Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det, icke utan skäl, öfterklagade tilltagandet af goro - Beta ii kan den, N:o 124- vii jnSlen vid LandshöfdingeEmbeten och för LandtStatsTjenstemännen kunde äfven i sin mohn härledas från detta löningssätt, åtminstone i det hänseende, att tid och uppmärksamhet måste häråt delas och med detsamma göra den egentliga tjenstgöringen mer besvärande.
För Råntegifvarell åter skulle det indeldta löningssättet, ifrån lättnaden i HemmansSkattens utgörande, förvandlat sig till ett olämpligt och tryckande besvär, emedan, då indelningshafvarne äga, att omedelbart utfordra antingen ränte-persedlarne in natura eller deras lösen efter förvandling och markegångspris, hvaröfver Tjenstemännen sjelfve upprätta uträkningarne, sådant ej sällan föranledde misstroende af Räntegifvare, som icke kunde inse riktigheten, samt klagomål, hvilka, ehvad de voro, mer eller mindre grundade, måste upptagas, utredas och vederbörligen pröfvas. — Då räntor och KronoTionde blifvit anslagne till sådan aflöning, blefvo äfven Ränte- och Tionde-gifvare, genom räntepersedlarnes forsling eller lösande med fastställd forssel-lön, härdare betungade, än andre, hvilkas räntor och Tionde voro Kronan behållne.
Och om härvid tillika förutsattes, att en Löntagare snarare vore i tillfälle att inse och efter sig företeende omständigheter iakttaga sin fördel i afseende på räntepersedlarnes uppsägning till lefverering in natura, an räntegifvarne; så måste tillika antagas, att ingen bland indelningshafvare kunde bättre begagna sig deraf, än KronoBetjeningen, till hvars befattning verkställigheten hörer, och hvilken likväl i första rummet viii Stats-Utskottets borde, i följd af tjenstepligt, afböja räntegifvarens oskäliga betungande af Räntetagaren.
Att den Skattdragande, äfven utan allt förnärmande i hans lagliga rättighet, af blott skattskyldighetens så beskaffade disposition, alltid vore beroende af sådane omväxlingar i densammas uppfyllande, som oförmonligt verka på hans hushållning, i det de hindra honom från en närmare beräkning af bästa sättet för användandet af hemmanets afkastning, innefattade för öfrigt en svårighet för Räntegifvare!!, vida större och allmännare, än den nytta han någon gång kunde hämta deraf, att äga i sitt val, att afbörda en del af räntan in natura.
Vid Statsverks Förvaltningen skulle åter Indelningar ne åstadkomma både omgång, vidlyftighet oeb ett mångdubbladt arbete, enär, i stället att hvarje Fögderies Räkenskaper rätteligen borde upptaga och redovisa Statsinkomsterne, nu måste uppgöras serskildta liqvider emellan Fögderierne och de ofta i flere
Län spridda olika Stater, som inom Länet fått anvisning på HemmansRäntor och Kro-noTionde; men i synnerhet skulle Löningssättet för LandsStaterne medföra berörde olägenheter, då lönerne dels i KronoRäntor, dels i Contant äro anslagne och utgå, samt alltså efter serskildta beräkningsgrunder liqvidera6. —•
En förändring i detta aflöningssätt i allmänhet skulle följakteligen verka enkelhet i räkenskap och redovisning, jemte större ordning och säkerhet samt framför allt minska göromålen, hälst derigenom, att indelningarne upphörde, undanröjdes det hinder, som deraf mötte för en länge ifrågavarande förenkling af Jordeboks-Räntepersed - Betänkanden, N:o 124. ix larne; äfvensom de indeldta lönernes bibehållande för LandtStaterne, oaktadt hela den öfriga Civile Ernbetsoch Tjenstemanna-Corpsen har dess aflöning i penningar, motverkade det sammanhang i Löners till- och afträdande, som vid befordringar, transporter eller byten skulle äga rum vid enahanda Löningssätt för alla CivilStater.
— I fråga om en allmän reglering af LandtStaterne borde dessutom hufvudsakeligen afses, att den enhet i aflöningen, som åsyftas, icke kunde tillvägahringas med bibehållande af indelningarne, enär sjelfva detta löningssätt innebure omöjligheten att vinna sådan likstämmighet, bestående i Räntepersedlarnes olika art, och deraf följande större eller mindre förmånlighet vid förvandlingen efter markegång; hvarföre ock Tjenstemän med indelning till enahanda belopp i Kronovärdie, befunnos högst olika lottade, icke blott i serskildta orter, utan äfven inom samma Län: och icke eller skulle, om ock detta förhållande lemnades utan afseende, indeldta löner kunna öfver allt i Riket för LandsStaterne anslås, dels i brist af sådane Kronan bibehållne räntor, som för behofvet inom hvarje Län äro disponible, dels derföre, att, såsom ofvanberördt är, desse räntor i flere Landskap utgå i penningar oförvandlade, samt för öfrigt, till den del de från början utgjorts i tjenstbarheter, allmänneligen äro bestämde och utgå till oförändrade penningebelopp i gångbara myntet.
På desse grunder har, af KammarCollegium och StatsContoret, Indelningarnes bibehållande för LandtStaterne ansett*, hvarken för Löntagare, Räntegifvare x S t a t s - U t s k o 11 e t s eller Staten, vara gagnelig!, utan deras afsknffand© fasthelldre påkallas utur flere skäl, hämtade från de förändringar så i statistiskt sora ekonomiskt hänseende, hvilka inträffat under den sedan Indelningsverkens inrättande förflutne tidrymd af omkring 140 år.
Med antagande derföre, att indelningarne kommo att upphöra, hafva KammarCollegium och StatsContoret, efter inhämtande af samtelige LänsStyrelsernes. yttranden i ämnet, instämt Uti den mening, att all aflöning för Rikets Erabets- och Tjenstemän borde bestämmas i Siffver-Speciemyntj, att i det gångbara myntet efter cours utgå; hvilken aflöningsgrund skulle, i stället för det indeldta löningssättet, säkrast betrygga Löntagaren emot förminskning i vilkoren, genom myntvärdets försämring, och för öfrigt, närmare än Indelningarne, medföra likstämmighet i aflöningcn uti alla orter, samt derigenom att coursen, efter hvilken lönerne utbetalas, bestämdes vid hvarje Riksdag intill den påföljande, genom uträkning af medelcours-förhållandet under de nästförflutna fern åren, gifva tillfälle, att noggrannare än hittills beräkna anslagen i RiksStaten till aflöningarne, Och ansågo alltså KammarCollegium och StatsGontoret berörde princip böra följas vid uppgörandet af Förslaget till ny lönreglering för LandsStaterne, såsom ledande till den fullständighet och bestånd i framtiden af lönernes värde, som af Staten kunde åstadkommas oell skäligen förväntas af Löntagarne.
Men ehuru sålunda indelningarne skulle upphöra, och följakteligen de jemväl indeldta resepenningar och Betänkande n, N:o 124.
xr expense-medel saint FogdeTjenare-lönerne, Borde likväl den egentliga KronoBeljeningen å Landet, nemligen:
KronoFogdar, Häradsskrifvare och Länsmännen, hvilka skola för tjensteutöfningen bo och vistas inom Districterne, bibehållas vid redan anslagne Boställen och Bohemman, samt sådane upplatas åt dem som dermed icke voro försedde; hvarvid skulle iakttagas, att Boställs- och de Kronan hehållne
Bohemmans-räntorne lika med de öfrige indeldta räntorne indrogos till Staten, samt att deremot afkastningen skulle ingå i beräkning under lönebeloppet för en fastställd viss summa.
Ftir LandsKamererare, LandsSecreterare och LandtHäntmästare, som hvarken kunna hebo eller bruka Bostälisjord på landet, borde åter, på sätt redan i K.
Brefven den 29 November 1786 och den 3 Februarii 1791 förklarades, i de Län, der Boställen eller andre jordlägenheter nu innehafvas, desamma indragas till Staten och för dess räkning i stadgad ordning användas.
Öfver detta Förslag, hvars mera speciella innehåll inhämtas af hvad Utskottet derom meddelar i Utlåtandet ang:de 2;dra HufvudTitelos reglering, vid frågan om de tillökningar som för närvarande ansetts kunna i anslaget för LandsStaten föreslås, har K.
M;t, i den K.
Propositionen, täckts ibland annat, afgifva det Nådiga yttrande; att K, M;t anser Sig äga fullkomligt skäl, att, med åberopande af de derföre fullständigt och väl utvecklade motiver, godkänna de hufvudgrunder, på hvilka samma Förslag hvilar, och att för öfrigt i de fleste delar gilla hvad deruti innefattas.
Framställningen om de indeldta löningsräntounes upp - xn Stats-Utskottets hörande och ingående till StatsCassan, samt
Tjenstemännens aflönande i dess ställe med contante penningar derutur, vore, efter K.
Mits åsigt, i alla afseenden en högst riktig och nyttig förbättring i frågan om aflöningssättet för den TjenstemannaCorps, sorn sådane räntor nu uppbär; den skulle för Landet blifva en af de nyttigaste förändringar, som kunde införas, och löningstagaren borde icke eller annat än dermed finna sig belåten, då han sålunda undgår alla omsorger och äfventyr vid sina löningsförraoners utbekommande till bestämda belopp och på bestämda tider.
Ibland de jemnkningar K.
M:t likväl funnitiFörslaget kunna äga rum, förekommer äfven den, som fram ställes i anledning af den projecterade föreskriften att Boställs- och Boliemmans-räntor skulle för de Tjenstemän, hvilka anses med Boställen böra förses, till Staten indragas och af Boställs-inneliafvarne sålunda årligen erläggas samt endast afkastningen af hemmanen i öfrigt under lönebeloppet ingå i beräkning.
Denna föreskrift har synts K.
Mit ej vara behöflig, utan blott vara ledande till onödig omgång och vidlyftighet, helst Staten på sådant sätt ko rame att af samma Tjensteman taga emot med den ena handen hvad den åt honom skulle gifva med den andra; och i afseende på de under Bos täll srätt åt alla Embets- och Tjenstemanna-Corpser anslagne hemman har också förhållandet hittills icke varit sådant.
De hemman, hvarmed man anser nödigt, att visse Tjenstemän förse, syntes lämpligast böra af Tjenstemännen utan alla afgifter till Kronan åtnjutas, hvarigenom den behållna inkom - Betänk anden, Nio ra4- xiii Sten af hemmanet, som under lönen skulle beräknas, blifver större och det contanta lonetillskottet i samma molin mindre.
Med bibehållande således af hittills varande ordning i detta fall, i hänseende till alla Boställen, anser K.
M:t jemväl, att samma ordning efter liand, i den inolin sig göra låter, bör införas med de så kallade Bohemman, så att de under full Bostadsrätt blefvo vederbörande anslagne, hvarigenom enhet och ordning härutinnan vunnes.
Beträffande åter löneregleringen för den indeldta Armeen; så innehåller, om grunderne derföre, den K.
Propositionen, att, utan någon föreslagen rubbning i den till gemenskapens underhåll nu gällande Rust-och Pioteliållningen, som utgör sjelfva Hufvudgrunden för Indelningsverket, berörde reglering hufvudsakeligen livilar på den äfven vid Förslaget till LandtStaternes reglering antagne grund, att indelningar i Hemmansräntor och KronoTionde skulle till StatsVerket indragas och lönerne, beräknade i Silfver, från Statens Cassör contant utgå i BancoSedlar, efter en för hvarje Riksdag, enligt förhållandet de fem föregående åren, antagen medelcours, som nu för de fem kommande åren är upptagen till 128 skillingar för En R:dr-Specie i Silfver, samt i öfrigt, att den efter förrättade undersökningar utrönta behållna afkastningen af de Boställen, som äfen del Löntagare komma att bibehållas, varda å lönerne afräknade.
Sistnämnde lönereglering afser i öfrigt undanrödjandet af 1111 varande missförhållanden, som hafva sin grund i den ojemna fördelningen Löntagarne emellan, xiv Stats-Utskottets genom irfverflyttande af inkomster från den bättre till den sämre lottade.
För att på en gång kunna sådant verkställa, måste följakteligen ersättning tilldelas dem, som för det närvarande njuta högre löneförmoner, än för graden föreslagne äro; hvarföre K.
M:t ansett lämpligt, att, sedan genom Befälets och andre Authoriteters åtgärd utröndt blifvit den förlust, som kan uppkomma för åtskillige individer genom förenämnde reglering, vissa procent af lonerne för de genom regleringen vinnande innehållas och, jemte afkastningen af vissa Boställen, användas till ersättning åt de genom regleringen förlorande, intill dess densamma, genom omväxling i hela Personalen, blifver tillämplig på alla i regleringen inbegripne.
Då likväl denna tillgång icke kan vid ett och annat Regemente blifva tillfyllestgörande, är, för regleringens allmänna införande på en gång, oundgängligt, att äfven andre utvägar beredas.
Och har, i sådant afseende, K. M:t föreslagit B..
St:r, att vissa Boställen, der sådane behöfvas, kunde varda bibehållne, utan afseende derpå, att dessa Boställens arrenden borde, efter den nu föreslagne planen till StatsVerket indragas, K.
M:t vöre Öfvertygad, att en sådan ersättning icke särdeles allmänt kunde komma i fråga, hvarföre ock den deraf, endast till en tid föranledde minskning i StatsVerkets inkomster, borde förekomma mindre betydlig, i förhållande till det vida större ändamål, som derigenom vinnes.
Hvad nu först angår den af Collegierne antagne och vid deras Löningsförslags upprättande följda Prin - Betfln k an c] en, N:o 124.
xv tip, att all aflöning för Rikets Embcts- och Tjenstemän bor utgå. i contant; så och under den förutsättning att i dylikt fall indelningarne äfven skulle med Contant till StatsVerket ingå, kan val Utskottet icke motsäga riktigheten af samma Princip, enär, utan iakttagandet deraf, hvarken en bestämd och gifven likhet i löntagarhes vilkor kan uppkomma, eller många nuvarande stridigheter i enskildes interessen undanrödjas samt ej eller en redan länge åsyftad högst angelägen förenkling uti Statsbestyret med uträkningen, uppbörden och redovisningen af de allmänna löningsanslagen ernås.
Utskottet skulle också derföre icke hafva dragit i betänkande, att vid nu verkställde
Statsreglering följa denna anvisning för beredande af nämnde fördelar, om icke Utskottet funnit, att tillämpningen af samma Princip för närvarande mötes af mångfalldiga svårigheter.
Ibland desse svårigheter torde till hufvudsaklig del höra räknas nuvarande förhållande med Landets Capital-tillgångar, hvilka, genom bristen på en lifligare omsättning, egentligen härflytande från myntvärdets ostadighet, icke finnas så uti näringsförhållanderne ingångna och verkande, att natura-praestationerne ännu kunna upphöra och alla till Staten ingående Skatter med penningar afbÖrdas.
Fråga är ej eller nu om någon vidsträcktare förändring, än att de till aflöningen för Civile- och MilitaireStaterne anslagne indelningar skulle med penningar lösas, hvaremot andre indeldta räntor, såsom xvi Stats-Utskottets de till EcclesiastiqueStaten anvisade, jemte alla Frälseoch Augments-räntor med flere andre ännu fortfarande praestationer in natura borde bibehållas, och i den för. dem redan stadgade ordning utgå.
Ojemnheten i beskattningen blefve således icke i det hela afhjelpt, utan olikheten i vilkor för lika Skattskyldige i mångå delar fortfarande, derigenom, att den optionsrätt, som alltid måste bibehållas för indelningsgifvaren, att antingen in natura prsestera eller med penningar lösa de indeldta räntorne, endast skulle gälla för dem, hvilkas skattebidrag blifvit på lön till någon af förenämnde 2:ne Stater anslagne och natura-prsestationeu qvarstå för de öfrige, samt således det stora ändamålet, hvilket på en gång borde vinnas, ändock icke uppfyllas.
Rättigheten att in natura lefverera den indeldta Spannmålen till Staten, enär räntegifvaren icke vill densamma med penningar lösa, skulle ock otvifvelaktigt åtminstone till en början medföra olägenheteraf ännu mångfalldigare och för StatsVerket högst menlig beskaffenhet.
Desse anser Utskottet vara: att StatsVerkets tillgångar af Spannmål genast skulle öfverstiga behofvet, samt ökas i den mohn en större del af de indeldta räntorne in natura inbetalades; att qvantiteten deraf, i följd af räntegifvarens uppsägningsrätt, ifrån det ena året lill det andra aldrig kan förutses, utan alltid i mohn af tillgångar och pris vara ombytlig: att fastän erfarenheten ännu icke visat följderne af den förenkling uti räntepersedlarnes utgörande, hvarom Nådig Proposition af K. M:t blifvit till R.
St:r vid denna Betänkande»), N:o ti\.
xvn denna Riksdag öfverlemnad, det deck synes vara gifvet, att de räntepersedlar sorn skola indragas hufvudsakligen komma att förvandlas i Spannmål och således åt Staten bereda ett ännu större icke disponeradt förråd af denna vara: att vården och försäljningen af en sålunda i obestämda qvantiteter ingående Spannmålsintägt ovilkorligen äfven måste ådraga Statsverket nya utgifter lill c] ringa belopp, enär, efter hvad K. M:ts Kådiga Proposition rörande Allmänna MagazinsTnrättningens sluteliga utredning upplyser, Magazineringskostnaderne för Krono-spannmålen ensamt kunna antagas äfven i vanliga år till öfver i R:dr B:co per Tunna : att, fruktansvärd!, förluster äfven kunna uppkomma derigenom, att vid försäljningarne af den Spannmål sorn blifver Kronan behållen, den enskilde speculationen torde finna ett nytt fält för en verksamhet som uti Spannmålshandelns närvarande skick skulle kunna blifva af allmänt menliga följder: att äfven Markegångsprisen, såsom serskildt bestämda för hvarje
Län och stadgade efter olika ofta ombytliga grunder och åsigter, icke medföra den säkerhet i de indeldta varuvärdens beräknande, som för Statens betryggande från förluster är nödvändig: att man icke saknar anledning till den förmodan, att Spannmålsprisen hädanefter snarare falla än stiga, och detta i följd af Spannmåls-productionens allt starkare tilltagande inom Landet, utan att näringsförhållanden föranleda till en högre
Consumtion eller att en utvidgning af det öfriga Näringsområdet kan anses gå i bredd 2 B. 2 H. B Xviii Stat 5 -Utskottets med Landets odling, hvilken åter till en del med främmande kraft eller utsträckta låneunderstöd, fortgått hos mången under en stigande förlägenhet, med hvilken en fortfarande stadga och jemnhet i Spannmålens värde icke lärer kunna förenas.
En .lyckligare ställning ar visserligen att förvänta, men denna måste afbidas, innan man på jordbruksafkastningen i allmänhet, och på StatsVerkets inkomst i penningar ifrån denna Landets hufvudnäring, kan grunda någon säker beräkning.
Härtill kan ock läggas, att odlingen af potatoes egentligen i de orter som saknat egna tillgångar på Spannmål, och således orsakat en större afsättning ifrån de sädesrikare Provinserne, numera betydligen minskat deras Spannmålsbehof och att denna odling årligen med stora steg i desse orter fortgår.
Beträffande åter lönernes beräkning i Silfver; så har förflutna tiders erfarenhet både inom och utom Sverige ådagalaggt, att Silfrets värde ifrån Indelningsverkets början till närvarande tid fallit i betydlig mohn emot andra varor, hvaraf följer, att dess värde icke är orubbligt eller står i ett gifvet förhållande till andra varor.
Med afseende ej mindre härpå än på ofvananförde omständigheter samt då för öfrigt R.
St:r icke afsett någon ovilkorlig förändring i sjelfva löningssättet, utan endast en mera jemnlik och efter sysslornes vigt och beskaffenhet mera rättvist fördelad aflöning, som kan tillvägabringas utan egentlig rubbning af grunden för indelningen, har Utskottet ansett sig icke kunna tillstyrka, alt för närvarande, innan Betänkande n, N:o 124.
xtx Nationen i allmänhet hunnit om nyttan och fördelarne af Indelningarnes indragning till StatsVerket erhålla ett mera stadgadt omdöme, det hittills gällande Systemet för indeldta löners utgörande och begagnande af Statens Militaire och Civile Embetsoch Tjenstemän hör upphäfvas, utan fortfarande vid allöningen följas och iakttagas, och således någon förändring af löningssättet till beräkning i Silfver icke nu äga rum. 3:o K. M:t har äfven ansett lämpligt, att, så länge beräkning af Spannmål under penningelöner fortfar, ett ifrån Räksdag till Riksdag oföränderligt medelpris derå fastställes och kostnaden dertill, oberoende af StatsVerkets inkomster i Spannmål, serskildt uppföras å hvarje IIufvudTitel, der dylik utgift äger rum; och K. M:t har föreslagit, att detta medelpris, i förhållande till sädesprisens omväxlingar under de föregående åren, vid Statsregleringen bestämmes till 7 Rtdr Tunnan.
I anledning af den framställning som vid 1823 års Riksdag af K.
StatsContoret i delta ämne gjordes, fästade K. M:t då R.
Strrs uppmärksamhet på den nytta och redighet ett oförändradt medelvärde emellan, hvarje Riksdag å den under penningelönerne inbegripne Spannmål skulle medföra.
St:r ansågo äfven nödigt, att en reglering borde vidtagas, som kunde förekomma den, genom dittills gällande sätt för Riksmarkegångens uträkning, uppkomne brist i tillgångarne för utbetalningen af xx Stats-Utskottcts CivilStaternes löneförhöjning; roen enär bestämmandet af' ett oföränderligt medelvärde, intill nästa Riksdag, å LöningsSpanumålen, skulle lemna det vid lönernes reglerande, till hälften i Spannmål, afsedde ändamål Olippfylldt: alt nemligen lönebeloppen såmedelst skulle komma att rätta sig efter varuprisen och myntvärdet i allmänhet, funno R.
St:r, till beredande af öfverensstämmelse emellan Statens inkomst af dess behållna Spannmål samt utgiften till Penninge-löntagarne, det vara, för den derutaf under deras aflöning uppförde delen, lämpligare och äfven med StatsYerkets fördel öfverensstämmande, att vid uppgörandet af Riksmarkegången, Tunnetalet af Kronans behållna Spannmål inom hvarje Län må först efter Länets markegång förvandlas i penningar och sedermera hela detpenningebelopp, som genom de på sådant sätt för alla Länen blifvande summornes sammanläggning uppkommer, delas med Tunnetalct af Kronans hela intrad af behållen Säd: och borde denna Riksmarkegång tillämpas på både Civile- och gande Embets- och Tjenstemän, likväl med iakttagande af det för CivilStaterne af R.
St:r tillika fastställda minimum af 6 R:dr per T:a LöningsSpannmål, emellan hvilket pris, och det förut beräknade af R:dr å Tunnetalet under hvarje lön, skillnaden anslogs och å Stat uppfördes.
Den 26 November i8a3 gillades af K. M:t denna af R.
St:r uppgifna ordning för prisets bestämmande å Penninge-löntagares AflöningsSpannmål äfvensom det derå bestämda minimipris.
Betan k anden, N:o I2i{. XXI Och ehuru vid uträkningen af det utaf K. M:t, i Nåder föreslagne pris af 7 R:dr per Tunna Spannmål, samma pris betinnes efter de 10 sistförflutna årens Spannmålsvärden, med 34 sk. understiga samma års medelpris, och endast med 12 sk. öfverstiga medium af de 5 sista årens priser, hvaraf vill slutas att
Spannmålsprisen äfven under nästföljande 5 år icke skulle Betydligt falla under det antagna medelpriset af 7 R:dr; likväl och med återkallad uppmärksamhet på hvad Utskottet i det föregående rörande Spannmålsvärdet i allmänhet anfört, har Utskottet funnit sig icke äga anledning, att frångå de skäl, som, emot antagandet af ett visst årligen emellan Riksdagarne lika gällande medelpris på LöneSpannmålen, af R.
St:r vid sisla Riksdag åberopades; hvadan, under den säkra förhoppning att, genom ti Ilräck lige Spannmålstillgångar inom Riket, priset på denna vara bör komma att hålla sig någorlunda nära det redan fastställda minimipriset af 6 R:dr per Tunna, Utskottet tillstyrker! det ej mindre samma pris, såsom minimivärdet å den under lönerne begripne Spannmål, än oek enahanda Leräkningssätt af Riksmarkegången, som nu iakt— tages, äfven hädanefter bör äga runi. 4:0 K. M:t har till R.
St:rs pröfning öfverlemnat den af StatsContoret, i dess, K. M:ts Nådiga Proposition bifogade, Berättelse, gjorda framställning om olämpligheten deraf, att de af Staten lönade Embets- och Tjenstemän dels till Kronan erlägga Contribution af de löner de åtnjuta, dels vidkännas afdrag af desse löner till förmon för vissa Inrättningar, och för att xxii S t a t » - U t s k o 11 e t s bereda tillgång till utbetalande af företrädarens begrafningshjelp.
SlatsContoret har ansett både billigt och rättvist, att Embetsmannen, för den tid han till Statens nytta tjenstgör, får oafkortadt njuta sin lön och vara befriad ifrån alla återbetalningar deraf till Kronan, och om ej StatsVerkets tillgångar medgåfvo, att umbära de sålunda uppkomne återbetalningarne och att gifva serskildta anslag till de inrättningar som hafva förmon af löneafdragen, sa borde åtminstone lönerne regleras så, att de, med desse återbetalningar och afdrag förminskade, kunde till sitt nettobelopp utgå, derigenom löntagarne skulle erhålla visshet om hvad de bestämdt hafva att åtnjuta och KronoUppbörds- och Räkenskaps Verket i betydlig mohn förenklas.
Med åberopande af StatsContorets enahanda yttrande i dess gemensamt med Krigs- och KammarCoflegierne samt KammarRätten den 29 April sistlidit år afgifna Förslag till vissa Förändringar i KronoUppbördsoch RedogörelseVerket, hafva, inora R. o. A. Hr Reutersvärd, P. A., samt hos BondeStåndet RiksdagsFuilmägtigen från Wermland Garl Ericsson väckt serskildta Motioner om bifall till ofvanherörde framställning.