Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hufvudsakliga fördelen af Riksdagens börjande i medlet af Oktober månad, synes fä antagas derutinnan, att förhandlingarne komme i gång så tidigt, att redan före årets utgång åtskilliga ärender kunde vara afslutade och de öfriga stadda under utarbetande inom Utskotten, så att en i följd häraf uppkommande tidigare afslutning af Riksmötet torde kunna med skäl emotses; hvilket för flertalet af Riksdagsmän troligen vore af synnerlig vigt, enär närvaron vid de under sommaren och första höstveckorna pågående landtmannagöromål och stadsmannavärf, hvilka sistnämnda i betydlig män mäste bero af kommunikationernas lätthet, synes mer än tillräckligt uppväga de möjliga olägenheterne af att lemna hemorten vid medlet af Oktober månad.
För att till en motsatt åsigt leda de 2:ne Riks-Stånd, som redan förklarat sig anse den 15 Oktober 1856 böra bestämmas till nästa Riksdags början, hade väl, synes mig, några öfvertygande motskäl bordt nf Utskottet anföras till stöd !ä EoepecUtiom-Vlskotlels Utlåtande, N--o 7. för dess framställning i detta hänseende.
Den formella betänkligheten har synts Utskottet, tillfyllestgörande.
Jag har sökt ådagalägga huruledes denna betänklighet, änskönt alltid aktningsvärd till sin syftning, såsom ett uttryck af omvårdnad i afseende å formernas helgd, icke synes mig grundad uppå Riksdags-Ordningens anda och ordalydelse, sä som de enligt min uppfattning böra förstås.
Jag vågar alltså vidhålla den mening, att Expeditions-Utskottet icke egt tillräcklig anledning att hos de 2:ne Riks-Stånden, hvilka sin sammanstämmande åsigt i saken uttryckt, föreslå frångåendet af besagde beslut; hvaremot Utskottet, enligt min öfvertygelse, egt skäl hos samtlige Riks-Stånden vördsamt hemställa, att dagen för Rikets Ständers nästa sammanträde till lagtima Riksdag måtte bestämmas till den 15 Oktober 1856.;; Häruti instämde till alla delar Riksdagsfullmäktige Peter Gabrielsson från Kronobergs län, Sven sindersson från Skaraborgs län och Johan Lekberg från Örebro län.
Af Herr Borgmästaren Stolpe: »Mot den förra delen af Utskottets betänkande, eller i fråga om Utskottets grundlagsenliga befogenhet, att för Rikets Ständer framlägga Utskottets åsigt om rätta och lämpligaste tiden för nästa lagtima riksdags sammanträdande, anhåller jag att härmed få anmäla min reservation .
De Utskott, hvilka det tillkommer att bereda de ärenden, som till afgörande hos Rikets Ständer förekomma, äro uti 53 § Regeringsformen och 28 § Riksdagsordningen uppräknade, men deribland förekommer icke Expeditions-Utskottet, hvilket icke en gång finnes uti R.
F. omnämndt.
Det är uti 36 g R.
O. och sedan de beredande utskottens sammansättning och göromål blifvit beskrifna, som berörde grundlag omtalar Expeditions-Utskottet och angifver föremålen för dess verksamhet, hvilka äro, att »uppsätta ej mindre de expeditioner, ”sorn under riksdagen af stånden gemensamt utfärdas, än äfven riksdagsbeslutet, ”och alla sålunda författade handlingar till Riksens Ständers justering öfverlemna.
Uti dessa uttryck kan jag för min del icke inlägga något slags befogenhet till den ärendenas konsultativa behandling, som utgör karakteren af de öfriga utskottens verksamhet, och som dels bör anses ligga uti betydelsen af de begagnade uttrycken: bereda och utarbeta, dels finnes uti §§ 29 t. o. m. 35 i R.
O. samt andra ställen i grundlagarne tydligen föreskrifven.
De anförda ordalagen i 36 § R.
O. visa också, efter min uppfattning, att grundlagsstiftarne icke föreställt sig Expeditions-Utskottets göromål af sådan beskaffenhet, att, från Rikets Ständers sida, någon annan åtgärd kunde deraf föranledas, än justering, Expeailiont-TJlskotielt Uttalande, N:o 7. 9 hvilken icke rörer sakförhållanden, hvarom likväl här otvifvelaktig! är fråga, utan endast om dessas uttryckande i skrift.
På sida om det grundlags-stadgande, som utstakar föremålen för Utskottets verksamhet, har Utskottets majoritet velat hemta stöd för sin befogenhet till den vidsträcktare behandling af ämnet, som majoriteten omfattat, ifrån tvänne andra bestämmelser i Riksdags-Ordningen, nemligen 3 mom. i 36 §, som medgifver tillsättande af flere Utskott, än de i grundlagen uppräknade, och 2 mom. i 34 §, som tillåter att, i stället för denna åtgärd, »remittera sådana mål, som till »visst Utskott icke höra, antingen till Besvärs- och Ekonomi-Utskottet, eller till »något af de öfriga förut tillsatta Utskott.»
Af dessa stadganden anser jag emellertid intetdera vara till förevarande fråga tillämpligt, det förstnämnde icke, emedan Expeditions-Utskottet icke är något sådant, genom minst tre Stånds pluralitet tillkommet Utskott, hvarom 36^3 mom.
O. talar, och det sednare lika litet, derföre att remisserne från de särskilda stånden icke uttryckligen innehålla bemyndigande, att upptaga frågan i den omfattning, som blifvit föremål för Utskottets behandling, men i synnerhet derföre, att jag anser 34 § 2 mom.
O. endast hafva afseende på de i grundlagen förut uppräknade Utskott och icke pä Expeditions-Utskottet, om hvars tillsättning och göromål talas först längre fram, eller i 36 §.
Den satsen, att förevarande mål icke hörer till visst Utskott, torde ock vara nog vågad, och linner måhända sin vederläggning uti Utskottets egen argumentation i hufvudsaken.
Utskottet har nemligen, så snart det lemnat frågans mindre vigtiga synpunkt, eller den om riksdagsmännens beqvämlighet, och inkommit på den hufvudsakliga, från hvilken ärendet tvifvelsutan bör i främsta rummet betraktas, eller gränsen för Ständernes grundlagsenliga rättighet, att förkorta eller förlänga tiden mellan riksdagarne, efter mitt omdöme fört frågan in på ett område, som, enligt 29 § R.
O., är ät Konstitutions-Utskottet anvisadt.
Efter min uppfattning af grundlagarnes anda och mening, hade Utskottets behandling af förevarande mål bort för närvarande inskränka sig till att uppsätta och till Rikets Ständers vidare åtgärd öfverlemna en sammanfattning af hvad de särskilda Riksstånden dervid tiilgjort, utan bifogande af någon Utskottets mening eller betänkande i sjelfva saken.» lith. l/ill Ii. Sl..
Ural.
!Hö3 $ 18.14. 10 Sami. ?
Afil. 2 liiifl 2 STOCKHOLM, typografiska föreningens boktryckeri, t8S4. Expeditions-UfskoUete Memorial, N:o 8. 1 N:o 8.
Memorial lill Rikets Stander, i anledning af återremiss å Skrifvclsc-forslaget N:o 98. Expeditions-Utskottets Förslag, N:o 98. till Rikets Ständers nnderdåniga skrifvelse, angående fiskets vid Trysunda hamn, med dertill hörande lägenheter, försäljning till skatte, har af Höglofliga Ridderskapet och Adeln samt Högvördiga Preste-Ståndet blifvit godkändt, men af Vallofliga Borgare-Ståndet och Hedervärda Bonde-Ståndet återremitteradt, till följd af gjorda anmärkningar, enligt hvad Utskottet tillhandakommet Utdrag af Borgare-Ståndets Protokollför den 19 sistlidne Augusti upplyser, att de i Stats-Utskottets sednare Utlåtande, N:o 195, i det ämne, hvarom Skrifvelse-förslagert handlar, förekommande uttryck: c.att hinder icke borde möta för fiskets försäljning efter enahanda grunder, sorn vid tillförene skedd försäljning af kronofisken blifvit tillämpade», ej varit i Skrifvelse-förslaget införde: och ehuru Utskottet ansett Rikets Ständers i det återremitterade Förslaget uttryckta medgifvande, att ifrågavarande fiske må till skatte försäljas, vara tillräckligt utan någon antydning om sättet, hvarpå skatteförsäljningen borde ske, hvilket måste på Kongl. Maj:ts Nådiga pröfning bero, har Utskottet likväl, då tvänne Riks-Stånd funnit det vara af vigt, att omförmalde uttryck i den underdåniga skrifvelsen inflyta, trott sig böra uppsätta det nya Skrifvelse-förslag i ämnet, som nu vördsamt öfverlemnas under N:o 120.
Prof. 1853 §f 1854. 10 Sami. 2 Afd. 3 Haft. 1 2 Expeditions-Utskottets MemorialN:o 9. N: o 9'.
Memorial lill Rikets Ständer, angående förhöjdt arfvode åt Föreståndaren för Tryckeri-aJdelningen af Utskottets kansli.
I anledning af E x p ed i t i o ns - U t s k o tt e t s vid de 3rne nästföregående Riksdägarne derom gjorda framställningar hafva Rikets då, församlade Ständer beslutat, att, enär det arfvode af 3 R;dr 24 sk., banko om dagen, Kongl.
Bibliothekarien och Riddaren Arwidsson åtnjutit i och för inseendet öfver tryckningen af Bihanget till Riks-Ståndens protokoll, ingalunda kunde anses motsvara den tid och omtanke han åt detta bestyr egnat och hvarigenom han i icke ringa mån medverkat, till Riksdags-ärendbnas skyndsamma handläggning,, tillägga honom en förhöjning af 1 E:dr banko om dagen i berörde arfvode; och då henval de Kongl.
Bibliothekarie med samma utmärkta skicklighet, nit och drift utöfvat nämnda befattning äfven under innevarande Riksdag,, då, i följd af ärendenas mängd och vidlyftighet, denna befattning varit ännu besvärligare än vid; de föregående, får Utskottet vördsamt hemställa, att ett till Fem R:dr banko förhöj dt dagligt arfvode, beräknadt från och med den 1 December sistlidet år, matte Kongl..
Bibliothekarien Arwidsson tilläggas, samt skillnaden emellan detta förhöjda och det, han hittills uppburit, alltså honom tillgodokomma..
Stockholm den 5 September 1854- Expedilions-Utsholtels Memorial, N:o 10. 3 N:o 10.
Memorial till Rikets Stunder, i anledning af .äterremisser u Skrifvelse-förslaget N:o i'5 L Expeditions-Utskottets Förslag, N:o 131, till Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, angående regleringen af utgifterna under Riksstatens Sjette Hufvudtitel, har af Yälloiliga Borgare-Ståndet och Hedervärda Bonde-Ståndet blifvit återremitteradt till följd af gjorde anmärkningar, att den i Skrifvelseförslaget omförmälda öfverflyttning af 549 r:dr 5 rst från Stora Kopparbergs aflöningsstat till Landshöfdinge-lönen i Christianstads län blifvit i den öfver Sjette Hufvudtiteln uppgjorda tabell så tillämpad, att nämde belopp väl blifvit tillagdt den kontanta lönestäten för Christianstads län, men något motsvarande afdrag ej egt ruin i staten för Stora Kopparbergs län, hvarigenom en oriktig förhöjning af 549 r:dr 5 rst. uppkommit i Sjette Hufvudtitelns slutsumma.
Expeditions-Utskottet, som vid upprättandet af ifrågavarande tabell noggrannt följt den af Stats-Utskottet uppgjorda och af Rikets Ständer godkända, liar i afseende å nu anmärkta fall inhemtat, det Rikets sednast församlade Ständers beslut, att den del af den till Stora Kopparbergs läns landsstat anslagna indelta ränta, sorn varit
Landshöfdingen på lön och till embetsrummens eldning anvisad, utgörande 402 £4$ bass ved och i staten upptagen tili 635 r:dr 32 sk. 5 rst., hvaraf 86 r:dr 32 sk. årligen beräknats för embetsrummens uppeldning och återstoden ingått i Landshöfdingens lön med 549 r:dr 5 rst., skulle indragas och från Sjette Hufvudtiteln försvinna, hvaremot det kontanta lönebeloppet för samma län ' skulle ökas med 549 ndr 5 rst., så att titelns summa på det hela minskades med 80 r:dr 32 sk., ej blifvit i den då uppgjorda tabell öfver nämde Hufvudtitel i vidsträcktare mån iakttaget, än att den indragna vedbrands-räntans kronovärdi, utgörande 58 r:dr 34 sk. 8 rst., blifvit afdräset från det för de till Stora Kopparbergs län anslagne indelta räntor i 1^48 ars Riksstat beräknade kronovärdi, 2,434 r:dr 12 sk., hvilket alltså i den år 1851 fastställda .
Riksstat är upptaget tili 2,375' rulr 25 sk. 4 rst., 4 Expeditions-Utskotlels Memorial, N:&
JO. samt att nämnde indelta räntors markegångs-värde blifvit minskadt .med 86 r:dr 32 sk., hvaremot den minskning i nämnde markegångs-värde med 549 r:dr 5 rst., samt motsvarande förhöjning i förra kontanta anslaget, som jemväl bordt ske, så att indelta räntor»es markegångs-värde, 17,113 r:dr 24 sk. 4 rst., rätteligen skolat upptagas till allenast 16,564 r:dr 23 sk. 11 rst. och kontanta anslags-summan 4.887 r:dr 24 sk. 3 rst. i stället till 5,436 r:dr 24 sk. 8 rst. icke egt ruin, hvilket haft tilt följd, att då, vid nuvarande Stats-reglering, beloppet skulle till Christianstads läns lands-stat öfverföra*, något afdrag från kontanta anslaget för Stora Kopparbergs län ej kunnat göras.
Enda utvägen att numera afhjelpa den anmärkta oriktigheten torde således vara att nu verkställa det afdrag från de till sistnämnde läns lands-stat anslagne indelta räntors förslagsvis beräknade markegångs-värde, hvilket bordt hafva iakttagits vid sistlidne Riksdag; och har alltså detta värde nu blifvit i tabellen minskadt med ett till 550 r:dr jemnadt belopp, hvilket äfven i Hufvudtitelns slutsumma iakttagits och ej verkar på Riks-staten, enär å Statsverkets ordinarie inkomster den del äf ordinarie räntan, som är anvisad till åtskilliga Stater, Verk och Inrättningar samt äfven förslagsvis beräknas, lomme att upptagas 550 r:dr lägre, så att stats-fyllnads-summan derigenom hvarken höj eseher minskas; hemställande Utskottet vördsamt, att, med denna förändring i tabellen, Skrifvelse-förslaget mätte af Rikets Ständer godkännas.
Lag- samt Allm. Besa.- och Oecon.- Ulskts Betänkande N'.o 21. 7 Skiftes-Stadga, hvarom åtskilliga bekanta missbruk af den obegränsade friheten, att söka och erhålla laga skifte, jemväl erinrat, har numera det enda efter Utskottets omdöme lämpliga correctiv, som kan utfinnas, å nyo blifvit satt i verksamhet.
Uli 12 Caj). 12 §. K..
F. den g
Junii 1882 är en noggrann undersökning anbefalld, och nytt skifLe icke tillåtet, så vida det icke är utrönt, att skifteslagets egor derigenom skulle erhålla en för egornas skötsel lämpligare indelning, och således samt genom beredde tillfällen lill odling uppbringas till högre afkastning, deraf hemmanens värde i betydlig måtto ökades.
Denna undersökning, hvilken, i händelse af missnöje med Landtm äta rens och gode mäns utlåtande, bör af EgodelningsRätten pröfvas, synes, så vidt möjligt är, böra förebygga missbruk med rättigheten till skiftes erhållande, hvilken rättighet, efter Utskottens tanka, icke utan orättvisa kan jordegare fråntagas. Utskotten tillstyrka, att 3 §. i förevarande Gap. må oförändrad bibehållas. 2 Cap. 2 §. jemförd med Kongl. Förordningen den g Junii i832.' af Jan Peter Jansson från Stockholms Län: alt innehållet af denna §. vore ett intrång i egande-rätten, och således borde ur Författningen utgå, eller åtminstone på det sätt ändras, alt skogen finge begagnas till försäljning för hemmansräntors och andra utskyld ers betalande.
Riksdag, då enahanda anmärkning mot förevarande §. framställdes, yttrade sig Utskotten derom på följande sätt: ”Utskotten få upplysa, att stadgandet i denna §., hvilket står i den fullkomligaste öfverensstämmelse med föreskrifterne i 10 Cap. 6 §.
Balken, 25 Cap. 10 §.
Rältegångs-Balken samt 8 Cap. 6 §.
Utsöknings-Balken, är en nästan ordagrann afskrift af sista Mom. i 7g §. af 1788 års Storskiftes-Sladga.
Efter Utskottens tanka är ett sådant stadgande ovilkorligen nödvändigt för att förekomma, det icke någon delegare må kunna, under det skiftes-verkställigheten pågår, företaga sig att förstöra den gemensamma skogslillgången.
Delta stadgande har sålunda till föremål att freda, men ej alt kränka eganderätten, hvadan Utskotten anse anmärkningarne deremot böra lemnäs utan afseende.” Nuvarande Utskott, som instämma i de här yttrade åsigter, anse sig således böra tillstyrka, att Jan Peter Janssons framställde förslag må utan afseende lemnäs.
8 Lag- samt Allm. lie sv.- och Oecon.-Utsk'.s Betänkande
I\:o 21' 4 Cap. 2 §.
Af Herr Ehrencrona: att det stadgande, sora genom Kongl. Kungörelsen den q
Junii i832 blifvit uti denna §. infördt, att handtlangning vid egors mätning och andra göromål, som ute å marken verkställas, icke må under slotter- och skördetiderne utfordras, vore ledande till uppehåll i Landtmäteri-förrättningarne och således borde upphäfvas.
Det skäl, som ligger till grund för ifrågavarande stadgande, nemligen alt det för Allmogen faller sig ganska olägligt att under skörde- och andetiderne lemna handtlangning till egomätningar, bör i Utskottens tanka gälla lill bibehållande af den klandrade föreskriften, hvadan Utskotten tillstyrka, att den deremot gjorda anmärkning må färjalla. 6 Cap. 3 §.
Af Peter Persson från Calmar Län: att gode män, i händelse de genom uppenbar mannamon, egennytta eller 'vårdslöshet äro upphof till något origtigt beslut, måge i likhet med Egodelnings-Rätts Ledadamöter derföre ansvara.
Då valet af god man helt och hållet beror af det medborgerliga förtroende en person vetat tillvinna sig, synes det högst sällan böra inträffa, att någon missbrukar sitt uppdrag till egen vinning och andras förfördelande.
Om det likväl skulle hända, att gode män, med förgätande af sin ed, för nyssnämnde eller andra orena afsigter, tillskyndade delegare skada, synes, för bedömande af deras ansvars- och ersättnings-skyldigbet, tillräckliga bestämmelser i allmänna Lagen redan förefinnas.
Att utan någon dertill gifven anledning stifta en serskild ansvarighels-lag emot öfverträdelser;, som hittills icke veterligen inträffat, lemnar föga uppmuntran alt emottaga ifrågavarande municipal-befattning.
Då vidare i betraktande lages, att gode män icke äro
Domare, samt att deras befattning både i omfång och vigt ganska mycket skiljer sig från Ledamöters i Egodel nings-Rätt, helst de förstnämnde ega handlägga endast sådana ämnen, hvilkas bedömande nästan uteslutande beror af hvars och ens subjectiva öfvertygelse, anse Utskotten Peter Perssons motion i denna del icke böra bifallas.
8 Cap. i §.
Af samme Motionair: att en allmän delnings grund bestämm es, åtminstone lika för hvarje Län; samt att delnings grunden åboer emellan å hemman, som förut undergått storskifte, bör vara densamma, som varit Lag- samt Allm. Bese.- och OeconUtsl:s Betänkande N:o 21. q varit följd vid storskiftetmen der sådant icke föregåttborde hvars och ens mantalsbelopp utgöra grunden.
Af Nils Persson från Stockholms Län och Olof Olsson från Östergöthland: att då erfarenheten skall visat, att, oaktadt med noggrannhet verkställd gradering, vissa hemman blifvit vid förrättade storskiften i betydlig nion lidande, på det sätt att de icke fått sig tilldelad så mycken jord, som till godhet och vidd, i förhållande till hela byens ego-område, bort efter mantalet dem tillkomma, ansågo sig Molionairerne ega anledning yrka, att sista Mom. i förevarande §. måtte upphäfvas, och att egor vid förefallande skiften inom byar borde fördelas efter stång och stångfall , öre och örtug „ efter hvad i hvarje landsort' är brukligt j så att hemmantalet toges till grund för fördelningen.
Hvad först angår Peter Perssons yrkande, att en allmän deiningsgrund måtte bestämmas för hvarje Län, få Utskotten yttra, dels alt en allmän grand för deltagningsrätt i skog och utmark redan är vorden för bela Riket stadgad uti Kongl. Brefvet den 2 September 1689 och Kongl. Förordningen den i3 Julii 1742, i enlighet hvarmed den rättighet ett hemman anses innehafva i dylika samfäiligheler skall mätas efter dess oförmedlade hemmantal, och dels att deiningsgrund uti inegor jemväl finnes bestämd genom allmänna föreskrifter, meddelade uti 1 Gap. 1 och 3 §§, Byggn.
Balken och i5 Gap. 2 §.
Hvad Lagen i sistberörde afseende innehåller, har likväl sedermera blifvit ändradt genom de, för åtskillige Län, uti flere
Författningar bestämde serskilde delilingsgrunder, men der annorledes icke är stadgadt, gäller allmänna Lagen ännu lill efterrättelse.
Det torde emedlertid vara öfverflödigt alt bär upprepa berörde serskilda Författningar, sedan Lag-Comitéen derföre redovisat uti motiven till 4 Gap.
Balken nya Civi l-Lag-förs laget, hvilka Utskotten i detta hänseende få åberopa, endast med det tillägg, att deiningsgrund vid skiften inom ett och samma hemman i Halland är vorden utstakad uti Kongl. Brefvet den 6 Junii i82r, samt att om rätter deiningsgrund vid egoskiften 1 Herjeådalen är förordnad! uti Kongl.
Brefvet till Kammar-Coiiegium den 2 Maji 182G.
Vid granskning af dessa Författningar hafva Utskotten icke funnit stöd för den mening, som synes hafva föranledt motionen, nemligen att olika delilingsgrunder inom ett och samma Län följas.
Föreskrifterne äro Bihang till R.
Fröt. 1834. lale Sami. %dra AJd. 2 7:de liäftet. io LtCig- samt Allm. Bcsv.- och Oecon.- Utsh'.s Betänkande JY:o 2f. meddelade att gälla serskildt för hvarje Län, men icke ensamt för vissa delar deraf.
Det af Motionairen åsyftade ändamål, att tillvägabringa enhet i detta lagstiftningsämne inom hvarje Län, är således redan vunnet, vid hvilket förhållande och då Utskotten af den, utan alla motiv, gjorde framställningen icke ansett sig kunna hemta anledning att för hela Riket föreslå någon allmän delningsgrund vid skiften uti inegor, tillstyrka Utskotten, att Peter Perssons motion i denna del må förfalla.
Hvad beträffar yrkandet om upphäfvande af 2 Mom. uti denna §., hvari stadgas, att, der laga kraftvunnet storskifte finnes, hör hvarje delegare vid nytt skifte tillgodonjuta hvad efter uppskattnings värde mot de egor svarar, som han enligt storskiftet innehaft, få Ulskotten tillkännagifva, att Utskotten för ingen del kunna deruti instämma»
Den egolott, en delegare genom laga kraftvunnet skifte fått sig tillagd, är hans lagliga egendom, hvilken icke utan ett våldsamt ingrepp i egande-rätten kan honom fråntagas.
Ilan må kunna tvingas att ingå i nytt skifte och utbyta sin jord emot annan, om skäl dertill förekomma, men intrång i egande-rätten hör aldrig kunna sättas i fråga.
Det torde få anses som en ovedersägligt vigtig sals, att skifte bör betraktas, icke såsom ett sätt att förvärfva, utan blott såsom ett sätt att genom utbyte till förmonligare bruk ordna och sammandraga egor, och på grund häraf lärer med säkerhet kunna antagas, att ifrågavarande stadgande är fullkomligt rättsenligt och således hör oförändradt bibehållas. 10 Gap. 1 §.
Af Peter Persson från Calmar Län: att bestämmandet, hvilken mark skall såsom inrösnings- eller afrösningsjord i skiftet ingå, borde uppskjutas, intilldess egograderingen blifvit verkställd, hvilken förändring, efter Motionairens tanka, skulle medföra mera enkelhet och redighet vid uträkningen och de liqvider emellan in- och afrösningsjord, som stundom icke kunna undvikas.
Någon jemförelse mellan in- och afrösningsjorden kan såsom grund för graderingen deraf svårligen ega rum, hvaraf följer, att, vid de sällan inträffande fall då dessa ego-slag mot hvarannan utbytas, serskild jemförelse dem emellan måste ske, utan inblandning uti eller verkan på den allmänna taxeringen.
Härtill kommer derjemte, att graderingen icke ensamt kan utgöra grunden för urskiljande af den mark, hvilken hör som inrösningseller afrösningsjord beräknas.
Ett hufvudsakligt afseende måste jemväl fästas på markens belägenhet, hvarom förevarande §. äfven lemnar bestämd Lag- samt Allm.
Besv,- och Oecon. - Utsk:s Betänkande N:o 21. 11 föreskrift.
Skillnaden emellan dessa egoslag bör således, i Utskottens tanka, lätt kunna, efter redan gifne sladganden, uppgöras, hvadan motionen afstyrkes. 11 Cap, 1 §.
Af samma Motionair: att alla skifteslagets egor , bättre eller sämrej de mä bestå af hustomter, åker, äng, beteshagar, skog eller annan utmark, mel graderingen, hvar för sig, genom anställd gräfning, böra noga undersökas, jem föras, urskiljas och värderas efter läget och jordens naturliga beståndsdelar, i ett rigtigt förhållande till hvarannan, utan att deras odling och bättre häfd dervid bör komma i beräkning.
Af Nils Insulin från Stockholms Län: att jordegarne, hvilka bäst känna sin jords beskaffenhet och således bättre .än andra veta bedöma dess värde, mätte tillåtas sjelfva verkställa egograderingen.
Af Olof Olsson från Östergöthland: att Landtmätaren, sä vidt möjligt är, bör förelägga jordegarne en provisionel planläggning förr än taxeringen företages.
Vid jemförelse emellan Peter Perssons förslag till föreskrifter om graderingen, samt innehållet af denna §. hafva Utskotten icke funnit annan skillnad dem emellan, än att den senare med större redighet och fullständighet angifver grunden och sättet för ego-taxeringens verkställande.
Någon ändring i stadgandet härom synes Motionairen icke egentligen hafva åsyftat, och således torde Utskottens yttrande kunna inskränkas till det omdöme, som Utskotten nu uttalat.
Hvad angår Nils Insulins yrkande, alt jordegare mätte berättigas att sjelfva verkställa egograderingen, få Utskotten upplysa, att en sådan rättighet, enligt 1757, 1766 och 1783 års Storskiftes-Författningar , varit delegarne tillerkänd, men derefter uti senare tiders Skiftes-Författningar blifvit till Landtmätaren och gode män öfverflyttad, på så sätt, alt desse, efter rådplägning med jordegarne, uti ämnet ega beslutande rätt.