Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Detta synes ringa, Men vid närmare betraktande är det under ett villkor ganska mycket, nemligen så framt färdigheten att läsa är så utvecklad och så fullkomlig, att den icke allenast sker med lätthet, ulan äfven med full uppfattning af hvad sorn läses; — Ty i full besittning af denna färdighet, kan man vid mognare ålder skaffa sig hvilken kunskap som helst.
Genom denna undervisning i hemmet i den husliga kretsen och under föräldrarnes uppsigt vanns tillika en djup religiös sinnesstämning, en märkbar utbildning af förståndet, en stor säkerhet i omdömet öfver det, som låg inom allmogens synkrets och en återhållande betänksamhet, der föremålen lågo utom densamma; hvarigenom Svenska bonden, oagtadt sina till antalet mindre kunskaper, likväl redde sig med lätthet i det practiska lifvet, och skapade sig sjelf de kunskaper, han behöfde.
Svenska allmogen erhöll härigenom ett stort anseende och det allmänna omdömet om sig, att vara en af de första i Europa i redbarhet och upplysning , — egenskaper, som förvärfvade och bevarade åt denna allmoge ensam i Europa rättigheten att deltaga i representationen, och förmågan alt vid dess förhandlingar försvara sin plats, så väl som de öfriga Kiks-Stånden.
Hvad, som mest bidragit att bevara denna allmänna landssed, att barnen undervisas i deras hem, befordrades genom tvänne omständigheter, egna för Norden, nemligen boningarnes afskiljda läge i de flesta trakter, samt årstidernas egna beskaffenhet, såsom vintrarnes och vinter-aftnarnes längd, hvarigenom familjerne blifva allt mera slutne inom sig och barnens läsning blifver nära nog ett behof för hela familjen.
Huru urgammalt detta behof varit i Norden, derom vittna ännu qvarlefvande af Rune-iilteraturen.
Det finnes ett folk, härstammande från Skandinavien, och som flyttat ännu nordligare, på hvilket således dessa förhållanden varit ännu mera inverkande:
Isländarne.
Det är bekant, alt läsning är för dem ett ovillkorligt behof; att, när Catholicismen utsläckt all fri utveckling af själsförmögenheterna i det öfriga Skandinavien, de genom tvånget af dessa natur-förhållanden bibehöllo och bevarade en rik och herrlig litteratur; och att slutligen ännu i dag utgör den, den mest bildade allmogen i verlden.
Då Engelsmannen Henderson tillägger, att orsaken dertill är, att de icke hafva några Skolor, bör man erinra, att hvarje stuga är der en Skola, som uppstår af sig sjelf.
Dels genom uppkomsten af en gift dagsverkarehop utan husbönder , dels genom uppkomsten af en obesuten del af allmogen förmedelst hemmansklyfningens öfverdrift, med ett ord genom prolitarers uppkomst på landsbygden, brötos dessa förhållanden i Sverige.
Inom familjer, der uppehället för dagen utgjorde det uteslutande behofvet och ett bekymmer, som upptog alla andra, uppväxte en mängd barn, som icke åtnjöto tillräcklig föräldra-undervisning, hvarigenom försvann småningom den fordna kunskapen bland denna dagsverksklass, slägte efter slägte.
Det var denna klass, som först fästade uppmärksamheten på behofvet af Folkskolor i vårt land, hvilket man märkvärdigt nog förut så litet hade känt, att till och med de i Kyrkolagen bestämda Skollärarne: Klockarne, hade genom en allmän och Lyst öfverenskommelse blifvit befriade från detta sitt åliggande.
Detta sålunda uppkomna och allmännare kända behof af Folkskolor inträffade ungefär vid samma tid, som vexelundervisningeu blef bekant, hvarigenom af Iva orsaker, som mötte hvarandra, behofvet och medlet, ett allmännare nit för Skolors inrättande, uppkom i Sverige.
Samma orsak har äfven gjort Skolorna nödvändiga i Danmark och Norra Tyskland, der en fortfarande eller först i senare tider afskaffad lif-egenskap nedtryckt allmogen till en större råhet.
Och af samma orsak framkallades vexel-skolorna i England, der en klass af otaliga fabriksarbetare lans, åt hvilka ej lemnades tid att befatta sig med sina barns uppfostran.
De nuvarande Folkskolorne hafva således på många ställen haft sin både historiska och naturliga grund i föräldrarnes moraliska och politiska degradation, och då de infördes i ett land som Sverige, der denna degradation endast var och ännu är ett undantag, begick man ett stort misstag, då man gjorde ett. enda slags Skola för alla, hvilka, såsom byggde på den grundsatsen, att föräldrarne inom allmogen ej kunde sjelfve besörja sina barns undervisning, i längden medförde och åstadkom just det, som de falskt förutsatte.
Det hade nemligen icke varit omöjligt att bereda ett annat slags Skolor på en annan motsatt grundsats, nemligen på den, att föräldra-undervisningen till en viss grad vore en allmän pligt, och att Skolan borde vidlaga först der, hvarest föräldra-undervisning ej mer kunde fordras.
Man hade t. ex. kunnat inrätta Skolor för prolitärerne och skolor, som förutsatte föräldra-undervisningen.
Men på något sådant tänkte man icke, när man införde i Sverige de nya Skolorne.
Det hade i allt fall mött mångå och stora svårigheter.
Måhända ligger i ofvannämnde förhållanden orsaken, hvarföre införandet af Folkskolor har i Sverige ej haft någon betydande framgång.
Endast i 8 Stats- samt Allm. Besv.- och Ekon.-CJtsk. Betänkande, No 5.
Lunds stift hafva de blifvit allmänna.
Men detta Stift ligger sydligast, har nära hvarandra liggande boningar och ifrån urminnes tider har i vissa delar deraf hofveriet nedtryckt allmogen.
Skolorne hafva der haft sådan framgång, att derstädes finnas ända till 57$ Skolor, hvaraf 473 äro fasta, uti blott 433 församlingar, således vida flere Skolor än socknar.
Men i det öfriga Sverige är förhållandet motsatt.
Det innehåller, enligt den meddelade officiella tabellen, 1,875 församlingar eller socknar, men icke mer än 536 fasta Skolor, och då dertill kommer, att en stor del af dessa, kanske de fleste, äro af välsinnade husbönder stiftade för fattiga underhafvande, således icke egentligen för den besutna allmogen, så anser jag, att antalet af fasta Skolor, begagnade af den egentligen besutne och sjelfegande allmogen i Sverige utom Skåne, är jemnförelsevis högst obetydligt, samt att således föräldra-undervisningen eller måhända i’ättare den vid hemmet lemnade undervisningen i allmänhet ännu är rådande landssed i det egentliga Sverige; äfvensom att de flesta Skolorna derstädes (liksom i Skånej Danmark_, Norra Tysklandj, samt England) framkallats af bekymret för den fattigaste delen af arbetsklass, inom hvilken föräldrar, nedtryckte af bekymmer för eget uppehälle och beroende af andra, uti flera generationer förlorat den tradition af föräldra-undervisningen, som inom den andra och besutna klassen ännu till största delen fortfar.
Det skulle i sanning föra tili intressanta resultat om en jemnförelse kunde anställas emellan den egentliga Svenska besutna allmogens både hildning, sedlighet och Gudsfruktan, der den senare ej är förstörd af ett tillfälligt, nu ikring sig gripande, förderf, bräsvinets omåttliga bruk, och allmogens i Danmark och Norra Tyskland, för att deraf kunna sluta, om den senare allmogen genom sina allmänna Skolor verkligen förvärfvat och i detta ögonblick eger några stora företräden framför den besutna, inom egna bern underviste och uppfostrade Svenska allmogen.
Jag fruktar, att, när man talar om nödvändigheten af Skolornas allmänna införande och såsom bevis derpå anförer de tilltagande lasterne och brotten, man icke nog klart åtskiljer de två klasser, hvaraf vår allmoge består, och slutar sålunda alldeles för vidsträckt till nödvändigheten af införandet af vanliga Skolor för båda klasserne, och att man förgäter, och man med mera skäl bordt sluta, att brotten just derföre tilltaga, att föräldra-undervisningen, samt den deraf beroende familje-lifvets trefnad, samdrägt och helgd småningom aftaga, så att numera oenighet emellan föräldrar och barn börjar blifva ett icke så sällan offentligen åklagadt brott, och Stats- samt slllm. Besv.- och Ekon.-Utsk.
Q och lill och med fader- och moder-mord ej numera äro ohörda, hvilka brott voro omöjliga, derest föräldra-undervisningen egde rum och barnen stöde i det förhållande tili sina föräldrar, som lärjungar till lärare.
Men då visserligen icke nekas kan, att föräldra-undervisningen såsom landssed, aftagit icke blott i samma nion, som armodet tilltagit inom den egentliga arbetsklassen, utan äfven som den genom skolors inrättande blifvit ansedd öfverflödig och att den således numera är vida ofullkomligare och bruten, än den förut varit; äfvensom att meddelandet af de kunskaper, som under civilisationens framsteg nu med skäl äro nödvändiga äfven för de lägre klasserna, öfverstiger många, ja äfven de flesta, föräldrars förmåga, så är äfven klart, att skolor numera icke kunna undvaras, och att deras allmänna inrättande är i vårt land, der de ännu äro för få, ett af de aldra högsta behofven.
Då således ingendera kunna förkastas, hvarken skolor eller föräldraundervisning, så finnes det ej mer än ett sätt för bådas bibehållande, det nemligen att Skola och föräldra-undervisning sammanbindas till ett o d organiskt helt, och att den senare införlifvas i skol-undervisningens mechanism såsom etL nödvändigt element, eller ett regelbundet medel ungefär såsom monitörerne äro det i Vexelskolan.
Vid första betragtandet af ett sådant undervisningssystem, som vore byggdt på den princip, att den fordna hem-undervisningen bör bibehållas, men sättas i en regelbunden förbindelse, med skolorne, dels vore oförenligt med antagna uppfostrings-principer, dels vore overkställbart, så utbeder jag mig att i några drag utveckla min åsigt af sjelfva undervisningens natur, så vidt den rörer ett sådant system för folkundervisningen, som det nyssnämnda; hvaraf det torde visa sig, att all offentlig undervisning borde vara förenad med en sådan undervisning i det ensliga hemmet, samt att den är i sjelfva verket lättare och säkrare till målet, än en skol-undervisning, som icke sträcker sig utom sjelfva Skolans väggar.
Den undervisning är otvifvelagtigt den bästa, som, jemte meddelandet af kunskaper, tillika mest befordrar utvecklingen af själskrafterne.
Den kunskap, som läresinplantas> ingjutes af Läraren, eller som omedelbart öfvergår från Läraren lill lärjungen, bidrager obetydligt till själsförmögenheternas utveckling; hvaremot, ju mera andel lärjungen sjelf Bih. till R.
Brot. 1840■ 4 Sami. 2 Afd. 4 Haft- 2 io Stats- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk.
N:o 5- har i kunskapens inhemtande, desto mera utvecklas hans själsförmögenheter derigenom.
Lärjungens sjelfverksamhet är således det vigtigaste villkoret för all undervisnings fullkomlighet; och om detta är en sanning,— (detta antages visserligen såsom en sanning äfven i vår nuvarande skolundervisning, och man söker således att bereda denna sjelfverksamhet medelst den erotematiska methoden, eller att genom frågor öfva och utveckla lärjungens själskrafter.
Huruvida detta är en naturlig method och att den icke snarare bidrager att i längden förslöa dem , är ännu oafgjordt) så följer, att i ett fullkomligt undervisnings-system, lärjungen måste verka det mesta sjelf och att Lärarens förrättning måste, så vidt möjligt är, inskränka sig till att uppväcka, underhålla och leda denna lärjungens sjelfverksamhet.
Vår vanliga skol-undervisning, nästan af alla grader, har i allmänhet det fel, att kunskapen brådslörtas för mycket på lärjungen.
Genom den tilltagande mängden af de kunskaper, som erfordras, har det småningom blifvit undervisningens uppgift att på kortaste tid inplanta de möjligen fleste kunskaperne.
Lärjungen får ej dervid tillräckligen tid och tillfälle att pä sitt sätt uppfatta och använda, jag ville nästan säga, öfversätta den ifråga va vande lärdomen; får ej tid och tillfälle att på egen hand deröfver tänka, besinna sig, jemnföra, sammanbinda och döma; får ej till och tillfälle att förarbeta, förandliga och med sin sjals väsende införlifva densamma; hvilken process är lika så nödvändig för själen, som födans serskilda förändringar äro det för kroppen.
Man må icke säga, att en sådan sjelfverksamhet, eller barnets egen bearbetning är allt för tidig vid meddelandet af kunskapens elementer.
Ett ringa agtgifvande på huru barnet sjelf ifrån dess spädaste ålder skaffar sig på egen hand de verkligen stora kunskaper, hvaraf det redan vid 6 års ålder är i besittning, hvilket just sker genom en sådan inre bearbetning, ådagalägger, alt en sådan method för barna-undervisningen icke allenast är den enda af naturen sjelf föreskrifne, utan att den äfven är den, som, med all dess skenbara långsamhet, hastigast bibringar barnet kunskaper och säkrast bevarar dem.
Man jernnföre blott, huru hastigt och säkert barnet sjelf på egen hand lärer sig sitt modersmål, med den svårighet, långsamhet, samt slutligen osäkerhet, hvarmed alla språk läras i Skolan.
Barnets sjelfverksamhet, d. ä. dess bearbetning af hvarje af Läraren gifven lärdom, eller, såsom den på skolspråket kallas, af hvarje lexa, är således i min tanka det vigtigaste elementet i undervisningen, så framt Stats- samt Bllm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänkande ^ N:o 5•
11 nemligen den tillika har för ändamål, att utveckla själsanlagen och icke hlott inplanta några kunskaper.
Men denna bearbetning kan ej ske uti Skolan j under sorlet och förströelserna derstädes, icke eller utan i så fall, genast och så att säga, på stående fot.
Det måste tvertorn ske i hemmets stillhet, och under frihet, att afbryta och återtaga lexan, samt, om möjligt är, under rådfrågniugar och samtal med dem, för hvilka barnet har förtroende.
Yi komma således redan på denna väg och till följd af en grundsats, som svårligen kan förnekas, lill det resultat, att hemläsningen är ett nödvändigt element af all skol-undervisning, men aldramest af folkundervisningen, som har till föremål meddelandet framför allt af den rent menskliga bildningen; hvaraf följer, att det Preussiska Skol-systemet för folk-undervisning är i sin pedagogiska grund felagtigt, då det ej tillåter, eller gifver rum åt en sådan assimilation af de kunskaper, som meddelas, d. ä. ej åt en fri sjelfverksamhet.
Då man vill föreställa sig, huru en sådan hemläsning kan gå till, samt förenas med skol-undervisning, måste man erinra sig beskaffenheten af furnilje-lifvet hufvudsakligen i Norden.
Hushållets medlemmar hafva der ett enda gemensamt rum både för lefnaden och hemarbetet; de äro alla förenade kring samma härd och kring samma ljus, deltaga sålunda på visst sätt alla uti hvarandras arbete; hvilket arbete ganska naturligt ledes af hushållets föreståndare: föräldrarne.
Barnets lexa blir derigenom ett föremål för alla invånarnes uppmärksamhet; äfvensom dess inlärning kommer af sig sjelf att stå under föräldrarnes uppsigt och tillsyn, samt att följas af deras deltagande.
Kunna föräldrarne vara barnet beli jelplige vid lexans inlärande, är det väl; i annat fall finnes det måhända någon annan af stugans invånare, som härmed kan tjena.
Vi skola komma ihåg, att, åtminstone inom den besutna allmogen, okunnigheten icke är så stor, att icke någon inom familjen kan biträda med innanläsningen, hvarvid hjelp egentligen kommer i fråga.
När man ser, alt en sådan ledning kan i Vexelskoiorna lemnäs af små barn, lärer det vara intet tvifvel underkastadt, att den ju icke skulle kunna lemnäs af någon äldre person inom de fleste hushåll på landsbyggden i de trakter, der hem-undervisningen ännu är den allmännaste.
Man bör dessutom erinra sig, att Skolan bestämmer hela undervisningens gång, använder en sådan ordning i Jexorna, hvarigenom förvillelse är nästan omöjlig, samt begagnar goda och enkla läroböcker, hvarigenom föräldrarnes andel i undervisningen egentligen återföres till att blott följa barnets hemläsning med 12 Stats- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk.
Utlåtande, N:o 5. uppmuntrande uppmärksamhet och lifgifvande deltagande; hvilka sällan uteblifva inom Svenska allmogen, som i allmänhet har en stor agtning för läsning och hvad dertill hörer, och hos hvilken, som förut är anmärkt, det här påyrkade föräldrarnes deltagande i sina barns undervisning alldeles icke är något nytt, som nu först skall införas, utan något, som i alla tider egt rum och som ännu är det allmännaste undervisningssättet.
Härigenom tror jag mig hafva ådagalagt, att hemläsningen är ett alldeles nödvändigt element i skolundervisningen, utom hvilken de i Skolan meddelade kunskaperne komma att sitta ganska löst och snarare verka till själskrafternes förslöande, än lill deras upplifvande och utveckling; äfvensom att hemläsningen är ganska lätt att förbinda med skol-undervisningen, aldrahelst i Sverige, der hemläsningen redan är allmän.
Jag måste på dessa grunder antaga, dels att en kunskap, inhemlad på detta sätt, är fastare och säkrare, än den på det vanliga sätLet i Skolan ingjutna och inplantade kunskapen, dels att den, endast genom dess förvärfvande på detta sätt, kan bidraga att utveckla barnets själsförmögenheter, och stärka dess fattningsförmåga, dess eftertanka, dess omdöme och dess minne, hvilket sistnämnde i vanliga melhoder allt för mycket tillitas ensamt, men enligt detta här antydda sätt, ej blir annat, än ett resultat af de öfriga själskrafternes arbete, hvarigenom dess en gång emottagne föremål också blifva outplånliga.
Men dessa företräden, så stora de än äro framföre den vanliga uteslutande undervisningen i Skolan, äro dock hvarken de enda eller de största.
Utskotten hafva sjelfmant förklarat och alla vexelundervisningsmethoders äfven ifrigaste försvarare hafva medgifvit, att barnen icke kunna i Skolan erhålla en religiös uppfostran, och Utskotten hafva derföre föreslagit, att en mera practisk religions-undervisning skulle tillika allt jemnt lemnäs barnen af Presten.
Jag måste härvid anmärka, att jag anser, det man af denna Prestens undervisning för de mindre barnen sannolikt väntar sig allt för stora resultat och att densamma, den må vara huru bevekande och uppbygglig som belst, likväl ofta är ett utsäde, som måste falla på hedeberget, eller bland stenören eller bland tistlar, och således antingen icke komma upp, eller snart förtorka och förqväfvas, emedan det, enligt en god auctoritet, icke är tillräckligt, att utsädet är godt, utan att det äfven fordras, att jorden är rik och god, hvaruti det sås, så framt det skall trifvas och gifva frugt.
(Math. i3. 3. 8; i8-23).
Denna goda jord bildas och beredes endast på ett enda ställe, endast på ett enda sätt, endast uti familjen, och endast genom en kärleks - Stats- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk.
Betänkandej N:o 5. i3 rik lefnad i den husliga kretsen.
För detta ändamål ensamt och hufvudsakligast biet familjen stiftad.
Bristen deraf kan icke ersättas, åtminstone icke fullt, och icke allmänt genom någon annan mensklig anstalt, den må heta Skola eller Kyrka, den må försökas genom undervisning eller förmaning, den må stärkas och understödjas genom belöningar eller straff.
Men om så är, om sjelfva familje-lifvet har en så hög bestämmelse på jorden, så finnes det ingenting, som så utvecklar och sammanhåller famil jelifvet, och gör, alt det kan verka för detta ändamål, som just det alt barnet arbetar med sin lexa inom familjen, och under föräldrars och anhörigas ögon; ty derigenom uppstår icke blott ett upphöjande af familjens sysselsättning, deltagande och intresse öfver de dagliga materiella eller jordiska bestyren, hvilket redan är något religiöst bildande, utan äfven en kärleksrik vexelverkan emellan föräldrar och barn, emellan syskonen inbördes, emellan alla familjens och hushållets medlemmar.
Man ser således häraf, att denna religiösa verkan af undervisningen inom familjen uppstår icke ensamt genom blott Christendoms-undervisningen, utan att hvilken läsning som helst, hvilken lexa sora barnet än medför från Skolan, åstadkommer densamma och bidrager i den väsentligaste mon, att upphöja familjelifvet till religiös bildnings-anstalt.
Denna kärleksrika vexelverkan, som genom en sådan naturens egen anstalt bryter sig i flera olika förhållanden, så enkelt familje-lifvet än synes, och är t. ex. olika emellan barnet och den vårdande fadren, emelian barnet och den försonande modren, emellan barnet och dess närmaste syskon, bidrager dessutom, hufvudsakligen, att göra de vigtigaste religions-begreppen — begreppen om Försynj om medlande och försonings om kärlek till
Gud och till likar — fullkomligen klara för barnets förstånd, emedan de redan hafva sina bilder uti ett sådant familjelif, och äro ej annat, än dessas upphöjande till deras högsta urbild, då deremot det barn, som ej framlefvat ett sådant familjelif, aldrig skall med full klarhet begripa dem, elier ens känna behofvet deraf.
På ett barn, hvilket sålunda icke allenast alltid förblifver förenadt med sin familj, utan äfven förblifver det genom sådane i sig sjelf förandligande sysselsättningar skall sjelfva Skolans sträfva och liflösa undervisning i Christendomen vara ett utsäde, som slår rot och bär frug!.
Ty detta utsäde utlemnas blott i Skolan, det hembäres och utsås, uppmjukas och utvecklas inom familjen.
Guds ord, lästa i stugan, i ensligheten och lugnet, utan främmande åhörare, få der ett helt annat ljud, mildare och skönare, när de uttalas af barnet för de öfriga i stugan, och ett helt an - i4 Stats- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk.
Betänkande, K:o 5. nät innehåll, redan förebildadt i den kärlek, sorn är den innersta lifsprincipen i alla familjens förhållanden.
Men utan denna öfverflyttning af Guds ord från Skolan lill den husliga kretsen anser jag, för min del, Christendoms-undervisningen i Skolan, sådan den der nu bedrifves och måste bedi ifvås bland en stor mängd barn, genom ett tanklöst upprepande af minnes-lexor, vara ett oskärande af det heligaste på jorden.
Jag är öfvertygad, att den religiösa sinnesstämningen hos Svenska allmogen har, om ej sin förnämsta grund, dock att den åtminstone haft sitt förnämsta stöd i den hittills allmänna landsseden, att barnens undervisning, hvilken hufvudsakligast bestått af Christendoms-undervisning, i everdliga tider skett inom hemmet.
Den har — med all sin ofullkomlighet — återverkat på alla hushållets medlemmar och gjort den dagliga stugan till ett dagligt bönerum.
Borttages nu denna undervisning, förflyttas den uteslutande till skolhuset och inom dess väggar, öfverlemnas den ensamt åt främmande legda personer, så gifve Gud, att ej derigenom det religiösa samlifvet inom familjen måste utslockna, och med detsamma det religiösa sinnet inom folket.
Detta är det andra skälet och det vigtigaste, hvarföre jag anser hemläsning böra regelbundet förenas med skol-undervisning.
De båda skäl, jag hittills anfört för skol-undervisningens förening med en regelbunden och af Skolor bestämd hemläsning, utgå från psykologiska grunder och äro således allmänna och gälla för alla länder.
Men det gifves andra skäl, helt och hållet enskilde för Sverige, som göra en sådan förening alldeles nödvändig, så framt skol-nndervisningen skall kunna verkligen meddela de utvidgade kunskaper, den nu åsyftar att meddela.
För undervisningen genom Skolor möta nemligen sådane hinder i Sverige, som äro till största delen okända i andra länder, och hvilka, enligt hvad förut är nämnd t, haft till följd, att den hittills, oagladt allt nit och allt bemödande, icke der kunnat komma till stånd, och hvilka hinder för framtiden, enligt min tanka, endast på det sättet kunna häfvas, att man tager den redan allmänna hem-undervisningen till hjelp, samt understödjer och utvecklar den under Skolans ledning.
De hinder, sorn möta för Skolans begagnande i de flesta trakter, synnerligen af det Öfra Sverige, äro hufvudsakligen trenne: afståndet emellan boningarne, och således äfven från skolan; föräldrarnes, äfven de förmögnares, behof att dagligen begagna sina barn till hjelp i sitt arbete, Stats- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänkande, IS:o 5. i5 samt <!e fattigare föräldrarnes oförmåga att bålla sina barn borta från hemmet och i Skolan med föda.
Af dessa binder har hittills följt och måste äfven framdeles altid följa, dels att barnen icke infinna sig eller ens kunna infinna sig dagligen i Skolan, dels att de ofta äro under längre tider derifrån frånvarande, dels slutligen att de ganska snart och så fort sorn möjligt, således med ganska orediga, osammanhängande och ofullständiga kunskaper lemna Skolan, samt således äfven snart förgäta det lilla de läst.
Detta kan hvarken afhjelpas med förmaningar eller tvångsmedel, och alla försök att genom sådana medel hålla barnen till en jemnare och långvarigare skolgång, äfven om de skulle få kraft af lag, skola otvifvelagtigt misslyckas på andra ställen, än i städer och större slättbyggnader, samt vid flera fabriker på landet.