Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Derest Rikets Ständer bifalla detta förslag, hemställa Utskotlen derjemte, att de för ändamålet erforderliga medel må, såsom af tillfällig beskaffenhet, anvisas att utgå af det under åttonde Hufvudtiteln befintliga anslag till farsoters och smittosamma sjukdomars botande, hvilket, såsom förslags-anslag, dertill kan lemna en erforderlig tillgång , utan att behöfva förhöjas.
Från ofvanberörde beslut, såvidt detsamma innefattade yttrande om en preskriptionstid, inom hvilken bolag af förenämnde beskaffenhet borde bilda sig för att ega rättighet att komma i åtnjutande af den föreslagna ersättningen, reserverade sig Herr Grefve Mörner och ansåg att, med uteslutande af meningen derom, Utskotten borde i sitt utlåtande jemväl tillstyrka Rikets Ständer, att hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att Kongl. 6 Stats- somt Allm.
Besvärs- och Ekon.-1 tsk.
Betänkande, N:o 1Cf. Maj:t läcktes, intilldess sådane bolag hunnit komma till stånd, i Nåder fortfarande vidtaga' de åtgärder, till förekommande af ifiågavarande sjukdoms spridande, som omständigheterna' kunde påkalla.
Med Herr Grefve Mörner förenade sig Herr Friherre Palmstjerna,- Herr Grefve Liljencrants, Herr Friherre Åkerhjelm, Herr Frih' rre Stedingk samt Riksdagsfullmäktigen Nils Larsson från Jemtlands Ian.
\:o fl O. Ank. till Exp.-Utsk. d. 2?
Betänkande, i anledning af räckt fråga om någon billig ersättning ät dem, som göra för bister i anledning af tillämpningen utaf Kongl. Förordningen den 23 Januari 1828, rörande smittosamma sjukdomar hos djuren, samt serskildt åt hemmansbrukaren Petter Svensson den yngre i Mjärdevid för frenne af rotz angripne och enligt författningens föreskrift dödade hästkreatur.
Till Stats-ulskottet har från Hedervärda Bondeslåndet blifvit remitterad en af Riksdagsfullmäktigeo A. Wilh. Swartling från Östergöthlands län gjord motion i detta ämne, för hvars behandlande Utskottet sammanträdt nied Allmänna Besvärs- oell Ekonomi-utskottet.
Motionären har anfört, att vissa samhällslagar, ehuru högst nödvändiga, likväl mångengång tillskyndade enskilda medborgare stora, ofta ruinerande förluster.
1 detta fall fram - Stats- samt Allm.
Betänkande, N:o 10. 7 stöde i första rummel Kongl. Förordningen af deri 23 Januari 1828, rörande smittosamma sjukdomar hos djuren.
Det kunde icke nekas, att denna författning af behofvet påkallats, hvadan afsigten nu icke vore att få densamma undanröjd eller ens förändrad, utan vore motionärens syftemål att skaffa någon hillig ersättning åt dem, som gjorde förluster vid förordningens tillämpning.
1 hans ort hade nyligen en fattig hemmansbrukare, Petter Svensson den yngre i Mjänlevid af Slaka socken, blifvit beröfvad sin redbaraste egendom, 3me stycken hästkreatur, hvilka, enligt Konungens Befallningshafvandes baslut, blifvit dödade och nedgräfde.
Klart vöre, att härigenom tillskyndas den fattige brukaren en förlust, som menligt inverkade på hans ekonomiska ställning under hela hans lifstid och •således påkallade deltagande.
Petter Svensson hade likväl före hästarnes dödande låtit värdera dem, hvarvid deras sammanräknade värde, ehuru ganska lågt tilltaget, hade uppgått till 403 r:dr 16 sk. banko.
Denna förlust hade för Petter Svensson varit så mycket känbarare, som han innehade posthemman och skulle bestrida daglig postskjuts, hvaraf följde, att han genast måste, ehuru årstiden dertill var olämplig, anskaffa hästar för att kunna fullgöra sina åligganden.
På nådeväg hade'Petter Svensson hos Kongl. Majit sökt någon billig ersättning för sin förlust, och hade Kongl. Majit den 7 December 1849, såsom nådigt svar å den underdåniga ansökningen, förklarat, att i anseende till brist på medel att för ifrågavarande ändamål använda, den underdåniga ansökningen icke kunde bifallas.
Dessa ord innebure ett landsfaderligt erkännande af den sökandes oskyldiga lidande, sorn borde lindras, i händelse medel dertill vore tillgängliga.
Om således medel för ifrågavarande ändamål kunde anslås, skulle, efter motionärens tanka, Hans Majit Konungen anse sådant med nådigt välbehag; och föresloge derföre motionären alternativt, att Rikets nu församlade Ständer ville till Kongl. Majits disposition ställa en lämplig summa, stt vid förekommande ömmande tillfällen för sådana ändamål använda, eller ock för denna gång bevilja Petter Svensson den hos Kongl.
Majit i underdånighet sökta ersättningen af de dödade hästkreaturens åsätta värde med 403 ridr 16 sk. banko; hvilken summa billigtvis borde utgå af Postverkets behållna inkomster, helst intygadt vore, att kreaturen under postskjutsningen ådragit sig den smittosamma sjukdomen.
De ingifna handlingarne upplysa i öfrigt, att sedan Kongl. Majits
Befallningshafvande i Linköpings län, till följe af inkommen rapport från vederbörande kronobetjent, angående uppkommen sjukdom bland Petter Svenssons hästkreatur, anbefallt länets djurläkare att i desamma hålla besigtning, denne djurläkare funnit trenne af Petter Svenssons sex häst - 8 Stats- samt Allm.
Betänkande, N:o 10. kreatur vara med obotlig rotz behäftade, tvänne andra af samma sjukdom angripna, men i lindrigare män, så att de möjligtvis kunde genom skicklig behandling kureras, och den sjette hästen alldeles frisk; — att Petter Svensson, i anledning häraf, hos Kongl. Majrts
Befallningshafvande yltrat den förmodan, att sjukdomen hade karaktären af en svårare qvarka, och anhållit, alt med de fem hästarne få låta anställa profkur, mot förbindelse att ej under tiden låta djuren inne feller ute komma i beröring med andra kreatur, och tillika begärt, att derest delta icke kunde bifallas, utan hästarne skulle dödas, han så tidigt måtte underrättas om tiden för en sådan åtgärd, att vederbörligen examinerad veterinär med laga biträde kunde närvara för att anställa obductio et inspectio cadaveris; — att Kongl. Maj:ts Befallningshafvande den 4 Juli 1849 förklarat, det icke kunna tillåtas Petter Svensson att bibehålla de af Veterinärläkaren såsom obotliga förklarade frenne hästar, hvilka genom vederbörande kronolänsmans försorg skulle dödas och nedgräfvas, men tillåtit Petter Svensson att genom af honom tillkallad examinerad Veterinärläkare låta obducera samma hästar, som följd hvaraf med hästarnes dödande skulle anstå till på eftermiddagen den 11 i sammma månad; och att Petter Svensson, å Landskansliet närvarande, genast blifvit härom underrättad.
Dessutom utrönes af handlingarne: att länsmannen och tvänne nämndemän den 9 Juli 1849 värderat de dödade hästarne tillsammans till 403 r:dr 16 sk. banko; att trenne i orten bosatte personer intygat, att Petter Svensson i flera, ända till sex år egt de dödade hästarne, och således icke vore af dem, som sysselsatte sig med hästbyte, utan tvärtom vore känd för en stilla vandel; att, efter hvad med säkerhet kunde antagas, hästarne genom postskjutsen ådragit sig den sjukdom, hvarföre de måst dödas; och att hvarken Petter Svensson eller utgifvaren af betyget haft kännedom om kreaturens rotz-sjukdom, utan förmodat den vara så kallad qvarka, för hvars botande Petter Svensson tillitat kunniga personer; samt slutligen, att Kongl. Majrts Befallningshafvande i Linköpings län, vid insändande af den i motionen omförmälda underdåniga ersättnings-ansökning, hemställt, att ersättning till sökanden måtte få utgå till två tredjedelar af det de dödade hästarne åsätta värde.
Vid pröfning af detta ärende hafva Utskotten, med afseende å dels ofvanberörde, af trenne i orten boende personer lemnade intygande, att, efter hvad med säkerhet kunde antagas, hästkreaturen genom postskjutsen ådragit sig den sjukdom, hvarför de måst dödas, dels Stats- samt Allm.
Besvärs- och Ekon.-ilsk.
Betänkande, N:o 10. fl dels å den omständighet alt detta skett, för att skydda det allmänna emot taran af smittans spridande, ehuru hästarne i annat fall visserligen ännu någon längre tid kunnat af egaren begagnas, trott sig ega skäl föreslå Rikets Ständer, att åt Petter Svensson anvisa ett penninge-belopp, motsvarande högst två tredjedelar af de dödade hästkreaturens uppskattade värde, alt af Riksgäldskontoret utbetalas.
Biri. litt B.
Prof. 1850 1851. 4 Sami. 2 Afd. 2 Häft.
Bedling, 18Ö1.
Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Utlåtande, Iko it. 1 N:o 11.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 20 Jani 1851, kl. 1 e. m.
Utlåtande i anledning af väckt motion att Hernösands
Domkyrka matte komma i åtnjutande af de från stiftet utgående Domkyrk o-tunnor.
Uti en af välloflige Borgare-ståndet till allmänna Besvärs- och Ekonomiutskottet remitterad motion har herr Rönblad anfört, att, sedan Rikets Ständer a£- slagit hans vid nu varande riksdag väckta motion om afskrifning af det lån, stort 40,000 r:dr b:ko, som vid 1844—45 årens riksdag beviljats för fullbordandet af Hernösands domkyrka, så ansåge han sig föranlåten att, med begagnande af den rättighet, 56 § Riksdags-ordningen medgåfve, återupptaga och fullfölja ett anspråk, som blifvit vid frenne riksdagar af Rikets Ständer godkändt, nemligen att nämnde domkyrka måtte tillerkännas de 124 tunnor korn, som årligen utginge från Hernösands stift till Upsala domkyrka; till stöd för hvilket anspråk motionären icke allenast åberopat de skäl, som Rikets Ständer anfört i dera3 till Kongl. Maj:t i ämnet aflåtna underdåniga skrifvelser den 11 Juli 1834 och den 8 December 1840, utaa äfven andragit, att Hernösands föreamling, som för sin nya stiftskyrka redan uppoffrat 27,000 r:dr utom kyrkokassans tillgång 38,000 r:dr, hade en skuld till staten i och för byggnaden af icke mindre än 40,000 r:dr och således vore i stort behof af att komma i åtnjutande af ifrågavarande domkyrkotunnor, för att derigenom kunna betala omförmälde skuld, samt att Upsala domkyrka i allt fall hade så betydliga inkomster, att de syntes vara mer än tillräckliga för dess underhåll; för ådagaläggande af hvilket sistnämnde förhållande motionären vid motionen fogat transsumt af Rih. till R.
Fröt. i850 f i8Si. * Samt., 2 AJd., 3 Haft. £ Slats- samt Alfin, besvärs- och Ekonomi-Utskottets Utlåtande, E:o it. 1848 års räkenskap för Upsala domkyrka, utvisande att kyrkan vid slutet af året egde en kapitalbehållning af 66,787 r:dr 18 sk. 9 r:st., och derjemte hade ett årligt tiondeanslag af 201^ tunnor råg och 235f tunnor korn, oberäknadt hvad som utgått från Hernösands stift, samt frälseräntor till betydligt värde m. m.; föreslående motionären alltså, att Rikets Ständer måtte, i likhet med hvad som egt rum vid riksdagarne 1823, 1834 och 1840, hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att Hernösands domkyrka hädanefter måtte få komma i åtnjutande af ifrågavarande från Hernösands stift utgående domkyrkotunnor.
Sedan allmänna Besvärs- och Ekonomi-utskottet, för behandling af denna fråga sammanträdt med Stats-utskottct, hafva Utskotten gemensamt tagit densamma i öfvervägande, och få vid afgifvandet af sitt utlåtande i ämnet upplysa, att enahanda fråga, som nu blifvit gjord till föremål för Rikets Ständers åtgärd, förevarit vid flera föregående riksdagar.
Sedan, med anledning af Rikets Ständers vid 1823 års riksdag gjorda underdåniga framställning i enahanda syftning med förenämnde motion, Kongl. Maj:t under den 17 Mars 1824 förklarat Upsala domkyrka berättigad att bibehålla ifrågavarande 124 domkyrkotunnor, anförde Rikets Ständer, uti underdånig skrifvelse den 11 Juli 1834, att “som den ifrågavarande spanmålen ursprungligen hört till den tionde-säd, hvilken inom hvarje stift varit anslagen, dels till presterskapet, dels till kyrkans och de fattiges underhåll, och densamma ännu, efter reformationen, ehuru inbegripen i den kronan tillfallna tionden, likväl blifvit under namn af afkortning, jemte den så kallade vinsäden, som tillföll hvarje kyrka, undantagen ooh domkyrkorna förbehållen; så funno Rikets Ständer det vara i sakens natur grundadt, att samma spanmål tillhörde hvarje stift, liksom vinsäden hvarje församling, och att således, när Hernösands stift från erkestiftet afsöndrades, de domkyrkotunnor, som förut tillföllo det sednare, efter den tiden bort tillfalla det förra; och då derjemte i betraktande toges, å ena sidan, att vid den tid, då dessa domkyrkotunnor blefvo anslagna, domkyrkor funnos i alla stift, och å den andra, att de som så kallades, efter påfvedömets tid ej skiljde sig från de öfriga genom annat, än att de tillhörde sätet för den andeliga styrelsen inom stiften, kunde i Rikets Ständers tanka rättigheten till ifrågavarande tionde icke frånkännas Hernösands kyrka, på den grund, att hon icke hade namn af domkyrka, och att dess pastor icke kallades domprost, enär hon likväl lydde under biskop och dom-kapitel, samt i allt Stais- sami Allm.
Besvärs- och Ekonomi-Utshollels Utlåtande, N:o H. 3 fall vore en stiftskyrka; i anseende hvartill och med åberopande jemväl af andra förhållanden Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t i underdånighet anliöllo, att Kongl. Maj.t måtte i nåder medgifva, att de ifrågavarande 124 domkyrkotunnorna måtte tillkomma stiftskyrkan i Hernösand.
Oaktadt härefter, genom nådigt beslut den 13 Mars 1835, Kongl. Maj:t förklarat några nya skäl icke hafva förekommit, som kunde föranleda dertill, att Upsala domkyrka betoges omförmälde kronotionde, den hon från urminnes tider åtnjutit, hafva vid 1840—1841 årens riksdag
Rikets då församlade Ständer, som åter förehaft frågan, uti underdånig skrifvelse den 8 December 1840, yttrat, att Rikets Ständer väl å ena sidan insågo nödvändigheten deraf, att Upsala domkyrka, det herrligaste tempel i norden genom sitt byggnadssätt, och dyrbart i anseende till de minnen, som der förvarades efter flera framfarne konungar, icke saknade medel för nödigt underhåll och ytterligare förskönande, men å den andra sidan ansett det vara lika angeläget och med allmänna omtankan öfverensstämmande, att äfven mindre kyrkor i riket icke betoges utvägarna för sitt vårdande och bibehållande; på grund hvaraf jemte andra skäl Rikets Ständer i underdånighet anliöllo, att Kongl. Majit täcktes åt frågan ytterligare egna
Sin höga uppmärksamhet och dervid nådigst taga i betraktande de för handen varande förhållanden och de i öfrigt talande skäl för Hernösands stifts rättighet att behålla ifrågavarande spanmål samt i nåder medgifva, att densamma derefter kunde komma Hernösands stiftskyrka till godo; och har Kongl. Majit, efter vederbörandes hörande, under den 11 Oktober 1843 i nåder förklarat, att Kongl. Majit som ansett några nya skäl icke hafva blifvit anförda, hvilka kunde föranleda till ändring i Kongl. Majits under den 17 Mars 1824 och den 13 Mars 1835 i frågan meddelade nådiga beslut, funnit godt bibehålla domkyrkan i Upsala vid dess i berörde hänseende af ålder innehafde rättigheter.
Slutligen har frågan jemväl vid 1844—1845 års riksdag förevarit, dervid Stats- samt allmänna Besvärs- och Ekonomi-utskotten tillstyrkt en underdånig skrifvelse till Kongl. Majit af enahanda syftning, som vid föregående riksdagarna, men frågan kommit att derom förfalla enär vid dess afgörande hos Riks-stånden två stånd afslagit Utskottens betänkande.
Då Utskotten likväl på de skäl, som blifvit i Rikets Ständers vid 1823 samt 1840—1841 årens riksdagar till Kongl. Majit i ämnet aflåtna underdåniga skrif - 4 Stals- samt Allm.
Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Utlåtande, N:o ii. velser utvecklade, anse
Hernösands stiftskyrka böra komma i åtnjutande af de ifrågavarande 124 domkyrkotunnorna, samt, enligt hvad styrkt blifvit, Upsala domkyrkokassa vid 1849 års början egde en behållning af 66,787 r:dr 18 sk. 9 r:st., med hvilka medel samt de dessutom kyrkan tillkommande ganska betydliga inkomster dess framtida underhållande måste anses betryggadt, få Utskotten jemväl vid denna riksdag vördsamt tillstyrka: att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att omförmälde domkyrkotunnor måtte Hernösands stiftskyrka tilldelas.
Från förestående beslut reserverade sig herr Stats-rådet Fåhreeus, herr Bildt", herr biskop Heurlin, herrar prostarne Tellbom, Schram och Annerstedt samt herr Nordvall, hvilka ansågo, att, då förevarande ämne sednast vid riksdagen 1844— 1845 varit föremål för Rikets Ständers pröfning, och den då gjorda framställning om Hernösands kyrkas berättigande att åtujuta ofvan omförmälda domkyrkotunnor blifvit afslagen, men några nya skäl för bifall till en dylik framställning vid denna riksdag icke förebringats, motionen icke borde till någon utgård föranleda.
Besvärs- och Ekonomj-Utskotlets Utlåtande, N:o ii. N:o 12.
Ank. till Exp.-TJtsk. d. 20 Jani 1851, kl. 1 e. m.
Utlåtande, i anledning af väckte frågor om förändradt löningssätt /ör Presterskapet samt om S. 31.
Adjunkters aflönande till en del af Statsverket.
Till Stats-utskottct hafva från hederv.
Bonde-ståndet blifvit remitterade tvenne motioner i detta ämne, den ena undertecknad af riksdagsmännen Ola Månsson, Nils Andersson, Nils Jepsson, Pehr Påhlsson, Christen Andersson, Pehr Nilsson och Jöns Månsson, alla från Skåne, och den andra af riksdagsfullmäktigen Johannes Nilsson äfven från Skåne, med hvilken sig förenat riksdagsfullmäktigen I.
Dahl ifrån Gefleborgs Län.
Uti den förra af dessa motioner har, uppå anförda skäl, blifvit föreslaget: l:o Att Kongl.
Förordningen angående presterskapets i Skåne uppbörd af den 16 Oktober 1723 måtte till kraft och verkan upphäfvas; 2:o
Att pastor, som för sina presterliga befattningar icke skulle uppbära sei~ skild betalning, måtte lika med andra rikets embetsman, erhålla lön på stat; 3:o
Att lönen, som skulle utgå i penningar, måtte från ränterierna till pastor qvartaliter utbetalas; 4:o
Att lönen skall bestämmas efter ett medium af pastors uppgifter till de tio sista årens taxerings-kommittéer; 3:o
Att pastoreme skulle bibehålla sina boställen, och peuningelöuen minska» 6 Stais- samt Allm.
Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Utlåtande, A':a 12. i förhållande till den derutaf behållna afkastningen, den taxerings-kommittéerne egde att beräkna och bestämma; 6:0
Att pastorernes tertial- och qvicktionde skulle, den förra utgående efter enahanda beräkning, som kronotionden, inbetalas till statsverket efter åsatt markegång, men att församlingarne icke skulle betungas med några andra utgifter, såsom jura stola}, körslor och dagsverken m. m.; 7:o Att alla klockare-lägenheter måtte indragas och afkastningen deraf användas dels för folkundervisningen i socknarae och dels för aflönande af erforderliga subsituter; samt Q ' 8:0
Att de som innehafva embete eller tjenst med thy åtföljande löneförmåner icke skulle kunna emot sin vilja tvingas att ingå på den föreslagna regleringen, som i sådant fall derstädes icke finge sättas i verket förrän de från innehafvande tjenst afgått.
I den senare motionen har, af anförde skäl, blifvit yrkadt:
Att presternes lön, i likhet med hvad förhållandet är med andra tjenstemäns, må utgå direkte från staten i kontanta penningar, hvaremot alla nuvarande prestinkomster skulle till statskassan ingå; och skulle pastoraten indelas i flera klasser, huru man för godt funne, men dervid tillses, att ingen pastor hade mindre i inkomst än hvad han för sig och sin familjs underhåll behöfde, så att icke en del pastorer, såsom nu förhållandet vore, blefve öfver höfvan lönade, då dermot andra knappast egde dagligt bröd; Att såsom minimi-lön för en pastor måtte bestämma, utom fria husrum, 2000 r:dr r:gs, och såsom maximum 5000 r:dr samma mynt, ett belopp, vida öfverstigande en vanlig
Ilof-rätts-råds-lön och hvarmed en prest borde kunna vara fullt belåten; äfvensom några af rikets största pastorater kunde delas; att komininistrarne borde så lönas att de kunde hafva en sorgfri och anständig utkomst, hållande motionären före att 1000 r:dr r:gs vore det minsta lönebelopp man kunde tillerkänna en komminister, hvaremot detsamma icke borde öfverstiga minsta lönen för en pastor eller 2000 r:dr r:gs; samt att äfven pastors-adjunkterne, vid en blifvande reglering af presternes löner, måtte komma i åtanka, så att en bestämd lön dem tillerkändes, nemligen ifrån 400 Stais- samt Allm.
Besvärs- och Ekonomi- Utskottets Utlåtande, N:o 12: 7 till 600 r:dr r:gs, alt efter presternes större elier mindre lön; önskande likväl motionären helst, att, derest det sig göra läte, äfven adjunkterne finge lön på stat, åtminstone till en del, och att det i öfrigt borde åligga pastorerne att i någon mån tili lönen bidraga.
Efter sammanträde med Allmänna Besvärs- och Ekonomi-uiskottet hafva Utskotten tagit dessa motioner i öfvervägande och dervid funnit, att hvad deruti blifvit föreslaget och yrkadt i afteende på pastorers och komministrars löningssätt redan varit föremål för Rikets
Ständers pröfning vid denna riksdag med föranledande af Allmänna Besvärs- och Ekonomi-utskottets Utlåtande N:o 44 i anledning af väckta motioner, dels om förändradt aflöningssätt för ordinarie presterskapet i allmänhet, dels om förhöjning i komministrarnes aflöning och dels om ändring i sältet för uppbörden af kyrkoherdarncs inkomster; och då detta utlåtande blifvit af Irenne Riks-stånd bifallet, tillstyrka Utskotten att motionerne i denna del måtte anses böra förfalla.
Hvad dernäst angår förslaget om förbättrade lönevilkor för pastorernes adjunkter, få Utskotten upplysa, att Rikets Ständer vid sistförflutne riksdag i underd. skrifvelse till Kongl. Maj:t anmält, att en allmän reglering af adjunkternes inom församlingarne löner, som vore med rättvisa och billighet öfverensstämmande, i Rikets
Ständers tanka torde flerestädes vara af behofvet påkallad, hvadan Rikets Ständer anhöllo att Kongl. Majit täcktes anbefalla vederbörande stiftstyrelser att, der sådant icke redan skett, så snart sig göra låter med presterskapet öfverenskomma om och uppgöra en reglering af adjunkternes löner samt med berättelser derom till Kongl.
Då denna underd. skrifvelse, som tillika innehöll framställningar angående en förändrad reglering af presterskapets och kyrkobetjeningens löningssätt, m. m. blifvit, efter det Consistorierna varit hörde och underdåniga utlåtanden afgifvit, den 27 Juli 1849 remitterad till Kammar-kollegium, som ännu icke deröfver afgifvit sitt utlåtande, hemställa Utskotten, som anse att det icke torde vara. lämpligt, att Rikets Ständer skulle, innan ärendet ens hunnit till föredragning inför Kongl. Maj:t beredas, med förnyad framställning derom ingå, att hvad nu i afseende å förbättrade lönevilkor för adjunkterne blifvit föreslaget, ej måtte till någon åtgärd föranleda.
Beträffande slutligen det gjorda förslaget,|att alla klockare-lägenheter mätte 8 Stais- samt Allm.-Besvärs- och Ekonomi-Vtskoltels Utlåtande, N.o 12. indragas och [afkastningen deraf användas dels för folkundervisningen i socknarne och dels för aflönande af erforderliga substituter, få Utskotten med erinran derom, att Folkskolelärare-befattningarne redan enligt Folkskole-stadgan, med kyrkoherdens och församlingens bifall, kunna med klockaretjenst förenas, vördsamt tillstyrka, att äfven detta förslag icke måtte till någon åtgärd föranleda.
Stockholm den 18 Juni 1851. t STOCKHOLM, t d. Schultze^ Boktryckeri, 1851.
Stalt- och Lag-Utskotlms Utlåtande, N:o iS. * N:0 13.
Ank. lill Eif.
Utsk. den 28 Juni ISSI, kl. 12 ni.
Utlåtande, angående regleringen af de under Rik»- »lalenn andru hufvudlilel till Riket» Hojrutter upptagne utgijter.
Fråga angående förbättring af så väl Hofrätlernas ledamöters, som deras tjenstemäns och vaktbetjentes löner, har vid innevarande Riksmöte blifvit väckt af Kongl. Majit uti Dess om Statsverkets tillstånd och behof aflåtne Nådiga Proposition, samt, i mer eller mindre mån, af särskilde representanter, nemligen Herr Weidenhielm, E. A., Herr Liljenstolpe, A. F. och Herr FVinge, P E, genom hos Ridderskapet och Adeln samt Vädoflige Borgare-Ståndet ingifne och till Stats-Utskotlets behandling öfverlemnade memorial.
Efter hvad Kongl. Majt uti berörde Nådiga Proposition anmälkt, hade behofvet af nu ifrågavarande löneförbättring redan länge varit insedt.
För 'lagskipningen måste det ock vara af slör vigt, att domares löner så bestämmas, att de kunna påräkna en för deras ställning i samhället behöflig utkomst, utan att, for ernående deral^ behöfva söka en för embetsmanna-verksamheten hinderlig sysselsättning utom tjernsten'; och då, hvad Hofrätten auginge, dertill komme, att den verkställda indragningen af den andra instansen i civila mål, örn än dess verkan icke kunde med någon tillförlitlighet beräknas, likväl redan vållat betydlig tillökning i göromål, som påkallade mer ansträngdt arbete och äfven ett, åtminstone för någon lid, ökadt biträde, bar Kongl.