Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
R ö r a n d e den n u p å d a g o r d n i n g e n stående frågan om öfveransträngningen för- n e k a r r e k t o r P a l m g r e n icke, a t t öfveransträng- n i n g kan förekomma.
H a n säger dock, » att den d r a b b a r m y c k e t sällan den flitige och b e - gåfvade lärjungen, oftare den flitige-sjuklige eller flitige-obegåfvade lärjungen.
M e n äfven den l a t e och tidsförsumlige lärjungen k a n u t - s ä t t a s för öfveransträngning.
Rektor Palm- gren säger om s i s t n ä m n d e l ä r j u n g a r: » Försumlighet och lättja, vare sig de härflyta från lärjungen själf eller från dem, som hafva hans vård sig anförtrodd, få ofta gälla som öfveran- strängning eller dålig begåfning; men den lärjunge, som Jider af så beskaffad öfveransträngning, af- passar sitt arbete icke efter dess natur och svå- righet, utan efter sina nöjen och förströelser, och först efter att åt dem hafva offrat sin tid och sina krafter går han trött och olustig under nattens eftertimmar till sitt arbete för att ej med allt för stor skam bestå i dagsarbetet i skolan.
Afpassar han åter hemarbetet — ty det är väl därvidlag som hufvudsakligaste öfveransträngningen före- kommer — år efter år efter arbetets natur och mängd för hvarje dag och efter lärarnes anvis- ningar, så torde han i regeln icke kunna klaga öfver för mycket hemarbete; men då nu, såsom ofta är fallet, skolans hemarbete af flera af våra gossar ställes tillbaka för nöjen och förströelser af mångahanda slag, för att icke tala om ren lättja, så inträffar, att det hemarbete, som i be- kvämlighet och ro kunde af gossen fullbordats emellan kl. 5 — 7 på aftonen, måste för teaterbe- sökets eller någon bjudnings skull framflyttas till kl. 11, 12 eller 1 på natten.
Då inträder öfver- ansträngning, ty nattens ro och hvila beröfvas den lärjungen.
Men hvems är skulden härtill?
Sä- kert är, att flere gossar gå förlorade här i lifvet genom försumlighet, brist på flit och ' daglig om- tanke än genom öfveransträngning i skolan.
Huru ofta får man ej höra det talet: » min gosse har så svårt för att läsa »; men vanligtvis har gossen ej så » svårt för att läsa » som svårt för att vara uppmärksam, flitig, ihärdig och aktsam om tiden.
Detta tal om » svårt för att läsa » börjar allt mer och mer användas, så snart en gosse genom bri- stande flit och arbete icke kommer fort i skolan;
1894 IDUN men enligt min erfarenhet är detta tal i många H a n y r k a r, a t t l ä k a r n e skola ställa sina h y - fall blott och bart en lättjans Ijufligastc och be- gieniska fordringar äfven utanför skolan, till kvämaste dunkudde.
På den slumrar icke blott lärjungen själf in, utan ock föräldrar och anhöriga; hem och f ö r ä l d r a r och den v å r d dessa s k ä n k a D e t ensidiga på- och bekvämt är det otvifvelaktigt, då man brustit sina barn u n d e r skoltiden.
i flit, ihärdighet, omtanke och dagligt öfvervakande ståendet, a t t skolan ä r orsaken till b a r n e n s och skolarbetet därför misslyckas eller måste af- a l l a l i d a n d e n u n d e r skoltiden ä r orättvist.
brytas, att kasta skulden icke på egeu försum- melse, utan antingen på skolan, som ställer allt H a n citerar följande y t t r a n d e af en l ä k a r e för stora fordringar på lärjungen, eller på Vår i r ö r a n d e s k o l h ä l s a n: » Till dessa förhållanden Herre, som så illa utrustat den stackars gossen. » måste s k o l a n förr eller senare l ä r a sig a t t t a g a h ä n s y n », men tillägger: » till dessa för- Den flitige-sjuklige eller flitige-obegåfvade h å l l a n d e n m å s t e skolan, föräldrarne och lä- öfveranstränges oftare, men rektor P a l m g r e n karne förr eller senare l ä r a sig a t t t a g a hän- anser skulden härför d r a b b a icke blott sko- syn, ty eljes blir all v å r sträfvan a t t före- l a n och dess för s å d a n a lärjungar icke af- k o m m a öfveransträngningen fåfäng. » passade fordringar u t a n ock hemmet, som i R ö r a n d e h e m m e t s tillsyn öfver b a r n e n gör a l l m ä n h e t ställer allt för h ö g a fordringar p å berättigade jäm- sina barn, och h a n anser a t t ö v e r a n s t r ä n g - rektor P a l m g r e n följande förelse: ningen öfver hufvud beror och härflyter l i k a » I allmänhet ställer man på flickan både i hem- m y c k e t från bristande daglig o m v å r d n a d om met och i viss mån utanför hemmet större for- barnen i h e m m e n u n d e r skoltiden som från dringar på ordentlighet, arbetsamhet och omtanke skolans allt för stora fordringar och m e n a r, än på gossen.
Huru mången gosse får väl » hjälpa att den aldrig k a n häfvas u t a n s k o l a n s och till » i hemmet, huru mången tvingas väl att hafva hemmets g e m e n s a m m a m e d v e r k a n.
H a n fram- omtanke och ordning på sina böcker, kläder, sko- don m. m.!
Huru ofta tillåta vi en förseelse af ställer i s a m b a n d h ä r m e d n å g r a högst b e a k - gossen oanmärkt passera, under det vi fördöma t a n s v ä r d a frågor till f ö r ä l d r a r n e.
samma förseelse hos flickan!
Gossarne blifva hos oss allt för mycket observerade, betjänade och » Öfva vi föräldrar », frågar han, » öfver våra barn urskuldade, och detta inverkar menligt på många den trägna tillsyn, som är af nöden, då vi veta af dem, då de på egen hand skola visa flit, ord- att skollifeet ställer och måste ställa större for- ning, ihärdighet och sedighet i skolan.
Men, in- dringar pä deras uppförande, hälsa och krafter än vändes ofta, » man får ju ej räkna så noga med hemlifvet, och äro vi i allmänhet på det klara med en gosse ».
Jo, svarar jag, minst lika noga som att våra barn, fordra mera omsorg, mera vård och vi räkna med våra flickor.
Med dem räkna vi intresse från vår sida, sedan de inträdt i skolan, ännu dess bättre noga i de flesta hem.
Säkert eller anse vi oss icke fast mera genom barnens är, att vore vi föräldrar ständigt lika nogräknade skolgång befriade från en hel del omsorger, som i allt med våra gossar, äfven från deras spädaste vi utan berättigande och betänkande anse tillhöra år, med deras hemlif och utelif, som vi äro med skolan?
Fästa vi, då vi bedöma skolans verksam- våra flickor, så skulle detta aktgifvande och dessa het och inflytande på våra barn, tillbörligt afse- större fordringar välgörande inverka på gossens ende på deras utveckling, begåfning, hälsa o. s. v.?
framtida lif och arbete och säkerligen bespara Ställa vi icke tidtals allt för stora fordringar på mången far och mången mor sorgen att, kanske våra barn, och förleda oss icke emellanåt andra mot bättre vetande, anföra sonens överansträng- barns framsteg eller egen högfärd, afundsjuka o. ning, dåliga begåfning eller andra dylika svep- d. att fordra samma framsteg af våra egna barn, skäl såsom orsak till hans stillastående i skolan.
ehuru de måhända sakna både begåfning och Till flit och daglig omtanke om sina plikter bör krafter att gå lika fort fram i skolan som dessa?
gossen tillhållas och vänjas från sin första skol- Veta vi, huru lång tid åtgår till hemarbetet för dag till den sista — icke ryckets, då det gått illa hvarje dag?
Se vi till, att sällskapslifvet, vårt för honom, utan oafbrutet.
När den dag kommer, eget eller barnens, ej tager allt för stor tid i an- då vi ställa samma fordringar på gossar som på språk, att teater-, bal- och sport-lifvet icke uttröt- flickor, då vi anse, att hvad som passar eller icke tar barnen, att barnens nöjen och förströelser stå passar för en flicka, ej heller gör det för en gosse, i harmoni med de fordringar, lifvet ställer på dem, när den dag kommer, då skall antalet s. k. obe- sedan vi insatt dem i skola, och se vi till, att gåfvade gossar i våra skolor reduceras till ett dessa nöjen icke inkräkta på våra barns nödiga fåtal mot hvad nu är fallet.
— Plikten först, nöjet hvilotid?
Äro vi nogräknade med barnens sömn, i andra rummet! » föda, kläder?
Se vi till, att barnen under hemar- betet iakttaga riktig kroppsställning, hafva tillräck- Medlet a t t förebygga öfveransträngningen lig, lagom och god belysning, hvarken för stark eller för svag och från rätt sida, se vi till, att öf- anser r e k t o r P a l m g r e n ligga d ä r u t i, a t t sko- verläsning, skrifning m. m. går raskt undan och l a n ö p p n a r sin s l u t n a k r e t s för föräldrarne på så knapp tid som möjligt är, att barnen ej och l ä m n a r dessa tillfälle a t t d e l t a g a i be- » sitta och hänga öfver boken » och därigenom s t ä m m a n d e r ä t t e n öfver d e r a s b a r n s v ä l och uttänja påläsningstiden utan nytta för studierna, men till skada för kroppen?
Se vi till, att våra framtid, a t t a n s v a r e t delas af s k o l a n och hem- barn på sundaste sätt använda sin lediga tid till met, med a n d r a ord a t t valfrihet i afseende vistande ute i friska luften åtminstone någon på inom hvarje klass f ö r e k o m m a n d e l ä s ä m n e n timme hvarje dag?
Söka vi på lämpligt sätt af- Efter hålla dem från bruket af spritvaror och tobak?
Be- införes i v å r a undervisningsanstalter.
söka vi åtminstone någon gång den skola, där våra a t t hafva o m t a l a t, h u r u valfriheten u n d e r ader- barn större delen af året vistas för att se och iakttaga ton år t i l l ä m p a t s i S a m s k o l a n, u t v e c k l a r h a n både dem och lärarne, samtala och rådgöra vi sina å s i k t e r om valfrihetens b e r ä t t i g a n d e, dess med de senare om våra barns väl, anlag och fel, följa vi de råd och anvisningar, som de gifva?
h ä l s o s a m m a inflytande för l ä r j u n g a r, för sko- Känna vi ens till utseendet de lärare, åt hvilka lan och för h e l a lifvet s a m t möjligheten af vi anförtrott vården af det käraste vi äga?
Huru en s å d a n valfrihets införande i v å r a a l l m ä n n a uppfatta vi barnens bestraffningar, betyg, anmärk- läroverk och flickskolor, u t a n a t t därför be- ningar?
Tillse vi att barnen använda sina långa ferier på bästa sätt, så att feriearbetet något kunde stående s k o l o r d n i n g eller s c h e m a t a behöfva underlätta terminsarbetet?
Iakttaga vi nödig och f ö r ä n d r a s.
tillbörlig försiktighet, då vi i barnens närvaro tala D e t s k u l l e föra oss för l å n g t a t t följa rek- om skolan och dess lärare?
Äro vi alltid fullt sanningsenliga i våra uppgifter, då vi i afseende tor P a l m g r e n i h a n s l ä r o r i k a och intressanta på barnens skolarbete och hälsa rådfråga läka- u t v e c k l i n g af d e t t a ä m n e.
V i h ä n v i s a i d e t t a ren? » afseende v å r a intresserade l ä s a r i n n o r till P a l m - g r e n s k a S a m s k o l a n s senaste årsredogörelse, I det n ä r m a s t e s a m m a frågor anser r e k t o r h v i l k e n gratis u t d e l a s genom C.
F r i t z e ' s P a l m g r e n k u n n a och böra ställas äfven till k. hofbokhandel h ä r s t ä d e s.
l ä k a r n e och anställer med dem, därvid begag- n a n d e sig af deras egna u t t a l a n d e n, en liten räfst, i det h a n p å p e k a r a t t stora skäl torde v a r a, a t t l ä k a r n e, innan de alldeles kritiklöst b r y t a stafven öfver skolarbetet, noggrant borde u n d e r s ö k a barnens b å d e hemlif och skollif.
* 9£s&gt; Samlen namn under adressen till kronprin- sessan Lovisa, Carl XV:s dotter!
203 JVEagdalena Rudenschöld.
För Idun tecknadt af G e o r g Nordensvan.
D e n sista a k t e n i A r m f e l t s k a högmålspro- cessen återstod ä n n u.
D e u bestod i — u p p - h ä f v a n d e t af domen och de d ö m d a s u p p r ä t - telse.
A r 1 7 9 4 hade konspirationen utmålats som fördärflig för Sveriges r i k e, och rätte- g å n g s h a n d l i n g a r n a h a d e f ö r k l a r a t sig s a k n a u t t r y c k för dessa » oerhörda och b o t t e n l ö s a nedrigheter och förräderier ».
T r e å r därefter k u n d e grefvinnan A r m f e l t skrifva till sin m a k e, a t t » ingen i Sverige, a l l r a m i n s t k o - n u n g e n, trodde n u m e r a a t t något verkligt brott varit å bane. » O m d e t h e l a ej vore så y n k l i g t och så sorgligt, så vore det e n d a s t löjligt, en verk- lig politisk t r a g i k o m e d i.
G u s t a f den fjärde A d o l f h a d e n u själf t i l l t r ä d t regeringen, R e u t e r h o l m v a r en fallen storhet, och den a l l m ä n n a opinionen v å g a d e n u se g u s t a v i a n e r n a i en helt a n n a n belys- n i n g än p å den tid, d å hertigen och h a n s storvizir d a r r a d e af fruktan för a t t bli m a - k a d e bort ifrån m a k t e n s t i n n a r.
N u s t r ö k m a n ogeneradt ett streck öfver det som va- rit, A r m f e l t s d o m a r e m å s t e se den m a n, de d ö m t till döden, å t e r i n s a t t i sina värdigheter, hertigen träffade honom vid hofvet p å Stock- holms slott, s å g o n å d i g ut, men måste t å l a hans därvaro.
M a g d a l e n a R u d e n s c h ö l d h a d e blifvit be- n å d a d redan fem år, i n n a n Armfelt fick åter- k o m m a till h e m l a n d e t.
V i d m i d s o m m a r t i d e n 179G fördes hon från fängelset till sin g a m l a moders h u s och därifrån p å en k r o n j a k t till G o t l a n d, d ä r hon fått ett litet h e m m a n som present.
P r i n s e s s a n Sofia A l b e r t i n a försåg h e n n e med en » både a n s t ä n d i g och tillräcklig matsäck » j ä m t e viner och likörer.
Afven silfver, linne, h u s g e r å d erhöll h o n — som det hviskades på k o n u n g e n s b e k o s t n a d.
H o n v a r ej mer ä n trettio år g a m m a l och h a d e ä n n u m å n g a å r a t t lefva.
F ö r hennes minne h a d e d e t varit v ä l, om hon n u k u n n a t försvinna i g l ö m s k a, om eftervärlden ej fått v e t a n å g o t om hennes vidare öden.
N a m n e t M a g d a l e n a R u d e n s c h ö l d tillhör n u ej l ä n g r e den politiska historien — men i de följande årens s k v a l l e r k r ö n i k o r förekom- mer d e t t y v ä r r flere gånger.
När Arm- felt å t e r k o m till Sverige 1 8 0 1, h a d e h o n gjort sig omöjlig i societeten och f ö r v e r k a t de sympatier, m å n g e n ä n n u efter hennes fän- gelsetid visat henne.
H o n h a d e i n g å t t en förbindelse m e d en m a n, som ej tillhörde hennes stånd, » en sin domestik, en u n g, r a s k och v a c k e r gosse ».
D e t samtiden f ö r e b r å d d e h e n n e, v a r hennes » oförsiktighet », hennes r i n g a k t n i n g för den y t t r e a n s t ä n d i g h e t e n, den s i m p l a s m a k, valet af vän visade.
E f t e r a t t h a blifvit b o r t v i s a d u r sin moders h u s och sedan den r e s p e k t a b l a u m g ä n g e s k r e t s, som dittills s t å t t h e n n e öppen, s t ä n g t sina d ö r r a r för henne, lefde hon t i l l s a m m a n med sin äl- s k a r e i S t o c k h o l m l å n g t b o r t a p å Söder.
N u v a r hon ohjälpligt sjunken i socialt och m o r a l i s k t hänseende.
D e t t a v a r ej en » inclination », som societeten k u n d e b l u n d a för eller affärda med ett epigram, d e t t a v a r ej fjärilslif, det v a r förnedring.
N ä r A r m f e l t v a r i S t o c k h o l m, ville han ej träffa henne.
H e n n e s olycka h a d e g å t t honom djupt till sinnes, och h a n h v a r k e n k u n d e el-
204 IDUN ler ville öfverskyla den d r y g a a n d e l, h a n själf h a d e i hennes olyckor.
H a n gjorde emellertid h v a d h a n k u n d e för a t t f ö r b ä t t r a hennes lefnadsvillkor.
Med ett å r l i g t u n d e r h å l l af honom — hon fick sedan u n d e r h å l l äfven från k u n g a h u s e t — l ä m n a d e hon Sverige 1 8 0 1 i afsikt a t t b o s ä t t a sig i Frankrike.
D ä r v a r likväl för d y r t för henne, h o n slog sig i stället ned i Schveiz, d ä r h o n en tid vistades hos m a d a m e S t a e l, den r y k t b a r a författarinnan.
H o n å t e r k o m först flere å r därefter till Sverige och b o d d e sedan mesta- dels hos sin broder p å l a n d e t.
» D e t finnes olyckor, som förnedra och för- s l ö a », h a d e A r m f e l t skrifvit till sin h u s t r u, d å h a n h ö r t om » den s t a c k a r s Malins » för- nedringstillstånd p å den tid, d å hon lefde f ö r a k t a d och i fattigdom.
D e få bref af hennes h a n d, som finnas k v a r fråu d e t senare skedet af hennes lefnad, visa l i k v ä l i n g a spår af slöhet eller af simpelhet i k ä n s l a eller u t - t r y c k, tvärtom visa de b å d e v a k e n blick och lifiigt intresse för det, som omger henne, o c h de äro skrifna med en finhet och ett b e h a g, som p å m i n n e r om h v a d h o n varit u n d e r den sorglösa tid, d å allt log och l e k t e o m k r i n g henne.
H e n n e s å r 1 8 1 6 skrifna, h e l t k o r t f a t t a d e skildring af » De m ä r k v ä r d i g a s t e åren i min lefnad » — t r y c k t a i R i d d e r s t a d s » G ö m d t ä r icke g l ö m d t » — visa h e n n e som den ånger- fulla, öfver lifvets s t o r m a r k o m n a k v i n n a n, som begråter sin u n g d o m s förvillelser och vädjar till eftervärldens m e d l i d a n d e genom a t t b e r ä t t a om sina pröfningar och sin ofärd.
H o n s ä g e r sig n u m e r a ä l s k a e n s a m h e t och afsky » onödiga och t o m m a s ä l l s k a p e r », » den ytliga glädtigheten » ä r n u f r ä m m a n d e för hennes hjärta.
E n af hennes för d e t t a friare, Skjölde- b r a n d, sökte u p p henne, d å hon p å g a m l a d a g a r åter flyttat till S t o c k h o l m.
H a n säger sig aldrig h a k u n n a t föreställa sig, a t t en m ä n n i s k a k u n d e så f ö r v a n d l a s.
» E n liten g u m m a, som h v a r k e n i röst eller sätt e r i n r a d e om den förtjusande skönheten i det forna hofvet, mötte h o n o m och t a l a d e obetydligt om obetydligheter. » M a g d a l e n a R u d e n s c h ö l d h a d e öfverlefvat sig själf.
H o n afled den 5 m a r s 1 8 2 3, 5 7 å r g a m m a l, och begrofs i sin faders g r a f u n - der K l a r a k y r k a.
* H e n n e s historia företer i viss m å n e g e n - d o m l i g a likheter med M a r i e G r u b b e s öde — • M a r i e G r u b b e, s k i l d r a d af H.
A n d e r s e n i novellen » H ö n s - g r e t a s familj », och m e d er- k ä n d t m ä s t e r s k a p af J.
J a c o b s e n i h a n s r y k t b a r a r o m a n.
M a r i e G r u b b e, som, en g å n g förmäld med en k o n u n g s broder, s l u t a d e sitt lif som h u s t r u till en f ä r g k a r l och straffange, ä r ej m e r a t r a g i s k än M a g d a l e n a R u d e n - schöld, dotter till en af rikets främsta äd- lingar, en af stjärnorna i ett l y s a n d e hof, h y l l a d af de högst u p p s a t t a m ä n i riket, se- d a n förföljd, d ö m d till v a n ä r a n d e straff, fö- r e m å l för a l l m ä n t m e d l i d a n d e, s e d a n i socialt hänseende återinsatt i sina rättigheter, men ut- stött u r de kretsar, hon tillhört, ä n n u u n g med ett långt, tomt lif framför sig, slutligen död, men d ö m d att ej få g l ö m m a s, a t t förbli före- m å l för eftervärldens nyfikenhet, för dess m e d l i d a n d e eller r i n g a k t n i n g.
M e r än de flesta m ä n n i s k o r k u n d e hon haft orsak att fråga, hvarför hennes öde blef sådant.
H o n skulle tvifvelsutan funnit or- saken till det som h ä n d t i sitt eget s k a p - 1894 till häst, ty de äro utmärkta ryttare.
Deras hus eller kojor äro uppförda af bambu eller lerjord; i hustrurnas rum brinner alltid en eld — hemmets härd förstås — och då någon lyster veta, hur stort antal hustrur en indian äger, spörjes: » Hur många eldar har du? » Som man ser, får en så- dan man ha så mlnga flammor honom lyster, och till på köpet får han — lysa med dem.
Äktenskapen äro omaskerade köp, som afslutas emellan friaren och flickans föräldrar, utan att hon kanske ens har en aning om underhandlin- garna.
Hon gifves i byte emot hästar, får, sadel, sporrar eller dylikt; men om frieriet gått tyst, så nog blir den utsedda bruden i sinom tid väckt till insikt om att hon lefver.
Midt i natten samlar brudgummen sina manliga släktingar omkring sig; de stiga alla till häst, be- väpnade, som om de skulle ut på krigsstig, och sätta af i full karrier till brudens hem.
Här upp- stämmer skaran ett infernaliskt indiantjut; brud- gummen intränger i huset för att hämta sin ut- valda, och hon, som kanske stundom icke vet hvad som är å färde, slår och — biter omkring sig bäst hon förmår, tills hon får vika för öfver- makten.
y » gjprån en ung dam, född och uppfostrad i Chile, Motståndet räknas i hvarje fall henne till he- ILILL.
^ längre besök i Sverige der, [ty den brud som slåss tapprast och bites j JIH-R lärt sig älska detta sina föräldrars foster- värst, anses för den dygdigaste ungmön.
land, har redaktionen mottagit följande bref, som Efter slutad strid sätter brudgummen sin brud helt visst bör kunna intressera våra läsarinnor.
framför sig på hästen, och åtföljd af den skrå- » Bland mina angenäma svenska bekantskaper lande brudskaran för han henne till sitt hem, där är Idun en af de främsta, ty hon återkallar i mitt hon kanske först får tillfälle att se, om herr ge- minne så många bilder från Sverige och svenska målen är en yngling eller en gubbe, en fager man förhållanden, hvilka ju i mycket äro olika lifvet eller en anskrämmelig fuling.
härstädes.
Bröllopsfesten räcker till påföljande morgon, Vi skrifva i dag den 9 februari, och just nyss där drickes skarpt, men mest en dryck, som äf- fick jag ett bref från en svensk väninna, som ven vi civiliserade chilenesare tycka om, ty det bland annat talar om en skarp vinter med is och är äkta drufsaft, pressad af de först mogna druf- snö.
vorna; den smakar utmärkt godt, men får njutas Nu vet jag hvad dessa egentligen innebära, ty med stor försiktighet, ty den slår lätt åt hufvu- jag har i Sverige lärt känna monsieur » Kalle Vin- det.
ters » bistra anlete, hvilket förut var mig obekant.
Skulle det nu hända, att herr gemålen icke trif- Ännu minnes jag det intryck, som åsynen af snö ves bra med sin hustru, så kan han återsända på gator och öfver fälten gjorde på mig, som dit- henne till hennes föräldrar, men de varor han tills blott i fjärran sett snöhöljda bergstoppar.
gifvit i byte, behålla de.
Dör hustrun, måste man- Nu kännes det svalkande att tänka på de bländ- nen betala en utfästad summa till hennes föräl- hvita svenska vinterlandskapen, ty här ha vi full drar och släktingar, hvadan förlusten af en hustru sommar.
är för våra goda indianherrar mycket kännbar — Staden Valparaiso är fullproppad med bad- för kassan åtminstone.
gäster, hitkomna från alla hålf och kanter, främst Antagom, att ni, ärade damer och herrar, efter Santiago På våra gator är nu ett sådant vim- en af edra svenska festmiddagar med 10 ä 12 mel af människor, att man endast kan med godt rätter mat, plötsligt biefve försatta till en af våra förråd af tid och tålamod komma till sitt före- chilenska indianbyar; sådant kunde möjligen då sätta mål, ty dessa fina damer och herrar hylla ske » på den numera icke ovanliga » spiritiska vä- valspråket: » Skynda långsamt ».
Detta gäller dock gen », som det ju heter med någon förändring företrädesvis om damerna; herrarne utföra helst i edra frieriannonser.
Byns invånare skulle » på stället marsch », ty de stå i skuggan af mottaga eder vänligt och gästfritt; männen ha husraden och bega — förlåt!
beundra de prome- visserligen något mindre af kläder på sig, än en nerande damernas eleganta, ljusa toaletter och öfverciviliserad baldam: blott en fyrkantig hem- kanske ibland äfven de vackra dräkternas äga väfd ylleschal fästad vid midjan, som en fotsid rinnor.
kjol; men skulle ni fä lust att göra en promenad Klockan 6 på förmiddagen är den moderna värl- tillsammans med en sådan kavaljer eller ni finge dens badtimme; andra badet tages kl. i e. m. se honom ute, kunde ni kanske komma att hem- Undrar just hur det skulle kännas att den föra ett nytt mod på kappor genom att se hur 9 februari taga två bad dagligen vid någon svensk indianen draperar ännu en dylik schal öfver sina skuldror.
Mindre behag skulle ni möjligen finna strand!
Några af oss ha af en af Iduns landsmän, gref- i männens hufvudbonad, en röd näsduk, knuten ve v. Schwerin, lärt den nyttiga simkonsten; här kring det långa, tjocka, svarta håret, däri intet är det sed att bekanta — utan afseende till kön månsken sprider någon ljusning.
Och sist, men — simma tillsammans, rivadan själfva badandet icke sämst, silfversporrar på fötterna.