Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottet, som åt frågan om den rätta mantalsskrifnings-orten egnat mycken uppmärksamhet, har icke funnit sig kunna föreslå några lämpligare stadganden i ämnet, än de, hvilka innefattas uti ifrågavarande §, och får Utskottet, hvars förslag blifvit af två Stand godkändt och till större delen äfven af det tredje bifallet, hemställa, att detsamma måtte af Pieste- och Borgare-Stånden varda i sin helhet godkändt. § 10.
Första momentet af denna § är af samtlige Riks-Stånden godkändt, men del andra, hvilket af Ridderskapet och Adeln samt Preste- och Bonde-Stånden Bevillnings-Utskottets Utlåtande Jtf 34.
S5 blifvit bifallet, har deremot af Borgare-Ståndet återremitterats, till följd af gjord erinran derom, att då Bevillnings-beredningen, enligt §§ 36 och 38 i Bevillningsstadgan, borde hafva slutat sina arbeten sä tidigt, att dess förslag kunde sednast 3 veckor före Taxerings-kommittéens sammanträde aflemnas, men sistnämnde Kommittés arbete, enligt Bevillnings-sladgans 44 §, borde vara afslutadt före Juni månads utgång, det vore nödigt, att tiden för mantals-längdens aflemnande till pastor framflyttades till Januari månads utgång, enär eljest Bevillnings-berednin - garna, som, i saknad af denna handling, icke kunde träda i verksamhet, icke skulle erhålla tillräcklig tid för handläggningen af de göromål, som nämnde Beredning fått sig uppdragne.
Dessutom har blifvit anmärkt, att det på 5:te raden från slutet af sidan 15 förekommande uttrycket: »Bevillnings-taxeriugen» borde ändras till: »Bevillnings-beredningen».
Utskottet, som på sätt vid § 37 i Bevillnings-stadgan blifvit nämndt, al sakkunnig person inhemtat närmare upplysning i fråga om möjligheten att förändra föreskrifterna, dels om tiden för mantals-längdens aflemnande, dels om tiden för afslutande af Bevillnings-beredningarnas samt Taxerings-kommittéernas arbeten, har dervid fått den upplysning, att bestämmelsen om liden för mantals-längdens aflem nande omöjligen kan, såvida den skall åtlydas, undergå någon förändring.
Vid detta förhållande och då Utskottet icke kunnat undgå inse vigten deraf, att nödig tid må finnas för Bevillnings-beredningarnas arbeten, har för Utskottet någon annan utväg icke återstått, än att, på sätt vid §§ 36, 37, 38 och 44 i Bevillningsstadgan är föreslaget, hemställa om förändring af föreskrifterna om de tidpunkter, då Beredningarnas och Taxerings-kommittéernas arbeten böra vara afslutade; och anser Utskotet att, genom hvad sålunda blifvit föreslaget, något behof att framflytta tiden för mantals-längdens aflemnande icke vidare förefinnes.
Då likväl mycken vigt ligger derpå, att den i detta hänseende bestämda yttersta tidpunkt icke öfverskrides, har Utskottet ansett sig böra föreslå, att Rikets Ständer måtte stadga ett bötesansvar af 3 R:dr för hvarje dag, som utöfver Mars månads utgång med aflernnandet af man talslängden fördröjes.
Beträffande den ifrågasatta förändringen af uttrycket »Bevillnings-laxeringen», så och enär detta uttryck, i den ordställning detsamma förekommer, icke är oriktigt samt §:n i denna del blifvit af tre Stånd godkänd, anser Utskottet sig härutinnan icke kunna tillstyrka någon ändring.
I händelse af bifall till hvad Utskottet sålunda föreslagit, torde bilagde förslag till förändrad lydelse af ifrågavarande § varda bifallet. § H Denna § är af Preste- och Borgare-Stånden och i de flesta delar äfven af 54 Bevillnings-Utskoltets Utlåtande M 54.
Ridderskapet och Adeln samt Bonde-Ståndet bifallen.
Sistnämnda
Stånd har dock återremitterat momentet 5:o, hvaremot Ridderskapet och Adeln, som gillat nämnde moment, återremitterat momenten 6:0 och 9:o.
I)å momentet 6:0 står i sammanhang med de §§, hvilka afse de skattskyldiges uppgifter, har Utskottet, ehuru dess förslag är af tre Stånd godkändt, ansett sig kunna taga detsamma under förnyedt öfvervägande; dervid Utskottet funnit sig böra hemställa, att mom.
6:0 mä erhålla deu förändrade lydelse, som bilagda förslag utvisar.
Vidkommande åter momentet 9:o, så och enär detsamma helt och hållet är af reglementarisk natur samt dess uppställning icke står i omedelbart beroende af något sådant stadgande, deri Utskottet nu föreslagit ändring, anser Utskottet, hvars förslag blifvit af tre Stånd bifallet, återremissen deraf icke kunna till någon åtgärd föranleda.
Ffter att sålunda hafva afgifvit utlåtande öfver de delar af Utskottets förslag ej mindre till Bevillning s-stadga samt Instruktion för Taxerings-förrättningarne, än ock till Författning angående mantals- och skatlskrifningarne, hvilka blifvit lill Utskottet återremitterade, eller i afseende å hvilka Riks-Stånden slädnät i skiljaktiga beslut, återstår för Utskottet att afgifva yttrande i anledning af väckt fråga derom, huruvida den nya Bevillnings-stadga, Rikets Ständer vid innevarande riksdag antaga, skulle med början af nästkommande år komma alt lända til! efterrättelse, eller 0111 med tillämpningen af densamma til! större eller mindre del borde upp skjutas.
Utskottet, sorn tagit denna fråga i noggrannt öfvervägande, har dervid icke kunnat förbise, ali fullständig kännedom om innehållet af denna författning, hvilken skall tillämpas af en stor mängd personer, svårligen torde kunna vinnas under den korta tiden från densammas antagande intill nästa års början.
Då dertill kommer alt äfven Förordningen angående mantals- och skatlskrifningarne borde redan före den nya Bevillnings-stadgan vara salt i tillämpning samt då de officiel» uppgifter, som lör taxeringarna erfordras, svårligen torde hinna införskaffas i tillräckligt god tid lör att redan nästa år kunna begagnas, har Utskottet ansett sig böra hemställa, att Rikets Ständer målto besluta: l:o att nu gällande Bevillnings-stadga fortfarande skall äfven under år 1861 vara gällande och tillämpas; dervid dock Utskottet förbehåller sig att, sedan den summa, sorn till fyllandet af Statsverkets behof för instundande statsreglerings-pcriod blifvit BeviUnings-Ulskoltels Ullålande JV? 34.
SS bestämd, få i samma Bevillnings-stadga föreslå de förändringar, som deraf kunna finnas påkallade; 2:o alt den nya Bevillnings-sladga, jemte Instruktion för Taxerings-förrältningarne, till hv.ilka författningar
Utskottet nu afgifvit förslag och som vid innevarande riksdag kunna varda af Rikets Ständer antagna, först med år 1862 skola träda i gällande kraft.
I sammanhang härmed hemställer Utskottet jemväl, att Rikets Ständer må hos Kongl.
Maj:t i underdånighet anhålla, att den Förordning angående mantals- och skatlskrifningarnes förrättande, som varder af Kongl. Maj:t i nåder beslutad, måtte utfärdas sä tidigt, alt dcusamrna från och med nästkommande år må kunna tillämpas.
I händelse Rikets Ständer bifalla hvad Utskottet sålunda föreslagit, bör uti ingressen till den nya Bevillnings-stadgan årtalet 1861 förändras till 1862.
Slutligen och då de särskilda stadganden, hvilka för närvarande äro gällande i fråga om mantalspenningarnes utgörande samt om befrielse derifrån för vissa fall, finnas spridda uti en mängd, äldre och yngre, författningar samt Kongl. Skrifvelser, har Utskottet, enär dertill kommer, ali hvad i nämnde hänseende för närvarande finnes uti Bevillnings-stadgan intaget, kommer alt ur den nya Stadgan hell och hållet utgå, ansett sig böra hemställa, att Rikets Ständer må uti underdånig skrifvelse hos Kongl. Majrt anhålla, ali Kongl. Maj:t täcktes i en enda Förordning låta sammanföra do i ofvannämnda hänseende gällande föreskrifter, äfvensom i nåder tillse i hvad mån en förenkling af dessa föreskrifter må finnas af behofvet påkallad, samt, derest Kongl. Maj:t skulle finna en sådan förenkling erfordeilig, derom till Rikels näst sammanträdande Ständer allåta nådig framställning.
Stockholm den 7 Augusti 1860. 86 Bevillnings-Utskutlets Utlåtande JV? 34- Reservationer: l:o af Herr Komminister J. W. Reckman: »Bevillnings-Utskottet har med en ovanlig sjelfrådighet vidblifvit sin åsigt uti § 2 af förslag till Bevillnings—stadga att ifiån jordbruks-fastighet bevillning skall utgå blott med tre öre för hvarje fulla
Ett hundra R:dr af uppskallnings-värdel och med fem öre af all annan fastighet, ehuru tvänne Riks - Stånd i hufvudsaklig öfverensstämmelse med Bevillnings-kom iniltéens förslag beslutat, att af förstnämnde fastighet skall utgöras fyra öre, och dessutom återremitterandet af paragrafen ifrån Ilöglofliga Ridderskapet och Adeln betecknar ett ogillande af framställningen, hvartill kommer, att flere röster inom välbemälde Riks—Stånd bestämdt uttalat sig emot tre och för fyra öre såsom bevillning ifrån samma slag af fastighet.
Reservanten kan icke med Utskottet lemna de högrespektive principalernes åsigt utan afseende, och låta invagga sig af det inom Utskottet ofta hörda språk, att denna Bevillnings-procent af jordbruket, lägre än för någon annan näringsgren, ofelbart skall medföra en fullt samvetsgrann taxering till bevillnings utgörande.
Exemplen i detta afseende, särdeles efter sista nedsättningen af bevillnings-procenten, äro, hvad jordbruket beträffar, icke synnerligen öfvertygande.
Menniskorna lära väl blifva sig ungefärligen lika, så väl efter som före år 1860.
Beträffande bevillningen af fem öre för all annan fastighet, bar Utskottet visserligen på sin sida tvänne Riks-Stånd, och kan således icke med skäl klandras för vidblifvande af sitt förslag, men destomera förkastligt är det vanliga inom Utskottet framdragna skälet, alt med fyra öre för hundrade skulle sådan fastighet komma alt åtnjuta en allt för stor lindring, emedan den redan nu är uppskattad lill nära sitt verkliga värde.
Den lagstiftning står icke på moralisk grund, som, med afseende på förutvarande förhållanden, icke låter rättvisan falla jemnt, utan är mera hårdhändt emot den samhällsklass, som, med eller emot sin vilja, röjt en bättre hållning, lin emot den, som röjt en sämre.
Reservanten är fortfarande af den öfvertygelse, att man icke hade bort öfvergifva den gamla billiga åsiglen, att fastighet af hvad slag som helst, afkastar fyra procent, utan att man hade bort bestämma 4 öre för hundrade af all slags fastighet, motsvarande en procent af den antagna behållna afkastningen.
För den så starkt nedsatta bevillnings-procenten inom alla samhällsklasser med undantag af embets- och tjenstemanna-klassen, har man lyckats finna bifall, hvaremot reservanten i allmänhet icke har något att erinra, och för att framkalla detta bifall hade så väl Bevillnings-kommittéen som Utskottet uti Betänkandet M 20, § 27, föreslagit aflemnande till Taxerings-auktoriteterne af florehanda uppgifter, som skulle Bevillnings-Ulskotlets Utlåtande M 34. 37 skulle tjena till ledning vid taxerings-arbetet.
Men sedan detta bifall nu i allmän het har väl vunnits, företager sig Utskottet, med mer eller mindre anledning af paragrafens återremitterande, att till största delen utstryka dessa uppgifter, så att Bevillnings-beredningarna och Taxerings-kommittéerna skola i många afseenden komma att famla uti fullkomligt mörker.
De få, som blifvit bibehålIne, har Utskottet förvisat till mindre lämpligt ställe, eller uppgiften till mantals- och skattskrifningen.
Reservanten anser, att ännu en och annan af dessa uppgifter hade varit högst magt påliggande, och hade bort ingifvas såsom taxerings-uppgift till Bevillnings-bered ningen. » 2:o af Herr Prosten Sondén: »Det i Beviiinings-stadgan § 7, mom.
3:o andra punkten föreslagna stadgande, af tre Stånd återremitteradt, anser jag böra utdömas, emedan det icke kan försvaras, hvarken ur rättvisans eller den praktiska nyttans synpunkt.
Då man för att finna en lämplig bevillning för fast egendom lagt dess »verkliga värde» till grund och deraf beräknar en viss procent såsom årlig inkomst, så utgör den sålunda beräknade års-inkomsten påtagligen ett medelvärde af flere föregående års sins emellan ganska olika afkastning.
Hvarken en tillfällig missvext eller en tillfällig ovanligt rik skörd verkar någon ändring i denna taxerade inkomst och deraf beroende bevillning.
Deremot har man för att beräkna inkomsten af kapital och arbete stadgat, att den i allmänhet bör beräknas på grund af förhållandet under det nästförgångna året, hvarmed lika påtagligen åsyftas, att större inkomst under ett år bör under nästföljande år föranleda större bevillning, och mindre inkomst mindre bevillning.
Mot rättvisan af detta beskattnings-sätt kan icke heller något med skäl invändas.
Men nu händer det understundom, att ett års arbete ger alldeles ingen inkomst, utan kanske förlust.
Efter ett för industri-idkaren så hårdt år, hvarunder han måste lefva antingen af sitt redan hopsparade kapital eller af krediten »får dock hans inkomst icke beräknas till lägre belopp än hvad en sådan rörelse, som den han drifver, i medeltal anses afkasta.»
Likasom hans eget eller kreditorers kapital måst anlitas för hans lelnads-omkostnader, så vill Staten såsom bevillning för hans lönlösa arbete tillegna sig en del af detta kapital.
Orättvisan är så uppenbar, att det mäste väcka en skälig förundran, att den ej genast fäller en hvar i ögonen.
Utskottet är dock ännu förblindadt af de skäl det i Betänkandet JVe 20, sid. 25, anfört.
De lyda: »Då en rörelse, ehuru bedrifven i vidsträckt omfattning, likväl, till följd af ogynnsamma förhållanden eller inträffade förluster under något år icke lemnat någon behållning, skulle, under sådana omständigheter, af dylik rörelse, oaktadt densamma företrädesvis tager stats-inrättningarnes medverkan och skydd i anspråk, samt i sjelfva verket kan i sig innebära en betydlig förmögenhet, någon Bih. till Ii.
5 Sami. 1 Afd. 24 Höft. 8 58 Bevillnings-Utskottels Utlåtande M 34. afgift till Staten icke erläggas, likasom ock rörelse-idkaren till följd deraf komme i saknad af de medborgerliga rättigheter, som grunda sig på bevillningen.»
Hvad man härmed menar, är ej så lätt att utreda.
Knappast kan man väl på alfvar vilja påstå, att en rörelse, som icke lemnar någon behållning, företrädesvis tager stats-inrättningarnes medverkan och skydd i anspråk.
Då borde den naturligtvis äfven företrädesvis beskattas och således bevillningen för lidna förluster blifva större än bevillningen för inkomst.
Ar det åter rörelsens stora omfattning, som före trädesvis fordrar ifrågavarande medverkan och skydd, så borde man icke till de små industri-idkarne, fabrikören med en väfstol och skutskepparen m. fl., utsträckt den dryga extra skydds-afgift, som man affordrar de stora, som drifva sin rörelse i hundrafaldig omfattning mot dessa.
— En sådan rörelse »kan i sig innebära en betyd lig förmögenhet», menar Utskottet.
Jag skulle likväl förmoda, att en hvar vore färdig att undanbedja sig den förmögenhet, som en utan all vinst eller med förlust drifven rörelse i sig innebär.
Utskottet förblandar här arbetet, rörelsen, med det för arbetets bedrifvande erforderliga, i maskinerier, förlag, m. m. nedlagda kapital, hvaraf mycket kan återstå efter ett ogynnsamt års förluster.
Af ofruktbara kapi— täler fordrar
Bevillriings-stadgan annars ingen afgift; den vill blott beskatta inkomst af kapital.
Att lägga skatt på sjelfva kapital-förmögen heten, hvar den finnes, skulle på en gång vara den orättvisaste, förhatligaste och oklokaste åtgärd man i beskattnings-väg kunde vidtaga.
Den skulle helt visst blifva omöjlig att verkställa, så vida icke en sådan nödens och farans stund vöre inne, att en hvar vore beredd att med hvad uppoffring som helst, köpa fäderneslandets fortfarande sjelfständighet.
Att, då ingen fara är för handen, vilja i några fall göra en sådan förmögenhets-afgift till regel, blir icke mindre orättvist, och jag vågar tillägga, icke mindre praktiskt oklokt.
Må vi fästa ett ögonblicks uppmärksamhet dervid, huru beskattningen af rörelse och näring med eller utan detta stadgande kommer att ske.
Står det qvar, så kan ingen Beredning eller Taxerings- eller Pröfnings-kommitté ålägga den närings-idkare, som af rörelsen haft ingen inkomst att skatta för en mer eller mindre betydlig inkomst, annat än under det tysta förbehåll, att man under mera gynnsamma år låter honom erhålla en motsvarande lindring.
Hela den allmänna regeln, att beräkna hans inkomst efter förhållandet under det nästföregående år, blir derigenom förryckt, så att den kommer att sakna all tillämpning.
Man kommer att år från år leta efter ett medeltal af inkomst, och, då detta icke så lätt låter sig finna, stadnar beskattningen långt under detta medeltal.
Så hämnas allt för dryga och orättvisa fordringar från Statens sida dermed, att den får vida mindre än den, utan att uppställa sådana fordringar, skulle hafva erhållit.
Förflutna tiders erfarenhet, då man af näringsidkare fordrade 5 eller 2V2 procent af hela deras årsinkomst Bevillning s-UIskottets Utlåtande M 34.
59 i bevillning, borde i detta hänseende lända till en varning, hvilken åtminstone vid det riksmöte, då man söker afskaffa denna obilliga fordran, icke borde fÖTgätas.
Tag bort all dylik fordran, huru kommer då beskattningen att gestalta sig?
Skola Beskattnings-kommittéerna blifva angelägna att genom befrielse från all bevillning beröfva någon »de medborgerliga rättigheter, som grunda sig på bevillningen».
Det fruktar visst ingen skattskyldig i hela Sverige.
Möjligtvis kan en och annan, om ifrågavarande stadgande utstrykes, sjelf anmäla sin önskan att bli all bevillning och thy åtföljande medborgerliga rättigheter qvitt.
Men nog kan man med visshet förutse, att en sådan utväg ogerna tillgripes af den, som drifver en rörelse af vidsträckt omfattning, och i hvilken en betydlig kapital-förmögenhet blifvit nedlagd.
Heldre än man genom ett sådant tillkännagifvande, hvilket bestyrkt skulle kanske bestyrka husets insolvens, blottar1 sin ställning, betalar man för en inkomst, som man icke haft.
Staten — och kommunen — erhålla då oftast frivilligt af den betalande, hvad man genom ifrågavarande stadgande förgäfves bjuder till att alltid utkräfva.
Ehvad jag betraktar saken ur rättvisans eller blott ur den prak tiska klokhetens synpunkt, måste jag tillstyrka, att ofvannämnda stadgande må ur författningen uteslutas.» Häruti hafva Herrar N. P. Lindeström, S.
Renström, A. F.
Ericson och J. K. L.
Eneman instämt. 3:o.
Af Herr Swartz. »Hvad Utskottet föreslår i första punkten af § 8 uti det förnyade förslag till Bevillnings-stadga, som Utskottet går att framlägga, innebär dels att bevillning skall påföras skattskyldig för huru litet belopp som helst, hvarmed dess års-inkomst öfverskjuter 300 Riksdaler, dels ock att skattskyldig skall åtnjuta lindring, motsvarande ett afdrag å bevillningen af 50 öre, för hvarje dess hemmavarande minderåriga barn.
Enär jag anser det vara ett stort misstag att, der så kan undvikas, göra småsaker till föremål för så omständlig behandling, som taxering, en förrättning, hvarmed Beredningar, Kronoombud, Taxerings- och Pröfnings-kommittéer — korteligen, en stor mängd personer, uti en mängd instanser — hafva att taga befattning, och jag fruktar, att taxerings-väsendets hufvudsakliga ändamål på ett högst betänkligt sätt äfventyras, derigenom att man sålunda gifver taxerings-förrättningarne en alltför stor omfattning, får jag mot dessa beslut vördsamt anmäla min reservation.
Det sammanjemnknings-förslag, som jag under öfverläggningarne inom Utskottet yrkat skulle i stället antagas, var af följande lydelse: »Bevillning för inkomst af kapital eller arbete eger icke rum, när alla de utaf kapital eller arbete uppkomna år s-inkomster, sammanräknade, icke uppgå till Fyrahundra Riksdaler.
När alla de utaf kapital eller arbete uppkomna års-inliomster, sammanräknade, icke öfverstiga Ett tusen Åttahundra Riksdaler, är o Trehundra
Riksdaler deraf fria från bevillning.» 60 Bevillnings-lil skottets Utlåtande M 34.
Med ett sådant stadgande, sorn detta, skulle minsta bevilinings-afgiften blifva En Riksdal er, — och för mindre afgift torde det väl icke löna mödan att göra sig besvär med inkomst-taxering.»
Uti denna reservation hafva instämt Herr Grefve Lagerbjelke, samt Herrar J.
Ödmansson och C. F. Carlson. 4:o.
Af Herr C. F. Carlson. »Emot Utskottets beslut i 16 punkten, an gående bevillning af i handelsärenden kringresande utlänningar, får jag mig reservera.
Kommittéen för upprättande af förslag till ny författning angående utgörande af allmänna bevillningen har, i öfverensstämmelse med nu gällande Bevillnings—förordning, föreslagit att utlänning, som reste omkring i riket och för egen, eller, såsom utskickad för annans räkning bjöde ut eller slutade handel om utländska varor, skulle vid ankomsten till riket erlägga Femtio Riksdaler, samt dessutom Tjugo Riksdaler för hvarje månad, som han utöfver en tid af tre månader i riket qvardröjde.
Kammar-rätten har uti infordradt utlåtande på andragne skäl yttrat, angående denna fråga, att den rörelse, som af dylika utländska handels-resande inom landet utöfvas, är af beskaffenhet att tåla en förhöjd bevillnings afgift, och har Utskottet nu fördubblat ifrågavarande afgifter.
Ehuru jag, r likhet med hvad Kongl. Kammar-rätten antagit, är öfvertygad om »att genom dessa resande köp om utländska varor afslutas till särdeles be »tydliga belopp, vida större än man kanske vid första betraktande vill föreställa »sig», så är jag derjemte, lika fullt förvissad att såväl den ålagda beskattningen, som rese-omkostnader och dylikt, hvilket desse personer här i landet få vidkännas, blifver af dem taget i beräkning vid de affärer och köpslut de härstädes uppgöra. sålunda att hvad man än pålägger dem, denna beskattning dock i sjelfva verket kommer att drabba landets egna innevånare.
Jag anser det derföre olämpligt att höja ifrågavarande bevillnings-afgifter, utan anhåller att desamma måtte blifva bestämda till hvad de för närvarande äro, och att 16 § i förslaget till nya Bevillnings-stadgan sålunda måtte få denna lydelse:
Utlänning, som reser omkring i riket och för egen eller, såsom utskickad, för annans räkning bjuder ut eller slutar handel om utländska varor, skall vid ankomsten till riket erlägga Femtio Riks daler samt dessutom Tjugo Riksdaler för hvarje månad, som han utöfver en lid af tre månader i riket qvardröjer; börande etc. etc. — — —.» Häruti har Herr af Klintberg, L. F., instämt.
STOCKHOLM, TRYCKT HOS JOH. BECKMAN, 1860 Förnyad!
Förslag tili Bevillnings-Stadga.
Sveriges liikes Ständers Bevillnings-Stadga för år 1862 och påförande år, intill slutet af del år — — — — — •— Art. M. Personlig skvdds-afgift.
§ Art. BE. A) Bevillning af fast egendom. § 2.
För all inora Riket belägen fast egendom — med undantag af Statens — erlägges af egaren bevillning efter fastighetens uppskattade värde.
Prot. 1859 å 1860. 5 Sami. 1 Afd. 25 Haft. J o Förnyade Förslag till Bevillnings-Stadga.
Af vederbörande innehafvare erlägges bevillning: a) för kronohemman och kronolägenheter, hvilka besittas med åborätt; b) för Staten tillhöriga hemman, hemmansdelar och lägenheter eller särskilda byggnader, som antingen äro till boställen eller eljest på lön anslagna, eller ock till begagnande mot lifstids-städja upplåtna.
Denna bevillning utgår: l:o för jordbruks-fastighet med tre öre för hvarje fulla Etthundra Riksdaler af uppskattnings-värdet; och 2:0 för all annan fastighet med fem öre för hvarje fulla Etthundra Riksdaler af samma värde.
Från utgörande af ofvanstående bevillning befrias menigheter, akademier, vetenskapliga samfund, allmänna undervisningsverk och barmhertighets-inrättningar för dem tillhöriga byggnader, så framt dessa i hyror eller på annat sätt icke lemna egaren någon inkomst; men, i motsatt fall, uppskattas sådane byggnader till värde i förhållande till inkomstens belopp och utgöres bevillning derför efter ofvan bestämda grunder.
Frälseränta räknas till sådan fastighet, som upptages i mom.
2:0 af denna §. § 3- Fast egendom — — — — — — — — .— — — — — — — — — iakttagas.
Frälseränlas kapitalvärde uppskattas till tjugo gånger det belopp, hvartill samma ränta efter nästföregående års markegång uppgått, så framt icke räntan, i enlighet med § Ii i Kongl. Kungörelsen den 11 Maj 1855, utgår efter medelmarkegångspris, i hvilket fall detta sednare bör läggas till grund för beräknandet af räntans belopp.
Dock iakttages, att frälseräntas kapital-värde alltid utsättes i fullt Riksdalerstal, så att möjligen öfverskjutande öresbelopp icke beräknas, derest icke detsamma öfverstiger 50 öre, i hvilket fall värdet ökas till fullt Riksdalertal.
Förnyadl Förslag till Bevillnings-Stadga.
B) Bevillning för inkomst af kapital dios- arbete. § 6.
För all inkomst vare sig af kapital eller arbete, erlägges bevillning nied En procent, beräknad å behållna inkomst-beloppet.