Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Departements-chefen förordat kommer att framdeles för Rikets Ständer framläggas, har Utskottet, som hufvudsakligen delar den af nämnde
Departements-chef härutinnan yttrade åsigt, Ståts-Utskottets Utlåtande N:o 130.
(Fortsättning.) 49 åsigt, föreställt sig det icke vara olämpligt, om äfven Rikets Ständer för Kongl. Majit uttalade sin önskan i detta hänseende; och Utskottet, hvars uppmärksamhet i sammanhang härmed jemväl fästats derå att Rikets sednast församlade Ständer, med anledning af hvad som då förekommit vid behandlingen af frågor rörande hospitalsväsendet, i underdånig skrifvelse anhållit, det Kongl.
Majit täcktes i nåder tillse, huruvida icke hospitalerna i riket kunde ställas under annan öfverstyrelse än den nuvarande, och att åtgärder, som af Kongl. Maj:t ansåges lämpliga, måtte i sådant hänseende vidtagas, har häraf hemtat anledning hemställa, b) att Rikets Ständer, jemte förnyande af sin vid sistlidne riksdag hos Kongl. Maj:t framställda underdåniga anhållan, det Kongl. Maj:t täcktes låta tillse, huruvida icke en förändrad styrelse öfver hospitalerna i riket må anses lämplig och böra införas, tillika begära det Kongl. Majit måtte för Rikets nästsammanträdande Ständer framlägga förslag om indragning till Statsverket af sådana hospitalsfondens inkomster af jordeboksräntor, tionde och arrendemedel m. m., i afseende å hvilka sådant kan ega rum, emot det att statsanslag för hospitalens fullständiga underhåll af Rikets Ständer i stället beviljas. 152io.
För fortsatt utgifvande af plancheverk öfver Svenska sigiller från medeltiden och öfver antiqvariska och historiska märkvärdigheter i historiska riksmuseum, har Kongl. Majit äskat ett ytterligare anslag att, jemte det belopp, som vid slutet af denna statsregleringsperiod kunde af förut beviljadt anslag återstå, utgå för en gång med 6,000 R:dr.
Af Statsråds-protokollet inhemtas, hurusom, beträffande detta anslag, Witterhets-, Historie- och Antiqvitets-akademien i underdånighet anfört att, sedan till följd af flera misslyckade försök och underhandlingar, så väl inom som utom fäderneslandet, att utan alltför betydlig kostnad utgifva ifrågavarande plancheverk, något sådant icke kunnat under den sistförflutna statsregleringsperioden allmängöras, och Rikets sednast församlade Ständer fördenskull medgifvit att det beviljade, men icke använda anslaget finge fortfarande qvarstå, att under tiden för nu gällande statsreglering begagnas, hade det genom här gjorda, lyckade försök att medelst fotografi öfverflytta ritningar på sten och så fixera dem derpå, att de kunde i vanlig lithografisk press aftiyckas, ändtligen blifvit möjligt att, med jemförelsevis ringa kostnad, utgifva första häftet af det plancheverk, som Akademiens Sekreterare förberedt öfver Svenska sigiller från medeltiden, hvilket häfte, innehållande 26 redan färdiga folioplancher, som upptoge sigiller af alla slag från äldsta tider till slutet af 1200-talet, skulle utkomma så snart tryckningen af texten blifvit fullbordad.
För lithografiering, papper, aftryckning m. m. hade Akademien dittills utbetalt 2,875 R:dr 73 öre Rimt, hvartill komme tryck och papper för texten samt omslag och häftning, som ansetts erfordra omkring 1,200 R:dr.
Då hvad som sedan äterstode af de anvisade 6,000 R:dr icke kunde betacka kostnaden Bih. till H St.
Prot. 1802 & 1863. 4 Sami. 1 Afd. 3 Band. 1 Haft. 7 Stats-Utskoiléts Utlåtande N:o 139.
(Fortsättning.) tor ett lika stort häfte af sigillteckning eller andra plancher och det vöre
;if vigt att detta verk, som blefve af synnerligt värde både i historiskt, koiisthistoriskt och anti— qvariskt hänseende, icke måtte afstadna med första häftet, anhöll Akademien i underdånighet om beviljande af ytterligare 6,000 R:dr
Rimt för ifrågavarande ändamål, att af Akademien lyftas och redovisas i den män utgifvandet af dessa planche-arbeten fortginge.
Med afseende på detta arbetes stora vigt för den antiqvariska och historiska forskningens befrämjande och jemväl på de vigtiga upplysningar om den inhemska konstens ställning under olika tidehvarf, som deraf kunna hemtas, tillstyrker Utskottet, att Rikets Ständer måtte bevilja det för ifrågavarande ändamål äskade anslag, 6,000 R:dr, att, jemte det belopp, som vid denna statsregleringsperiods utgång kari af det förut beviljade auslaget återstå, i mån af behof till vederbörande utbetalas. 133:o.
För förflyttning af botaniska trädgården i Lund har Kongl. Majrt begärt att ett belopp af 21,000 R:dr mätte för nästa statsregleringsperiod anvisas; och då Rikets Ständer vid sistlidne riksdag för berörda ändamål beviljade en summa af 42,000 R:dr, deraf likväl endast hälften, eller 21,000 R:dr, finge under innevarande statsregleringsperiod lyftas, får Utskottet nu endast hemställa, att Rikets Ständer måtte för flyttande af botaniska trädgården i Lund anvisa återstående 21,000 R:dr att under nästa statsregleringsperiod med en tredjedel, eller 7,000 R:dr, årligen utgå. 134:o.
Behofvet af en ny lokal för astronomiska institutionen i Lund har blifvit framhållet af Professor J. G.
Agardh, uti en inom Preste-Ståndet väckt, till StatsUtskottet remitterad, motion (N:o 53), hvaruti, bland annat, anlöres, att det nuvarande observatoriet utgjordes af ett mindre rum i öfversta delen af ett trapptorn.
Då trappan vore af trä, kunde man lätt föreställa sig att tornet icke egde den soliditet, som vore ett af de första vilkoren för möjligheten af en observation; också vore en tyngre vagns rullande på närbelägna gator tillräcklig att skaka instrumenterna på observatorium.
Beläget norr om domkyrkan hade observatoriet icke ens den södra horisonten fri; och omgifvet numera af höga träd vore det endast genom dessas kapande, som utsigten kunde hållas öppen åt andra håll.
1 stället för nya observatoriers rörliga kupol, hade Lunds observatorium ett läst tak med en springa i norr och söder, hvarigenom observatorn bereddes utsigt till Guds fria himmel.
Det hörde sannolikt till sällsyntheterna, att man vid nyare tiders förändringar af vetenskapliga institutioner tillfredsställde vetenskapens vexande anspråk på förbättringar på det sätt, att man gjorde indragningar på det gamla som funnes, utan att något annat och bättre sattes i stället.
Men så hade varit nödigt i Lund.
För att förskaffa en annan institution, bibliotheket, behöfligt utrymme, tillgreps en stor del af den gamla observatorii-Iokalen, förmodligen blott såsom en tillsvidare åtgärd; men delta tillsvidare Stats-Utskotteti Utlåtande N:o 139.
(Fortsättning.) 51 hade nu räckt i närmare 30 år.
Det uu återstående observatorii-rummet vore så litet och illa försedt, att, oaktadt tillräckliga medel funnes besparade till instrumenter, man fått afstå från anskaffande af de större och dyrbarare, då dessa der hvarken kunnat uppställas eller behörigen skyddas.
— Tid efter annan hade ifrån universitetets sida fråga blifvit väckt örn byggande of ett nytt. observatorium; och äfven hos Rikets
Ständer hade vid sednaste riksdag enskild motionär hemställt om erhållande af ett anslag å 20,000 R:dr för detta ändamål, utan alt denna framställning vunnit Rikets Ständers bifall.
Såsom skäl för afslag anfördes, att myndigheterna icke yttrat sig i frågan, och att då ett fullständigt observatorium vore anskaffadt till Upsala, skäl icke vore att inrätta ännu ett sådant i Lund.
Efter att hafva redogjort för anledningen dertill att vid nämnda riksdag endast nyssnämnda summa begärdes, har motionären vidare förmält att Consistorium Academicum sedermera, i enlighet med uppgjordt kostnadsförslag, hos Kongl, Maj:t gjort underdånig framställning om ett anslag af 43,000 R:dr för sagda ändamål, eller det belopp, som ansetts behöfligt för uppförande af ett mindre observatorium, der dock observationer, motsvarande undervisningens och vetenskapens billiga fordringar, skulle kunna anställas, samt denna framställning blifvit af Kanslers-embetet förordad.
Då emellertid Kongl. Maj:t icke härutinnan till Rikets Ständer öfverlemnat något förslag, men de astronomiska studierna vid nämnda universitet på sednare tiden ådragit sig någon större uppmärksamhet, sedan den man, som för närvarande innehade den astronomiska professionen, genom skickligt utförda och väl kombinerade beräkningar kommit till resultat, som väckt synnerlig uppmärksamhet inom Berliner-akademien och Pariser—institutet, har motionären, enär äfven denna sistnämnda omständighet syntes utgöra ett skäl hvarföre man icke borde låta denna vetenskapliga institution, som förefunnits redan under föregående århundraden, dö bort, begärt, att Rikets
Ständer täcktes till ny observatoriibyggnad i Lund anvisa för en gång en summa af 43,000 R:dr.
Utskottet vill, för sin del, ej förneka att det behof, som blifvit i Professor Agardhs motion framstäldt, är behjertansvärdt och att önskligt vore om de omständigheter, som måste verka hinderligt för den astronomiska undervisningens ändamålsenliga bestridande, kunde undanrödjas; men har, med fästadt afseende å Stateus vid innevarande riksdag redan härdt anlitade tillgångar, ansett sig icke kunna förberörda förslag understödja, hemställande alltså, att denna motion icke må af Rikets Ständer bifallas. 135:o. Af Statsråds-protokollet inhemtas, att Witterhets-, Historie- och Anti qvitetsakademien uti underdånig skrifvelse den 6 Augusti 1862, bland annat, förmält hurusom, efter det Kongl. Maj:t anbefallt, att lämplig person skulle till Antiqvitets-intendent antagas och instruktion för honom utfärdas, Akademien förordnat
Säve att under tre års tid en sådan befattning utöfva enligt af Akademien meddelad instruktion; — att Säve med början af Juli månad 1861 företagit en forskningsresa inom Östergötland, der 52 Ståts-Utskottets Utlåtande N:o 139.
(Fortsättning.) han besökt 116 socknar; — att han om denna resa afgifvit en berättelse, innehållande korta beskrifningar öfver märkligare fornlemningar såväl ute på marken som t kyrkorna och i enskilde personers förvar, upplysta af omkring 300 med utmärkt omsorg och skicklighet i texten utförda pennritningar, jemte upptecknade egendomliga ord i Ostgöta-folkspråket, samt underrättelse om de åtgärder han vidtagit att bereda fornlemningarne skydd och för dem väcka allmänhetens intresse; hvilken berättelse blifvit af Akademien till Kongl.
Maj:t öfverlemnad, med vitsordande af det outtröttliga nit och den berömliga omtanke, hvarmed författaren fullgjort sina åligganden; hvarefter Kongl. Maj:t bifallit Akademiens underdåniga förslag, att utdrag af denna berättelse, jemte ett urval af de i antiqvariskt eller konsthistoriskt hänseende vigtiga— ste teckningarne, skulle af Akademien till trycket befordras, samt originaiberättelsen bland Akademiens samlingar förvaras; — att Antiqvitets-intendenten under år 1862 återvändt till Östergötland att fortsätta och aisluta sina år 1861 började forskningar, och, sedan han der besökt omkring 40 socknar, öfvergått till Westergötland, för att under återstående delen af sommaren och hösten anställa undersökningar inom Skaraborgs län, der han, enligt meddelade underrättelser, redan haft tillfälle att afteckna och beskrifva åtskilliga fornlemningar, men äfven funnit talrika och beklagliga bevis på befolkningens ringaktning för forntidens minnen, okunnighet om deras värde och till följd deraf benägenhet att dem ödelägga; — samt att Intendenten, inom de orter han besökt, satt sig i beröring icke blott med länens och stiftens styresmän, hvilka välvilligt lofvat befrämja hans företag, utan äfven prester, kronobetjening, landt mätare, folkskolelärare och andra personer, som med allmogen stöde i närmare gemenskap och på densamma kunde utöfva inflytande, samt med enskilde jordegare, under oallåtligt bemödande att medelst upplysningar, råd och varningar utbreda kännedom om fornlemningarnes betydelse och värde samt pligten att åt efterverlden bevara de minnen af landets forntida befolkning och kultur, som ännu funnes i behåll.
De sålunda vunna resultaten af Antiqvitets-intendentens verksamhet, ehuru grundade på föga mer än ett års erfarenhet, hade fullkomligen ådagalagt behofvet af en sådan tjensteman, hvars bemödanden att på öfvertygelsens väg väcka aktning och kärlek för fornlemningarne, skulle åt dessa bereda säkrare skydd, än de strängaste lagbud kunde åstadkomma.
Men mångfalden af de föremål, hvilka redan inom ett så inskränkt område af vårt land, som Intendenten hittills hunnit besöka, tagit hans uppmärksamhet och åtgärder i anspråk, hade jemväl ådagalagt, att en persons krafter här vore otillräckliga att fullgöra alla de åligganden, som tillhörde denne tjensteman.
Innan han hunne geuomforska rikets alla landskap skulle otaliga fornlemningar hafva blifvit förstörda.
Dessutom måste han, om ändamålet skulle vinnas, vara i tillfälle att, utan alltför långa mellantider, åter infinna sig i de provinser han redan besökt.
Dessa vidsträckta resor skulle icke tillåta honom att i någon ort qvardröja tillräckligt länge, för att kunna upprätta förteckningar öfver hvarje sockens fornlemningar eller företaga gräfningar för vetenskaplig undersökning af märkligare forntidsmonumenter.
Akademien hade derlöre ansett sig böra i underdånighet hemställa, om icke Kongl. Stais-Utskottets Utlåtande N:o 139 (Fortsättning.) 53 Maj:t skulle i nåder finna skål att of Rikets Ständer begära anslag för två Antiqvitets-intendenter.
Derjemte hade
Akademien uttalat sin öfvertygelse att anslaget till Antiqvitets-intendentens aflöning och expenser måste i någon mån höjas, om det skulle blifva möjligt att till denna mödosamma befattning erhålla duglige män, som med nit för saken förenade nödig vetenskaplig underbyggnad.
Det vore att anse som en lycklig tillfällighet, att den nu förordnade Intendenten innehade en ordinarie skollärareplats, från hvilken han kunnat få tjenstledighet med bibehållande af någon del af lönen.
I annat fall hade det för honom, som egde familj att försörja, varit omöjligt att emottaga denna befattning.
Vid underdånig föredragning af detta ärende hade
Departements-chefen anfört, bland annat, att den utaf Antiqvitets-intendenten för år 1861 afgifna embetsberättelse redan ådagalagt det synnerliga nit, hvarmed denne sökte utföra det honom anförtrodda uppdrag, men äfven att hans forskningar, sådant oaktadt, under samma tid icke kunnat utsträckas längre än till ungefärligen två tredjedelar af socknarne i ett enda län.
Den tidpunkt, inom hvilken de landskap, hvarest ålderdomslemningar till betydligare antal eller af större historiskt intresse förefunnes, kunde i antiqvariskt hänseende blifva fullständigare undersökta, vore följaktligen, om dessa undersökningar icke af flere personer samtidigt verkställdes, ännu långt aflägsen och derförinnan skulle utan tvifvel, till oersättlig förlust för kännedomen om förfädrens seder och lefnadssätt, förstörelsen hafva öfvergått otaliga fornlemningar, hvilka icke ännu blifvit af okunnigheten eller egennyttan sköflade.
Departements-chefen sålunda vore med Akademien fullt öfverens derom, att för uppteckning samt beredande af skydd och vård åt våra gamla minnesmärken Heres förenade nitälskan och verksamhet måste tagas i anspråk, kunde han dock icke instämma i Akademiens förslag derom att lön på ordinarie stat skulle uppföras för en eller flere Antiqvitets-intendenter.
Till dess alla fornlemningar af vigt blifvit uppsökta, antecknade och tagna i vård, måste Intendenten tillbringa en stor, kanske den större delen af året på resor, och då dessa oeftergifligen fordrade friska krafter och en rörlighet, som med åren lede en af det mödosamma kallet kanske påskyndad förminskning, syntes det tvifvelaktigt, huruvida det för embetet eller dess innehafvare kunde vara önskligt att de nu skulle vid hvarandra fästas med styrkan af ett sådant band, som befattningens uppförande på ordinarie stat skulle tillknyta; en tvekan till hvilken, åtminstone hvad beträffade nuva rande Antiqvitets-intendenten, Departements-chefen funne sig ega desto större anledning, som han, äfven om lönen blefve till det af Akademien föreslagna belopp för höjd, ändock genom att till denna befattning utnämnas, komme i mindre fördelaktig ställning än han innehade såsom tillika i egenskap af Adjunkt qvarstående i ett af rikets elementarläroverk; och har Kongl. Maj:t nu, med gillande af dessa åsigter, begärt, att Rikets Ständer mätte för instundande statsregleriugsperiöd årligen bevilja 54 Stat s-Ut skottets Utlåtande N:o 139.
(Fortsättning.) till arfvode åt en Antiqvitels-mtendent 2,000
Ridr, till resekostnader och andra extra utgifter, sorn med Intendentens åliggande ega gemenskap 1,500 Ridr, samt till understöd för personer, hvilka af Akademien erhölle uppdrag att t vissa orter upprätta förteckningar och hesknfnmgar öfver fäderneslandets (ornlemningar 2,000 R:dr, eller tillhopa 5,500 R:dr årligen.
Det stora gagn, det ifrågavarande anslaget redan boredt fornforskningen, grundlägger, i Utskottets tanke, nödvändigheten att ytterligare fortgå på samma väg, för att vidare utveckla hvad sålunda blifvit begynt.
Då emellertid tiden ännu icke synes vara inne för upprättandet af en eller (lera intendentsplatser på ordinarie stat, har det synts Utskottet, som det af Kongl.
Maj:t föreslagna sättet att sörja för fornminnenas upptecknande och bevarande för närvarande, skulle vara så mycket mera ändamålsenligt, som derigenom vunnes en samverkan mellan Staten och de provinciela fornminnesföreningarne, hvilken för bevarandet af fosterlandets minnen bör vara i hög grad fruktbärande.
Med anledning häraf tillstyrker Utskottet, att Rikets Ständer, i enlighet med hvad Kongl. Majit uti ifrågavarande hänseende behagat föreslå, bevilja för instundande statsregleringsperiod årligen 5,500 R:dr.
Hä rigenom har Utskottet jemväl besvarat en af Grefve E. Sparre, hos Ridderskapet och Adeln väckt, till Utskottet remitterad, motion (N:o 179), deruti motionären, jemte erinran att, Antiqvitets-intendenten ovedersäghgen i landsorterna behöfde vissa personer, till hvilka han vid utförandet af sitt ansvarsfulla kall kunde vända sig, särdeles som besöken på de ställen, der fornminnen funnes, deras upptecknande m. m. kräfde kostnader, hvilka den enskilde icke torde vilja underkasta sig, föreslagit, att till lön åt en särskild Antiqvitets-intendent. i Westergötland och Dalsland, hvilka provinser egde den rikaste tillgång på fornminnen, ett årligt anslag af 500 R:dr måtte beviljas. 156io.
Vid de två sednast förflutna riksdagarne hafva Rikets Ständer beviljat ett anslag af 1,500
R:dr årligen för runstenars uppsökande och aftecknunde samt dessa teckningars ulgifvande, hvilket anslag Kongl. Majit behagat tilldela den förtjente fornforskaren Richard Dybeck; och har Kongl.
Majit nu begärt att ett dylikt an slag måtte jemväl för nästa statsregleringsperiod anvisas.
Enligt hvad Witterhets-, Historie- och Antiqvitets-akademien anmält, har Dybeck företagit forskningsresor hufvudsakligen inom Mälare-provinserna, men äfven till aflägsnare orter inom riket, om hvilka resor han årligen till Akademien aflemnat berättelse, åtföljd af förteckningar öfver fornlemningarne i ett visst antal socknar; han har derunder granskat och aftecknat talrika runstenar, hvaribland mångå förut icke varit kända, samt årligen i lithografiskt tiyck allmängjort ett eller två häften, innehållande afbildade runstenar, jemte text, under titel i »Svenska run-urkunder» och »Sverikes run-urkunder», al hvilka, enligt nådig föreskrift, 50 exemplar blifvit till Kongl.
Majits nådiga disposition i Ecklesiastik-departementet allemnade. Stats-Utskuttets Utlåtande IS:o 139.
(Fortsättning.) 55 Emedan dessa båda af
Dybeck utgifna plancheverk endast upptaga teckningar al’ runstenar, som linnas i Mälareprovinserna och såväl inom dessa som andra landsorter återstå mångå runmonumenter att afteckna och beskrifva, tillstyrker Utskottet, att jemväl för nästa statsregleringsperiod måtte tili uppsökande och aftecknande af runstenar samt ritningarnes utgifvande, anvisas ett årligt anslag till belopp af 1,500 R:dr, eller för 3 år tillhopa 4,500 R:dr. 137:o.
Uti underdånig skrifvelse den 11 Augusti 1862 hade, enligt hvad Statsråds-protokollet gifver vid handen, Riks-arkivarien anmält, att det anslag af 9,000 R:dr R:int, hvilket Rikets Ständer vid sednaste riksdag, i likhet med hvad vid den nästföregående egt rum, beviljat att med 3,000 R:dr årligen under nu löpande statsregleringsperiod utgå till bekostande af Registratur* utskrifning inom de särskilda ajdelningarne af Kongl.
Maj-.ts kansli, redan blifvit till liela beloppet, m 'd undantag af 1863 års andel, för sitt ändamål användt, men att, så vidt af liqviderade räkningar eller till Riks-arkivet levererade handlingar kunnat slutas, registratur-utskrifningen ännu icke hunnit längre än: för Justitie-revisionen inpå året 1839, Krigs-expeditionen eller Landtförsvars-departementet inpå 1825, Sjöforsvars-departementet 1847, Kammar-expeditionen eller Civil-departementet 1848, Finans-departementet 1856 och Eklesiastik-departementet 1856; varande från Utrikes-departementet registratur yngre än för år 1809 icke till Riks-arkivet aflemnadt.
I anledning häraf och då Rikets Ständer, vid sednaste anslagets beviljande, förklarat sig anse icke vara nödigt att anvisa särskilda medel till utskrifning af riks-registratur för längre tid än till och med år 1856, men det ofvan anförda utvisade, att mycket deraf inom denna tids-begränsning ännu återstode att utskrifva, hade Riks-arkivarien hemställt, huruvida icke för ändamålet måtte begäras ytterligare anslag och detta, med afseende derpå att regi— straturerna vexte i samma mån de fortginge med tiden, till lika belopp, som vid sistförfluten riksdag bevdjats.
Vigten deraf, att det felande riks-registraturet varder, så snart omständigheterna medgifva, bragt till fullbordan, hafva Rikets Ständer redan förut erkänt, och Utskottet tillstyrker alltså, att ett årligt anslag af 3,000 R:dr må, för nästa statsregleringsperiod, beviljas att användas till fortsatt utskrifning inom de särskilda afdelningarne af Kongl. Maj:ts kansli af riks-registratur till och med år 1856. 138:o.
För fortsatt utgifvande af arbetet »Svenska språkets lagar» har Kongl. Maj:t äskat ett anslag af 1,500 R:dr, att utgå under hvartdera af åren 1864, 1865 och 1866.
Vid de två sednaste riksmötena hafva Rikets Ständer för omförmälda arbete, hvars vetenskapliga värde är allmänt erkändt, anvisat enahanda anslag, som nu är hegardt, och af Statsråds-protokollet inhemtas; att i slutet af år 1860 fjerde häftet i bokhandeln utlemnats och att ytterligare ett häfte, innefattande alfabetiskt register 50 Stats-Utskottes Utlåtande N:o 13!).
(Fortsättning.) öfver hvad af verket hittills utgifvits, men utvidgadt till en etymologisk ordbok i mindre skala, vore färdig att riästlidet års höst läggas under pressen, hvilken ordbok också numera från trycket^ utkommit, och får Utskottet, i betraktande af det ifrågavarande utmärkta arbetets stora betydelse för inhemska språkforskningens utveckling, tillstyrka, att Rikets Ständer, äfven för nästa statsregleringsperiod, måtte till fortsatt utgifvande af »Svenska språkets lagar» bevilja ett årligt anslag af 1,300 R:dr. 139:o.
Vidare har Kougl. i\laj:t begärt att återstoden af det belopp, 9,000 R:dr, som för nuvarande statsregleringsperiod beviljats för utgifvande af sådana i Riks-arkivet samt andra allmänna och enskilda samlingar befintliga skrifter och handlingar, hvilka vore af vigt för fäderneslandets historia och offentliga förhållanden, måtte få för andamålet äfven under nu kommande statsregleringsperiod användas.
Enligt hvad af Statsråds-protokollet inhemtas, hade vid sistlidet års höst ifrågavarande arbete sålunda fortgått, att af den till Konung Gustaf I:s tid hörande registratur en del, omfattande åren 1321—1324, från trycket utkommit; att manuskript till ytterligare två delar vore beredt till tryckning och endast väntade på ledig press hos boktryckaren; samt att en särskild serie, som skulle upptaga lagförslagen från Konung Carl lX:s tid, likaledes vore under bearbetning, och äfven efter icke lång tid färdig till tryckning; och emedan de skrifter och handlingar, för hvilkas allmängörande omförmälda anslag blifvit beviljadt, äro af beskaffenhet att vid såväl anordnande som tryckning taga synnerlig noggrannhet och följaktligen mycken tid i anspråk, hvarföre ock, enligt hvad Riks-arkivarien, uti underdånig skrifvelse den 11 Augusti 1862 hos Kongl.