Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ar i 810, är Hyrkusken P- Sundblad taxerad till inkomst afgift med 56
R:dr och dess hustru med anledning deraf 26 sk. urst.; tillhopa f, 6 R:dr 8 6 sk. 11 rst.
Ar 1836 är dito person påförd i personell afgift 1 R:dr, för husets värde 2 o
R:dr och för rörelse 20 R:dr; tillsammans 41 R:dr.
Ar 1821 på samma sätt 41 R:dr och derjemte för Tobaks bruk 8 sk.; tilihopalagdt 41 R;dr 8 sk.
Ar 3810 Bokhållaren vid Röstrands Porcellains Försäljnings-Magazin G. Hoffman 6 8 R:dr afgift för inkomst, hustrun 32 sk, 8 rst, och dottren 16 sk. 4 rsr., sammanlagdt 69 S:dr 1 sk.
Ar 1816 samma person i personell bevil 11 ning 1.
R:dr, för husvärde 14 R:dr, som Bokhållare 50 R:dr och som Hummer-Lotteri Collecteur 19 R:dr 46 sk. 3 rst.; tillhopa 84 Jthdr 46 sk. 3 rst.
Ar 1821 är Bokhållaren Hoffman taxerad i öfrigt lika som 1816 med undantag af Bevillnings-afgiften, som Collecteur, den nu utgjorde 3 R;dr 14 sk. 4 rst., och tillkom, enligt 1818 Bevillnings-Utskottets Betänkandem 85 års Förordning, i följd af egen utgift, för vin 24 sk., för Caffe 13 sk., för kortspel 94 sk. och Tobak g sk.; hvadan hela beloppet för detta år utgör 69 R:dr 34 sk. 4 rst. * Ar 1810 Framlidne Hans Ex, cellence m. rn.
Högvälborne Herr Grefve S. af Ugglas för behållen inkomst . ‘ . .
. iojo dito för inkomst af Ämbete och Tjenst . . . , 26g 6 dito för dess Fru Grefvinna . 12 49 3 Summa R:dr 1301 3 År 1810. Sockerbruks-Idkaren Christ.
Dybeck, för behållen inkomst 1020 R:dr.
Ar 1816.
Di to person personell 1 R:dr för rörelsen 450
Rdr, för husvärdet 40 R:d, summa 491 R:dr.
Ar 1821.
Dito dito personell 1 R:dr 1 för husvärde . . 2 40 för rörelsen . . . 500 för vin , . .24 för Caffe . . . , 12 för ett rum med Sidenmeubler . 3 för kortspel , . .24 för Tobak . . ’ . : 8 Summa R:dr 545 2o ,86 Bevillnings Utskottets Bttdnkandtn.
År j8io- Tracteuren Petterson skyddsafgift . • • . 33 16 Hustru .... 16 •Summa R.dr 33 3a Ar 1816 Tracteurs Enkan Pettersson för rörelsen 25 R:dr.
Ar 18'21.
Enka för rörelse ä o
R:dr för Caffe 5 2 sk., för Sidens bruk 16 sk.; till hopa 20 JR: dr 28 sk.
Ar 1810 Bildhuggaren E.
Telin, skydds. afgift 5 E:dr.
Ar x8j6.
Dito person 1 R:dr i första Art., för rörelsen lo R:dr, Summa 11 B.:dr„ Ar 1822, dito Telin.
Ar 18x0 Skomakaren Jon. Ståhl, Skyddsafgift 30 K:dr.
Dito dito personel!
x R:dr, för rörelsen 15 R;dr, tillhopa j6 R:dr.
Ar 1821- Dito Ståhl personell x R:dr, i 2:dra Art. 10 Bxlr, för Caffe 12 sk-, för Tobak 8 sk., eller sanxmahlagdt
xx R:dr 20 sk.
Stockholms Stads Brono Uppbörds Verks Controll Contoir den 26 Februarii x82 3•
Strömstedt•
Bevillnings-ZJtskottels Betan/tanden. 87 2:0 Herr von ' Ehrenheim, ett så lydande skriftligt anförande: ”Då jag icke Jjan dela' de åsigter, sorn föraniedt Afcielningens' pluralitet, att anse Herr Eandshöfdingen von Tornes vid 1 8.15 års Riksdag uppgifhé, och nu af Herr Karte mar-Rätts-Rådet Uggla, i Utskottets p'ena, å riyo framställde Förslag till grunder fur RevilInmgéns utgörande, ej leda lil! det önskade ändamålet för våra arbeten : Ett. jémnare och rättvisare fördelning ' af denna gärd, än den sorn egt rum efter de grunder, hvarpå närvarande Bevil trjings» Stadga hvilar, — så anhåller jag att få anföra de skal, sorn stadgat nain öfveitygelse i detta ämne, och hvilka utgå från den satsen, hvars rättsenlig* het af ingen lärer motsägas, att den visaste,grunden för utgörandet af eventuella Stats-hidrag, soln af Nationen fordras, är deri att hvarje S.anihälls». medlem utgör dem 1 ett noga beräknadt proportioneradt förhållande till hvårs och ens verkliga till* gångar, och deraf följande förmåga att dem erlägga, En princip, sorn jag tror mig finna ligga HU grund för ifrågavarande Bevillriings-Furslag; — Då deri föreslås skyddsafgift eller så kallad Capi* tations afgift och Bevillning af behållen inkomst, i ett progressivt förhållande till storleken deraf.
Af dessa skäl är det, sorn jag nu går att upptaga de hufvudsakligaste inkast, som blifvit gjorde mot Förslaget, samt anhåller att få försöka de samma vederlägga..
Dessa synas mig hafva varit följande: 1:0 Osäkerhetm att med Arithmetish visshet kunna påräkna, att den erforderliga Bevillning^- summan efter dessa grunder skulle erhållas■ 88 Bevillnings^Utskottets JBetänkanden.
Härpå får jag svara, att då efter hufvudsakeligen samma grunder, men med inflielming af en, principen motverkande, Minimi-Tabell, Bevillningen från 1810 till 1812 uppgick till mycket nära 2,000,000 R:dr om året, utan att någon sådan Capitations afgift, sorn den nu. föreslagne erlades, så synes mig ingen anledning vara att befara, att en Bevillning af 2,200,000 R:dr (som torde bli det högsta vi behöfva påräkna, då nedsättningen af Bevillningen både af Nationens oförmåga och gifne anledningar kan anses afgjord) ej skulle utgå.
— Capitations-af. giften har hitintills uppgått till mellan 900,000 H:dr och 1,000,000 R:dr.— 1,300,000 R.-dr vöre således det högsta, som fordrades att af hela Rikets innevånares behållna inkomst utgöras,1
Om den minskning i massör af förmögenhet, sorn säges hafva inträffat sedan 1810 egt rum, med en eller annan större massa af fastighet, har säkerligen i samma om ej i större proportion, rikedomen ökats hos andre Samhällsmedlemmar, i synnerhet bland de större Capi» talisterne, sorn nu i flere år haft en särdeles god conjunctur sig beredd, ej mindre af de nedfallne priserne på alla Landtrnanriavaror och egendomar, än af de hitintills gällande Bevillnings-grunderne.
Dessutom finnas i alla fall de skingrade massorne af förmögenhet qvar i Landet, om än fördeldte på flere händer. 2:o Ar anmärkt, att genom stadgandet alt sedan alla tillätne afdrag af fas tighet s-v ar det blifvit gjorde, den behållne inkomsten ej får beräknas linder 5 procent af värdet, hvilket i närvarande Bevill nings- Utskottets Betänkanden. 89 ställning ansetts för högt beräknadt, och hvaraf dessutom skulle följa, alt ali fastighet mäste värderas, då i de fleste fall resultatet liefve, att Bevillningert kommer att utgå af synbar förmögenhet.
— .Tåg medger alf med närvarande låga priser på alla Landtmanna produCter, torde, få eller ingen kunna räkna 5 procent behållen inkomst för sine i fastighet lagde Capitaler, i synnerhet om de köpt den under de tider, då fastigheter betaltes dyrt.
Men d-å Egendomens afkastning i effecter, beräknade efter årets markfegångspris, och icke inköpspriset är föreslaget såsom grund för Taxerirlgsvardet, följer deraf, att egendomens värde i penningar blir högre eller lägre,,i samma förhållande sorn producternas värde stiger eller faller.
Om man för öfrigt anser 5 procent för högt att beräkna, såsom behållen inkomst af fastighet, kan den bestämmas till mindre, hvilket ej förändrar principen, hvarom nu egenteligea är fråga.
Att all fastighet skall värderas, medgifver jag och det synes mig ej vara någon nyhet, då sådant måst ske efter alla hittills följde Bevillnings grunder, men ej kan jag medge, att deraf föijer, att Bevillningen komme att utgå af synbar förmögenhet på sätt hitintills skett, då från afkomsten får afdragas alla omkostnader och, i händelse af missväxt eller olyckshändelser, afseende derå skall göras, hvarefter den återståen-' de behållningen blir grund för värdet, hvarifrån ytterligare får afdragas skuld.
Jag kan ej hnna annat, än att genom fett sådant förfarande hvar och en kommer att af synbar förmögenhet betala go B<v'Hnings-UlsItoftets JJetänidnden. blott för jemnt si mycket lian deraf rår örn.
Då min. deremot betalar för allt hvad’man synas <ga, om .än .^adelar tillhöra Creditofer, 3:0
Ar anmärkt, att industrien taxeras härdare ef er desse grunder, och att i samma ögonblick man arbetat sig till en större inkomst s i rrt ste man. skatta för denna tillökning, hvurU genom idogheten qvtifves i dess första uppkomst, och en fördubblad inkomst föranleder* till tre ä fyradubbeh högre, ntskyllder, hvilket ej kati anses.
Vara ett jemnt fördelande af skal t erne, Dika litet sorn jag kan. öfvertygas. om obilligheten eller orättvisan i de:ri principen, att hvarje Samhällsmedlem bör skatta till Staten i ett vist förhållande till sin förmåga, lika litet kan jag inse orättvisan deri, att deri sorn genom, idoghet och lycka ett Sr fördubblat sin inkomst, af denna fördubblade inkomst för' det året ger Staten en .i förhållande dertill ökad andel, hyars hela belopp dock ej utgår till aoidelen af hvad han fått.
Och lika litet som jag tror, att en idog och med någon omtanka begåfvad hälf• tenbrukares bemödande, att af jorden uttaga den högsta näring, förlamas af medvetandet att jordegaren med honom skall dela den högre afkastningen, lika litet tror jag, att den, sorn kan bringa sin inkomst från 10 till 20, afskräckes från bemödandet af den tanken, att han deraf kommer att gifva Staten fyra i stället för ett, då han besinnar, att han för sin använda möda sjelf har en ren behållning af 16, i stället för g. 4:o
Ar sagdt , att dd vi är o delegare af samina jord, böra vi bidraga till Staten i man Bevillnings-Utskottcts Betänkanden. gi af de andelar vi deraf disponera, utan annar afseende, än den, det ena stycket eger i godhet framför det andt a och att den synbara jordegendomen bör beskattas i ett rättvist förhållande.
Orätt visaln och obilligheten af den grundsatsen, att skatta för hvad man synes ega, ej för hvad man verkeligen eger, torde ej fordra bevis, och lika val sorn jag inser möjligheten, ait finna det rättvisa förhållandet emelian olika egendomars godhet, och deraf följande olika värde, fika, litet begriper jag hur man, efter dessa principer, skall finna det rättvisa förhållandet emellan egarnes olika förmåga, att utgöra skattorne.
Man påstår, att jordstyckenas olika godhet, det vill säga deras olika pruductionsförmåga , skall vara grunden för deras beskattning trien man vill ej. medge, att individens olika förmåga och tillgångar är rättvis grund för hans. beskattning — man är således billigare emot jorden, än mot menniskan, 5:0
Ar anmärlit, att de fleste ej kunna bestämt uppgöra sin behdllna inkomst, hvilken varierar genom missvä < ter, Bandtmannavarors fallna värden, m• m. pä f, det ena äret emot det andra, hvarä afseende bör göras, om rättvisa skall följas; men lindring kan alldrig ske under 5 procent af fastighetsvärdet och för ett Stigande, värde finnes ingen gräns efter detta Förslag, Att visserligen många finnas; sorn bestämdt kunna uppgifva sin behållna inkomst medgifves —■ och just derföre har det blifvit nödigt, att bestämma ett minimum, hvarunder behållen inkomst af fastighet i allmän. 92 Beviilnings-Ulskottets Betänk anden. het ej får beräknas, meri NB. förslaget innehåller (i 9 § af 3 Art,) bestämdt, att afseen» de skall göras på särdeles omständigheter eller olyckshändelser , då behållna inkomsten får derefter rättas, oell missväxter måste väl kornma under en af dessa rubriquer; således torde förra delen af denna anmärkning förfalla.
För det stigande värdet åter, finnes, efter mitt begrepp, en lika oöfverstiglig, sorn säker gräns i v• rkiigheten, nemligen hvarje års behållna inkomst af egendomar och i möjligheten att årligen utdraga denna gränslinea, der den bör ligga, anser jag en stor förtjenst ligga hos Förslaget, då derigenom hvar och en kommer att betala iner eiler mindre, allt efter som han har mer eller mindre inkomst, och någon annan gräns för progressionen står ej tillsammans nied Förslagets esprit, så länge, någon gräns ej kan tänkas möjlig, att bestå för menuiskans bemödande att framskrida i allt, således äfven i välstånd.
— Undersöker inan om slutligen beskaffenheten af den så högt baprisade säkerheten för påräknade Bevillnings-summans utgående, som påstås ligga i nu gällande Bevillningsgrunder; och man skall linna, att denna säkerhet herritar sitt enda stöd af Capitations-afgiften och det höga fastighetsvärdet, hvars bibehållande hvarken står tillsammans med Samhälls rriedlemmarnes bestånd, eller Taxeringsmännens ed, att bestäm, xna det efter sanna förhållandet.
Nedsättning af detta värde till minst -|:del af det varande kan således motses, såsom -en afgjord nöd - Bevillriings-Ulshottets Betänkanden, 93' vändighef, och hur gar det då med säkerheten att uinvässa en Bevill ni ngs-sunrma, sorn troligen ej minska?
till mer än |:del af hvad den nu gör.
— BevJMnings bidrag af de få allmänna fonder, som hitintills ej medgifvit afdrag af Bevillnings-procen ten, fyller ej denna lucka — och då lärer ej återstå annan utväg, än att; uppsöka den osynliga, hitintills obeskattade förmögenheten, hvartill behöfves en slagruta den jag tror mig finna i Herr von Törnes Börslag, så litet missvisande, som menniskoinventioner kunna bli.
Då de tryckte anföranden af flere Ledamöter t Bevillnings Utskottet år 1815, som finnas bifogade oftanämnde Förslag, onistände» ligen och väl utveckla ämnet, anser jag öfverflödigt, att vidare orda i ämnet, utan härivisar till dessa samt anhåller, att detta mitt anförande får åtfölja afdelningens Betänkande i ämnet till Höglofl.
Den 56 Martii» S.
D, Herr Domprosten Doctor Latnéf åndrog:
Man har vid min reservation i äm net, angående Bevillning af de Cassör, som till Fattigförsörjningar och till fattige barns undervisning af Församlingarne blifvit inrät - 94 Bevillnings-Utskottets Betänk anden. tade, och hvilken Bevillning jag ansett obehörig och otjenlig, hufvudsakeligen anfört detta:
Att det alldeles icke dr de fattige, sorn härvid beskattas, utan Församlingarnes FattigCassor.
—Men hvad är dessa Fatt ig.Cassör ?
Jo! i det hela ett litet tillskott af penningar som •
Församlingar nes. innevånare tid efter annan gjort, för att hafva, en liten samma till hands, att dermed vid förefallande behof understödja sine fattige, och såmedelst fullgöra hvad både Guds och Sarnhäiis-lagarne bjuda och föreskrifva.
Dessa Cassör utgöra således en anbefalld gärd til!
Samhället, och huru öobillågt är det icke, att af gärd taga gärd?
detta leder ju derhän, att Försam! inga mes innevånare antingen måste fylla hvad sorn genom hBevillningar till Staten frångått deras Fattig Cassör, eller också göra en • förniinskning deremot svarande uti understödet för de Fattige.
Det förra vore orättvist, ty det innebär fast indirect förökad Bevillning till Staten och det senare vore obarmhertigt.
Någon har sagt att Fattig-Cassorne fä understundom icke obetydliga tillökningar genom Testamentariske dispositioner, som ske till Cassornes förmåner till Testateris slägtingars skada, och då således gerna må frambära Bevillning. —- Jag svarar, att om meningen är, att aflägsna en sådan slags välgörenhet emot de fattige, så är påfundet godt, men det 'är vist icke den värda Fedamotens afsigt.
Min mening är, att man låter den bero vid hvad i8i§ års Be: BeviUnings-Vtsfioiteis
Betvnkandem 'g5 villnings-Stadga uti Avt. 11 6 Morn. 2, om •Bevillning af Cassör, bjuder och hVeskrifver.
Dm 10 April.
Herr von Ehrenheim anförde — — —■ .1818 års
Be v i 11 n i ngs-F ö rörd n ing innehåller en afgift för Consumtion af så kalladt .öfverflöd, hvilken jag anser origtig till “sin grund, ty deri afgift ar redan erlagd vid varan# inköp genom Tullen, som Consumenten alltid sluteligen får betala, och den leder dessutom tili' underslef.
Statsbehofvet derför fordrat ökade inkomster på denria väg, böra afgifterne läggas på varan ej på Consumenten, hvaraf följden då blir, att hvar och en får betala i ett j eton t förhållande till mängden han Consurnerar, och ej som nu sker, att den, som fört.är 30 Bouteiller Vin eller 20 fe, Caffe om året i sitt hus, betalar lika afgift med den, som consurnerar 200
Bouteiller Vin eller 200 fe Caffe, hvilket förhållande ej måtte kunna nekas är högst orimligt, Ännu en fördel vinnes genom skattens förflyttande från consumenten till varan, att ingen , kan undandraga sig denna afgift, hvilket efter hitintills gällande method, lätteligen går an och äfven prac. tiserats, som bäst och säkrast synes af det förhållande General-Sammandragen öfver Bevill* g6 Bwlllnings-UtsTiOttets Betänkandtm ningen utvisa; nemligen, att antalet af personer, sorn betalt öfverflöds-afgift för följande articlar, minskats på två år, eller från lb2o till 182a sålunda: för vin 2505 personer; för kortspel med 3,189 personer, för Sidenkläder 8239 personer och för Caffe med icke mindre ån 22,489 personer, ett förhållande som vi af dagliga erfarenheten nogsamt veta ej uppkommit af minskning i ett allmännare bruk af dessa articlar, hvilket, hvad en del, såsom Caffe till ex. beträffar, tvärtom snarare till- än aftagit, då man nu mera i Städerne ej kan få en piga,* som icke betingar sig minst' en kopp Caffe om dagen; den afsedda nyttan, att genom personel afgift för bruket af Utländskt öfverflöd, hämma detta bruk är efter min tanke äfven falskt beräknadt; ty det är endast genom exempel från de högre och förmög-' nare Samhäll smed lern marne; som en sådan verkan vinnas, — Tillvarelsen af denna så kallade öfverflöda.afgift innefattar efter mitt sätt att se någonting småaktigt, som ej står väl tillsammans med de liberala och rätlsenliga grundsatser, man i andra frågor vill göra gällande, och jag föreslår derföre vördsamt, att hela artikeln om afgift för consumtion af öfverflöd måtte utgå och i det ställe, om så nödigt synes, denna förlorade inkomst återtagas på varorne, som med 2 å 3 öre per #
Caffe och 2 ä 3 sk. pa hvarje kanna vin, samt genom en stämpel-afgift å kort säkerligen ej allenast lätt fylles, utan äfven gifvet öfverskott i stället att årlig minskning 'beständigt inträffat, efter nu följde method, då man lätteligen - Bevillnings Utskottets Betiinkanden. 97 let igen kan undandraga sig att utgöra denna afgift.
— Den *4'<Ie April. S. D. Herr Beckman yttrade:
Dfi jag annu icke fått annan öfvertygelse, än att de af Hére 3_,agman Ståhle föreslagne Beskattningsgrunder ara de mest rättvisa, så kan jag ej eller annat an deruti instämma, men uti det af honom före slagne beskattningssättet eller tillämpningen af berörde grunder, föreslår jag följande förändringar oelr tillägg; l:o Att från Beskattningen bör undantagas Bruks., Fabriks-, Handtverkeri-, Slöjde- eller Förädlings-Imättn ingars samt alla Jordbruks-inventarier, hvarmed bör förstås för Bruken, hard. redskap, kohl, Tackjern m. m., med ett ord hvad som oundgängeligen erfordras för verkställandet af Smidet, Tackjerns blåsningen samt gru'fvu-acbetet, såsom borr, kohl-uppfordrings-könster, vindspel m. m.; för Fabriker och Handtverkerier, allt det som tillhör verksläderne för arbetets verkställande.
— För Slöjde- eller Förädlings-In rättningar, Bränvlnspannor och Bränneri-inrättningat, Saltpetter-sjuderi-redskap och pannor m. fti. — för Jordbruket, kreatur, åker- och körredskap utsäde samt foder, sorn förbrukas på Egendomen. — 2:o Att, såsom grund för ^Jordbruket, fastigBihang till Rikt, St.
Prot, 1823.
S'te Sami, 7- 98 Btvillningt-Utskottiti Betänkandtn. lietsvärdet bör upptagas i mån af antalet krea* tur derå kunna födas. 3:0
Att de Ämbets och Tjenstemän, hvilka såsom lön, innehafva Fastighet eller lägenheter, som till värde uppskattas och derföre efter värdet erlägga lika Bevillning som för annan fastighet, befrias från Bevillning af den Inkomst berörde fastighet eller lägenheter kunna lemna, hvarigenom denna Glass Medborgare varda likstämmigt med de öfrige beskattade. 4:0
Den särskilda Bevillning, som, efter ^Tariff, bör utgå för vissa Näringsfriheter, såsom af Handlande Bruks, och Fabriks-Idkäre, bör endast komma i fråga, då dessa personers behållne förmögenhet ej öfverstiger den Bevillnings afgift, som efter Tariff bör utgå, emedan de ej mer än på ett sätt böra beskattas. 5:0
De personer som blifvit utsedde, att pröfva Stads- och Socken-Commitéers anmärk, ningar, böra välja en Ordförande, och ingen utlottning af dessa personer ega rum öm Dessa Committéer böra tilläggas rättig» het, att kunna ålägga den skattskyldige, emot hvars uppgift anmärknig göres, edgång om Uppgiftens rigtighet, om Nämnden dertill skulle finna högst gällande skäl och anledningar.
Deri Som undandrager sig en slik edgång, får Underkasta sig den beskattning, Nämnden finner billig honom för det året pålägga. 7:0
Det bör få bero på de skattskyldige, att en eller flere socknar förena sig om en Taxerings Committé, äfvensom att en eller flere Taxerings-Cornmittéer ega rättighet, att förena Fevillnings-Utskottett Retänkanden, gg
Sig örn en och samma Ledamot till deltagande i Länens gransknings-Committéer. 8:0
Att i stället f»r Taxerjngs-Committéet ar föreslaget , att granska Uppbörds-Längderne, bör sådant ske vid Uppbörds-möten af deri Taxerings-Committéens Ledamot, sorn dervid bör vara närvarande, så att Committéen i och för denna granskning ej besväras med något Sammanträde. 9:0 I de Socknar eller Taxerings-districtet, det Ledamöterne ej kunna skrifva, bör en skrif* kunnig person på Socknens bekostnad biträda Taxerings-Committéens Ordförande med anteckningar, den dag Uppgiften till Taxerings-Comrnit* téen bör aflemnas.
Exprotocollo Clas Livijn, lf:ö 7.
Anksm Jen 6 M*ji ijij.
Utlåtande 1 anledning af Riksdags Fullmägii* gen, för Lindköpings Stad, Rådmannen Claes Fr.
LundrnanS gjorde framställ• ning, om en ytterligare FribrejS rättig* het för Städernas Magistrater.
1-Jti ett tili Riksens Högh Ständers Bevillning».
Utskott d. *4 sistl.
Febr, remitteradt Memorial ioo BevilInlngs-Utsnöttetse Btänkanden. har Riksdags-Fullmägtigen från Linköpings Stad, Herr Rådmannen Cl.
Lundman anfort, att, ehuruväl Städerne genom Kongl. Maj:ts nådiga Bifall till.
Ständers vid 1809 och 1810 samt 1815 årens Riksdagar gjorde, men då i Nåder afslagne, och vid sist haline Riksmöte förnyade underdåniga anhållan, om Postfrihet vid öfversändandet af så val Kronouppbördsmedlen, sorn brottmålsransakningar från Städernes
Domstolar, vunnit en af rättvisa och billighet länge påyrkad befrielse från kostnader, som aldrig bort af dem utan af Staten bestridas, återstå likväl ännu för Städerne flere lika beskaffade utgifter, härrörande dels deraf, att Städernas Magistrater fått sig till indrifvande tillsända saköres-längder, å hvilka Personer, som aldrig bodt i Staden utan å. helt andra och aflägsna ställen befunnits vistande, varit uppförde, dels och att Konungens Befallningshafvande någon gång ålagt Magistraterne att införskaffa bevis öfver Inlagors från Disconterne communication med icke allenast Stadens innevånare, utan till och med Personer boende vid Lånegränsen, hvilket allt utom en vidlöftig brefvexling, medförande en lönlös möda och besvär, är förenadt med dryga och Städerne till last fallande Postumgälder; hvarföre äfven till förekommande deraf och under förut, sättande att Rikets öfrige Städer få vidkännas enahanda besvär och kostnader, föreslås, antingen att Magistraternas skyldighet att indrifva böter af dertill fälde personer samt ingifva eommu. nicationsbevis vid lagsökningar, måtte inskränkas till de i Staden boende Personer, eller ock, att Bevillnings-tJtskottets Betänk anden. loi Postfrihet i så beskaffade ärender jemväl måtte Städerrie förunnas.
Denna af Herr Uufidman sålunda gjorde framställning har inom Vällofl.
Borgare-Ståndet blifvit understödd af flere bland dess Herrar Ledamöter, hvilke yrkat, att ifrågasatte Postfrihet måtte utsträckas till alla från Mapistraterne i Ämbets* ärender afgående Bref; emedan de eljest mäste af de till aflöning för Städernes
Ämbetsmän auviste ganska otillräcklige medel betaläs.
Vid förehåfd pröfning af hvad i ofvan anförde Memorial blifvit anfördt och till Riksens Högloft.
Ständers Bevillnings-Utskotts åtgärd rätteligen hörer, eller frågan huruvida Städernes Magistrater böra tilläggas en utvidgad Portofri» het i'
Ämbetsärender, har Utskottet inhemta!: huruledes Riksens Högl.
Ständer, vid så väl 1809 och 1810 årens, sorn 1815 års Riksdagar i underdånighet begärt Portofrihet vid remitterande af ej mindre Kronans Uppbörd med dit hörande handlingar och verificationer, än ock öfversändande af de vid Städernes Domstolar hällne brottmåls ransakningar, men utan åsyftad påföljd, enär Kgh Mapt i nådiga skrifvelse!- af den .19 Febr. 1812 och den 13 Martil 1816 förklarat dessa hemställanden icke kunna bifallas.
H varefter samma fråga blifvit vid 1817 års Riks. möte å nyo väckt, och sedan Riksens-Högl.