Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Raab reserverar jag mig mot Utskottets beslut i hvad desamma härleda sig från det fortgående bemödandet att vid jorden bibehålla skjutsningsbesväret såsom ett onus, för utgörande hvaraf den skjutsande icke skulle vara berättigad till full ersättning.
Skyldigheten att skjutsa har från början ålegat endast gästgifvaregårdar, hvartill kronans hemman anvisades och försågos med gästgifveri-byggnader; men antalet af resande ökades omsider derhän, att gästgifvaren icke kunde dem fortskaffa, hvilket hade till påföljd, att närbelägne hemman ålades att med skjutsningen biträda.
Derifrån härleder sig reserv-lagens tillkomst och den utvidgning deraf, som tid efter annan egt rum.
Gästgifvaregårdarne äro alla befriade från rotering, eller åtminstone berättigade att vara det; men reserv-hemmanen hafva inga förmåner eller friheter på det allmännas bekostnad.
Om, sådant oaktadt, bör medgifvas, att skjutsningsskyldighet åligger alla hemman, som äro belägne så nära gästgifvaregård, att skjutsen kan utfordras, in natura, utan att allt för länge uppehålla den resande, så kan icke deraf följa, att skjutsnings-skyldighet åligger äfven sådane hemman, som ligga så aflägse, att skjuts icke skäligen kan utbudas till utgörande in natura, emedan sådant vore stridande mot allmänna lagens tydliga föreskrift.
Af denna anledning liar jag icke kunnat biträda hr Stats-rådet Sandströmers motion, helst som bifall dertill skolat hafva till följd en ny beskattning på alla från skjuts-station aflägse och således icke reserv-skjuts-skyldige krono-, skatte- och irälse-hemman i riket, för att derigenom göra skjutsen mindre betungande för reserv-lagen, och kostnaden för den resande så lindrig som möjligt.
En sådan leglering har visserligen skett i en del af Jemtlands län för längre tid tillbaka, och finnes ännu i verksamhet; men det fordna frivilliga åtagandet af icke skjutsskyldige hemman att understödja reserv-lagen och resande har ledt derhän, att hvarje sådant icke skjuts-skyldigt hemman måste årligen betala 30 lispund hö och 3 ridr 12 sk. banko i penningar för sagde ändamål.
Denna afgift är obil - 32 Allm. Best.- och Ekon.-Ulskottets Betänkande, N:o 89. lig, derföre, att den utgör ett alldeles nytt onus, — och likväl torde densamma komma att fortfara, såsom frivilligt åtagen för obestämd tid; —den är obillig äfven derföre, att skjutsnings-skyldigheten aldrig varit ålagd annorlunda än mot betalning.
Rättvisa och billighet fordra, att skjuts-legan motsvarar den skjutsandes uppoffring af tid och kostnad i och för skjutsens utgörande; — och det är påtagligt, att sådant varit afsedt vid alla de tillfällen, då skjuts-legan blifvit ökad.
Likaså billigt mäste, det vara, att den resande, som vill blifva fortskaflåd med andras hästar och åkdon, betalar hvad skjutsen verkligen kostar; och det är af detta skäl, som staten betalar skjutsen för alla dem, hvilka resa i det allmännas ärenden.
Mot skjuts-legans bestämmande på ett sätt, sorn gör fullkomlig rättvisa åt alla skjutsande, möter visserligen svårigheter, hufvudsakligen derföre, att skjutsens utgörande faller olika betungande på olika ställen, i följd af större eller mindre svårighet att underhålla skjuts-hästar, hvarförutan skyldigheten att hålla hästar till hands när som helst skjuts-budet ankommer, hindrar från begagnandet af de tillfallen, som erbjudas att verkställa mera vinstgifvande körslor.
Att fortfarande bestämma lika stor skjuts-Jega för alla gästgifvaregårdar på landet, och till ett lika belopp i alla städerna, och derigenom lemna utan afseende den betydligt olika uppoffring, sorn är förenad med skjutsens utgörande, är så mycket mera orätt, som det är allmänt bekant, att den skjuts-lega, som måste vara tillräcklig på det ena stället, icke ens motsvarar hälften af kostnaden för skjutsens utgörande vid en annan station, hvarförutan icke lärer nekas, att flera städer finnas, der skjutsniugen icke är kostsammare än på landet.
Vid allmänna skjuts-legans ökande till 20 sk. pr mil för alla månader af året och mot tillstyrkta förhöjningen af vagns-legan har jag likväl icke haft något att erinra, emedan ökade varu-värden och deraf uppkommen drygare skjutskostnad, samt den omständigheten att de flesta skjutsande äro boende på en ijerdedels och på en half mils afstånd från den gästgifvaregård, der skjutsen skall utgöras och hvarifrån legan beräknas, gör en sådan förhöjning så mycket mera billig, som det icke lärer finnas någon enda station, der skjutsen möjligen kan utgöras, skadeslöst, för lägre ersättning, än 20 sk. pr mil.
Deremot kan jag icke anse rätt att skjuts-legan för entreprenad likaledes skall bestämmas till ett lika belopp vid alla skjuts-stationer på landet, och' ej heller att den föreslås att blifva lika stor i alla städerna, ty legan bör, såsom jag redan antydt, lämpas efter den skjutsandes uppoffring, och så, att han blir skadeslös, och detta ändamål skulle, efter mitt förmenande, vinnas, om Utskottet velat öfverlemna åt lokal-myndigheterne att bestämma legans belopp, likasom de nu ega att bestämma det antal hästar, som bör hållas tillhanda på resandes anfordran, eller efter viss Allm.
Best - och Ekon.-Utskottets Betänkande, N:o 89 33 viss tid, mot rättighet till entreprenad-lega.
Derigenom kunde visserligen hända, att legan blefve högre på en del skjuts-stationer, än hvad Utskottet tillstyrkt, men skulle ganska säkert blifva lägre på långt flera ställen och på några sannolikt understiga 24 sk,, utan att förnärma de skjutsandes billiga anspråk, hvarjemte undanröjdes möjligheten att, såsom det nu sker, tillskapa entreprenader endast för att åtkomma den högre skjuts-legan, men utan att derigenom bereda en motsvarande förmån för den resande — nemligen en skyndsammare fortkomst.
Mot legans bestämmande af lokal-myndigheterna har hufvudsakligast blifvit anmärkt, att afgiften blefve olika på olika stationer, hvarigenom den resande betoges möjligheten att på förhand beräkna kostnaden för en förestående resa och att i mån deraf förstärka sin kassa.
Detta skäl torde dock vara mera skenbart, än verkligt, emedan skjuts-legan, efter entreprenadens införande, redan nu är olika på särskilda stationer, hvarförutan det icke bör antagas, att någon af dem, som hafva rättighet att fordra gästgifvare-skjuts, skulle vara nog obetänksam att företaga en längre eller kortare resa, utan att medföra ett penningcbelopp, som blefve tillräckligt, äfven för den händelsen att legan skulle vara några skillingar högre på en eller annan skjuts-station, än som på förhand vore kändt.
Något giltigt hinder mot entreprenad-legans bestämmande i förhållande till skjutsnings-kostnaden har således icke förekommit, och jag har derföre önskat, det Utskottet velat tillstyrka Rikets Ständer att för deras del besluta: att reserv-lag, som icke åtnöjes med den allmänna skjuts-legan, 20 sk. pr^ mil, men äro benägne att befordra skjutsens utgörande genom entreprenad, må ega att sådant hos Konungens Befallningshafvande i länet anmäla; att Konungens Befallningshafvande, på grund af sådan anmälan, föranstaltar om undersökning vid Härads-rätt för att få utrönt, ej mindre det antal hästar, som vid skjuts-stationen bör hållas i beredskap att utgå på den resandes anfordran, oell efter viss bestämd tid, än ock beloppet af den lega, sorn skjuts-skvldig skäligen bör undfå; att vid sådan undersökning kronofogde bör Vara tillstädes för att bevaka det allmännas rätt och-sitt yttrande till protokollet afgifva, samt att Konungens Befallningshafvande må ega att. med ledning af Härads-rättens utlåtande och öfrige tillgänglige upplysningar, bestämma vilkoren för entreprenaden och skjutslegans belopp.» Häruti instämde Petter Jönsson från Jönköpings län.
Prof. 1853 jf 1854. 8 Sami. 20 Baft. 5 m STOCKHOLM, f. d. Schultze^ Boktryckeri 1854* -r . -a- r.r Allm.
Bese. och Ekon.-Ulskollels Betänk., N:o 90. 1 H:o 90.
Ånk. till Exp.-Ulsk. den 5 Maj 1854, kl. 11 f. ra.
V Betänkande, i anledning af väckt motion, angående rättighet att vid Gudstjensten eller andra presterliga forrättningar begagna äldre andaktsböcker.
En framställning i detta ämne liar af Herr Carlheim Gyllenskjöld, Oscar^ hos Höglofl.
Ridderskapet och Adeln blifvit gjord och derifrån till Utskottets behandling öfverlemnad.
Motionären har erinrat, hurusom Kongl. Majit i Nådigt Bref till Dom-Kapitlet i Hernösand den 29 Januari 1817 förordnat, att DomKapitlet, i anseende till de inom en del af Stiftet då uppkomna religions-stridigheter, borde med sorgfällighet tillse, att Presterskapet tillät hvar och en, som det åstundade att nyttja den äldre eller med Svebilii förklaring försedda Lutheri Kateches, samt att denna äfven helst blefve använd intilldess all fördom emot den nya af Erkebiskopen Doktor Lindblom utarbetade Katechesen kunde vara undanröjd, äfvensom att Presterskapet jemväl, då den nya Katechesen nyttjades, i synnerhet i anseende till de derstädes införda, enligt den nyare Bibelöfversättningen, förändrade skriftens språk, iakttoge all försigtighet och tjenlig uppmärksamhet; samt att Kongl.
Majit den 10 Mars samma år täckts genom vederbörande särskildt meddela Biskopen i Hernösand den närmare underrättelse om Kongl. Majits
Nådiga afsigt i ämnet, att meningen ingalunda vore att utesluta Bih. lill R.
Prot. 18S3 & iSSi 8 Sami.
Si Häft. 1 2 Allm.
Iiesv. ock Ekon.-Ilsk.
VetänkA':o 90. nya Katechesens begagnande, helst vid de yngres undervisning, då sådant utan fara af olägenhet kunde ske, men att det måtte verkställas efter föräldrars önskan och med nödig varsamhet, isynnerhet i anseende till språken ur nya Bibelöfversättningen, •— hvarigenom Kongl.
Majit sålunda i Nåder afsett den fördom och de betänkligheter de s. k. nya böckerna eller utom Katechesen den år 1811 antagna Kyrkohandboken hos en del enfaldiga och samvetsgranna Christne föranleda hvilket
Nådiga afseende äfven egt, rum i fråga om den sedermera år 1819 antagna nya Psalmboken, hvars ovilkorliga begagnande vid den allmänna Gudstjensten ännu icke blifvit anbcfaldt.
Med anledning af de utaf Kongl. Majit sålunda afsedda förhållanden, har motionären föreslagit, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit göra underdånig hemställan, att, derest enskilde
Christne eller någon församling enhälligt hos Kongl. Majit anhölle, att vid Gudstjensten eller andra presterliga förrättningar få begagna de äldre, genom nya Katechesen och Handboken afskaffade andaktsböckerna, Kongl. Majit, efter öfvervägande af omständigheterna i hvarje särskildt fall, täcktes till en sådan underdånig anhållan lemna Nådigt bifall, om anledning förefunnes, att samvets-ömhet och icke egensinne eller trotsighet dertill varit bevekelsegrynden.
Utskottet har tagit motionärens förslag i öfvervägande; men då det måste anses önskvärdt att så väl vid religions-undervisningen, som vid Gudstjenstens utöfning enhet i möjligaste måtto är rådande inom hela Riket, och stora svårigheter utan tvifvel skulle uppstå vid tillämpningen, om olika Kyrkohandböcker finge begagnas, samt för öfrigt förslag till ny Kyrkohandbok redan är utarbetad!, och under pröfning, äfvensom nytt förslag till Kateches nära färdigt, anser Utskottet, innan frukterna af dessa nya arbeten ännu hunnit visa sig, ytterligare förslag i detta ämne ej för närvarande böra komma under pröfning; hvadan Utskottet tillstyrker, att någon åtgärd ii anledning af denna motion icke måtte vidtagas.
Stockholm den 28 April 1854,.
Allm. Ecsv.- och Ekon.
Lisk. Vetänk., &’:o 90.
3 Reservationer: af Friherre Hjerta, F. P., hvilken anförde: »Såsom motiv iför Utskottets beslut rörande ifrågavarande motion, har blifvit anfördt, »att det måste anses Önskvärdt att såväl vid religions-undervisningen, som vid Gudstjenstens utöfning enhet i möjligaste måtto är rådande inom liela Riket, och stora svårigheter utan tvifvel skulle uppstå vid tillämpningen, om olika Kyrkohandböcker finge begagnas.»
Afven mig synes högst önskvärdt att sådan enhet kunde vinnas, — enhet i anda och sanning, nemligen, — enhet i ord anser jag deremot af underordnad vigt.
Då det ej lärer kunna bestridas, att de s. k. »nya böckerna» hittills icke lyckats åstadkomma ofvansagda enhet, af hvilken den »religions-undervisning», och den »Gudstjenstens utöfning», som för närvarande på flere ställen inom landet anträffas, ingalunda lär kunna anses såsom något uttryck; så kan det på intet vis synas mig vara medförande några »stora svårigheter», om, derest för enskilda Christne, eller för någon hel församling de s. k. »gamla böckerna» äro sä kära, att de vilja, för att fortfarande få begagna dem, göra sig det med ej ringa omständlighet förenade besväret, att hos Kongl. Majit derom i underdånighet anhalla, det till sådan bönfallan lemnades Nådigt bifall, såvida, efter öfvervägande af omständigheterna i hvarje särskildt fall, det förefinnes anledning till att samvets-Ömhet, och icke egensinne eller trotsighet, till denna bönfallan varit bevekelse-grunden.
Det synes mig klart, och erfarenheten har visat detsamma, att större »svårigheter» mäste uppkomma, genom att afseende ej fästas vid sådant, som på intet vis kan anses som för mycket begärdt.
Uti inledningen till det af kommitterade för utarbetande af ny Kyrkohandbok m. ni. utgifne förslag till sådan handbok, läses:» det förhandenvarande är kändt och kärt; det har sammanvext med det allmänna tänkesättet och med det okristligt kyrkliga lif— vet, sorn gerna med kärlek omfattar det andaktens medel och uttryck, hvari det vant sig att finna sin uppbyggelse.
Om derföre en föreslagen förändring icke i sig sjelf rätt tydligt innebär beviset för sin ändamålsenlighet och nödvändighet, sa undgår den svårligen att mötas med en obenägenhet och ett misstroende, som icke blott försvårar dess godkännande, utan ock verkar att förändringen, vore den ock till något bättre, skulle, om den antoges, ofta mer skada än gagna.»
Med anledning af dessa ord, får jag fästa uppmärksamheten pä, att det just är det gamla goda, på vår rena evangeliska lära grundade, som är »kändt och kärt», och det är det nya, med sina lyten af den tid, hvars alster det är, som »mötes med obenägenhet och misstroende» af åtskillig© bland allmogen, hvilka i likhet med ofvannämnde kommitterade »icke kunna undgå att i inånga fall erkänna den äldre kyrkohandbokens Företräde».
Om nu dessa, det oaktadt, måste se den 4 Allm. best. och Ekon.-Lisk. betänkN:o 80. nyare, efter deras begrepp sämre, handboken begagnas vid de kyrkliga förrättningar, sorn de från förfädren lärt sig betrakta med den heligaste vördnad; så lär man hvarken kunna undra pä, att de önskat få fortfarande begagna den äldre, efter deras begrepp bättre, handboken, och då detta blifvit dem förnekadt, frestelse till förbittring uppstått, eller att denna frestelse på några ställen blifvit dem enfaldigom öfvermäktig, så att de, med förglömmande af påminnelserne i Jacobs epistels 3:dje kapitels l:sta och 2:dra vers, låtit draga sig in i den olycka, som i samma kapitels 14:de och 16:de verser finnes antydd.
Det är möjligt att för en och annan bland dessa sednare, det medgifvande, som af motionären åsyftas, nu skulle komma för sent, såsom vid diskussionen inom Utskottet blifvit uttalad t; det vöre i tliy fall beklagligt, och de enskilda personers lidanden, som deraf möjligen kunna blifva en följd, mäste nödvändigt i form af medlidande återverka på alla dem, hvilka i hufvudsahen äro med dem ense; men jag tror ock, i likhet med hvad äfvenledes inom Utskottet varit yttradt, att vår gamla kära Svenska kyrka, hvilken onekligen är bygd på »den enda sanna grunden» ej deraf skall rubbas.
Om äfven, i vära dagar, inom denna kyrkas murar, af det som till uppbyggelse erbjudes, bedröfligen mycket befinnes helt och hållet frigjordt från denna »enda sanna grund», så är dock kyrkans egen byggnad på denna grunden uppförd, och just derföre är det min öfvertygelse att hon skall stånda trygg; men det är ock säkert, att mången skakning för henne sjelf, och mycket lidande, och mången frestelse att upptändas till ovisligt nit, skulle vara hennes varmaste vänner besparadt, om deras af samvetet förestafvade, och i enfald uttryckte, önskningar med mindre förnäm köld, och mera christlig kärlek upptoges, än som nu ofta skett.
Jag vet att de finnas, och jag tror att de äro många, fast de ej så mycket låta höra af sig, för hvilka ett sådant medgifvande, som i förevarande motion åsyftas, och i allmänhet ett mildare bemötande från kyrkans sida, skulle välkomnas såsom en kärleksfull handräckning från den dem ännu kära modren; och det fastare kärleksband, som derigenom koinme att knytas mellan modren och barnen, skulle sannerligen medföra båtnad för båda parterne.
Vidare har såsom skäl för Utskottets afstyrkan blifvit anfördt, att »förslag till ny Kyrkohandbok redan är utarbetadt och under pröfning, äfvensom nytt förslag till' Kateches nära färdigt», in. m.
Det kan visst icke falla mig in att betvifla, det detta arbete skall varda befunnet så godt, som man af ett menniskoverk skäligen kan vänta, helst det, af de högt begåfvade män, som haft sig detsamma anförtrodt, utan tvifvel blifvit företaget under åkallan om bistånd, i det vigtiga förehafvandet, af all god gäfvas Gifvare; men om ock detta arbete skall komma att blifva det förträffligaste, som i den vägen någonsin varit för menniskor framlagdt, så utesluter sådant dock icke förträffligheten hos »de gamla böckerne», hvilkas ord, om de ock för »bildade» öron ljuda något annorlunda än Allm. besv.- och Ekon.-Llsk. betänk., A’.o 91. 5 1 de förväntade nya, likväl torde innebära samma anda och uttrycka samma sanning; hvadan förr omnämnde enhet ingalunda bör kunna störas af att de »gamla böckerne», der så önskas, komma att finnas jemte dessa nya, intill dess man hunnit vänja sig vid dem, hvilket, om dessa sednare äro af ofvan antydde art, efter all anledning skall komma att ske ganska snart.
Af nu anförde, och flere, skäl, anser jag att Utskottet bordt tillstyrka bifall till ifrågavarande motion; hvadan jag emot Utskottets fattade beslut får reservera mig.»
Uti denna reservation instämde till alla delar Friherre v. Essen, G., samt Riksdagsfullmäktige]!
Petter Jönsson från Jönköpings län.
Af Herr /Pahlström.
AT:o fH.
Ank. till fiip.-Ulsk. gl. 8 JIiij 1854. kl. 12 m.
Betänkande, i fråga dels om posthemmanens befrielse frän postförings-skyldigheten och dels om åtgärder till beredande af lättnad i nämnde besvär.
Uti de motioner, tolf till antalet, hvilka alla inom Hedervärda BondeStåndet blifvit rörande förestående ämne väckte, och sorn här nedan komma att behandlas, har, för ådagaläggande af behöfligheten utaf de ifrågaställde åtgärderna, förnämligast följande blifvit anfördt, nemligen: att postförings-besväret under tidernas längd blifvit mångdubbelt förökadt, enär posten, som från början blott en gäng i veckan fortskaffades medelst »löpande», numera ej allenast transporteras fram och åter flera gånger i veckan, utan ock ofta svårligen kunde G Allin, liese.- och Elion.-Ulsk. Betänk., N:o äl. dragas af cn häst, i följd deraf dels att postiljoner nu nästan öfverallt åtföljde posterne, och dels af brefvexl ingens betydliga tillvext, samt af författningars, tidningars och tidskrifters försändande med posten; att deremot de friheter från åtskillige besvär, hvilka blifvit posthemmanen tillförsäkrade, ofta icke utgjorde några förmåner särskildt för posthemmanen, helst flere af dessa besvär, såsom kungsskjuts och hållskjuts samt dagsverken till kungsgårdar, m. m. i flera orter icke mera ifrågakommer; samt att postförings-skyldigheten flerestädes folie så mycket tyngre på hemmanen, som de postförings-skyldige ofta hade sina hemman afsides från postvägen och således linge färdas en del af vägen utan betalning, såsom exempel hvarpå en motionär anfört, att, enligt ett af GeneralPost-Styrelsen år 1851 afgifvet utlåtande, 189 posthemman voro belägna på nära fulds mils och 28 på ännu längre afstånd frän postvägen, samt att 36 hemman vore derifrån så aflägsna, att deras egare måste urnöta och invänta posten vid postvägen eller post-kontor»; hvarjemte, bland flere andra exempel pä det betungande i postförings-skyldigheten, uppgifvits, dels att för ett posthemman om Igidels mantal i Skäne en årlig afgift af 100
R:dr erlades såsom ersättning för detta besvärs utgörande, dels att Mehede posthemman om 6 öres- och 8 penningeland, i Upsala län, enligt hvad jemväl med oflicielt bevis styrkt blifvit, är 1852 bestridt 733^ mils postföring, dels att för 15 seland eller |:dels mantal i Wester-Norrlands län ordinarie posten forslades årligen 494 mil, och dels att, i anseende till långa och besvärliga skjutshåll emellan posthemmanen derstädes, hästar till ombyte under vägen understundom måste legas mot en afgift af 32 å 40 sk.
B:ko milen, under det den postskjuts-skyldige finge åtnöjas med en lega af 12 sk. milen; varande i öfrigt uppmärksamheten fästad derpå, att Staten af Postverket hade betydliga, till flera hundratusen R:dr uppgående, inkomster, hvilka företrädesvis syntes böra och kunna användas till borttagande eller lindrande af de postskjuts-skyldiges besvär.
Af de uti ifrågavarande motioner gjorda förslag afse några 1 :o.
Pos themmanens fullkomliga befrielse från pöstförings-skyldig hclen.
Dessa förslag äro afgifna: o) af Riksdagsmannen Erik Larsson från Wester-Norrlands län, hvilken hemställt, att detta besvär skulle, mot det nuvarande posthemmanen iklädde sig alla servituter och skyldigheter, hvilka andre skattehemman åligga, öfverflyttas på gästgifverierna eller skjuts-entreprenaderne, eller bestridas genom beting, derest större besparing sålunda vunnes; och vore en sådan förändring, efter motionärens Allm.
Hav- ock Ekon.-Elsk. Betänk., N:o 9 K 7 tanke, så mycket mindre overkställbar, som, enligt hvad General-Posf-S ty reisen i ofvannämnde utlåtande upplyst, nära hälften af postskjutsen inom riket, utan olägenhet, redan befordrades pä det sätt, sorn blifvit föreslaget.
I motionen hafva riksdagsmännen Lars Andersson från Gefleborgs län och J. G, IVa småth från Stockholms län instämt. b) af Riksdagsmannen Olof Persson från Gefleborgslän, hvilken väckt det lörslag, att postföringen skulle medelst auktioner upplåtas på entreprenad till den minstbjudande och att posthemmanen, för befrielse från nämnde besvär, borde till Postverket erlägga en mot deras förmäner svarande ersättning.
Med denne motionär hafva Riksdagsmännen Erik Ersson och Lars Andersson från sistnämnde län sig förenat. c) af Riksdagsmannen Lars Mattsson från Upsala län, hvilken jemväl tillstyrkt, att postföringen måtte genom entreprenör besörjas.
De öfriga förslagen hafva till syftemål: 2:o.
Att bereda lindring uti postförings-skyldigheten:
I sådant hänseende har fråga blifvit väckt: A) Om Tidningsstumpel-afgiftens användande till ökad ersättning åt postförings-skyldige; varande sålunda af Riksdagsmannen Johannes Vilsson från Malmöhus län tillstyrkt, att, då en stor del af posternas tyngd härleder sig från dem åtföljande tidningspaketer, nämnde afgift »hvilken, ehuru tillkommen såsom ett slags ersättning för den tidningarne förunnade porto-frihet, nu helt och hållet ryckes undan sin bestämmelse och användes för främmande ändamål», måtte vid slutet af hvarje qvartal från Riksgälds-kontoret öfverlemnas till GcneralPost-Styrelsen, som hade att låta fördela summan på de särskilda postförarne, i förhållande till det antal hästar, som under tiden blifvit af hvardera till postforsling användt samt den sammanräknade väglängd, posten af hvardera under samma tid fortskaflats.
B) Om förhöjning i postsljuts-legan.