Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Tous ees divers Capitaux provenant de l’Emprunt reconstitué en mil sept cent quatre vingt dix neuf.
Je dis cinq mille Livres de Genes h:s B:que cedés 556 Stats-Utskottets Betänkanden.
Livr.
2341 75,687 pär les heritiers de feu Pierre Augustin Solari pär aete du deux Juillet dix huit cent dix.
Je dis mille Livrés hors de Banque cedés par Ange Catherine Rati, par aete passé le deux Juillet mil huit cent dix.
Je dis deux mille trois cent quarante une Livres, un sous et huit deniers hors banque cedés.
Livr. 1,832.3.— parD-.eLouise Giovo. 254.9. 4. par J):c Joseyhe Lagomar c i ni. 254. 9. 4- rar D:e Louise Catherine Federici.
Livr. 2,341. 1. 8.
Par actcpasso levingt trois Juin mil huit ccut dix precipitcs.
Ces trois Capitaux provenant de l’Emprunt reconstitué en mil huit cent un.
Je dis soixante quince mille six cent quatre vingt sept Livres trois sous et dix deniers hors de Banque.
En foi de quoi j’ai delivré le present Certificat au dit Monsieur Chevalier de La - Stats-Utskottets Betänkanden.
55j gersvard pour lui servir et valoir a tous ce que droit.
Génes le deux Octobre mil huit cent douze. (L. S.) Jean Antoine Gambaro.
Att Jean Antoine Gambaro, som utfärdat och tecknat ofvanstående Certificat, verkligen är Kejserlig Notarie och Certificatcur, såsom han sig förkunnar; samt att till dess underskrifter ali tro sättes, både inom och utom rättegång, intygas härmed å Ämbetes vägnar.
Genua d. 7 October 1822.
(L- SO Jac. Gråberg af Hemsö.
Vice Handels-Agen t. N:0 lii» Ankom dea 19 April i8a3.
Riksens Håglofl.
Stånders Statssamt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskotts Utlåtande, i anledning af de, hos Vållofl.
Borgare-Ståndet, ochHedervBonde-Ståndet väckte Motioner, om förhöjning i betalningen för det underhåll, sorn lemnäs tågande Trupper, om Stådernes befrielse från Inqvarterings-skyldigheten m. m. 558 Stats-Utskottets Betänkanden.
Borgare-Ståndet hafva Stats- samt Ekonomi-Utskotten, under d. 24 sisth Febr. erhållit Remiss å ett, af Hr E. W. Montan, afgifvit Memorial, deruti han anfort, att ehuruväl Kongl. Förordningen af d. 27 Aug. 1816, angående betalning för det underhåll, som lemnäs tågande trupper, uti Praemissen tydeligen innehåller Riksens Hoglofl.
Ständers underdåniga önskan och förslag, att, vid de årliga Markegångs-såttningarne, bestämdt pris skulle stadgas, hvarigenom Inqvarteringsgifvarne tillerkändes full betalning får det underhåll, de lemna tågande trupper; så skola dock, vid tillämpningen deraf, Inqvarteringsgifvare, åtminstone i Westmanlands Lån, blifvit ganska mycket lidande, då vid bestämmandet af en Mans dagportion, bestående af 2:ne mål, betalningen sällan skall uppgått till 10 sk. och för innevarande år år fastställd blott till 6 sk. 7 rst., genom hvilken betalning Inqvarteringsgifvaren icke ens får ersättning för halfva värdet af maten och erhåller alldeles ingen för kostnaden vid matens tillredning, rums och sängkläders anskaffande, m. m.
Med afseende ej mindre å den tunga, som härigenom uppkommer för Inqvarteringsgifvare i allmänhet och i synnerhet för Arboga Stad, hvilken, i St.ats-Utskottets Betänkanden. 55c) anseende till sitt lage vid tvånne stora Landsvågar, år en af de Ståder, som mest måste vidkännas Inqvarterings-besvårets olågenheter, ån äfven på omöjligheten att, i enskildt hushåll, forplåga Manskapet, efter den Provianterings-Stat, som i Westmanlands Låns Markegångs-Taxa vanligen tages till grund för betalningens bestämmande, och som skall vara alldeles otillräcklig för Soldatens underhåll, i synnerhet efter längre Marcher, har således Hr Montan föreslagit, att, med ändring uti Kongl.
Förordningen af d. 27 Augusti 1816, Riksens Ständer, för att ej låta denna sak bero på godtycke vid Markegångs-såttningarne, måga fastställa betalningen, efter nu varande låga pris på födo-åmnen, till Sexton eller minst Tolf sk. för en dagportion, som i Qvarter gifves tågande trupper, och att denna betalning, om varuprisen och födoämnen stiga, derefter proportionaliter må ökas, eller ock att de för Arméens behof, inrättade Commissariater kunde undfå befallning, att besörja mathållningen för tågande trupper.
Hr Montan hemställt, att då Kongl. Förordningen d. 6 Julii 1720 stadgar, det Ståderne böra befrias ifrån Inqvartering, särdeles af Cavallen, de samma måtte ifrån 56o Stats-Utskottets Betänkanden.
Inqvarterings-skyldigheten befrias, samt Kongl. Maj:ts Befallningshafvande undfå befallning, att Inqvarterings-skyldigheten å Landet, så ofta görligt år, billigt och råttvist fördela. « Till Allmänna Besvårs- och Ekonomi-Utskottet särskildt har Hederv.
Bonde-Ståndet dessutom remitterat ett, af RiksdagS-Fullmågtige Anders Andersson och Bengt Nilsson, från Örebro Lån, afgifvet Memorial, deruti öfverklagas den ökade tunga, som derigenom tillskyndas Inqvarteringsgifvare i den ort, der Lif-Regements Brigadens Husar-Corps marcherar till och ifrån sine möten, att de ålåggas, för Husarhåstarnes utfodring, anskaffa det fourage, som för rastdagar eller nattläger beståmmes, samt att, enår dessa möten alltid inträffa sommartiden, då allmogen år i brist på sådane Fourage-persedlar, Inqvarteringsgifvaren nödgas derföre betala dubbelt mer, ån hvad han sedermera erhåller i ersättning af Truppen.
I anledning häraf hafva förbemålde RiksdagsFullmågtige yrkat, att Regements-Skrifvaren eller Proviantmästare vid berörde Regemente måtte ålåggas, att förenämnde Fourage-persedlar för Corpsens räkning, vid ifrågavarande tillfälle, till qvarteren ■anskaffa.
Re - Stats-Utskottets Betänkanden. 56r Redan vid 1815 års Riksdag utgjorde detta åmne ett föremål för Riksens Hoglofl.
Stånders uppmärksamhet och med Nådigt afseende å Riksens Stånders då framförde underdånige önskningar, att Inqvarterings-gifvare, för det underhåll de lemnade tågande trupper, måtte tilläggas full betalning efter ett visst, vid de ärlige Markegångs-såttningarne, bestämdt pris, tåcktes Kongl. Majit hårtill lemna Nådigt bifall, genom Kongl. Förordningen af d. 27 Augusti 1816; men oaktadt de öfverklagade olågenheterne härigenom syntes bora vara ur vågen roj de, våcktes likväl vid 1817 och 1818 årens Riksdag nya klagomål, i samma åmne, hvilka hufvudsakligen grundade sig på den omständighet, att den lindring uti Inqvarterings-besvåret, som Kongl. Majit genom Dess ofvannåmnde Nådiga Förordning åsyftat, helt och hållet förfelat sitt ändamål derigenom, att Kongl. Majits och Rikets Kammar-Collegium, vid granskningen af de från Lånen insände Markegångs-Taxor, understundom nedsatt priset på Portioner och Rationer i den mån, att Inqvarteringsgifvare ej en gång erhållit betalning derföre till hälften emot det af Deputerade till Markegångs-såttningen fastställde pris. $:tU Sami. 36 56a Stats-Utskottets Betänkanden.
5 Lag-Utskottett Utlåtande, N:o i02. heten att stämma borde, på sätt Utskottet föreslagit, åligga den, som vill tillegna sig godset, och ej utmätningssökanden, emedan dennes rätt alltid vore genom lagligen gällande beslut bekräftad; och i afseende på föreskrifva edgångeu, att densamma borde innefatta, dels att köpet blifvit gjordt till hvarken vederpartens eller någon annans förfång, dels ock att godsets rätta värde blifvit ej allenast betingadt, utan äfven betaldt; hvarjemte en talare hemställt, om icke omförmälda författning borde tillökas med ett moment af följande innehåll: ”Gör eller tvingas säljaren, inom en månad efter sedan ett sådant köp kungjordt varder, göra cession, redovise för köpeskillingen; kan han det ej, eller visar sig, att den försålda egendomen blifvit lemnad köparen såsom betäckning för fordran, vare köpet ogildt och köparen sin fordran förlustig, och straffes säljaren såsom bedräglig gäldenär.
Är ej anledning att köpet svekfullt afslutadt är, ehuru ej säljaren kan nöjaktigt redovisa köpeskillingen, vare köpet ståndande, då köparen, i fall så fordras och domaren ej finner laga hinder möta, med ed intygat, att han ärliga köpt häfver.
Påslår någon egendomen blifvit till vanpris försåld, och pröfvar Domaren så vara, bör densamma å offentlig auktion till den mestbjudande försäljas, och njute köparen ersättning för sin köpeskilling af inflytande auktionsmedel och varde från konkursen skiljd.
I öfrigt hafva serskilde talare dels ytterligare väckt fråga, huruvida lösoreköp utan godsets öfverlemnande till köparen må ega bestånd, och dels ansett edgång ej böra ega rum i frågor af förevarande beskaffenhet, helst sådant skulle kunna leda till minskad aktning, om ej missbruk af eden, hvars helgd böriså vidt möjligt är bevaras; hvarförutan förslag blifvit framstäldt derom, att köp af lösören ej skall anses kraftegande, så framt icke godset varit i köparens vård under trettio dagar efter köpslutet, innan det till säljaren åtel flyttades.
Hvad sålunda och i öfrigt under öfverläggningarne inom Riks-Stånden blifvit anfördt har Utskottet tagit i öfvervägande; och då Ledamöterne inom Riks-Stånden allmänt uttalat den mening, att principen i Kongl. Förordningen den q
Maj 1835 bör fortfarande bibehållas, och att man blott bör söka att utfinna sådana ytterligare bestämmelser till förekommande af svekfulla och bedrägliga köpaftal om lös egendom, som kunna stå tillsammans med berörde föi fattning, anser Utskottet deD väg jemväl vara utstakad, hvilken Utskottet har att följa tid den förnyade behandling af 6 Lag-Utskottets Utlåtande, N:o 102. förevaranda fråga, som tillkommer Utskottet, Det torde således här hora anmärkas, hurusom omförmälda författning stadgar: att den, som tillhandlar sig lösören och tillåter att desamma få i säljarens vård qvarblifva, böp, så vida de skola Iredas från utmätning för säljarens skuld, upprätta skriftlig afhandling om köpet, med förteckning å de köpta persedlarne och vittnens underskrift, samt berörde handling, om egendomen finnes i stad, uppvisa inom åtta dagar derefter, i Stockholm, hos Öfver-Ståthållare-Embetets Kansli och i Rikets öfriga städer inför Rådstufvu-Rätt, för att i dess Protokoll intagas, samt, om egendomen finnes å landet, ej allenast inom berörde tid för Kronofogden i orten uppvisa och i bestyrkt afskrift honom tillställa, utan ock sednast vid det lagtima Ting, som näst efter en månad infaller, inför Härads-Rätten, till intagande i dess Protokoll, förete.
För vinnande af nu åsyftade ändamål har man i allmänhet ansett af nöden, dels att åt köpafhandlingarne gifves en större offentlighet, än den nämnda författning föreskrifver, dels att viss tid bestämmes, hvarinom tvist, som vid utmätningstillfälle uppstår angående bättre rätt till gods, bör göras anhängig vid Domstol, och dels att köparen alltid skall vara skyldig med ed betyga köpaftalets riktighet, ehuru åsigterna varit delade i afseende på beskaffenheten af bestämmelserne i berörde hänseenden; och går nu Utskottet att taga i betraktande de förslag, som i dessa serskilda fall blifvit framställda.
Hvad således först angår offentliggörelsén; så har man föreslagit köpafhandlingarnes kungörande i allmänna Tidningarne, eller Länens Tidningar eller genom Konungens Bef*llningsb»fv«nd«s Kungörelser, samt antingen blott i kyrkan uti den församling, der säljaren bor, eller ock äfven i angränsande socknars kyrkor.
Emot kungörandet i Tidningarne förekommer emedlertid, att läsning deraf bland allmogen, och således den största delen af folket, ej är allmänt bruklig; att man ej kan föreskrifva någon bestämd tid för kungörelsernes införande, emedan sådant måste bero på tid och utrymme, och således ej på köparen; att utgifvare af Länstidningar icke ovilkorligen lära kunna åläggas införa omförmälda kungörelser, och att ett dylikt kungörande dessutom skulle medföra alltför betydliga kostnader för de mindre bemedlade, bland hvilka köp af ifrågavarande art dock allmännast förekomma.
Då Utskottet således ej kan instämma ijförslagen om nu omförmälda kungörande, finner Utskottet deremot lämpligt, att underrättelse om skedt köp meddelas från predikstolen i kyrkan uti den församling der 7 Lag-Utslcottets Utlåtande, Ti-.o 102. säljaren bor, på det de personer, med hvilka han snarastkommer i beröring, må lära känna hans ställning; men något kungörande i angränsande kyrkor synes Utskottet icke behöfligt; hvaremot Utskottet, i öfverensstämmelse med hvad en motionär föreslagit, finner så väl Öfver-Ståtbållare-Embetets Kansli, som vederbörande
Domstolar, böra hos sig låta gorå anslag om anmälda köpafhsndlingar, såsom jemväl ledande till den allmännare kunskap om förhållandena, som åsyftas med ofFentliggörelsen; och anser Utskottet kungörandet i Sockenkyrkan böra försiggå den söndag, näst efter köpslutet, då Gudstjenst inträffar, samt att först derefter afhandlingen, med åtecknadt bevis om skedt kungörande, bör uppvisas för Kronofogde å landet eller vederbörlig auktoritet i stad inom åtta dagar, hvilken ordning
Utskottet ansett nödig för att vinna visshet derom, att kungörandet ginge för sig, innan afhandlingen genom dess aflemnande till Kronofogden eller Domaren ikläddes full giltighet.
Beträffande åter öfriga ifrågaställa två bestämmelser; så äro de till en viss del öfverensstämmande med Utskottets förra förslag; men härvid anser dock Utskottet den väsendtliga skiljaktighet böra ega rum, att icke den, som på grund af uppvist köpafhandling söker undantaga gods vid utmätning, utan fordringsegarey bör vara pligtig stämma, derest tvist om bättre rätt till godset uppstår.
Då nemligen en i behörig ordning upprättad och kungjord afhandling anses innefatta bevis om verkstäldt köp till binder emot utmätning, synes den, som beropar sig på handlingen, ej eller vara skyldig sjelf påkalla Domarens åtgärd för handlingens pröfning.
Enligt Utskottets förra förslag medförde en dylik handling icke bevisning, utan måste köparen på annat sätt styrka sin rätt, oeh derföre ansågs han sjelf höra gorå tvisten anhängig.
Förhållandet är numera omvändt; men älven nu anser Utskottet tvisten böra genom stämning vara anhängiggjord inom tre månader efter utmätningen.
Emot användandet af edgång i förevarande frågor har väl en och annan talare gjort erinran; men då verkligheten och redligheten af nu ifrågaställa af handlingar icke lära kunna på annat sätt utrönas, kan Utskottet icke frångå sin i denna del yttrade, inom Riks-Stånden i allmänhet jemväl gillade åsigt.
I afseende på omfattningen och beskaffenheten af edgången, hafva emedlertid serskilda meningar tillkännagifvits; men då ändamålet med eden endast är att, på sätt nyss nämndt blifvit, få utrönt huruvida 8 Lag-Utskottets Utlåtande, N:o 102. aftalet ä köparens sida är redligt, anser Utskottet köparen blott böra betyga, att emellan honom och säljaren är på god tro så tingadt och belaldt, som afliandlingen innehåller.
En sådan ed måste likväl köparen alltid gi, så framt utmätningssokanden så yrkar; till stöd hvarför Utskottet hänför sig till de skäl, som återremitterade Betänkandet i denna del innefattar.
Ehuru en ordentlig köpafhandling hindrar utmätning, innefattar den dock icke fullt bevis om köpets verklighet, enligt hvad ofvan antydt blifvit.
Då i följd af utmätningssökandens jäf, frågan om denna verklighet måste vid
Domstol slitas, synes följaktligen någon säkerhet böra beredas denne sistnämnde, i händelse köpet skulle finnas icke förbindande; och Utskottet anser godset vid detta förhållande böra sättas i qvarstad, intilldess eganderättstvisten blifvit afgjord, derest sökanden ställer borgen för den kostnad och skada åtgärden kan för vederparten medföra.
Dessa äro de grunder, hvilka Utskottet tror böra följas i det tillägg till 1835 års Förordning, hvarom nu är fråga; i följd hvaraf Utskottet ej kan understödja de öfriga väckta förslagen, deröfver Utskottet lika litet anser sig behölva afgifva serskilda yttranden, som
Utskottet finner nödigt besvara de anmärkningar, hvilka blifvit framställda emot Utskottets förra förslag, hvilket Utskottet, lör att gå de inom Riks-Stånden yttrade önskningar till mötes, nu frånträder, och i stället framlägger ett i enlighet med de åsigter, som allmännast gjort sig gällande, upprättadt förslag; dervid Utskottet dock finner lämpligast att i en enda författning sammandraga de bestämmelser, som innefattas uti 1835 års Kongl. Förordning, och dem, som Utskottet ytterligare ansett ändamålsenliga.
Utskottet föreslår således, det måtte Rikets Ständer för deras del besluta utfärdandet af en författning, hvarigenom, med undanrödjande af Kongl. Förordningen den 9 Maj 1835, angående hvad iakttagas bör vid handel om lösören, som köparen låter i säljarens vård qvarblifva, stadgas, som följer; § i Den. som tillhandlar sig lösören, och tillåter, att desamma få i 9 Lag-Utskottets Utlåtande, N:o 102. i säljarens vård qvarblifva, bör, så vida de skola fredas från utmätning för säljarens skuld, upprätta skriftlig afhandling om köpet, med förteckning å de köpte persedlarna och vittnens underskrift; och sedermera från predikstolen i kyrkan uti den församling, der säljaren bor, å nästa söndag, rfa gudstjenst derstädes hålles, låta om samma afhandling uppläsa kungörelse, upptagande säljarens och köparens namn och yrken, dagen då köpafhandling en blifvit uppgjord samt köpeskillingens belopp, öfver hvilket uppläsande bevis bör tecknas å handlingen; hvarefter densamma bör, om egendomen finnes i stad, inom åtta dagar efter kungörandet, uppvisas, i Stockholm hos Öfverståthållare- Embetets Kansli, och i Rikets öfriga städer inför Rädstufvu-Rätt, för att i dess Protokoll intagas, om egendo men finnes å landet, e; allenast inom berörde tid för Kronofog den i orten uppvisas och i bestyrkt afskrift honom tillställas, utan ock sednast vid det lagtima Ting, som näst efter en månad infaller, inför Härads-Rälten till intagande i dess Protokoll företes. § 2.
Öfver-Stålhållare-Embetets Kansli samt Rädstufvu- och Härads-Rät ler böra genast hos sig till allmänhetens kännedom, angående uppvisade och inprotokollerade köphandlingar offentligen anslå kungörelser af enahanda innehåll, som ofvan är nämndt.
$ 3. (iöres af fordringsegare vid utmätning still fälle jäf emot dä företedd köp afhandling, som befinnes så upprättad och behandlad, som i $ 1 sägs, vare han skyldig, derest han jäfvet fullfölja vill, att inom tre månader derefter instämma så väl säljaren, som köparen, till Domstolen i den ort, der godset finnes, eller vare all takm i t hy mål qvitt; och stånds godset i qvarstad, derest sökanden, inom fjorton dagar efter utmätnings förrättningen, hos Konungens Befallningshafvande i Länet ställer full borgen för den kostnad och skada, som af qvarstaden följa kan.
Frot. 1845, 7 Sami. i Afl. 32 käft. 2 10 Lag-Utskottets Utlåtande, N;o i&£. § 4- Utan hinder deraf, att med köp afhandling om lösegendom bli fe it så förfaret, som här ofvan sagdt är, ege
Domaren efter omständigheterna pröfva afhandlingens giltighet; och vare köparen alltid pligtig, der för äring segar en det äskar, att med ed betyga, att emellan honom och säljaren är, på god tro, sä Ungadt och betaldt, som afhandlingen innehåller. §; 5.
Hvad nu föreskrifvet blifvit skall tjena till efterrättelse, ycefter denna författnings utfärdande, ?! fråga om alla de köpafhandling ar om lösören, som derefter upprättas, men först sex månader efter utfärdandet, i fråga om dem, som dessförinnan blifvit upprättade, och med hvilka det inom sistnämnde tid skall så förfaras, som här stadgadt finnes, så framt de skola fortfara att ega gällande kraft mot andra, än köpare och säljare sins emellan, Stockholm den 14 April 1845.
Reservationer: af Herr Grefve Mornery C. G.: ”Emot sista punkten uti Utskottets förslag får jag mig reservera.
Att Lagstiftande makten genom sednare stadganden tillintetgör verkan af aftal, åt hvilka den Lag, som var gällande, då aftalen ingingos, redan gifvit fullt förbindande kraft, anser jag alltför vådligt för att kunna detsamma tillstyrka.
Då genom
Lag är vordet påbjudet, att för tillgodonjutande af den äganderätt till lösegendom, som man genom köp sig förvärfvat, vissa föreskrifter och formaliteter måste iakttagas, bör den, som ställt sig Lagens berörde bud till ovilkorlig och noggrann efterrättelse, äfven enligt min tanka utaf Lagen skyddas vid sin rätt.
Någon annan fördel utaf det föreslagna nya stadgandet kan jag ej eller finna, än att det skall förskaffa åtskilliga Under-Domstolar ökade sportler genom ii Lag-Utskottets Utlåtande, N:o 102. det förnyade inprotocollerandet utaf alla äldre köpe-afhandlingar om lösegendom.
Dä dessa afbandlingar redan genom de åtgärder, som till följd af 1835 års Förordning blifvit med dem vidtagne, vunnit offentlighet, och all möjlighet af antedatering är derigenom förekommen, uppkommer icke det ringaste äfventyr utaf att låta berörde köpe-aftal qvarstå med den kraft och verkan de enligt 1835 års författning ägde, helst nämnde författning ingalunda uteslöt rättigheten till undersökning vid Domstol om köpe-aftalens riktighet och ärliga beskaffenhet/’ af Herr Gunther, C. E., som åberopat det förslag till författning i ämnet, som hans vid Betänkandet N:o 6g, fogade reservation innehåller.
STOCKHOLM TRYCKT HOS V. F. DALMAN 1845.
Las,- Utskottets Utlåtande, N:o io3. i N:o io3.
Ank. till Exp.-Utsk.
(En 17 April, kl. it f. m.
Utlåtande, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottets Betänkande N:0 56 öfver dels Kongl. May.ts JVådiga Proposition, med f örslag till Förordning om jords eller lägenhets afstående för allmänt behof, dels ock väckt motion i samma ämne.
Berörde Betänkande, It vilket Vällofl.
Bonde-Ståndet bifallit, har deremot blifvit af Höglofl.
Ridderskap^ och Adeln samt Högv.
Preste-Ståndet till Lag-Utskottet återremitteradt, på grund af åtskilliga anmärkningar vid det af Utskottet uti ifrågaställa ämne framställda lagförslag, hvilka anmärkningar Utskottet far i följande ordning upptaga och besvara. / och 14.
Emot förra §'en bar Herr Giinther anmärkt, att hufvudföremålet föi den föreslagna lagen, som vore att bestämma, när och under hvilka vilkor den enskildes eganderätt borde vika för allmän nytta, syntes alltför knapphändigt behandlad t, med orden ”der Konungen pröfvar nödigt.”
Om än, 1 följd af Konungens makt att efter godtfinnande i administrativa ärenden förordna, ett omständligt reglementerande i förevarande hänseende^ vore obehöfligt, så borde man dock förvissa sig, att af alla tvistiga frågor endast den om ersättningens belopp återstod, då saken hänsköts till serskild a Nämnden, hvars pröfning, efter förslaget, icke finge sträcka sig derutöfver.
Härtill hörde emedlertid dels att, i sammanhang med det beslut, hvarigenom Konungen pröfvade behofvet af en expropriation vara för banden, jemväl blefve, efter en förut uppgjord fullständig plan för det allmänna löietag, som vore i fråga, med noggrannhet bestämdt, huru mycket den enskilde e-raren skulle af sin egendom afstå, och dels att, i händelse det härvid skulle befinnas, att blott en del af en viss lägenhet för ändamålet erfordrades, men alt återstoden blefve för egaren onyttig eller icke medförde besutenUili. till R.
Prot. 1845, 7 Sand. 1 Afd. 33 Haft. 2 Las,-Utskottets Utlåtande, N‘.o lo3. het, han då vore berättigad att få lösen för hela lägenbelen.
Nu hade likväl Utskottet, uti t.j §., låtit frågan angående vidsträcklheten af expropriationen, om densamma skall sträcka sig till hela lägenheten eller till blott en del deraf, förblifva oafgjord, till dess serskilda Nämnden sättes, och gjort den till föremål för Rättens pröfning, samtidigt med Nämndens åtgärd, hvaraf skulle följa, att en sedermera sökt och vunnen ändring i Rättens härom meddelade beslut kunde verka till upphäfvande af berörde åtgärd, oansedt intet tel i formen vid Nämndens tillsättande förefunnes, hvilket dock utgjorde den enda orsak, som principenligt borde verka till ett dylikt upphäfvande.
Till förekommande af ett sådant förhållande ansåg talaren, att, i likhet med hvad a5 Kap. i §.
Byggninga-Balken innehåller, föreskrifvas borde, alt då emellan egaren och expropriationssökanden stridigheter uppstå, som icke röra ersättningens belopp, frågan alltid bör, innan'
Konungen fattai sitt beslut, hänskjutas till Domstolen i orten, som skulle ega att, efter föregången undersökning, meddela utlåtande öfver alla sä beskaffade sti idigheter, pa det desamma må kunna i ett sammanhang af Konungen pröfvas och algöras.
Bitiädande denna anmärkning har Herr Grefve Lagerbfe/ke, Gustaf derjemte erinrat, att det syntes mindre visligt af lagstiftaren, att göra äfven de mest obetydliga fall af omförmälda beskaffenhet till föremål för Kong!.