Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Att, vid nuvarande arrendetids utgång midfastan 1862, och under förut sättning att Rikets Ständer lemna nödigt organisations-, och underhålls-änslag för ett högre Landtbruks-läroverk, kungsgården med underlydande finge öfvertagas af Styrelsen för delta läroverk och, sä länge detsamma derstädes egde bestånd, oafbrutet för ändamålet bibehållas under följande vilkor: a) 40 till 50 tunnland af den med löfträd bevuxna hårdvalls-ängen, kallad Alnarps-skogen, ulbrytes och öfverlemnas åt Landshöfdingen i Malmöhus län till begagnande; å) för det öfriga af kungsgården med utjordar och tillhörigheter erlägger Styrelsen för Landtbruks-instilutet till Landshöfdingen ett årligt arrende af Ett tusen sexhundra tunnor säd, j råg, J korn och j hafre; c) deremot eger Institutets Styrelse att uppbära och till Institutets fördel använda algälden från de hofveri-skyldiga hemmanen, 388 tunnor 8 kappar korn, efter den derför föreskrifna förvandling ; d) utaf arrende-beloppet levereras 100 tunnor råg, 100 tunnor korn och 100 tunnor hafra in natura i Malmö, å de tider indelnings-hafvarén bestämmer, hvaremot återstoden löses efter nästförutgångna 10 årens medel-markegångspris, sådant det af Kammar-kollegium för Kongl. Maj:ls och Kronans räkning fastställes, med en fjerdedel vid slutet af hvarje qvartal under arrende-året; 3:o. Kongl.
Maj-.ls Nådiga Proposition N:o 7K 25 3:o.
Alt, derest medel af Rikets Ständer anvisas till inlösande af de återstående arrende-åren (185 8—18(52) arrendet linge, eldigt derom träffad öfverenskommelse, redan år 1858 af Institutets styrelse öfvertagas; och 4:o alt, för den händelse Landtbruks-Institutet komme att upphöra eller till annan ort förflyttas, Alnarps kungsgård i det skick den sig då befunne, finge lill Landshöfdinge-indelningen i Malmöhus län återgå.
Kammar-kollegium har, uti infordradt utlåtande upplyst alt, till följd af Kongl, Brefvet den 14 Juni 1831, Alnarps kungsgård är utarrenderad på 30 år, räknade från midlästan 1832 till samma tid 18(52, medelst kontrakt, enligt hvilket arrendatorn årligen skall till indelningshafvaren erlägga för åtnjutande af arbets-skyldigheten från arbelshemmanen 400 tunnor korn efter årlig markegång, och för sjelfva kungsgården 1,000 tunnor, råg, J- korn och J hafra, hvaraf hälften enligt årlig markegång betalas och hälften in natura levereras; och alt genom Kongl.
Brefvet den 24 Februari 1837, an gående regleringen af löneviikoren vid Landshöfdinge-tjenslerna i Riket, lönen för Landshöfdingen i Malmöhus län blifvit bestämd till 6,000 R:dr B:ko efter följande beräkning: jord till residenset, 4 tunnland 44: 21.
4. den uti arrende-kontraktet bestämda afgiften för arbets-skyldigheten till Alnarp, 400 tunnor korn å 4 R:dr 16 sk 1,733: 16.— arrende-afgiften för kungsgården, 1,000 tunnor å 6 R:dr för råg, 4 R:dr 16 sk. för korn och 2 R:dr 16 sk. för hafra 4,222: 10. 8.
R:dr 6,000: — — dervid, bland annat, jemväl är vordet stadgadt, att Alnarp städse bör utarrenderas på 30 år och Landshöfdingen uppbära arrendet, och att, om vid framdeles skeende ny utarrendering af Alnarp arrende-beloppet ej uppginge till eller öfverstege hvad i kalkylen påräknats, på särskild
Nådig pröfning komme att hero, om, med föranledande af öfriga lönevilkorens beräknade belopp vid (jonsten, i förra fallet tillökning och i det sednare minskning i löneviikoren borde stadgas; och har Kammar-kollegium, som erhållit
Nådig befallning att yttra sig i afseende på kungsgårdens disponerande för det nu ifrågavarande ändamålet och de för sådan disposition föreslagna vilkor, i underdånighet anmält, det Kollegium icke ansåge något hinder mola för kungsgårdens användande för inrättning, af Landtbruksinstitut från och med slutet af nuvarande arrendetid, ulan sådant i underdånighet tillstyrkt, samt angående förslaget i öfrigt hufvudsakligen anfört följande:
Att såsom skäl för utbrytande och öfverlemnande till Landsböfdingens begagnande af 40 till 50 tunnland utaf så kallade Alnarps-skogen väl blifvit andraget, alt Landshöfdingen, om han, som ej hade något sommarställe eller ens trädgård vid Alnarp, ål sig uppförde en sommarbostad, dit han på en fjärdedels timma kunde pä jernväg färdas från residenset, sålunda skulle blifva i tillfälle att utöfva tillsyn öfver Landtbruks-institutets förvaltning; men enär de Landshöfdingen enligt 1837 års Kongl.
Bref upplåtna 4 tunnland af Malmö stadsjord syntes vara tillräckliga till det alsedda ändamålet, och det inseende, Landshöfdingen kunde komma att hafva öfver det blifvande Institutets förvaltning, icke beböfde blifva dagligt och fordra hans bosättning på stället, kunde Kollegium icke tillstyrka det ifrågavarande afdraget från kungsgårdens ego-område, utan ansåge densamma böra ostyckad till Landtbruks-instilulet upplåtas.
Prol. 1856 & 4857. 4 Sami. 4 Afd. 2 Band. 7 Höft. 4 26 Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition N:o 7-1.
Hvad beträffade det föreslagna blifvande arrendet för kungsgården, bär Kollegium fästat uppmärksamhet derpå, att* med hänsigt till ofvan åberopade stadgandet i 1837 års Kongl.
Bref, Landshöfdingen icke kunde anses ovilkorligen berättigad att, efter nytt arrende af Alnarps kungsgård, hela inkomsten deraf åtnjuta, utan vore sådant af Kongl. Maj:ts pröfning beroende; och då, till följd af det i nyssberörda Nådiga Bref antagna låga värde å arrende-spanmålen, Landshöfdingen' redan med nuvarande arrende och efter medium utaf markegångs-prisen för åren 1834—-1853 hade större inkomst af kungsgården, än den beräknade, samt öfverskottet skulle blifva än högre efter det föreslagna nya arrendet, hemställde Kollegium, om ej det i 1837 års Kongl. Bref af kungsgården lör Landshöfdingens aflöning beräknade belopp af 5,955 R:dr 26 sk. 8 r:st.
Banko, linge af Landlbruks-instilutets styrelse till Landshöfdingen erläggas och kungsgården deremot ostyckad af Styrelsen emottagas och begagnas, så framt icke Kongl. Maj:t funne den för Landshöfdingen år 1837 fastställda lön af 6,000 R:dr numera vara för låg och förthy böra förhöjas, i hvilken händelse Styrelsens afgift jemväl borde ökas; dock kunde,-enligt Kollegii tanke, hvad i förenämnda hänseenden blifvit yttradt icke, gälla nuvarande Landshöfding, som sjelf borde ega bestämma de vilkor, hvarunder han ville för sin tjenstetid från kungsgården afstå.
Med tillkännagifvande, hurusom, enligt Kongl. Brefven den 8 September 1854 och den 2 Augusti 1855 vore föreskrifvet: att af 15‘|- mantal arbetshemman under Alnarp skola, emot upphörande af arbels-skyldigheteu, erläggas, efter dem emellan uppgjord fördelning, sammanlagdt 388 tunnorS kappar korn; att detta belopp korn skall med penningar efter blifvande markegångspris, utan förhöjning af forsel-lön, till statsverket betalas; att indelningshafvare!! deremot skall bekomma ett motsvarande, å stat uppfördt anslag uti oindelt spanmål, hälften råg och hälften korn; att förvandling härtill skall efter medeltal af markegångs-prisen under de 20 åren 1834—1853 verkställas och början härmed ske vid utgången af nuvarande arrende år 1862, har Kollegium vidare förklarat sig icke finna något vara att anmärka deremot, att berörde spanmålsbelopp, motsvarande, enligt nyss anförde förvandliugsgrund, 158 tunnor 2 kappar råg och 158 tunnor 2 kappar korn, finge af Institutets styrelse uppbäras af statsverket, för att till Institutets fördel användas, men hemställt, dels att detta uppbärande icke måtte ske in natura utan med penningar efter fastställdt tioårigt medelpris, och dels att spanmålsvärdet borde, till undvikande af dubbla liqvider, blifva inräknadt i det årsanslag, som kunde komma alt Institutet i öfrigt af statsverket beviljas; varande emot det föreslagna sättet för liqviderande af det arrende, 1,600 tunnor, som, enligt Kollegii tanke, endast till nuvarande Landshöfding borde utgå, icke något från Kollegii sida att erinra.
1 afseende på de kostnader, som skulle erfordras för ifrågavarande läroverk och hvilka äro af två slag: or g an is a tion s- kostnader, eller sådana som ifrågakomma - för läroverkets första ordnande och för en gång böra utgå, samt underhålls-kostnader, eller de, som till årliga aflöningar in. m. erfordras, har Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i underdånighet öfverlemnat ett i samråd med erfarne personer och med ledning så väl af förhållandena i orten som af de upplysningar, hvilka kunnat från Ultuna erhållas, uppgjordt lörslag, upptagande följande anslagsbehof för en gång i Kongl. Maj:Is Nådiga Proposition N:o 71. 27 Riksmynt.
Afträdessumnia till nuvarande arrendatorn, deruti inberäknad ersättning för öfverbyggnad, höstutsäde och vårfoder 45,000: — Till byggnad af boningshus, mejeri och ladugård, stall, smedja, verkstäder och laboratorium, sädesmagasin och tegelbruk 145,000:
Till inventarier:
För gårdsbruket, kreatur m. m 45,000: — Husgeråd och inre inventarier 20,000: — Utsäde och förlag 10,000: — qqq.
Summa R:dr Kant 265,000:
— Om härifrån afdrages för befintliga hus, samt för beräknad minskning i bvggnadskostnaden genom teglets brännande på stället . 20,000: — samt 21 års underhälls-anslag, som beräknats kunna få till organisationen användas 45,000: — g- qqq, skulle återstoden eller Riksdaler Riksmynt ~ ~ ~ 200,000: — blifva det belopp, som för Institutets första ordnande erfordrades, och hvilken summa Kongl.
Maj:ts Befallningshafvande i underdånighet hemställt måtte hos Rikets Ständer äskas, all utgå med ena hälften år 1858 och med den andra hälften är 1859, under förutsättning, att den föreslagna öfverlåtelsen af arrendet i Nåder godkändes, då Institutet hösten år 1860 skulle kunna träda i verksamhet.
Det årliga anslaget till löner för föreståndare och lärare, till underhåll för elever- och lärlingar samt för bibliothek och samlingar är af Kongl. Maj:ts Befallnings hafvande föreslaget till enahanda belopp, som i dessa hänseenden användes vid Ultuna, eller 18,000 R:dr R:mt, emot erhållande af hvilket anslag läroverket skulle tillförbindas att emottaga 24 friläi lingar och 28 elever, hvaribland 4 icke betalande.
Då bebofvet af ännu ett högre
Landtbruks-läroverks inrättande blifvit afLandtbruks-akademien vitsordadt och synes vara allmänt erkändt, har Kongl. Maj:t funnit sig böra godkänna det derom framställda förslag, samt alltså härigenom velat föreslå Rikets Ständer, att Alnarps kungsgård med underlydande må från midfastan 1862, då nuvarande arrende af kungsgården upphör, upplåtas till begagnande för ett högre Landtbruks-läroverk, hvarest lill undervisning böra emottagas 24 frilärlingar och minst 28 elever, hvaribland 4 icke betalande, samt att såväl organisationen som styrelsen af detta läroverk skall uppdragas åt en direktion, bestående af Landshöfdingen i Malmöhus län, såsom ordförande, samt af 5 faslighets-innehafvare inom nämnda län eller äfven, om så ske kan, från närmast angränsande län, såsom ledamöter; och har Kongl. Majit vidare, i afseende härå, ansett böra stadgas följande vilkor och bestämmelser: l:o) att Läroverkets styrelse skall i årligt arrende för kungsgården erlägga 1,600 tunnor spanmål, £ råg, korn och hafra, deraf 100 tunnor råg, 100 tunnor korn, och 100 tunnor bafra skola till Landshöfdingen i Malmöhus län årligen levereras i Malmö stad på de tider, som af honom bestämmas samt återstoden, 1,300 tunnor, hvarje år lösas efter de 10 förutgångna årens, af Kammar-kollegium för Kronans räkning fast - 28 Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition N:o 1 /. ställda medelpris, af hvilken lösen Landshöfdingen, som för närvarande har sig på lön anslagne 1,400 tunnor, eger uppbära hvad som motsvarar 1,100 tunnor, med en fjerdedel i slutet af hvarje qvartal, men återstoden eller lösen för 200 tunnor, ?, råg, ^ korn och ^ bafra, bör Ingå till Statsverket och reserveras till Kongl. Maj:ts disposition, dels till godtgörelse åt nuvarande Landshöfdingen af den minskning i inkomst, som tilläfventyrs kan för honom uppkomma i följd af det sålunda föreslagna förändrade sättet för den honom tillkommande arrende-spanmålens utgörande, och dels till förbättring i allmänhet af Landshöfdinge-aflöningarne, der sådan förbättring kan finnas erforderlig; 2:o) att Läroverks-styrelsen deremot skall ega att af Statsverket efter 10 års medelpris uppbära samt disponera den afgäld, som för befrielse från den fordna arbetsskyldighetens utgörande åligger de förr under kungsgården hofveri-skjldige hemmanen enligt Kongl. Brefven den 8 September 1854 och den 2 Augusti 1855: och 3:o) att, då det ifrågaställa undantaget af mark å kungsgårdens område tili Landshöfdingens i Malmöhus län disposition icke synes vara af väsendtligt inflytande på beloppet af den arrende-afgift,
som kan för kungsgården erhållas, samt det å andra sidan kan vara af vigt, att Landshöfdingen, som förmält sig ämna å nämnde mark åt sig uppföra sommarbostad, sålunda eger tillfälle att på stället utöfva en närmare tillsyn öfver läroverkets gång och förvaltning, till Landshöfdingens i Malmö disposition alltså må afgiftsfritt upplåtas till begagnande 40 tunnland af den så kallade Alnarps-skogen.
Ehuru något anslag af statsmedel för läroverkets inrättande eller bedrifvande icke kommer att under nästkommande statsreglerings-period blifva behöflig?, derest kungsgården först vid nuvarande arrendetids slut eller midfaslan 1862 till ändamålet upplåtes, — i hvilket fall läroverket bör vara ordnadt och bragt i verksamhet hösten 1864, så framt Rikets nästsammanträdande Ständer dertill anvisa medel, — har Kongl. Maj:t likväl ansett sig böra vid innevarande
Riksdag göra framställning i ämnet till Rikets Ständer, på det erforderliga förberedande åtgärder må hinna vidtagas, sedan Rikets Ständer i ämnet fattat beslut, hvarvid Rikets Ständer, derest de, för sin del, skulle finna läroverkets bringande lill stånd före nyssberörde tid vara af vigt och angelägenhet, jemväl blifva i tillfälle alt taga under öfvervägande, huruvida medel nu kunna beredas, dels lill inlösande af kungsgårdens nuvarande innehafvares arrenderätt för liden från den 14 Mars 1858, med i sådant afseende fordrade 45,000 R:dr, dels till byggnader och inventarier för läroverkets räkning, enligt uppgjordl förslag, 155,000 R:dr, och dels tili det från och med år 1858 för läroverket erforderliga årliga anslag 18,000 R:dr, hvilket likväl, i den mån kungsgården kan till högre afkastning uppdrifvas, framdeles måhända kan till beloppet nedsättas.
1 fall dessa anslag af Rikets Ständer nu beviljas, de två förstnämnda beloppen tillhopa Tvåhundratusen R:dr R:int, alt utgå till hälften under år 1858 och lill andra hälften 1859, bör läroverket vara bragt i verksamhet sednast hösten 1860.
De detta ärende rörande handlingar skola meddelas det Rikets Ständers Utskott, som med frågan kommer att ega befattning.
Majit förblifver Rikets Ständer med ali Kongl.
Maj-.ls Nådiga Proposition N:o 11. 29 Utdrag af Protokollet öfver Civil-Ärenden, hållet inför Hans Maj:t Konungen uti Stats-Rådet ä Stockholms Slott den 26 Februari 185 7.
Hans Excellens, Herr Justitie-Stats-Mioistern, Gunther, Hans Excellens, Herr Siats-Ministern för Utrikes Ärendena, Friherre Lagerheim, Siats-Råden:
[Fallensteen, Gripenstedt, Grefve Mörner, Ulner, Anjon, Almqvist och Friherre af Ugglas.
Föredragande Departements-Chefen, Stats-Rådet Almqvist, uppläste slutligen till justering de, i öfverensstämmelse med Kongl. Majlis förut fattade Nådiga beslut, uppsatta förslag till Kongl. Maj:ts Nådiga Propositioner till Rikets Ständer, nemligen: 2:o i fråga om inrättande af ett Landtbruksinstitut i Skåne; och behagade Kongl. Maj:t, jemlikt Siats-Rådets underdåniga tillstyrkande, i Nåder gilla berörda förslag, sådana de finnas della protokoll hilagda, samt befallde alt Nådiga Propositioner, i enlighet dermed, skulle till Rikets Ständer afgå.
Ex prolocollo Vo//rath Ekström.
Brot. 1856 & 1857. 1 Sami. 1 Afd. 2 Band. 7 Haft. 5 STOCKHOLM, tryckt hos Isaac Marcus, 1857 Kongl. Muj:l.i Nådiga Proposition N:o 72. t Ank. lill Exp.-Utsk. den 24 Mars 18S7, kl. 42 f. m.
MAJ:TS Nådiga Proposition till Rikets Stander, avgående en med Danmark ajslutad Traktat om uppkörande af Öresunds/ta tullen, m. vi.; Gifven Stockholms Slolt den 20 Mars 1857.
Den urgamla rådighet, sorn Svenska fartyg åtnjutit alt vid farten genom Öresund och Balterna icke, såsom andra nationers' fartyg, vara underkastade lull till Danska Kronan, erkändes uttryckligen genom det år 1570 mellan Sverige och Danmark i Stettin afslutade fördrag och bekräftades vid flera derpå följande fredsslut mellan hegge rikena, men gick omsider förlorad genom den i Slockholm den 3 Juni 1720 undertecknade freds-traktat, uti hvars 9:de artikel Sverige afstod frän tullfriheten uti Öresund och Bälterna samt (Örpligtade sig erlägga tull till Danska Kronan för så väl fartyg som varor.
8 Uti de sedermera mellan Sverige och Danmark afslutade fredsfördrag förekommer ingenting, som angår denna tull-afgift; men genom hvarje ny traktat, och sednast den af den 14 Januari 1814, förnyas till kraft och verkan de nästföregående, så vidt ändring deruti icke uttryckligen skett.
Tull-afgifterna för Svenska fartyg och uti dem förda varor hafva sedan år 1720 utgått i enlighet med den tarif, som bifogades det mellan Danmark och Nederländerna den 13 Augusti 1645 i Christianopel afslutade fördrag, hvilken tarif blifvit af Komd. Danska Regeringen tillämpad vid tullens uppbärande af alla andra nationers fartyg. i anledning af klagomål, som tid elter annan från de trafikerandes sida blifvit håde i Sverige och andra länder hos regeringarne anförda öfver de i Öresundska tarifen upptagna tullbelopp, samt det sätt hvarpå uppbörden egde rum, och sedan framställning af så väl Kongl. Majit, som Kongl. Storbriltaniska Regeringen skett hos Kongl. Danska Regeringen om nödvändigheten af en närmare granskning af berörda tarif, alslöfs den 23 Augusti 1841 mellan Kongl. Maj:t och Hans Majit Konungen af Danmark Bih. tilt R.
Prot. 1850 & 1857.
1 Samt.
I A/d. 2 Band. 8 Haft. 1 2 Kongl. Maj:ls Nådiga Proposition N:o 72. en konvention för reglerande af åtskilliga förhållanden i afseende på tullaFgifterna i Öresund och Balterna, samt sättet för deras uppbärande.
Genom denna konvention, hvars bestämmelser finnas intagne i Kongl. Maj:ts Nådiga Kungörelse af den 22 December sistnämnde år, blef, bland annat, aftaladt, att den år 1645 i Christianopel upprättade tull-tarifen skulle förblifva i full kraft och alt således icke någon förändring komme att ega rum i tullbestämmelserna för de i samma tarif specificerade varor, hvaremot för åtskilliga andra artiklar afgifterna sattes lägre än den tull, sorn förut blifvit för samma slags varor erlagd.
Vidare hafva, uppå gjord framställning, åtskilliga medgifvanden frän Kongl. Danska Regeringens sida år 1852 egt rum, hvarigenom lättnad blifvit beredd för smärre Svenska fartyg, som vid direkta resor mellan Svenska orter hade att passera Öresund, hvarom Kongl.
Maj.ts och Rikets Kommers-kollegium under den 16 Juni samma år på Nådig befallning utfärdat Kungörelse.
Fastän dessa i sednare lider vidtagna förändringar i tarifen och noggrannare bestämmelser i afseende på sattet för tullens klarerande onekligen medfört gagn för Svenska skeppsfarten, hafva dock derigenom de af Öresundska tullen härflytande olägenheter endast i ringa mån blifvit förminskade, och dessa olägenheter hafva icke kunnat anses fullständigt affijelpta så länge skyldigheten qvarstått lör de fartyg, som passera Sundet, att anlöpa Helsingör, lör erläggande af tullen.
Huru ansenligt och för handeln tryckande det belopp än varit, som till Danska statskassan erlagls i fyr- och båknfgifter för sjelfva fartygen, samt i Sundsk tull för de i fartygen förda varor, hafva nämnda umgälder sammanlagda likväl ingalunda kunnat uppskattas lika högt som de kostnader och förluster, hvilka på mer eller mindre direkt sätt tillskyndats de trafikerande, hufvudsakligen genom skyldigheten för fartygs-befälhafvaren att gå i land, för att å Öresundska tullkammaren aflemna sina klarerings-handlingar, hvarunder en dyrbar tid gått förlorad och ofta förändring i vinden inträffat, så att långvarigt hinder för resans fortsättande uppstått.
Vid 1851 års Riksdag egnade Rikets Ständer särskild uppmärksamhet åt detta ämne, samt gjorde uti underdånig skrifvelse af den 20 Augusti samma är, framställning hos Kongl. Maj:t, angående de tryckande olägenheter, som Svenska handeln finge af Öresunds-tullen vidkännas, dels genom de betydliga så väl direkta som indirekta utgifterna i och för genomfarten af Öresund och Bellerna, hvilka utgifter, enligt derom erhållna upplysningar, Rikets Ständer anlogo årligen uppgå till 5 å 600,000 Riksdaler Riksgäldssedel-, oberäknadt förlusterna genom förspilld tid och fördröjd ankomst till deslinalions-orlen, jemte äfventyret för last och lif, då Helsingör under storm måste anlöpas, dels ock särskildt till följd af den omständighet, alt. städernas på Sveriges östra kust redan i andra orsaker grundade handels-underlägsenhet, i täflan med dem på den vestra, ännu mer förökades derigenom, alt allt köpmansgods, som genom Sundet inkomma, i rikets Östersjö-hamnar, måste blifva dyrare än det, som infördes till rikets vestra städer; hvadan Rikets Ständer, med tillkännagilVande att de ansåge afskaffandet af Öresunds-tullen vara för befrämjandet af rikets handel utaf yttersta vigt, i underdånighet anhöllo, att Kongl.
Majit måtte, så vidt de politiska förhållandena sådant medgåfvo, i samråd med öfriga uti Östersjö-handeln deltagande makter, vidtaga de åtgärder, hvilka Kongl.
Majit kunde finna tjenliga för vinnande af detta ändamål.
Uti enahanda syfte inkommo äfvenledes år 1851 Deputerade ali Stockholms Grosshandels-societet och Skeppsrederier med underdånig hemställan till Kongl. Majit om beredande af lättnader uti eller befrielse från Sundska tull-a fgi fterna.
I anledning af dessa framställningar blefvo underhandlingar med Kongl. Danska Regeringen iidedda; men då bemälde Regering, efter ett nyss slutadt kostsamt krig, icke kunde underkasta sig uppoffringen af en på traktater grundad vigtig rättighet, och Kongl. Maj;ts Nådiga Proposition N:o 7 2. 3 dessutom de uti Östersjö-handeln mest intresserade främmande stater icke voro böjda all kraftigt medverka till dessa underhandlingars framgång, medförde desamma intet annat resultat, än den partiela lindring till förmån för Svenska kustfarten, sorn omförmäles i Kommers-kollegii ofvan åberopade Kungörelse af den 16 Juni 1852.
Under det sålunda tidpunkten för en önskvärd lösning af frågan om
Öresundstullens afskaffande syntes vara aflägsen, inträffade oförmodadt att de Nord-Amerikanska Förenta Staternas Regering uppsade den mellan bemälde Stater och Danmark bestående Handels- och Sjöfärts-traktat, under tillkännagifvande, att från den lid dä, i följd af uppsägelsen, traktaten skulle upphöra att vara gällande, eller från den 14 April 1856, Förenta Staternas fartyg icke korinne att vidare erlägga Oresunds-tull.
Sedan underhandlingar i anledning häraf egt rum mellan bemälde Stater och Danmark, fann Kongl. Danska Regeringen sig böra inbjuda Regeringarne uti alla de länder, hvilkas fartyg delloge i handeln på Östersjön, att sända fullmäktige till en konferens, som borde hällas i Köpenhamn, i ändamål att reglera Öresundska tullfrågan, hvarvid bemälde Regering framställde, såsom tjenligaste medlet till tullens afskaffande, det förslag, att genom dess kapitalisering bereda Danmark billig ersättning.
Majit uppdrog, i anledning häraf, under den 19 Oktober 1855, åt Sin Minister vid Kongl.
Danska hofvet, att deltaga i de för ändamålet afsedda underhandlingarne, samt dervid såsom Fullmäktig bevaka Sveriges rätt och fördel.
Under fortgången deraf inskränkte Kongl. Danska Regeringen sina först framställda ersättningsanspråk till ett jemnt belopp af 35 millioner Riksdaler Danskt Riksmynt, utgörande icke fullt |-delar af den summa, som uppkommer vid kapitalisering, efter beräkning af 4 procent ränta, af den inkomst Danska statsverket efter ett medium för de 13 åren 1842—1854 åtnjutit i tulluppbörd uti Öresund och Relterna samt i fyr- och båk-afgifter.
Såsom uteslutande grund för fördelningen af nämnda ersätlnings-belopp på de i Östersjö-handeln deltagande nationer kunde nationaliteten hos de fartyg, som gått genom Öresund och Bälterna, icke bil ligt vis antagas, emedan antalet af en nations fartyg, som passera dessa farvatten, ingalunda representerar denna nations verkliga andel i tullen, hvilken hufvudsakligen erlägges för varorna.