Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Och som i öfrigt två Stånd stannat emot två i fråga om antagande af Kongl. Maj:ts förslag till tariff för kreditupplaget och transitoafgiften eller bibehållande af nu gällande tariff samt denna fråga egentligen endast afser, huruvida minimiqvantiteterna för kreditupplaget skola bestämmas till ett visst värdesbelopp eller till visst mått, mål eller vigt, utan att transito-afgiften skulle undergå någon rubbning; alltså torde frågan om denna förändring böra förfalla och nu gällande tariff för kreditupplaget och transito-afgiften skola bibehållas utan annan förändring, än Ståndens beslut, angående tulltaxan, nödvändigt kräfva.
Slutligen har Preste-ståndet, i afseende å redaktionen af tulltaxan, beslutat, att den i noten till införselstariffen befintliga hänvisning »flottholtz; se korkträd» skulle utbytas mot flottholtz; se kokbark; att rätta stafningen af glycyrrhiza skulle iakttagas; alt ordet fritt i ulförselskolumnen för mastix borde utgå; ordet souda rättas till soda å hänvisningen i noten: »äpplen; se frukter» uteslutas.
I följd af taxans indelning i serskilda in- och ulförselstariffer och beslutet, att tullfria varor icke i tarifferna upptagas förfaller den af Preste-ståndet, i afseende å mastix, anmärkta oriktighet.
Huruvida flottholtz skall hänvisas till korkträd eller korkbark, beror åter derpå, om ordet kork-träd, i förteckningen öfver till införsel tullfria varor, kommer att qvarstå eller till korkbark förändras.
Då de tre öfriga Stånden bibehållit hänvisningen i noten för äpplen, lärer densamma böra qvarstå.
Hvad slutligen angår stafningssätten af orden glycyrrhiza och souda, så hemställer Utskottet att öfriga Stånden ville i Preste-ståndets beslut derutinnan sig förena; och lärer i annat fall gällande taxa i denna del böra förblifva oförändrad.
Bih. till J(.
Prot. 1847 och 1848. 5 Sami. 1 Afd. 16 Höft. 8 58 Bevillnings-Ulskollets Memorial, N:o 23.
Af Herr Aminoff', J. F.: »Emot Bevillningsutskottets förslag, att alla de frågor rörande tullafgifterna, om hvilka alla fyra Riksståndens beslut icke sammanstämma, böra, på sätt hittills egt rum, genom omröstning i förstärkt Statsutskott afgöras, får jag reservera mig.
Denna åtgärd saknar i min tanke allt annat verkligt stöd än en långvarig praxis, från hvars åberopande Utskottet likväl afstått.
För del misstag, som från början grundat denna praxis, må någon, om också ingalunda giltig, förklaring kunna hemtas derifrån, att före sistlidne riksdag, enligt den lydelse 86 § Regeringsformen då hade, Riksstånden voro pligtige att, när i deras plena sådana anmärkningar gjordes mot utskotts förslag, som hindrade dessas antagande, deraf gifva Utskottet del, så att stånden icke förr än förslaget ånyo från Utskottet återkommit egde att i anledning af detsamma fatta beslut, som afveko från hvad af Utskottet blifvit tillstyrkt.
Denna föreskrift, jemförd med innehållet af 70 och 71 §§ Regeringsformen, att då, i fråga om de allmänna grunderna för den blifvande bevillningens fördelning och utgörande, Bevillningsutskottet ovillkorligen borde höras öfver de ändringar, som i dess första förslag inom Riksstånden yrkades, innan de tvistiga frågorna fingo till hufvudsakligt afgörande förekomma, och att, om dervid alla Riksståndens beslut icke sammanstämde, saken skulle öfverlemnas till förstärkt Statsutskott, synes nemligen hafva gifvit anledning till den föreställlning, att alla frågor af bevillnings natur borde behandlas efter nyssnämnda 71 § i Regeringsformen.
Derigenom, att vid sistlidna riksdag berörda föreskrift i 86 § Regeringsformen blifvit borttagen och i stället uti 49 § Riksdagsordningen införts det allmänna stadgande, att, om något ärende finnes tillfyllest utredt, ändring i Utskottets förslag må, redan vid dess första föredragning, kunna i Riksstånden beslutas, har emellertid frågan blifvit ställd mera på del rena, och samtlige Rikets Ständer hafva ock vid denna riksdag behandlat
Bevillningsutskottets förslag angående tullbevillningen i öfverensstämmelse med nämnda förändrade stadgande, och rörande densamma fattat hufvudsakliga från samma första förslag afvikande beslut, hvilket icke grundlagsenligen kunnat ske, om frågan angående tullbevillningen afsåges uti 70 och 71 §§ Regeringsformen, enligt hvilken i dithörande ämnen difinitiva beslut, på sätt nyss är anfördt, ej få, då Utskottets första förslag förehafves, i strid med detsamma fattas.
Detta misstag, som sålunda tillförene möjligen kunnat förklaras, kan det icke vidare nu.
Jag vill söka ådagalägga detta, först genom att visa, att
Utskottets skäl för dess afgifna tillstyrkande sakna giltighet och vidare genom att anföra de Bevillnings-Ulskoltels Memorial, N:o 23.
59 grunder, som styrka den åsigt, jag hyser, att tullbevillnings-, såväl som alla öfriga till Bevillningsutskottet hörande frågor, med undantag endast af dem, som röra allmänna bevillningen, böra behandlas enligt 73 och 75 §§ Riksdagsordningen, d. v. s. så, att tre Riksstånds sammanstämmande beslut angående tullbeloppen utgöra Rikets Ständers, och att, der två stånd stannat mot två, eller hvart Stånd för sig fattat skiljaktiga beslut, frågan bör afgöras genom omröstning i förstärkt Bevillningsutskott.
Utskottet åberopar till stöd för sin mening, att 53 § Regeringsformen utstakar såsom Bevillningsutskottets enda åliggande, att föreslå bevillningens fördelning; att 59 och 60 §§ Regeringsformen förklara hvad med bevillningar förslås, nemligen allt, som tillhör Bevillningsutskottets handläggning, hvaribland jemväl förekomma tullafgifterna; och att, sedan genom 56 och 69 §§ Regeringsformen blifvit stadgadt, huru förfaras skall med afgörandet af de ärenden, som handläggas af Konstitutionsoch Statsutskotten, 70 och 71 §§ Regeringsformen bestämma förfaringssättet med det ärende, bevillningens fördelning, som tillhör Bevillningsutskottet; af hvilket allt den slutföljd velat bernias, att med bevillningens fördelning förstås bestämmandet af alla de i 60 § Regeringsformen uppräknade algifter, som lill bevillningar hänföras, och att således 71 § Regeringsformen afser dem alia.
Häremot får jag erinra: att med föreskriften i 53 § Regeringsformen, att Be villningsutskottet tillhör att föreslå bevillningens fördelning, destomindre kan afses, att detta skulle utgöra Utskottets enda åliggande, som Utskottet onekligen har sig genom grundlagarna flera andra ålagdt, utan bör detta stadgande desto hellre anses uttrycka endast hvad som hufvudsakligen tillhör Utskottet, som i en paragraf, der alla Utskottens åligganden skulle sammanfattas, icke alla dessa skäligen kunde inrymmas, äfven om det antoges, att de alla kunnat af lagstiftaren förutses; — vidare att om man, såsom Utskottets mening tyckes vara, antoge, att Konstitutions-, Stats- och Bevillningsutskottens ärenden icke finge behandlas i annan ordning, än som i de §§, nemligen 56, 69 och 71, hvilka hvar för sig hafva afseende på dessa Utskott, stadgas, så skulle man råka i icke ringa villrådighet, huru med de öfriga Utskottens ärenden borde förfaras, emedan någon föreskrift, bestämdt utmärkande dem, hvar för sig, eller gemensamt, i det afseende saknas, hvadan ock då 49, 73 och 75 §§ Riksdagsordningen i allmänhet stadga, huru för riksdagsfrågors slutliga behandling och afgörande skall förfaras, dessa paragrafer lära böra utgöra det egentliga rättesnöret och undantag från hvad som i dem stadgas icke tillåtas i andra, än de i 75 § medgifna fall, bland hvilka väl uppräknas det ärende, hvarom i 70 och 71 §§ Regeringsformen »serskilt förordnadt är», nemligen allmänna bevillningen, men 60 Bcvillnings-Ulsliollels Memorial, N:o 25. ingalunda alla de ärenden, om hvilka 59 och 60 §§ handla, nemligen såväl nyssnämnda, som tull- och alla öfriga bevillningar.
Detta till vederläggning af de skäl, på hvilka Utskottet stödt sin mening.
Nu något till ytterligare bestyrkande af min.
Frågan beror, såsom redan ofvan är anlydt, bufvudsakligen derpå, huruvida innehållet af 70 och 71 §§ Regeringsformen kan anses omfatta och afse annat än den s. k. allmänna bevillningen.
Uti 109 § Regeringsformen stadgas, att om, vid förloppet af den tid, hvarinom Rikets Ständer icke kunna af Konungen åtskiljas, Rikets Ständer ännu icke någon ny bevillning till bestämdt belopp sig åtagit, Konungen derefter skall kunna Rikets Ständer åtskilja, i hvilket fall den förra bevillningen kommer att fortfara, och att, om deremot hela bevillningens belopp är bestämdt, men Rikets Ständer icke blifvit om fördelningen ense, de i den sista bevillningsförordningen stadgade artiklar skola efter den fastställda bevillning ssummans förhållande till den, som vid föregående riksdag varit fördelad, jemlikt ökas eller minskas.
Jemföras nu dessa bestämmelser, som uppenbarligen icke afse något annat än den allmänna efter bevillningsförordningen utgående direkta bevillningen, med innehållet af 70 och 71 så återfinner man der i det närmaste alldeles samma termer och benämningar.
Der säges nemligen: att Bevillningsutskottet åligger uppgifva de allmänna grunderna för den blifvande bevillningens fördelning, hvarefter och sedan summans belopp blifvit fastställd, Utskottet skall, med tillämpning af dessa grunder, författa förslag till bevillningens utgörande, samt alt, om skiljaktighet yppar sig emellan flere af Riksstånden om dessa grunder, sätten af deras tillämpning och bevillningens fördelning till utgörande, eller något Riksstånd skulle undandraga sig det deltagande i den fastställda bevillningssumman, som föreslagits, det serskilta behandlingssätt, som ofvan är omförrnäldt, då skall dervid iakttagas; och ehuru efter en sådan jemförelse någon vidare tvekan icke bör kunna förefinnas, att ju 70 och 71 §§ endast handla om allmänna, men icke om lull- eller öfriga bevillningar, vili jag till ytterligare stöd för denna åsigt hänvisa tili följande förhållanden: att den summa, sorn skall fyllas genom bevillning, icke kan utrönas, likasom icke heller enligt föregående riksdagars förhandlingar något försök blifvit gjordt att utröna densamma, annorlunda än att från beloppet af statens fastställda utgifter afdragits dels de ordinarie inkomsterna och dels de extra ordinarie inkomster, som härflyta af Sjötullsmedlen, Saluaccismedlen, Postmedlen, Chartce-Sigillatoe-afgiften, Bränvins-brännings-afgiften, samt Tidningsstämpel- och Kortstämpel-afgiften. att följaktligen alla dessa afgifler måste vara till siffran (och således icke endast de allmänna grunderna för desamma] bestämda, innan bevillningssummans be - Bevillnings-Ulskoltels Memorial, IS':o 25. 6) lopp kan fastställas, hvilket ock, såsom af Utskottet medgifves, instämmer med det förfaringssätt, Utskottet tillförene städse iakttagit; att om någon statsfyllnadssumma icke behöfves, allmänna hevillningen, såsom derpå helt och hållet beroende, försvinner, hvaremot tullafgifterna, om ock ursprungligen tillkomna endast för att bereda inkomst åt staten, numera jemväl innefatta egenskapen af skydd för inhemska näringar, och alltså äro att anse såsom nödvändige, äfven om de för statens allmänna behof kunde umbäras; att den i 71 § gjorda förutsättning, att något Riksstånd skulle söka undandraga sig deltagande i den fastställda bevillningssumman, saknar all tillämplighet i afseende på tullafgifterna, hvilka drabba endast konsumenten, — på stämplade pappersafgiflen, sorn erlägges endast af den rättsökande och affärsmannen, — på bränvinsbränningsalgiften, hvilken blott den, som tillverkar eller förtär bränvin, får vidkännas m. m., utan hänseende till hvilket stånd han hörer,
hvaremot den allmänna hevillningen otvifvelaktig! kan fördelas så, att den ojemnt och obilligt trycker de do serskilta Ståndens medlemmar; att allmänna hevillningen äfven deruti skiljer sig från de öfriga bevillningsmedlen och fördenskull kunnat anses erfordra ett serskildt behandlingssätt, att den ingår till Riksgälds-kontoret och står under Ständernas egen disposition, under det de senare ingå till Stats-kontoret och disponeras af Kongl. Maj:t, samt slutligen: alt, då tre Riksstånds mening uti alla frågor, med undantag af dem, som röra ändring i Rikets grundlagar och den allmänna bevillningens fördelning, utgöra Rikets Ständers beslut, äfven då fråga är om lif, ära och gods, det synes, att ärenden af en så underordnad beskaffenhet som tullfrågor skäligen kunna till de förstnämnda hänföras; på grund af hvilket allt och då grundiagarne böra efter deras ordalydelse, hvarmed jag trott alt min nu yttrade åsigt närmast öfverensstämmer, och utan afseende på ett åldrigt bruk, som nu visats icke hafva varit annat än ett missbruk, tolkas, samt enär 73 § Riksdagsordningen tydligen stadgar, alt det utskott, til! hvars handläggning ett mål hört, hvilket i förevarande fall är Revillningsutskottet, skall förstärkas, jag yrkar, att memorialet må återremitteras till nämnde utskott, med föreskrift alt ställa sina deri afgifna förslag i öfverensstämmelse med stadganderna i 73 och 73 §§ Riksdagsordningen.» Af Hr Prosten Melén: »låmot pluralitetens inom Utskottet beslut, rörande »hemställan, att, der samtlige Riksstånden icke förena sig i sammanstämmande beslut angående tullafgifterne och derpå inverkande frågor, dessa må, pä sätt hittills egt rum, genom votering i förstärkt Statsutskott slutligen af göras», får jag nedlägga min reservation. 62 Bevillnings-Ulskottels Memorial, N:o 23.
Då ärendet inom Utskottet in pleno slutligen handlades, erkändes allmänt, att 70 och 71 §§.
Regeringsformen, rätt tolkade, endast afse den så kallade allmänna bevillningen, och att således nu förevarande fråga, som rörer tullbevillningen, rätteligen borde behandlas efter 73 och 75 §§ Riksdagsordningen; men derjemte för klarades lika öppet af flere ledamöter inom Utskottet, att, oaktadt de erkände 70 och 71 §§:s i Regeringsformen orätta tillämpning på tullbevillningen, de likväl ernade rösta för vidblifvande af hittills gällande praxis.
Då jag deremot lika litet i denna, som i hvarje annan fråga, vill låta min öfvertygelse vika för någon orätt gällande praxis, vare huru gammal som helst, har jag icke kunnat undgå ett försök att inom Utskottet få ifrågasatte §§ tillämpade efter deras verkliga innehåll.
I utlåtandet tillkännagifves visserligen, att Utskottet icke »hufvudsakligen grundar sin åsigt, om riktigheten af den hittills iakttagna tolkningen, pä gällande praxis»; men då jag undersöker de skäl, Utskottet, genom egen tydning af åtskilli ga §§ i Regeringsformen och Riksdagsordningen, till stöd för sitt betänkande söker göra gällande, tillstår jag öppet, att jag skulle i thy fall, hellre rätt fram endast åberopat hittills gällande praxis, hvarpå resultatet af omröstningen inom Utskottet också verkligen grundar sig.
Den bevisning, Utskottet i början af sitt argumenterande, rörande tolkningen af 70 och 71 §§ Regeringsformen, med förklarande, att »ingen giltig anledning gifves till den åsigt, att med uttrycket bevillningens fördelning i desse §§ endast den allmänna bevillningens bestämmande skulle förstås», vill åstadkomma, synes mig alldeles ofullständig och på intet sätt tillfredsställande.
Det stöd för betänkandet, Utskottet dernäst söker uti 53 § Regeringsformen, är lika svagt.
I denna paragraf skulle jag deremot vilja söka ett stöd för min åsigt i denna fråga.
Denna paragraf upptager endast den allmänna bevillningen, sorn måste bestämdt fördelas på fastigheter, rörelse, personer etc.
Någon sådan fördelning af Tull-, Bränvins-, Chartae-Sigillatae- etc. bevillningen, kan väl icke rimligen komma i fråga.
Behandlingen af dessa frågor är en serskild sak och utgör, om man så vill, extra göromål, som åligger Bevillningsutskottet, på samma sätt som öfrige Utskotten icke sakna dylika åligganden inom deras områden.
Hvad åberopandet af 59 och 60 §§ Regeringsformen angår, ligger för en hvar öppet, att alla här uppräknade extra bevillningar icke knnna inblandas i eller hänföras till den allmänna bevillningen, hvilken har sin rätt enskildt bevarad uti 70 och 71 §§ Regeringsformen.
Huru Bevillningsutskottets pluralitet, efter ett sådant argumenterande, kunnat komma ens till den slutsats, att det »vill synas uppenbart», »att med bevillningens fördelning Bevillnings Utskottets Memorial, N:o 25. 63 förstås bestämmandet af alla de i 60 § uppräknade af gifter, etc », synes mig alldeles oförklarligt.
Något annat skäl, än hittills antagen praxis, tror jag man fruktlöst här kan göra gällande.
Det är alltid illa, då lagar författas så otydliga, att de kunna på mer än ett sätt tydas.
Här tyckes likväl detta mindre ega rum, om man vill strängt fästa sig vid verkliga innehållet af hvarje åberopad §.
Att 71 § Regeringsformen tillåter, att ett Stånds beslut emot tre, då det rörer allmänna bevillningen, kan göra sig gällande, finnér jag icke obilligt, då här är fråga om en direkt beskattning, som ingen hvarken får eller kan undandraga sig; må derföre äfven minoriteten här ega en appell.
Men deraf följer alldeles icke, att de extra bevillningarne böra behandlas på samma sätt.
Det beror här på hvarje person enskildt att pålägga sig denna börda eller undvika den; vill jag ej betala tullafgifter, står det mig alltid öppet att icke införskrifva eller förbruka utländska varor; vill jag ej betala bränvinsskatt, kan jag afstå ifrån att tillverka bränvin, o. s. v.
Här tyckes väl således både med rättvisa och billighet vara förenadt, att tre Stånds sammanstämmande beslut utgör lag, och då två Stånd stadna emot två, frågan här afgöres ej i förstärkt Stats- utan Bevill ningsutskott, såsom 73 och 73 §§ Riksdags-ordningen tydligen föreskrifva.» Härmed instämde Herr Prosten Schröder.
Af Herr Murén, P,: »Efter min åsigt är det alldeles otvifvelaktig!, att frågan, huruvida en vara må emot tull in- eller utföras, eller om den skall förbjudas till in- eller utförsel, lika mycket, som frågan om bestämmande af den ena eller andra tullafgiften, inverkar på tullbevillningens belopp.
Jag kan således icke instämma i Utskottets antagande, att, der två stånd stannat emot två i afseende å ifrågasatt upphäfvande af nu gällande in- och utförselsförbud, frågan skall förfalla och förbuden qvarstå; utan hemställer jag vördsamt, att Rikets Ständer behagade besluta, det dessa frågor skola blifva föremål för omröstning i förstärkt Utskott, på samma sätt, som för frågor om tullbevillningens belopp i allmänhet bestämmes.» Häruti instämde Herrar E.
Sjöstedt, Carl M. Bjur, A. G. Tauson, A.
Gullström, A. J. Fahlcrantz, Jon. Rhodin.
STOCKIIO LM, TRYCKT IIOS JOH. BECKMAN, 1848.
Bevillnings-Vlskotlels Memorial, N.o 0.4. i N:o 24.
Ank. till Exp. Utsk. den 4 Juli» kl. 11 f m.
Memorial, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottets utlåtande N:o sti, i fråga om anvisande af medel för godtgörande af det lån, som Rikets Ständer beslutat upptaga till bestridande af rustningskostnader.
-Enligt serskilda lill Utskottet ankomna utdrag af Riks-ståndens protokoll, hafva Preste- och Borgare-stånden bifallit hvad Utskottet i dess fbreniimnde utlåtande tillstyrkt och föreslagit, hvaremot hos Ridderskapet och Adeln samt Bonde-ståndet sådane anmärkningar blifvit dervid framställda, som till ärendets återremitterande föranledt.
Inom Ridderskapet och Adeln är nemligen anfördt: att Utskotlels hemställan, ”alt a hvarje debetsedel för innevarande år må under rubrik, till gäldande af 1848 års krigsrustningskostnader, utföras en sjettedel eller 16 | procent af summan'utaf all den bevillning, som förut i debetsedeln blifvit den skallskyldige påförd,” icke syntes fullt antaglig, enär på debetsedlarne äfven upptoges allt hvad den skattskyldige under namn af bevillning utgör t. ex. bränvinsbränningsafgift, ruslt jensl-bevillning m. fl. och således tvert emot hvad Utskottet tycktes hafva åsyftat, de 16 | procenten kunde komma att beräknas äfven å dessa skatletitlar; att det 1 öfrigt vore orättvist och obilligt, att förhöjningen egde rum äfven å den bevillning, som utgöres efter 3:dje artikeln eller för så kallade karaktersfu!Imakter, samt att, på grund häraf, lydelsen af det ifrågavarande förslaget till beslut borde blifva följande: ”att å hvarje debetsedel för innevarande år må under rubrik, till gäldande af 1848 års krigsrustningskostnader, utföras en sjettedel eller 16 \ procent af summan utaf all den bevillning, som, enligt nu gällande bevillningsförordnings Irenne artiklar, blifvit den skattskyldige påförd” o. s. v. eller också: ”enligt l:a och 2:a artikeln af den allmänna bevillningen;’’ — vidare, att den ifrågavarande bevillningen icke borde utgå på ett så obilligt sätt, att den fattigaste klassen lomme proportionsvis att betala allramest i form af bevillning efter l:a artikeln, som utgår lika, utan afseende på någon förmögenhet, och att derföre någon förhöjning af denna bevillning icke borde ega rum, i följd hvaraf och då äfven all fråga om förhöjning i bevillningen efter 3:dje artikeln, på sätt förut blifvit yrkadt, borde förfalla, samt hela det erforderliga beloppet alltBih. till R.
Prot. 1847 oc^ 1848 , 5 Sami. 1 Af A. 77 Haft. 1 2 Bei illnings-UtskoUets Memorial, IS;o 2^. så komma att uttaxeras efter 2:a artikeln, den årliga tillökningen i denna bevillning, som förut uppgått till fullt en och en half million, måtte bestämmas till vid pass en femtedel deraf eller 20 procent, och beslutet få denna lydelse: ”att å hvarje debetsedel utföres en femtedel eller 20 procent af summan utaf den bevillning, som förut i debetsedeln efter 2:a artikeln blifvit den skaltskyldige påförd att bokföras"; — att det vore destomindre lämpligt att nu godkänna förslaget om förhöjning å 3:dje artikeln, som ännu vore oafgjurdt, om den korame att såsom bevillningsgrund fortfara; — alt med den förhöjda bevillningens utgörande för innevarande år väl borde förfaras, på sätt Utskottet föreslagit, men alt, då den indirekta beskattningen ingalunda kändes så tung, som den direkt utgående, det för de följande åren erforderliga beloppet hellre bordt åt Riksgälds kontoret anvisas på tullmedlen, och tillgång dertill beredas genom förhöjning i införselstullen på en del öfverflöds- eller s. k. kolonialvaror, nemi. af 4 rst på skålpundet utaf råsocker samt raffinad och melis eller toppsocker, så att tullen derå blefve 6 sk., samt för kaffe 5 sk. per skålpund, äfvensom af några runstycken på tobak per skålpund; — att hellre bevillningen efter
Ua artikeln eller personliga skyddsafgiften borde höjas, t. ex. med 6 sk, för man och 3 sk. för qvinna, hvarigenom minst 150,000 r:dr eller halfva det erforderliga beloppet, årligen erhölles, och den återstående hälften läggas på 2:a artikeln; — att då billigheten icke mindre nu än tillförene fordrade, att låntagaren får åtnjuta bevillningsafdrag för den ränta, som öfverstiger fem procent, ett proportionerligt afdrag å räntan bör honom tiilgodokomma för den tillökning, som nu vore i fråga, likasom för den gamla afgiften efter 2:a artikeln; — samt slutligen, att om, såsom förut blifvit föreslaget, de årligen erforderliga 300,000 r:dr anvisades på tullintraden, ersättning derföre till statsverket kunde beredas äfven på det sätt, att genom serskildt förordnande bestämdes en viss tolag på några få, men betydliga artiklar, hvilken tolag borde i stället tili tullmedlen ingå.