Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
M. behagat gifva Rikets Ständer tillkänna, att sedan Rikets sednast församlade Ständer bifallit, det den behagligtidsförlänings-spanmål, som dädanefter kunde underkastas indragning, finge användas till löneförbättring för de Kyrkoherdar, hvilkas behållna inkomst icke uppginge till värdet af 100 tunnor spanmål, likväl med villkor, att hvad, som beviljades, skulle fortfara endast intill nästa Riksdag, då hvarje serskild fråga borde underställas Rikets Ständers pröfning, samt Kongl, Majtt, genom Nådigt Circulair-Bref af den 9 November 184-0, om detta beslut lemnat vederbörande kännedom; så hade följande underdåniga ansökningar om dylik löneförbättring inkommit, nemligen från Kvrkoherdarne i Öregrunds, Jerlåsa, Gideå, Gårdeby, Skagerhult, Ängsö, Årsunda och Lexbergs pastorat samt Ulrica församling, öfver hvilka ansökningar Kamma r-Co I leg i u m och Stats-Contoret afgifvit utlåtanden samt dervid förmält sig, vid granskningen af de uppgifter och beräkningar, på grund hvaraf alla dessa sökande upptagit sina behållna inkomster, såsom i mer eller mindre raon understigande värdet af 100 tunnor spanmål, hafva funnit sådana anmärkningar emot dem alla förekomma, att Collegierne låtit uppgöra andre, i flera delar derifrån skiljaktiga beräkningar, hvilka utvisade, det sökandernes behållna inkomster borde till större eller mindre belopp anses öfverstiga värdet af 100 tunnor spannmål, hvadan och då sålunda de sökande icke voro till ifrågavarande löneanslag berättigade, Collegierne alla förrberörde ansökningar underdånigst afstyrkt; att här förutan elfva serskilda underdåniga ansökningar om lönefyllnad af behagligtidsförlänings-spanBih. till R.
Prot. 184$. 10 Sami. 1 Aid. 50 3g4 Expeditions-UtskoUets Förslag lill und.
Skrifvelse j Nio >63, mål ytterligare inkommit, nemligen från Kyrkoherdarne i Äppelbo, Häggums, Björna, Mo, Hafverö, Qvarsebo, Styrsö, Marstrands, Bodarnes och Sandseryds pastorat, samt i Waxholms församling, om hvilka blifvit upplyst, att, för löneinkomsternes bringande till 100 tunnor spanmål, vid hvartdera erfordrades:
Kapppar. i Äppelbo 18 2.
„ Häggum 4 2.
„ Björna 2 29.
„ Mo 7 7.
„ Hafverö 35 6.
„ Qvarsebo 10 8.
„ Styrsö . 34 7.
Marstrand . • • 43 10|.
„ Bodarne 5 28|.
„ Sandseryd 27 — „ Waxholm • . . . 12 30.
Tillsammans 201 t:r 2 k:r hälften råg och hälften korn; att E. K. M. iuhemtat, hurusom Coliegierne, vid granskningen af ifrågavarande ansökningar, antagit en, ofta efter olika grunder uppgjord, uppskattning af boställs-afkastningen, hvarigenom Coliegierne kommit till ofvannämnde resultat; samt att, enär utaf en uppgift å beloppet af den förlänings-spanmål, som genom redan beslutad indragning för ifrågavarande ändamål kunde användas, blifvit upplyst, att väl den, efter utfärdande af Kongl. Brefvet den 2 Februari 1838, öfver hela Riket indragna förläningspanmål uppginge till ett belopp af 92 tunnor 101 kappar, men att, sedan Rikets Ständer afläto deras underdåniga skrifvelse i ämnet, endast 4 tunnor sådan spanmål blifvit till Stats-verket indragne, hvilket ringa belopp vore för ändamålet otillräckligt, hvadan och då, för den händelse, att något understöd kunde en eller annan beviljas, detsamma icke finge fortfara längre, än till nästpåföljande Riksdag, åt hvars Ständer pröfningsrätten af hvarje serskild fråga blifvit förbehållen, E. K. M., utan att ingå i någon närmare pröfning af ärendet, funnit skäligt samtlige ifrågavarande ansökningar till Rikets Ständers öfvervägande i Nåder öfverlemna.
Rikets Ständer hafva detta ärende till pröfning förehaft; och beträffande först de uti E. K. M:s Nådiga skrifvelse uppräknade nio ansökningar, till Expedilions-Utskottcts Förslag till uriel.
SkriJvelsej N-o 163. hvilka Kammar-Collegium och Stals-Contoret afstyrkt bifall, så enär, i afseende å löneinkomsterne vid Öregrunds, Gideå, Gårdeby, Skagerhults, Ängsö, Årsunda, Lexbergs och Ulrica pastorat, någon erindran icke förekommit vid de af bemälte Collegier följde beräkningsgrunder, hafva Rikets Ständer ansett fyllnad uti inkomsterne för Kyrkoherdarne i dessa åtta församlingar icke böra af Stats-verket beredas.
Hvad deremot angår Kyrkoherdens i Jerlåsa församling enahanda begäran, hafva Rikets Ständer ej kunnat instämma uti Collegiernes åsigt, enligt hvilken utsädet icke blifvit afräknadt från boställshafvarens andel i afkastningen, utan deremot, lika med vederbörande Provins-Contor i KammarCollegium, funnit bemälde Kyrkoherde vara till löneförbättring af 4 tunnor spanmål berättigad, på sätt här nedan förmäles.
Vidkommande derefter de elfva sednare i E. K. M:s Nådiga Skrifvelse omnämnde ansökningarne, å hvilka Collegierne tillstyrkt bifall sålunda, att ofvauberörde 201 tunnor 2 kappar måtte till löneförbättringar åt vederbörande, enligt uppgjord tariff, i Nåder anvisas; så har vid de af Collegierne antagne inkoraslbelopp för Äppelbo, Häggums, Björna, Mo, Hafverö, Styrsö, Marstrands, Bodarnes, Sandseryds och Waxholms pastorat icke varit något hufvudsakligt alt erinra; men i fråga om Qvarsebo församling hafva Rikets Ständer, efter sorgfällig granskning af alla dervid förekommande locala förhållanden och lika med Provins-Contoret, funnit Kyrkoherden böra åtnjuta en löneförbättring af 20 tunnor, i stället för 10 tunnor 8 k:par, hvartill Collegierne ansett denna förhöjning böra uppgå.
Då det emedlertid icke är möjligt att med den noggrannhet calculera en jordegendoms afkastning, att densamma kan på kappar uppgifvas, hafva Rikets Ständer funnit sig böra, med uteslutande af kappar, upptaga i jemna tunnor ifrågavarande löne-ersältningar, hvilka, efter denna grund, tillsammans utgöra 214 tunnor, derutaf böra tillgodokomma Kyrkoherden i Äppelbo Häggum Björna. 18. 4. 3. 7. 35. 34. 43. 6. 27. 13.
Mo . . . Hafverö .
Styrsö .
, Marstrand Bodarne .
Sandseryd Waxholm 3gS Expeditions-Utskottets Förslag tilt und.
Skrifvelse, Ff.-a t&f. Jerlåsa «. 4.
Qvarsebo 20.
Tillsammans 214 tunnor.
Ehuru» enligt livad ofvanberördt är, den sedan år I8d8 indragna förlänings-spanmål uppgår till endast 92 tunnor 10| kappar, hvilka således icke äro för det närvarande behofvet tillräcklige, hafva Rikets Ständer dock ansett lämpligast att nu på en gång anvisa det erforderliga tillskottet, emot det att hädanefter inflytande förlänings-spanmål oförryckt kommer Statsverket till godo; och då dessutom det skulle blifva svål t att bestämma, i hvilken ordning de sökande borde af ersättningen komma i åtnjutande, hafva Rikets Ständer beslutat, att ifrågavarande 214 tunnor spanmåi vederbörande Kyrkoherdar beviljas, att årligen, räknadt från och med detta års början, utgå efter gällande Läns-markegångspris, men under förbehåll, att framdeles inflytande förlänings-spanmål varder, liksom ofvannämnde 92 tunnor 10| kappar, till Stats-Verket besparad.
Hvilket Rikets Ständer härmed få i underdånighet anmäla, \ Rikets Ständer framhärda &c.
Slockholm den 22 April 1845» N:o 164.
'Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den i5:
April 1845.
Preste-Slåndet den |6 — — Borgare-Ståndet den 18 — — Bonde-Ståndet den 18 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående Krigs Collega Artilleri-Af delnings skulder i och. för inköp af Mariebergs egendom.
(Slats-Utsk:s Uti., N:o 60, samt Mern., N:o 155 och Först.
Stats-Utsk» Meni., N:o 255.) S. A. K» Enligt hvad uti Rikets Ständers år 1843: församlade revisorers berät - Expeditions-U t sköttel s För Jag till und.
Skrifvelse, N.-o 164° telse om Stats-verkets och andra allmänna fonders förvaltning omförmäles, utgjorde de skulder, för hvilka Krigs-Collegii Artilleri-Afdelning i och för inköpet af den till Aitilleri-Läroverket å Mariaeberg anslagna fasta egendom vid 1841 års slut häftade, följande belopp, nemligen: l:o till Rikets Ständers Riksgälds-Contor löpande med 6 procents årlig ränta och för amortering af hvilken skuld någon tillgång icke varit anvisad ; 2:o till Militiae-Boställs-cassan . . . . . å hvilken skuld erlägges 5 procents årlig ränta; varande genom Kongl.
Brefvet af den 12 November 1816 föreskrifvet, att för återbetalning af iånecapitalet skulle användas dels den afkastning, Mariasbergs egendom komme att lemna, dels ock, derest besparingarne å dåvarande 3:dje Hufvud-titeln sådant medgåfve, ett belopp af högst 2,000 R:dr årligen; och 3:o till Rikets Ständers Bank .......... hvilken summa likväl under den 27 Januari 1842 blifvit Banken till fullo godtgjord.
Till liqviderande af de å berörde skulder upplupna räntor och amortering af skulden till Rikets Ständers Bank, hafva utaf om förmälde afdelnings stats-anslag utgått årliga bidrag; hvaremot återbetalningen af de öfriga låne-eapitalen, dertill, i saknad af disponibla besparingar å ofvannämnda Hufvud-titel, någon annan tillgång icke förefunnits äu den obetydliga, vanligen till omkring 300
R:dr om året uppgående afkastningen af Mariasbergs egendom, endast till en mindre väsendtlig del kunnat verkställas.
Då litt, äfven nnder förutsättning, att genom utarrenderrng af den till berörde egendom hörande jord, någon tillökning uti inkomsten häraf skulle kunna beredas, hvilken tillökning emedlertid ingaluude lärer blifva af serdeles betydenhet, enär större delen af omförmälde jord sannolikt måste hållas tillgänglig för elevernes vid läroverket och raket-eorpsens pracliska öfningar, det i allt fall kan med säkerhet antagas, att amorteringen afskuldernes capital-återstod icke under en längre följd af år låter sig verkställa, helst de till köpeskillingens successiva gäldande anvisade besparingarne å f. d. 3:dje
Hufvud-titeln ej eller dertill torde lemna tillgång; så och enär det nu för handen varande förhållande, hvarigenom Artrlleri-Afdelningens å stat uppförda och för Artilleri-vapnets årliga behof afsedda anslag betungas tued 14,000: — — 33,893: 39. 7. 314: 9. 3. 3g8 Expeditions-TJiskottets Förslag till tind.
Skrifvelsej N.o i65. eu ränteutgift af omkring 2,500 R:dr årligen, icke lämpligen bör fortfara, hafva Rikets Ständer, i betraktande jemväl af den omgång och det besvär, som genom bokföringen af de vidlyftiga ränteliqviderne förorsakas, funnit angelägenheten deraf, att någon åtgärd blefve å Rikets Ständers sida vidiar ge, hvarigenom Artilleri-Afdelningens årliga stats-anslag befriades från en räntebärande skuld och dess räkenskaper från densammas fortsatta balancerande; — i anledning hvaraf Rikets Ständer velat medgifva, att ArtilleriAfdelningens ifrågavarande skuld till Riksgälds-Contoret, stor 14,000 R:dr, må i räkenskaperne afskrifvas.
Hvarjemte och då någon afskrifning af Militiee-Boställs-cassans hos bernälde Afdelning egande omförmälda fordran icke synes böra ifrågakomma, helst beloppet af samma fordran sannolikt är för bestridande al de med cassan afsedda ändamål erforderligt, Rikets Ständer, till infriande af skuldens capital-återstod, 33,893 R:dr 39 sk. 7 r:st.
B:co, å Riksgälds-Contoret anvisat ett deremot svarande anslag.
Och få Rikets Ständer, hvad i berörde hänseenden sålunda blifvit beslutadt, härigenom hos E. K. M. i underdånighet anmäla.
Rikets Ständer framhärda &c. Slockholm den 18 April 1845.
Preste-Ståndet den 16 — — Borgare-Ståndet den 18 — — Bonde-Ståndet den lö — —* Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående anslag till befrämjandet af Slöjd-expositioner.
(Stats-Utsk;s Uti., N;iis 123 och 186, samt Mein., N:o 231 och Först. Stals-Utsk:s Mern., N:o 257). S. A. K. Ehuru E. K. M:s och Rikets Commerce-Collegii afgifna årliga berätt©!- Expeditions-UIskottels Förslag till und.
Skrifvelse, N.o i65. 399 ser, dels om beloppet af de varor, som in- och utföras, dels om landets inhemska fabrikers och manufacturers ställning, lemna ledning för bedömandet af vår egen konstflit och för vidtagandet af de åtgärder, sorn derpå böra grundas, har kunskapen i detta afseende dock befunnits ofullständig, så länge de inhemska tillverkningarnes beskaffenhet tillika icke vore känd.
För att bereda denna kunskap samt derjemte vis3, i hvad mon Sverige kan åtnöja sig med egna och umbära utländska tillverkningar, hafva väl åtskilliga slöjd-expositioner redan blifvit föranstaltade, men hvilka skett genom ett härvarande Sällskap, Svenska Industri-föreningens enskilda åtgärd och med ringa understöd af allmänna medel, emedan intet anslag för sådant ändamål funnits att tillgå, hvaraf åter följden blifvit, att dessa expositioner endast tillfälligtvis kunnat ega rum, samt att den härvid uppkomna kostnad för tillverkningarnes transport till och ifrån hufvudstaden drabbat slöjdidkaren enskildt.
Sora emedlertid erfarenheten vitsordat, att nämnde förhållanden i betydlig mon motverka det med berörde expositioner åsyftade ändamål, hafva Rikets Ständer ansett
Statens mellankomst härutinnan vara af nöden, hvadan och enär den till slöjdernas understöd i allmänhet å Sjette HulvudTiteln uppförda summa, 12,000 R;dr, troligen icke blefve tillräcklig, jemväl för betäckande af alla i förevarande hänseende erforderliga utgifter, Rikets Ständer funnit skäligt, till befrämjande af slöjd-expositioner, anvisa ett serskildt anslag af Ett Tusen Riksdaler om året att utgå under tre år.
I $,cso Exfxditions-Utskottets Förslag till und.
Skrifvelse, IV.-o t66 N:o 166.
Uppläst och godländt hos Ridd. och Adeln den 16 April 1845.
Preste-Ståndet den 18 — — Borgare-Ståndet den ig — —.
Bonde-Ståndet den 22 •— — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse3 angående åtgärder lill upphjelpande af sillfisket i Bohuslänska skärgården.
[Stais- saint Allm.
Besv. och Ekon.-Utsk» Bet., N:o 71). S. A. K. Rikets Ständer, som icke bordt lemna utan uppmärksamhet det ännu fortfarande ofördelaktiga tillstånd, hvari sillfisket i Bohus
Län under senare tider sig befunnit, hafva dervid ansett angeläget, att åtgärder vidtagas till upphjelpande af denna för provinsen vigtiga näringsgren, hvars förfall uppkommit jr alltsedan det så kallade stora sillfisket småningom började aftaga och slutligen år 1808 upphörde, efter hvilken tid storsill i större mängd icke fångats i Bohuslänska skärgården, äfvensom småsill i stone qvantiteter sedermera endast under några få långt å:ski 1 jda år blifvit derstädes fiskad.
I afseende på orsakerne dertill, alt den stora sillen vid nämnde tidpunkt från Bohuslänska kusten försvunnit och sedermera icke, åtminstone ej till någon betydlig mängd, återvändt, har genom anställda vetenskapliga undersökningar ansetts utröndt, att dessa förhållanden lill en del härrört derifrån, att det vid trankokningen uppkommande trangrums och afskräde utkastats i vattnet, hvarigenom detsamma blifvit grumladt och orenadt samt hafstång och andra växter, bland hvilka fisken vanligen lade sin rom, förstörda, äfvensom att den tystnad, sillen under lektiden anses fordra, oupphörligen blifvit störd genom det buller, uppsättning af byggnader för trankokniug och insaltning samt andra för fisket begagnade anstalter medförde, men hufvudsakligen föranledts deraf, att man brukat så kallade vadar till sillens fångande.
Denna redskap, hvars enda nytta visat sig vara, att man dermed inom kort tid kan fånga en stor mängd fisk, men som, detta oaktadt, icke nyttjas af Holländske fiskare, ej eller i Norrige, på de ställen, der sillfiske idkas, eller i Halland eller Skåne, har i så måtto skadat sillfisket i Bohusskären, att, då dylika redskap begagnats, ej allenast den större fisken, utan äfven till och med det minsta sillyngel medtagits, i anseende dertill, att, då vaden blifvit sträckt, maskorna, om än Expeditions-Utskollets Förslag till lind.
Skrifvelset N:o 1G6.
4ot än någorlunda stora, hardt sammandragils, hvarförutan vaden förstört hafsbottens vextlighet, jemte den fiskrom och det yngel, som der samlat sig.
Deremot har sillfiskets bedrifvande med sältgarn, som i allmänhet nyttjas A andra kuster vid Kaltegat och Nordsjön, såsom t. ex. vid Bua i Norra Halland, der sillfisket visat sig vara i tilltagande, funnits för samma fiske användbart, utan att medföra de olägenheter, som vadarne.
Visserligen kan med sättgarn icke fångas så mycken fisk, som med vaden; men deremot medtaga icke garnen sillynglet och blifva således ej för fisket så förödande som vaden.
Garnen hafva dessutom flera fördelar, som vaden saknar.
De kunna nästan öfverallt begagnas och bottenvegetationen skadas ej af dem.
Vaden är kostsam att anskaffa och underhålla samt fordrar betydlig manstyrka för att kunna skötas; garnen deremot äro icke dyrare, än att nästan hvar och en fiskare torde kunna förskaffa sig sådana, och icke större, än att han, med obetydligt biträde, kan handtera desamma.
Då det, efter hvad sålunda förekommit, är sannolikt, att det sätt, hvarpå sillfisket idkats i Bohus Län, varit, mer än tillfälliga omständigheter, verkande dertill, att den större sillen aflägsnat sig från kusten, svnes det ock troligt, att ett bättre förhållande med denna näring skall inträda, om den bedrifves med mera omtänksamhet och under beräkning att, i stället för en rikare, men sällan inträffande afkastning, erhålla en måttlig men säker.
Efter hvad erfarenheten ådagalagt, har sillfisket varit mera gifvande efter 2 till 3 år på hvarandra följande strängare vintrar, under hvilka år, då sillen ofta söker stränderne, sillynglet under den egentliga fisktiden, eller Februari och Mars månader, varit oåtkomligt med vadarne och fördenskull fått oantastadt ökas och tillvexa.
Om det ytterligare i några år lemnades i fred, egde man således ej ogrundad förhoppning, att antalet af fullmogen sill skulle i Bohuslänska skärgården tilltaga, helst det visat sig att sillen i äldre tider gått på hösten in i skärgården.
Man har ansett henne då leka på grund med gräsbotten, men sedan hon, af ofvan omför mälda orsaker, efter hand drog sig undan lill hafvet, för att följa denna naturdrift, har hon sedermera icke infunnit sig förr än fram på vintern, då mesta delen hade lekt och då hon var mager, i följd af hvilken omständighet sillfiskets afkastning i qvalitet och således äfven uti värde, i förhållande lill qvanliteten, betydligen aftagit.
Den åtgärd, som i första rummet torde böra vidtagas för sillfiskets upphjelpande, är alltså, efter hvad i underdånighet anfördt blifvit, de stora siilvadarnes aflysande, så väl de stor- som finmaskiga, hvilka begge slag i Bih, till R, Sl Prot. 184S, 10 Sami, 1 Afd. 51 Expedilions-Vtskottes Förslag till und.
Skrijvehe, N.o 166. det närmaste äro lika fördelfliga, hvaremot de små vadarne, serdeles i den inon de äro mindre finmaskiga, icke torde vara så skadliga för fisket, sorn de förra.
På det likväl någon känbar förlust icke måtte drabba de fiskeri-bolag eller enskilde idkare af sillfiske, som försett sig med stora vadar, synes det vara angeläget, att för redskapens ytterligare begagnande utsattes en viss tid af t. ex. 3 år, helst en vad gemenligen ej skall kunna brukas längre än till 3 års fiske.
Derjemte anse Rikets
Siänder sillfiskets bedrifva nde med sältgarn böra uppmuntras från Statens sida, genom prcCmiers utdelande, hvarvid någon serskild kostnad icke komme att Stats-Verket tillskyndas, så framt de prsemier, som af anslaget å Sjette Hufvud Tilela till fiskeri-näringens understöd hittills stundom blifvit utdelade till befordrande af makrillfisket, af hvilket understöd denna näring numera sedan densamma redan befunnits lönande, icke synes vara i behof, i stället tillgodokomma dero, sorn fiska sill med sättgarn.
En annan omständighet är ej elter af ringa vigt för sillfiskets upphjelpande och skyddande.
Det har nemligen tillförene antagits såsom en allmän grundsats, att sillen borde få fiskas, ehvar den funnes ymnig och af hvilken som helst, med undantag af fremmande magts undersåte, hvadan 7 § i 2 Cap. af Kongl. Stadgan rörande fiskerier i Rikt t af den 14 Nov. 1766 innehåller följande : ”Uti the skärgårdar, som fiskare oklandradt och ”efter gammal vana ymsom fiskat vid hvarandras land och foljt sallsjöfi’*sken efter thes dref, förblifver thet oek efter förra vanligheten; hörandes ”isynnerhet inga Svenska undersåtare stängas ifrån nyttjandet af thet yppade ymnoga sillfisket i Nordsjön, vid hvars stränder thet vara må.”
— Det torde icke kunna bestridas, alt ett sådant stadgande måste locka en mängd speeulanter fran aflägsnare orter att, under den gynsamma perioden för sillfisket i Bohus Läns skärgård, dela förtjensten med skärgåidsboerne, men äfven härigenom medelbart bidraga till näringens förfall, helst antagas kati, att fremmande fiskare, mindre än strandboerne sjelfve, vei kställa fisket med hänsigt att försäkra orten om varagtigheten deraf.
Någon inskränkning i de genom berörda stadgande förunnade friheter, så vidt icke enskild på häfd eiler serskild författning grundad rätt derigenom kränkes, synes derföre vara af behofvet påkallad, för att bereda så väl ett behöfligt skydd åt det Bohuslänska sillfisket, som helgd åt enskilde strandegares dispositionsrätt öfver deras fiskevatten äfven för bnöide fiske, på sätt som for annat hafsfiske blifvit genom 6 §:n i 1766 års nyss åberopade S adga, enligt hvad här nedan vidare i underdånighet omförmäles, dem tillförsäkrad!» Expeditions-Utskoltets Förslag till und.
Skrif veise, N.o 166.
S'utligen har hos Rikets Ständer förekommit, att i nyssnämnda lagrum meddelas bland annat en så lydande föreskrift: ”Saltsjöfisket inom skärs bör för theras enskylte egendom anses, som strand och holmar ther"omkring ega; men vid öppna bafsstranden, eller ther ingen skärgård är, ”såsom ock utom skären, får jord och strandegaren ej sträcka sin enskilta ”rättighet till fiske och vatten vidare än thess landgrund räcker, sora vid ”stranden ligger och therifrån utlöper,”
Om någon förändring i ofvananförda 7 §:s ordalydelse, i den rigtning, Rikets Ständer afsett, kommer att ega rum, synes till förekommande af tvist om egande-rätten till fiskevatten vid sill- och annat fiske, äfven i 6;te §:n böra inflyta en närmare bestämmelse om yttre gränsen för strandegares fiskevatten, eller lill hvad djup eller, i vissa fall, afstånd från stranden utåt sjön landgrund må räknas.
I öfverensstämmelse med ofvan uttryckta åsigter få Rikets Ständer alltså underdånigst anhålla, det E. K. M:t täcktes, till upphjelpande af sillfisket i Bohuslänska skärgården, i Nåder vidtaga sådana åtgärder: l:o alt efter skeende undersökning till bestämmande dels af skillnaden emellan små och stora sillvadar, dels af storleksmåttet för maskorna å de småvadar, hvilka, såsom mera grofmaskiga, anses kunna vid sillfiske utan olägenhet nyttjas, begagnandet af grof- och finmaskiga stora vadar samt finmaskiga småvadar, såsom redskap vid fiske i omförmälda skärgård, icke må vara tillåtet längre tid än omkring tre år, sedan påbud derom blifvit utfärdadt; 2:o att prsemier till lämpligt belopp må tilldelas de fiskeri-bolag eller enskilde fiskare, som idka sillfiske med sättgarn ; till hvilka praemier nödige medel måhända kunde beredas af det å Riks-Statens 6;te Hufvud-Titel till fiskerinäringens understöd anvisade anslagsbelopp, om de till makrillfiskets uppmuntrande hittills utgifna preemier besparades; 3:o att den, genom 2 Cap. 7 §:n i Kongl, Fiskeri-Stadgan af den 14 November 1766, alla Svenska undersåter medgifna rättighet att idka sillfiske å Bohuslänska kusten inskränkes i så måtto, att, utan rubbning af annans tilläfventyrs egande bättre rätt, strandegare må, jemväl för sillfiske, åtnjuta den enskilda rättighet till ”fiske och vatten”, som genom 6 §;n af berörde stadga blifvit för annat saltsjöfiske honom tillförsäkrad, och 4:o att närmare bestämmelse gifves om den i sistnämnda § omförmälda yttre gränsen för strandegares rättighet till fiske och vatten.
Rikets Sländer framhärda &c.
4o4 Expeditions-Utskoltels Förslag till tind.
Skrifvelse, N-o 167.
N:o 1G7.
Uppläst oell godkändt hos Ridd. och Adeln den 16 April i845.
Preste-Ståndet den 18 — — Borgare-Ståndet den 19 — — Bonde-Ståndet den 22 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse> angående regleringen af planpenningar m. m.
Bes v.- och Ekon.-Ulsk:ns Uti., N:o 73). S. A. K.
I anledning af gjord framställning oin behofvet att ytterligare reglera den, under benämning planpenningar, vid vissa indelta regementen från hjelp- eller utrotarne till stamrotarne utgående ersättning för den jord, stamrotarne måste till uppsättning af soldat-torp afstå, hafva Rikets Ständer tagit kännedom om de åtgärder, som af Kongl. Majit och Rikets Ständer tid efter annan vidtagits, lill beredande af en jemnare och rättvisare fördel ning af roteringsbesväret i denna del, och dervid ansett de i ämnet senast utfärdade författningar, synnerligast så vidt genom desamma bestämmes ett ■vist värde å berörda ersättning, icke hafva medfört den dermed åsyftade beliöfliga jemnkning emellan stam- och utrotarnes ömsesidiga skyldigheter härutinnan.