Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Rikets näst derefter sammanträdande Ständer förelägga; så har, i anledning häraf, E. K. M., uti nådig skrifvelse den 9 November sistlidet år, täckts gifva Rikets Ständer tillkänna: alt efter det rust- oeh rotehållare af båtsmanshållet blifvit i ämnet hörde, hvarvid en stor pluralitet önskat beklädnadsbidragets öfvertaganrle af kronan, emot årliga algifter af rotarne, men rar del yttrat sig vilja dels vidblifva nuvarande bekiädnadssätt, dels afvakta föreläggandet af nådigt förslag till den åsyftade förändringen, E. K.
Af. förordnat en kommitté tili uppgörande af underdånigt förslag för båtsmans-beklädnadens ordnande på ett mera ändamålsenligt sätt, hvilken kommitté, uti underdånigt utlåtande den 16 September 1844, afgilvit ett förslag i sådant hänseende, innefattande följande grunder för ifrågavarande beklädnads utgörande, nemligen: att Kongl. Maj:!, och kronan, såsom förmånligt ej mindre för rust- och rotehållarne samt båtsmännen, än för staten, öfvertager bestyret med anskaffningen af den egentliga båtsmans-beklädnaden, men att rust- och rotehållarne, hädanefter som hittills, lemna sina båtsmän skjortor, strumpor och skor iu na - 192 Expeditiois-Utskottets Förslag lill und.
Skrifvelse, N.o t’3. tura, äfvensom kappsäck; att kontrakter i detta afseende ej böra ingås med vissa kompanier eller rlistrikter, utan öfverenskommelsen vara allmän inom hela båtsmanshållet eller frågan i annat fall förfalla; att den beklädnad, som af kronan kommer att bestås, skall vara bättre än den nuvarande och lika för bela båtsmanshållet samt utgå efter en föreslagen stat; att beklädnaden bör begagnas viss tid såsom, parad-bekländnad vid stationen och till sjöss, samt viss tid som släp-beklädnad, så väl under uppfordring som i landsorten, hvarefter den skall blifva båtsmannens tillhörighet och af honom nyttjas till arbetskläder; att rust- och i’Otehållarne icke besväras med beklädnadens förvarande i rotekista; att rust- och rotehållarne erlägga i fredstid en kontant ersättning till kronan, svarande emot |:delar af nuvarande beklädnadens kostnad efter medium af tio års markegång i hvarje län, men i krigstid full ersättning efter markegång; samt att ett årligt statsbidrag af omkring 28,000 r.dr såsom förslags-anslag dessutom för ändamålet lemnäs.
Och har E. K. M., som i nåder hufvudsakligen gillat förenämnda, af kommitterade uppgifna, grunder för båtsmans-beklädnadens öfvertagande af kronan, derjemte förklarat sig vilja bifalla Rikets Ständers ofvanberörda framställning i ämnet, i fall rust- och rotehållarne framgent erlade fyra femtedelar af kostnaden för de beklädnadspersedlar, från hvilkas utgifvande in natura rotarne frikallades, samt Rikets Ständer anvisade ett årligt förslagsanslag af 28,000 r:dr banko.
M. sålunda behagat i nåder meddela hafva Rikets Ständer i öfvervägande tagit; och ehuru Rikets Ständer hufvudsakligen gilla de af kommitterade föreslagne grunder för båtsmans-beklädnadens öfvertagande af kronan, kunna Rikets Ständer likväl icke dela den åsigt, att, för vinnande af ändamålet, omförmälda af E. K. M. i nåder föreslagna åtgärd ovilkorligen bör bero på en allmän öfverenskommelse med hela båtsmanshållet, och förfalla., derest en sådan allmän öfverenskommelse icke skulle kunna träffas.
Yäl kunna åtskilliga olägenheter blifva en följd af endast en partiel öfverenskommelse, men lika litet bör, efter Rikets Ständers tanka, farhågan i detta hänseende föranleda för rotehållarne, emot deras vilja, ett åläggande, hvilket icke öfverensstämmer med knekte-kontraktens innehåll, och hvarföre det bör bero af rust- eller rotehållarnes egen fria vilja att på förslaget ingå eller icke, som denna farhåga bör verka derhän, att, om ingen allmän öfverenskommelse kan tillvägabringas, hela saken då skall alldeles förfalla, helst Rikets Ständer hysa den öfvertygelse, att med afseende å den lättnad, som skulle uppkomma i utgörandet af beklädnaden, derest kronan, emot de af E. K. M. föreslagna vilkor, öfver - Expeditions-Utskottets Förslag till lind Skrifvelse, N:0 lt3.
193 öfvertoge densamma, högst få rust- och rotehållare skola hysa någon betänklighet vid att förslaget antaga.
Härvid förekommer likväl en omständighet, i afseende hvarå en bestämmelse torde Tara af nöden.
Det kan nemligen inträffa, att icke alla egarne af en rote äro villige att ingå öfverenskommelse i förenämnde hänseende, utan att en eller annan intressent af roten sätter sig deremot, hvilket likväl, enligt Rikets Ständers åsigt, icke bör föranleda något hinder för öfverenskommelsens träffande, derest pluraliteten af rote-intressenterne, beräknad efter hvarderas andel i roten, är benägen att öfverenskomnielsen antaga; och anse Rikets Ständer, för att gifva rust- och rotehållarne upplysning örn kostnaden för båtsmännens beklädande samt en ledning för omdömet i frågan, uppgifter böra rust- och rotehållarne meddelas på de sednaste 10 årens markegångspris samt medelpriset deraf på de persedlar, som hestås båtsmännen i hvarje län, så att vederbörande rote-intressenter må vara i tillfälle att med sakkännedom sjelfve i ämnet fatta ett omdöme.
I enlighet med hvad nu blifvit i underdånighet yttradt, hafva Rikets Ständer, för sin del, medgifvit: att staten må öfvertaga bestyret med anskaffningen af den egentliga båtsmans-beklädnaden, men att rust- och rotehållare hädanefter sorn hittills lemna sina båtsmän skjortor, strumpor och skor samt kappsäck; att kontrakter i sådant afseende må ingås med rust-och rotehållare, med iakttagande dervid, att pluraliteten af hvarje rotes delegare, beräknad efter hvars och ens andel i roten, eger härutinnan bestämma; dock att dessa kontrakter gälla endast så länge det för båtsmans-beklädnaden erforderliga anslag af staten fortfar, men att, om detsamma upphörer, rust- och rotehållare inträda i sin närvarande skyldighet i afseende å båtsmans-beklädnadens utgörande.
Rikets Ständer förvänta likväl, att den beklädnad, som af kronan kommer att bestås, bör vara bättre och iner ändamålsenlig än den nuvarande, samt utgå efter en bestämd stat och begagnas viss tid såsom paradbeklädnad vid stationen och till sjöss, samt viss tid såsom släp-heklädnad, så väl under uppfordring som i landsorten, hvarefter den blir båtsmannens tillhörighet och får af honom nyttjas till arbetskläder, äfvensom att rust- och rotehållarne icke besväras med beklädnadens förvarande i rotekistan; och hafva Rikets Ständer slutligen bifallit, det de rust- och rotehållare, som på ofvanberörda förslag ingå, må erlägga i fredstid en kontant ersättning till kronan, svarande mot fyra femtedelar af kostnaden efter medium af nästföregående tio års markegång i hvarje län, för de beklädnads-persedlar, hvilka kronan öfvertager, men i krigstid full ersättning efter markegång; hvarjemte Rikets Bih. till R.
Prot. 1847 och 18410 Sami. 1 A/d £5 194 Expeditions-Utskottets Förslag till und. Skrifvelse, N.o 114•
Ständer, i och för ofvannämnda ändamål, anvisat ett förslagsanslag af högst 28,000 r:dr banko årligen, för att i mån af behof användas, allt efter som rust- och rotehållarne på omförmälda öfverenskommelse ingå.
Hvilket Rikets Ständer härmed få i underdånighet anmäla,- framhärdande &c. Stockholm den 21 Juni 1848.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 14 Juni 1848.
Preste-ståndet den 17 — — Borgare-ståndet den 17 — — Bonde-ståndet den 21 — — Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, angående folkskole-afgiftens fortsatta utgörande samt om närmare bestämmelser dervid.
(Stats- och Bevilln.-utsk. Uti., N:o 16.) S. A. K.
Efter det hos Rikets Ständer fråga förekommit derom, att den vid nästlidna riksdag, i sammanhang med nedsättning till hälften af personliga skyddsafgiften, beslutade afgift för folkundervisningens befrämjande och de för densammas utgörande meddelade föreskrifter måtte fortfarande förblifva gällande, utan att vid hvarje riksdag behöfva förnyas; så och ehuru berörda afgift, hvilken med personliga skyddsafgiften icke eger annan gemenskap, än att densamma blifvit fastställd till lika belopp med nyssnämnda nedsättning, icke synes kunna hänföras till de allmänna bidrag, hvilka Rikets Ständer, enligt 60 § regeringsformen, ega att hvarje riksdag såsom bevillning sig åtaga, och förnyelse af beslutet om folkskole-afgiften följaktligen ieke erfordras, hafva likväl, sedan tvekan derom visat sig hafva forefunnits, Rikets Städer ansett det icke vara olämpligt, att sådant af Rikets Ständer uttryckligen uttalades, hvadan Rikets Ständer velat förklara, att den vid sednaste riksdag beslutade afgift af 12 sk. banko för man och 6 sk. banko för qvinna till folkundervisningen» befrämjande bör, i öfverensstämmelse med Rikets Ständers derom då aflåtna underdåniga skrifvelse och E. K.
Ma derpå grundade nådiga kungörelse af Expeditions-Utskottets Förslag till urul.
Skrifvelse, N:o 114- 1S?5 den 13 Mars 1846, utan att vid riksdagarne erfordra förnyelse, fortfara att i framtiden utgå, så länge beliofvet af samma afgift förefinnes och intilldess Rikets Ständer finna sig föranlåtne alt beslutet derom i grundlagsenlig ordning upphäfva.
Härjemte och med hänsigt till stadgandet i högstberörda Kongl, kungörelse, att i afseende å folkskole-afgiften jemväl skall iakttagas hvad om undantag från, lindring uti samt afkortning af personliga skyddsafgiften finnes bestämdt, hafva, enligt hvad Rikets Ständer inhemtat, skiljaktiga åsigter gjort sig gällande, huruvida afdrag för minderåriga barn bör ega rum endast åbcvillningen, utan att drabba folkskole-afgiften, om än icke bevillningen uppgår till så stort belopp, som svarar mot afkortningen; eller om afdraget bör lika fördelas på bevillningen och folkskole-afgiften, eller ändtligen om, då halfva afkortningssumman öfverstiger bevillningsbeloppet, öfverskottet bör afidragas å folkskole-afgiften; och sorn med ändamålet med sistnämnda afgift icke är förenligt, att lindring deruti får åtnjutas i samma nion, sorn man eger ett större antal barn och således desto flera, som af den åsyftade undervisningen äro i behof, hafva Rikets Ständei’, i afseende på tillämpningen af de ifrågavarande stadgandena, beslutat, att det i 147 § bevillnings-förordningen medgifna afdrag af 4 sk. banko för hvartdera af fyra eller flera minderåriga barn böra ega rum endast å den ålagda bevillningen, äfven om denna icke uppgår till fulla afkortnings-beloppet, och sålunda icke uti något fall kunna drabba folkskole-afgiften.
Likaledes har det förhållande, att sjömän, ehuru med hustrur och barn ]>osatte å landet, likväl erlägga folkskole-afgiften i den stad, vid hvars sjömanshus de äro för sina personer skattskrifne och utgöra bevillning, synts påkalla rättelse, enär billigheten fordrar, att folkskole-afgiften må komma det distrikt, i hvars skola barnen njuta undervisning, till godo, hvadan Rikets Ständer godtfunnit att i allmänhet stadga, det folkskole-afgiften skall tillfalla den församling, der den skattskyldige med hustru och barn är boende eller i Ilvars husförhörsböcker han finnes kyrkoskrifven, och att samma afgift af kronans vederbörande tjenstemän derstädes skall påföras och uppbäras.
Med anmälan om dessa beslut, få Rikets Ständer hos K K. M. i underdånighet anhålla, att i de delar, verkställighet erfordras, nödiga föreskrifter måtte af E. K. M. i nåder utfärdas.
Stockholm den 21 Juni 1848. Expeditions-UtskoLlets Förslag till tind. Skrijvelie, N.o it5» N:0 115.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den l4 Juni 1848.
Prés te-s landet den 17 — — Borgare-ståndet den ai — — Bonde-ståndet den 21 — — Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, med förslag till ny författning, angående stämplade pappers-afgiften. yBevilln.-utsk. Bet., N:o 11 och Uti., N:o 15.) S. A. K.
Med öfverlemnande af förslag till ny författning om stämplade pappersafgiftens beräkning och utgörande från och med nästkommande år, få Rikets Ständer underdånigst anmäla, att i nedannämnde §§ af nu gällande chartsesigillatae-förordning följande förändringar ansetts böra ega rum, nemligen: § 2.
Sorn ett ganska betydligt antal handlingar, och deribland alla från Kongl.
Majit utgående resolutioner och utslag å allmogens ansökningar och besvär, äfvensom Kongl. Maj:ts för allmoge utfärdade domar under 2,000 r:dr, samt sådana, hvilka icke röra något bestämdt värde, beläggas med stämpladt papper till ett belopp af 7 r:dr, hafva Rikets Ständer ansett lämpligt, att beläggnings-kartor å denna valör jemväl blifva att tillgå. §3. Då E. K.
M:s nådiga kungörelse af den 15 Maj 184-6 i 1 morn. stadgar, att vid kartering af köpe-, bytes- och gåfvobref 111. fl. handlingar skola begagnas beläggnings-kartor af serskild föreskrifven beskaffenhet och att, i följd deraf, den i 3 § af nu gällande chartse-sfgillatae-förordning medgifha rättighet att på stämpladt papper skrifva dylika handlingar kommer att upphöra, hafva Rikets Ständer funnit stadganden härom böra vid ifrågavarande § inflyta, medelst införande dels af ett nytt mom. efter- det nuvarande 2:dra och dels af ett härutaf föranledt tillägg uti sistnämnde morn., på sätt förslaget närmare utvisar; hvarjemte och då, genom det nya momentet, de öfrigas nummerföljd skulle komma att rubbas, så väl till förekommande häraf, som Expeditions-Vtskottets Förslag lill tind.
Skrif veis •, N.o tiS.
197 i synnerhet nied afseende å det nära sammanhanget emellan de nuvarande 3 och 4 morn., dessa båda momenter blifvit under ordningsnumern 4:0 sammanförde till ett.
Sorn stadgandet i 10 mom. af denna §, ”att i de fall, der flere än en tillämpning af författningens föreskrift skulle kunna ega rum för kartans beräknande, den bör gälla, efter hvilken afgiften blifver högst,” synes vara i flere hänseenden mindre lämpligt, enär det skäligen bör förutsättas, att, då en författning utfärdas, densamma blifver så tydligt uppställd, att någon villrådighet vid tillämpningen deraf icke bör ifrågakomma, samt dessutom statens rätt är tillräckligen tryggad genom ansvars-bestämmelser och kontrollföreskrifter, likasom den enskilde är oförhindrad att i besvärsväg söka rättelse i en förment oriktig tillämpning af författningen, hafva Rikets Ständer ansett ifrågavarande moment böra ur densamma uteslutas. § 4.
Med anledning dels af E. K.
Ms nådiga förordning af den 25 Februari 1840, angående hallrätternes upphörande, dels af Kongl, kungörelsen af den 12 December 1845, angående förändring af Stockholms stads kollegier till afdelningar af stadens rådstufvurätt och magistrat, dels ock af de förändrade förhållanden, sorn uppkommit genom de under den 22 December 1840 utfärdade fabriks- och handtverks- samt handels-ordningar, hafva Rikets Ständer funnit uppställningen af de uti 1 mom. af ifrågavarande § under ”lörsta afdelningen” uppräknade embetsmyndigheter böra blifva sådan, som förslaget utvisar.
Åt den vid slutet af samma mom. intagna tariff öfver handlingars kartering i de serskilda afdelningarne af embetsverken hafva Rikets Ständer ansett skäligen böra gifvas en mera redig och systematisk uppställning, för beredande af ökad tydlighet och lättare öfversigt, hvarvid tillika, enär denne tariff icke innehåller någon tydlig bestämmelse i afseende å de från Kongl. Majit utgående resolutioner> hvilka icke äro att hänföra under elen nu befintliga allmänna rubriken: ”handlingar, som utgifvas,” utan böra karteras lika nied de från Kongl. Majit utgående ”domar och utslag,” under hvilka benämningar de dock icke heller egentligen inbegripas, detta förhållande funnits, till undvikande af missförstånd, böra afhjelpasj och har alltså berörde tariff erhållit den i förslaget upptagna förändrade redaktion, hvilken icke medför någon rubbning i de nuvarande karterings-beloppen.
Med föranledande af den nya fabriks- och handtverks-ordningen hafva de vid rubriken ”borgare-bref” i denna § moni. 2 upptagne under rubriker - 198 Ejcpeditions-Utskotlcts Förslag till und.
Skrifvelse, N:o Ii5. lie ”kofferdi-skeppare, skrå-Iiaudtverkare och manufakturist er,” samt ”andre borgare, som ej höra under skrå,” blifvit förändrade till den förra: ”sjöjkaptener, kofferdi-skeppare och handtverkare,” samt den sednare: ”andre borgare”,- äfvensom, då något skäl ej synes förefinnas, hvarföre icke borgarebref för fabrikörer äfven i 5:te klassens städer skulle karteras efter enahanda grund, som i de öfriga klasserna, rubriken ”fabrikörer” blifvit jemväl vid förstnämnde klass upptagen till lika afgfit med ”andre handlande.”
I samma morn. har äfven, på grund af nya fabriks- och handtverks-ordningen, rubriken: ”mästarebref i skrän och manufakturier” blifvit utbytt mot: ”mästarebref till fabriks- och handtverks-rörelse.”
Då den nuvarande ordställningen i stadgandena under rubriken ”bouppteckningar” i moni. 3 af ifrågavarande § skall gifvit anledning till olika åsigter vid författningens tillämpning i afseende å boupptecknings-summor, som öfverstigit 100 r:dr, hafva Rikets Ständer, till förekommande af vidare missförstånd härutinnan samt för tillvägabringande af en jemnare och billigare beskattning i berörda hänseende antagit den förändrade tariff för bouppteckningars kartering, som förslaget utvisar.
Den i samma mom. förekommande rubriken ”privilegier eller tillståndsbref till handels och handaslöjders idkande” har, med anledning af den ya liärings-förfatillingarne, funnits endast böra komma att lyda: ”privilegier eller tillståndsbref till handels idkande.”
Då den uti allmänna lagen, 2 kap. Ärfdabalken, stadgade arfsrätt för syskon och deras barn blifvit, genom E. K.
M:s nådiga förordning af den 19 Maj 1845, utsträckt till syskon och deras afkomlingar, hafva, med afseende härå, Rikets Ständer ansett den uti nu ifrågavarande § af chartas-sigillatasforordningen för syskon och deras barn medgifna befrielse från stämpladt pappersafgift för testamenten böra utsträck is till syskon och deras afkomlingar. § 5.
Enär den fordna kansligebiihren och sportlerne inom E. K.
M:s kansli, äfvensom sigillpenningarne, numera, jemte den förra egentliga charta-sigillataafgiften, utgå i stämpladt papper, hafva Rikets Ständer ansett hela det sålunda uppkommande sammanräknade kartebeloppet, för beredande af en lättare öfversigt och till undvikande af förbiseende vid författningens tilllämpning, böra vid hvarje serskild rubrik uti en summa sammanföras; hvarvid dock, med afseende hufvudsakligen å det förhållande, att, på sätt här nedan kommer att närmare utvecklas, den uti 7 § i vissa fall medgifna be - Expedit ions-Ut skottets Förslag till uriel.
SkiifveheN;0 IlS.
199 frii-l.se deraf, som motsvarar kansligebiihren och sigillpenningarne, hvilka således i dylika fall höra kunna från det sammanförda kartebeloppet afräknas, Piikets Ständer funnit nödigt, elels att vid hvarje rubrik inom parenthes anmärkes, huru stor del af nämnde belopp motsvarar elen fordna kansligebiihren, dels ock att vid slutet af §:n, likasom nu, utsättes beloppet af sigillpenningarne, hvilket, såsom i de flesta fall lika, synes för korthetens skull, icke behöfva vid hvarje serskild rubrik anmärkas; och har, i öfverensstämmelse med dessa grunder, 5 §:n erhållit den förändrade redaktion, som finnes i förslaget införd.
Rikets Ständer hafva dessutom ansett dels rubriken ”kommendörs- och liddarebref af Wår Svärds-orden, hvilka, i följd af under påstående fälttåg skedd utnämning, utgifvas — fria,” höra vid ifrågavarande § utgå, enär stadgandet härom finnes infördt vid 7 §, der det ock rätteligen bör hafva sin plats; dels att uti rubriken: ”alle Wäre domar under 2,000 r:dr samt sådana, deri icke något qvantum nämnes” &c. orden ”deri icke något qvantum nämnes” må utbytas mot: ”hvilka icke röra något bestämdt värde”; dels ock att rubriken: ”Wäre pass för skepp med lastning till Barbaresk-staterne eller andra utrikes orter” skäligen torde kunna ur författningen uteslutas, enär, enligt livad Rikets Ständer inhemtat, utfärdandet af dylika pass hädanefter icke lärer ifrågakomma. § 6.
Då Rikets Ständer ansett folkskolelärare vara att hänföra till samma kategori, som de i denna § upptagne ”ringare skol-betjente, paedagoger,” m. fl., har afgiften för deras fullmagter funnits höra utgöras efter enahanda grund, som för de sistnämnde, bland hvilka de alltså blifvit uppförde.
Rubriken: ”Gerningsmän och öfrige å landet som, försedde med antagningsbref af Wäre befallningshafvande, ej ega löner och här förut icke äro nämnde,” har blifvit förkortad till ”gerningsmän å landet.”
En i N:o 45 af 1845 års författnings-samling intagen rättelse af de trenne första raderne å s. 26 i nuvarande chartae-sigillata:-förordning har blifvit i föralaget iakttagen. § 7.
Vid pröfningen af denna § har Rikets Ständers uppmärksamhet blifvit flistad å ett förhållande, som med skäl kunnat föranleda olika åsigter vid författningens tillämpning.
Då nemligen Rikets Ständer vid sista riksdagen vidtogo den förändring i 1841 års Kongl, kungörelse, angående stämplade pap - 200 Expeditions-Utskottets Förslag till und.
Skrifveise, N.-o 11S. pers-afgiften, att den dåvarande 10 §:n, hvilken endast omfattade de karteafgifter, som för expeditioner, utfärdade från E. K.
M:s kansli, utgå i ersättning för den fordran kansligebiihren och sigillpenningarne, för mera enkelhets skull sammanfördes med den del af 5 §, sorn innehöll föreskrifterne om den förra egentliga kartan å dylika handlingar, men dervid tillika uteslöts det i förstnämnde § förut befintliga stadgandet, att de i författningen medgifiia undantag ifrån och lindring uti stämplade pappers-afgiftens erläggande icke skulle sträcka sig till nyss omförmälde, kansligebiihren och sigillpenningarne motsvarande afgift, utom i de fall, då befrielse i anseende till fattigdom borde ega rum; har häraf blifvit en följd, att, då någon föreskrift i sistberörda hänseende icke heller finnes införd vid nu ifrågavarande 7 §, hvilken, likasom den motsvarande 6 § i förra författningen, har till rubrik: ”undantag ifrån och lindring uti föregående stadganden,” nämnde undantag och lindringar skäligen skulle kunna anses inbegripa äfven kansligebiihrs-kartan och sigillpenningarne, hvilka numera i det föregående finnas upptagne.
En dylik tillämpning af författningen kan emedlertid desto mindre vara af Rikets Ständer åsyftad, som dels vid omflyttningen af föreskrifterne angående kansligebiihren och sigillpenningarne från 10 § uti förra till 5 § uti nu gällande charta-sigillata-förordning, skillnad uti sistnämnde § blifvit med sorgfällighet gjord mellan de båda, af serskilda anledningar tillkomna, benämningarne ”charta sigillata” och ”kansligebiihr,” och det noggranna upprepandet af dessa benämningar vid hvarje serskildt fall hela §:n igenom hade varit en öfverflödig vidlyftighet, derest desamma ansetts fullkomligt liktydiga; dels ock Rikets Ständer, uti deras underd. skrifvelse af den 7
Maj 1845, med öfverlemnande af förslag till ny författning angående stämplade pappers-afgiften, förmält, att den deri vidtagna, ofvan omnämnda, förändring, hvarigenom 10 § i förra förordningen blifvit tillbakaflyttad och sammanslagen med 5 §, endast hade för äiida mål att förenkla författningen i dessa delar, till undvikande af samma handlingars upptagande på t vänne ställen, samt dervid uttryckligen förklarat, att derigenom ”icke skett andra rubbningar i afseende på afgifternas belopp och beräkningsgrund,” än i de fall, som i samma 5 § finnas upptagna.
På grund häraf och då dessutom den förändrade regleringen med sportlerne inom E. K.
M:s kansli icke synes böra föranleda till någon minskning i de deremot svarande, till statsverket nu ingående, afgifter, hafva Rikets Ständer ansett, att vid början af nu ifrågavarande 7 § må, på sätt förslaget utvisar, anmärkas, att de deruti stadgade undantag ifrån och lindi ingar uti stämplade pappersafgiftens erläggande icke sträcka sig till den del af nämnde afgift, som motsvarar - Expeditions-Utskottets Förslag till lind.
Skri/relser, N.o ti5.
201 svarar den fordna kansligebuhren och sigillpenniugarne, utom i de fall, då befrielse, i anseende till fattigdom, är medgifven.
Vid den i samma § förekommande rubriken: ”ansökningar, som röra akademier, med flere,” har det obestämda uttrycket ”med flere” blifvit utbytt mot orden: ”och andra läroverk.”