Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Svenska Lagstiftningen gör, utom i ett enda fall, åtskillnad emellan fullbordadt brott och uppsåt, som icke kommer till fullbordan; och som det här ifrågavarande egentliga brottet, eller Negrers bringande i slafveri, icke kan anses lull Lord ad t förr än genom Negrers öfverförande och aflemnande till sådan ort, der de lagligen kunna som slafvar behandlas, skulle det med Svenska Lagstiftningens grunder icke öfverensstämma, att med högsta straffet belägga de förbrytelser, som i 1 §. af förslaget omförmälas, af hvilka ingendera innefattar uppsåtets fullbordande eller Negrers bringande i slafveri; utan borde, efter min tanka, med det högsta straff’, som för brott af denna beskaffenhet kan anses lämpligt, beläggas den åtgärd, att bringa Neger i slafveri medelst öfverlemnande å sådan ort, der dess behandling som slaf är 30 Bil. till K. M. Nåd.
Propos. N:o 42. af
Lag gillad, och, med derefter proportion nerade mindre bestraffningar, sådane åtgärder, som, utan alt innefatta högsta förbrytelsen, likväl hafva densamma för ändamål, såsom Negrers bortförande och öfverlemnande till annan, eller förande 0111 bord, deras tagande om bord och transporterande o. s. v., hvarförutan föreskriften i 61 Cap. Missgernings-Balken kunde tjena till grund vid bedömandet och bestraffandet af större eller mindre delaktighet i för» brytelserne.
Hvad angår de bestämmelser, sorn i 6, 7 och 8 §§. innefattas om ansvar för underlåtenhet alt angifva, åtala eller till åtal befordra brott emot ifrågavarande
Lag eller andra Länders Lagar -i samma ämne; så finnes deruti märkelig afvikelse ifrån vår Lagstiftning och dess grunder.
Enligt 1 Cap. 1 §.
Straff-Balken , är ansvar bestämdt endast för måls-eganden, som icke 3ngifver lifssak eller annan grof missgerning, och för den, som å Kronans vägnar kära bör, om han härutinnan sin pligt icke fullgör; äfvensom, enligt 6t Cap. 3 §.
MissgerningsBalken, icke förtigande af, utan märkelig behjelplighet att dölja gjord missgerning, derom man fått kunskap, är med ansvar belagdt; och synes ett så vidsträckt åläggande, att angifva och åtala brott emot ifra - Bil, till K, IW.
Propos. N:o 4a. 31 gavarande
Lag, sora de ofyannämnde §§. föreslå, vara hos oss så mycket mindre lämpligt, som, utom det i allmänhet angifvande anses förhatligt, det ock blottställer för ansvar, och således man kunde vara utsatt för bestraffning, antingen för angifvelse af ett brott, derom man icke kunde förete half bevisning, eller för förtigandet af ett brott, derom man kunnat få kännedom, ulan medel till bevisning; hvarföre här ansvaret för uraktlåtenhet i ofvannämnde afseende torde böra inskränkas till dem, som lagligen kunna hafva dervid något åliggande; och synes således böra få bero vid hvad vår Lag i ofvan» berörde Lagrum innehåller.
Beträffande straff-bestämmelserna och deribland lifvets förlust för den, såsom störst ansedda förbrytelsen; så finnes densamma vida öfverskrida den för närvarande i Svenska Lagen stadgade bestraffning för brott, som med det ifrågavarande kan jemföras.
Om någon tager annan med våld utur eget eller annans hus, eller af gata, väg eller annorstädes, och förer bort emot hans vilja, i fängelse eller till annan ort, är sådant, enligt allmänna Lagen i Missgernings-Balkens 20 Cap. 7 §. 2 morn., jemfördt med 23 Cap. i §. samma Balk, belagdt med böter till 100
Dalers belopp samt ärans för - 3a Bil, till K.
M- Nåd, Propos, N:o 42.
Just; men, enligt nu gällande Kongl. Förordningen den 20 Januarii 177g, med ett års fängelse, med eller utan arbete, efter omständigheterna, jemte böter till ofvannämnde belopp, hvilken bestraffning vore den högsta, som, med tillämpning af nu gällande Lag, kunde åläggas den, som härifrån bortförde någon till annan ort och der öfverlemnade honom till slafveri, enär öfverlemnande i slafveri icke synes mig kunna hänföras under begreppet 0111 rån, hvartill hörer, jemte våld å person, beröfvande al egendom.
Om nyssberörde bestraff» ning, afseende egentligen en mera öfvergående våldsam behandling, finnes vara för ringa, såsom lämpad till en fri menniskas bringande i slafveri, lärer grunden härtill ligga deruti, att det senare brottet, såsom föremål för Svensk Straff-Lag, vid vår Lags upprättande varit okändt eller ansetts omöjligt; och då samma grund torde ega tillämpning i afseende på straffs utsättande för det brott, som bär är i fråga, hvilket åtminstone högst sällan lärer blifvit af Svensk medborgare begånget, synes dess beläggande med dödsstraff, äfven vid jemförelse af andra gröfre brotts bestraffning, vara öfverdrifvet, så mycket hellre, som ett lindrigare straff säkerligen skall medföra tillräcklig verkan , och det alltid är nyt - Bii. till K. M.
N^d.
Propos, N:o 42. 33 nyttigt, om Lagstiftningen har ett strängare straff alt använda för den händelse, alt det lindrigare finnes förfela sitt ändamål.
För här ifrågavarande brott skulle penningeböter synas lämpligast, då naturligtvis brottet skulle föranledas af vinningslystnaden , hvilken, om den icke alltid inskränkes genom farhågan för förlust, åtminstone kännbarast bestraffas genom dess verklighet.
Bestraffning med fästnings- eller tukthus-arbete för lifstid har hittills endast varit använd vid förnyandeafförbrytelser eller der dödsstraff blifvit af nåd mildradt, äfvensom fästnings-arbete på bestämd tid i våra strafflagar endast förekommit i sammanhang med böter, kroppsstraff eller förlust af tjenst.
Om likväl de i förslagets r, 2 och 3 §§. upptagne bestraffningar skulle anses böra här användas, hvil ket icke i afseende på deras beskaffenhet vore stridande emot vår Lagstiftning, eller om.medantagandeaf fästningsstraff, såsom det högsta , endast sådant, i behörigt förhållande till förbrytelsernes gradationer, skulle vilja bestämmas, vore dock nödigt att gifva Lagen en vidsträcktare tillämplighet, än blott till Negrer, emedan Bilt. t. R.
Fröt. T. Sami. t- Band. f. Md/t, $ 34 Bil. tihl K. M. Nåd.
Propos. N:o 42. nian i annat fall skulle synas gifva åt desse ett större skydd, än åt andra, för hvilka en sådan Behandling, sora Bär är i fråga, skulle medföra ett kännbarare lidande än för Negrer.
Strafflöshet för förbrytare, som angifver rnedbrottslige, hvilket i g §. föreslås, är stridande emot Kongl.
Förordningen den 20 Januarii »779, hvilken uttryckligen stadgar:
J’Ej må angifvare, då han uti något brott sin rnedbrottslige upptäcker, undgå straff för delaktighet deruti;" och det synes icke eller med Lagens värdighet förenligt» att strafflöshet må kunna köpas, hvarken genom andras angifvande eller på annat sätt.
Då det icke kan af någon på rätts-grunder byggd Lagstiftning gillas, att behandla menniskor som vara, och bereda sig vinst på handel med dem eller deras transporterande från en ort till en annan; men sådant ännu torde böra för serskilde omständigheter tillåtas i de Länder, der egande rätt till slafvar är lagligen gällande, synes dock denna tillåtelse icke böra utsträckas till andra än dem, som äro bosatte å sådane orter, der egande rätt till slafvar är af Lagarne medgifven, och hvilka i allt fall, om man undantager Svenska Regeringens Tjenstemän å sådane orter, icke äro under - Bii tilt K. M. Nåd.
Pr»pot.
N:o 43. 3$ kastade Svensk Lag, helst en så vidsträckt tillåtelse, som xi §. föreslår, lätteligen kunde bereda skydd åt den handel, Lagen skulle förekomma.
För den händelse, att jag icke skulle anses hafva genom det nu afgifne yttrandet fullgjort Kongl.
Regeringens meddelade föreskrift, utan att dermed skulle varit åsyftadt upprättande af förslag till Nådig Proposition till Sveriges Rikes Ständer om SlrafFLagiämnet, får jag, för min del, med afvikande från det af Högsta Domstolens lie* ste Ledamöter godkände förslag, afgifva följande:
Förslag till Strafflag emot personers bringande i Slafveri, m. m. §• i Om någon å ort, der egande rätt till slaf ej är enligt
Lag gällande, sjelf eller genom annan, bringar i sitt våld Neger eller annan person och bortförer till sådan ort, der egande rätt till slaf är enligt
Lag gällande, och sålunda bringar i slafveri, bote för hvarje 2,000 Daler och straffes med arbete å Kronans fästning i 10 år.
Orkar han ej böta, arbete å fästning 5 år derutöfver. jö Bil. till K M, Nåd.
Propos, N:o 42. §• 2.
Om någon å ort, der egande-rätt till slaf ej är enligt
Lag gällande, sjelf t#ler genom annan, hringar i sitt våld Neger eller annan person och Lill annan öfverlåter eller förer örn bord, i afsigt att bringa i slafveri; bote för hvarje 1,000 Daler, och straffes med arbete å Kronans Fästning i 5 år.
Orkar han ej böla, arbete å fästning i 3 år derutöfver.
Lag samma vare om den, sorn sjelf .eller genom annan, lager örn bord eller å skepp förer Neger eller annan person, i afsigt att bringa i slafveri. §. 3.
Om någon ä ort, der egande-rätt lill slaf ej är enligt
Lag gällande, bringar i sitt våld Neger eller annan person, i afsigt att bringa i slafveri, utan alt lian till annan öfverlåter eller förer om bord, bote för hvarje 200 Daler och straffes med arbete å Kronans fästning i 2 år.
Orkar han ej böta, arbete å fästning 1 år derutöfver. §•
Om någon å ort, der egande-rätt lill slaf är enligt
Lag gällande, utan att å sådan ort vara bosatt, med slaf drifver bandel, eller från en sådan ort lill annan förer, bö - Bil. till K. M. Nåd.
Propos. N:o qs. 3?
te för hvarje 100 Daler.
Orkar han ej böta , arbete å Kronans fästning ett år. §. 5.
Den som i någon af dessa förbrytelser är delaktig eller medvetande, eller dertill mer eller mindre vållande, straffes, enligt grunderne i 61 Gap.
Missgernings - Balken, nied böter och arbete å fästning, eller ock endast med böter. §. G. Tjensteman, som till straff efter denna Lag sig förfallen gör, miste ock tjensten. §• 7 • Fartyg, derå Neger eller annan person tages om bord eller föres, i afsigt att bringa i slafveri, vare, jemte innehafvande gods, förbrutet till lika fördelning emellan Kronan och angifvaren. §• 8.
Förbrytare emot denna
Lag dömes antingen vid den Domstol, der brottet inom lliket är begånget, eller, om brottet utrikes skett, der den brottslige först lill Riket ankommit.
Anmäles.
Ex protocollo. A. II.
STOCKHOLM, Tryckt hos Fn. B. Nestius, 1829.
Ki Mi Nådiga Proses* N:a 43. t Kongl. Majus .iS udig a Proposition till Rikets Ständer, ' angående en ny StängselFörordning.
Gifven Stockholm.å Slott den 31 Dec. 1828* ■I den mon Landets ödling tilltager, de fordna samfälligheterne i följd deraf försvinna > samt nya mera sammandragne egoskiften iijom desamma verkställas, blifver frågan öm grunden för Stängselskyldighetens fullgörande egolotterne emellan för delegarne vigtigare, och angelägenheten af sådape stadganden derom, som i tillämpningen må finnas vara på en gång de enklaste och billigaste, destomera märkbar.
Också har behofvet af en förbättrad lagstiftning angående Stängselskyldigheten, under den senare tiden, i allmänhet varit insedd och yrkad, ehuru i ett ämne af så mycket interesse för hvarje serskild jordegare, och der rubbning i fordna förhållanden äro i fråga, det icke kunnat förVäntas, att tankarne annorlunda än småningom skulle sig derom förena.
Maj:t, som med Sin uppmärksamhet följt Bili. till Puks. St. Prot. i;sta Sami. 2 Band. t 8:de Häft; 3 K. M. Nådiga Propås.
AT;s 43, denna angelägna del af den oeconomiska lagstiftningen, har länge varit af deras tanka, sorn ansett jemkningar i nu gällande Stängselstadganden nödige; men K:gl. Maj:t har, för tillkännagifvandet af denna sin åsigt, funnit
Sig höra afvakta den tidpunkt, då Begreppet om förändringens lämplighet närmare stadgat sig; och då Kongl. Maj:t tror denna tidpunkt nu vara inne, då nya Egodelnings-Författningar, deraf mera sammandraga egoskiften efter hand blifva en följd, äro gifne, och då frågan om förbättrade Stängselstadganden utgör en återstående vigtig del af lagstiftningen rörande Egodelningsverket; har K:gl. Maj:t, ur dessa förenade skäl, ansett Sig nu böra ifrågavarande ämne, serskildt Rikets Ständers pröfning underställa, i hvilket afseende ett Förslag till ny Stängselförfattning blifvit på Kongl. Maj:ts Nådiga Befallning utarbetadt, deröfver Kongl. Majrts Högste Domstol, enär frågan i vissa delar rörer ändring i Allmänna Lagens stadgande i 5 Capitlet Bjrggninga - Balken , underdånigt utlåtande afgifvit.
Uti berörde Capitel och Balk samt de om Stängselskyldighet gällande serskilde
Författtningar äro de hufvudsakliga allmänna grunder för deltagande i denna skyl - K. M. Nådiga Propts. TV:* 43. dighet stadgade, att uti inegor, eller åker , Och (ing, skall, skifteslag emellan, stängas efter förmedlade, och i utegor,- eller skogsöcli betesmark j efter oförmedlade hemmantalet; samt emellan delegare inom ett och feamma skifteslag uti inegorné efter deras delningsgrund, och i utegorne efter det hemmantal, hvarefter marken skiftad blifvit: att, der skogs- och betesmark möter åker och äng, deli; som åker Och äng eger, skall halia stängseln ensam; öch att de förändringar, skog och utmark kunna undergå genom uppodlingar till åker och äng, icke få verka till förändring i stängselskyldighéten, utan marken, oaktadt sina förbättringar, efter dess förra beskaffenhet anses; Ått, der deltagande i hiignadsskyldigheten bör å ömse Sidor ega rum, lägga hemmantal eller egoproportion till grund, Synes icke vara det rättaste eller billigaste.
Emellan serskildta skifteslag svarar sällan livarderas jordrymd mot bvartderas hem4 mantal, och ofta händer, att det ena skifteslaget, ehuru bestående af större hemmantal ärt det andra, med en högst obetydlig del af sina egor stöter intill det senare skifteslagets liela egomassa.
Inom skifteslagen är förhållandet i vissa fall ena - 4 K.
Nådiga Propos, N:o 43. handa, hvad utegorne beträffar; och i afseende på åker och äng, der delningsgrun- , den eller sjelfva egobeloppet bestämmer hägnadsskyldigheten, beror det nästan helt och hållet af egostyckets vidd, form och läge, huru stängselskyldigheten utfaller.
Genom bägge dessa stängselgrunder bestämmes skyldigheten således mycket af slumpen, och utom de förändringar deruti, som genom inträffade förhållanden med angränsande egor kunna uppkomma, skola dessa grunder sålunda ofta leda till obilligt deltagande, ofta till obillig befrielse för delegarne, hvadan ock samma stängselgrunder vid flere tillfällen icke blifvit efterlefde, utan afvikelser derifrån, enligt öfverenskommelser delegarne emellan egt rum.
Den olägenheten uppkommer äfven af dessa grunders tillämpning, att delegarne ofta få stängselsky Idighet, der de icke hafva några egor och således ingen nytta af stängseln, intet interesse att den upprätta och underhålla, men der skyldigheten medför en större tunga genom stängselämnens liemtning och afförande på längre afstånd.
Likaså har er- k farenheten visat, alt vid skiften, egolotterne, i grund af delegares yrkande, ofta blifvit bestämde och utlagde äfven med afseende på en jemnare fördelning af stängselskyldigheten, i verklig strid med hvad K. M. Nådiga Proper.
N:o 43. för vinnande af dst lämpligaste och nyttigaste skifte ske bordt; att klagan öfver verkställde egodelningar uppstått, blott för de följder de baft på stängselskyldigbeten; och att för öfrigt dessa stängsel-grunder ofta äro svåra, om icke omöjliga att rätt tillämpa, samt förenade med vidlyftiga uträkningar, deraf tvister och EmbetsmannaLi träde för stängseldelningars verkställande till kostnad och olägenhet för delegarne uppkomma, likasom förnyade yrkanden om förklaring af Författningarne blifvit en följd.
Deremot synes den princip för stängselskyldighet, som i våra äldre Lagar funnits och af Lag-Comite’n i dess Förslag till Byggninga-Ralk blifvit antagen, att der inegor möta xnegor, eller utegor gränsa till utegor, hvärdei’a sidan, utan afseende på hemmantal eller delningsgrund, i allmänhet deltager till hälften, vara på en gång den rättaste, billigaste och enklaste; den är oberoende af förändringar till sina följder vid uppkommande förändringar i ego-indelningarne; den undanrödjer der4 jemte tvister och Rättegångar, och gör främmande biträde för delningarnes upprättande öfverflödigt.
Mot denna grund vill man anföra, att den, som med ett mindre egostycke annan möter, icke kan anses draga 6 K, M. fladig* Frodas.
N.t 43. samma nytta af stängseln, som den, hvil-: ken möter med ett större, och derföre ic
Domstolen i dess underdåniga utlåtande fullständigt utvecklat.
Det synes dock vara lämpligt, att, vid frågan om stängsel utegor emellan, på sätt i 4 §• *802 års stängsel-förordning varit föreskrifvet, tillåta jemnkning i stängselskyldigheten vid de tillfällen, då stängsel-sträckan utgör 3,000 famnar eller derutöfver och det jemväl befinnes, att ena sidan af stängsels upprättande icke kan draga serdeles nytta.
Huru vida åter denna stängselgrund, såsom Lag-Comilen antagit, äfven i ali- * mänhet må tillämpas, då utegor möta inegor, och sålunda den hittills gällande befrielse för innehafvare af de förra, att i stängseln deltaga, helt och hållet upphöra. K. M. N tidi ga Prof os. No 43.
limm TILL PROTOKOLL VID liftag lena Riksdagen i Stockholm Aren nels FJEBDE SAMl/IIkEI. 1
Ank. till Exp.-Utsk. den 13 Okt. 1863, kl. 12 midd.
Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga skrifvelse, i fråga om ersättning af Statsverket till 3:ne ofjicers-enkor för innehållen aflöning för deras numera aflidne män under krigsfångenskap.
(V. A.)
Uti högstberörda den 24 Oktober sistlidet artill Rikets Ständer aflåtna och af samtliga Riks-Ständen till Stats-Utskottet remitterade nådiga skrifvelse (N:o 15), har Kongl. Maj:t behagat i nåder meddela hurusom Löjtnanten vid f. d. Armeens Flottas Sveaborgs eskader, Kapitenen Johan Fredrik Standertskjölds enka Johanna Wilhelmina Standertskjöld, född Mellin, i underdånighet anhållit, att, ehuru hon försummat att inom föreskrifven tid före utgången af år 1860, väcka anspråk pä utbekommande af den del utaf hennes mans aflöning, som under hans vid Sveaborgs öfvergång är 1808 iråkade fångenskap blifvit inni hällen, Kongl. Maj:t likväl, med afseende derå, att denna försummelse härledde sig från okunnighet 0111 det beslut, hvarigenom henne blifvit tillerkänd en sådan rättighet och dä samma okunnighet vore desto mer ursäktlig, som något tillkännagifvande af berörda beslut icke blifvit i Finska tidningarne infördt, måtte täckas af gunst och nåd tillåta sökanden, hvilken vore i Finland boende, att ännu få anmäla sig hos Stats-kontoret, för att derstädes göra sin rätt gällande.
Uti häröfver afgifvet underdånigt utlåtande hade Stats-kontoret, anfört: att, enligt Kongl. Brefvet den 24:de Juli 1857, Rikets Ständer, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med hvad Kongl. Maj:t föreslagit, beslutat att, för godtgörande af innehållen och till
Statsverket indragen aflöning för de under krigsåren 1806—1810 fångne ogifte officerare och underofficerare m. fl. en summa af 21,600 R:drR:mt på förslag skulle ä allmänna indragningsstaten uppföras till Kongl. Maj-ts disposition, att användas till gäldande af sådana fordringar af nämnda beskaffenhet, hvilka inom slutet af är 1860 i behörig ordning anmäldes och styrktes; att hvad som af detta anslag icke blifvit, för det afsedda ändamålet användt måste, likasom öfriga besparingar ä förslagsanslagen för år 1860, i sistnämnda års Bih. till R.
Prot. 1862 & 1863 4 Sami. 1 Afd. 4 Band. 1 Haft. 1 2 Ståts-Utskottets Utlåtande JW lil.
Rikshufvudbok tillgodoföras Riksgälds-kontoret, hvadan några medel af samma anslag, ehuru stäldt till Kongl.
Majits disposition, ieke vidare vore för ändamålet tillgängliga; samt att, vid sådant förhållande, syftemålet med sökandens underdåniga anhållan icke skulle vinnas, om, på sätt begärdt blifvit, henne meddelades nådigt tillstånd att, utan hinder af den försutna tiden, få hos Stats-kontoret anmäla sig för att söka göra sin rätt i berörda afseende gällande, en åtgärd, som dessutom vore i strid med det af Rikets Ständer vid anslagets beviljande fästade vilkor beträffande tiden, inom hvilken ifrågavarande fordringsanspråk borde anmälas och styrkas; — hvadan Stats-kontoret hemställt, att sökandens anhållan måtte lemnäs utan afseende.
Då emellertid af de ansökningen bifogade samt öfriga i Stats-kontoret tillgängliga handlingar och räkenskaper inhemtats: att Löjtnanten Standertskjöld år 1808 varit kommenderad till Sveaborg och blifvit vid dess Öfvergång fängen och afförd till staden Rostow i Jaroslawska guvernementet, hvarifrån han år 1809 återvändt till Finland och år 1810 erhållit afsked ur Svensk tjenst med kapitens-grad: att den 31:ste Mars 1810 för Standertskjöld, dä ännu ogift, blifvit utfärdad anordning å hälften af innestående lön för 2:dra, 3:dje och 4:de qvartalen 1808 samt hela året 1809, utgörande, efter 40 R:dr för år, 70 R:dr Banko eller 105 li:dr R:mt. ätt Standertskjöld den 23 Februari 1815 ingått äktenskap med sökanden samt den 4 Juni 1820 aflidit, elterlemnande, jemte enka, 2 minderåriga barn, och att sökanden, sorn är född den 6 September 1786, belunno sig i torftiga omständigheter, utan åtnjutande af någon pension; så och ehuru genom det ofvanstående icke kunde anses vara behörigen ådagalagt till hvad belopp ifrågavarande aflöning blifvit innehållen och kommit Statsverket till godo, helst närmare upplysning saknades om tiden, då Standertskjöld återkommit från fångenskapen, hade Stats-kontoret öfverlemnat till Kongl.
Majds nådiga pröfning om icke, då efter ali sannolikhet ett den utanordnade delen af aflöningen för åren 1808 och 1809 motsvarande belopp, 105 R:dr Runt, af samma aflöning hos Statsverket ännu innestode, samt med afseende ä de bevekande omständigheter, som för öfrigt förekommit, någon gratifikation kunde sökanden i nåder tilläggas att utgå af 4:de eller 7:de Hufvudtitelns anslag till extra utgifter.
Likaledes hade enkan efter f. d. Kapitenen vid f. d. Arméens Flottas Sveaborgs eskader Majoren Henrik Gustaf Standertskjöld, Jeanette Standertskjöld, född von Törne, hos Kongl. Majit i underdånighet anhållit, att sedan hon, som äfven är i Finland boende, hos Stats-kontoret begärt att utbekomma den andel af aflöningen för hennes man, som innehållits under det han, efter Sveaborgs öfvergång, hållits i Rysk fångenskap, men ansökningen om medlens utbekommande, i anseende till den vintertiden försvårade postgången emellan Sverige och Finland, skulle hafva till Stats-kontoret inkommit efter preskriptionstidens utgång den 31 December 1860, af hvilken orsak något afseende derå icke kunnat fästas, Kongl.
Majit måtte täckas af gunst och nåd tilldela sökanden, hvilken är född den 2 November 1788, en gratifikation, motsvarande den innehållna löneandelen.
I anledning häraf hade Stats-kontoret, uti afgifvet underdånigt utlåtande, jemte upplysning att någon sä beskaffad ansökning, som af enkan Standertskjöld blifvit omförmäld, hvarken före eller efter ofvannämnda proskriptionstids utgång lill Stats-kontoret inkommit, i underdånighet anfört: att af handlingarne väl inhemtats, Stats-Utskottets Utlåtande ,yW 171. 3 det Majoren Standertskjöld, som den 16 November 1801 befordrades till Kapiten vid Arméens Flottas Sveaborgs eskader och under 1808 kommenderades till Sveaborg, vid denna fästnings öfvergång blifvit fången och derefter afförd till staden Rostow i Jaroslawska guvernementet, äfvensom att han år 1810 med majsrs-grad erhållit afsked ur Svensk krigstjenst och den 23 Juli samma år ingått äktenskap med sökanden, som numera befunne sig i fattiga omständigheter; men att, oaktadt verkställda undersökningar, upplysning deremot icke kunnat vinnas om eller till hvad belopp aflöning för Standertskjöld under ifrågavarande tid ina hafva blifvit innehållen och till Statsverket indragen, samt att, om än antagas måste, att af lönen, utgörande, enligt 1808 års stat, för personer med kapitens-grad 150 R:dr Banko årligen, halfva beloppet under fångenskapen författningsenligt innehållits, uppgift saknades om tiden, när Standertskjöids fångenskap upphörde.
Då det emellertid icke borde betviflas, att de lönemedel, som för Standertskjöld under fångenskapen må hafva innehållits, ännu hos Statsverket innestode, enär, efter hvad tillgängliga handlingar visade, Standertskjöld icke. funnes upptagen bland de officerare, hvilka efter återkomsten från fångenskapen utbekommit indragen andel af sin aflöning, hade Statskontoret öfverlemna! till Kongl.
Maj:ts nådiga pröfning, om icke, vid sådant förhållande och med afseende tillika å sökandens styrkta medellöshet en gratifikation, till belopp, som Kongl.