Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Sedermera har ett bolag blifvit bildadt, som redan antagit sina bolagsreglor och beslutat att kontant för denna jernvägs anläggande tillskjuta ^:del af hela kostnadssumman. om falelar deraf kunde såsom lån af Staten erhållas.
Redan 1858 uppgjordes på Statens och enskildes bekostnad förslag till Svartellvens kanalisering från Sikfors vid sjön Sörelgens norra ända belägna bruk 5 f:dels mil till Kortfors; och då den nu föreslagna jernvägen vid sistnämnda punkt kommer att passera Svartelfven, inses lätt, hvilka stora fördelar och hvilken lättnad i transport, som genom densamma skulle komma att beredas så väl för Hellefors som Grythytte bergslagers effekter, som för de rika timmerskogar, som finnas utefter hela detta vattendrag ända från Säfsens socken i Dalarne, der Svartelfven har sitt ursprung.
Stora fördelar skola ock uppstå för bruken inom sydvesta Nerike.
De hemta alla största delen af sitt malinbehof från Nora bergslag och skulle nu, genom denna jernväg i förening med sjötransport öfver Möckeln, få detsamma levereradt vid Degerfors, hvarifrån det på nordvestra stambanan skulle föras direkt etill bruken.
Såsom ett skäl för nordvestra stambanans dragande öfver Degerfors framhölls ock under sistförflutna riksdag den betydliga tillförsel, som nu föreslagna jernväg skulle tillskynda densamma till följd af dessa bruks stora behof af Nora bergslags malmer.
Men icke mindre än fördelen för Wermland af en förbindelse med Nora bergslag, hvars rika malmtillgångar utan tvifvel skola på nordvestra stambanan från
Degerfors söka sig väg till Christinehamn till ett så billigt pris, att säkerligen många masugnsanläggningar i vestra Wermland skola deraf blifva en följd.
Filipstads bergslag skall ock skörda sin fördel af denna jernväg, enär den sammanbinder sjön Möckeln med Timselfvens från Carlskoga faktori sex mil till Filipstads segelbara vatten, hvarigenom kommunikationssystemet fullbordas, efter att hafva satt Nora, Grythytte, Hellefors, Carlskoga och Filipstads bergslager samt Persbergs grufvefält i direkt beröring med nordvestra stambanan vid Degerfors.
Härigenom blifver denna punkt en af de mest framstående vid Statens jernvägar med afseende på den mängd effekter, som der skola samla sig, icke allenast från ofvannämnda bergslager för att vidare söka export-orter, utan ock från Nerikes och Westergötlands sädesproduceramle slättbyggder för att förse bergslagen med dess betydliga behof af spanmål och andra lifsfornödenheter.
Med förestående torde ovedersägligen vara visadt det stora gagn och den allmänna nytta, som denna jernväg skulle medföra, och för djerft är icke att på - 100 Motioner i Preste-Slåndel 1865.
N:o 45. stå, det få orter finnas i vårt land, der en 3J:dels mils jernväg skulle kunna i så hög grad bidraga till dess utveckling och förkofran.
Också visar sig af aktieteckningen, med hvilket allmänt intresse detta företag omfattas af personer inom alla samhällsklasser och inom flera aflägsna delar af riket.
Jag vågar derföre vördsamt föreslå, att Rikets Ständer åt det bolag, som åtager sig att bygga en jernväg för lokomotiv från Dalkarlsberg.s grufvor i Nora socken till sjönMöckeln i hufvudsaklig öfverensstämmelse med det deröfver af Löjtnanten A. G. Svedelius upprättade förslag, ville bevilja ett låneunderstöd af 743,300 R:dr Runt på så billiga vilkor Rikets Ständer kunna finna skäligt för denna för landets industri så vigtiga anläggning föreskrifva; samt att räntefrihet under byggnadstiden, eller trenne är, måtte varda medgifven.
De handlingar, ritningar och kostnadsförslag m. m., som till frågan höra, anhåller jag få till Rikets Ständers Stats-Utskott öfverlemna, innan frågan der till behandling förekommer.
Stockholm den 14 November 1865. O. Arrhenius.
Af Prosten Emén:
Om årlig pension åt Doktor Johan Hedenborgs enka.
Nyligen har en Svensk man, med ett högt aktadt namn, Professoren m. m., Doktor Johan Hedenborg gått till hvila, långt bort från sitt fädernesland.
Hans lefnadsbana, utsträckt nästan till ålderdomens yttersta gräns, framvisar prof ej blott på en nitisk, inga mödor och uppoffringar skyende verksamhet, utan ock pä de mest oblida och sorgliga skiften.
Både af denna verksamhet och af de svåra olyckor, som drabbat Professor Hedenborg, hafva tid efter annan skildringar blifvit gifna, hvilka knappt torde för någon af hans landsmän, vara alldeles obekanta.
I största korthet må nämnas följande:
Han föddes år 1787 i Östergötland och Heda socken, af hvilken han framdeles tog sitt namn.
Fadren var soldat.
Lik mången annan berömd man, utgången ur fattigdomens tjäll, måste han genom arbete och försakelser bereda sig utväg att till - Motioner i Presle-Ståndet 1865.
101 fredsställa sin vetgirighet.
Sedan han några år tjenstgjort såsom Läkare dels i Stockholm, dels vid Arméen, blef han, vid 34 års ålder, Medicine Doktor.
Uppmuntrad af vår ryktbare landsman, Berzelius, anladc Hedenborg år 1823 i Stockholm en inrättning för tillverkande af artificiela helsovatten, — ett företag, som sedermera fått stor utsträckning och åt fäderneslandet boredt stora fördelar, derigenom att mången sjukling kunnat i hemmet finna medel till helsans återvinnande, dem han annars med kostnad och olägenhet skulle sökt vid utländska helsobrunnar.
Hedenborg fick dock icke länge sjelf skörda frukterna af denna anläggning.
Ar 1825 anställdes nan såsom Läkare vid Svenska Beskickningen i Konstantinopel.
Från denna tid vändes hans håg till resor och forskningar inom Österländerna.
Under resor i Grekland, Turkiet, Mindre Asien, Syrien, Arabien och Egypten gjorde han betydliga samlingar af naturalster, fornsaker, mynt, böcker m. m., hvaraf flera sändningar på olika tid afgingo till fäderneslandet och här inlöstes för våra offentliga museer.
Sjelf återvände han till hemlandet endast några gånger på kortare besök.
Mångårig vana vid ett blidare luftstreck hade gjort honom till en nödvändighet att söka sin bostad långt från dess gränser.
På ön Rhodos vid Mindre Asiens kust inrättade han åt sig ett angenämt hem, der han, sysselsatt med läkarevård och forskningar af flerfaldig art, framlefde några lyckliga år, sedan han dit från Italien infört en förträfflig maka, som skänkte honom två barn, en son och en dotter.
Efter att hafva hunnit en mera framskriden ålder, hemsöktes Hedenborg af hårda olyckor.
Hans bostad, hvars behag prisats af flere besökande landsmän, som der funno ett gästfritt emottagande, förstördes, jemte staden Rhodos, tvänne gånger af jordbäfning, och hvad deraf ännu fanns qvar ruinerades genom en förfärlig, af åskeld föranledd krutexplosion.
Nödsakad att söka ett nytt hem, gick Hedenborg med sin familj och med åtejstoden af sin förmögenhet ombord på ett Turkiskt ångfartyg, der allt, genom ett öfverlagd! sjöröfveri, förlorades; — endast lifvet räddades genom hans hustrus mod och beslutsamhet.
Dessa hopade olyckor föranledde fyra af Sveriges utmärkte män, Generaldirektören.
Doktor M Huss, Hofmarskalken, Friherre B. v. Beskow, Professoren P. F. Wahlberg och Riks-antiqvarien B. E. Hildebrand, hvilka alla högt aktade den åldrige Hedenborg och djupt rördes af hans bedröfliga öde, att år 1860 låta utgå ett upprop till medlidande landsmän, om hjelp i hans nöd.
Frikostiga bidrag samlades, och Rikets Ständer behagade derjemte bevilja ett belopp af 4,000 R:dr R:mt.
Men dessa bidrag kunde endast mildra de tryckande behofven för dagen.
Trött af de täta motgångarne och den Turkiska befolkningens alltmera visade fiendtliga sinnesstämning mot de kristna, lemnade den gamle mannen 102 Motioner i Preste-Slåndet 1865 N:o 44. med brutna krafter det för honom kära hemmet på Rhodos, flyttade till Italien och bosatte sig i Florens, der han, vid 78 års ålder, afled den 21 sistlidne Augusti, efter långvarigt, lidande, troget vårdad af hustru och dotter, dem han efterlemnat i stor torftighet.
Professoren, Doktor Hedenborg har gjort fäderneslandet goda tjenster, genom de vetenskapliga samlingar, han åt detsamma förvärfvat, och har genom sina forskningar, sina skrifter och sina insigter i läkekonsten i sin mån bidragit att göra Sverige kändt och aktadt äfven i aflägsna länder, utan att härifrån draga något annat understöd, än ett måttligt arfvode såsom Konsulats-sekreterare under några år, samt den förut omnämnda hjelp, hvilken under hans sednare olycksdagar räcktes honom af deltagande landsmän.
Sjelf gör han icke mer anspråk på hjelp, men hans enka och dotter äro deraf i så mycket större behof, som de nu äro lemnade värnlösa, utan hem och utan fädernesland.
Jag anser dessa förhållanden så ömmande, att jag vågar vördsamt föreslå Svenska folkets representanter, det åt vår landsmans, den gamle Doktor Hedenborgs i alla afseenden högst aktningsvärda enka. fru Elise Hedenborg, född Danelon, för hennes återstående lifstid måtte på indragningsstat uppföras en ärlig pension af Åttahundra (800) R:dr R:mt, att utgå från och med nästinstundande år.
Om remiss till Höglofliga Stats-Utskottet anhälles lika vördsamt.
Axel Eurén fl:o 44.
Af Prosten Edrén:
Örn utanordnande af s. k. prostetunna från åtskilliga socknar inom Westerås stift.
Pä grund af gällande stadgar, bör en s. k. prostetunna till kontraktsprostens aflöning från hvarje kyrka i riket utgå.
Esomoftast händer dock, att denna spanmål, af brist på nödig anordning, icke från alla församlingar kommer prosten till döl.
Så är förhållandet med tre pastorater inom Norrberkes Motioner i Preste-Ståndet i865.
103 kontrakt af Westerås stift, nemligen Säfsnäs, — ehuru redan år 1798 bildadt genom afsöndring från Näs, och beläget på ett afstånd från Norrberke af mera än sex mil, — samt de år 1863 nybildade Ludvika och Malingsbo.
Så är ock förhållandet med tre församlingar inom Stora Tuna kontrakt af samma stift, nemligen icke blott Envikens nybildade, utan ock, hvad härhos bifogade intyg utvisa, Falu stads eller Christinae samt Stora Kopparbergs församlingar.
Jag får derföre vördsamt anhålla, det måtte till vederbörande kontraktsprosts förmån prostetunna anordnas, att af Kronans spanmål utgå med en tunna från hvardera af nu nämnda församlingar:
Säfsnäs, Ludvika, Malingsbo, Falu stad, Stora Kopparbergs socken samt Enviken.
Om remiss till Höglofliga Stats-Utskottet anhålles lika vördsamt.
Axel Eurén. N:o 45.
Af Kontraktsprosten Tegnér; Om lån för åvägabringande af en jernväg från Frövi station, på Köping—Hult-jernvägen, till Falun, benämnd Svenska central-banan.
Vårt land har i sina innandömen af en mild Försyn blifvit begåfvadt med stora och rika malm-anledningar och tillgångar, hvilka, genom deras bearbetning och förädling, ej blott lemna tillfälle till sysselsättning, förtjenst och bergning för tusendetals af landets barn utan äfven blifvit för landet, i dess helhet, en hufvud- och moder-näring.
Bergshandteringen benämnes nu landets andra modernäring, men hon blir, tvifvelsutan, dess första, om hon kan fortgå på satt. som hon nu, under de sednare åren, framgått, och hvarföre ett af vilkoren är, att hon får sina urkällor, — hvilka äro malm och skog, — mera tillgängliga och möjliga att tillgodogöras.
Våra tillgångar i detta hänseende äro oss icke obekanta; inga större malmfält, ej ens mera betydande grufvor, af olika malmer, finnas, hvilka icke, sedan längre tid tillbaka, varit både kända 104 Motioner i Preste-Ståndet 1865.
N:o 45. och, för det mesta, bearbetade, ehuru både grufvedriften förbättrats och arbetsmethoderna fullkomnats för åstadkommandet af en bättre produkt, och det fulla tillgodonjutandet af den gedigna metallen.
Derföre ser man ock icke sällan, huru vid grufvor af ädlare metall, såsom koppar och silfver, hvilka, sedan längre tid tillbaka, varit bearbetade, man ofta finnér större räkning vid att först genomgå och revidera de gamla varpen och slagghögarne, hvaraf man hemtar en rik efterskörd, innan man beger sig på djupet.
Men oftast händer, att våra malmfält äro svårt åtkomliga, och just deri sökes och finnes anledningen, att de icke kunnat, åtminstone i den utsträckning, som bort bearbetas, eller dess produkt så spridas, både inom och utom landet, som, med afseende på varans beskaffenhet, önskligt varit.
Vid förra riksdagen talades mycket om Gellivara, det i Norrbotten belägna, och hvarjehanda åtgärder beslötos och medel anvisades, för att både genom Luleåelfvens kanalisering och vidare genom anläggandet af jernväg, göra detta malmfälts rikedomar tillgängliga och fruktbärande; och vi veta äf ven, huru dessa för-arbeten, som skola öppna vägen till det väldiga grufvefältet, så vidt de af Svenska Statsverket bekostas, nu äfven pågå.
Men äfven vid innevarande riksdag har man — hvad väl är — att an mäla och hos Rikets Ständer förorda ett annat Gellivara; ett malmfält, hvilket hvarken i sträckning, i tillgång på malmen och halten af densamma står efter det högt upp i norden belägna; nej, fastmer, det har företrädet, dels derföre att malmen der icke hemtas ofvan jord, eller i dager, utan ur grufvor, ehuru ej af betydligt djup, hvarföre ock arbetet der kan fortgå året om, dels ock för fältets belägenhet, som är centralt, med afseende på landet i dess helhet, samt äfven kan komma att året om hafva gemenskap nära nog med hela landet, såvida nemligen som det härföre nödiga kommunikationsmedlet, eller jernväg, kan åvägabringas och vinnas.
Detta malmfält är Grängesberget, beläget på landthöjden mellan Örebro och Stora Kopparbergs län, inom Ljusnarsbergs socken i det förra, och Ludvika i det sednare länet.
Meningen vore att göra detta rika malmfält öppet och tillgängligt för landet, och den större marknaden, genom byggandet af en jernväg från Frövi station, på Köping—Hult-banan till Falun, och hvilken, med afseende på utgångs- och ändpunkterna, skulle benämnas »Frövi—Falubanan», eller, med hänsigt till belägenheten inom landet, »Svenska centralbanan».
Denna bana, utgående från Frövi station, skulle gå nära Frövi och Wedevågs bruk öfver Bohrs bruk och Dalkarlshyttan, med masugn, nära Lindesbergs stad, och vidare följa Rossvalens östra strand, i närheten af Guldsmedshytte silfververk och Flögforss kopparverk, och sedan utmed östra stranden af Rällsjön, samt längs efter Nya Kopparbergs-ån, genom den tätast bebodda - Motioner i Preste-Ståndet 1865. iS:o 45. 105 bodda delen af Ljusnarsbergs socken, emellan Kafveltorps och Ljusnarsbergs koppargrufvor, samt på kort afstånd från Stjernfors jernbruk, i närheten af Ställdahls masugn och Svartviks jerngrufvor, förbi Hörns masugn och Högfors bruk.
Omkring en mil nordligt derifrån möter det egentliga Grängesberget och den omnämnda landthöjden.
Banan skulle vidare följa sträckningen af samma rika malmfält, hvilket, under olika namn, går ned till sjön Wessman, och fortsätter på andra sidan af densamma.
I trakten af Skisshyttan, hvilken banan skulle löpa nära förbi, finnas stora, ja, man antar nära obegränsade tillgångar af zinkblende, koppar och silfverhaltig blymalm, och längre i norr, inom Stora Tuna socken, förekomma de till sin utsträckniug ännu icke närmare kända, betydliga malmfälten, Tuna-Hästberg och Idkärns-berget, hvilka anses fortsätta på djupet under den så kallade Tuna-slätten.
I trakten af
Domnarfvets stora sågverk komme banan att passera Dal-elfven, och, sedan förbi sjöarne Liljan och Runn, öfver Tiukens kanal, nå Falu station å Gefle—Dahla-banan.
Sålunda blefve, genom begagnandet af sistnämnda bana, tillträdet öppet till hafvet, äfvensom, genom anläggningen af en kanal från Båtsta, segelled vore öppnad på Insjön och hela Siljan uppföre, till Mora, oell vidare, öfver Orsa-sjön, till Orsa kyrka, hvarigenom således en stor del af de öfre Dal-socknarne sattes i direkt förbindelse med Grängesberget, hvaraf åter vore att förvänta, att nya verk, till förädling af malmen, skulle uppstå i dessa trakter, och dess bebyggare blifva i tillfälle använda sin kolskog och draga nytta af kolen, dels för egen tillverkning, dels till afsättning af öfverskottet utaf kol banans sträckning utefter eller söder ut, då kändt är, att för tackjernstillverkningen trädkol måste användas.
Men det vore icke blott på de nu antydda vägarne, som Grängesbergs-malmen skulle spridas; i anseende till sin rikhaltighet, varierande mellan 50 — 70 procent, bär han, med lätthet, frakten på jernväg, hvilken frakt på den ifrågasatta beräknas till 1 öre för milen pr centner malm, och söker sålunda Mälaren, derifrån han kan befordras åt snart sagdt hvarje håll inom hvarje land, der jernhandtering drifves, äfvensom åt utlandet.
En broschyr, under titel: »Om Frövi—Falu-, eller Svenska centralbanan", har af trycket blifvit utgifven, och kommer äfven att inom Riks-Stånden utdelas, åtföljd af en mängd upplysande tabeller, kalkyler och karta.
Af allt detta framgår, att ett motstycke till den nu tilltänkta banan svårligen lär kunna uppvisas, hvilken, snart sagdt, från början till slut går genom ett :!jernbärarland», och har en karta, 64 fot läng, blifvit upprättad, utvisande malmanledningarne efter jernvägens sträckning, äfvensom trakten öfver allt är späckad med hyttor och inrättningar af alla slag för beredning och bearbetande af mineralrikets produkter; och flera dylika inrättningar skola, utan tvifvel, genom den ifrågasatta banan, då hon når sin fullbordan, framkallas.
Prot. 1865 & 1866. 11 Sami 2 Afd. 14 106 Motioner i Presle-Slåndet 4865.
Det väckta förslaget utgör en stor tanke, — om ock kanhända ännu endast en framtidstanke.
Derföre hafva ock hvarken möda eller kostnad sparats för frågans bringande i det skick, hvari hon sig nu befinner, och ett allmännare deltagande för företaget, och dess framgång, har bevisat sig derigenom, att de flesta kommuner, genom hvilka banan får sin sträckning, erbjudit sig att kostnadsfritt afstå den för ändamålet nödiga jord, äfvensom örebro läns landsting lemnat ett icke obetydligt bidrag för undersökningskostnaderna.
Denna jernvägsanläggning, med en sträckning af ungefär 14f mil, är med materiel, verkstad. stationshus, banvaktarestugor, stängsel, elektrisk telegraf m. m., beräknad att i kostnad uppgå till 16,417.298
R:dr 14 öre.
De för företaget nitälskande och inom orten ansedde män, hvilka låtit verkställa undersökningarne, uppgöra kostnadsförsiagen och beräkningen af inkomsterna för trafiken å banan, ämna för utförandet af det stora företaget öppna en aktieteckning och bilda ett bolag.
Men innan anmälan härom kan göras och teckning börjas, önskade de vara förvissade om att från Riksgälds-kontoret kunna bekomma ett lån, motsvarande en tredjedel af den beräknade anläggningskostnaden af banan, eller, i rundt tal, 5,500,000 Riksdaler.
Vilkoren för lånet ankommer på Rikets Ständer att bestämma, och hoppas man, att de blifva enahanda, som hittills förunnats, eller vid innevarande riksdag komma att förunnas bolag i dylik syftning; och hvad tiden åter beträffar för erhållandet af lånet, om det beviljas, ankommer denna derpå huru snart bolaget för denna jernvägsbyggnad kommer att bildas, och de reglor, som af detsamma komma att uppgöras, varda af Kongl. Majit i nåder fastställda.
Undersöknings-direktionen döljer icke, att den hufvudsakliga aktieteckningen förväntas från England, hvarigenom några millioner Riksdaler skulle i landet inkomma, och äfven der kunna få qvarstadna, då man kan hoppas och antaga, att jernvägs-materielen, i allmänhet, både nu och ännu mera hädanefter, bör kunna inom vårt eget land tillverkas och anskaffas.
Afven dessa omständigheter tala högt för och ådagalägga af hvad vigt, för vårt land och dess framtid, den ifrågasatta jern vägsanläggningen vore, om hon kunde till stånd bringas.
Då jag, som bor i grannskapet af den södra ändpunkten af den tilltänkta Frövi—Falu-banan, fått mig uppdraget att på detta rum göra vördsam framställning till Rikets Höglolliga Ständer om beviljandet af ett lån för ändamålet af 5,500,000 R:dr, har jag väl ansett mig böra mottaga detta förtroende, på samma gång som jng, med de bästa välönskningar för företaget, likväl yttrat mitt tvifvelsmål om framgången af låneansökan för det närvarande, då Statsverkets tillgångar för så många andra föremål tagas i anspråk, af hvilka få lära kunna mäta sig i vigt för landet med det här förordade, men dock torde komma, dels till följd af särskilda omständigheter, dels såsom förut på dagordningen uppförda, att vinna Motioner i Preste-Stånclet 1865.
N:o 46. 107 företrädet.
Frågan om anläggandet af en jernväg från Frövi till Falun, eller Svenska centralbanan, är emellertid väckt, och skall med visshet, ju mera hon blir känd, vinna både sympati och terräng, ty hon hörer, denna fråga, till antalet af dem, om hvilka det heter och gäller: »frågan kan icke falla».
Stockholm den 14 November 1865. E. M.
!V:o 46» Af Doktor Lindgren:
Om fortsatt, understöd åt Artisten N.
Åt Artisten N. Mandelgren anslogo Rikets Ständer vid sista riksdagen för den statsregleringsperiod, som med nästkommande år löper till ända, ett årligt understöd af 1,500 R:dr R:mt, för att derigenom sätta honom i tillfälle att genom resor inom landet insamla ytterligare materialier till fortsättande af det vackra arbete rörande de i vårt lands gamla kyrkor ännu befintliga konsthistoriska lemningar från förgångna sekler, hvilkets lifgifvande han med understöd först af Frankrikes Kejsare och sedan af Svenska statsmedel begynnt, under' titel af »Monuments Scandinaves du moyen åge».
Vid det honom sistlidne riksdag beviljade anslag var det vilkor fästadt, att han vid slutet af hvarje år skulle till Fria konsternas akademi inlemna de afteckningar han under året gjort.
Detta vilkor har han under dessa tvänne är troget fullgjort, och till nämnda akademi aflemnat frukterna af sitt arbete, ehuru akademiens intyg deröfver icke lärer kunna erhållas förrän vid detta årets slut, då jag ock förbinder mig att detsamma till Höglofliga Stats-Utskottet öfverlemna.
För att denna Mandelgrens för konsthistorien och bevarandet åt efterverlden af fäderneslandets fornlemningar vigtiga verksamhet icke måtte med nästkommande år, då statsanslaget upphör, till följd af mannens medellöshet, afbrytas, vågar jag härmedelst vördsamt föreslå, att Rikets Höglofliga Ständer ville för år 1867, eller, i händelse den närmast förestående statsregleringsperioden skulle komma att derutöfver utsträckas, för hvarje af de år, den kommer att omfatta, åt Artisten 108 Motioner i Preste-Ståndet 1865.
N:o 47 N. Mandelgren anslå ett fortsatt understöd till enahanda belopp han för det närvarande åtnjuter, eller 1,500 R:dr R:mt, med förbindelse för Mandelgren, att vid slutet af det är, för hvilket han anslaget uppbär, till Fria konsternas akademi inlemna de afteckningar och ritningar, han under äret gjort.
Stockholm den 14 November 1865. H. G.
Lindgren Nio 47.
Af Doktor Lindgren:
Om anslag till förbättring af lönevilkoren för Adjunkterne i de verldsliga fakulteterna vid Upsala universitet.
Vid de af både rättvisa och behof påkallade förbättringarne i såväl univcrsiteternas som elementarläroverkens lärarepersonals löneförmåner, hvilka på sednare tider blifvit af Rikets Ständer beslutade, synes den rigtiga grundsatsen i allmänhet hafva varit följd, att rätta löneförhöjningarne efter de aflönade platsernas relativa vigt och de olika anspråk på naturgåfvor och lärdom, hvilka Staten med skäl eger att göra af de olikartade tjensternas innehafvare.
Så sattes, med billigt afseende på universitetslärarens högre plats på undervisningsskalan, akademi-adjunktens lön i första graden till dubbla beloppet mot skoladjunktens.
Men vid bestämmandet af den i mån af tjenstgöringstiden successivt vexande lönetillökningen, glömdes den för första lönegraden mellan båda iakttagna proportionen ända derhän, att, då skoladjunktens lön för hvarje förflutet qvinqvennium höjdes med 500 R:dr, ända till dess den efter 20 års oförvitlig tjenstgöring uppnår sitt maximum, eller 3,000 R:dr, akademi-adjunktens lön bestämdes att stadna vid 2,500 R:dr, hvarutöfver den icke finge gå.
På den orättvisa, som häruti ligger, äfvensom på de s. k. rörliga adjunkturernas uteslutande från all rätt till löne-avancement, har jag ansett fullt skäl vara att fästa Rikets Ständers uppmärksamhet, helst detta förhållande i sin mån bidrager att vid universiteterna minska tillgången på utmärktare yngre lärareförmågor, af hvilkas fixerande vid universitetet dess, och med den hela den fosterländska kulturens framtid uteslutande beror.
Motioner i Presle-Ståndet 1865.
N:o 48 109 På grund häraf dristar jag föreslå, att Rikets Höglofliga Ständer ville på ordinarie stat uppföra ett ärligt anslag af 4,000 R:dr