Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Att det indelnings-verk, som var gällande är 1680, då det så kallade löftet gafs, grundade sig på 1652 års militia; jordebok, med deruti sedermera, tid efter annan, gjorde förändringar och var ett helt annat, än det som år 1687 af Kongl. Maj:t stadfästades, sedan det 1683 och efterföljande år blifvit öfversedt och granskadt, och ännu mera afviker från det nu gällande af år 1717, så att Krigs- och Kammar-kollegiernes uppgift, att meranämnde löfte vid indelningen gafs, innebär en irring; att, enligt hvad så väl 1652 års militiae jordebok, sorn efterföljande års regements-räkningar, så vidt de för Utskottet varit tillgängliga, utvisa, några augmentsräntor icke, år 1680, varit rusthållarne vid Lif-regementet till understöd flir rustningens utgörande anslagne, utan först tillkommit i sammanhang med upprättandet af 1687 års indelningsverk, så att hvad härom år 1815 yttrades af Konungens befallningshafvande i Westmanland och Kammar-kollegium, är fullkomligt sanningsenligt; alt sålunda visar sig, att år 1679 i medeltal på hvarje rusthåll, inom Kungsöhrs kompani, endast belöpte 33 Daler 7 öres ränta, hvaremot densamma år 1687 i medeltal utgjorde 45
Daler 23 öre 17 penningar och år 1691 uppgick till 63 Daler 8 öre 18 penningar, så att, efter år 1680, ett högst betydligt soulagement kommit rusthållarne tillgodo; att den omständighet, att jemväl rusthåll inom andra kompanier blifvit under den förflutna tiden hugnad med augments-räntor, icke tillintgör eller minskar värdet af den fördel, som genom de förökade räntorne blifvit rusthållarne inom Kungsöhrs kompani beredd och hvilken, efter hvad erfarenheten visat samt behörigen utredt är, varit mera än tillräcklig att betacka de med rustningen förenade kostnader; att det så mycket omordade löftet af år 1680 icke finnes vara meddeladt i anledning af någon anhållan eller några klagomål af rusthållarne, utan innefattades uti en Kongl, resolution uppå ett memorial af regemenls-chcfen Hans Ramsvärd, angående åtskillige officerarne och regementet rörande angelägenheter; att, om äfven delta sålunda tillkomna så kallade löfte skulle kunna anses ega någon förbindande kraft till förmån för de rusthåll, som funnos då det meddelades, så lärer väl ej rimligen kunna påstås, att det, såsom kollegierne likväl utan betänkande antagit, må anses gällande i afseende på augments-räntor, som vid den tiden alldeles icke existerade, eller i fråga om hemman, som vid nämnde lid ej ännu voro till rustning indelade; alt i sistnämde hänseende förekommer, att ruslhållens antal inom Kungsöhrs kompani för Slals-Utskotlets Utlåtande, N:o 338. 9 för närvarande utgör 125, men år 1079 var bestämdt till blott 100, och all utaf dessa 100 rusthåll, som funnos år 1680, åtskilliga vid de sedermera med rustningen skedde förändringar upphört att ega egenskapen utaf rusthåll, utan blifvit utbytte emot andra hemman, på hvilka rustningen är vorden öfverflyttad, att påståendet derom, alt de gamla rusthålls hemman, hvilka kunna finnas återstå efter utgallring af alla efter år 1080 tillkomna nya rusthåll, icke skola fäll tillgodo njuta det utlofvade soulägeméntet, vedcrlägges icke allenast af det uti inledningen lill 1687 års indelnings-verk förekommande bestämda tillkännagivande, alt de tillförordnade kommissarieme lill hemmanens uppkomst ajdragit och observerat så väl de gamla, som sednare nödige funne förmedlingar, hvilket allmänna förklarande gjort ett serskildt upprepande deraf vid hvarje rusthåll öfverflödigt, ulan äfven af det förhållande, att på de ställen, der någon från de allmänna reglorne afvikande åtgärd funnits af omständigheternepåkallad,
sådant blifvit serskildt antecknadt på sätt sig visar i afseende på åtskilliga hemman inom Kungs-Barkarö socken, hvilka erhållit krono-lionde sig anslagen till augment, äfvensom i fråga om det inom samma socken belägna hemmanet Öfverby, hvilket funnits innehafva för stor ränta så att det mast vidkännas årligt afdrag; att, vid jeinnförelse emellan Westmanlands läns landsböcker för åren 1680 och 1681, jemväl visar sig, att, under del i den förstnämnda för Kungsöhrs elier, såsom det då kallades, Capitaine Goies’ kompani afföras räntor till belopp af 4,888 daler 30 öre 6f\7 p:gr; så alföras i den sednare eller den för år 1681 sådane räntor till icke mindre belopp än 6018 daler 23 öre 19,3(rp:gr, utan alt likvälden serskilda fördelningen af räntorne eller hvem, som fått förbättringen kan af de nämnda böckerna inhemtas; att den omständighet, att efter upprättandet af 1687 års Indelnings-verk, rusthållaren skola något år undandragit sig dagsverkens utgörande, så mycket mindre bevisar något i frågan, som det icke ens är vordet påstådt, mindre styrkt, att rusthållarne grundat denna deras vägran deruppå, att 1680 års löfte ej blifvit uppfyldt, och samma löfte dessutom alldeles icke innebar försäkran om befrielse från den ifrågasatta dagsverkss ky
Idig heten, ulan endast hänvisade på något annat soulagement; att då 1680 års resolution ej innehöll något löfte om befrielse från dagsverksskyldigheten, det äfven är klart, att samma resolution icke kunde utöfva någon inverkan på bedömandet af rusthållarnes skyldighet att fortfarande utgöra de dem i allt fall åliggande dagsverken och således icke eller beböfde åberopas uti Kongl. Resolutionen den 5 Maj 1696; att enär Krigs-och Kammar-kollegierna, uti deras underdåniga utlåtande af den 22 December 1849, uppgifvit, att Indelnings-verkets allmänna Bih. till R.
Prof. 1850 & 1851, 4 Sami. 1 Afd. 2 Band. 56 IIaf/. 2 10 Stats-Utskoltets Utlåtande, N:o 338. grund, att rusthållaren vore berättigad till hela räntan af rusthållet och augmentet, dagsverkena inberäknade, blifvit ensamt för Åkerbo härad rubbad af den tillfälliga omständigheten alt det omgaf kungsgården Kungsöhr, kan rätta halten af detta yttrande bäst bedömas deraf, att, på sätt jag uti min förut afgifna reservation äfven anmärkt, uti 1G87 års Indelnings-verk förekommer (pag 1008) vid det lill augment åt rusthållet Bråttegården, inom Björskogs socken, anslagne hemmanet Frändesta i Dingtuna socken, en anteckning af följande lydelse: ”(ike- och dränge-dagsverken äro Westerås slott och ladugård förbehållne af hemmanet Frändesta och derfiire ulhelyckle; samt alt det hufvudskål, hvaruppå Krigs- och Kaminarkollegierne grundat deras åsigt om ärendet, eller tillvaron af en så kallad räntebrist, stöder sig på ett förbiseende af de olikheter uti skatlläggnings-grunderne, hvilka göra en jemnförelsc emellan räntorne inom de särskilda kompanierne lika oriktig, som otillförlillig, och detta skäl dessutom, enligt min tanka, förtjenar så mycket mindre afseende, som, i händelse det skulle såsom gällande antagas, sammanlagda beloppet af räntorne för de rusthåll inom Kungsbarkarö socken, hvilka förmenas hafva ensamma kommit i åtnjutande af soulagementet, borde utvisa ett öfverskott i förhållande till räntorne af öfrige rusthåll inom kompaniet, men ett sådant förhållande ej blifvit ådagalagdt, eller lärer kunna visas.
Till följd af här ofvan anförde förhållanden, samt hvad hilagde af Hr Doctor Slenhammar uppsatte och mig benäget meddelade P. M. fullständigare utreder, för jag fortfarande vidblifva min, uti den förut afgifne reservationen uttalade numera iill full visshet stadgade åsigt om obehörigheten af det framställda anspråket, hvilket icke lärer kunna få anses bevisadt genom de ur Frosteri inledning till svenska krigslagfarenheten hem tade, på nämnde författares enskilda uppfattning grundade allmänna resonnemanger om de hufvudsak
Ii gas te orsakerne lill de förökade anslag af räntor, som under Konung
Carl XI:s tid beviljades till kavalleriet”.
Uti denna reservation instämde Friherrarne Lagerfeldt, C. och Klinckowström, It. M., samt Herr Happe, C. G. Af Doktor Stenhammar: ”Efter verkställd undersökning, anser jag mig hafva vunnit fullkomlig visshet att rusthallarne inom Kungsöhrs fögderi, genom den för lifregementet gällande indelningen erhållit fullt motsvarande rustnings-räntor mot de öfriga båda i Westmanland förlagda kompanierna af samma regemente och ingalunda äro mindre väl lottade än dessa.
Genom de väckta anspråken på dagsverks-räntorna, fordra de en Stats-Utskoltets Utlåtande, N:o 338.
11 ytterligare förhöjning af den ränta, som blifvit dem anslagen till rustningens upprätthällande — som i mer än 150 är befunnits dertill fullt tillräcklig och enligt Konungens Befallningshafvandes intyg, i senaste Femårsberättelse, i värde öfversegel' rustningskostnaden.
Alt bevilja denna förhöjning, synes mig vara en orättvisa både mot slaten och de öfrige rustningsskyldige i hela landet.
1 id och omständigheter under de fortskyndade riksdagsgöromålen medgifva icke en utveckling af grunderna för denna min öfvertygelse.
Jag nödgas inskränka mig alt snarare blott antyda dem i några hufvudpunkter, än utförligt framlägga dem.
Alt ifrågavarande dagsverksräntor från äldre tider varit undanlagne från rustningsindelningen och kronan behållne för att begagnas in natura vid kungsgården — aldrig varit rusthållare anslagne lill rustningens upprätthållande, upplyses genom den anteckning, som finnes så väl i 1G87 som 1717 års indelningsverk för lifregementet och af Hr Grefve Mörner blifvit anförd i reservationen vid Statsutskottets utlåtande iN:o 2/3.
Jemförelsen mellan jordeboken och indelningsverket visar alt de vid rustningsräntans beräkning verkligen blifvit undantagne.
Den till rustningens underhåll upptagna räntan i indelningsverket befinnes vara jemnt sä mycket lägre än hela den ruslhållshemmanen åsätta räntan, sorn dagsverksräntornas belopp.
Man har tillåtit sig säga, alt den enväldige konungen härigenom begått ett våld och en orättvisa mot ruslhållarne inom Kungsöhrs fögderi.
Men han gjorde ej annat än bibehöll hvad som vid Kungsöhr, liksom andra kungsgårdar, ansågs för hushållningen nödigt och efter den tidens begrepp var fullkomligen rättsenligt.
Vi se också, att flere skattebönder frivilligt åtogo sig rustningsskyldigheten, ehuru dagsverksskyldigheten lill Kungsöhr var dermed förenad.
Jemför
Hr Grefve Mörner s reservation pag. 12, hvartill kunde läggas intyg utur mångå samtida handlingar).
Dem skedde väl åtminstone intet våld.
När Konungen gaf andra räntor af ett belopp, som öfverstiger rustningskostnaden, hvaruli består då orättvisan?
Hvad mera kunde rusthållarne begära?
A ett af öfversten för lifregementet insinueradt memorial, resolverade Konungen den IG December 1G80, bland annat, att Kongl. Maj:t ville forderligst sä laga och förordna, alt rusthållarne i Ulfsunds län, i stället för dagsverken, skulle med något annat soulagement verkligen blifva ihogkomne och ansedde.
Har ett sådant soulagement verkligen kommit dem tilf godo?
För att inse detta, och tillika kunna bedöma huruvida rusthållarne inom Kungsöhrs fögderi erhållit fördelar, någorlunda motsvarande hvad de öfriga kompanierna af lifregementet inom 12 Stats-Utskottels Utlåtande, A.-o 338.
Westmanland, samtidigt fatt sig anslaget, måste man jemföra rustliållarnes fördelar vid den tid, då Konungen tillkännagaf sin afsigt alt meddela dem ett soulagement, med den förbättring af deras förmåner som tid efter annan, vid anställda revisioner af indelningsverket, blifvit deni tilldelad genom rustningsräntans förhöjning med tillslagna augmentsräntor, och dervid tillika fästa afseende på de olika skattläggnings-methoderna inom de serskilda trakter, hvarest kompanierna gro förlagda.
Efter 1680, då Konungen underrättade öfversten för lifregementet om sin afsigt att, i stället för dagsverksräntorna, tilldela rusthållare någon annan förmån, har Konungen, vid general-mönstringar 1683, 1684, 1685 och 1686, år frän år, tillagt rusthållen ökade augmentsräntor, af hvilka de förut voro helt och hållet i saknad — ty förut rustades för 1 hemman ulan biträde af något augment; och Konungen fortfor att sålunda höja rustningsräntan intill dess han ansåg den fullt tillräcklig för rustningens bestridande, dä han 1687 stadfäslade indelningsverket med förklaring, alt ingen skulle derefter ega ult någon vidare ersättning pretendera, ej eller någon ändring, under hvad sken det vore, i detta indelningsverk kunna sökas.
(Se utdrag af det Kongl.
Stad las tels ehre fvt t i Grefve Mörners reservation p. 11).
Hvad Konungens resolution af den 16
December 1680 beträffar, är det redan i högsta grad eget, alt ruslbållarne lyckats åt ett blott och hart meddelande till Öfversten för regementet om Konungens afsigt, gifva den färg, såsom skulle det vara en dem gifven förskrifning eller ett pantehref, sorn de 150 år derefter kunde af staten utkräfva.
Det understöd rusthällarnc vunnit för denna åsigt hos auktoriteter, har förskaffat densamma en traditionel giltighet; men den förekommer mig icke desto mindre högst besynnerlig.
Icke mindre besynnerligt förekommer mig, att det löfte, som Konungen genom denna resolution förmenas hafva gifyit, skulle vara ouppfylldt, fastän Konungen 7 år senare förklarat, att rusthållare ingenting vidare hade att pretendera.
Mig synes det åtminstone solklart, att Konungen då ansåg sig hafva uppfyllt all rättfärdighet mot rusthällarnc.
Hans egen förklaring borde få gälla såsom det kraftigaste bevis.
Konungens åtgärder till förbättring af rustliållarnes fördelar stannade likväl icke vid indelningsverket af 1687.
Han ville sätta kavalleriet i ett respektabelt skick, jemförlig! med kavalleriernas i andra länder.
Arén 1601 och 1692 företogs en förnyad revision af lifregementets indelningsverk, hvarvid Konungen ytterligare anslog ganska betydliga augments-räntor.
Denna nya indelning, som 1693 sattes i verket, är den som, under namn af 1717 års indelningsverk och rulla, nu tills Ståts-Utskottets Utlåtande, N:o 338.
13 vidare är gällande — ehuru den 1717 hvarken blifvit underskrifven eller med någon stadfästelse-resolulion försedd.
Efter 1080 liafva således, på sätt nedanstående sammanfattning utvisar, de ursprungliga rustningsräntorna blifvit med högst ansenliga augmentsränlor ökade.
Uppgifterna äro hemtade utur regements-räkningen för Kongl, lifregementet 1679 (således näst före det år, då Konungen meddelade sin nådiga afsigt att förbättra rusthällarnes inom Kungsörs kompani vilkor), utur Westmanlands Landsböcker från 1084 lill 1092, samt de bada ofvannämnda indelningsverken:
Totalsumman af de till rustningen anslagne J räntor i de 3 bompa nierua.
Medeltalet af ränta på 1 rusthåll.
Daler. öre. p:gr.
Daler. öre. »:gr.
För Kungsöhrs Kompani. 1679 för 100 ryttare på 100 i hemman 1684 för 125 ryttare på 130] « 1087 för 125 ryttare på 186] 1691 för 125 ryttare på 262] q q O 9 5,531 5,717 7,909 1 8 99 9 11- I 1J- 1 2 0 9 i 15 33 44 45 63 7 7 23 8 22 17 18 För Östra Westmanlands Kompani. 1679 för 100 ryttare på 121] hemman 1684 för 125 ryttare på 196]] « 1687 för 125 ryttare på 220] « 1691 för 125 ryttare på 256] * 3,473 5,419 7,344 8,529 28 18 9 17 23 $ 20 10 17 34 43 58 68 23* 11 9Å _8_ ~ * L 2 5 7H 9 För Lif kompagn iet. (vid nuvarande Gre- nadierkorps, fordom Öfverstélöjtnantens kompani): 1679 för 100 ryttare på 100] hemman 1684 för 125 ryttare på 157] *) « 1687 för 125 ryttare på 163] « 1691 för 125 ryttare på 189] « 4,324 7,001 7,228 8,947 15 22 29 1 20 10 19 1 43 56 57 71 7 26f 1 m « •) [ Westerås län 107g rusthåll, 16 hemman augmenler.
[ Ulfsunds län 20 « 13* « « 1 Skinskattebergslagen l « — — 14 Stats-Utskotlets Utlåtande, N:o 338.
Här visar sig, hvad Kungsöhrs kompani serskildt beträffar, att det soulagement, hvarmed rusthållarne blifvit ihogkomne och ansedde efter 1680, var rätt betydligt.
Likasom vid de öfriga kompanierna (med undantag af Ostra Westmanlands, der redan 1679, såsom sammandraget upptager, 21 j hemman voro tillslagne rusthällen till augment) utgjordes hvarje ruslhålls-nummer af 1 enda hemman.
Dessa lingö efter hand sig tillslagne augmenter, till ett belopp af 137 hemman, hvilka tillsammans med serskilda hemmanen i Barkarö tilldelade ersättningar, gåfvo en förhöjning i rustningsräntan från 33 till 63 Daler, eller helt nära dubbla beloppet.
Man skulle med skäl tycka ersättningen för dagsverksräntorne derigenom vara ganska frikostigt gifven.
Men, invänder man, det kan icke bevisas, att delta är det soulagemeut, som Konungen 1680 utlofvat.
Hvad annat skulle då Konungen gifva i ersättning för de undantagna dagsverksräntorna än andra räntor på hvilka rusthålls-indeluingen för alla tider kunde grundas?
Fråga kunde väl icke vara, att de då lefvande rusthållarne skulle erhålla enskilda gåfvor endast för deras tid.
Konungen gaf i ökadt mått räntor, för de räntor som blifvit undantagna.
Att rusthållarne, i den mån Konungens resolution af den 16
December 1680 kunde anses innebära ett löfte, gjort detsamma gällande vid general-mönstringarne, bör icke helvillas; men något serskildt qvitto att löftet var uppfylldt, kunde förmodligen Konungen icke anse sig behöfva.
Han måste hafva trott, att ingen annan försäkran derom var nödig, än den sorn innehålles redan i hans Sladfästelse-resolulion på 1687 års indelningsverk.
Bevis saknas dock icke, att de rusthållarne anslagne ökade augments-räntorna måste betraktas såsom ersättning för de undantagna dagsverks-räntorna.
Konungen hade 1685 anslagit 14 tunnor kronotionde till augment åt samtlige häst- och rustnings-hemmanen i Kungsbarkarö socken.
Orsaken till detta serskilda understöd får sökas deruti, att bönderne på Kungsbarkarö-hemmanen voro ladugårdshönder, hvilka ansågos skyldige, likasom deras vederlikar i Westerås, Strömsholms och flera län, att utom hemmantals- och jordeboks-räntedagsverken till de närbelägna ladugårdarne, utgöra så mångå dagsverken, sorn behöfvas och påforilras (enligt K.
Kammar-kollegii bref af den 24 Juli 1684).
I 1687 års indelningsverk hefinnes också 1 tunna spannmål uppförd med 3 daler, jemte ersättning för halfva vinterkörseln 14 daler, såsom augment för hvart och ett af Kungsbarkarö-hemmanen.
Således uppföres i ruslnings-längden (pag. 1017) i Kungsbarkarö Socken: Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 338. 15 Rusthållet N:o 98, qvartermästaren Wallenberg, ••
Ören.
P:gr.
Öfverby oell Augment Vester Säby i Torpa socken .... 36. 28.
Refusion för halfva vinterkörseln 1. 16. - - Augment 1 t:na spanrnål 3. 4L 12 3-2- 1 • it I 1717 ars indelningsverk finnes åter för samma rusthäll följande uträkning (pag. 1094):
N:o 101 beruslas af qvartermästaren Arved Wallenberg ... 30. 13. 9f. Augment:
Köpings socken, Walby 35. 4, 93.. 65?17. 194. med dertill fogad anteckning: efter sorn qvar lennäs lar en sä stor ränta hafvor pä rusthållet, sä afgår deremot refusion Jör halfva vinterkörseln H daler, samt 3 daler vederlag Jör dagsverken m. rn.
Alla de hemman inom Kungsbarkarö, hvilkas ränta, på rusthåll och augment sammanräknadt, icke uppgingo till 60 daler, hafva äfven i 1717 års indelningsverk bibehållit ersättningen för vinterkörseln och dagsverken.
Mer påtagligt torde ej kunna ådagaläggas, att då de lillslagna augments-räntorna pröfvades fullt motsvara rustningskostnaden, ansågs äfven dagsverksräntan vara ersatt och alla förut gifna löften om ersättningar uppfyllda.
Man lärer då slutligen nödgas erkänna sanningen al det resultat, hvartill Konungens Befallningshafvande i Westerås och Kongl.0 Kammar-kollegium 1815 hade kommit: att rusthållens augments-räntor inom Åkerbo härad blifvit bestämda till elt högre belopp, med afseende på det undantag, som vid rustnings-indelningen egt rum, af de så kallade jordeboks- och hemmanlals-dagsverkena.
Häremot invändes — och denna invändning förfäktas ifrigt af K.
Kammarkollegium — att de tvenne öfriga kompanierna af Lifregementet inom Westmanland äfven samtidigt fått förhöjda rustningsräntor, till och med till högre belopp än Kungsöhrs kompani, så att för det sistnämnda visar sig en räntebrisl vid jemförelse med de förra.
Härvid måste först erinras, hvad i Herr Grefve Mörners reservation (pag.
13) är anfördt och med Herr Krigs-rådet
Forssbergs till de sammansatta Kollegiernas protocoll den 22 Dec. 1849 afgifna yttrande bestyrkt, att påståendet om denna så kallade räntebrisl härleder sig från elt missförstånd, emedan indelningen icke skett efter mantal eller öresland, utan med hän - 16 Slals-Utskottcls Utlåtande, N:o 338. sigt hufvudsakligen till hemmanens olika godhet och förmåga att bära den med rustningen förenade tunga.
— Men tager man i betraktande de olika skatlläggningsmethodcrna, så igenfinnes orsakeu lill det lägre beloppet af totala rustningsräntan inom Kungsöhrs kompagni, i den för detta fögderi gällande lägre skallläggnings-metboden.
Detta lorbSIlande röjes redan om man jemför rustbålls-räntornas medeltal år 1679 inom de serskilda kompanierna.
Alt detta medeltal uppgick till blott 33 daler inom Kungsöhrs kompani, men till 43 daler inom Lif-kompaniet, kunde icke härleda sig från något annat än af olika skattläggning, emedan hvarje rusthålls-nummer då endast utgjordes af 1 hemman.
— Att också skattläggningsmethoden inom de delar af Westmanland, hvarest de serskilda kompanierna af Lif-regementet äro förlagda, icke äro de samma, såsom Kammar-kollegium förutsatt, och att således den af kollegium antagna grunden för jemförelse mellan kompaniernes totala rustnings-räntebelopp, hvaraf uppgiften om ränlebristeii för Kungsöhrs kompani vill härledas, icke i verkligheten finnes till, upphemtas hvad hemmantals-räntan angår af skattejemknings-kommittéens betänkande, Bilag.
Lit. D., och rörande Jordeboks-Räntan af skattläggnings-method i Westmanlands Höfdingedöme 1690 (Enagrii Samling af Landtmäteriförfaltningar 2 Del.).
Herr Grefve Mörners reservation innehåller allt det väsendtliga härom.
\ id nedanstående beräkning bar man icke kunnat komma lill ett för hela Östra Westmanlands kompagni i allmänhet gällande säkert resultat, emedan nästan hvarje härad i detta kompanis område har en serskild undervisning för skattläggningen.
Man har exempelvis beräknat räntan inom Simtuna härad.
Beräkningen är verkställd efter undervisningarne för skattläggning af krono.
För skattehemman äro undervisningarne något lägre, men hufvudsakligen i samma proportion olika.
Då jordeboksräntan beräknas, såsom ofvannämnda skattläggnings-method bestämmer, till 8 öresland på 1 hemman, men denna ränta utgör, för I öresland, inom Kungsöhrs fögderi 2 dal. 7 öre 12 p:r. inom Simtuna härad i Ö.
Westmanland 2 dal. 3 öre 6 p:r. inom Westerås fögderi .... 2 dal.
12 öre och det i skattejemknings-kommittéens betänkande uppgifna beloppet af hemman tals-räntan i R:dr, sk. och r:st. reduceras till daler, öre och penningar, uppkommer följande belopp af räntan på 1 hemman i de olika orterna: Stals-Ulskotteis Utlåtande, N:o 338. 17 1 Kungsöhrs Fögderi.
Dal. Öre. P:r.
Hemmantals-ränta 5 R:dr 42 sk. 2f rst. ......
Jordeboks-ränta å 8 öresland 17 17 20 28 H Summa 35 16 91 I Simtuna Härad aj Östra PVestmanland.
Hemmantals-ränta 6 R:r 36 sk. 6j4 rst Jordeboks-ränta å 8 öresland 20 16 9 26 2 ro Summa 37 3 9 1 ~ IT) 1 Westerås Fögderi.
Hemmantals-ränta 7 R:dr 35 sk. 8A rst Jordeboks-ränta å 8 öresland 23 19 7 91 Summa 42 7 91 Ofvanför anmärktes, att då tiden icke medgifvit den sorgfölligare beräkning för Ostra Westmanlands kompani, som måste grundas på de särskilda häradernes skattläggnings-methoder oell förutgående utredning af antalet hemman i hvardera häradet, som tillhöra rusthållen i detta kompani, så kan ej eller resultatet af jernförelsen mellan ränte-anslagen för rusthållen inom Kungsöhrs fögderi och Östra Westmanland blifva fullt noggrant.
Emellertid har man ofvanför funnit medeltalet af den hvarje rusthåll 1679 anslagna rustnings-räntan för Kungsöhrs fögderi 33 daler 7 ören, för Östra Westmanlands 34 daler 23 ören, för Lif-kompagniet 43 daler 7 ören, alltså i nära öfverensstämmelse med här funna skattebeloppet för ett hemman, som då utgjorde att rusthållsnummer för sig.
Att den olika ziffran af rustningsräntan endast och allenast härleder sig från olika skattläggnings-method, lärer alltså vara ostridigt.
Denna ziffra var ursprungligen olika — lägre i Kungsöhrs fögderi, der skattläggningen skett efter en mildare method; och när rusthållen försågos med augmentcr, mäste zifferheloppet af rustningsräntan fortfarande förblifva lägre inom Kungsöhrs fögderi, så vida icke de deri belägna rusthållen riktades med augmenter i vida högre proportion, än inom de andra håda kompanierna.
Totalsummorna af hvardera kompaniets rustnings-räntor måste i samma proportion vara olika, lägst i Kungsöhrs kompani och högst i lif-kompaniet; den så kallade ränte-hristen KU'- till It.