Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Med föranledande af hvad sålunda blifvit anfördt och med hänsigt dertill, att Lands-sekreterarnes sportel-inkomster, till följd af en allmännare välmåga hos Rikets invånare samt ett bättre ordnadt bank-väsende, under sednare åren i en högst märklig mån aftagit, har motionären ansett sig böra hemställa, att jemte det Rikets Ständer tillerkänna Läns-notarie lön på stat i likhet med den, som kommer att bestämmas för Läns-bokhållare, Rikets Ständer tillika täcktes bos Kongl. Majit göra den underdåniga framställning, att ofvan omförmälta stadgande om Landshöfdingarncs rättighet att bestämma om och till hvad belopp Läns-notarie må tilläggas andel i den lösen, som Lands-sekreteraren nu tillfaller, måtte upphöra; men deremot Länsnotarie tillerkännas rättighet, att vid de tillfällen, han kan komma att Lands-sekreterare-ljenst förestå, få, derest annan öfverenskommelse dem emellan icke träffas, åtnjuta en viss lämplig andel af de för tjensten under tiden inflytande sportler efter de grunder Kongl. Majit kan finna skäligt besluta.
Hvad motionären sålunda föreslagit och hemställt har Utskottet tagit i noga öfvervägande; och hvad först angår hans framställning derom, alt Läns-notarierna måtte tillerkännas lön på stat till samma belopp, sorn kan varda bestämdt för Länsbokhållare, så och enär det tillkommer Rikets Ständers Stats-Utskolt alt ensamt behandla frågor af sådan beskaffenhet, har det Sammansatta Stats- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet ansett sig icke behörigt att åt denna del af motionen egna någon åtgärd.
Stats- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottens Ullätande N:o 3.
5 Vidkommande åter motionärens hemställan att Rikets Ständer ville hos Kongl. Majit göra underdånig framställning derom, att den Landshöfdingarne medgifna rättighet att bestämma om och till hvad belopp
Läns-notarie må tilläggas andel i den expeditions-lösen, som tillfaller Lands-sekreterare, måtte upphöra, får Utskottet anföra, att vid de förberedande åtgärder, som föregått den sednaste af Kongl. Majit, jemlikt Nådigt Bref den 31 Januari 1856, verkställda löne-reglering för Lands-statens embets- och tjenstemän, frågan angående bestämmande för Läns-notarierna af andel i den Lands-sekreterare tillfallande expeditions-lösen blifvit af de serskilte embels-myndigheter, som i ämnet äro vordne hörde och sig utlåtit, betraktad ur väsentligt olika synpunkter, itliy att af Konungens Befallningshafvande någre ansett delningen kunna sålunda verkställas att
Läns-notarierne antingen tillädes lösen för vissa slags expeditioner eller ock viss andel af den Lands-sekreteraren tillflytande expeditions-lösen i sin helhet, andre åter uttalat den åsigt att fördelningen borde få bero på öfverenskommelse emellan Lands-sekreteraren och Notarien, med bestämmanderätt för Konungens Befallningshafvande, eller ock på reglering ensamt af den sistnämnde, hvaremot andre i underdånighet dels föreslagit att ett visst belopp af Lands-sekreterarens löne-inkomst måtte Läns-notarien tilläggas, dels afstvrkt all delning af Lands-sekreterarens expeditions-lösen; att derefter Kammar-kollegium och Stats-kontoret yttrat den mening, att någon allmän föreskrift om delning med Länsnotarien af den vid Lands-kansliet fallande expeditions-lösen svårligen kunde meddelas så länge
Läns-notariernes tjenste-åliggande icke vore af likartad beskaffenhet i alla län och de löneförmåner, hvilka åtfölja Lands-sekreterare-tjensten vore så olika, att, då dessa i vissa län skulle kunna anses alltför höga, desamma åter i andra icke torde medgifva något afdrag till fyllnad i Läns-notariens lön; att det jemväl syntes mindre lämpligt att ålägga Lands-sekreterarne i de län, der nuvarande tjenste-innehalvare för deras tjenstetid erbjudit ett visst årligt bidrag lill Läns-notarien, att samma belopp för framtiden utgöra, enär Lands-sekreterarens inkomster, såsom till största delen af tillfällig egenskap, derigenom gjordes ännu mera osäkra, till skada så väl för det allmänna som för innehafvaren af dylik tjenst; utan ansågo Kammar-kollegium och Stats-kontoret att åt Konungens Befallningshafvande, som, enligt den för Landshöfdingarne utfärdade instruktion, egde meddela föreskrifter om beskaffenheten af det arbetsbiträde, som Läns-notarien bör lemna Lands-sekreteraren vid handläggning af de å Lands-kansliet förefallande göromål, jemväl borde öfverlenmas att pröfva och bestämma om och till hvad belopp Läns-notarien må tilläggas andel i den lösen, som Lands-sekreteraren tillfaller, derest öfverenskommelse dem emellan i detta hänseende icke kunde tillvägahringas, med öppen lemnad rätt för den, som åt Konungens Befallningshafvandes beslut icke nöjes, att deruti hos Kongl. Majit söka ändring.
Bxh. lill R.
Prot. 1856 £ 1857. 1 Sami. 2 Afd. 1 Haft. 2 6 Stats- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottens Utlåtande N.o 3.
Hvad sålunda af bemälte
Kollegium blifvit yttradt och föreslaget har Kongl.
Maj:t i nåder bifallit.
Då det nu är öfverlemnadt åt Lands-sekreteraren och Läns-notarien att sjelfva öfverenskomma om fördelning dem emellan af den å Lands-kansliet fallande expeditions-lösen, och först när en sådan öfverenskommelse icke kan tillvägabringas, Konungens Befallningshafvandes rättighet att bestämma om och till hvad belopp Läns-notarien må tilläggas andel uti merberörde lösen, kommer att utöfvas, anser Utskottet denna åt Konungens Befallningshafvande medgifna rättighet vara i förhål— ländernas egna natur grundad, emedan vid bristande åsämjande någon måste pröfva rättvisan och billigheten af de anspråk, som framställas, och hvartill i första rummet ingen annan kan vara behörig än Konungens Befallningshafvande, som eger att bestämma så väl vidden som beskaffenheten af det arbetsbiträde, hvarför vedergällningen ilrågakommer.
Beträffande slutligen motionärens framställning derom, att rättighet måtte tillerkännas Läns-notarie att, vid de tillfällen han kan komma att Lands-sekreterare-tjenst förestå, få, derest annan öfverenskommelse icke trä Ifas, åtnjuta en viss, efter af Kongl. Majit bestämda grunder, lämplig andel af de för tjensten inflytande sportler, så får Utskottet erinra, att uti Kongl Brefvet till Kammar-kollegium den 4 Mars 1808 föreskrift är meddelad huru med sportler bör vid tjenstledighet för Lands-sekreterare och Lands-kamrerare förfaras; i följd hvaraf någon särskild underdånig framställning i ämnet från Bikets Ständer icke torde vara af behofvet påkallad.
På grund af hvad sålunda är vordet anfördt, tillstyrker Sammansatta Statssaml Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet, att motionen icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
STOCKHOLM, tryckt hos N. Mareus, 1857.
Stats- samt Allmänna Bese.- och Ekon.-Utsk:s Utlåtande N:o 4. 1 \:o 4.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 12 Febr. 1857, kl. 12 m.
Utlåtande, i anledning af väckte motioner om ordnandet af pensions-väsendet.
Uti 2:tie till Stats- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet remitterade hos Höglollige Ridderskapet och Adeln af Herr Dalman, fVilh.
Achates och af Herr Liljenstolpe, A. F. väckte motioner, har den förre anfört, att pensione ringsväsendet för embets- och tjenstemän här i landet lede af stora brister, i så måtto, att pensioneringen för närvarande utginge dels från Allmänna Indragnings-staten samt åtskilliga speciela anslag, såsom emeriti-löner m. m., dels från de för vissa tjenstemannaklasser särskildt bildade pensions-anstalter, såsom Arméens pensions-kassa, Amiralitets krigsmans-kassan, Civil-slatens pensions-inrättning, Tullverkets, Bankens och Riksgäldskontorets pensious-kassor o. s. v., hvaremot hela klasser af tjenstemän funnes, för hvilka all pensions-förmån saknades, såsom de fleste bland Fångvårdens tjenstemän, städernas tjenstemän, skollärare, kommissions-landtmätare m. fl., hvarjemte nya tjenstemaunaklasser på sednare tider dels uppstått dels komme att snart uppstå, såsom elektriska telegraf-verkets och jernvägarnes, för hvilka anspråken på pensioner säkert blefve lika val grundade, som för öfrige statens tjenare.
Det vöre således tid att påtänka en mera ordnad och sammanhängande organisation af statens pensionsväsende än den som för närvarande egde rum.
I detta hänseende vore nödigt att undersöka dels huruvida de nuvarande pensions-inrältuingarne uppfyllde sitt ändamål, dels om icke den nuvarande splittringen i dessa inrättningars verksamhet skulle med fördel kunna upphöra och en förening af alia bereda mer eller mindre betydliga fördelar både för det allmänna och de pensionstagande.
Brot. 1856 # 1857. 4 Sami. 2 Afd. 2 Haft.
Stats- samt Allmänna Bese.- och Etcon.-Utsk:s Utlåtande N:o 4.
Den allmänna Indragnings-staten beredde visserligen en möjlighet för den uttröttade embeis- och tjenstemannen att vid 65 års ålder taga afsked med bibehållande af samma löneförmåner, som å stat äro uppförde, men en obestridlig erfarenhet vitsordade att denna ålder vore allt för högt tilltagen, med afseende på förmågan hos embetsoch Ijenslemän i allmänhet att sköta deras tjenst med det nit, de krafter och de intellektuela förmögenheter, som staten hade rätt att fordra.
För att fylla denna brist, hade de särskilda pensions-anstalterna tillkommit, der pension kunde tillträdas vid en tidigare ålder, men de pensioner, som i dessa inrättningar erbjudas vore alltför otillräckliga att förmå någon utan enskild förmögenhet att taga afsked, så vida det vore för honom möjligt att släpa sig fram i tjensten.
Denna otillräcklighet hade naturligtvis ökat sig i samma mån som lönerna stigit, och om dessa komme att, på sätt Kongl. Maj:t vid denna riksdag i nåder föreslagit, förhöjas, blefve missförhållandet ännu märkbarare.
Med Civil-statens pensions-inrättning inträffade det förhållande, att, med undantag af några, i anseende till sjukdom oljenstbare länsmän, så godt som ingen af det närande inrättning tillhörande (alrika antalet embets- och tjenstemän toge afsked och begärde pension, hvarföre hela inrättningen nu mera hufvudsakligen vore att betrakta såsom en pensions-austalt för enkor och barn, och att den följaktligen alldeles icke uppfyllde det dermed åsyftade stats-ändamålet.
Vid en annan pensions-inrättning, nemligen den för arméen, der pensionerne voro ännu klenare på samma gång tjenslbarheten tidigare upphörde, hade man sökt ersätta pensionernas ringhet genom befordringar till befattningar vid Tull- och Post-verken, hvilka på delta sätt äfven i viss mån blifvit ett slags pen sions-anstalter.
Vid ännu ett annat pensionsverk, Amiralitetets, vore väl pensionerna mera tillräckliga; men då de bero på grundkapitalets förmåga alt af sina räntor dem utbetala, förorsakade detta vanligen ett längre uppskof för tillträdandet, hvilket åter vid Flottan åstadkomme en talrik expektans-stat.
Betraktade man åter organisationen af de särskilda pensions-anstalterna, så visade sig att både statens och delegarues bidrag vore väsendtligen olika; alt den ena vore af staten mera gynnad än den andra, den ena för delegarne mera betungande än den andra.
De särskilda förvaltningarne och apparaten af ett slags särskild representation för delegarne medförde också ganska kännbara utgifter.
Motionären föreställde sig derför, att genom en förening af samtliga pensions-anslalter för embets- och tjenstemän, pensionsväsendet skulle kunna ordnas efter ett likartadt system, som för närvarande saknades; att om den nya pensions-inrältningen omfattade landets hela tjenstemannakorps, bidragen dertill å delegarnes sida skulle blifva någorlunda tillräckliga, helst när dertill Iades de stats-bidrag, som väl i allt fall måste ifrågakomma för pensionering af hittills icke pensionerade tjenstemän; att vid sådant förhållande utan någon större uppoffring både statens och delegares bidrag skulle kunna höjas för beredande af ändamålet af ett tidigare afskedstagande åtminstone vid 60 års ålder, med pensioner som någorlunda motsvarade lönerna; att förvaltningen kunde blifva både enklare och mindre dyr o. s. v.; att pensions-austalter, till hvilka både staten och delegare lemnade bidrag Stafs- sami Allmänna Besv.- och Eleon.-U/sk.-s V/lälande N:o 4. 3 vore jemförlige med ett slags ränfeförsäkrings-anslalt, der alltid ett större antal delegare, som icke uppnådde pensions-åldern, skulle komma att Iemua sina insatser om icke omedelbarligen såsom arf åt den, som pensionerades, åtminstone till hela anstaltens konsolidering för all framtid, hvarigenom dess styrka att småningom höja pensionerna skulle allt mer fillvexa.
Vid en sådan förening af pensions-verket skulle äfven, enligt motionärens åsigt, en större jemlikhet i pensioneringen, än för närvarande, kunna utföras, samt förvaltningens gemensamhet för de olika tjenstemanna-klassernas pensionering icke kunna innebära något för deras intresse menligt, om tydliga bestämmelser, beträffande hvarje tjenstemanna-klass, meddeltes i ett behörigen upprättadt reglemente, och sjelfva förvaltningen alltid blefve af kameral beskaffenhet.
Men oberoende deraf, huruvida motionärens framställning i afseende på en för hela landets tjenstemannakorps gemensam pensions-inrätlning kunde befinnas rigtig och ulförbar, ansåge likväl motionären en allmän och i ett sammanhang verkställd revision af de grunder, hvarpå de nu varande särskilda pensions-inrätlningarne vore uppställda, vara nödig såväl för undersökningen om nu befintlige missförhållanden, som för uppgörande af förslag till dessas afhjelpande och om bättre grunder för den framtida pensioneringen.
Med frågan om embets- och tjenstemännens pensionering sammanhängde på det närmaste den om anstalternas för deras enkors och barns förseende med pension.
De flera olikheter och ojemnheter, som äfven härvid förekommo, ej mindre i afseende på stats-anslagen, än på delegarnes bidrag, pensionernas belopp m. m., gjorde det likaledes önskvärdt att jemväl dessa pensions-anstalter underkastades en noggrann revision för beredande af nödig enhet i bestämmelserna för framtiden.
För vinnande af dessa ändamål och då för gifvet kunde antagas, att ett fullständigt förslag till perisions-väseudels ordnande icke kunde upprättas utan ganska vidlyftiga förberedande arbeten, dervid upplysande statistiska siffror mäste sammanletas, dels från pensions-kassornas egen erfarenhet, sådan den finnes förvarad i räkenskaper, protokoll och anteckningar, dels från andra försäkrings-anstalters mortalitets-, giftermåls- m. fl. beräkningar samt dylika arbeten skulle alltför länge draga ut på liden, derest de icke öfverlemnades till behandling på en gång af dertill skicklige personer, har motionären föreslagit, “att Rikets Ständer måtte i underdånighet hos Kongl. Maj:t anhålla, att Kongl. Maj:t måtte uppdraga åt en kommitté, bestående särskildt af sådane personer, som äro bekanta med de vid inrättandet af försäkriugs-anstalter i allmänhet erforderliga beräkningar och statistiska arbeten, för att verkställa en fullständig revision af de för nu befintliga pensions-anstalter för rikets embets- och tjenstemän samt deras enkor och oförsörjda barn gällande stadganden och föreskrifter samt tillika afgifva förslag huru pensionerings-väsendet i sin helhet, äfven med afseende på behofvet af pensioner för sådana tjenstemanna-klasser, som af en dylik förmån ännu icke kommit i åtnjutande, må för framtiden kunna organiseras;* samt att på det för en sådan kommitté behöfliga statistiska arbeten må ulan allför lång tidsutdrägt hinna fullgöras, nödige medel måtte ställas till Kongl. Maj:ts disposition, för att i mån af behof för ändamålet användas.
4 Slats- samt Allm. Besv.- och E/con.-Utsk:s Utlåtande N:o 4.
Uti Herr Liijenstolpes ofvan omförmälda motion är, utom annat, hvarom nu icke är fråga, föreslaget, “att då tidsförhållandena äro för närvarande så betydligt förändrade emot den tid, då nu befintliga pensions-kassor för embets- och tjenstemäns samt deras enkors och barns pensionerande inrättades, förslag måtte uppgöras till dessa pensionsanstalters upphörande samt pensioneringens centraliserande, kapitalisering och i öfrigt ändamålsenligare förändring och inrättande, ungefärligen i likhet med de grunder, som äro gällande för lifränte-försäkrings-anstalter, hvarigenom, förutan en bättre reglering af pensioneringen, en betydlig besparing skulle tillvägabringas, enär snart sagdt alla utgifter i och för redan befintliga och genom nya embetsverks och staters tillkomst allt framgent ytterligare erforderliga särskilda pensions-kasse-direktioiier och dessas tjenstemän komme att upphöra.“
Att pensioneriugs-väsendet för statens embets- och tjenstemän, såsom det för närvarande finnes inrättadt, är bebäftadt med flera brister, hvilkas afhjelpande vore önskvärdt, vill Utskottet icke förneka.
De mest framstående deribland bestå tvifvelsutan deruti, att flera tjenstemanna-klasser äro uteslutne från all pensionsrätt, äfvensom alt peusions-inrättningarue äro splittrade uti liera särskilda anstalter, hvarigenom verksamheten försvagas och större förvaltningskostnader blifva nödige, än om en enda för alla gemensam pensions-inrättning ombesörjde pensioneringen; men en förening af alla nu varande pensions-anstalter till en enda gemensam för alla embets- och tjenstemanna-klasser, anser Utskottet vara förknippad med nästan oöfvervinnerliga svårigheter, alldenstund flera af dessa anstalter hafva tillkommit genom delegarnes enskilda bidrag, olika för olika inrättningar; en del äro i åtnjutande af enskilda donationer, för hvilkas användande särskilda föreskrifter, hvilka måste iakttagas, äro vordne meddelade, hvarförutan en mängd särskilda vilkor, hvilka icke få lemnäs ouppfyllda, äro fästade vid de särskilda inrättningarne.
Då så är, föreställer sig Utskottet, att genom nedsättande af en kommitté, som skulle få sig uppdraget att verkställa en fullständig revision af gällande stadganden och föreskrifter för nu befintliga pensions-anstalter, samt alt afgifva förslag om sättet huru pensioneriugs-väsendet i sin helhet äfven med afseende på behofvet af pensioner för de tjenstemanna-klasser, som af en dylik förmån ännu icke kommit i åtnjutande, måtte för framtiden kunna organiseras, det dermed åsyftade ändamål icke uppnås och att de dryga kostnader, som med en sådan kommittés verksamhet blefve oundgängliga, icke uppvägas af en allmännare nytta.
På dessa skäl hemställer sammansatta Stats- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet, att hvad uti ifrågavarande motioner blifvit föreslaget så i ena som andra hänseendet, icke måtte för närva rande föranleda till någon Rikets Ständers åtgärd.
Stockholm den 9 Februari 1857.
Stats- samt Allm. liese.- och Ekon.-Uts/e:s Utlåtande N:o 5. j\:o 5.
Ank. lill Exp.-Utsk. d. 12 Febr. 1857, kl. 12 ni.
Utlåtande, i anledning af väckt motion om ändring i stadgandet, angående arrendators och hans löftesmäns ansvarighet för skillnad i arrendesumma, då indraget eller annat boställshemman, till följd af arrendatorns bristande fullgörande af arrendevilkoren, å ny auktion utarrenderas.
Uti en hos Hedervärda Bonde-ståndet väckt och till Stals-Utskottet remitterad motion har Riksdags-fullraäktigeu Pehr Nilsson från Malmöhus län anfört, hurusom arrendatorer af till Statsverket indragna och andra boställshemman, stundom för en i och för sig sjelf ganska ringa förseelse kunde dömas sin arrenderätt förlustige samt hemmanen i sådant fall under de återstående arrendeåren genom auktion utarrenderas åt andra på den vräkte arrendatorns risk, så att, derest vid ny sådan arrendeauktion högsta budet understege den förres årliga arrende, måste han och hans löftesmän ansvara för och utbetala skillnaden, men om åter nya arrende-afgiften öfverstege den förra, öfverskoltet komrne den allmänna inrättning, som egde uppbära arrendet, men icke arrendatorn eller hans löftesmän, tillgodo.
Denna olikhet vore, enligt motionärens åsigt, deslomera obillig och oförenlig med rättvisa och tillbörlig jemlikhel inför lagen, som en arrendator, hvilken på 30 år emotlagit ett boställe, med till det mesta ouppodlade, stenbundna och med skogssnår öfvervuxna fäladsmarker och de första tio eller ljugu åren nedlagt betydliga kostnader på sådane ödemarkers uppodlande samt derpå auvändt sina bästa dagars flit och mödor samt tillgångar, kunde, derigenom att han sedermera, under fortsättningen här^f, nödgades undanrödja några förvuxna och missbildade eke- eller bokestubbar af ringa eller 6 Stats- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk-.s Utlåtande N:o 5. intet värde, varda beröfvad sin arrende-rättighet och bringad i armod och elände, i stället att han för sin flit och idoghet bordt af det allmänna belönas.
Af sådan anledning har motionären ansett sig böra föreslå, “att i vederbörlig ordning måtte stadgas, att, vid arrende-auktion å boställshemman på enskild mans risk, den motsvarighet och jemlikhet inför lag skall ega ram och städse iakttagas, att likasom förre arrendatorn eller hans löftesmän, i händelse af lägre arrende-anbud, än det i hans kontrakt bestämda, måste ersätta bristen, skall ock honom eller hans rättsinnehafvare, i motsatt händelse, tillgodokomma och tillhandahållas öfverskott^.*
Hvad motionären sålunda föreslagit har sammansatta Stats- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet tagit i öfvervägande; och enär det i de otn arrende å publika hemman och lägenheter afslutade kontrakter föreskrifna vilkor, att arrendator skall fullgöra sina arrende-skyldigheter vid äfventyr alt eljest hafva förverkat sitt kontrakt samt vara skyldig att ersätta den förlust, som
Kronan kan tillskyndas genom hemmanets å nyo utarrenderande, är för bevarande af Kronans säkerhet nödvändigt, samt utkräfvandet af sådan ersättning icke ifrågakommer för annan än den, som icke ställt sig arrende-vilkoren till efterrättelse och derför blifvit af vederbörlig domstol från arrendet skiljd, anser Utskottet att på en sådan arrendatorns ersättnings-skyldighet icke kan grundas någon rätt för honom att tillgodonjuta det högre arrende, som möjligtvis kan erbjudas vid en af hans olagliga förfarande föranledd ny auktion, helst genom medgifvande af en sådan rättighet en arrendator skulle af sjelfva underlåtenheten att uppfylla sina arrende-förbindelser hemta fördelar, som icke komme den ordentlige till del.
På grund häraf hemställer Utskottet, att ifrågavarande motion icke måtte till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Stafs- samt Allm. Bese.- och E/eon.-Ulsk.s Utlåtande N:o 6.
7 \:o 0.
Ank. til! Exp.-Utsk. d. 12 Febr. 1857, kl. 12 m.
Utlåtande, i anledning af väckt motion, angående penninge-depositioners införande i stället för nu brukliga kautioner för vissa tjenster samt ar renden.
Till förekommande af förluster för Staten derigenom, att personer, som ingå föreskrifveu borgen, vare sig för den uppbörd, som anförtros vissa tjenstemän, eller för fullgörande af de i arrende-kontrakter om Kronans lägenheter åtagne vilkor, icke äro rederhäftige
,\id borgens-förbindelsens ingående eller sedermera under ansvarlghetstiden råka i obestånd, har Hans Excellens Herr Grefve LöwenhielmCarl
Axel, uli en hos Högloll.
Ridderskapet och Adeln väckt samt (ill Siats-Utskottet remitterad motion föreslagit, dels att hädanefter hvarje tillträdare af embete, hvarvid kaution för någon viss summa vore fästad, mätte förpligtas att uti Riksgälds-kontoret insätta fulla värdet af den anbefallda kautionen, å hvilket belopp han under tjenstetiden egde uppbära 4 procent samt återlyfta den nedsatta summan så snart han redogjort för siu förvaltning och denna blifvit af behörig auktoritet godkänd, dels att arrendator af Staten tillhörig egendom måtte tillförbindas att alltid prenumerationsvis vid årets början erlägga arrendet hos den som vederbör, hvarmedelst all kautionering blefve öfverflödig, men Staten tryggades för förluster, utan att arrendatorn derigenom belastades med högre afgifter än 4 ä 5 procent ränta å arrende-beloppet.
Denna motion, jemte de yttranden, som vid densammas föredragning till remiss blifvit afgifna, har sammansatta Stats- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet lill behandling förehaft; och får Utskottet (ill en början erinra, att motioner i samma syftning blifvit väckta både vid 1847 och 1848 samt 1853 och 1854 årens riks dagar, men af Rikets Ständer lemnade utan afseende.