Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag får således lill antagande vördsamt föreslå, hvad jag i de arne sista punklerne af min motion framställt, nemligen: 2:0 att deras vistande inom Riket malte för hvarje år inskränkas till 3 å \ månader, samt att de, i hvarje stad de passera, må åläggas för vederbörande auctorilet, genom påskrift af sitt pass, styrka, att de den stadgade månadsafgiften erlagt; 3:o att, derest de underlåta att sitt pass uppvisa och sin afgift erlägga, eller inlåta sig uti förbjuden handel, eller slutligen befinnas försöka bär bortsluta eller inpractisera till införsel förbjudna varor, de första gången må anses förfallne till 5oo R:dr B:co böter, andra gången tili jooo R:dr B:co, jemte förvisning ur riket, hvilket sednaue straff dock bör tillämpas, med afseende på den sistnämnde omständigheten, så snart förbrytelse mot densamme inträffat, utan allt uppskof.”
I denna reservation, med nedsättnig af de föreslagne böterne, för första gången till 25o R:dr och andra gången till 5oo R:dr, instämde Herrar Prostarne Ahnqvist och Sandberg och Herr Stenström samt, ulan någon inskränkning, Herrar Gillberg och Wahlgren samt Petter Classon från Elfsborgs Län.
Bcvillnings-, Lag- samt Allm.
Bcsv. och Econ.
IV:o 3. 5 M 3.
Ani. till Exp, Utsk. den 3 Dec. kl. 11 f. m.
Betänkande, i anledning af väckta motioner om ändringar i TulIförfattningame
I dessa afseenden har blifvit an ford t och föreslaget: af Herr Sundler Fr., att rättigheten att i boningsrum anställa undersökning efter olofligen infördt gods, inginge temligeb nära på det skydd, lagarne borde lemna, och ingrepe i den heligaste rätt, en fri och laglydig medborgare egde, samt att derföre 33 §. i Kongl.
Förordningen, till förekommande af oloflig införsel eller utförsel af varor, den 22 December 1841 borde ändras så, att undersökning i boningsrum ej må, på något villkor, tillåtas hos person, som förut aldrig varit dömd för brott emot lull-lagarna; af Herr Palander, C. kV., att, med afseende å det onaturliga och omoraliska, som lagen befrämjade genom medgifvandet af husvisitation efter lill införsel förbjudne samt tullförsnillade varor, och å det ogillande deraf, som genom allmänna tänkesättet gåfve sig öppet tillkänna, berörde lagstadgande målte upphöra, men deremot alla stränga conlroller användas vid införandet af utländska varor, samt under forslandet deraf inom landet; af Herr Nordenanckar, F. kV-, att, för åstadkommande af ökade controller mot oloflig varuinförsel, dels det ansvar, som för misslyckade husvisitationer blifvit tulltjenstemännen ålagdt, måtle nedsättas, samt stadgandet, alt husvisitationer icke må af tulltjensteman utom eget district anställas, varda återf allad t, och dels den, genom Kongl. Stadgan om hvad vid sjöfart inrikes orter emellan iagttagas bör, samt om inrikes tullförpassning och bevakning den j5 Maj 1843, upphäfda enahanda äldre Stadga måtte med dervid nödige tillägg och förbättringar återställas; af Herr Prytz, A., att, enär berörde nu gällande Förpassningsstadga af den 15 Maj 1843, under den lofvärdu afsigten att undanrödja alla hinder för den inre varutrafiken, derjemte så undanröjt alla behöfliga controller emot den olofliga varutrafiken, att, serdeles i kuslorter, lurendrejeri och va Bih. t,II R.
Fröt. 1844, 5 Sami. 2 A/d. 2 Haft. 2 ■6 Bevillnings-, Lag- samt Allm.
Bet., N.-o 3. rusmngnliiig fått i Forpassningsstadgan ett kraftigt handtag, en återgång måtte cga runi till Forpassningsstadgan af den 28 November 1835, med de smärre jemnkningar deri, hvartill dess tillämpning gaf giltiga anledningar; af Herr ledström, G.. alt, da erfarenheten redan ådagalagt, att den, genom Stadgan af den i5 Maj 1S43, medgilna förpassningsfrihet för gods och fartyg vid inrikes fart å j insjöar, floder och canaler, samt under forsling 11 ml vägen, kan under vissa förhållanden befrämja och underlätta insmuggling af utländska varor, hvilken olägenhet, genom det intrång, som sålunda sker i den laglydige handlandens rörelse, onekligen vida öfverväger de med förpassningsskylldighetens upphäfvande åsyflade fördelar för den inhemska trafiken, Rikets Ständer matte hos Kongl. Majit göra underdånig framställning, att, med ändring af 2 §. i iS43 års Förpassningssladga, föreskrifterna i 2 §. af Forpassningsstadgan den 28 November 1835, måtte till gällande kraft åter uppl ifvås, så att de, enligt samma paragraf, förpassningsskyidighet underkastade varor, hädanefter icke finge, utan medföljande behörig- förpassning, förås inrikes orter emellan i större qvantiteter, än sagde paragraf bestämmer; af Herr Sjöblad/, ii.. all föreskriften i 1 ^ af gällande Förpassningssladga derom, alt i allmänhet med införselstull belaggda varor ej fä sjöledes transporteras från en ort till annan, hvarest ständig tullbevakning finnes, med mindre, än förpassning å fartyg och gods måste tagas och lösas, medförde stor olägenhet, serdeles i afseende å en del nödvändighetsvaror, samt att, till lättnad lör trafiken, sill, salt, fisk, bomullsgarn 111. m. alltså måtte till bestämda partier sjöledes få transporteras från en ort till annan inom riket, utan att förpassning å fartyg eller gods behöfde lösas; alli iohannes Johansson från Götheborgs och Bohus Län, att de för landttnnnen och skärgårdsboer tryckande föreskri lierne i Kongl. Stadgan af den 28 November 1S35 och i5 Maj 1843, att vid inrikes sjöfart, då saltsjön beläres, förpassning och produetionsbevis skola medföras, då man seglar utom tullkammaredistrict, måtte undergå den förändring, att man, hvar som helst inom länet, må utan sjöpass och produetionsbevis, få transportera, icke blott landets produeter, utan äfven utländska varor, till den qvantitet,
som utan förpassning får förås "på canaler; af Herr Norin, P. O., att, med afseende å det för sjöfarten emellan hufvudstaden och rikets norra orter ofta serdeles menliga hinder, sorn förefinnes i Ben'11/iings-, Lag- .snutt Allni.
Bcsv. och Enon.
Utsi. Bet., Tf;0 -3. 7 åliggandet alt vid sådana Lil]fällen anlöpa Furusunds lullkammaie, fartyg pä resa från Stoikhoim lill andra inrikes oi ler malte blifva från ali slags tullbehandling vid nämnde tullkammare befriade; hvilken frihet jemväl syntes, nian ail vada kunna förunnas åt de fartyg, som från inrikes ort till hufvudsladen anlända; hvaruti Herrar Gra^e, Brinck; T jer .berg och /foijer g instämt; af Herr Tjernberg, E-, att då, bland föreskrifterne i Kongl. Majlis förnyade Nådiga Seglations-ordning af den i5 Maj i 843, rf et vore isin verkställighet serdeles betungande för dem, sorn idka handel och sjöfart i Vesterbottens hamnar,, enligt hvilka, dels utrikes ifrån kommande ballastade fartyg endast ega att inclarera i Umeå tullkammare, och dels jemväl ulclarering bör, vid samma tullkammare verkställas, den ändring mätte härutinnan ega rum, alt, på sätt för enskilde fall redan blifvit af Kongl. Majit medgifvet, utrikes ifrån kommande ballastade fartyg må under lotsbevakning direele anlöpa de inom
Vesterbotten varande lastageplatser flir jern- och sågvirken, för att derstädes af
Umeå tullkammare eller derunder lydande tullstationer, Rathan och Nordmaling, inclareras, äfvensom atl, till utrikes orter bestämde och med vilken till utförsel lofgifne produeter lastade fartyg må få ulclareras och tullbehandlas genom betjening från den tullstation, som ligger lastageplatsen närmast; samt af Herr Berg
P-. att alla rikets Sjö- och Stapelstäder måtte tilläggas enahanda transilorältigheter med dem, hvaraf endast vissa städer för närvarande äro i åtnjutande.
Hvad nu först angår Herrar Stmdlers, Pahinders och Nordenankarx framställningar om ändring af Kongl.
Förordningen, tillförekommande af oloflig införsel eller utförsel af varor, i afseende å visitationsrätten, efter olofligen in förd t gods, hvilken de begge förstnämnde yrkat måtte inskränkas, men Herr Nordenankar deremot ansett, böra, med hänsigt till tulltjenstemännens ansvar vid och rättigheter till dess tillämpning utsträckas, anse Utskotten, att, till vinnande af fullständigare controller emot öfverträdelser af bestämmelserna uli tulltaxan, ej allenast rättigheten för vederbörande tjenstemän och betjente att anställa undersökning efter olofligen infördt gods, må kunna utvidgas, utan äfven, i händelse vid anställd sådan undersökning, olofligen infördt gods icke anträffas, nedsättning i derföre nu gällande ansvarsbestämmelser ega rum, utan att det skydd, den enskilde medborgareu eger att af det allmänna påräkna, 8 Bevillning s-j Lag- samt Allm.
Bet.j N.-o 3. må derigenom kunna anses vara i någon mon åsidosatt; hvadan Utskotten vördsamt tillstyrka Ilikets Ständer hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla om de förändringar ~ J O O uti Kongl. Förordningen, till förekommande af oloflig inlörsel och utförsel af varor, som uti bifogade förslag finnas upptagne^ hvaraf följer, att Herrar Sundlers och Palanilers motioner icke anses kunna vinna afseende, utan hemställa Utskotten, alt desamma må förfalla.
Beträffande dernäst ofvannämnde Kongl.
Stadga om hvad vid sjöfart inrikes orter emellan iagttagas bör, saint om inrikes tullförpassning och bevakning, af den 15
Maj 1843, hvarigenom hufvudsakligen den ändring uti den äldre Stadgan i samma ämne af den 28 November 1835 blifvit vidtagen, att den i sistnämnde författning föreskrifna skyldighet att taga förpassning å en del utländska ostäinpelbara varor, då de, utöfver vissa qvantiteter, transporterades inrikes orter emellan å insjöar, floder och canaler eller landvägen, upphört, så och ehuru Utskotten icke underkänna vigten af det härmed afsedda ändamål, nemligen att bereda lättnad i den inhemska trafiken, befara Utskotten likväl och tro genom erfarenheten redan vara ådagalagdt, att denna fördel icke uppväger vådan och olägenheterna af att i Sverige, hvarest en fullt ändamålsenlig bevakning af de vidsträckta och till främmande land närbelägna kusterna svårligen lärer någonsin kunna åstadkommas, borttaga all eontroll å utländska varor, sedan de i riket inkommit, hvarföre Utskotten ansett sig böra understödja de af Herrar Nordenanckar, Prytz och Lindström gjorda framställningar om återgång till 1835 års Författning, och få alltså tillstyrka Ilikets Ständer att hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att gällande Förpassa i ngsstadga af den 15
Maj 1843 må förändras, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med grunderna för de uti 1 och 2 §§ af 1835 års enahanda författning förekommande stadganden, rörande transport af varor inrikes orter emellan.
Deremot oell vid sådant förhållande lära Rikets Ständer finna, att Herr Sjöstedts och Johannes Johanssons motioner, om utsträckning af förpassningsfriheten utöfver hvad i 1843 års stadga finnes medgifvet O O icke kunna vinna afseende.
Vidkommande Herr Norins yrrkande om befrielse för inrikes seglande fartyg mellan Stockholm och rikets norra orter från den dem, enligt 22 § i Förpassnings - Bevillnings-, Lag- samt Allm.
Bl-sv. och Ekon.
Utsk. Bet., N.-o 3. 9 stadgan åliggande skyldighet att anlägga vid inloppstullkammaren Furusund, så hafva Utskotten i detta afseende inhemta!, att Kongl. Maj:t redan under den 26 Jul» 1834, uppå gjord underdånig ansökning, funnit godt i Nåder förklara, dels att slik be frielse vid inkommandet, icke kunde medgifvas, oell dels att inrikes seglande skeppare tillsvidare frikallades från skyldigheten att vid utgåendet ankra utanför Furusunds tullplats, men med förbindelse att med båt uppsända sina förpassningar till Tullkammai-ens påteckning; oell alldenstund, hvad först angår till Stockholm inkommande fartyg, genom då anställd visitation kan, om ej alltid, dock i de fleste fall utrönas, om oloflig varutransport bedrifves, samt, derest visshet härutinnan icke genom undersökningen kunnat vinnas, tillfälle likväl genom anläggandet beredes att, der så nödigt pröfvas, låta serskild tullbevakning genom skärgården till Stockholm medfölja; alltså och enär icke annorlunda än genom tilläggning vid Tullkammaren kan inhemtas örn fartygankomma från inrikes eller utrikes ort, anse
Utskotten föreskriften böra såsom en nödig con t roll tillämpas vid inkomsnandet, och hemställa derföre, att motionen i denna del icke må föranleda till någon åtgärd.
Hvad sedermera beträffar utgående fartyg,så och då någon controll icke synes ligga i blotta påtecknandet af förpassningsbandlingarne, utan att desses rigtighet, genomanställd visitation, kan utrönas, hafva Utskotten trott skäl vara förhanden att tillstyrka, det underdånig anhållan må hos Kongl. Majit göras, att från Stockholm till annan inrikes ort gående fartyg må varda från all slags tullbehandling vid Furusunds tullplats befriade.
Herr Tjernbergs yrkande, att för lastageplatsen^ i Vesterbotten det undantag måtte göras frän föreskrifterne i gällande Seglations-Ordning af den 15 Maj 1843, att fartyg finge i dem in- och utclareras genom tullbetjening från Umeå Tullkammare eller tullstationerne Rathan och Nordmaling, hafva Utskotten^ som sakna den noga kännedom om locala förhållanden, oell icke äro i tillfälle att förskaffa sig de fullständiga upplysningar i öfrigt, som äro nödige för bedömandet i hvad. mon ett slikt undantagsstadgande för ett helt län må vara lämpligt, och då utvägen är för hvarje enskild öppen att hos Kongl. Majit om rn dylik förmon göra anhållan, ansett sig icke kunna berörde yrkande understödja, hvadan Utskotten hemställa, att detsamma icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
I afseende slutligen å Herr,Z?<?rg.y framställning, att transito-rättigheter måtte tillerkännas alla stapelstäder i riket, få Utskotten gifva vid handen, att då, så vidt härmed afses den vissa städer, enligt Tulltaxan och 14 § i dertill hörande underrättelser, medgifna credit-upplagsrätt, och dermed förenade skyldighet att vid 10 Bevillnings-.
Bet., N.o 3. varors uttagande från credit-upplaget, för att dem åter utföra, erlägga viss bestämd transito-tul), detta ämne redan blifvit af Bevillnings-Utskoltet ensamt, i sammanhang med regleringen i öfrigt af tullbevillningen, beliandladt, samt motionären öfrigt icke gifvit
Utskotten del af de handlingar och skäl för ärendets närmare utredande, hvaraf han vid motionens afgifvande förmält sig vara i saknad, men förbehållit sig att sedermera få förete, Utskotten vid dessa förhållanden funnit aig „ .... ö icke e<*a anledning att å motionen tillstyrka bifall, DO utan torde densamma af Rikets Ständer böra lemnäs utan vidare åtgärd.
Af Herr Grefve Mörner, Carl G.: ”Emot alla de af Utskotten i detta Betänkande framställda förslag till förändrade stadganden i Förordningen emot oloflig in- och utförsel af varor, samt uti Seglations-Ordningen, får jag anmäla min reservation.
Till den Kronofogde och Tull-kammare-föreståndare m. fl. tillagda rättighet att utom districten anställa undersökning efter olofligen infördt gods, finnér jag intet skäl.
Desse tjenstemän böra ej, utan vederbörligt tillstånd, få öfvergifva sine egne district och såmedelst godtyckligt åsidosätta fullgörandet af egne tjensteåligganden, för att utöfva en dem ej tillständig controll öfver, huru deras medbroder på andra ställen sköta sine tjenster.
Ett sådant förfarande kan föranleda till mångfaldigt trassel samt uppehåll och svårigheter af flere slag.
Kronofogden är tilläfventyrs borta på resor utom districtet, för att efterspana 1 urendrejadt gods, då Landshöfdingen sänder honom ordres, och Tullkammare-föreståndaren saknas^ kanske af samma anledning, då trafikerande som bäst behöfva hans biträde.
Den ge» nom det ifrågavarande stadgandet åsyftade controll utöfvas lämpligast, på sätt hittills skett, af vederbörande Chefer, och derigenom att Tull-Styrelsen begagnar sin rättighet att efter omständigheterna omflytta Tull-tjenstemänen ifrån en ort till en annan, eller för serskildta tillfällen förordna serskildte personer till undersökningens anställande.
Lindringen i ansvaret för obehörig kropps-visitation är, enligt min tanke, allt för stort för att icke kunna medföra den följd, att resande skola blifva utsatte för chikaner och obehöriga prejerier.
Bevillnings-j Lag- samt Allni.
Ulsk, Bet., N.-o 3. 11 Till följd af nedsättningen i ansvaret för kropps-visitatiou, liar äfven ansvaret för obehörig visitation i lius och bostäder mäst öfver hufvan minskas.
Om älven det icke skulle bestridas, att någon förändring häruti kunde vara af behofvet påkallad, synes det nu tagna hoppet vara alltför väldigt.
Emot den föreslagna befrielsen för fartyg att lägga till vid Furusunds tullstation franitsälldes i noin Utskottet sädane, på kännedom om local-förhållandet grundade, anmärkningar, att jag, som icke varit i tillfälle inhemta några upplysningar, hvarigenom deras vigt förringats, icke eller i denna fråga kunnat med min O 5 O o o röst understödja den föreslagna förändringen i hvad hittils stadgadt varit."
Uti denna reservation instämde i dess helhet Friherre Åkerhjelm, Prosten Schröder och Herr Thorn; uti de trenne första punkterna, angående visitatations-rättindietens utsträckning oell nedsättning uti ansvarsbestäinmelserne, Herrar O O O Friherre Oxenstjerna, Prosten Berg, C. J. Kock, P. Berg och Fr.
Sundler; uti första punkten, i fråga om visitatious-rättighetens utsträckning för Kronofogdar, Herr Prinzenskjöld, och uti andra punkten, Herr Friherre Hermelin.
Af Herr Grefve Posse, Fr.: ”'Medgifvande, att de ansvarsbestämmelser, hvilka uti §§.34,35, 38,39 af nu gällande Tull-lagar äro för tulltjenslamänen usatte, måhända kunna anses mera stränga, än behofvet påkallar, och således fordrat en nedsättning, tycker jag den hafva skett af de förenade Utskotten i en större scala, än jag anser förenlig med hvad nödvändigheten fordrat, och reserverar mig mot de beslut, som nu äro vidtagne; då jag tror de utsatte vitesbeloppen, åtminstone minimrsummonie, bordt vara dubbla, emot hvad sorn nu stadgats, och att den föreskrift, som förbjuder visitalionsrätten, utom districtet, ej bordt borttagas.
Enligt min öfvertygelse, gifva så låga straffbestämmelser för en utan giltig anledning verkställd visitation ett för stort spelrum åt en möjlig kitslighet af underordnade tjenstemän, hvilken, med den nu blifvande lagstiftning, svårligen af dess på stället varande förmän kunna förekommas, och tror jag, att både personlig säkerhet och husfred härigenom kunna blifva i fara, åtminstone är ett öppet fält lemnadt åtchikanen, hvilket jag ej anser förenligt med den åsigt, jag vid en lagstiftning vill följa.’’ Af Riksdagsfullmäktige!!
F. voll Zweigbergk från Skaraborgs
"Emot de sammansatta Utskottens Betänkande i fråga om den Tullbetjente tillerkända visitationsrätt samt nedsättning i det förut stadgade ansvar för tull-betjente, som på ett obehörigt sätt förfördelar den oskyldige medborgaren, får jag mig reservera.
Husfreden är, näst den personliga friheten, den heligaste af menniskans rättigheter uti samhället.
Den bör man noga vårda; för dess vidmagthållande är en 12 Bevillnings-j Lag- samt Allm. B av. och Ekon.
Utsk. Bet., N.o 3. regering antagen, äfvensom tjenstemän tillsatte och aflönade derför uppoffra vi vara arbetskrafter, och icke sällan inträffar, att, för vinnande af detta heliga ändamål, vi måste taga brödet från våra barn och lemna det såsom bidrag till stadsintraderna, hvilka derefter utdelas bland dem, som skola vara vår frids väktare.
Att för några individers interessen, jag menar fabrikanternas, uppoffra dessa heliga rättigheter, är stridande emot sjelfva principen af Stat och Statsförfattning.
Kunna fabrikerna icke ega bestånd ulan en orimlig beskattning å samhällets medlemmar, så må de gerna försvinna.
Att uppoffra tio dukater, för att möjligen kunna vinna en, är, som hvar man inser, en orimlighet.
Man invänder, jag vet det väl, hafva vi ej stränga lagar och controller, så skall landet öfversvämmas af utländskt kram och vårt silfver vandra ur Banken, samt Fabrikerna gå helt och hållet under.
Denna åsigt är grundfalsk.
Hög tull och allt för stränga föreskrifter i den vägen demoralisera nationen, gynna smuggleriet, förminska Statens inkomster, förstöra i grund den inhemska industrien och befordra silfver-export från Riks-Banken.
Demoralisationen består deruti, att det ej skall såsom skamligt anses att blifva misstänkt, än mindre att blifva föremål för visitation inom sitt eget hus och på kroppen.
Smuggleriet gynnas derigenom, att smugglaren icke anser sig vanärad derigenom, att visitation hos honom anställes, enär den, snart sagdt opåtaldt, kan verkställas hos hvilken hederlig samhällsmedlem som helst.
Det befordras jemväl deraf, att frestelsen till ett slikt lagbrott blir större, i samma stund, som varans pris genom hög tull uppdrifves, och dymedelst förtjensten för 1 mend re ja ren blir så mycket större.
Statens intrader minskas derigenom att en redlig och rättskaffens medborgare icke kan införskrifva några varor, dä lian med dessa ej kan concurrera jemförelsevis med dem, som genom lurend rejer! och tullförsnillning inkommit i landet.
Att förekomma lurendrejeri är en overkställbar tanke då man kastar en blick på kartan och vet att gräns-orternas inbyggare icke anse för nesligt att gynna de företag, som, för eluderande af dessa lagbud, kunna ske.
Fabrikanterna ruineras derigenom, att de, i förtröstan på skyddstullen, hålla sina varor dyrare och sällan komma i tillfälle att omsätta dem.
Silfver-exporlen ur Banken befordras derigenom, att lurend teja ren icke beliöfver vara betänkt på export af landets producter blott och bart för utländska lyx-artiklar.
Banken är ju med sin silfver-fond sålunda sjelf dess förlagsman.
Mitt oförgripliga tanke är att Tull-u/ngälderna böra tå nedsättas, att det icke vidare kan blifva någon förtjenst att lurendreja.
Genom vidtagande af en sådan Bevillnings-j Lag- samt Allm.
Utsk, N:o 3.
13 sådan åtgärd skall den inhemska industrien upphjelpas, handelsrörelsen underlättas och nytt lif beredas åt samhället.
Till vinnande af detta ändamål fordras dock i första rummet, att Banken icke blandar sig uti handeln, och vidare, att ett Riksmynt bildas, som ej likt ebb och flod stiger och faller.
Bankens inblandning i handels-rörelseu, på sätt nu skei', är i högsta grad skadlig, är gifvet, ty handlanden kan tryggt säga, jag skall importera, Banken får exportera.
Om det derföre endast funnes inom landet ett mynt, garantcradt såsom varumätare, och hvilket ej kunde förminskas, sä s ulle en säkerhet uppstå för den inhemska industrien.
För den yttre handeln måste deremot vexelmyntet vara till, det må falla eller stiga i förhållande till större eller mindre export och import, det rubbar i alla fall icke den inre säkerheten.
Att vi aldrig kunna importera mera än vi exportera, är gifvet, ty utländningen lemnar oss icke credit för mera än vi kunna betala, och genom silfveruppköp skall vår handelsbalans alltid förhöjas.
För den inhemska industrien skall vexelmyntet äfven medföra oberäkneliga förmoner, derigenom, att denna på ett förvånande sätt skall uppdrifvas, då det alltid måste ligga uti handelsmannens interesse att utvidga sin credit, medelst export af landets produeter.
Alt de nu föreslagna förändringarne i 34, 35, 38 och 39 §§■ i Tullförfattningen skola kunna tillvägabringa de största ehicaner, anser jag tydligt.
Det kostar en tullbetjent endast 3 j
R:dr att på behaglig tid arrestera en person.
Det kostar en högre tullbetjent 5 R:dr att befalla hvilken som helst å Tullkammaren eller i annat rum afkläda sig och visa sig naken för dessa rättvisans tjenare.
Skall man väl kunna föreställa sig, att en dylik lag kunnat föreslås år 1844, under en tid, då man klagar öfver forntidens råa och barbariska lagar.
Jag tror, att någon sämre icke någonsin funnits, icke ens stadgandet uti 10 Cap. Giftomalabalken af Gustaf II Adolfs statslag, der det i 2:dra §, i fråga om äktenskapsbrott, heter: ”Orkar han eig bothum, tå skall snara läggjas om skup hans och å hona Stadsens steena och swå skal hon han um Staden ledha och sidan Staden försvärja.”
Tillämpningen af detta på en gang löjliga och sedligheten kränkande straff, skedde dock ej förr än den åtalade förbrytelsen var constaterad, då deremot den nu föreslagna straffbestämmelsen oftare kan drabba den oskyldige, än den skyldige.
Vi skratta åt detta straff från en rå och obildad tid, under det vi sjelfva stadga ännu sämre, mera råa lagar.
Af hvad jag nu anfört, hemtar jag anledning att föreslå, det för närvarande ingen ändring måtte göras uti nu gällande tullförfattning.
Sådant kan ej eller, enligt min åsigt, lämpligen ske, förr än de förbättringar, vårt tullväsende kräfver» och dem jag här ofvan antydt, blifvit vidtagne.
St. Fröt. 1844. 5 Sami. 2 Ajd. 2 Haft. 3 14 BevillningsLa."- samt Allm.
Utsk. Bet., N:o 3. u ' O 7 .Bevil/nings-