Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
jag tror det är de dåliga egenskaper Du eger
Om jag visste det skulle jag slita mig lös!
och dem jag saknar; jag tror det är det onda hos behag...
Dig som lockar mig med det nyas oemotståndliga
Har Du aldrig begått något brott?
Nej, inte något rigtigt!
Har Du?
ty en sådan gör oss till de andres jemlike; det var
Det var större än att begå en god handling,
större än en bragd, ty den ställer oss öfver de andra sidan om lif, samhälle och medmänniskor.
Sedan lif, och derför får aldrig verkligheten fatt i mig.
och den belönas; brottet flyttade mig utom, på andra den stunden lefver jag endast ett halft lif, ett dröm-
Hvad gjorde Du då?
Det vill jag inte säga, för då blir Du rädd igen!
Kan Du aldrig bli upptäckt?
de fem stenarne på
Roquetteplatsen der schavotten brukar stå, och derför vågar jag aldrig ta i kort, för då kommer ruter femman opp...
Men det hindrar icke att jag ofta ser
Var det ett sådant brott?
Det var ett sådant!
Du aldrig samvete?
Det är ju rysligt, men det är intressant!
jag tacksam.
Aldrig; men få vi tala om något annat, så är
Ska vi tala om -- kärleken?
Den talar man inte om, förrän den är slut!
Har Du älskat Adolphe?
mig som ett vackert försvunnet barndomsminne.
Men det fans så mycket som stötte mitt öga i hans person så att jag behöfde lång tid att radera, ändra, lägga till, ta ifrån för att göra en skaplig figur af
Hans naturliga godhet lockade
När han talade kunde jag märka att han applicerat.
Tänk Dig då när jag får se originalet,
hade lärt af Dig, och ofta illa förstått och klumpigt hur ömklig kopian skall förefalla. -- Det var derför
ANDRA AKTEN han var rädd att vi två skulle råkas; och när det
var skedt, förstod han genast att hans tid var ute!
Arme Adolphe!
gränslöst...
Mig gör det också ondt om honom, ty han lider
Tänk om det vore han.
Det vore outhärdligt!
skulle Du ha tänkt Dig situationen?
Det är icke han, men om det hade varit, hur
för att han misstagit sig på kaféet -- sökt oss förgäfves på orätta ställen -- men förargelsen skulle icke narrat honom.
Och i glädjen öfver att han straxt upplösa sig i förnöjelsen att se oss; se att vi
Först skulle han vara lite förargad på Dig der-
gjort oss orätt med sina misstankar skulle han älska
oss båda två; och så skulle han bli förtjust öfver
att vi voro så goda vänner.
Det hade alltid varit
hans dröm -- hm! han håller tal nu! -- hans dröm det stora exemplet på en vänskap som intet for-
att vi tre skulle bilda ett triumvirat och visa verlden drade -- »ja, jag litar på Dig Maurice, dels derför bundna på annat håll!»
att Du är min vän, dels derför att Dina känslor äro
som Du så kunde på pricken återge den?
Du kan ha nöje med sin älskarinna, utan att en vän är med!
Har Du varit i en sådan situation efter
att Adolphe är en sådan der tredje man, som aldrig
Dig! -- Tyst; det är någon derute! -- Det är han!
Det var derför jag skulle inkallas för att förströ
och då hör man så mycket, och ser ibland.
Nej; Du ska veta att spöktimmarne äro inne;
vaka om natten då man skulle sofva, har samma och utom naturlagen...
charme för mig som brottet; man har ställt sig öfver
ryser, hvilketdera det är.
Men straffet är ohyggligt... jag fryser eller
ANDRA AKTEN HENRIETTE
tar sin teaterpelise och lägger öfver honom.
Tag på Dig då; den värmer.
hud, som om min af vakan upplösta kropp götes i Din form; jag känner hur jag stöpes om; men jag får äfven en ny själ, nya tankar, och här, der ditt bröst har gjort en böjning, börjar det häfva sig.
Det var skönt; det är som om jag vore i Din
ibland, ursinnigt fortissimo ibland öfvat sig på D-moll-sonaten; stundom har det varit tyst; stundom har man hört takterna 96--107 ur Finalen ensamma.
Pianisten i rummet invid har under hela denna scen pianissimo
sig på pianot!
Jag blir sjuk af detta!
Vet Du hvad: jongen för att se solen gå upp öfver sjöarne.
Hvilket vidunder som sitter i natten och öfvar
vi åka ut i Boulogneskogen och frukostera i pavil-
och morgontidningar med mera sändas ut med staAdolphe?
Men först skall jag sända bud hem att min post
fetter till frukoststället.
Hör, Henriette: ska vi bjuda
också spännas för triumfvagnen!
Låt honom komma!
De resa sig.
Ja, det är för galet, men låt gå!
Åsnan kan ju
lägger af pelisen.
Då ringer jag alltså!
Hon rusar i hans famn.
ANDRA AKTEN
speglar, chaiselonger, divaner.
Fonden med glasdörrar och fönster utåt sjöarne.
Framför står ett dukadt bord med blomställ,
Ett stort, praktfullt restaurantrum i Boulogneskogen; mattor,
fruktskålar, vinkaraffiner, ostronfat, många slags vinglas och två tända kandelabrar.
Till höger ett divansbord med tidningar och telegram.
Maurice och Henriette sitta på hvar sida om detta bord.
Utanför är solen i uppgående.
att det är så, och telegrammen ha lyckönskat till
Det fins ju inga tvifvel mer: tidningarne ha sagt
framgången!
Det är nytt lif som börjar, och mitt
öde är vigdt vid ditt genom denna natt, då Du en-
sam delade mina förhoppningar och min triumf.
Jag fick lagern af Din hand och jag tycker jag fått alltsammans af Dig!
är det upplefvadt?
Hvilken underbar natt!
Ha vi drömt detta eller
att det är verldens första dag som den uppgående
Och hvilken morgon på denna natt!
solen belyser; nu först blef jorden skapad och slet sig lös ur dessa hvita hinnor som flyta bort; der och här är det första menniskoparet...
Vet Du, ligger Edens parker i morgonrodnadens rosenljus; jag är så lycklig att jag ville gråta vid tanken på
att icke hela menskligheten är lika lycklig som jag... stenstrand, som vind i skog; vet Du hvad det är?
Hör Du hur det brusar i fjerran, som hafsvågor mot Det är Paris som hviskar mitt namn!
Ser Du rö-
karne som stiga mot skyn, tusenden, tiotusenden! det vara, ty jag vill det!
Alla Europas telegraf-
Det är mina altareldar, och om det icke är, så måste apparater knacka mitt namn i detta ögonblick; Orientexpressen förer tidningen till fjerran östern mot solens uppgång, och oceanångaren bär den mot längstbortersta vestern! -- Jorden är min, och derför är han skön!
Nu skulle jag vilja ha vingar för oss två,
lyfta härifrån och flyga långt, långt bort innan man solkat min lycka, innan afunden väckt mig ur min dröm -- ty det är sannolikt en dröm!
HENRIETTE räcker honom handen.
Känn här att Du icke drömmer!
Du när jag som fattig ung man gick här nedanför i skogen och såg upp till denna paviljong, föreföll den mig som ett sagoslott och jag tänkte mig all-
Det är icke en dröm, men det har varit!
tid upp till detta rum med balkongen och de tjocka
ANDRA AKTEN gardinerna som den högsta sällhet!
Att få sitta der med en älskad qvinna och se solen gå upp medan ungdomsdröm.
Nu är den besannad; och nu har med mig? kandelabrarne brunno ännu; det var min djerfvaste jag intet mer att önska i lifvet! -- Vill Du dö nu,
Nej; dåre, nu vill jag börja lefva!
jag hör hans steg i trapporna, han flåsar af oro, hans hjerta bultar af ångest att ha förlorat det dyraste.
Vill Du tro att Adolphe är under detta tak.
Om en minut står han här midt på golfvet.
HENRIETTE orolig.
Lefva: det är lida! -- Nu kommer verkligheten;
och jag ångrar mig redan.
-- Få se för öfrigt om Din analys kommer att visa sig rigtig?
Det var ett dumt påhitt att bjuda honom hit,
Man kan ju misstaga sig på menniskors känslor!
HOFMÄSTAREN in, lemnar ett kort.
Låt herrn stiga in! -- Till Henriette.
Detta få vi ångra, tror jag!
För sent påtänkt! -- Tyst! in; ytterligt blek och hålögd.
MAURICE försöker tala ogeneradt.
Hvar höll Du hus i går afton?
en timme...
Jag sökte Er på Hôtel dess Arrêts och väntade
Auberge des Adrets i ett par timmar och vänta Dig än som Du ser.
Alltså på orätt ställe.
Vi väntade
Dig på
ADOLPHE lättad.
och skall alltid plåga Dig sjelf i onödan.
Nu har
Du är en olycksfågel
ANDRA AKTEN Du väl inbillat
Dig att vi ville undvika ditt sällskap, och fastän Du ser att vi skickat efter Dig, tror Du ännu att Du är öfverflödig.
förfärlig
Förlåt mig; jag har orätt, men denna natt var De sätta sig.
Besvärlig tystnad.
HENRIETTE till Adolphe.
stora framgång?
Nå, skall Du icke gratulera Maurice till hans
afunden sjelf kan förneka.
Allt böjer sig för Dig
Ack, jo! -- Du har haft en solid succès som ej
och jag känner mig sjelf helt liten i Din närvaro.
glas vin!
Så Du talar! -- Henriette, bjud Adolphe ett
Tack, intet för mig!
Hvad är det åt Dig?
Är Du sjuk?
Nej, men jag är på väg att bli.
Dina ögon...
är väl ond på mig?
Hur var det på Crêmeriet i går afton?
kade en förstämning som smärtade mig att se.
Men ond var ingen, tro mig; förstående vänner fattade Dig och
Ditt uteblifvande med hela sympatiens och utbragte Din skål.
Vi fröjdades alla åt
Din framgång, som om den varit vår egen.
Ond är ingen på Dig; men Din frånvaro ver-
öfverseende.
Fru Cathérine sjelf tog Dig i försvar
goda vänner Du har, Maurice.
Tänk sådana snälla menniskor!
Tänk sådana
Ja, bättre än jag förtjenar!
ANDRA AKTEN ADOLPHE.
Du är en vänsäll man...
Känner Du icke hur
Ingen har andra vänner än han förtjenar; och
mjuk luften är mot Dig i dag af idel välvilliga tan-
kar och helsningar som sändas Dig ur tusen bröst.
MAURICE reser sig för att dölja sin rörelse.
mara hvilken tryckt dem i en mansålder.
Menskligheten har varit förtalad... och Du har rehabiliDig.
I dag resa de sina hufven igen och säga:
Se gör dem bättre. -- -- -- söker dölja sin rörelse.
... ur de tusen bröst som Du befriat från den
terat den; derför äro menniskorna tacksamma mot vi äro en bit bättre än vårt rykte, och den tanken
solsken Maurice, en liten stund, så skall jag gå.
Låt mig bara värma mig i Ditt
Hvarför skulle Du gå, då Du nyss är kommen?
behöft se; derför att jag nu vet att min tid är ute.
Derför att jag sett hvad jag aldrig
BROTT OCH BROTT Tystnad.
ling af försynthet, ett tillkännagifvande af hvad som drägeri.
Du hör att jag tänker väl om menniskorna, Maurice, och det har Du lärt mig, Maurice! Tystnad.
Att Ni sände efter mig fattar jag som en hand-
egt rum, en upprigtighet som sårar mindre än ett be-
Saint Germain, och jag såg der en qvinna och ett barn.
Jag önskar icke att Du sett dem, ty det som skett kan icke ändras, men om Du gaf dem en tanke och ett ord innan Du släppte dem i den stora stadens öppna sjö, skulle Du kunna njuta Din lycka ogrumladt.
Och nu säger jag farväl!
Men, min vän, jag gick nyss igenom kyrkan
Hvarför skall Du gå?
Det frågar Du!
Vill Du jag skall säga't?
Farväl då.
het! --
Syndafallet: och se, de blefvo varse sin naken-
tänkte oss den! -- Han är bättre än vi! MAURICE.
Hur annorlunda blef icke den scenen än vi
Nu tycker jag alla människor äro bättre än vi.
gen har mistat sin rosenfärg!
Ser Du att solen har gått bakom moln och sko-
oss fly dit ner der himlen alltid är klar och träden alltid gröna.
Jag ser det; och den blåa sjön är svart.
Ja låt oss göra det! -- Men utan afsked!
Nej, med afsked!
har bly om foten.
-- Jag är icke svartsjuk, men halsen, så kan Du icke rifva Dig lös.
Vi skulle flyga.
Du bjöd på vingar -- men
går
Du på afskedsbesök och får två par armar om
små armar så är jag fast.
Du har nog rätt, men det behöfs blott ett par
Det är barnet således som binder Dig, ej qvinnan.
Det är barnet!
lida!
Hvarför skall det barnet finnas der på min väg, der jag skall fram, och måste fram?
Barnet!
En annans barn!
Och derför skall jag
Ja, hvarför!
Bättre om det aldrig hade funnits!
HENRIETTE går upprörd fram och åter.
vägen, en jordfast, orörlig sten som vagnen måste stjelpa på!
Men nu fins det!
Som en sten på
nen ligger qvar!
Triumfvagnen! -- Åsnan är ihjelkörd, men steTystnad.
Detta är ohjelpligt!
komma oss att glömma det andra.
Vi måste gifta oss, så skall vårt barn
Detta skall döda detta!
HENRIETTE turnerar.
Ditt barn skall döda vår kärlek!
vägen, men den dödas ej!
Nej, Du, vår kärlek dödar allt som står den i
HENRIETTE lyfter af en kortlek, som ligger på cheminén.
möjligt att ens öde är bestämdt förut?
Att ens tankar ledas som i rör dit de skola, utan att man kan hindra det!
Nej, jag vill inte dit! jag vill icke dit!
Du att jag tillhör schavotten, om mitt brott upptäcktes?
Ser Du!
Ruter fem!
Schavotten! -- Är det
Tala om Ditt brott; nu är ögonblicket inne!
afsky mig! -- Nej, nej, nej! -- -- --
Nej, jag får ångra det sedan; och Du skulle Har
Du någonsin hört sägas att man kan hata
ihjel en menniska.
-- Nåväl, min far råkade i hatet hos mor och syskon, och han smälte ner som vax inför elden.
Fy nej!
Låt oss tala om annat! -- Och låt oss framför allt resa!
Här är luften för-
giftad, i morgon är lagern vissnad, triumfen glömd, och om åtta dagar har en annan triumfator uppnya segrar!
Men först, Maurice, går Du och omtid!
Modern behöfver Du icke råka!
märksamheten på sig.
Bort härifrån, att arbeta på famnar Ditt barn och sörjer för dess närmaste fram-
dubbelt kär, när Du visar den godhet Du eljes döljer!
Ditt hjerta hedrar Dig, och Du är mig
väl till gumman och Dina vänner!
Lemna inga ouppgjorda affärer bakom
Dig, så att Du blir tungsint på resan!
Och så går Du in på Crêmeriet och säger far-
på bangården!
Jag skall göra allt klart; och i afton råkas vi
i väg nedåt mot hafvet, till solen!
Öfverenskommet!
Ut härifrån, och så
Gasen är tänd.
Fru Cathérine sitter vid buffet'en.
Adolphe vid bordet.
unga gå och begära för mycket och så sitter Ni der och lipar efteråt.
Kära herr
Adolphe; sådant är lifvet, men Ni
jag håller af begge lika mycket ännu.
Nej, det är inte det; jag förebrår ingen och
är något som gör mig sjuk.
Ser Ni, jag var mer
fästad vid Maurice, ja så, att jag unnade honom allt som kunde göra honom glädje, men nu har jag förlorat honom, och det plågar mig mer än förlusten af henne.
Jag har förlorat båda två, och ensamheten käns derför dubbelt smärtsam.
något annat också, som jag icke har fullt klart ännu.
Går han aldrig i kyrkan till exempel?
Inte grubbla så mycket; arbeta och förströ sig.
Der är åtminstone inte banalt!
Åh der är så mycket att se på, och så är det
huset, ty jag får ingen andakt.
Och ser fru Cathérine, tron skall ju vara en gåfva, och jag har icke fått den ännu.
Möjligt!
Men jag hör visst inte till det fåra-
detta för historier jag hör i dag.
Är det sannt att han fått sälja sin tafla i London för ett mycket högt pris och att han fått första medaljen!
Vänta då, tills han får den.
-- Men hvad är
Nej, men Du store, och han talar inte om det?
mig nästan värdelös i denna stund; jag är rädd som för ett spöke: man får inte tala om att man sett det, ty då går det illa.
Jag är rädd för lyckan, och för öfrigt är den
TREDJE AKTEN FRU CATHÉRINE.
Ja, han var då alltid en konstig menniska!
åtfölja lyckan, och jag har sett att i motgången har man alltid trogna vänner, men i framgången bara falska.
Ni frågade mig om jag gick i kyrkan och jag svarade undvikande.
Vet Ni att i morgse gick jag in i Saint-Germain; utan att egentligen veta hvarför.
Jag tyckte att jag sökte någon derinne
Nej, fru, men jag har sett så mycket olyckor
som jag i tysthet kunde tacka; men jag fann ingen.
-- Då lade jag ett guldmynt i de fattiges bössa; det var allt jag kunde få ut ur mitt kyrkobesök: och det var ganska banalt!
tänka på de fattige när han haft en glad dag.
Det var ju ändå något, och det var vackert att
något som jag gjorde, emedan jag icke kunde annat.
Men så hände mig något annat i kyrkan: jag såg nämligen Maurice' väninna Jeanne och hans tes de fatta hela vidden af sin olycka.
Det var hvarken vackert eller icke, det var bara
barn.
Öfverkörda, krossade af hans triumfvagn, syn-
veten, det vet jag inte.
Men att en god menniska,
Ja, barn, hur Ni har det stäldt med Era sam-
en samvetsgrann, finkänslig man som herr Maurice kan i en handvändning öfverge qvinna och barn, förklara mig det!
sjelf icke förstå.
Jag råkade dem i morgse och allt föreföll dem så naturligt, så rigtigt, att de icke kunde tänka sig något annat.
Det var som om De njöto tillfredsställelsen af en god handling eller uppfyllandet af en dyr plikt.
Fru Cathèrine, det fins det icke oss att döma.
Ni såg ju hela saker som vi icke kunna förklara och derför tillhör förloppet.
Maurice kände faran i luften; jag anade men intet halp.
Det är ju som om en intrig spunnits af en osynlig och drifvit dem med svek i armen jag tvekar ej uttala ordet: icke skyldig.
Det kan jag icke förklara; och det synes han
den; jag sökte afstyra deras möte; Maurice ville fly,
marne på hvarann.
Jag är visserligen jäfvig i saken,
det är religion det!
Ja, ser han, att kunna förlåta så, som han gör:
Åh kors, skulle jag vara religiös utan att veta det!
onda som herr Maurice, det är svaghet eller dålighet; och känner man att krafterna svika, så ber
Men se, att låta sig drifva eller locka till det
TREDJE AKTEN man om hjelp, och så får man.
Men det gjorde der?
-- Det är abbén, tror jag!
inte han, ty han var för stursk! -- Hvem kommer
Hvad söker han här?
ABBÉN in.
God afton min fru!
God afton, min herre!
Hvarmed kan jag tjena, herr Abbé!
här i dag?
Har herr Maurice, skriftställaren, varit synlig
och är troligen sysselsatt deruppe.
Nej, icke i dag; han har sin pjes på teatern
honom; sorglig i flera afseenden.
Jag har en -- sorglig nyhet att framföra till
Vågar iag be er att få veta af hvad art...
med ogifta Jeanne är död.
Jaa, det är ju ingen hemlighet.
Hans dotter
Död! ADOLPHE.
Marion död!
gående sjukdom.
Hon afled hastigt i förmiddags utan före-
Hvem fattar
Dina vägar?
varo och vi måste söka få rätt på honom! -- En fråga dock i förtroende; var det bekant om herr likgiltigt?
Modrens förtviflan påkallar herr Maurice' när-
Maurice älskade sitt barn eller om det var honom
Om han älskade sin Marion?
Herr Abbé, det veta vi alla huru kär kon var honom.
Derom finnas inga tvifvel, herr Abbé.
TREDJE AKTEN ABBÉN.
klar för mig.
Det gläder mig att höra; och dermed är saken
Har det funnits några tvifvel?
rykte i qvarteret, att han öfvergifvit barnet och modern för att resa med en främmande qvinna.
Detta rykte har på några timmar vuxit ut till bestämda
Tyvärr, ja!
Det löper till och med ett ondt
anklagelser, och samtidigt har förbittringen stigit så att man hotar hans lif och kallar honom mördare.
O Gud, hvad är detta?
öfvertygad om mannens oskuld i denna punkten, och modren är lika viss som jag.
Men herr Maurice sig, då polisen kommer för att förhöra honom.
Nu vill jag säga som min mening, att jag är
har skenet emot sig, och han får nog svårt att reda
Har polisen fått fatt i saken?
Ja, polisen måste inskrida för att skydda honom
mot de onda ryktena och folkhopens raseri.
Sannolikt är kommissarien straxt här.
FRU CATHÉRINE till Adolphe.
skilja godt och ondt, och när man kelar med lasten.
Gud straffar, han!
Ser han der hur det går när man icke kan
Då är han obarmhertigare än menniskorna.
Hvad vet han om det?
händer...
Icke vidare mycket, men jag ser ju hvad som
Och förstår det också?
Kanske inte ännu.
Der är kommissarien!
Låt oss se litet närmare på saken; -- -- --
KOMMISSARIEN in.
Er ett ögonblick, med några frågor rörande herr
Mina herrar, fru Cathérine.
Jag måste störa
TREDJE AKTEN Maurice, som, efter hvad Ni torde veta, är utsatt tror på.
för ett ohyggligt rykte, hvilket jag i parentes icke
Ingen af oss tror det heller.
KOMMISSARIEN.
för hans egen skull ge honom tillfälle att försvara sig.
Det stärker min öfvertygelse, men jag måste
än det blir svårt.
Det är bra; och han skall nog få rättvisa fast-
har sett oskyldiga på schavotten, innan deras oskuld blef uppdagad.
Hör på nu hvad som talar emot honom.
Barnet Marion, lemnadt ensamt af modren, besökes i hemlighet af fadren, som synes ha utletat timman då barnet var allena.
En qvart efter besöket kommer modren hem, och då är barnet dödt! -- Liköppningen visade intet yttre våld och inga spår af gift,; men läkarne förklara att det finnes
Skenet ligger förfärligt emot honom, men jag
Det är en tråkig omständighet för den anklagade.
nyuppfunna gifter som ej lemna spår efter sig! -- är jag van vid!
Men nu kommer värre saker. -- Adrets med en främmande dam.
För mig är detta ett sammanträffande och sådana
I går afton syntes herr Maurice på Auberge des
Samtalet rörde
sig, enligt kyparens utsago, om brott.
quette-platsen och schavotten nämndes.
Ett ovanligt samtalsämne mellan två älskande af god uppfostran och i en god ställning!
personer efter nattvak och libationer liksom gräfva
Det kan nu ännu vara, och erfarenheten lär att
upp det sämsta som ligger på själarnes botten.
Värre i Boulogneskogen denna morgon.
Han uppger sig ha hört hur man önskade lifvet ur ett barn.
Mannen skall ha sagt:
»Bättre om det aldrig funnits»,
blir hofmästarens vittnesmål från champagnefrukosten
hvarpå qvinnan svarat: »Säkert!
Men nu fins det».
Och senare i samtalet föllo dessa ord: »Detta skall för ett ord?» och »Vår kärlek dödar allt som står den i vägen!»
Och så: »Ruter fem, schavotten, Roquette-platsen! -- Se det är svårt att komma ramades till denna afton!
Det är svåra saker!
döda detta», hvartill svarades: »Döda!
Hvad är det
ifrån, liksom slutligen den utländska resan, som be-
Han ar förlorad!
Det var en ryslig historia!
nom nådig!
Detta är icke menniskors verk!
Gud vare ho-
Han är i nätet och kommer aldrig ut!
Börjar Ni misstänka honom, Fru Cathérine?
mer i denna sak! -- Har man icke sett englar bli englar!
Jag kan icke ha någon mening
djeflar i en handvändning och så tillbaks igen bli
och höra hans förklaringar.
Ingen dömes ohörd!
God afton, mina herrar och Fru Cathérine.
Nu få vi emellertid vänta
niskors undergång.
Det liknar sannerligen demoners arbete på men-
Antingen är det ett straff för okända fel, eller är det en fruktansvärd pröfning.
BROTT OCH BROTT JEANNE
in, sorgklädd.
Maurice varit synlig här?
God afton! -- Förlåt jag frågar, men har herr
helst...
Ni har således icke råkat honom sedan...
Nej, min fru, men han kan väntas hit när som
Icke sedan i går morgse...
Tillåt mig deltaga i Er stora sorg... JEANNE.
Tack min fru! -- till Abbén.
Ni är här, min fader!
till nytta; och en lycka var att jag nyss fick tala vid kommissarien här.
Ja, mitt barn; jag trodde mig kunna vara Er
han också?
Kommissarien!
Han misstänker väl icke Maurice,
oss här.
Men skenet ligger emot honom på ett förförande sätt.
Nej, det gör han icke, och det gör ingen af
nat till... det betyder intet för mig som hört dylikt förut när Maurice har druckit något.
Då är
Ni menar för det samtal som betjeningen lyss-
hans vanliga att fantisera om brott och straff.
För fällt de farligaste uttrycken, och jag skulle ha lust att se den qvinnan i ögat.
öfrigt synes det ha varit hans kvinliga sällskap som
ondt hon än ofrivilligt synes ha gjort Er, har icke haft någon ond afsigt, icke haft någon afsigt alls, som en god själ och som tål att ses i hvitögat!
Min bästa Jeanne, den qvinnan, hur mycket
utan endast följt sitt hjertas bud.
Jag känner henne
värde för mig, och jag tror Er.
Ert omdöme, Adolphe, i denna sak har stort
icke söka skulden till hvad som skett annorstädes fått sitt straff.
än hos mig sjelf.
Ja, det är mitt lättsinne som nu Hon gråter.
känner Er och Ert allvarliga sinnelag hvarmed Ni
Inga orättvisa anklagelser emot Er sjelf; jag
tog moderskapet; och att Ert kall icke hann helgas af religionen och den borgerliga lagen är icke Ert fel.
Nej, här stå vi inför något annat!
HENRIETTE in, resklädd.
ADOLPHE reser sig beslutsamt och går emot Henriette.
Du här?
Ja, hvar är Maurice?
Vet Du... eller vet Du inte?
jag var resfärdig och måste in här ett ögonblick! -- Till Adolphe.
Jag vet alltsammans!
Ursäkta, Fru Cathérine! men
Hvem är den damen? -- Ah!
Henriette och Jeanne fixera hvarandra.
TREDJE AKTEN EMILE
synes i köksdörren.
HENRIETTE till Jeanne.
hvad jag än säger kan det låta som en råhet eller tro att jag deltager i Er djupa sorg lika mycket
Jag skulle säga något, men det är likgiltigt, ty
ett hån.
Men, min fru, om jag ber
Er helt enkelt som någon hvilken står er närmare, så får Ni icke stöta mig tillbaka...
Ni får icke, ty jag förtjenar
Ert medlidande om icke Ert öfverseende.
Räcker handen.
JEANNE fixerar henne.
Er icke!
Nu tror jag
Er, men i nästa ögonblick tror jag Fattar Henriettes hand.
HENRIETTE kysser Jeanne på handen.
JEANNE drar tillbaka sin hand.
det icke!
Jag förtjenar det icke! jag förtjenar
drägt synes råda för ögonblicket, skulle icke fröken
Förlåt, men medan vi äro samlade här och en-
Henriette vilja skingra den ovisshet och det mörker som finnes i anklagelsens hufvudpunkt?
Er som mellan vänner säga oss hvad Ni menade med
Ert tal om att döda, om brott och om Roquetteplatsen?
Att dessa ord icke hade något sammanmen det skulle lugna oss få höra hvad det talet rörde sig om!
Vill Ni säga oss det?
hang med det lilla barnets död, det tro vi oss veta,
HENRIETTE efter en paus.
Det kan jag icke säga!
fria oss alla!
Säg det; säg det ord som skall be-
Bed mig icke!
Tänk att stunden skulle komma!
Och så; så!
Till Jeanne.
barns död.