Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Om balansen uppkommit genom kassabrist, hade den kunnat upptäckas på sätt Revisorerne angifva; men nu fanns ingen kassabrist, utan har balansen blifvit upptäckt vid granskningen af räkenskaperna och de undersökningar deraf varit en följd, och hvilka medtagit en längre tid, i anseende dertill, att i Balansförteckningarne funnos äldre fordringar, ända från f. d. Spinnhuset, sammanblandade med yngre, till en del innestående i konkurser, tvistiga eller ock beroende på kontrakter, bestämmande en viss betalningstid m. m.
Att låta inventera utestående fordringar, lärer svårligen låta sig göra; utan — 141 — ar del lättare att indrifva dem, hvarom påminnelser ej heller saknats Föreståndarens suspension derföre att han, öfverhopad af en mängd olikartade göromål, ej kunde, inom behörig tid, medhinna alla, var ett steg af en i flera hänseenden betänklig beskaffenhet.
Fängelse-föreståndare är en för framgången af Inrättningens förnämsta syftemål, som är fångarnes moraliska förbättring, alltför vigtig person, för att, utan den mest trängande anledning, skiljas från sin befattning, helst om denne, under en långvarig tjenstetid, ådagalagt det nit och de förtjenster, att dessa blifvit erkända af de fleste, som besökt denna Inrättning, så väl inhemska som utländingar.
En sådan person är det icke sä lätt att ersätta, om man betraktar hans befattning utur en annan synpunkt, än den af en vanlig redogörare vid en Fabrik.
I afseende på beskaffenheten af den utaf Revisorerne omrörda balansen, anser jag böra upplysas, alt densamma för närvarande, och sedan 6,102 R:dr 37 sk. blifvit indrifna, utgöres af:
Utestående fordringar för veikstäldt arbete vid f. d. Spinnhuset, och af hvilka fordringar de yngsta äro öfver i5 år ganda, . 2,344 •
I2, 8.
Öfveråriga fordringar, tillkomna under Assessor Wallbergs tjenstetid, . . 317: ix. 5.
Såsom utestående balanserade fordringar, men för hvilka qvittenser af Assessor Wallberg äro företedda, . 1,410: 14. 5. af dessa äro likväl sedermera en och annan liqviderad, och åtskilliga synas blifva tvist underkastade.
Fordringar i konkurser, dels bevakade, dels obevakade, 3,628: 33. 3.
Fordringar hos personer, hvilkas vistelseort är okänd, . 387: 10. 11.
Fordringar, hvarå räkningar blifvit ulskrifna och med debitorerne kommunicerade, för att sedermera indi ifvås, 2,2o5: 2. 2.
Fordringar, bevakade i konkurser, som ännu ej äro utredda, «.. 806. 10. 8.
Fordringar, hvarå räkningar blifvit bos Styrelsen klandrade, 5,488: 2g. 4.
Fordringar hos personer, boende utom Stockholm, till hvilkas utbekommande handräckning är vorden sökt, 224: i5. 1.
Fordringar, hvilka ännu icke kommit till slutlig utredning, ehuru åtgärder blifvit derföre vidtagna, . . . 1,586: 10. 10.
Summa R:dr 18,448: 11. £)•
— 142 — Detta belopp hafva Revisorerne ”förklarat de kontrollerande, sorn ”skola underlåtit att vidtaga åtskilliga af Revisorerne antydda saint af ”klokhet och vanlig omtanka för det allmännas rätt föreskrifna åtgärder, ”svårligen kunna undgå att med egna tillgångar ansvara för, om vid ”slutlig utredning befinnes, att Staten icke kan på annat sätt godtgöras.” Hvaremot jag, för egen del, endast åberopar hvad Svensk Lag och Rättegångsordning bjuda och befalla.
Dessa innehålla, att angifvaren skall med skäl och bevis styrka sanningen af sina tillmålen och uppgifter; att den anklagade äger ovillkorlig rätt att varda hörd oell få sig förklara; och att angifvelsen upptages och pröfvas vid laglig
Domstol, der skäl och bevis, men ej tycken eller andra afsigter skola läggas till grund för, beslutet; hvarföre ej heller för det närvarande Revisorernes framställning förtjenar någon vederläggning.
Utredningen af Götheborgs Inrättnings fordran, tili ett belopp af 13,420 R:dr, lör levereradt vadmal har uteblifvit af redan anförda orsak, eller de löpande göromålens mängd, som ej lemnat tid öfrig för vidlyftigare undersökningar; men hvad medlens indrifvande angår, så lärer sådant ej kunna verkställas, då samma medel redan åren i833—• i835 äro använda till betäckande af utgifter vid Södra Korrektionsinrättningen.
Vid den af Revisorerne gjorda erinran, att år 1840.
. i2,3o4 R:dr och år 1841 7»8c>4 „ utgått från Landtränteriet i Malmö och äro upptagna såsom redovisade uti den vid Malmö Fästnings- och Korrektions-fängelse anlagda Fabrik, torde endast böra upplysas, att nämnde medel utgått såsom ersättning för å Fabriken tillverkade beklädnadsmaterialier, oell att Fabrikens Hufvudböcker nu tili Koncl. Kammar-Rätten ingifvas.
O O «%”Då af uppgjorda Tabeller visat sig, att kostnaden för fångars vård ”och underhåll, hvartill år 1840 voro af Rikets Ständer anslagna ”245,380 R:dr och år 1841 345,680 R:dr, uppgått det förra året till ”523,102 R:dr 17 sk. 6 r:st., eller med mer än dubbla summan öfver”skjutit det kalkylerade beloppet, och för 1841 till 562,471 R:dr 16 sk. ”4 r:st., eller 217,091 R:dr 16 sk. 4 r:st- utöfver det beräknade för”slags-anslaget, hafva Revisorerne, åberopande Kongl. Maj:ts nådiga Proposition till sednast församlade Rikets Ständer, angående StatsVerkets ”tillstånd och behof, uti hvilken yttras, att besparing i utgifterna kun”de för framtiden vinnas, dels genom vissa af erfarenheten anvisade ”förfoganden i afseende på ekonomien och arbetsvinsten inom Korrek”tionsinrättningarne, dels ock genom förändrade stadganden om fattig - 143 — ”Vården och försvarslöse personer, yttrat sig ej kunna, under förutsättning, att ofvan anförda nådiga Proposition var grundad på en af Styrelsen uppställd beräkning, finna annat, än att den alltför stora skillnaden mellan det äskade anslaget och den summa som åtgått, härledt ”sig derifrån, att Styrelsen ej, som vederbort, iakttagit de nödiga förfo”ganderna, lill vinnande af besparing i utgifter och i afseende på ekonomien och arbetsvinslen vid Inrättningarne, sorn i den Kongl.
Propositionen omnämnas.”
Om allt detta är likväl ej att säga stort annat, än att Styrelsen aldrig blifvit affordrad, aldrig afgifvit och ej heller den tiden kunnat afgifva något förslag till stat för utgifterna i och för fångvården.
Styrelsen hade då, såsom den för densamma utfärdade nådiga Instruktion utvisar, endast öfverinseendet och ledningen i allmänhet af fångvåiden i Riket, besörjandet af den del af förvaltningen vid Fäslningsfängelserna, som rörde fångbeklädnaden, sängkläderna, ved och lysningsämnen, samt vissa delar af byggnadsunderhållet, tillika med speciella tillsynen i allo, jemte förvaltningen af allmänna Arbetsoch Korrek tionsinrät
Ininga i ne i Riket, dit Malmö Fäslningsfängelse räknades.
Alla öfriga utgifter disponerades af Befälhafvande Amiralen i Carlskrona, af Kongl. Krigs-Kollegium, af Kommendanterna å Fästningarne, af Öfver-Ståthåilare-Embetet i Stockholm och Konungens Befallningshafvande i alla Länen samt redovisades i Kongl. Krigs-Kollegii eller Flottans Hufvudböcker och i Länens Särskilda Räkenskaper öfver extra utgiftsmed len.
Om ett generelt förslag då kunnat afgifvas, var sådant möjligt endast för Kongl. Stats-Kontoret, hvarifrån medlen utanordnades.
Numera kan sådant låta sig göra, sedan Kongl. Maj:t, med anledning af Styrelsens derom gjorda underdåniga framställning och Rikets Ständers underdåniga skrifvelse den 16
December 1840, i nåder förordnat, den a3 November i84r, att redovisningen för behöfliga medel till fångars vård och underhåll skola till Fångvårds-Styrelsen ingå och i dess Hufvudbok inflyta.
Vidkommande åter beskyllningen, att Styrelsen ej, sorn vederbort, iakttagit besparingar, så hafva Revisorerne ej uppgifvit hvilka de besparingar äro, som af dem åsyftas och Styrelsen skall hafva åsidosatt; den lemnäs alltså i det värde den■-'möjligtvis kan förtjena.
Upplysningsvis må emellertid anföras, att fångvårdsutgiftema i många år varit, äfvensom fångantalet, i ett beständigt stigande.
Uti RiksHufvudboken för åri835 upptagas dessa utgifter till 884,098: 36. 1. 1836 till 4°5>202: — 6. 1837 till 418,091: 26.10. 1838 till 492,084: 39. 9. i83q till 5a6,513: 80.^9. 144 — 1840 till 507,2p4: 32. 7. 1841 till 546,q58: 4* 9- och ökades år 1840 antalet af fångar inom Fästningar och Korreklionsinrättningar med 109 personer och följande året med 134; hvarutinnan en af de orsaker, som föranleda fångvårds-utgifternas stigande, torde igenfinnas, utan att det står i Styrelsens förmåga alt sadant förhindra, emedan den ej kati bortvisa till fängelse dömda och dit ankomna personer, som ock sedermera böra der underhållas.
”Af det skäl, att vanan att till oinskränkt belopp öfverskrida det i ”staten bestämda anslag ej måtte fortfara och i framtiden leda till ”misshushållning, hvartill grunden bör sökas i det anmärkta kreditsystemet, likasom till de fleste andra missförhållanden, hafva Rtvisorer”ne yttrat sig anse det vara Fångvårds-Styrelsens första pligt och ut”göra en af dess angelägnaste omsorger, att, på grund af föregående ”arens resultat samt med ledning af räkenskaper och handlingar, åt”minstone lill nästa Riksdag, uppgöra så tillförlitliga kalkyler, alt Regeringen, på grund af dem, må kunna äska och Rikets Ständer bevilja ”ett anslag, som i verkligheten svarar mot behofvet, och ej, som hitintills skett, till sitt nära dubbla belopp öfverskrides.”
Hvad verkan kredit-systemet, till hvilket Revisorerne ånyo återkomma, kan hafva utöfvat på de stigande utgifterna till fångvårds-kostnaderna, torde icke vara lätt att inse, vid jemnförelse af den summa, sorn under loppet af många år skall gått förlorad, och den årliga tillväxten af nämnde utgifter.
Det star i alla fall fast, att Styrelsen aldrig godkänt ett formligt kredit-system.
För undvikande af de följder, sorn åtfölja ett på beställningar och arbetens emottagande fotadt industri-system, hemställde Styrelsen redan år i836, att Armeens förnödenheter måtte, så vidt möjligt vore, fä tillverkas vid Korrektionsinrältningarne, på sätt i Holland och andra Stater, till vinst för det allmänna, tillgår, utan att likväl dertill vinna nådigt bifall, i anseende till Rikets Ständers föreskrift, att dylika förnödenheter skola genom entremenad-auktion upphandlas.
Dtredt är det ej heller, om statens öfverskridande är en följd af nödvändigheten att underhålla ett, år efter ar, växande antal fångar, eller ock en vana; men i förra fallet lärer detta förfarande ej få tillskrifvas vanan, ej heller läggas Fångvårdsstyrelsen till last.
Huruvida det kan vara möjligt att uppgöra så beskaffade och säkra kalkyler, att Regeringen må kunna, på grund af dem, äska och Rikets Ständer bevilja ett anslag, som i verkligheten motsvarar behofvet, kan ock blifva tvifvel underkastadt.
Dertill erfordras en förutseende för - — 145 — förmåga, i afseende på antalet af de fångar, som årligen kunna, emellan en Riksdag och en annan, ådömmas fängelsestraff, varuprisernas förhöjning eller fallande under olika år, inträffande olyckshändelser, förändringar eller förbättringar i lagstiftningen m. m.
Är sådant åter ej möjligt, så torde ett förslags-anslag på vinst och förlust ej kunna undvikas.
Emellertid har likväl
Styrelsen, redan länge öfvertygad om nyttan af en provisionel kalkyl öfver dessa utgifter, och sedan den fått emottaga bestyret med samtliga fängelserna, redan under den 3o December 1842, infordrat förslag och upplysningar från alla Rikets Fängelser och Korrektionsinrättningar, för att, med ledning af dem och af 1842 års räkenskaper, de enda Styrelsen har att tillgå, uppgöra en General-Stat för Fängelserna, och gjordes dermed ock början förliden höst; men detta arbete afbröts af den mängd kuranta göromål, som då tillströmmade, utan hopp att kunna fortsättas, åtminstone så länge Styrelsen befinner sig i saknad både af nödig arbetspersonal och af tillräckliga rum för arbetenas verkställande och handlingars förvarande.
Oaktadt Revisorernes ännu en gång uttalade önskan, att Styrelsen med det aldrasnaraste måtte vidtaga ofvanomförmälda besparingar ”och ”förfoganden, hvarigenom den för samhället i alla fall tunga bördan ”må kunna nedsättas till sitt minsta möjliga belopp,” torde likväl detta, ehuru alldeles instämmande äfven med min önskan, ej kunna af Styrelsen verkställas, innan den fått sig bekant, hvilka de besparingar och förfoganden äro, som Revisorerne här afse, och huruvida de äro verkställbara eller icke.
Till sättet för ordningens och disciplinens handhafvande inom Korrektionsinrättningarne höra ej mindre Revisorernes anmälan derom, hurusom, enligt på stället erhållna upplysningar, nykomne korrektionister alltid insättas i cell, på det att fångbetjeningen och öfrige vederbörande må lära känna deras lynne, än ock deras yttrande, att det syntes Revisorerne, som någon sysselsättning borde lemnäs sådane fångar, åtminstone efter trenne dagars vistande i cell.
Sanna förhållandet är emellertid detta: att alla ankommande fångar insättas i cell; att de, som tillförene icke varit å Korrektionsinrätlningen intagne, utur cellen lösgifvas, sedan Predikanten å stället med dem anställt förhör samt hunnit anteckna deras föregående lefnadsomständigheter, hvilket merändels sker inom två till tre dagar; att de, som befinnas hafva förut varit å Inrättningen, men blifvit derifrån lösgifne, åläggas att i cellen qvarstanna från fjorton dagar till och med någon gång tre månader, i förhållande till dels de förbrytelser, med hvilka de blifvit under fri - — 146 — hetstiden beträdde, dels missbruk af dem meddelade pass, dels ock de flera eller färre gånger de till Korrektionsinrättningen återkommit.
Och har en längre tids erfarenhet visat, att detta behandlingssätt ofta fruktas mera, än straffet å sjelfva brotten, som kunna under frihetstillståndet begås, och äfven afhåller sådane, som någon gång begå förbrytelser, i afsigt att derigenom blifva till nämnde Inrättningar återsände.
Jag anhåller, att Kongl. Styrelsen ville låta denna Promemoria medfölja de Utlåtanden, Styrelsen kan finna nödigt att afgifva öfver Rikets Ständers Revisorers ifrågavarande anmärkningar.
Stockholm den 29 April 1844. CLAS LIVIJN.
— 147 — * Stuteri-Ofv er-Styrelsens underd.
Utlåtande, i anledning af 1843 års Revisorers anmärkningar vid Stuteriernas räkenskaper.
Genom nådig Remiss af den 16 sistlidne Januari, liar Eders Kongl. Maj:t behagat infordra Stuteri-Öfver-Styrelsens underdåniga förklaring i afseende å vissa delar af StatsVerkets jemte tillhörande fonders tillstånd, styrelse och förvaltning åren 1840 och 184*•
Hvad först angår det vid Stuteri-Öfver-Styrelsens redogörelse för år 1841 anmärkla förhållande, att Fem års underhåll på en gång blifvit utbetaldt för en i WesterNorrlands
Län stationerad landtbeskälare, får Öfver-Styrelsen i underdånighet anföra, att någon reqvisition å ersättning, under omförmälda tid, icke blifvit gjord af den person, som vårdat och underhållit ifrågavarande hingst, samt att, då Öfver-Styrelsen icke genom årliga mönstringar kunde erhålla tillförlitlig kännedom om denna hingsts tillstånd, emedan, i anseende till stationsortens aflägsenhet, sådant skulle hafva medfört alltför stora kostnader, Öfver-Styrelsen fann betänkligt att, utan af hingsthållaren gifven anledning, öfversända ersättning för underhåll af en beskälare, som tilläfventyrs kunde vara så vanvårdad, att denna ersättning icke bordt utgå.
I öfrigt halden af Rikets Ständers Revisorer yttrade åsigt, att utgifter, tillhörande det löpande året, icke böra öfverskjutas på det följande, alltid blifvit, af Stuteri-Öfver-Styrelsen följd.
Som Rikets Ständers Revisorer dernäst yttrat, att den provision af 24 sk. per Tunna, som blifvil utbetald till Kapiten Påhlman för uppköp, magasinering af och ansvar för 800 Tunnor bafra för Ottenby Stuteris behof, vore något hög, får Stuteri-Öfver-Styrelsen i underdånighet förklara, att, enär upphandling af ett så betydligt parti icke kunnat verkställas utan flera företagna resor, samt magasinshyra jemväl är inbegripen uti denna provision, Stuteri-Öfver-Styrelsen hvarken kunnat eiler skäligen bordt häruti yrka någon nedsättning.
Då, i hvad anmärkningarne röra Ottenby Stuteri, Stallmästaren Beyer, såsom Stuteriets Chef, sig förklarat samt Stuteri-Öfver-Styrelsen 148 icke bar något att dervid tillägga, får, jemte återställande af de nådiga Remisshandiingarne, Öfver-Styrelsen samma förklaring nu i underdånighet öfverlemna.
Stuteri-Öfver-Styrelsen framhärdar med djupaste undersåtlig vördnad, trohet och nit, Stormäk tigste, Allernådigste Konung!.
Eders Kongl. Maj:ts tropligtigste och underdånigsfe tjenare och undersåte, G. A.
HIERTA.
Stockholm den 6 Mars 1844- J. A.
Lundström. 149 Chefens för Ottenby Stuteri förklaring öfver R, St:rs Revisorers anmärkningar vid räkenskaperna för nämnde Stuteri.
Till Kongl. Sluteri-Öfver-Styrelsen!
Stuteri-Öfver-Slyrelsens skrifvelse af den 3i sistlidne, får jag härmed i största ödmjukhet afgifva min förklaring öfver de anmärkningar, som af Rikels Ständers Revisorer blifvit gjorda vid Ollenby Stuteriinrättnings räkenskaper för åren i84o och 1841 •
Herrar Revisorer hafva funnit, att räkenskaperna i allmänhet saknade erforderlig noggrannhet, redighet och fullständighet.
Enligt Kongl. Majlis nådiga Instruktion för Bokhållaren vid Ottenby Stuteri af den 18 Mars 1837, tillkommer det honom att, med egen ansvarighet för ziffrans riktighet, ordentligt föra de till Inrättningen hörande räkenskaper.
Det ofördelaktiga omdöme om räkenskapernas beskaffenhet, Herrar
Revisorer förutskickat, lärer således icke drabba mig; och med den mångfaldiga omtanka och sysselsättning, som åtfölja min befattning, skulle skyldigheten att ansvara äfven för räkenskapernas förande verkligen vara öfver Rofvan betungande; hvarvid jag likväl får äran nämna, alL handhafvandet af kassan ändå tillkommer mig, som gör mitt biträde nästan dagligen nödvändigt.
Då Bokhållaren Noring, alltsedan Inrättningens början, fört räkenskaperna, utan att några större anmärkningar dervid förekommit, sorn haft till följd någon betydlig återbäring till Inrättningens kassa, så har jag icke heller funnit skäl att tro mig behöfva lemna något biträde i detalj vid räkenskapernas förande; och om det måhända bör medgifvas, att Noring icke är, -hvad man egentligen menar med ordet kameralkarl, så har jag, under dess tretton-åriga tjenstgöring såsom Bokhållare vid Inrättningen, icke någonsin ägt skäl att misstro, det han med vett och vilja sökt bereda sig någon otillbörlig vinning af Stuteriets medel, hvarken genom räkenskapernas oredliga förande eller på annat sätt.
Den af Herrar Revisorer uppgifna felaktigheten, att hvad såsom skuld uti 1840 års räkning utbalanseras, är uti 1841 års räkning till olika belopp inbalanseradt, har förut i Kongl.
Kammar-Rätten blifvit 150 — anmärkt, och förklarats på ett sätt, som visat att någon förlust derigenom för Stuteri-Inrättningen icke inträffat, hvarföre oek anmärkningen fått, utan påföljd, förfalla.
Det oriktiga i räkenskaspsformen qvarstår likväl, och räkningarne hafva äfven några mindre brister i afseende på hänvisningar till verifikationer etc.; men det kan dock lända något till Bokhållarens ursägt, att räkenskaperna för år i84o (de egentligen klandrade) voro de första som uppställdes efter sist stadfästade formuläret, och att således ovanan dervid åstadkommit någon del af dessa förseelser.
Om iakttagande af mera noggrannhet vid räkenskapernas uppgörande har emellertid Bokhållaren Noring af mig erhållit de allvarligaste föreställningar, och då han försäkrat sig härpå vilja använda största sorgfällighet, bör jag tro att så sker.
Jemte det Herrar Revisorer ansett den provision af 16 skilling B:ko per Tunna, som enligt ackord blifvit betald till Kapiten Påhlman för uppköp och magasinering af 800 T:r hafra, vara något hög, hafva Revisorerne fästat uppmärksamhet dervid, att Bokhdlaren Noring uppburit 66 R:dr 1-7 sk., såsom ersättning för traktamente och skjuts vid en resa till
Söderköping för eftersyn och vård af nämnde post hafra, hvilken utgift, i Revisorernes tanka, kunnat till stor del besparas, om entreprenad-auktion hållits för uppköp af hafran, med skyldighet för entreprenören att leverera den besigtningsgild å stället, hvarigenom äfven undvikits äfventyret för
Staten af varans försämring före dess ankomst till bestämd ort.
Först sedan på flera orter och hos flera personer försök blifvit gjorda, att emot något antagligt pris erhålla det för Stuteriet behöfliga qvantum hafra här på stället levereradt, men dessa misslyckats, vidtogs den utväg, att genom kommissionär uppköpa hafrepartiet i Lidköping, der, enligt inhemtade underrättelser, denna vara gällde lägst.
— Härvid var oundvikligt att till kommissionären utfästa den provision, sorn så väl här i orten, som i Lidköping, är allmänt antagen, eller 16 sk.
B:ko per Tunna.
Det fartyg, som för hafrans hitförande från Lidköping var befraktadt, blef af motvind så uppehållet, att det ej hann längre än till Söderköping, förrän det af is hindrades att fortsätta resan, oaktadt detsamma afgick från Lidköping den 17 Oktober.
Men oaktadt de sålunda tillkomna opåräknade omkostnaderna, uppgick hafran, då den omsider hit anlände, likväl icke till högre pris, 151 än atl det, med afseende på varans utmärkta godhet och hvad den här gällde, kunde anses till och med billigt.
— Om hafre-uppköpet skolat ske genom entreprenad-auktion och med förbindelse att, inom bestämd tid, levereras besigtningsgild på stället, skulle den säkert kommit att kosta 26, om icke 5o procent mera, helst ingen, utan utsigt på någon större vinst, ingått på en så äfventyrlig affär.
Ottenby den 24 Februari 1844- J. W. BEIJER. — 153 Kommitteens för Salpeter-Ärenderna underd.
Utlåtande, i anledning al 1843 års Revisorers Beråttelse, angående granskning af Salpeter/ondens räkenskaper.
Med återställande af det transumt ur Rikets Ständers sednast församlade Revisorers underdåniga Berättelse, rörande
Salpeterlondens förvaltning under åren 1840 och 1841, hvilket Eders Kongl. Maj:t täckts genom nådig Remiss, öfverlemna till Kommitteen för Salpeter-Ärenderna, med befallning att öfver hvad derutinnan af Revisorerne blifvit framstäldt afgifva underdånigt Utlåtande, får Kommiteen, till åtlydnad häraf, nu i underdånighet anföra följande, efter ordningen i Revisorernes framställning. l:o.
Den uti 1840 års Salpeter-räkenskap med 345 R:dr 39 sk. 7 r:st. afförda observations-procent blef från Kommitteen, uti skrifvelse af den 16 November samma år, till Eders Kongl. Maj:ls och Rikets Kammar-Rätt öfverlemnad; men att qvitto derå sedermera ej bekommits, torde ej böra falla Kommitteen till last, och är det otvifvelaktigt, att, om summan ej behörigen ingått, Kammar-Rätten icke underlåtit att derom göra allt hittills saknad påminnelse. 2:o.
Afskrifningen af de i räkenskaperna balanserade 55,500 R:dr bar skett, i följd af Rikets Ständers fattade beslut och Eders Kongl. Maj:ts derom aflåtna nådiga befallning.
Nästan alla de öfriga afskrifningarne hafva tillkommit, först efter det genom noggrann undersökning utrönt och upplyst blifvit, alt någon ersättning ej varit att påräkna, alldenstund de personer, som kunnat dertill skyldiga kännas, för flera år tillbaka med döden afgått, ulan alt efterlemna ringaste tillgång.
1 öfrigt och då inventarier samt äldre salpetersjudnings-pannor, som under en längre tid begagnats, nödvändigt försämras och ofta blifva alldeles obrukbara, är deraf en naturlig följd, att deras värde slutligen måste antingen lill hela beloppet, eller åtminstone till någon del, ur räkenskaperna afföras. 3:o. Rörande Salpeterfondens under åren 1840 och 1841 vunna tillväxt, torde, efler hvad Revisorerne derom andragit, vidare yttrande af Kommitteen öfverflödigt anses. 4:o. — 153 — 4:o.
Samtliga proprie balanserna bero på utredning hos vederbörande auktoriteler, och ej på något Kommitteens tillgörande. 5:o.
Slutligen, vidkommande de af Direktionen öfver Eders Kongl. Maj:ts Hof-Kapell och Spektakler utgifna, af Eders Kongl. Majrts och Rikets Stats-Kontor accepterade, obligationer, å hvilka lån ur Salpeterfonden blifvit beviljadt, lärer, enär om deras antaglighet intet tvifvel yttrats, något utlåtande af Kommilteen icke erfordras.
Kommitteen framhärdar med undersåtlig vördnad, trohet och nit, S tormä k tigste, Al lernådigste Konung!
Eders Kongl. Ma j: ts underdånigste, tropligtigste tjenare och undersåter, M.
V. WESTERSTRAND.
D. Krutmejer. 20 '•*v 154 Öfver-Ståthållarg-Embetets underd.
Utlåtande, i anledning af 1843 års Revisorers Berättelse om granskningen af Rakningen för Kronans Publika Hus.
Stormälitigste Allernådigste Konung!