näst sammanträdande ombud blifva i tillfälle att besluta i den bos Fullmäktige väckta frågan om särskild årlig räkenskap öfver de till Arméens Pensions-kassas disposition ställda stats-medel, Rikets Ständers Revisorer må äga tillgång tili nämnde Kassag räkenskaper och protokoller, får Direktionen, 52 - 410 — såsom tillägg till dess, i anledning af Rikets Ständers Revisorers år 1847 afgifna Berättelse om då verkställd granskning af Stats-verkets samt andra af allmänna medel bestående fonders styrelse och förvaltning för åren 1844 och 1845, under den 31 sistlidne Januari, afgifna underdåniga förklaring, ofvanberörde förhållande härmed underdånigst anmäla.
Direktionen framhärdar med undersåtlig vördnad, nit och trohet, Stor mäktig ste, Aller nådigste Konung!
Eders Kongl, M a j: t s underdånigste och tropligtigste tjenare och undersåter, HAUK LEWENHAUPT P. Blom. G. H. Möllersvärd. T. W. Lode.
H. ScHUTZECRANTZ.
GuST. ScHURER V. WALDHEIM.
Stockholm den 10 Februari 1848.
Johan O. Jonson. — 411 — Kongl.
Styrelsens för Fängelser och Ar bets-inrättningar underdåniga Utlåtande, i anledning af Rikets Ständers år 1847 församlade Revisorers Berättelse rörande granskningen af anslagen till fångvården.
Stonnäbtigste Allernådigste Honung!
Till fullgörande af Eders Kongl. Maj:ts nådiga Remiss den 29 nästlidne December å Rikets Sländers Revisorers afgifna underdåniga Berättelse om den af dem år 1847 verkställda granskning af statsförvaltningen åren 1844 och 1845, i hvad densamma angått fångvårdsmedlen, får Styrelsen öfver Fängelser och Arbetsinrättningar i Riket, för så vidt de i samma Berättelse gjorda framställningar synts böra föranleda till utlåtande af Styrelsen, sådant härmed i underdånighet afgifva.
Med förmälan, att den underdåniga Berättelse om fångvården, som vid den tid, revisionen ägde rum, sednast var af Styrelsen afgifven, omfattade åren 1843 och 1844, hafva Revisorerne framställt den önskan, att ifrågavarande Berättelse måtte framgent för Revisorerne vara att tillgå för samma två år, hvilkas redogörelser böra granskas, äfvensom Revisorerne lastat uppmärksamheten på nyttan deraf, att samma Berättelse hädanefter blefve till trycket befordrad och med allmänna tidningarne utdelad; i anledning hvaraf Styrelsen får i underdånighet yttra, dels att Styrelsen hyser den förhoppning, att den underdåniga Berättelse, sorn bör för hvarje förflutet år af Styrelsen afgifvas, och hvilken, sedan Revisorernes sammanträde upphört, blifvit afgifven jemväl för åren 1845 och 1846, hädanefter skall kunna aflemnas, särskilt för hvarje år, underdetpåföljande, dels ock alt Styrelsen för sin del, instämmer i Revisorernes yttrade åsigt om nyttan deraf, att årsberättelsen blifver, på del af Revisorerne föreslagna sätt, till allmänhetens kunskap befordrad.
Revisorerne hafva anmärkt, att Löjtnanten vid Gottlands National-Beväring Oscar Charpentier, hvilken varit anställd såsom Officer vid ett å Waxholms fästning förlagdt Krono-arbets-kompani, men vid \ — 412 tillträdandet af nämnde befattning innehaft beställning såsom redogörare vid ett annat, å Rindö invid Waxholm stationeradt, dylikt kompani, blifvit, genom Eders Kongl. Majlis nådiga Bref den 8 Augusti 1844, tillagd skjuts- och traktaments-ersättning med 60
R:dr 48 sk. 9 rst.
Banko för resa från Gottland till Waxholm, hvilket förhållande Revisorerne ansett anmärkningsvärdt derföre, att Charpentier skulle härigenom kommit i åtnjutande af ersättning för en resa, som aldrig ägt rum.
I afseende härå får Styrelsen i underdånighet upplysa: att, sedan Charpentier, genom, nådiga General-ordres den 6 Mars 1843, blifvit beordrad att tjenstgöra såsom Löjtnant vid förstnämnde Krono-arbetskompani samt att för berörde ändamål å tjenstgörings-orten sig inställa, när sådant af Styrelsen påkallades, detta kompani icke Elif vit organiseradt, och Charpentier tjenstgöring såsom Officer vid detsamma, i följd deraf, icke eller påfordrats förr, än i Maj månad påföljde året; att Charpentier emedlertid, i afvaktan derå, sökt och erhållit anställning såsom redogörare vid arbets-kompaniet å Rindö, hvilken befattning dock icke tagit sin början förr, än den 5:te Augusti 1843 och således efler det lian blifvit kommenderad såsom Officer vid Kronoarbets-corpsen; vid hvilket förhållande Revisorernes yltrade förmodan, det Charpentier erhållit ersättning för en resa, som icke ägt rum, torde få anses innefatta ett misstag.
Hvad vidare beträffar Revisorernes anmärkning, att
Styrelsens protokoll skulle befunnits förda med mindre noggranhet, såsom exempel hvarpå anförts: att ett, enligt diarium och registraturet, under den 10 April 1844 afgjordt ärende icke omförmäkles i protokollet för samma dag, så får Styrelsen i underdånighet erinra, att om äfven det af Revisorerne omnämnda, men icke till föremål eller beskaffenhet uppgifna ärende skulle vara uti protokollet obehörigen utelemnadt, sådant likväl icke synes utgöra skälig grund för det af Revisorerne uttalade allmänna omdöme rörande protokolls-föringen hos Styrelsen.
Revisorerne hafva fästat uppmärksamheten dervid, alt föreståndare- och redogörare-befattningarne vid åtskilliga Korrektions-inrättningar voro förenade hos en person, samt att derigenom nödig kontroll öfver den till sistnämnde befattning hörande uppbörd saknades.
Nyssnämnde af Revisorerne anmärkta förhållande har vid den tid, revisionen omfattat, ägt rum vid Korrektions-inrättningen på Norrmalm här i staden samt vid Korrektions-inrättningarne i Malmö, Norrköping och Götheborg, men vid de tre förstnämnde Korrektions - 413 — inrättningarne nu mera upphört, sedan Eders Kongl. Maj:t, på Styrelsens underdåniga hemställan, under den 26 November 1846, vid fastställande af stater för fångvårds-utgifterna, beviljat löner för särskilde redogörare vid dessa inrättningar, och dylika tjenstemän derefter blifvit af Styrelsen tillförordnade; hvaremot vid Korrektions-inrättningen i Götheborg, der föreståndare- och redogörare-befaltningarne ännu äro förenade hos en tjensteman och inom hvilken inrättning fångantalet är betydligen mindre, än vid någon af de öfriga Korrektions-inrättningarne, den af Revisorerne åsyftade kontroll å redogörarens uppbörd utöfvas af en Direktion.