Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
I åtminstone en af novellerna, Aurore Bunge, hade A n n e Charlotte Leffler upptagit ett verkligen ömtåligt ämne till behandling o c h djärft o c h rakt på sak utfört sin skildring.
E n annan af berättelserna i denna samling, I krig med samhället, väckte äfvenledes » b l a n - dade » känslor å ena sidan, medan man å den andra påstod, att här hade författarinnan ska- pat sin bästa novell.
D e t senare är dock b e - stämdt icke fallet.
spel, Den kärleken, nyligen gick öfven tiljan i hufvudstaden invid sundet.
A n n e Charlotte Lefflers författareskap har visserligen, som redan nämnts, varit m y c k e t olika b e d ö m d t, på många håll måhända lika öfverdrifvet höjdt till skyarne som på andra neddraget.
A t t hon gjort sig skyldig till öf- verdrifter, ämna vi minst af alla förneka; men att dessa skulle vara så genomgående och väsentliga, att därigenom hennes förtjänster förtagits, skall väl ingen rättvist medge.
Tvärt- om — de sista ha varit o c h äro beaktansvärdt stora.
M e d sina sedeskildringar har hon alltid ärligt velat verka det rätta; i sina alster a f mindre tendentiös art har hon ofta bjudit oss pärlor a f en lugn, beherskad berättarkonst o c h träffande karaktäristik.
O c h än större kunna de blifva.
D e t hoppas helt visst m e d oss alla svenska kvinnor, som i A n n e Charlotte Leffler dock se den främsta kvinliga talangen inom pennans gebit, som de- ras fosterland för närvarande eger.
E n ange- näm o c h rofull framtid skall säkerligen gifva hennes diktning den harmoni, som förklarande måste gjuta sitt skimmer öfver all sann konst, att den må fullt uppfylla sitt ändamål — alt höja och att förädla!
A n n u ett arbete utgafs samma år: Sanna kvinnor, skådespel i tre akter.
A f hennes ar- beten f ö r scenen är detta onekligen det för- nämsta.
» T e n d e n s e n » framträder väl hårdt o c h skarpt, men den är här så väl samman- väfd m e d handlingen, att intrycket ej grumlas för andra än d e m, som ej vilja erkänna dess rättmätighet o c h giltighet i det hela.
Y p p e r l i g a karaktärsbilder äro här framställda, o c h den sceniska byggnaden är fast o c h säker, äfvensom dialogen mönstergill.
Å r 1885 framträdde A n n e Charlotte Leffler m e d ett nytt skådespel, Hur man gör godt.
D e t gafs på hösten samma år på N y a teatern, efter att kort förut ha uppförts i Göteborg.
För- fattarinnan har här helt o c h hållet öfvergifvit den objektiva hållning, hon merendels bemödar sig att intaga, o c h har i scenisk form gifvit oss en lidelsefull o c h allt f ö r ensidig anklagel- seskrift m o t en del skriande missförhållanden i samhället.
Vårfest.
ne3 att * N t •moAAaia » tena, noifa ivvj-ullt J gftttet uåten * * ifa » a OiSA net, * viogla ' ©c ?v £oi&gt; 3 t t t 6oE filWiSa JWt ooR.
&lt;6Ean.ll,; oclt- 6tt * Set * tåt!
8vv StucfieApeAt J-Q-gf ^ita gEa3t » rj-iTtpoAtoix t e 3 a - BEan.3 vin ft-utta &amp; ?uxil vvtt, iM anentone *.
u a t a fij-otlieriA 4a^; » e n.
6atlL6t,gt.tEet B t a t i t » aj?
ut atam.
som - Ee 3tcj.
s o m e t t atiCtne * tanll 3 ä t - ti IL 3en.
nattet ^ a m — • i,; S rvuvta an.emon.et.
S) u ' BluvvSat t u 6 t m o t fitincjf fiturt, vivu).
3agtat OC ?x t l i « 3 t 0111.fi.ti / rva men 3un.
3trv &amp; i / n3, aj; » ofcjsföS 6&amp;.alj ?uet fukten, oclv 1 / j.um å t Tredje samlingen a f » Ur lifvet » fick först a t t förliden j u l sin afslutning; redan år 1886 ut- j:öfc kom under titel af samlingens fjärde band för- fattarinnans hittills omfångsrikaste berättelse, En sommarsaga,.
I sin helhet måste denna ett öfver 400 sidor starka berättelse anses vara ett verkligen betydande arbete o m det än ej mar- kerar något framsteg utöfver den ståndpunkt, som hon tidigare uppnått.
U n d e r de senaste åren har A n n e Charlotte Leffler nästan oafbrutet vistats på resor, o c h hennes skönliterära publikationer ha därunder inskränkts till en serie intressanta resebref, hvilka tid efter annan återfinnas i hufvudsta- dens tidningar, förnämligast Stockholms D a g - alad.
H e l t visst har dock ej hennes penna hvilat från större v e r k; på dramatikens områ- de fingo så senast våra grannar danskarne höra utaf henne, då hennes här ännu ouppförda lust- JlÉNAN.
genom-BottaS 2) i.
n i !j.u » 6få- olLo jaoHafen, ä t, tjmntgt tåaa3 oorV pttj.33 j:tam j-ag me 3 fiät anemonet.
I DU N 1890 » om t e n l / ucfllYg ocn.
{o A e t | E å t a n » i fiEtclien, ^ufi-ttgt Rnut, uefi.
o c n.
ö m, at u å t g E a n » gj-uten, u t.
— © e n.
meSan- jkitt i^og o^uet 3 t u a ett Stöin.
3Ltt - Råt 3 u g ö t, ofiuO-tofc » ttofc tegrt.
a j; a n e - m o n e t.
Undertecknad är bortrest från och med den 4 dennes, och förestås redak- tionen under min bortovaro af hr Johan Nordling samt expeditionen och eko- nomien af hr Alexander Hellberg.
Skrifvelser, som innehålla bidrag till tidningen eller pä något sätt röra tid- ningens innehåll, böra adresseras till Iduns R e d a k t i o n, rekvisitioner, pen- ningförsändelser och dylikt till Iduns Expedition, S t o c k h o l m.
Frithiof Hellberg.
O m e n » enkel o c h huslig » uppfostran.
E n t i d s b i l d af F. v. Bulow.
m en fattig flicka a f g o d familj träffar tillsamman m e d en förmögen karl, som upptäckt henne i den tillbakadragenhet, hvari de små tillgångarna höllo henne, om han k o m - mer under fund m e d hennes inre fördelar un- der det enkla omhöljet o c h därför erbjuder henne hjärta o c h hand, kan hon sägas ha dra- git den stora lotten på lyckans lotteri.
M e n en sådan lott tillfaller icke en bland hundra.
I de nio o c h nittio fallen ser sig den obe- medlade flickan efter föräldrarnes d ö d hänvi- sad till att försörja sig genom egen kraft, o c h jag beklagar de stackars flickor, som föräl- drarne ej uppfostrat därtill.
Betänk detta, min kära fru generalska, o c h låt Maria o c h Matilda i tid lära sig något ordentligt.
E n grundlig bildning är j u ändå det enda kapital, mindre bemedlade föräldrar kunna skänka sina barn för den kommande kampen för tillvaron. » D e t var doktor Brunner, den gamle vördige husläkaren, s o m yttrade dessa ord till gene- ralskan von Stålsköld, hvars aflidne man varit hans intime vän.
» J a g tror inte, » svarade hon mildt, men bestämdt, » att j a g skulle göra mina döttrar någon tjänst, o m j a g uppfostrade dem till emanciperade, vittra damer.
J a g skulle där- m e d endast göra dem odugliga till kvinnans egentliga kallelse som maka o c h m o r.
E n enkelt o c h husligt uppfostrad flicka skall där- emot alltid säkrare göra sin man lycklig. » » M e n o m hon aldrig finner denne m a n?
» Generalskan hade g o d lust att helt o c h hållet bestrida denna möjlighet, men inför det fak- tum, att bland kretsen a f hennes bekanta fun- nos åtskilliga » enkelt o c h husligt » uppfostrade flickor, som ändå fått stanna på den öfver- blifna kartan, kunde hon inte gärna göra det.
H o n svarade därför efter en stunds betän- » E a enkelt o c h husligt uppfostrad finner alltid någon plats. » Doktorn skrattade hånfullt.
flicka 219 » E u plats?
J a!
M e n hvad för slags plats!
J a g skulle inte önska min värste ovän den existens, som väntar en flicka, hvilken utgått från ett solvarmt, af kärlek genomandadt h e m och måste slå sig fram bland främlingar, som förstå att draga nytta a f henne, medan hon med bästa vilja ej kan uträtta andra tjänster än s o m ett slags finare husjungfru.
O m jag hade döttrar o c h måste förutse för d e m ett sådant ö d e, tror j a g, att j a g hellre i tid skulle blanda gift i deras morgonkaffe. » Men de förödmjukelser o c h missräkningar, som oftast äro förenade m e d en underordnads ställning, kunde de i sorglöshet o c h ett b e - hagligt hemlif uppväxta flickorna icke länge hålla ut m e d.
» B e v a r s, hvilka paradoxer, min bäste d o k t o r.
» » M a n behöfver inte göra sina döttrar till några lärdomsljus för att skapa d e m en själf- ständig existens.
A l l a gossar ha inte fallen- het för studier o c h ännu mindre alla flickor.
O m ni inte mot talang o c h böjelse vill göra edra döttrar till målarinnor, virtuoser eller läkare, finner j a g det endast lofvärdt.
L å t ni dem gärna för min skull lära sig konsten att sy, den högre bokföringskonsten eller den mest komplicerade af de kvinliga fackvetenskaperna: att i stor stil sköta ett hushåll.
livad spelar en m y c k e t liten roll, men huru en så m y c k e t större.
N ö j er bara inte m e d den olycksaliga dilettantismen, m e d det eländiga stympar- o c h fuskväsendet, som ty värr kännetecknar vår moderna kvinnobildning. » F ö r svag att längre fortsätta den ojämna striden, föredrog hon ödet som » femme entre- tenue » framför att slafva o c h arbeta.
Marie slöt sig nu i sin bitterhet helt o c h hållet inom sig själf o c h var d ö f för allt vän- ligt tilltal.
» D e t var också några idéer! » tänkte gene- ralskan, sedan den gamle herrn lemnat henne.
» V i ha förut inte vetat något a f allt det där och ändå varit lyckliga. » Maria o c h Matilda växte sålunda u p p såsom andra flickor af deras stånd o c h sysslade m e d hvad andra syssla m e d: litet musik, litet hand- arbete, litet målning, litet hushållsbestyr — af m y c k e t något litet, a f intet något helt.
D e n vackra, bortskämda Matilda dukade under först.
Sedan hon b a k o m systerns rygg haft flere hemliga möten, försvann hon en dag.
» J a g står inte ut längre, » hade hon skrif- vit till systern, » må nu bli a f mig hvad som helst. » H o n hade lärt att hata en mänsklighet, som dömde henne att kämpa för tillvaron, utan att ha gifvit henne vapen till denna strid.
Emellertid fann hon slutligen den länge sökta anställningen som finare » b o n n e » i en köpmansfamilj, men emedan hon genom sitt sträfva, fåordiga väsen ej kunde vinna barnens kärlek, blef hon snart uppsagd.
N u började sökandet på nytt.
Emedan hennes adliga namn var en stötesten vid under- handlingarna, antog hon ett vanligt borgerligt.
Slutligen k o m hon s o m hjälpreda åt frun i en penningdryg köpmansfamilj.
Hennes matmor behandlade henne m e d en taktlös nedlåtenhet, hvilken hon besvarade med kallt hån, o c h följden blef, att hon åter såg sig utan plats.
Efter nya underhandlingar hamnade hon i en barnrik lärarefamilj, där hon visserligen be- handlades vänligt, men öfverhopades m e d det släpigaste arbete långt öfver sina krafter.
Generalskans döttrar voro smakfullt klädda, älskvärda o c h c o m m e il faut, o c h deras bekanta kallade dem » ett par älskliga flickor ».
Utmattad till kropp o c h själ uppgaf hon allt o c h sade nu äfven h o n: » Jag står inte ut längre. » — Matilda, den vackraste a f systrarna, gjorde på en bal bekantskap m e d en ung ämbets- man, till hvilken h o n förlorade sitt hjärta.
H a n föredrog henne på ett i ögonen fallande sätt o c h gjorde henne sin kur en hel vinter.
Det var en glad, en lycklig tid!
A l l den uppmärksamhet, som mindre lyckliga vänin- nors afund väckte o c h sedan en ännu större lycka i perspektiv!
D e dagliga tidningarna i den stora staden hade att berätta o m ett nytt själfmord.
» M a n fann hos den olyckliga, s o m trots den slitna dräkten tycks ha tillhört den s. k.
bättre klassen, en tom portmonnä o c h en näs- duk m e d initialerna M.
v. S.
B e k y m m e r för utkomsten tyckas ha varit orsaken till den be- klagansvärda handlingen. » M e n den unge ämbetsmannen drog sig plöts- ligt tillbaka, sedan han fått närmare under- rättelser o m fröknarna Stålskölds förmögen- hetsvilkor.
H a n var själf obemedlad o c h kunde inte gifta sig m e d en fattig flicka.
Matilda sörjde däröfver, tills hon förlorade helsa o c h motståndskraft, ehuru modern sökte trösta henne m e d orden: » B l i r det inte han, så blir det väl en annan. » Under dessa förhållanden hade de båda flickorna hunnit in på midten af tjugutalet, då generalskan plötsligt sjuknade o c h d o g.
Därmed upphörde den höga enkepension, a f hvilken familjen kunnat lefva enligt sitt stånd, och flickorna stodo där med två tomma händer.
» Ä r det då verkligen sannt, att Marie von S t å l s k ö l d.
» frågade hviskande fru X.
» A c k j a, tänk bara!
Ä r det inte förskräck- ligt?
» » M e n hvad har då blifvit a f den vackra Matilda? » » T s t!
— F ö r all d e l!
Denna varelses namn bör man ej nämna! » » Förskräckligt, kära fru professorska!
O c h ändå voro de j u så enkelt o c h husligt upp- fostrade flickor! » — Under första tiden uppehöllo de sig som » gäster » hos en väninna till m o d e m o c h bör- jade se sig o m efter » anställningar ».
D e t var ingen lätt sak!
Till att undervisa hade de för bristfälliga kunskaper, till att göra » l e s honneurs » s o m värdinna fann man d e m ännu för unga o c h oerfarna, för en kassörske- befattning, en föreståndarinneplats i en m o d e - affär eller dylikt saknade de alla kunskaper och f ö r ' öfrigt all h å g; att gifva sig till sjuk- sköterskor föreföll de lefnadslustiga, glada flic- korna liktydigt m e d ett fängelselif mellan dystra klostermurar.
D e t återstod sålunda blott för dem att taga plats s o m finare » b o n n e » eller för att » g å frun tillhanda ».
Den 1 april firade Bismarck, efter erhållet af- sked, sin födelsedag i Friedrichsruh.
Trots all ho- nom vid det tillfället visad hyllning måtte den 75- årige ex-kanslern då hafva känt en missräkning, sådan man erfar, då man blifvit » narrad april »; ty att han under sådana omständigheter skulle 1890 fira sin födelsedag på Friedrichsruh hade han nog ej länge förut tänkt sig.
Att han ej riktigt kunnat smälta förargelsen, antydes äfven af den polemik, s o m hamburgertidningar, antagligen af honom inspirerade, drifvit m o t hans efterträdare.
Otvifvelaktigt är kejsar Wilhelm II för närva- rande den mest intressanta personligheten i den politiska världen.
Med en ungdomlig håg, öppen för tidehvarfvets stora tankar, o c h med en kraf-
tig herkulesvilja, beredd att bruka » sin stora makt » för deras förverkligande, griper han själf beslutsamt om regeringstyglarne och ställer sin egen person i förgrunden.
Dristigt griper han sig an med försöket alt lösa tidens mest brännande fråga, in- för hvilken statsmännen hittills stått oroliga och tveksamma, och han synes ej frukta den splitets brand, den lidelsernas storm, som däraf månde uppväckas.
Skall han, såsom den ungdomsvarme Eros i den helleniska skapelsemyten, lyckas försona de jäsande och mot hvarandra stridande krafterna i detta kaos?
El- ler skall han komma att likna mytens Faeton, hvil- ken med ungdomlig dristighet log sig för att köra solens vagn, men ej utförde uppdraget bättre, än att världen sattes i brand och äfven han själf därvid gick under?
Endast framtiden kan gifva svaret på dessa frågor, och det svaret måste denna gång med stort intressa afbidas; ty den rörelse, som nu utgår från Tyskland, kommer, hurudan utgång den än får, med sina verkningar att ge- nomgå hela Europa.
Ja, väl mer än Europa; ty arbetarerörelsen är » internationel » i så vidsträckt betydelse, att den sträcker sig äfven till de öfriga världsdelarne, så långt europeisk kultur utsträckt sitt herradöme.
Till den stora arbetaredemonstrationen, hvilken skall börja den 1 maj, och hvilken, då detta nummer af Idun utkommer, utförts eller kanske ytterligare fortsattes, hafva under april månad vidtomfattande förberedelser gjorts i Europas och Amerikas skil- da länder, ja, äfven i Australien.
Med mer eller mindre ängslan hafva regeringarne i olika länder vidtagit sina försiktighetsmått för att förebygga reformrörelsens urartande i revolutionsyra.
I främsta rummet kommer att framställas yrkande om 8 timmars normalarbetsdag; därtill komma emellertid att ansluta sig en mängd andra yrkan- den, olika i olika länder.
I alla händelser kom- mer den 1 maj 1890 att blifva en världshistorisk bemärkelsedag.
I synnerhet har denna arbetaredemonstration med stor oro motsetts i Österrike, där upphets- ningen i arbetarelagret är så intensiv, att orolig- heter redan förefallit och än ytterligare afvaktas.
Denna rörelse började i Böhmen och Mähren samt inleddes med en stor arbetarestrejk, som utbröt den 16 april.
Sedermera har rörelsen utbredt sig till Galizien och andra landskap.
Vid sidan af kejsar Wilhelm och den sociala frågan ådraga sig fortfarande Stanley och Emin pascha den civiliserade världens uppmärksamhet.
Den rivalitet, som mer och mer yppat sig mel- lan dem båda, innebär i själfva verket en rivali- tet mellan England och Tyskland som afrikanska kolonialmakter.
Dr sådan synpunkt har i Tysk- land intresset för Emin stigit nästan till kokpunk- ten.
Där har utrustats en expedition, som under ledning af Emin och major Wissman i slutet af april dragit in i det inre Afrika.
Det talas om att denna expedition ämnar sig till stranden af Victoria Nyansa, hvilken stora sjö tyskarne synas vilja draga inom området af sin » intressesfer », samt därifrån ännu djupare in i landet.
Sultanen af Zansibar lär vara ombetrodd att medla fred mellan tyskarne och höfdingen Bana Heri, hvil- ken senare skulle förmås ställa sig under tyskt beskydd.
Synbarligen vilja tyskarne bilägga alla tvister på kustområdet för att med full kraft kunna fullfölja sina stora planer i det inre.
Det är na- turligt, att dessa planer från Englands sida ses med oro och misstroende; England ger lugnande försäkringar, men söker ändå vara på sin vakt.
I vårt land samlar sig ännu det politiska in- tresset kring riksdagens förhandlingar.
Biskop Billings anlopp mot statsanslaget till Stockholms arbetarinstitut berörde på sätt och vis den stora sociala frågan och blef, till stor del ur sådan syn- punkt, flitigt debatteradt i prässen.
Vid den slut- liga omröstningen blef detta anlopp tillbakaslaget.
Af mer genomgripande art är den under april må- nad af vederbörande utskott förberedda läroverks- reformen, hvars afgörande förestår.
De åt för- svarsväsendet, isynnerhet det maritima, beviljade stora anslagen höra äfven till denna riksdags minnesvärdheter.
Otto Sen till, att Idun med finnes hos alla edra bekanta!
Modetidning Marja Tschebrikowa.
rätt, vare sig i detta eller andra afseenden, att g å försynen i f ö r v ä g.
Å t s k i l l i g a m ö d r a r l ä g g a an p å att » h ä r d a » sina b a r n.
Ja, detta är n o g en g o d sak, blott d e t t a h ä r d a n d e ej g å r till öfverdrift, drifves såsom ett slags sport (förlåt uttrycket!)
eller gränsar till van vård.
E t t l i k a svårt fel är att slå öfver till den mest öfverdrifna försiktighet, s o m i c k e tillåter l e k a r i fria luften, ej fördrar en vindfläkt o.
N e j, barnen s k o l a h v a r k e n vara driv- h u s p l a n t o r eller v a n s k ö t t a s m å telningar, utan vårt land behöfver friska, starka p l a n t o r, o m - sorgsfullt o c h n o g g r a n n t v å r d a d e m e d h ä n s y n till v å r a k l i m a t i s k a f ö r h å l l a n d e n.
L å t o m oss därför tillse, h v a d s o m b ö r u n d - vikas, o c h h v i l k a åtgärder s o m k u n n a vidta- tagas till s k y d d a n d e a f v å r a barns helsa.
Denhittills okända ryska skriftställarinnans namn flög med ens öfver världen!
Marja Tschebrikowa blef hjältinnan för dagen öfver allt, där ännu ett hjärta klappar varmt för de förtryckta.
Hvad gjorde hon?
Marja Tschebrikowa, hustru till en rysk embets- man, sedan länge bekant som en anspråkslös skriftställarinna, vågade för Rysslands tsar, själf- herskaren, blotta en smula af allt det elände, hon såg.
Från Paris sände hon honom ett öppet bref, hvari hon i glödande ordalag skildrade de orätt- visor, som i tsarens namn, men säkert utan hans vetskap, öfvas af den ryska jtschin » och sprida olyckor öfver hela det heliga riket.
Det var djärft, trotsigt, men hon visste, att bak- om henne stod allt hvad intelligens är i det olyck- liga landet.
Förloppet är bekant.
Resultatet däremot icke.
En mängd hvarandra motsägande uppgifter angå- ende följderna af detta steg sågo dagen i den eu- ropeiska prässen.
Enligt somliga af dessa hade brefvet kommit tsaren tillhanda, och han hade uttryckt sin ön- skan att inga rättsliga åtgärder skulle vidtagas mot författarinnan.
Enligt andra blef hon genast häktad, och en- ligt sista underrättelsen skall hon för sitt modiga tilltag blifvit transporterad till en stad i östra Sibirien.
Huru som helst.
Hon har, liksom amerikanaren Kennan och säkert med större sakkännedom än han, för det förfärade Europa lyft en flik af det elände, som döljes inom Ryssland, och mot hvil- ket intet tyckes hjälpa, hvarken fanatismens dy- namit och revolvrar eller den varma, ädla foster- landskänslans öppna frimodighet.
Klädedräkten och våra barns helsa.
Prisbelönadt svar å frågan XVII.
IjaEga personer m e n a det v a r a åtmin- stone till en viss g r a d en onyttig o c h fåfäng m ö d a att s ö k a s k y d d a d e s m å m o t sjukdom.
» H v a d g ö r en liten snufva eller h o s t a?
» hör m a n så ofta sägas, o c h l i k a s å i fråga o m flere a f d e s. k.
b a r n s j u k d o m a r n a: » m ä s s l i n g o c h skarlakansfeber s k o l a d e j u ä n d å h a en g å n g; därför är det ej lönt att hålla dem afstängda. » M e n u p p r e p a d snufva eller hosta k a n b l i f v a kronisk eller g r u n d l ä g g a någon svårare sjuk- d o m, s o m den v u x n a flickan eller gossen har m e n a f i h e l a sitt lif, o c h huru lätt k a n i c k e en a f d e gängse s m i t t o s j u k d o m a r n a s ä n k a hemmet i sorg?
Visserligen är det godt, när barnen h a g e n o m g å t t d e m, men vi ha ingen H v a d gossars b e k l ä d n a d angår, är den j u erkändt bättre o c h b e t y d l i g t m e r a p r a k t i s k än flickornas, o c h följaktligen finnes ej heller p å l å n g t när så m y c k e t att a n m ä r k a m o t den förra som m o t den senare.
V a n l i g e n h a flickornas un- d e r k l ä d e r det felet att icke r ä c k a t i l l; a f ä r m a r finnes k n a p p t ett s p å r p å det allra intimaste lilla p l a g g e t, o c h hals, bröst o c h r y g g äro a f s a m m a p l a g g ej i minsta m å n s k y l d a, så snart nämligen flickan v u x i t ifrån sin första, v i d a ä n d a m å l s e n l i g a r e uppsättning a f l i n n e.
B ä r d å den lilla allra innerst p å k r o p p e n ett stickadt yllelif, så äro i d e flesta fall är- m a r n a p å detta ä n n u k n a p p a r e, o c h natur- ligtvis får det ej heller r ä c k a h ö g r e u p p k r i n g halsen än den fina, s p e t s p r y d d a eller brode- rade chemisetten.
D o c k k a n m a n v å g a an- taga, att m å n g a m a m m o r n u i våra d a g a r lärt att inse, h u r u fördärfligt ett sådant b e - klädningssätt är, o c h i stället skaffat sina döttrar linnen, s o m ha kvarterslånga ärmar, o c h s o m b l o t t l e m n a halsen bar, m e n ej ryg- gen o c h bröstet, samt yllelif, hvars ärmar r ä c k a till a r m b å g e n, o c h s o m k r i n g halsen hållas s k y d d a n d e tillsammans a f en s n o d d.
D e s s a y l l e l i f b ö r a ej p å n å g o t v i l k o r få läg- gas a f förr än efter första k a l l b a d e t p å sommaren.
E n andra hufvudregel är: l a g a att fotbe- k l ä d n a d e n är g o d!
U n d e r vintern b ö r a så- v ä l gossar s o m flickor ha h ö g s k a f t a d e k ä n g o r eller stöflar.
S a m m a s k o d o n måste bibehål- las så l ä n g e som m ö j l i g t; s k o r f å ej ifråga- k o m m a utomhus, förr än våren visat t y d l i g a tendenser att p å a l l v a r stanna.
D e tjocka, v a r m a u l l s t r u m p o r n a k u n n a under maj m å - n a d utbytas m o t tunnare sådana, m e n dessa ej m o t b o m u l l s s t r u m p o r förr än i j u n i.
H v a d vinterytterplaggen beträffar, borde d e o m möjligt ej göras » t u n g a o c h o v i g a », utan så, att d e tillåta barnen att äfven u n - der vinterdagarne fritt l e k a o c h röra sig.
M e d g i f v a s k a n d o c k, att d e i alla händelser mot våren blifva b å d e f ö r tunga o c h f ö r v a r m a f ö r att l ä m p a sig f ö r l e k a r n a ute.
Skaffa d å åt flickorna enkla, löst åtsittande v å r k a p p o r, s o m tåla s o l o c h regn, o c h låt d e m under dessa b ä r a l å n g a, stickade koftor, som g å h ö g t u p p i halsen o c h h a l å n g a är- mar.
N ä r sedan maj k o m m e r m e d s o l i g a, v a r m a d a g a r o c h stadig v ä d e r l e k, blir det tillräckligt m e d ettdera a f dessa p l a g g.
E n g o s s e är v ä l s k y d d a d a f en ej f ö r l å n g, m e n v ä l tillsittande k a v a j, s o m bör vara för- färdigad a f starkt o c h v a r m t tyg, o c h s o m gifver h o n o m frihet att röra sig.
K l a r t o c h t y d l i g t är, att våta k l ä d e r så v ä l s o m v å t a s k o d o n genast måste o m b y t a s.
D e t bästa a f alla mot förkylning lämpliga s k y d d s m e d e l är att hvarje m o r g o n g i f v a bar- nen en k a l l afrifning medels ett l a k a n, d o p -