Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Nu hafva BondeStåndets välgrundade anmärkningar öfverlygat Utskottet, att förslaget om s5o R:dr skulle i många orter utesluta en mängd Svenska män, hvilka af ålder haft rösträttighet; men, om något dylikt någorstädes kan visas ega rum, i fall minimisiffran blir roo R:dr, kan det endast gälla om ett ringa antal, hvars deltagande i riksdagsmannaval är ganska nyligen tillkommet, på grund af den sistförfiutna periodens skiftes- och hemmansklyfnings-förordningar, och det i sammanhang dermed bär och der införda sättet, att tolka ordet ”besuten”.
Skall sådan tolkning vara principenlig, kan visst icke, på grund af egendom, en egare af mindre fastighetsvärde än 100 R:dr erhålla denna benämning, och derigenom sättas i jemförelse med hvad som kallades fordom "men för •sig1’’.
Rösträttens utsträckning till ännu mindre fastighetsegare står i obestridligt sammanhang med den åsigt, sorn tillägger deltagande i allmänna ärendens behandling äfven åt torparen och tjenstehjonet, samt så snart man vill vara fullt consequent, åt ■qvinnan. 5:o
Utskottet har — vid den öfvergång till ett tvåkammar-system, som flera Riks-Stånd yrkat, utan att de närmare uttryckt sin egentliga mening—• beslutat föreslå, alt andra kammaren må väljas för flera Riksdagar, men af första kammaren.
Jag reserverar mig mot detta senare och tillstyrker antagandet af den i Ridderskapets och Adelns gemensamma tanka innefattade sats, att andra kammarens ledamöter böra väljas i egna valdistrict och mera omedelbart af de valberättigade.
Jag gör detta så mycket heldre, sorn man derigenom lättar den framlida öfvergången till hvad jag nyssnämnde mig ännu anse såsom det enda fullkomligt ändamålsenliga, nemligen en organisk kedja af commun, provins och samhälle, alla med representativa institutioner.
Jag tror, att första kammarens ledamöter böra väljas i valdistrict, en inom hvart, och af hvilka ett större eller mindre antal sammansättas till val för andra kammaren.
Jag tror, att, vid val till första kammaren, antingen röstandet sker per capita eller med committenternes röstetal, böra valmännen icke utgöra någon öfverläggande valförsamling, än mindre någon skiljedomare-instans i underordnade communers ärenden; — der - Hör till Constitulions-XJiskottets MemorialN:o 85. 9 lill äro valdistricten för små.
Men — antingen man godkänner Ridderskapels och Adelns tanka om lika talrikhet af båda kamrarne, eller Utskottets om större talrikhet för den första, — blifver det alltid en naturlig utväg, så snart blott en frsction af andra kammaren skall till hvarje Riksdag ■omväljas, att låta hvart och ett andra kammarens valdistrict innefatta flera af forsta kammarens.
Ar det stadgadt, att en tredjedel af andra kammaren skall för hvarje gång omväljas, kan man låta dess valdistrict bestå af tre, sex eller nio valdistrict för första kammaren, allt efter orternas olika förhållanden och derigenom lägga ea naturlig och fast grundval för den framlida inrättningen af provins-nämnder.
Till vinnande häraf bör, om, på sätt här ofvan föreslaget är, valet tili första kammaren sker med committenternes röster, valet till den andra ske af electorer, som, antingen de äro omedelbart valda af corn munernas majoriteter, eller serskildt väljas på samma sätt, sorn Riksdagsmännen till första kammaren, på det större distr ictets samlingsort votera per capita, och som derigenom just komma i det skick, att de kunna utgöra en öfverläggande valförsamling, och att befattning med andra provins-ärenden, än valen, kan åt dem uppdragas.
Verklig caracterskillnad skall härigenom kunna uppstå emellan båda kamrarne — den enda efter min tanka antagliga, sedan man frångått ali ide om pärs-kamrar—och tillika just sådan, alt, man för andra kammaren kan förmoda serdeles öfverlänkta val. — Ut.skottets förslag, att det hufvudsukliga tillsättandet af andra kammarens ledamöter skall ske vid slutet af hvarje Riksdag, har visserligen till betydlig del vederlagt påståendet, att andra kammaren, då den utgår ur den förstas leder, skall blifva blott en ny upplaga derutaf, men all anledning tili farhåga för något sådant synes mig icke vara håfven, 6:o
Vid frågan om förhållandet emellan ledamöternes antal i begge kamrarne, har Utskottet väsendtligen vidhållit sitt förra beslut; den i Betänkandet N:o 38 föreslagna Pröfnings-nämnden utgör procent af hela representant-antalet, och den nu föreslagna andra kammaren 3o.
Det senare antalet är alldeles detsamma, som i min reservation mot Betänkandet $T:o 38 föreslogs, men med frångående af denna mening, har jag inom Utskottet understödt Ridderskapets och Adelns, att Riksförsamlingens begge fractioner böra vara lika talrika.
Detta är nemligen en ganska enkel utväg att undanrödja farhågorna för följder af begge kamrarnes sammanträden, oeh öfverensstäm mer fullkomligt med här nedan utvecklade grundsatser om jemlik het emellan kamrarne. 7:0 Utskottet har, i afseende på fyra af de föreskrifna Utskotten , föreslagit Bill. till R.
Fröt. 1840 och 1841- 3 Sami. 10 lior till Cönsiiiuliöns-Utskottttt MemorialN.-o SS. deras bildande genom begge kamrarnes val, och af begges ledamöter, roen låtit Gransknings-Utskottet vara första kammarensenskildadeiegation och Grundlags—- XJtskottet andra kammarens.
Det nuvarandeConstitutions-UtsköLtetS göromål hafva härigenom blifvit delade, och på samma gång hafva åtskilliga af StatsUtskottets attributer blifvit flyttade derifrån och sammanförde med den ena delen af det fordna Gonslitutions-Utskottet.
— Utan afseende på andra skäl, har detta redan derföre synts mig olämpligt, att det är en för stor ändring i nu bestående förhållanden*
Vid hvarje så väsendtlig reform, sorn den nu ifrågavarande, bör man bibehålla allt hvad bibehållas kan; och detta representations-förändrings-förslag bör icke utan verklig nödvändighet sammanblandas med andra genomgripande samhällsfrågor.
Att granskningen af Stats-Rådets protocoll hittills varit uppdragen åt samma personal, sorn den af Gr undlagarnes beskaffenhet, och att Budget-förslaget utarbetats af dem, som granskat Statsverkets räkenskaper, har gifvit de hittillsvarande Grundlagarne sin caracter, i afseende på två bufvudfrågor vid allt organiserande af conslitutionella samhällen, nemligen Mlnisteriella ansvarigheten och Budgets-behandlingen; ■—och om något härutinnan är olämpligt, synes det mig håde kunna och böra hänskjutas till kommande Ständer. 8:0
För öfrigt har jag erkänt rigtigheten af det inom Utskottet framställda tvifvelsmålét, om sammanförandet af de gransknings-åtgärder, hvilka mäste vidtagas för Stats-Råds-protocollen, och för Statsverks-räkenskaperna, är någon egentlig förbättring.
De förra böra granskas till Riksdagens början, och de senare äro då antingen för tvänne eller för ett år oafslutade; i samma mon Riksdagarne kunde blifva tätare, komme begge dessa gransknings-ätgärder att angå olika perioder, hvarigenom de egentliga skälen för sammanförandet förlorade sin kraft.
På detta sammanförande kunde en framtida Grundlagsförändring byggas, hvarigenom det granskande Utskottets befattning med protocollen tillbakaflyltades till det år, för hvilket räkenskaper hunnit afslutas; och detta vöre ett ibland de skadligaste möjliga steg. g:o Grundlags-Utskottets bildande ensamt af andra kammarens ledamöter har på samma sätt i min tanka en egen betänklighet.
Grundlag fordrar till Grundlagsförändring, utom Konungamagtens bifall, sammanstämmandet af folkets genom ombud uttryckta röst på två serskilda perioder, den då förslaget slutligen antages, och den då det göres livilande, hvilket vanligen sker den nästföregående Riksdagen.
Mén Utskottet förutsätter andra kammaren vald för tre Riksdagar, och så, att dess majoritet vid nämnde Riksdag, då Grundlagsförslaget göres hvilande, är ett resultat af minst tvänne förutgående Riksdagars opinion.
Då man nu lern - ■
Hör till Constitutions-Vtskottets Memorial, Neo-85-. nät Grundlags-Utskottet samma rätt, som Constitutions-Utskottét hittills haft, att undertrycka ett Grundlagsförslag, åtminstone det, som enskild Riksdagsman inlemnat, är synbarligen
Fyra riksdags-perioders sammanstämmande opinion gjord till ett vilkor för sådan Grundlagsförändring, och ehuru, mycket jag älskar betänksamhet i dessa frågor, synes dock detta återhåll mig vara alltför stort. 10:0
Det egentliga skälet för dessa två delegationer från serskilda kamrar tyckes mig vara, att man velat, genom Riksrätts-remissens upplåtande åt första kammarens enskilda delegation, förbereda möjligheten att taga Riksrättens ledamöter ur andra kammaren.
Dessa förslag hafva således till en del sin förklaring i det serskilda Memorial, rörande ändring i nuvarande Regeringsforms loa §., eller den, sorn i Betänkandet N:o 68, under ordningsnumern 121 förekommer; hvilket serskilda Memorial Utskottet nu ullofvat.
Då jag är reservant mot de inom Utskottet redan faststälda grunderna för ett sådant Memorial, åberopar jag här på förhand, hvad jag i dervid bi fogad reservation hoppas få närmare uttrycka, och förbigår all framställning om, huru jag tror en Riksrätt kunna, äfven i ett tvåkammare-system, organiseras, utan att dertill använda den ena kammaren.
— Sjelfva principfrågan hör likväl helt och hållet till omfånget för detta Betänkande.
Såsom ett af de hufvudsakligasle caractersdragen af den representationsform, hvilken vår förflutna historia har utvecklat, och hvilkens väsendtliga egenheter vi icke utan sorgfälligaste pröfning böra förkasta, har alltid det förhållandet synts mig vara, att Riksens Ständer, ehuru arbetande på fyra rum, och efter en mångfaldigt invecklad arbets-ordning, likväl aldrig utgjort mer än en function af sjelfva Statens magt.
Splittring har funnits inom dem, men i alla yttre förhållanden hafva de tillsammans utgjort en egen enhet; all den kraft, de någongång visat, har just härledt sig härifrån.
Af alla de Regeringsformer, som våra häfder omtala, uttrycker den af 1809 fullkomligast denna caracter.
Riksens Ständer tillsammans representera Svenska Folket; mellan Stånden är full jemnlikhet; för vissa frågor har ett Stånd veto, för andra två, men alltid utan afseende på hvilketderaMed fästad uppmärksamhet på, att vissa mål ej kunna förfalla, har Grundlagen anordnat en skilje-domstol för dessa fall inom sjelfva Riksförsamlingenj med hugkomst af debatterande församlingars vanliga lott, att mellanåt fördjupa sig i formtvister, har samma Grundlag stadgat serskild procedur för afgörandet af sådana.
Då nu erfarenheten af fyrdelningens mångå olägenheter har ledt till ■ önskandet af ett system med två kamrar, har jag trott den nyssnämnda , 12 Hor till Constitutions-Utskotlets MemorialN.o 85.
Svenska Grundlagen tillhöriga caracteren böra noga vårdas, ulan afseende på, om Svenska Riksdagen derigenom blilver olika ett eller annat utländskt mönster, eller alla sådana; och ulan bekymmer om, huru den Svenska formen inpassar i det theoretiska system 0111 Enkammare- och Tvåkammarerepresentationer, som väl ändå rättligen är blott en abstraction från ofvannämnde ultramarinska företeelser.
Hufvudföremålet för denna Tvåkammareorganisation bar på grund häraf synts mig vara, att karni arne i intet afseende erhålla serskild magt; att full jemnlikhet dem emellan bibehålles; att deras splittring blir den emellan arbetsfractioner, likasom den förra splittringen, emellan de fyra Stånden har varit uteslutande sådan i alla de afseenden, hvarom stadgats i Riksdags-Orduingen.
Dessa grundsatser hafva i det närmaste blifvit hyllade i det Utskottets förslag, sorn nu framlemnas; — i allmänhet indelas målen i två classer: den, der en kammare har veto, och det gemensamma sammanträdet blott öfverlägger; — och den, der sådant veto icke är medgifvet, beslut mäste fattas, och nämnde sammanträde eger slutlig rätt dertill.
Frågan om första rösten, i olika mål för hvardera af kamrarne, är ingen motsägelse mot detta system, ty alla mål skola dock alltid behandlas af bägge.
— Så mycket mer stridande mot denna princip, och fullkomligen lånadt från de utländska begreppen om Pärskamrar, hvilka ega serskilda magt-attributer , är stadgandet, att all granskning tillhör ena kammaren, och det, som deraf blir en naturlig följd, alt den andra skall få en dömande befattning. 11:0
Jag anförde nyss, att vår Grundlag af 1809 har förutsett möjliga strider om lorm emellan Riksförsamlingens serskilda arbetsfractioner; och anordnat för dessa fall en skilje-domstol, nemligen Couslitutions-Utskottet.
I det nu framlemnade förslaget är behofvet af en dylik instans icke förbisedt; dertill har man valt en församling af de fyra fasta Utskott, hvartill bägge kamrarne välja ledamöter.
Från rättighet att yttra sig i dessa mål , der framförallt bekantskap med grundlagsbuden erfordras, har man härigenom uteslutit Grundlags-Utskottets personal, af hvilken man företrädesvis tyckes kunna fordra denna bekantskap; uteslutit Gransknings-Utskoltets, hvars befattning, näst efter Grundlags-Utskottets, och nära lika mycket som den, tvingar till ett ständigt forskande i Grundlagen.
Man bar i det stället öfverlemnat nämnde domsrätt i formfrågor inclusive åt Banco-Utskoltets ledamöter, som böra väljas med uteslutande afseende på en enda förvaltningsgren, åt Stats-Utskottets, hvars öfriga befattning är med budgetens sifferech sakfrågor, kring hvilka , enligt hvarje Riksdags-historias vittnesbörd , parti-delningen inom en Riksförsamling alltid mest concentrerät sig.
Det Hor till Constitutions-TJt skottets Memorial, N:o 85. synes mig, som om
Utskottets förslag här är vida mindre ändamålsenligt, än <len nuvarande Grundlagens stadgande, hvars fortfarande dock icke mer är möjligt, då Grundlags- och Gransknings-Ulskotten skola vara delegationer af serskildta kamrar.
Men mot sjelfva iden, att en delegation skall döma emellan principaler, torde mycket vara att erinra.
Detta är åtminstone en nödfalls-utväg.
Påminner man sig hvad resultat, som hotar att uppstå utur det nuvarande förhållandet med Förstärkta Utskotten , att nemligen i flere fall , då två Stånd stannat emot två, man börjat finna något eller några af dem så säkra om, att, när de besluta, är det rätt, att de icke medgifvit sina delegerades inställelse i det Förstärkta Utskottets sammankomst;— betänker man, huruledes genom ett sådant förfarande Grundlagens syftemål, att på ett eller annat sätt få slut i saken, synbarligen kan omintetgöras; — då blifver man i sanning tvehogsen om ändamålsenligheten af hela den föreslagna inrättningen.
Serdeles gäller detta, när en mängd Utskott skola sammansättas, hvarvid nya form frågor kunna uppkastas, såsom t. ex. om den jäfvighet, som, enligt förslagets lydelse, skulle kunna utesluta det ena Utskottet.
De fall, då tvister kunna uppstå, antingen emellan kamrarna inbördes, eller emellan kammare och Utskott,.synas mig vara af fyra väsendtliga slag; frågan om målet skulle nedläggas utan Utskotts behandling; frågan om, till hvilket Utskott remitteras bör; frågan om hvilkendera kammaren har första rösten; och frågan om, huruvida veto eger rum.
I afseende på de tre första frågorna, som alla förekomma , eiler kunna förekomma vid Utskottsremissen, synes mig den enklaste utvägen vara, att gemensam kammare sjelf nfgör derigenom, att alla motioner väckas i gemensam kammare och derifrån remitteras; vid hvilken remiss frågan om första rösten i alla tvifvelagliga fall afgöres.
Härigenom vore den i sig sjelf vanskliga rätt, Utskottet föreslagit, att undantrycka motioner utan lemiss endast hela Riksförsamlingen förbehållen.
Lämpligast vore härvid, om, såsom här ofvan tillstyrkt är, bägge kamrarne vore lika talrika.
Riksdagen skulle då blifva, i början och vid Utskotts-remisserna , tili skenet eukari!rig , emedan sammanträdena blefve myeket täta, men för skenet bör nian aldrig frukt t, och i afseende på alla andra beslut, än det nyssnämnda om motionens undertryckande , blefve tvåkamrigheten orubbad.
Man har invändt, under hugkomst af de motionsmassor, som nu i början af hvarje Riksdag förekomma , att remisstiden härigenom blefve mycket längre, än när kamrarne, hvardera serskildt, remittera; men detta ersättes till stor del derigenom, att, sedan remissen skett, en så stor mängd formstrider vöre förebyggda.
Ingenting är mer tid - Hor till Gonslitutions+Ut.skottets Memorial, N.-o $5. < spillande än en tvist efteråt , om huruvida ett mål från början blifvit i orig tig yäg handlagdt.
En annan ännu vigtigare ersättning är den, att alla debatterna vid remissen liefve fullständigare , och för Utskottet mera upplysande, då bägge kamrarnas leda möler linge yttra sig.
För den ijerde arten af frågor eller huruvida veto eger i målet run?, kan Riksförsamlingens sammanträde ej vara skiljedomare; den skulle då tydligen döma i egen sak.
Denna tvist om Grundlagens rälta mening är egentligen den enda vigliga, sorn i detta represenlations-system kan förekomma; den bör, om Grundlagen är klart redigerad, icke förekomma ofta, men möjligheten deraf kan ej nekas.
För dessa fall vore det i min tanka lämpligast, att Grundlags-Utskottet vore den dömande auctoriteten, icke det Gruudlags-Utskott, sorn nu är föreslaget, utan ett med nuvarande Constitutions-Utskott analogt, och af bägge kamrarna tillsatt;— men i allt fall endast det Utskott, sorn bekläder den förtroendepost, hvilken medför rättigheten att undertrycka Grundlagsförslag utan appell. 12:0
I Regeringsform-förslagets 70 §:s aldra punkt har Utskottet upptagit frågorne om förvaltning och användande af Kronans fasta egendom bland dem, der första kammaren har första rösten; och i 71 §:s 1 mom. frågor om användande af Kronans fasta egendom bland dem, för hvilka kamrarne ega, hvardera serskildt, veto.
Jag inser visserligen orsaken lill denna olika redaclion.
Frågor om Kronans fasta egendom kunna vara förvaltnings-mål, der något beslut måste fattas, men de kunna äfven röra salu, förpantning, m. m., der ett återhåll kan anses vara nödigt.
Det är detta man velat uttrycka med användande, såsom olikartadt med förvaltning:; jag har i stället önskat ordet af händande, såsom mera bestämdt, ehuru mera inskränkt. i3:o I 71 §:ens två första moment skiljes emellan de mål, der sammanträde till öfverläggning är tillåtet, och dem , der detta sammanträde tillika eger beslutande-rätt.
Sammanställningen häraf med tredje momentet, sorn hänvisar till 101 §., och med denna §, sorn icke i sin hithörande/pde punkt nämner om något sammanträde, ger anledning tro, att sådana äro; när hvilande Grundlagsfrågor på sista Riksdagen skola afgöras, förbudne.
Häremot reserverar jag mig, och tror, att äfven här , likasom i de många andra fallen, hade det bordt vara den kammare, som sådant äskar, obetaget att, innan den sitt beslut fattat, äska Öfverläggnings-sammanträde.
Sådant bör få äskas, äfven om den kammare, som första rösten i målet har, skulle redan lia afslagit, och den först röstande kammaren bör i sådant fall kunna efter sammanträdet jemnka sitt beslut.
Jag anser det vara högst ange - lior till Constitutions-Zhskolteii Memorial, N:ö' 85/ läget att hindra obetänkta grundlagsförändringar, men detta vinnes derigenom, att under inga vilkor någon ändring får ega rum i hvad, som hvilar sedan förra Riksdagen, och som på den nja skall antagas eller förkastas; deremot är det högst nyttigt, att nja Riksförsamlingen, med fullt ut så stor Betänksamhet sorn nånsin i andra mål, användes, besluter, rörande nämnde antagande eller förkastande.” Friherre Rantzou har förklarat sig vidblifva den, i Friherréns reservation emot Memorialet N:o 38 uttryckta, åsigt om bestämmande af 3o års ålder för valbarhet till Riksdagsman, och har derjemte hufvudsakligen instämt i 2:dra och 4-de punkterna af den utaf Grefve Spens nu afgifna reservation.
Af Friherre Hermelin: ”1 hvad Utskottet föreslagit för utförandet af den, med Riksens Ständers rätt, af Förstärkta Constitutions-Utskottet beslutade' samfälda val-principen± har jag trott mig böra i allmänhet instämma.
De framställda vådorne af att införa det samfälda valsätter hafva för mitt omdöme blifvit skingrade, och jag har öfvertygat mig, att endast detta valsätt kan erbjuda garantier för National-representationens ändamålsenliga ombildning (en och annan modiftcation deraf, eller rättare ett närmare bestämmande, hvad man menar med nämnde princip, nedsätter ej dénsammas värde och användbarhet).
Såväl af historiens vitsord, sorn af hvad vi ännu i dag skåda inom Riksdags-förhandlingarne, har jag trott mig finna, att Stånds-formernc föråldrats och att Stånds-valen till följd deraf blifvit ensidiga.
Mén, oagtadt all den tillförsigt, jag hyser, att Svenska folkets offentliga angelägenheter på ett mer tillfredsställande sätt skulle vårdas och utvecklas af en, genom samfälda val utsedd, Nätiönal-representation, kan jag icke undertrycka farhågan, att principen, sådan den utan motvigt och utan all återhållande kraft framstår i Utskottets förslag till ny Valdag, icke torde komma att motsvara, hvad man deraf vähtar.
Jag tror nemligen, att sjelfva sättet för valmännens utväljande bör betrygga nationen, att dessa val icke endast komma att bero af den störa massans tillfälliga opinion och personliga sympatier, i förening med localförhålfanden, t. ex. brist på skicklige valtnän inom mindre socknar m. m.
!• händelse alla de, hvilka kunna begära valrätt, egde förmåga att inse deras sanna väl och att välja de personer, som till representanter vöre bäst passande, skulle jag ej tveka att gifva företräde åt en på en gång vidsträckt och samfäld val-form, emedan just deruti låge ett medel förvaradt att erhålla val, grundade på det helas fördel; det är i samfäldheten, som den bästa garantien igenfinnes; det är i motsatt fall eller under antagande af alltför trånga gränsor för valrätten, som man utsätter 16 Hor till Constitutions-Utskotlets Memorial, 1V.-o 85. sig för inflytande af serskilda intressen till skada för det allmänna, men deremot kan det ej annat än erkännas, att, vid en. all Lior långt utsträckt och mindre väl bestämd valrätt, stöter man på en annan olägenhet, föga mindre betänklig, nemligen faran af mindre ändamålsenliga val, lill följd af bristande urskiljning eller af liknöjdhet hos de röstberättigade.
I förslaget till val-lag äro, med afseende härpå, uppgifne serskilda calegorier for valrätt, användandet af det indirecta valsättet på landet, skiljandet af städerne från landet, minskning i antalet af representanter, som af hvarje distriet skall väljas, valsättet för andra kammaren o. s. v. Dessa garantier halva aila, ehuru i mer eller mindre grad, värde, jag medgifver det, men jag anser, att något medel måste begagnas, för att åtminstone betrygga hildning och förmögenhet, att ega några ombud ibland de flere af dem, hvilka otvifvelagtigt med en öfvervägande pluralitet af den mindre bildade och mindre förmögna befolkningen komma att till valman utses; och då jag är öfvertygad, att alla konstlade uppställningar inom sjelfva representationens samnlånsättning böra, så vidt ske kari, undvikas, och de dessutom svårligen kunna afhjelpa de brister, hvilka möjligen redan i valformerna aflägsna hoppet om upplysning och sakkännedom hos valmännen, vågar jag föreslå ett sätt att åtminstone minska faran af ett alltför ensidigt och obetänksamt förtroende, nära nog uteslutande lemnadt åt vissa folkclasser.
Jag har trott dem kunna vinnas genom föreskrifter, i afseende på valbarheten, genom öfverlåtandet af en del val, under vissa vilkor_, till Län eller större distriet (d. ex. med afseende på andra kammarens bildande till en större d-elj på sätt i Memorialet N:o 35 är upptaget och till en mindre del genom samfälda valj) o. s. v. Men jag har vid bemödandet att tillämpa dy lika ideer, funnit dem dels mindre tillfredsställande och dels i strid med andras tanka om det rälta begreppet af den samfälda valprincipen.
Ett säi 11 har dock synts mig förena verkställbarhet med det ändamål man söker, hvilket icke kan eller bör vara annat, än att under enkla valformer, så mycket som möjligt, förmå de väljande att sjelfve besinna vigten af alla folkciassers samverkan för fosterlandets angelägenheter.
Jag har trott, att under det man sökte gifva valmans-corporationerne en så slör talrikhet som möjligt, och slörre än den, Utskottet föreslagit, borde man göra till de val berättigades pligt att bilda denna Corporation, åtminstone af ett lika stort antal ibland dem, hvilka utöfva valrätt med hel röst och derutöfver, som af de med mindre rösträttighet.
På detta sätt skulle, igan att rubba den samfälda Hur till Constitulions-Utskottets Memorial, H:o 85.