Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det förhållande, sorn jag här anmärkt, inträffar också i anseende till Ombuden vid Lånecontoren i Malmö och Götheborg, ibland hvilka endast de Ombud, sorn äro boende, i nämnde städer, kunna, utan egna uppoffringar, åtnöjas med den högst ringa penning, som de nu åtnjuta.
Jag föreslår till årligt arfvode för dessa Ombud en summa af 1200 R;dr courant,”
Uti denna reservation instämde Riksdagsfullinägtige Olof Olsson, Anders Andersson, Brisman, Peter Pehrsson, Lindbeck och JSordmark. STOCKHOLM, lios B. M. Brkdbkrg, 1834. Banco-Utslcottets Betänkande N:o 6g. i N:o 6g.
Ankom till Exp,-Utsk. d. 22 Dec.
Betänkande, i anledning af Herr Lakes motion, om ofördröjligt utbetalande från Banken af Brandförsäkrings-B olagets der innestående medel, hvilka blifvit uppsagde för Wenersborgs stads bispringande. (jenom remiss af den 3 sistlidne November, har Vallöf!. Borgare-Ståndet behagat lill Utskottet öfverlemna ett af Herr Rådman Lake afgifvet Memorial, deruti förmäles, att Wenersborgsstads Brandförsäkring i städernes Allmänna Brandstods-Bolag väl billigtvis borde kunna af de brandskadade genast påräknas, men att, som Bolaget hade de dertill nödige medel insatte uti Rikets Ständers Bank, emot 6 månaders uppsägning, kunde, före utgången af denna tid, Bolaget icke annorlunda verkställa sin liqvid till de husville, än att detsamma, enligt hvad Herr Lake hade sig bekant, ämnade aflemna till hvar och en fordringsbevis, hvilka likväl i närvarande tid, helst i en olycklig och fattig landsort, efter Herr Lakes öfvertygelse, icke kunde förbytas i penningar; i anseende hvartill, och då de olycklige
Stadsboernes snara förhjelpande till hvad de hade att af Bolaget påräkna vore desto angelägnare, emedan de derigenom komrao i tillfälle att under vintermånaderne uppköpa och sammandraga de byggnadsmaterialier, som vid första vårdag på stället erfordrades, Herr d^ake framställt den anhållan, att Banco-Fullmägtige måtte genom BancorUtskottet anmodas genast gå i författning derom, att af Banken blefve till Brand försäkrings-Contoret betald den ar B ridförsäkrings-Bolaget uppsagde summa, T vottet, som funnit nödigt att i detta ämne höra Banco-Fullmägtige, har , kunnat annat än, lika med dem, finna allmänna BrandstodsBolagets förbindelse, att åt de brandskadade tillhandahålla den ersättning, hvartill Bolaget sig förbundit, så klar och ovilkorlig, att Brandstods-Bolaget, sedan ersättnings-beloppet blifvit bestämdt, icke kan hafva i sin magt att utbetalningen egenmägtigt fördröja, eller att, i stället för contanta penningar, lemna åt ersättningstagaren, utan dennes frivilliga begifvande, skuldförbindelse eller säkerhetshandlingar af hvad slag som helst, innan de åtgärder föregått, som i 44» 4^ och 4 6 §§• 3 Gap. af det för Allmänna Brandstods-Bolaget den 3o Junii 1828 utfärdade Reglemente oraförmälas; Bihang till R.
Fröt. 1834- 6-.te Sami. 1 -.sta Afd, 2\dia Band. 1 17ide Häftet 2 Banco- Utskottets Betänkande N:o 6g* hvarföre Utskottet äfven ansett det hafva varit Brandstods-Bolagets sak, att, sedan detsamma styrkt sin oförmåga, att genom disponibel cassa-tillgång eller utestående fordringars inbringning, eller låns upptagande, eller annorledes fullgöra sina förbindelser emot Wenersborgs stad, hos Rikets Höglofl.
Ständer söka utverka ett medgifvande af nu ifrågavarande beskaffenhet, hvilket, enligt sin natur, innebär en tillfällig eftergift och jemkning i de för Bankens upplåningsrörelse utstakade, af Bolaget, redan i den stund medlen insattes, fullkomligen kände allmänna grunder.
Under denna synpunkt och då Brandstods-Bolaget sjelft hos BancoStyrelsen aldrig anmält dess önskan vara, att, med uppoffring af annars påräknelig ränta, genast utbekomma en först i April månad nästa år efter uppsägning förfallen summa, framställer sig frågan nu i ett mindre utredt skick; men under förutsättning emedlertid , att det ifrågaställde undantaget från Bolagets sida önskas och påkallas, såsom ett nödvändigt medel att underhjelpa dess betalningsförmåga i uppgifne fall och från de brandskadadc afböja de af Motionairen framställde, onekligen ganska svåra och kännbara olägenheterna af hvarje dröjsmål, har Utskottet trott sig böra ingå i undersökning, huruvida Banken möjligen, utan förlust och utan en alltför menlig inverkan på egen ställning,, skulle kunna främja det af Motionairen åsyftade ändamål.
Utskottet har härvid inhemtat, att 200,000 R:dr, Allmänna Brandstods-Bolaget tillhörige, hvilka i Låne-Banken innestå för 3 procents ränta emot en mängd till innehafvaren ställde skuldförbindelser, blifvit den 11 nästl.
October uppsagde; och ehuru Utskottet ej kunnat förbise, att Handels-Disconternes fonder icke befinna sig i den ställning, att de för närvarande kunna återbära en sådan summa, så att följaktligen tillgång dertill endast låter sig bereda genom förskott från Låne-Banken; likväl, då en sålunda förskottsvis, skeende liqvid af nämnde capitai-summa, hvilken efter 4 månaders förlopp utgör en ovilkorligen förfallen skuld, icke för tillfället kan anses medföra det ringaste menliga inflytande på Bankens ställning, helst, enligt af Banco-Fullmäglige gjord anmälan, redbara fondens förhållande till sedelstocken nu, efter flera veckors fortsatt silfver-utvexling, befinner sig till och med något fördelaktigare än i den stund utvexlingen begynde, utan nämnde capilal-summas utbetalande på förband snarare kunde anses för Banken fördelaktigt, genom inbesparande af den derå löpande räntan, för 3 å 4 månader, får Utskottet, förvissadt om Rikets Ständers öma deltagande i den svåra olycka, som öfvergått Wenersborgs stad, härigenom tillstyrka Rikets Höglofl, Ständer Banco-Utskottets Betänkande 1S:o Jo. 3 att, med bifall till ofvanberörde capital-belopps liqviderande förskottsvis, genom Låne-Banken, tillåta, att de af Allmänna Brandstods-Bolaget uppsagde, den ii April 1835 förfallne Låne-BancoObligationer, till sammanlagdt belopp af 200,000 R:dr B:co, må, å enskildt förskotts räkning, omedelbart af Låne-Banken inlösas, med ränta till inlösningsdagen, om och i den moa samma Obligationer derstädes företes och aflemnas. Viljande Utskottet, i händelse Rikets Höglofl.
Ständer täckas denna åtgärd bifalla, ofördröjligen låta meddela Låne-Banco-Deparlementet de föreskrifter, hvilka för verkställigheten deraf erfordx^as.
December 1834- N:o 70.
Antom till Exp.-Utst. den 22 Dee.
Betänkande, i anledning af Herr Linderholrns motion, angående af skaff ande af öfver-räntor vid liqvider af Biscontlån m. m.
Uti en inom Vällofl. Borgare-Ståndet framställd och till Utskottet remitterad motion är af Herr Linderholm yrkadt: 1:0 att den så kallade straffräntan, eller 3 procents förhöjning i den cirkla
Disconträntan, som för närvarande eger rum å Discontlån, hvilkas betalning öfver förfallotiden uteblifver, måtte afskaffas, såsom, efter Herr Linderholrns förmenande, stående i strid med allmänna Lagens förbud emot ocker, eller betingande; af högre ränta än 6 procent; men att, detta oaktadt, den Discontverkets Gäldenärer nu beviljade tid af en, högst två respit-månader. till inbetalande eller omsättning af sina lån, måtte fortfara, dock så, att vid omsättning hvarje reversal skulle erhålla det datum, då gamla lånet förföll, hvarigenom icke respit-månaderne skulle kunna många och ända till 10 månader verka dröjsmål med sista inbetalningen, och 2:0 alt en så beskaffad förändring i arbetssättet vid
Disconterne måtte vidtagas, att Gäldenären blefve berättigad att, å hvilken söknedag det vore för honom lägligt, inlemna bevis öfver i Banken insatta liqvider och räkna sig insättningen till godo från den samma dag, eller, att, om något hinder emot verkställigheten häraf mötte, Gäldenären åtminstone i de tryckte 4 Banco- Utskottets Betänkande N:o 70. blanketterne lill
Discont-reversalen erbölle underrättelse, hvilken eller hvilka dagar i veckan omsättning eller liqvid finge ske.
Dervid blifvit bifogade åtskillige inom Ståndet i frågan afgifne yttranden.
Efter inhemtande af så väl Banco-Fullmägliges sorn JBanco-DiscontDirectionens Utlåtande öfver omförmälde motion, har Utskottet densamma till slutlig pröfning företagit; och hvad först angår frågan om afskafFandet af den nu föreskrifne straffräntan för Disconllån, som efter för fa Höliden inbetalas eller omsättas; så, enär Rikets Höglofl.
Ständer, i anledning af Utskottets i Utlåtandet N:o 16 ^punkt. 20 pag. 86) gifne tillstyrkan , angående lånerörelsen genom Banco-Disconten, beslutat, att sjelfva Discontrörelsen md fortgåj utan annan förändringj än att Banco-Styreisen, så vida de för Cassa-creditiv åt Hypolheks-föreningar af
Disconlfonden anvisade medel icke till detta ändamål komma att användas, eger rättighet att nedsätta maximi-lånesumman i Disconlen, anser Utskottet det redan vara af Rikets Ständer afgjordt, att någon så beskaffad förändring, som i denna del blifvit af Herr Linderholm föreslagen, icke bör ega rum; och Utskottet kan deslomindre understödja Herr Linderliolms förslag i denna del, som det af en hvar, med kännedom och erfarenhet af ett Discont-Verks förvaltning, måste inses och erkännas, alt i en lånerörelse med limiterad fond, der tillgången till ny utlåning alltid är beroende af den större eller mindre ordentlighet, hvarmed förut utgifne lån inbetalas eller omsättas, borttagandet af straffräntan, derigenom det kraftigaste bandet på försumlige Gäldenärer tillintetgjordes, skulle kunna medföra högst menliga följder, hvarföre äfven i alla tider tillåtelsen till sådan räntas beräknande ansetts af lika väsendtlighet för Discontrörelses bedrifvande, som vid en vexelrörelse rättigheten till högre än laglig ränta för återgångne vexlar.
Beträffande dernäst förslaget att vid de vid omsättningar, som göras efter förfallotiden, nya lånereversalet skulle erhålla det datum , då gamla lånet förföll, i stället för det, då nya reversalet hos Verket belånas; så, utom det att Rikets Ständers ofvanåberopade beslut jemväl, efter Utskottets omdöme, lägger hinder emot vidtagandet af en sådan förändring, fimner Utskottet Herr Linderliolms yrkande i denna del innefatta en så uppenbar stridighet emot
Discontverkets hela expeditionsordning och bokföringssätt, att deraf oundvikeligen skulle följa oreda i räkenskaperne; och anser Utskottet i flera afseenden ej mindre betänkligt, att gifva de till Discontverket ställda skuldsedlar en retroactiv belåningstid, af ända till tvänne månader före deras utgifvande, bevittnande och förseende med vederhäftighetsbevis, än alt de - B anco-Ut slottets Betänkande J\7 ■'o jo. rigtnom borttaga oell förkorta den lånetid på det bela, som så länge varit Discontverkets Gäldenärer medgifven, och hvilket rådrum för det mesta äfven ländt lill Discontens fördel.
Äfvensom Utskottet slutligen, i anledning af Herr Linderholms yrkande, att hvarje Discontens Gäldenär må ega , att, å hvilken söknedag det finnes för honom tjenligt, till Discont-Contoret inlemna bevis öfver i Banken insatta medel och räkna sig insättningen till godo från den dag han densamma verkställt, anser sig böra erinra, dels att denna rättighet redan är medgifven i afseende på de lån, som till fullo inbetalas, och DiscontContoret, enligt Directionens tilikännagifvande, för sådant ändamål öppet alla söknedags-förmiddagsr, då de inlösta reversalen återfås emot Bancoattest å Capitalsumman och contant liqvid af derå tilläfventyrs upplupen ränta; dels att, ehuru omsättningar endast å en viss dag i veckan, som nu mera är Thorsdagen, föredragas och pröfvas hos samfälda Directionen, det likväl, enär, enligt hvad allmänt blifvit lillkännagifvet, omsättnings-reversalen med bifogad attest å afbetalning och ränta dessförinnan vid Discont-Contoret emoltagas, från och med Lördagen till och med Tisdags-eftermiddagen, samt de genom omsättning infriade lånereversalen följande Fredag och Lördag i Contoret återbekommas, icke rättvisligen kan bestridas, att Allmänhetens beqvämlighet äfven i denna del, så vidt sig göra låter, i förening med nödig ordning och säkerhet för Verket, redan är behörigen afsedd, dels och att ränta å den större eller mindre del af ett Discontlån, som i Banken insattes, aldrig beräknas längre än till attestens datum, (så vida nemligen attesten inom den föreskrifna tiden af i4 dagar hos Discontverket presenteras,) men att, då återstoden af lånet icke kan anses betald förr, än omsättningen, efter hos
Directionen föregången pröfning, varder beviljad, blifver deraf en naturlig följd, att räntan å denna återstod måste beräknas till omsättnings-dagen.
Och får Utskottet, på desse förenade skäl, tillstyrka, att Herr Linderholms ifrågavarande motion må förfalla.
En Ledamots serskilda mening bifogas.
Stockholm den 19 December 1834- 6 Banco-Utskottets Betänkande A":o Ji.
Reservation af Herr Falhem'.
”Sedan jag inför Höglofl.
Utskottet, i likhet med. hvad jag inom Räkenskaps-Afdelningen framställde, nemligen att vid BanDiscont-Verket den anstalt måtte vidtagas, att låntagare, som uti Vexel-Banken insatt penningar för Verkets räkning, må berättigas att för de insatta medlen blifva crediterade under den dag, som attesten till Discont-Verket aflämnas, och icke såsom nu sker nödgas afvakta den dag, då Directionen har sitt sammanträde; hvilken hemställan likväl Höglofl.
Utskottet, uppå derom af Herr Grefven och Ordföranden framställd proposition, afslog; och då denna anstalt inom Höglofl.
Utskottet ansågs oförenlig med det Reglemente och Arbetsordning, som inom Discont-Verket nu är vidtagen, så hemställer jag till Höglofl.
Rikets Ständer, om orden uti Betänkandet — — — den större eller mindre ordentlighet, hvarmed förut utgifne lån inbetalas eller omsättas — i kunna vara på sitt ställe oller rätt lämpliga, och utan att jag dervid för närvarande kan se, huru någon rättelse deruti skall ernås, har jag dock ej velat underlåta att framställa detta factum, såsom ett stöd för dem inom Representationen, som uti Real isa tions-frågan ansett Bankens Discont-rörelse icke allenast oförenlig med Bankens sanna functioner, utan äfven bevist, att den varit skadlig för jordbruket och] näringarne. ” N:o 71.
Antom till Exp.-Utsl. d. 22 Nov, Retänlcande, i anledning af Herr Hallings motion, om utfärdande af allmän Kungörelse, till underrättelse om det gamla Si Ifver myntets gångbarhet i allmänna rörelsen.
Från Vällofl. Borgare-Ståndet är till Banco-Utskottet remitterad en af Herr Halling3 med åberopande af 56 §.
Riksdags-Ordningen, väckt motion, att, sedan silfver-utvexling i Banken nu åter börjat på de i Myntbestämnings-Lagen den 1 Mars i83o stadgade grunder, och sålunda ett nytt silfvermynt blifvit i omlopp satt, utvägar måtte vidtagas, att i allmänna rörelsen åter framlocka äfven det gamla silfvermyntet, serdeles det mindre, samt för detta ändamål, genom allmän Kungörelse i Riket förklaras, att äfven det gamla silfvermyntet numera bör gå och gälla i all - Bcinco-Utshottets
Be Länhem de N:o ju 7 niänna rörelsen, samt emottagas i all allmän uppbörd, efter dess innehafvande prägel och värde, efter högst åberopade Myntbeslämnings-Lag, med utsättande tillika af hvarje myntstyckes värde, i förhållande till Bancooch Riksgälds-sedlar, hvarigenom äfven den fördel, efter Motionairens åsigt, skulle uppkomma, att flere bytesmedel erhöllos; och har Motionairen trott den föreslagna åtgärden åtminstone i Landsorterna vara af erkänd nytta, emedan, i annat fall, isynnerhet det mindre gamla speciemyntet, hädanefter som hittills, endast godtyckligt skulle i värde anses och skattas, samt således den mindre upplysta delen af Allmänheten, okunnig om myntets rälla värde, ofta tillfogas en orättvis förlust, och derföre endast i verkligt nödfall tillgripa sitt gamla silfvermynt.
Enär, enligt hvad en Ledamot inom Yällofl.
Borgare-Ståndet, vid motionens remitterande, jemväl erinrat, Kongl. Förordningarne af den q
Januarii 1770 och den 27 November 1776, angående Rikets förseende med. speciemynt m, m., icke blifvit genom Myntbestämnings-Lagen af den 1 Mars j83o upphäfde, utan ännu äro till deras kraft och verkan gällande, samt vid sådant förhållande, och då en hvar redan känner, att 1 R:dr Silfver-specie, efter 1664 års myntfot, motsvarar, enligt Myntbestämningsgrunden, R:dr B:co, en Kungörelse, af den beskaffenhet, Motionairen föreslagit, måste anses i allo öfverflödig, finnér Utskottet sig ej kunna tillstyrka bifall till Herr Halling ifrågavarande motion.
Stockholm den 19 Dec. 1804.
Reservation af Herr Rubin: ”Emot Höglofl.
Utskottets, i strid med Afdelningen» tillstyrkan fattade beslut får jag mig reservera, och derjemte förklara, att, ehuru jag i allmänhet icke ifrar för tillökning i den mängd Förordningar, de der upplifva redan gällande stadganden, kan jag likväl icke annat än till alla delar gilla Motionairens åsigt, att en Kongl.
Förordning till Allmänhetens underrättelse i omförmälde ämne både är af behofvet påkallad, och svårligen kan anses höra till dem, hvilka öfverflödigt belasta våra Författningssamlingar.
Då Rikets Ständer ännu icke fått emottaga Kongl. Maj:ts Nådiga Beslut, som bestämmer myntenheten, hade jag trott, att i 8 Banco-Vtslcottets Memorial JV:o ja. händelse Motionairens välmenande förslag vunnit bifall, den underdåniga skrifvelsen kunnat så tidigt uLfärdas, att Kongl. Maj:t, i sammanhang med myntenhetens bestämmande, varit i tillfälle äfven yttra
Sig om det gamla silfvermjmtet och dess användbarhet i allmänna rörelsen.
Med Herr Rubin förenade sig Riksdagsfullmägtige Peter Andersson> Peter Persson, And.
Brisman, Er.
Svanberg och And. J\örmark.
Ankom till Exp.-Utsk. den 22 Dce.
Memorial, angående anordnande af arfvoden dt Bankens Cassa-Skrifvare.
Sedan Bankens nuvarande sju Cassa-Skrifvare, uti en till Banco-Fullmägtige ingifven skrift, med yttrad förhoppning, att vid en framdeles skeende allmän löne-reglering komma i åtnjutande af lika vilkor, som för Contors-Skrifvarne i lägsta graden varda bestämde, anhållit, att under tiden, i anseende till den trägna beskaffenheten af deras befattningar, undfå en lämplig löne-förhöjning, åtminstone till det belopp, att hela arfvodet blefve enahanda med hvad som bestås deras mindre trägen tjenstgöring underkastade vederlikar i Rikets Ständers Riksgäbls-Contor, och således provisoriskt, i ett för allt, erhålla hvardera 36o R:dr B:co årligen, att räknas ifrån den 1 October innevarande år; så hafva Baneo-Fullmägtige, uti till Utskottet afgifvet Utlåtande, jemte förmälan, att, sedan det förhållande år i832 inträffat, alt af Bankens då varande Extra Ordinarie!- ingen velat åtaga sig de trägna Cassa-Skrifvare-göromålen, emot det derföre bestämda arfvodet af 144 R;dr B:co årligen, nödvändighet för Fullmägtige uppstått, att för år i833 af Bankens Omkostnads-räkning tillägga hvarje Cassa-Skrifvare ett extra anslag af 56
R:dr, sorn äfven för innevarande år fått fortfara, yttrat, alt den Cassa-Skrifvarne i Banken sålunda beviljade aflöning, till ett belopp af 200 R:dr B:co årligen, i förhållande till det trägna arbetet, hvilket, långt ifrån att minskas, betydligen ökats genom den började silfver-ulvexlingen och än vidare komme att tilltaga, serdeles under de år, som till sjelfva öfvergången erfordras, då de nya sedelvaleurerne efter hand skola ersätta de gamla samt hela den hittills af Vexel-Banken besörjde rörelsen med Transportsedlar kommer att successive öfverflyttas på Cassorne, Banco-UtsJcottets Memorial N:o ys. 9 Cassorne, onekligen vöre för ringa; att uti det uppgjorde oell till Rikets Ständer öfverlemnade Förslaget angående Cassa-Departementet äfven vore afsedt, alt Skrifvare-befatlningarne inora Special-Cassorne skulle i allo, och äfven hvad lönevilkoren beträffade, anses lika med öfrige Skrifvare-befattningar inom Verket; att billigheten af den grund, hvarpå Cassaskrifvarnes ifrågavarande anhållan hvilade, sålunda på förhand vore insedd och erkänd, äfvensom det för säkert kunde antagas, att, vid en allmän lönereglering för hela Verket, en slik förbättring i Cassaskrifvarnes vilkor vore möjlig, ulan ökning af Bankens utgift på det hela, men att det emedlertid berodde af åtskillige ännu icke i allo bestämde förhållanden; huru snart det nya Cassa-systemet, hvarmed det nya Sedelsystemet hade ett oskiljaktigt samband, kunde blifva infördt, samt att vid sådant förhållande, och då, i händelse detta öfvergångs-tillstånd någon längre lid komme att fortfara och en bestämd aflöningsstat för Banco-Verket eller de bägge
Departement deraf, för hvilka arbetsordning i detail är vorden uppgjord, icke vid denna Riksdag kunde upprättas, Fullinägtige funne det vara med all billighet öfverensstämmande, att Bankens Cassaskrifvare blefve, från och med den i nästlidne October räknadt, i åtnjutande af lika aflöning, som för närvarande utginge till Contorsskrifvare eller Canzlisler inom lägsta Ordinarie-graden, nemligen 36o R;dr Banco för året, dock med vilkor, att anslaget varder inbegripet uti nuvarande Totalsumma af Löner och Arfvoden för Banco-Staten, och följakteligen borde genom motsvarande lönebesparing på annat håll, vid inträffande ledigheter, med möjligaste första betäckas.
Utskottet, som, lika med Bancofullmäglige, finnei Cassaskrifvarnes nuvarande lönevilkor icke motsvara de trägna tjensteåligganden dem, enligt Fullmägtiges vitsord, tillhöra, kan ej undgå inse, att en förbättring i desse Tjenstemäns aflöning af billigheten påkallas; men då Utskottet jemväl till alla delar instämmer uti Fullmägtiges åsigt, alt det belopp, hvartill BancoSlatens löner, jemte derå såsom arfvode sist lid ne
Riksdag beviljade tillökning af 20 procent, för närvarande uppgå, ej bör, genom ifrågavarande anslag, förhöjas, vågar Utskottet icka tillstyrka någon löneförbättring, som skulle för närvarande förorsaka tillökning i berörde Aflöningssumma, om än deremot svarande minskning framdeles, genom skeende besparingar, skulle kunna åstadkommas; och kan Utskottet således icke i vidsträcktare måtto tillstyrka bifall till omförmälde anslag, än att Utskottet, med fästadt Bihang till R.
Brot. 1834. 6-te Sami. l;sta A)d. %\dra Band. 2 i7-de Båftet. io Barico-Utslcoltels Memorial I\r:o "2. afseende å de trägna göromål £ som med Cassaskrifvare-befattningarne äro förenade, får hemställa, det måtte Rikets IlögloO.
Ständer berättiga Bancofullmägtige, att, så snart genom skeende tjenste-indragningar och deraf följande lönebespåringar erforderlige medel blifva att tillgå, och intill dess en ny Aflönings-Stat för Banken varder fastställd, åt hvardera af Bankens sju Cassaskrifvare anordna ett ytterligare arfvode, motsvarande skillnaden emellan den Cassaskrifvarne för närvarande bestådda aflöning och hvad Bankens Contorsskrifvare och Canzlister i lägsta Ordinarie lönegraden åtnjuta.
Stockholm den 19 Dec. 1834* Reservation af Herr Hélsingius: ’’Émot Höglo fl. Utskottets beslut, att för Bankens Cassaskrifvare tillstyrka förbättring i deras lönevilkor endast i den mon genom skeende tjenste-indragningar erforderliga medel dertill blifva att tillgå, får jag mig reservera; och anser att, då Cassaskrifvarne i Riksgäldskontoret redan länge åtnjutit enahanda lönevilkor med Bankens Contorsskrifvare i lägsta lönegraden, ehuru deras göromål i trägenhet ingalunda kunna anses jemförlige med deras Vederlikars i Banken, hvilkas dagliga tjenstgöring från kl. 9 f. m. till kl. 3 e. m. icke lemnar dem någon tid öfrig att, såsom andre Extra Ordinarie Tjenstemän, kunna förskaffa sig biförtjenst, desse äro fört jente af enahanda löneförmoner, som de förstnämnde.
Genom HögloQ.
Utskottets tillstyrkan kunna visserligen i en framlid Cassaskrifvarnes lönevilkor komma att förbättras, men de, som nu innehafva dessa befattningar, hafva deraf ingen fördel, då det klarligen synes, att, åtminstone för närvarande och innan Bankens blifvande nya organisation blifvit satt i verkställighet, inga tjenste-indragningar kunna verkställas. Jag yrkar derföre bifall till hvad Herrar Bancofullmägtige i denna del tillstyrkt. ” Med Herr Hélsingius förenade sig Herr Doctor Moren. STOCKHOLM, Kongl. Ordens-Boktryckeriet, i834. Bänco-Utikottets Utlåtande N:o 73. t JNT:o 73.
Ånk. tili Exp.-Utsk. den 22 Dac.
Utlåtande, till svar å de inom irenne Riks-Ständ gjorde anmärkningar vid Utskottets under N:o 38 jramlagäe förslag till Departemental-indelning af Banco-Ver ket samt redovisningsoch tjenslgörings-ordningen inom detta Verk.