Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
' CYennerl&gt;ergs vilc.lir,t g o l ~ e l i n ~ iiro r vis.rerli,ut~n modernn wheten, ~ n e n de iji-o 1~51111 fiir natnrcalistislca fiir nt.t vi1l.n typiska fiir nfigon viss ticl.
Svensk E&lt;oi~stsliij~lutstiilliii~~g (S.
(4iiilrel) har icke heller f m ~ u i t xlciil ntst~ll: i niy * kcn saii~ticlskoiist, esenilrel- T ' ~ S f &amp;: IS D1; trii.l L- \ .delborgs biis toit stilistbisingitr: if riistcr.
Sammanfat.tn~.
111; 111 1111 intryckcn elldust frin (let obrtydliga, r i 11n11nit tnga i betraktande, miste iuun erliii~i~ii, utt totdbilrfen frrmrissr egenlmter, 11vilku stii i ritk niots: lts till hvucl fiirr lit - miirkte skapelser f B r liknandc!
iinclunx~l.
De genonlgiit~iiclc hnf1~1t1- dragen 110s detta nya iiiw, fiii-st iitt dct som skit11 delioreras o (: li mcning.
sjlilfva dekorationen bildn ett helt i en 11y och fnllstiinrligi~~~ Hiiraf f oljer, sHsom en 11 iitl~iindighet., ntt grnidf onnen miste vil1.it ytteret enkel, niivtan opr~file~ncl.
Yidurc iir {let fiir hviwje pjes sli ringa motirwntnlet vid dekoreringen anmiirkni.ngs~iil.dt.
17: inligeo iir ett ends nog, tre det hBgsta man scr p5 ett och samma fBreinB1, oc1-1 d&amp; fiir att H storre gtor fistitilkomma en behijflig onlriisling i fiirg eller for~nrerlcan.
JZiinfijr clessa lr~~raktersdri~g med t. es.
den grekiska eller reniissansticlens kiinncjteckcn.
Dessn &amp; a, att fonncns tydliga framtriidancie under alla oii~stii~itliglleter Kr hufvnclvillkoret.
Orneringen far ej blanda bort foi * mcn, ntnn skull nnclelmrclna sig densanma, och endust intagu dcn plats och yB net.
satt, soill fijreintilet genom sin form anrisnr.
l&gt;c~korationsmotire11 iiro llwn m h ~ g a son1 hclst., uttln ndgou sliilrtskitp sinsernellan, och sltil~lit f ran l~vnrandru genoin horisoiitalu, rertilcala eller b5gf ormade lini t~ och lister.
Grnudskilnaden n~ellun f ii1.1.
och nn blir slleilcs: Por-
domdags formen 11: o ett, ornering n: o tvd; i dag iiro de tu ett och b&amp;da n: o ett.
A]: dette icke mycket nytt, alltsammans nytt?
Nen hvad 1iid.e oss historieu?
Fiirfallet ger aldrig nya apyslag.
Och den tnger iclre miste.
N5i.r 135 mR11ga omr8den ~zdgot nytt frambi: ingt~s, d&amp; $1 ' fiiibf; dlets period icke inne, nej, den &amp; r fi#rran, fj&amp;1: 1~an. '
Hvacl 51: det dB soin gihrer anledning till detta nlyckna tal 0111 dekndans?
k r det iclre det oklara, ined stor anstrhgning frambe- sotuna, oftn oskona, mystiskt enfaldiga i taflor och annan lronst, som de sista dren varit s&amp; i agonen fallande?
~ f w n detta l&amp;ter cloclr forlrliu-a sig 135 ett, Atminstone enligt inin upphttning, noj- drtigt siitt.
Arligti lronstniirssj&amp;lnr Bstadlroin~na ej det dnnkln och besynuerliga dgrfor att de &amp; lslra det, ntau d&amp;rfor att de ~ u l d e ~: brytningstider siidaaa soin v h egen ej p5 en g h g lyclras fima ntt~ryclrsmedel lijr d.et nya, soin ror sig inom dein, dett.8 nya soin Banu iagen gestalt tagit och som iclre lkter inordna sig under gamla \ rilllror, i gnmla former.
Detta B r ens slriilet, det andm foljer 11 ii-I: nedan.
Konstaiire~:, alla slag, skelder, sceni slra, ton- ocll f iirg- och fonnslrwpande, de 81.0 ju inBnnislror som alla and1.a och p8vei: kas a.f tidens f1: Bgoi: och foreteelser liksonl andra dodlige, ehuru formod- 1.igen aAgot stn.i: knre, ty de hafva ett kgnsligare temperament, en suabbare uppfattning, en rilrare fantasi iin flertalet.
Sktdle db icke 138, dem och deras srbete tidens intrgck m&amp;rkas?
Och tiden, clet vets vi ju alla, har haft k g o t oklart, otillfredsstiilldt, om lifsleda ~littnande ined sig.
Men just detta, att konstniiren ger en sana bild af sin tic1 ' bevisar viil, att llan ej linai: af det fo1: flatna id6er ocll ntti: yclrss&amp;tt.
AlltsB iiann ett talande skiil far att vi ej befiana oss under en period af fijrfall.
Men hvar befinna r i os *, d?
J a g t r o r: i b 6 j m af en nordisk Iroimtepolr.
En nstionell lronst i ' ahsolnt sanlma meaing so111 for]: Iran ~ i i l lrnappast nu framlromina och fortlefva, dd8 folken ej 18ngi: e lira isolerade och I~&amp;avisade nteslntande till sins e p a id6er ocll mojligheter.
Vi tvingas ju i stallet att se ocll dela hela viirldeas tiinlze- och uttryckssiitt.
Hur har t. es.
v&amp;xt~nobivet ej snmtidigt intagit dekort~,tionsf&amp;ltet 110s Enropns lrulturfoll~ Den mycket om - oidnde syinbolisnlen 51: oclrsd d l a s tillhorighet.
Men det n p lro~n-
mer att slB rot n&amp;gonst&amp;des, diir det finnes jordmh nog fijr dess fullstandiga och sunctn ntveckling, d. a diir det finnes origi~.~alitet nog att gifva detsamma en sjiilfstiindig priigel.
Och hva.1.
skulle detta vnrcz om iclre i norden, Sverige, Korge, Danmark ocli Finland, diir marken lega i triide, ingen vet 11ur 1n4nga tusen iir, dar lcraften aldrig blifvit forbniknd.
Res, se och siig 8edan: Hvnr finnes sii mycken ursprunglighet son1 kara i den eiid: ~ taflnn ur Skrectsvigs sagocykel, ~Tsldl: isriscn~, diir jiitten rcser sig 111. fjordell och med ett ogonbliclcs tiznkspridd nppm8rl: sanlhet fiister blicken pft den lilln leksak vid st.sanden, frfin hrilken en amal, t n n n riiklinie stiger nppdt som ett lifsteclien f r h snGkr~pen dgrinne, eljcst 1:; tllacte miinniskor, joldens 11iirska.rslWkte.
Eller se Kahleru keruiuik i koppm: och silfverlyster.
Hur lugna ocll imponerunde fiirstBr icke Hansen-Ryvst~: np att foima sinn clj~wtyer, b4de de R.iatdencIe och de som oinr,em en $a, och liur n-iiiiistc !~
iekt!
Kiililer, Det, iir icke nlltid man gbr till fcst, icke &amp; id man hnr sc ' r sorglost ett.
sinne.
Dess emellan iir lifret nrbetc och miida.
9fm i det lyclrligs medvetnildet, ntt ~i rcitmi i dag hnfva ~ * iittighet tiinima v t r t glns fiir den npvaknarle konst, som konstniiren-reter; 111~11 trodde tilllzora fiil * st vfircz e~terkoinm,ancI (!
i n8got afliigset led, gliim- mer man bekymi-en infor gliirljen: ttt lcfw just nn.
En slc3 fiir nordens Ironst, riir och &amp; umtidens konst!
(hr-ill TViisthe~ y.
En gterbllck p&amp; kvinnokonferensen i Stockholm.
Som en final till utat8llningssomma.rens raldign k o n g r e s s p - foni kom kvinnokonferensen den 21-23 september.
Xiir slntet fir godt, iir allting godt, och oin sarnlnn liarmoniaka stiimning som kwakteriserclt kvinnornas samrnnnkomst, denila dell sista: if 5rets 40-tal nf miiten, varit rddnnde rid alla tie ofriga, k m i snnuing 1897 betecknas som ett endn stort fredens &amp; r.
Och s % utgjorde jn Bfven lT&amp;r konferens ett led i den stora ubileiuinsvecktul.
IkIellan flaggstiiuger och Blollisterdekorntioner vlzndrade clen lilln s1ra.m cleltagare i kvimo konfereo sen till.
sin sam- lingssal, iclre for att I.lo~.n llogstamds festorationer, ntan for att lyssna till lrlokt tal af l~lolia lrvinaor 0111 hvad genom 1cviniuoarbet; et utr8ttats ocll verlrats och om de forlloppni~igar och forclringar man stiillei: dBrpfi for frrrmtideu.
Jag niimnde jul~ilenms \ ~ecln och jag &amp; terlcornmer diirtill, eme- clan valet a£ tic1 just ansetts utgora grogi: nniets svaga pnnkt, eller ' Btminstone vasit dell, som mest utsatts fBr nnmiirkningm.
nlBste clet meclges, ' ntt eri tidpunkt, dB clet nllm5iuna och enskildta intresset Br iuppslukttdt sf en natioaalfest, al11.a helst nf en ined s&amp; kolossala dimensiosler so111 den Oscar den andres 25-&amp;rsjnbileum kom att antnga, iiite iir den allra liimpligaste for en konferens ined allverligt syfte, iifveiis ?~ att valet af f~rmidda~gstiin- manla for forhandlinganl,zr utestiiagt diirifrBn det stora flertalet af arhetande kvinnor.
Men % andra sidan bor man ju konlnla ih %g, att det ej w r i t frBga om en nllmiin nordisk kvinnokongress, hvarvid det i framsta ruminet g d l t att sB vidt mojligt ' tilllnotesgti a.lla for kvjnnosaks- sporsinBl nitidskaade personers intressen, utan att det var fr&amp;n ett at: ett fBtd fijreningar snmma~.~satt forbund, s0111 inbjudning till ett mote utgtitt, oclz att detta vnr beriilrnedt vinm en s$ stor tillslnt- ning soin mojligt frBn lanclsorten, n&amp;got som liittare kunde ske, cl5, den dubbla anledningen till en stockl~olmsrcsa forefanns: jubileet ocll kon.ferensen.
For ijfrigt, 11ve1n vet ej hur mBngc ?l faktorer, skiil och inotslriil det Br ntt taga i betrnlitande j1iua11 ett Icollferens- progranz blil.
fastslaget, och.
IILII- ' ntil syvendc og sist)) det oinojligt Iran tillfreclsst5illa dla3 Jag Imr emellerticl med flit clrojt vid pi.ogramets obestridligt sva.gnste punkt for att redall f~: fin borjau afviipne kritikea.
hos dew, soin af tidsskiil eller andrn s.Id h i d r a t s att bevista motet, och dar- for forhBlla sig aBgot slreptislrt till detsnmma.
Ty i alla viisentliga delnr mkste sB va1 programet son1 det siitt hvarpB det efterfoljdes mses for siirdeles lyckadt.
Ti viintacle jn ganslra luycket af detta mote, det forsta i sitt slag i v+r l~ufvndstad, och vi Siro glcda ntt Irunna intygn, att forviintningarn ' a e j g3ickats.
Tviirtom, sB viil framlingar so111 v&amp;ra egna llafva enats i att gifvn sitt erkiinnande kt ett foretag, soln 4, vfil retat ntt rnotsvara sin best %mmelse, den
namligen a t t sammanfora, och forena iuoiri olilta verksani1ictsomrAcleii ' arketande nordiska k~ mnor.
Se h a nggrlt rent yttre drag af de Srenska Bvinnoruas natio- nalforbands konferens, hvars syfte ocli nnledning vi r e d m i ett fore- gtiende hafte solit utveckla.
Man ssinlades i den rymliga, ehuiv enkelt dekorerade Frimnrar- logeus sal, hvars fonddekoration ntgiires af ett portriitt i hclfigur nf lxmg Oscar.
Framfor detsalnma stod talarutolen, nedlcliifiir ett par bord for ielrreterare och bestyrelsen, allt fliirclfritt ocli utan; rll apparat.
o De vnckra blommor, som p r ~ d d e kateder och refereutl~ord ~ o r kanskc de ends yttre vitnesbord om, att krinliga hHnder writ mcd i, cller - som hiir fallet - s t t t t for hela spelet.
Af iihorarkretsen var det emellertid ej sv8rt att sluta till motets karakter.
Af de till ett antal af nara 280 uppgbende konferens- deltagnrne knappt mer tin ett tiotal herrar ").
De manliga medlemmar- nes fatalighet torde dock salrert till stor del ha; kommit p l jnbilenms- veclrans riikning.
Vi tro namligen, att intresset for krinnofrlgan Br tillriiclrligt lefvande afven bland ett stort antal ef viira svenslra iniiin, for att, om tiden och omstiindigheter ~ a r i gyunsamma, t tillfiirsikra kouferensen storre tillslutniilg f d n derras sida.
17i slc~dle jn clew ntom onskat, atit rnycket a.f det verkligen fiirtriiffliga, sol11 ile k ~ i n - liga talarne presterade, &amp; h e n kommit ell stiirre madig Rhijrarekrets till godo.
Detta sb r a l for deras egen som for riir skull.
Ty numera torde det ej betmktas som eu gttring af hrinlig sjiilfBfrer skattning b r a, d % mnn h&amp;.l: ller f6re, att mannen ha lika ulycket att liira af och om ow, soln ~i om och af dem.
Men om v j t p a r r saknade en mZingd af \ .Bra e p a goda krafter, sAvi-il manliga som kvinliga, sb tillforde dc frAmi~ian (lc giister, som hedrade lconferensen med sin niirraro, densamma mlnget yppcr- ligt element, hvilket gjorde motet ' till lidgot a n m t och ulgot inera: an ett blott o c l ~ bart stockholmskt k~innomote.
Alla nordiska lander voro represeutera$e.
Alla v8ra hroder- - nej, hvaxfBr ej lika gSirnu sags - sydierlund i ostan, vestan ocli snnnan hade srindt representanter och det siidana, soul i fullt mtitt: +) Antalet anmlilda, konferensmedlrnlmar utgjorde 2itj; daraf 232 svenska, 11 norska, 5 danska, 24 finska oo11 4 internationells medlemmar.
kilnna sagas vara rel~resent~ativa inon1 skilda olnriden af kvinno- arbetet.
FrBn Finland, det alltid valrna och lifaktiga, hade koinmit mBnga af de practi.ge kvianor, hvillcas mmn st&amp; i sarnband med hvad af betydenhet under cie senaste Brtioudcna i deras land inom kvinnororelsen Bstadlzommits.
Vi aBmna bland clessa froken Adelaide Ehrnrooth, en af veteranernn i de for f.a~.mitskridande kampande kvjnnornas led, med en nugclom~frislrhet och ett li fsnlocl, soin tyviirr sA ofta saknas hos ett yngre slakte; frolien Alma Hjelt, E ' insk kvinno- foreniugs nitiska f. d. selcretei: nre, friiken Lucina Hegman, ordforande i den unga forellingen Unionen, froken Rosina Wetted~off och frolren Helena Westerim~: k, bAda kiinda gonom sina litteram arbeten och sin journalistielm.
~~erlrsarnhet, den fSrm som ntgif variuna nf den nn u~&amp;hlirda, iifven hos oss mycket viirderade tidakriften)) Hemmet och samhdlet,)) dell seaare redaktris for Icvinnosaksfor- bi~ndet Uuiouens tidslrrift: &gt;Nutid)).
En sslknail var det clock,, att af alla dessa sB vederliiiftigii iaBlsrnRn for den finska kvinnosaken, endaat froken Hagrnnn npptradde ined ett aaforande.
Som det emellertid hehandlade ett iimne, diiri den foredrngande kan sagas vara en af nordens f o~: nams ta auktoriteter, niirnligen sainslioleid8n, var hvad vi fiugo hora af tillr~clrligt illtresse fijr ntt riittfiirdiga uteslutan- det a£ mdra viktigw lrvin.t: ~of~: Bgor.
De norska kvianornia 1l; ~ile son1 sit1 l~nB1sini~r1 froken Ciirta Krog, en representant viil iignsci xtt ftil-a sitt lriius och sitt lands taluu.
Frolreu Krog 81.
11. ell af Norges fi3n.15i.mstn f o r k a i q ~ r for k v i ~ ~ n a u intressen s och vet mec1 Irvinlig tadit och vgrclighet men ntan h k t a a och t d e l fijrn fram sina laudsinaninnors.
goda och riittvisa salr.
En E L U ~ ~ framstiieade II norslr ta~larinna var - fru Narga- retcz Vullnin.
Vi siig:: ~, norsk, dB fru Vnllam, ehnru danska till borden, nnmera &amp; r norslr bBdo till sprBlr och intressen.
Annars hade vi l ' rc ' lu.
Dal~ma.rk gl&amp;d.jen se azzdra deltagam, af I~villra ett par till Isonferensprogi: a~net 1iimna.de bidrag af stort vtil.de.
: Bltzud dessn alrtive inedleluinar niiinna vi.
h n Chwlotte Norrie-Harhou, en i1101ii sitt omrRde, sju~kviii: den, lika varinhjiirtad som klnrtanlrt a.nktoi: itet, saint fru Elisd~eth Selmer, hvara Bsilrter i sedlighets- och nylitel: hetsf~~Bgor, byggdn: p i kristlig gruad, redan fornt i vardefmlla foredrag blifvit for den stoclrholmska allrnauheten framlngda.
Bland andra dailska giister m i rifven narnnas froken Alberti, Kvindelig Lzeseforenings nitiska foresttndarinna.
Detta endast en ytlig presentation sf n &amp; p fa af v k a f r &amp; w.
luande g5ister.
Hvad so111 emellel.tid ej hlott nlerl nBgra ord lRter sig definieras a r den reela vinst i form af goda impulser, vackelser till nya idier, s o u blotta sammanforandet af begBfvade, f6r adla in- tresaen besjiilade manniskor mcdfiir.
Ehnzu arbetande pd slrildn riigur och omrBden finnit ~Bledes alla dem, som satt kvinnofrigans losning, det.
illB nu vara frhgan, tagen i stort eller nigon detalj diiraf, till sin lifsngpgift, ouyphorligt beroringspunkter.
Och hvad ha vi nordens kvinnor ej allt att 15ra nf hvaranclrn!
De for hvarje nationnlitet karakteristiska dragen erbjudn tillrack- ligt inAnga skiljaktigbeter for att, gora brytningen pikant, men iiga mhgfaldiga element, som befordrs en llarrnoni~k s a m m n i ~ ~ m d t ~ ~ ~ i i i g.
Den okufliga energien, den liffulla vakenhetcn 110s vgra, fiuskn systrar, hur viil stiimmer den ej med detta vissa nfigot af obihdig natur- kraft, som gor det norskn folket till norclens ungdomsfolk par prk- fhrance, och hvilken halsosam rnotvikt bilda ej dessa hBda till (leu genom en enkel naturligliet framtriidancle dnnskn fina intelligeil- sen och viirt eget reserverade, till entusiasm s51 ral som till handling sB svArantandliga svenska lynne!
Nojligen har jag oriitt, men mig forekom det vid studerandet af denna af representan- ter frBn skandinaviens alla lander snmmansatta kvinnoforsamling, som om de nyss berorda nationella typerna mdste m r a mer frain- tradande hos kvinnor iin hos man, som om ~i i denna nirellerin- gens tidstilder biittre vetat berara det nrsprungliga och karalrteri- stiska.
Och iifven frfin den synpunkten sedt erbjijd art mijte ett ej ringa intresse.
For ofrigt hrad sjiilha yrestationerno d. v. s. fijredragen, for- handlingarna betriiffar, tror jag, att de ungefiir volo au nivean med hvad sorn rid af miin ledda kongresser brnka fiirekomma, bdde till form och inneh9tll.
I det fallet ha lsvinnorna i utveckling tagit ctt oerhordt steg framiit, att de funnit uttrycksinedel fiir sina tnnkar.
Sakert gr, ntt det fordonl mycket nler iin nu r a r krinnans oforinAga att ge en form it hrad viirdef~dlt: hon tilliifrentyrs satt inne med i tunkeviig, som kom heme att sfi beredvilligt riitta sig efter budet: kvinnan tige i forsamlingen.
3Ien nu, dB hou liar s i mgc- ket stone frihet att handla, sil lnycket bAttre lgrt sig att tRnka, hnr hon afven fiitt ordet biittre i sin makt och vet iifwu tttt giii-a ett godt bruk af denna makt.
De vid kongresser i allmiinhet forekominande katcgorier at ' anfo~xnden rnarktes af ven har.
Den grmldlige f ijreliisaren, son1 i ott viil g e n o ~ n t i i d ~ foredrag t frnrnl8ggerd sina Bsiktei-, den incr
oohade, som samvetegrannt fol jer (let.
viil ntarbetade manuskri ptet, den ofvade talwen, som ~ n e d blott d g r a punl-cter, losligt angifna pB ea papgerslapp, ined logisk skii1: 11i~ och ledigt flytande foredrng utveclrlar sitt iimne, ocll den till en stor fkdighet i tnllronsten np~bfvade offentliga tnlareu, solo ej tvekar pid ett ord eller tar 0111 en 8 t h.
h g e n nf clesm lrxtegorier httades.
Hvad so111 enlel1erti.d foldelaktigt utm&amp;rlzte sA viil den enn ~ o i n den andrn arten af fore- drag, Attminstone frainfor dem, som forekomalo vid den Interllcztionella i Berlin fol-lidet Br, vwr den Begrhsning slf sitt k.i~i~~uolio~igressen 8~7111e, som talu~.me visste att inlzttaga.
Kol~ferensbestyrelsea llacle oclcs8 vid utarbetandet af programet, 1: ivarken ofverlastaclt det med frBgor eller slosat med tid, mtan v&amp;l afi~agt bgdndera.
Den vicl lcongresser sB vanliga sndliga ofverniiittnaclen oc11 sloheten, en foljd sf ett onatuwligt llopnllde af foreclrngai~lgsiimnea, forekoln icke.
Hvaije talare kuxlde for sitt nnforande pidriiknn den storsta dppinarksam- hot och det 1.ifljgaste intresse frBn en stiindigt vaken idhornrkrets, son1 ej heller sparnde 118, bifallsyttringar.
Nu i storsta hast en ofverblick nf konfererensp~: ograi~~et.
Att genorngl clet~a~mma pnnlrt fijr punkt till5ter ej utrymmet, ej lleller torde det varcz behofljgt, dB vi i ett foregBende hafte 1aninat eu ungefiirlig resnmi: af dess inaehbll.
En del a1 foredragen komma dessutorn att blifva tillgiingliga i tryck, visserligen ej i salnlad form,.
men ~6~0117.
inserat i vissn af vgra tidskrifter, dar de i foljd czf sitt Bmue b&amp;st hora hemma.
Afven Dagny hoppas blifva i tillfalle meddela niigra af dem.
Motet iuleddes med en ~8rslrildt for BndarnDlet fijrfattad och komponerad Jzautnt.
Frokn.czrna Henrilra Widmark och HBlbne Mnnktell delade harvid firan, dB den form skrifvit testen, den senare omsatt den i toner.
i \ !usilren till de varma och enkla ordun, sB val lrorer som solosfing, gjorde sig priilrtigt giillsnde, anford sf tons~ltta- rinnan sjdf.
Den var hBllen i en allvnrlig stil och giclr viil sam- Inen med motets anda och 1ra.rakter.
S&amp; bestegs talslrstolen a£ fru Ellen d~zkwrsviird, ordforande for Svenskn Irvinnornas nationalforbuncl.
Efter att med nggra ord ha hiilsat motescleltagarne valkowna, utvecklnde hon nationalforbnudets id6 och nngnf snintidigt 1~ofe1: enseus innelso~d och anclamtil.
HSi~: med
var motet hogtidligeu oypnadt och sedan de Sfiiga vale11 nf fuulitio- nBrer forsigg %tt, skred mau till forliandlingarnn:!: !.
F r u Agda Rlontelizts, de fattiges rarmhjiirtade och I r l ~ t i i n k t a viin, oppnade foredragens rad med att tala om sviililgorenhetens 1nA1 och rnedel.
B J a, hvad iir viilgorenhetens mill?
Hvilka (less medel?
E n stor del af m6nslrlighetens val o$h ve beror ju p i svnret.
Ej under om for ~nhngon den forkastelsedorn, som af fr~z 31. nt- talndes mot dmosan, barlnhiirtighetens synliga nttryck, forefoll som ett hdrdt tal, soin ett predikande icbe, for men nlot viilgoreuhet och miinnislrokiirlek.
Men om inan IAter, ej en ytlig kiinsln tala utan det af hjfirtat leddn fijrnnftet, miste mall fijrstfi, att den riilgijre~lhets~ princip iir deu ends rattn, sorn pii sjiilflij~lpens grunclval solrer npp- riittn den niidlidande cch fallna.
T %lgGrenhetens yttersta mil iir sfi- ledes att gijra hjiilpen obehoflig, ocb detta mAl vinucs ickc lilcti almosor och tillfiilligt penningilnderstod utnn mcd dc medol, s o u kal !as den personlign iusatren, intresset och rilrdeu.
JR, lned on 135 rik erfareuhet &amp; odd insikt i det svtirbel~a~idlade iimnet., visstt: tnl.
att ~iiltaligt och ofvertygande ut~eclila Foreningcn for valgo~ enheteus ordnande idker, hvilka, ehurn vlil kauda genoln foreningens in4nggriga valsiguelserilin verksamhet i yBr hufvudstad, nldrig tyckas nog oftii kunns inskarpas hos v %r allmauhet.
For mlngn af do frammancte dhiirarne torde en he1 del af do synpunhter, s o n fru X. fiamlado, verkat soiu ndgot nytt och efterfoljnnsviirlIt.
Far a h, fri.imlingar som helumahoraude, var foredraget i hiig grad iutressant och liirorikt.
Dot tyckes att vi alln, soul cieltngii; i do sista drum arheto iuom lrvinnorijrelsen i vdrt laud, sknlle yarn v d hemma i det Qmt~e uppkoinst ocli utvecli- son1 behandlade ~Frodrilia-Bre1ner-Pijrhz1~~1ets liug,) ~ hvilket froken G ' ertwZ Arlclb~~ * y i sitt fijredra.g, clet nndra yc L ' konferensprogran~et utvecklade, men sjiilfva fiirl~iindets vorksam- het a r af sB vidtoinfattande slag, att iifven fiir ciel~, wnl stgr niidt upp i wbetet., oupyhbrligt nyu siclor af detsnmma erl ?jucln sig.
Fijr frij1; en Adelborgs fiiredrng, soln inleddes med en liort iifversikt rtf hvact
som p&amp; cle sista Brtiondena verlrats for att oppna nya banor for kvin- nan, komlua vi sedermera att utfbrlignqe reclogora.
nfed frolren Gina Krogs foredrag om * Rvindesagen i N o r g e ~ slutades forsta lronferensdagen.
Af kvinnosalren, detta ord som garna for tanken han pb torrs fakta, lagparagrafer, poleinik och allt som tyclres varn for lyrilc och poesi fr&amp;iumande, visste tal.
att gora ett anforende, buret lika myclcet af kraft och ofvertygelse som stampladt af poetislr glod.
Och det att kvinnororelsen, som sB myclret annnt i v&amp;rt unga, ef obiindig lifskraft jasaode broderlancl, iinnu ick6 hnnuit satta sig, att den salrnw den organisationens fasta grnncl, son1 den sedan Iiinge intar i Sverige, kimnnr jn oclrs&amp; f&amp;ltet bppet for faatasiens flykt och ger de riknste fralntidsforl~oppniugnr f ullt svangrum.
De!
var sdlecles ej blott en 5terbliclr.
p&amp; det fordna Norge, sorn fitk sin st&amp;mpel af Camilla Colletts genialislra, banbry- tande personljghet, eller on frainstall~ing.
nf nntidens Norge ined dess politiska strider, 8 % ogynnsmma for kvinnosakens fria ntveclr- ling, soin tal.
liimnade, ntan hon h5invisade likn rnyclret pb det frxm- tidens Worge, soin en gbng afven skall blifva kvinnofrigorelsens laud, 2 det frihedens, fridens, kjmlighed ' ens land, som saa mange - h ar clromt om)).
, ' Det ar med ledsnncl vi se oss nodsaknde att endast iilccl ofvan- stiiende torftign r a c k antydn jnnehdllet nf frolten K r o g s foredrag.
n e t var elnellertici af den natar, att det svBrligen 15ter sig refore1: as.
Det finrles en 01-t af viiltalighet, so111 hnr eiu sty~: lrs e j blott i. den for~nella talangen, tlthn i den ofvertygelsens vgrme, som stroinmar nt fi-WLI.
sjiilfvn personligheten, och cle intryclz man erfar nf en sfidan tal.
blifva outplAuliga, ~rlen sviira att bterge.
Mojligen slcola vi.
i en framtid blifva i tillfalle att med frolren ICrogs egna ord liilnlla en saminanfnttiiing af hennes foredrag.
Ned I&lt;augss8ngen 2Ur svenskcz 11 jiirtans d j u p ~, afsjuagen sf cl.ei: r iukng,rtiimmig: ~, l ?raktigw hnntirnme1: sk6rcn, unfoi: d af frolre~~ lkunlitell, afslntades p&amp; ett vardigt satt forsta konferensdageu.
Vi b.afva redan talat om frolren lhcinn Hagmans fortriiffliga f omdrag om B sainnly~f ostrnn 9, hvi llret inledde audra lronferensdagens fol: l~c ?ndlingar.
Hvad frolren Hagman hacle att ~neddeln 0111 s m q p - fostringsidens utveckling i Finlancl, dar, son1 bekant, densainma redan l h g e tillampats i stor utstriickning och ~ned de basta resultat, var i hog grad sakrilct och npplysande, stodt son1 det var p&amp; tal.
egen erfaren- het och ett rikt material af stntistislza uppgifter.
Detta faredrag elzuUe, enligt prograiuet, cfterfiiljas af ett af frolcen SoJa Cisberg of ver)) Uandurbetets ~Gnners vcrksamlzet s.
Till fiiljd nf att froken Qisbcrgs strangt a~llitadt till tagits i beslug sf aiiilrcz uppgifter, uteslots tjrvarr detta f6redi-ag.