Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad åter angår det med “denna högt ansedda bankirfirma i och för denna låneaffär i förbindelse stående “s. k. consortium, vore dess medlemmar för ingen del okände för Fullmägtige.
“Främst bland dem förekom den välkända bankirfirman Raphael Erlanger i Frankfurt arn Main, vidare den mycket gamla och högt ansedda firman Gebrilder “Bethmann äfven derstädes samt H. J. Merck &
Comp. i Hamburg, hvilka alla “gemensamt tillika med Nordtyska Banken tillförene hade öfvertagit jernvägsbygg“nadslånet af år 1860, och den förstnämnde dessutom, i förening med ett annat “consortium, äfven det för samma ändamål år 1858 negocierade lån.
Nordtyska “Banken äfvensom bankirfirman Salomon Heine hörde ock i början till ifrågavarande consortium, ehuru de, såsom i protokollet för den 17 Mars 1864 finnes “omförmäldt, likväl sedermera derifrån utträdde.
Deremot hade såsom ny med “lem inträdt bankirfirman Emil Erlanger i Paris. “Rättsförhållandet mellan medlemmarne af ett sådant, för en viss affär eller “spekulation ingånget consortium (societé en participation, såsom det kallas i “fransysk lag) låter lag i alla afseenden bero af öfverenskommelse, och den, som “kontraherar med en af dess medlemmar, behöfver alls icke känna de öfriga.
“När således Herr Heinemann visade sig vara af bankirfirman J.
Henry Schröder “& Comp. i London befullmägtigad såsom dess ombud för ifrågavarande låne“affärs preliminära behandling och denna firma dessutom för sin stora soliditet “inom affärsverlden odeladt åtnjuter ett högt anseende, fanns ej något rimligt “skäl för Fullmägtige att tillbakavisa honom, äfven om namnen på medlemmarne “af det i ftmening med nämnda firma stående consortium i och för låneaffären “hade tills vidare förblifvit för Fullmägtige okända.
Dessa namn meddelades Fullmägtige redan från början, och de under “fortgången af underhandlingarne från den förstnämnda bland dessa medlemmar “ingångna, af Herr Heinemann företedda, bref och telegrammer i frågan bekräf“tade detta meddelande fullständigt."
Fullmägtige nu anfört “gäller principielt äfven till alla delar den af “Herrar
Revisorer gjorda anmärkning deremot, att Baron R.
Erlanger, då han på “egna och öfriga medlemmars af consortium vägnar aflat brefvet af den 10 April “rörande kontraktsunderskrifterna och consortii förklaring att vidblifva de af “kontraktet härflytande förbindelser, icke var försedd med fullmagt dertill för de “sednare.
Bankirfirman J.
Comp:s underskrift var emellertid “redan för sig allena tillräcklig att göra lånekontraktet ömsesidigt bindande och “på samma gång gifva godkännande och bekräftelse åt de deruti upptagna, med 40 Stats-Utskottets Utlåtande J/S 29. “ombudet träffade öfverenskommelse!-; en bekräftelse, som genom nämnda forida “ring vinner en förstärkning, hvars 'effekt är omedelbart bindande för dess utgifvare och i afseende å de öfrige medleminarne utgör en emellan dem oell ut“gifvaren validerande specialfråga.
“Denna juridiska sida af saken synes hafva alldeles undgått Herrar Kéviso“rörs uppmärksamhet; och då i betraktande tagas cé slutsatser, Herrar Revisorer “från den af dem antagna utevaron af fullmakt för ombudet dragit, och som, “sedan hvad af ombudet tillgjorts, blifvit af priheipälerne godkändt, med uteva“ron eller med tillvaron af en sådan fulimägt icke ega något hvarken logiskt “eller annat samband, torde det vara nog att erinra, att samtliga dessa, delvis “på flera ställen i berättelsen upprepade slutsatser äfven från Revisorernes ståndpunkt mäste förlora sin betydelse, så snart den för desamma uppgifna grund “visats vara ett misstag.
“ De af Fullmägtige i denna förklaring åberopade tvänne bref, genom hvilka Heinemann blifvit hos Fullmägtige introducerad såsom Schröder k CÖmp:s ombud, lyda i öfversättning sålunda, nemligen:
Brefvet af den 21 Augusti: “Sedan oss blifvit meddeladt, att det förestående
Svenska lånet skulle företrädesvis komma att afslutas i London, så tillåta vi oss att ödmjukast erbjuda Eder vårt biträde.
Vi äro beredda att öfvertaga ifrågavarande lån och stödjande oss på vår mångåriga verkningskrets inom det högre bankväsendet, betvifla vi icke, att vi skola kunna föreslå Eder de fördelaktigaste vilkorep.
Vi hoppas derföre, att I viljen begagna tillfället att i lämpliga punkter uppmana oss till underhandlingar och vi ställa oss i detta hänseende helt och hållet till Edert förfogande.
Emottagen etc. J. Henry Schröder & C:o.“
Och brefvet af den 14 Oktober: “Vi hafva tid efter annan bekommit
Edra ärade skrifvelser af den 31 Augusti och 9 Oktober, för hvilkas vänliga innehåll vi tacka.
Med den sednare af dessa skrifvelser hade vi nöjet emottaga en afskrift af det offentliga tillkännagifvandet angående de, med hänsyn till det nya statslånet, fattade beslut, och hafva vi deråt egnat behörig uppmärksamhet.
Herr Generalkonsul Carl Heinemann, hvilken vi gifvit vår fulbnagt, skall hafva nöjet förelägga Eder våra propositioner och smickra vi oss med den angenäma förhoppningen, att dessa skola vinna benäget afseende och vi derefter se oss ärade med uppdraget att å härvarande plats negociera nämnda lån.
I denna förhoppning etc. J. Henry Schröder & C:o.“ Att Stais-Utskottets Utlåtande JV§ 29. 41
Att här ofvan intagna bref från Schröder &
Comp. af den 14 Oktober varit tillfyllestgörande för att hos Fullmägtige introducera Heinemann såsom Schröder &
Comp:s ombud “för ifrågavarande låneaffärs preliminära behandling®, må icke bestridas, men å andra sidan torde böra medgifvas, att då lånenegoeiationerna framdeles utvecklade sig till fast affär och fråga blef om att bringa lånet till afslutande, det åt Heinemann gifna uppdrag icke kunde, ensamt på grund af nu anförda skrifvelse, anses innefatta ett sådant fullmägtigskap, som gjorde de med honom ingångna och af honom undertecknade öfverenskommelserna bindande för Schröder &
Den i detta bref förekommande meningen: “hvilken vi gifvit vår fullmagt" låter sig för öfrigt tolkas antingen så att denna mening i och för sig sjelf skall anses innefatta fullmagten, i hvilket fall dess betydelse lärer stadna vid en introduktionsfullmagt, eller ock så, att dermed endast blifvit lemnad hänvisning till en af Schröder &
Comp. åt Heinemann gifven särskild fullmagt, hvilken då bordt, innan Heinemann å Schröder &
Comp:s vägnar undertecknade nå gon öfverenskommelse, hafva honom affordrats.
Då emellertid om en dylik fullständig fullmagt ingenting finnes nämndt, måste det antagas att någon sådan icke funnits.
I hvad mån saknaden af 'en sådan fullmagt må kunna hafva, såsom Revisorerne antyda, gifvit anledning till de af låneöfvertagarne efter lånets egentliga afslutande framställda, af Fullmägtige beviljade nya fordringar, låter sig väl icke med visshet afgöra, men att denna ofullständighet och den deraf härflytande osäkerhet, huruvida icke låneöfvertagarne i sista stund möjligen skulle draga sig tillbaka, icke varit utan allt inflytande på låneunderhandlingarnes fortgång, vill Stats-Utskottet, — som delar Fullmägtiges i näst föregående anmärkningspunkt yttrade åsigt derom att “en affärsman, sä länge han ej genom sin “underskrift är vid ett aftal hunden, ofta kan, med ständigt angifvande på “de mångfaldiga förhållanden, sorn inverka på handeln, pennihgeställningen och “krediten, finna sig föranlåten antingen att i dag uppställa vilkor, dem han nå“gon dag förut icke hade anledning att begära eller ock frånträda den förberedda affären", — finna bekräftadt, bland annat, jemväl af de telegrammer, som Riksarkivarien Nordström i början af April från Paris aflät till Fullmägtige och deri, under förklarande att hela låneaffären stöde på spel, det af låneöfvertagarne, först efter lånets egentliga afslutande, framställda yrkandet om lånemedlens indragning genom tre månaders vexlar enträget tillstyrktes.
En dylik farhåga för affärens återgång skulle varit obehöflig, derest Heinemanns åtgöranden beledsagats af ett sådant bemyndigande, som gjort de med honom träffade öfverenskommelser för Schröder &
Comp. bindande.
Den ofullständighet, som i afseende å fullmagten för Heinemann sålunda låter sig anmärka, har af Revisorerne jemväl blifvit hänförd till det sätt, hvarpå bankirhusen Gebrilder Bethmanns, J. H. Mercks &
Comp. och Emil Erlangers delaktighet i lånets öfvertagande finnes uttryckt, då till grund för denna delaktighet endast ligger det af bankirhuset Bih. till R.
Prot. 1865 & 1866. 4 Sami. 1 Afd. 12 Haft. 6 42 Stats-Utskottets Utlåtande J\s 29.
Raphael Erlanger meddelade förklarande derom att han, såväl å egna som å nyssnämnda trenne bankirfirmors vägnar ansvarade för kontraktsbestämmelsernas uppfyllande.
Ehuru denna anmärkning må kunna anses vara af jemförelsevis mindre vigt, torde likväl
Revisorerne icke hafva saknat skäl för dess framställande.
Den egenskap af att vara lånets principala öfvertagare, som
Fullmägtige i sin förklaring tillerkänna bankirfirman J.
Henry Schröder & Comp., framstår ingalunda tydlig ur Fullmägtiges protokoll, hvilka företrädesvis åberopa ett s. k. consortium såsom långifvare och såsom den förnämsta bland dess medlemmar angifva bankirfirman Raphael Erlanger, med hvilken finnas chef Heinemann i allmänhet utbytte sina skrifvelser och telegrammer.
Hurudant nu än rättsförhållandet må vara mellan medlemmarne i ett sådant consortium, vill det likväl synas, som hade i Fullmägtiges protokoll upplysning om dessa medlemmars namn bordt vara att finna något tidigare än då bankirfirman Raphael Erlanger, efter lånets afslutande, härom leinnade officiel underrättelse, åtföljd af det tillkännagifvande, att meranämnda consortium då redan delvis blifvit omgestaltadt.
Att vid sådant förhållande anledning för Revisorerne förefunnits att, helst sedan första anbudet med deri omnämnd emission genom J. H. Schröder &
Comp. blifvit förkastadt, snarast anse Raphael Erlanger såsom den principala låneöfvertagaren, torde icke kunna förnekas, och synes alltså fog hafva saknats för det längre ned i Fullmägtiges förklaring förekommande yttrande derom att Revisorerne, då de förbisett att Heinemann varit J. H.
Comp. befullinägtigade ombud och firman J. H. Schröder &
Comp. den principala låneöfvertagaren, låtit klara fakta undfalla sin uppmärksamhet.
Stats-Utskottet, som, på grund af hvad sålunda nu anförts, finner Fullmägtige icke hafva fullt nöjaktigt besvarat de i förevarande punkt af Revisorerne framställda anmärkningar, hemställer likväl, att Rikets Ständer vid Fullmägtiges afgifna förklaring ville låta bero.
Jed anledning af hvad Revisorerne haft att anföra rörande sättet för lånets amortering och det företräde, som, enligt Revisorernes åsigt, då lånet afslutades i England och i Engelskt mynt, bort gifvas åt den derstädes vanliga uppköpsmethoden, i stället för att, såsom nu skett, lånet blifvit stäldt på utlottning, erinra Fullmägtige hurusom denna fråga, på sätt Fullmägtiges protokoll för den 17 Mars visar, icke undgått Fullmägtiges uppmärksamhet, utan deremot varit föremål för en öfverläggning, hvarur, vid öfvervägande af skälen för och mot, det beslut framgått att någon framställning om lånets amortering genom uppköp icke borde ifrågasättas, helst låneöfvertagarne, derom under hand tillfrågade, icke voro hugade för ett dylikt amorteringssätt.
En sådan amorteringsmethod kunde visserligen för låntagaren blifva fördelaktig, om obligationerna kunde inköpas efter Stats- Utskottets Utlåtande Jfå 29.
43 kurs under pari och i fråga om sådana inrikes upptagna statslån, som hilda perpetuel räntor eller äro inrättade på återbetalning inom obestämd tid, vore den derföre väl användbar.
Men då fråga deremot vore om lån, som en stat upptager utrikes mot förbindelse att i bestämda årliga qvoter efter en viss procent eller en viss plan återbetala eller amortera dem inom viss tid, skulle en sådan amorteringsmethod icke kunna användas, såvida ej på samma gång särskilda, med icke obetydliga kostnader förenade, anordningar vidtoges i ändamål, på ena sidan att gifva långifvarne säkerhet för amorteringens verkliga fullgörande och på den andra att äfven för låntagaren bereda möjlighet till nödig kontroll i sådant afseende; och som detta allt icke läte sig så lätt verkställa, vore utlottningsmethoden för amortering af utrikes upptagna lån. hvilkas obligationer egentligen på främmande orter söka sin marknad och omsättning, den, enligt all erfarenhet. allmänt använda.
Om i afseende å ett utrikes upptaget lån amortering genom uppköp blifvit låntagaren för obestämd tid förbehållen, skulle dertill hörande obligationer knappt blifva begärliga, såvida ej en förhöjd ränta, antingen direkt eller i fonn af ett betydligt under pari stående emissionspris eller kurs, erbjöde köparen någon ersättning för den vinst han genom skilnaden mellan inköps- och nominalbeloppet vid årlig utlottning kunde påräkna; och åter, om en bestämd qvot af lånet vore till årlig amortering genom uppköp fastställd, kunde spekulationen, med kännedom derom, utan allt för stor svårighet, i synnerhet i fråga om ett relativt mindre lån, förekomma den utländske låntagaren och genom inköpskursens höjande efter behag försvåra det bestämda uppköpet.
Föröfrigt och då Rikets Ständer i sitt beslut om ifrågavarande lån bland annat förklarat, att “till i’änteliqviders och kapitalskuldens amortering ett särskildt årligt anslag anvisats å det belopp, som hvarje år erfordras för sagda liqviders och amorterings behöriga verkställighet44, och deraf vore en uppenbar följd att årlig amortering borde ega rum, hade Fullmägtige anledning antaga att, i afseende ä detta lån, det icke varit Rikets Ständers önskan att amorteringen skulle annorledes verkställas än vid de två föregående lånen eller medelst utlottning; hvarjemte Fullmägtige föreställde sig, att låneöfvertagarne sjelfve med sin om förhållandena på platsen egande större sakkännedom bäst förstodo att bedöma huruvida amortering genom utlottning, den de sjelfve vidhöllo, skulle för obligationernas spridning i England blifva hinderlig och således för deras intresse skadlig eller icke.
Då, enligt Utskottets åsigt, den af Revisorerne i denna punkt framställda anmärkning blifvit genom den afgifna förklaringen nöjaktigt besvarad, tinner Utskottet sig böra till Rikets Ständer hemställa, att samma anmärkning måtte lemnäs utan afseende. 44 Stats Utskottets Utlåtande M 29.
Under erinran, hurusom den med Konungens ombud, Herr Statsrådet Friherre Gripenstedt den 13 Februari 1864 hållna konferens åsyftade att vinna åtskilliga upplysningar, för att med större säkerhet kunna bedöma, huruvida det var oundvikligt att, ehuru dåvarande förhållanden voro mycket ogynnsamma, icke dess mindre gå i författning om lånets afslutande, upptaga Fullmägtige till besvarande den anmärkning, som Kevisorerne framställt mot pluralitetens bland Fullmägtige beslut om uteslutande ur protokollet af en del utaf det yttrande, som Herr Statsrådet Gripenstedt vid detta tillfälle afgaf.
I detta ämne anföra Fullmägtige, att sedan beslut 'den 4 Februari blifvit fattadt derom att en förslagsberäkning skulle uppgöras öfver Riksgälds-kontorets inkomster och utgifter under första hälften af år 1864 samt demrn beräkning den 11 i nämnda månad blifvit af Fullmägtige granskad, uppsattes vid sammanträdet sistnämnda dag de frågor och ämnen, som under sammankomsten med Konungens ombud skulle utgöra föremål för öfverläggningen.
Ett sådant skriftligt uppsättande ansågs så mycket mera höra till god ordning som omfånget af öfverläggningen derigenom begränsades.
De yttranden och svar Herr Statsrådet Gripenstedt rörande dessa öfverläggningsämnen afgaf, finnas jemväl i protokollet intagna och hade sedermera äfven blifvit af Herr Statsrådet till rigtigheten godkända.
Först sedan berörda öfverläggningsämnen blifvit genomgångna, hade samtal uppstått rörande de inkomna låneanbuden och de i dem föreslagna vilkor, men då hvad derunder förekom icke hade något närmare samband med de egentliga öfverläggningsämnena, då dessutom diskussionsprotokoll hos Fullmägtige icke vore öfligt och då slutligen Herr Statsrådet icke tillsagt, att lian önskade öfvervara justeringen, eller få i protokollet intaget hvad han utom de egentliga frågorna yttrat, förklarades, vid sammankomsten den 16 Mars, protokollet, sedan det undergått erforderlig rättelse, vara justeradt, Härmed hade Fullmägtige likväl ingalunda afsett att vägra Herr Statsrådet i protokollet låta införa allt hvad han önskade, och då Fullmägtige sedermera blefvo
,om en sådan önskan underrättade, mötte från Fullmägtiges sida intet hinder för införandet af det tillägg, som utgjorde fortsätt ningen af Herr Statsrådets yttrande och hvilket i Fullmägtiges protokoll för den 7 Juli finnes intaget.
Denna af Fullmägtige i deras svar meddelade framställning torde icke kunna anses innefatta någon tillfredsställande förklaring öfver Fullmägtiges åtgörande i denna fråga.
Lika med Kevisorerne anser nemligen Stats-Utkottet att Herr Statsrådet Gripenstedt, äfven om någon särskild begäran icke af honom derom gjordes, bordt underrättas om blifvande dag för protokollsjusteringen och honom sålunda lemnäs tillfälle att samma justering öfvervara.
Ännu mindre kan, enligt Utskottets uppfattning, den åtgärd godkännas, hvarigenom en hufvudsaklig del af Herr Statsrådet Gripenstedts yttrande ur protokollet utslöts.
Fullmägtiges egna protokoll angifva nemligen hurusom Fullmägtige för sitt be - Stats-Utskottets Utlåtande <M 29.
45 slut att till öfverläggning sammanträda med Konungens ombud hemtade anledning af den invecklade politiska och financiela ställningen inom flera främmande länder samt af den ogynnsamma inverkan de tillfälliga förhållandena derstädes visat sig ega på beskaffenheten af och vilkoren för den af Rikets Ständer beslutade upplåning; och med särskild hänsyn till detta ändamål för öfverläggningen hade den femte frågan bland de sex, som Fullmägtige uppställt såsom diskussionsämnen, blifvit så formulerad som i det föregående visats.
Vid sådant förhållande och dä det måste få anses bero på Herr Statsrådet sjelf att bestämma hvad efter hans uppfattning tillhörde den utredning, hvars åstadkommande hans närvaro afsåg, samt då för öfrigt, såvidt protokollerna derom lemna upplysning, den del af Herr Statsrådets yttrande, hvarom här är fråga, afgafs under fortgående öfverläggning och således icke, såsom Fullmägtiges förklaring antyder, kan sägas hafva blifvit endast samtalsvis meddelad, lärer något giltigt skäl för den anmärkta uteslutningen icke hafva förefunnits; och anser Utskottet sig alltså böra hemställa, det Rikets Ständer måtte förklara, att det förfarande, som Fullmägtiges pluralitet i omförmälda hänseende iakttagit, icke kan af Rikets Ständer gillas; vid hvilket förklarande, såsom icke påkallande någon åtgärd, Rikets Ständer ville låta bero.
Beträffande den af Revisorerne klandrade åtgärd, hvarigenom Fullmägtige utbytt
Ri-kgälds-kontoret tillhörande obligationer till ett värde af 300,000 Thaler Preussisk
Courant mot obligationer af det nya lånet till ett värde af 45,000 Pund Sterling och således efter en kurs af 6 2/3 Thaler för ett Pund Sterling, anföra Fullmägtige, i förklaringen öfver 1864 års revisionsberättelse, hurusom afsigten med denna åtgärd var, att dymedelst befrämja framgången af de till det nya jernvägsbyggnadslånet hörande obligationernas afsättning.
I afseende å de närmare motiverna för detta åtgörande hänvisa Fullmägtige till deras protokoll för den 16 Juni 1864, med deri jemväl intagna beslut att de 45,000 Punden icke skulle få afräknas på den fast öfvertagna delen af lånet, utan ingå på optionsandelen.
Bland de anmärkningar 1864 års Revisorer mot denna bytesaffär haft att framställa, upptaga Fullmägtige särskildt till besvarande den af Revisorerne gjorda antydan om de nämnda tvänne obligationsslagens olika värde och erinra, hurusom, då i revisionsberättelsen säges “att Riksgälds-kontoret för de inköpta Tyska obligationerna betalt ända till 96 procent, då deremot de Engelska noteras blott “88 ä 89 utan köpare, hvarigenom denna transaktion måste tillskynda Riksgäldskontoret en icke obetydlig förlust", denna uppgift, som, då någon sådan notering icke kan uppvisas i England, måste vara hemtad från kursbladen i Hamburg, ådagalägger bristande kännedom om de i Hamburg vid börsnoteringar gällande reglor och bruk.
På Börsen i Hamburg beräknas nemligen 1 Pund Ster - 46 Stats ~ Utskottets Utlåtande JJf 29. ling i statspappershandeln oföränderligen till 14 Mark Banko eller 7 Thaler Preussisk Courant, hvaremot den föränderliga vexelkursen för 1 Pund Sterling håller sig omkring 13 Mark 4 sch. ä 13 Mark Banko eller 6 2/3 Thaler Preussisk Courant, och utgör alltså skilnaden 3/4 Mark, när vexelkursen är 13 '/* Mark.
Om således en obligation af det i Engelsk valuta afslutade Svenska lånet i Hamburg säljes eller noteras till 89 procent, motsvaras detta efter vexelkurs af 94,03 procent och när noteringen står på 88 l/2 procent motsvaras det af 93,5 procent efter vexelkurs; följande häraf, då under den sednare tiden de Tyska till Svenska jernvägslånen hörande obligationerna noterats till 91 ‘/2 ä 92 procent, att de
Engelska obligationerna i sjelfva verket noterats högre än de Tyska.
— I anledning åter af hvad 1865 års Revisorer-, vid fortsatt granskning af denna bytesaffär, anmärkt derom, att sedan Fullmägtige, för att underlätta optionsandelens öfvertagande, beslutat verkställa ifrågavarande obligationsbyte med lånets öfvertagare i stället för att på annan väg föranstalta om försäljning af Thaler-obligationer och uppköp på marknaden af obligationer för det nya lånet, ändamålet med den sålunda anlagda operationen i lika grad uppnåtts, om Fullmägtige, efter aftalets träffande, icke genast afhändt sig Thaler-obligationerna, utan uppskjutit bytets verkställande intill dess sig visat, om långifvarne komme att öfvertaga någon del af den på option ställda låneandelen, — göra Fullmägtige i sitt afgifna svar den erinran att, då den hufvudsakliga afsigten med detta utbyte just var att förbereda och befrämja öfvertagandet af nämnda låns optionsandel, kunde verkställandet af den för sådant ändamål beslutade transaktionen, så vida det egentliga syftemålet skulle vinnas, icke uppskjutas ända till dess optionsbeloppet eller någon del deraf redan öfvertagits.
Beslutet om ifrågavarande obligationsbyte fattades nemligen under förutsättning, att de Pund-obligationer, som i byte erhöllos, skulle tillhöra den del af 1864 års lån, som vore ställd till låneöfvertagarnes option.
Hade vid detta tillfälle Fullmägtige, såsom Revisorerne synas hafva anbett lämpligast, fogat anstalt 0111 Thaler-obligationernas försäljning och uppköp i deras ställe af Pund-obligationer, skulle naturligtvis endast sådana obligationer genom detta uppköp kunnat erhållas, som tillhörde den fixt öfvertagna låneandelen, enär inga andra voro från Riksgälds-kontoret utlemnade och funnos i marknaden tillgängliga; hvarigenom alltså det förbehåll eller den förutsättning, som afsågs, att utsprida obligationer, tillhörande optionsandelen, skulle genast hafva lemnats ur sigte.
Äfven med vitsordande att Fullmägtige hafva rätt i hvad de anfört om den i Hamburgska statspappers-marknaden förekommande fixa kurs å Pund Sterling, och att alltså skilnaden i värde mellan förenämnda tvänne slag af obligationer icke lärer blifva af den betydenhet, som 1864 års Revisorer synas hafva antagit, kan likväl Stats-Utskottet, som lika med Revisorerne anser tvifvelagtigt. huruvida det med denna affär afsedda ändamål någonsin stod att vinna på den väg, Stats-Utskottets Utlåtande JYs 29. 47 som Fullmägtige för densammas genomförande beträdde, icke undgå att finna hela denna operation af Fullmägtige så behandlad, att Revisorerne haft rättmätig anledning att deröfver uttala ett allvarsamt klander.
Hvad dervid först angår det sätt, som Fullmägtige valde för att gifva Schröder &
Comp. del af sitt förslag till ifrågavarande obligationsutbyte, torde det icke kunna nekas, att om — såsom det på ett ställe i Fullmägtiges förklaring heter — “inom den krets af verksamhet, som tillhör Fullmägtige, ärenden finnas af “beskaffenhet, att meddelandet af ett fattadt beslut lämpligast sker genom ett “bref, en skrifvelse, hvars expedition de beslutande kunna uppdraga, allt efter “omständigheterna, än åt ordföranden, än åt en ledamot ja än till och med åt “Sekreteraren allena, det likväl, “ — för att tala med Fullmägtiges egna ord — “i hvarje särskildt fall måste blifva sakförhållandet, hvarefter formen för beslutets expedition bestämmes.“