Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Helt visst har konkurrensen på detta håll bidragit att för- sämra villkoren för en del yrkesarbetare.
Jag tror dock icke, att kvinnans framträ- dande på arbetsmarknaden har haft eller skall få så fördärfliga följder för det manliga arbetet som många föreställa sig.
Jag tror det icke af flere skäl, som här skulle bli för vidlyf- tigt att utveckla.
En alldeles obestridlig fara — och en fara för kvinnorna själfva — ligger däremot i hvad jag dristat mig kalla kulikonkurrensen kvin- norna emellan.
Det finns som bekant arbetsområden, hvilka tillhöra kvinnan så uteslutande, att det aldrig fallit en man in att söka sticka sin näsa dit.
Eller har man väl hört talas om karlar, som » gått frun tillhanda » eller » sett om barnen »?
Detta slags anställningar utbjudas ofta på ett sätt och i ordalag, att man måste häpna.
Det låter nämligen ofta, som om den, hvilken utbjuder platsen, gjorde en barmhärtighets- gärning, och som om unga flickor borde vara tacksamma att få arbeta åt andra för ingen annan lön än maten och tak öfver hufvudet.
Det är alldeles icke ovanligt att i tidningarna få läsa annonser af ungefär följande inne- håll: » En bildad, men anspråkslös flicka af god familj, som är kunnig i alla inom ett hushåll förekommande göromål, spelar piano, talar franska och äger skicklighet i handarbeten samt har ett gladt och jämnt lynne, kan, mot att betala för sig, få gå frun till hända och se till barnen, om svar med porträtt meddelas » Ädelmodig 3 7 ».
Ingen som ej genomgått högre läroverk må göra sig be- svär! » Ja, hur är det möjligt, att sådana erbju- danden kunna göras och — • mottagas?
Det är bara den naturliga fortsättningen på de från andra hållet utgångna annonserna, som man läst så länge i tidningarna och som igen- kännas på de oföränderliga slutorden: » På lön fästes intet afseende, blott på ett hygg- ligt bemötande. » Om det nu endast vore fattiga flickor, som, drifna af en tvingande nöd, funno sig föran- låtna att gå in på hvad villkor som helst hellre än att gå utan arbete och svälta ihjäl.
Men ofta är det damer i mycket god ställ- ning, som endast därför att de vantrifvas hemma eller känna behof af verksamhet, gärna betala för sig för att utan besvär och föröd- mjukelser komma i besittning af en plats.
Och detta gratisutbjudande af arbetskraft har sträckt sig äfven till andra arbetsområden.
Att vilja arbeta är aktningsvärdt, och att den, som har godt om pengar, t. o. m. beta- lar för att få arbeta är i och för sig ännu mer aktningsvärdt.
Men det är på samma gång obetänksamt.
T y hvad blir följden?
Jo, att de fattiga flickor, som behöfva arbeta för att upphälla sig, och som måste fordra aflöning, blifva utan plats eller få nöja sig med en lön, som ej räcker till det nödtorftiga.
Kan ej här med full rätt talas om en kuli-konkurrens kvinnorna emellan?
Kulin kräfver åtminstone någon lön för sitt arbete.
Den unga dam, som betalar för att få arbeta, är för de fattiga, arbetssökande medsystrarna farligare än en kuli.
Eftertanke och solidari- tetskänsla borde kunna råda bot på detta förhållande.
Det borde aldrig förekomma, att någon betalade för att få skänka andra sitt arbete.
Det nedsätter arbetet.
Och det ska- dar oerhördt dem, som mer än andra hafva rätt att få arbete och skörda frukterna af det- samma, de fattiga som vilja arbete.
En mängd människor gräma sig öfver det, som ingenting annat än lättja hindrar dem från att åtnjuta.
The Rambler.
Julstämning.
f nga frun kväfde en gäspning o c h drog en djup suck.
Åh, denna enformighet!
Den korta vinterdagen nalkades sitt slut och blickade hälft sömnigt in på den unga kvin- nan, där hon i dåsig liknöjdhet låg tillbakalutad i gungstolen.
I alla vinklar o c h vrår låg redan mörkret på lur, färdigt att utbreda sin makt öfver hela det präktigt utstyrda rummet; men ännu var det tillräckligt ljust för att skönja de mjuka, in- bjudande fåtöljerna och ett prydligt skrifbord, på hvilket en hel massa paket lågo.
Där voro stora och små paket, runda och fyrkantiga paket, pa- ket med långa verser o c h med korta verser, ver- ser med blott rim o c h verser med innehåll — med ett ord, julklappar.
Det var julafton, årets skönaste fest, och ändå ljöd det så uttråkadt detta: » Åh, en sådan enfor- mighet. » Inga sorger tryckte den unga frun, älskad o c h älskande, frisk o c h ung, rik och oberoende.
Lif- vet log emot henne i hela sin förföriska glans, men — man kan tröttna äfven på lyckan.
Solskenet blir mattande o c h förslappande, o m det ej dä o c h då afbrytes af någon uppfriskande regnskur, eller om ej en frisk vind rycker upp de domnande ner- verna.
Hvad dessa familjehögtider voro tråkiga!
Detta evigt enahanda!
Huru väl hon kände hela programmet.
Snart skulle det eleganta åkdonet köra fram för att föra henne o c h hennes man till den fashionablaste kyrkan med den modernaste prästen.
Vid hem- komsten tände betjänten kronor och kandelabrar och, då bjällror därute bådade svärföräldrarnes ankomst, tändes äfven den ståtliga julgranen.
De vanliga lyckönskningarna till glad jul, te ur fint, äkta porslin, utsökta konfektyrer och bak- verk och så julklappskorgen.
Där fanns det dyrbara armbandet till » min char- manta svärdotter », den smakfulla blombuketten till » min egen lilla hustru », de eleganta tygerna, de luftiga spetsarna från svärmor, otaliga toilett- pjäser och bijouterier.
Å h, hon kände det allt förut, detta evigt enahanda.
Det är ej lätt att finna på något nytt för den, som ej behöfver räk- na sina penningar.
Men där ligger ännu ett litet paket i botten på korgen: » Från gamla mamma. » Den enkla lilla blå duken, som mamma själf stickat, där hvarje lycka innesluter en hälsning från modern där borta i den lilla småstaden.
Julen i det enkla barndomshemmet!
Inga dyr- bara lyxartiklar, enkla jul grannlåter af eget ar- bete, små, anspråkslösa julgåfvor, men julfröjd och julfrid öfver hela huset.
Hvad trollade där fram julstämningen?
Hon tänkte på de glada tillrustningarna där, hvarest ej allt kunde köpas färdigt i butikerna.
Re- dan veckor förut hade man stoppat o c h lappat, stickat och sytt, och ett par dagar före jul stod mamma själf vid bakbordet för att skära af de- gen till de många julbullarne, som skulle skickas åt bykgumman, åt kvastgumman, åt skurerskan, åt den och åt den, och en hel hög reservbullar att sticka i handen på alla de små, som med tiggarpåsen stannade vid köksdörren.
Ingen fick om julen förgäfves sträcka ut sin hand.
Huru lycklig gamla mamma såg ut!
Ögonen logo, mun- nen log, hela det blida ansiktet log vid tanken på all den glädje dessa små stackars julbullar ändå kunde åstadkomma.
Där måste hon riktigt sätta några russin på bullen, ty den skulle ut till den stackars änkan med sina många små barn.
Barn tycka j u det är så rart med russin, o c h det märkes ej, o m man sätter några russin mindre i sina egna julbullar.
Så kom då ändtligen den kära, välsignade af- tonen, f skymningen stod där i matsalen en hel rad prydligt öfvertäckta korgar; men dyrbarheter innehöllo de ej, endast gamla, lappade kläder, stoppade strumpor, en julbulle, litet ljus, litet gryn och litet snask till barnen.
Därule stampade brö- derna framför kälkarne, nu skulle det bära af, korgarne måste man hinna sticka in före guds- tjänsten.
Det var roligt att titta litet i dörrspringan, att se den glada öfverraskningen och höra de välsig- nande utropen i den fattiga kojan.
Så det värmde ända in i hjärtats innersta, det gaf ton åt sången där borta i den lilla kyrkan, det spred glans kring det anspråkslösa julträdet i det enkla barndoms- hemmet.
Det var julslämning.
— Den unga frun sprang upp.
Ännu hade hon en timme ledig.
Fort på med hatt o c h kappa.
Midt öfver gatan fanns en enklare skobutik, där fick hon ett par goda stöflar och ett par små, starka kängor, från närmaste leksaksbutik en häst och en docka, så litet snask och bröd, och hon var färdigrustad.
Varm och ifrig smög hon sig ned till det fattiga folket i källarvåningen, glän- tade på dörren o c h sköt sakta in sina uppköp.
Hon måste dröja en stund därute, hon kunde ej höra sig trött på jublet där inne.
Så det stam- pades med de nya stöflarna, huru raskt de små tänderna knaprade på karamellerna och moderns af glädjetårar kväfda röst, då hon hviskade ett tack till den, som beredt hennes barn en sådan jul.
Det var åter s o m förr i barndomshemmet.
Den äkte mannen kunde ej nog beundra sin vackra hustrus klara ögon, den charmanta svär- dottern fick tusende komplimenter för sitt fagra utseende, men ingen anade, att några små stam- p a n d e barnafötler och en fattig moders lack hade färgat kindens rosor och tändt denna underbart varma strålglans i de vackra ögonen, att några små fattiga gåfvor skänkt den unga frun i gen- gäld en dyrbar julgåfva — hennes barndoms jul- glädje, den rätta julstämningen.
Slakt på landet.
an vaknar i dagbräckningen med en bly- tung förnimmelse: Usch, nu är visst blodbadet begyndtl Man gräfver Ded sig i kuddarne och för- söker sofva på nytt; men nej, det går inte.
På landet lefver man så intimt tillsammans med sina husdjur, att den dag de skola slaktas, blir en sorgens och rädslans dag.
— Är det flere djur, som skola slaktas, bli de icke fär- diga, tills vi komma upp, och vi råka då ibland få se slaktarne släpa i väg med ett svin eller en ko, hvars tur nu är kommen.
Det arma djuret sätter hufvudet i vädret och luktar på den friska luften.
Hvad vill det säga att fä komma ut nu?
Skulle det redan vara vår?
Glada aningar genomströmma det.
Det min- nes sitt härliga frihetslif om sommaren — skall nu allt detta börja igen?
Mera se vi ej, förrän vi fly för den skräckinjagande synen.
Men vi veta, att svaret är det döfvande slaget, som brutalt gör slut på allt.
Och medan dju- ret vrider sig i den sista dödskampen, stå slak- taren och ett par käringar beskäftiga omkring, ängsliga att icke kunna uppsamla hvarje droppe af det blod, som för några sekunder sedan strömmade genom sprittande ådror.
Mat, mat åt de lystna människorna skall det alltsammans bli.
» Hvilka rofdjur vi människor äro ändå, » sade jag till slaktaren, då jag en stund senare blef utkallad för att närvara vid upphuggningen af köttet.
» Ja, vi ha väl makten vi å '. » » Vi ha så, ja, men en vacker dag kommer här kanske något ändå större och mäktigare väsen från en annan planet och behandlar oss som vi nu djuren. » » Var så god, inte mig emot,?
sva- rade han.
» Det finns — » började jag, men höll plötsligt inne.
Jag ville berätta för ho- nom om vegetarianerna, men blef rädd, att han skulle sluka ett stort stycke rått, varmt kött midt för näsan på mig.
Och dessutom hade jag ju själf beställt honom att slakta åt migl Då kunde det ju gagna mig bra litet att prata om vegetarianer 1 Och för öfrigt var det detsamma, hvad jag sade, det gled alltsam- mans spärlöst förbi hans slaktarsjäl.
Det är ingen annan råd än att taga världen sådan den är och försöka att tänka på det, som en husmoder bör tänka på vid en slakt.
Och det är sannerligen mer än nog.
Man kan blL ordentligt yr i hufvudet af det alltsammans: en del skall vattnas, och en del skall inte vattnas; somligt skall kokas och somligt skall vara rått; somligt skall saltas, somligt gömmas färskt, det ena gå 9 gånger genom kvarnen, det andra 5 och en del bara hackas.
Gryn skola blötas, förvällas eller kokas — tre yt- terst fina distinktioner — o. s. v. utan ände!
Man skall ha formlig administrationstalang för att reda sig med alltsammans.
Och så all denna oändlighet med mat!
En gång om året rulla vi oss och vada oss i mat — större de- len af året är det en riktig trollkonst att finna på något till middag — men nu gäller trol- leriet att få plats för alltsammans.
Mat i alla former hotar att spränga huset.
Hvar skola vi få byttor och kar till alltsammans?
Det svämmar öfver bord och bänkar!
Vid en slakt är idén om grytan, som kokade gröt öfver stad och land, satt i verket.
Två pigor stå vid köttkvarnen och mala, så svetten lackar, en hackar och en bultar, här koka de sylta, där stoppa de korf, smågossarne tälja korfpinnar — vi flänga, som gällde det lifvet, och » komma vi ej till Dovrefjäll i kväll, så förgås all värl- den, » sa ' hönan.
» Men snälla du, är du inte nöjd öfver att ha all denna maten åt barnen dina då?
An de, som ingen mat ha att ge sina, och du be- skärmar dig, att du har för mycket! » » Jo, jo visst, jag tycker det är en synner- ligen lugnande tanke, att om jag skulle dö nu, så kunde jag efterlämna åt mina barn circa 300 korfvar och ett par hundra köttbullar — ett ganska anständigt morsarf, det! » Men den gamla slaktarmadamen, som varit med om slaktningen här i många år, och som varit med hos alla fruarna här, ruskar på hufvudet: » Hon är för rar, den frun. » Lena har släpat år efter år utan några reflektioner.
Blir hon bara tillräckligt smord med varmt kaffe, så går det bra.
Hon knyter sin röd och hvita hals- duk om pannan, kaflar bra opp och begrafver sig så i ett haf af tarmar och » vommar », som hon skall g ö r 3 rena.
Undras just, hvem som är mamma till den genialiska idén att fylla tarmar och vommar med mat i stället för det, som var i dem förut?
Lena reflekterar inte öfver det heller, hon; hon gör sin plikt, får tarmarne rena och hvita, så att de se ut som oskulden själf och man glömmer deras mer än tvifvelaktiga forntid.
Men köksan, hvars upp- gift är att underhålla en osläcklig eld under kaffehurran och dessutom sörja för att munter- heten hålls uppe genom att prestera ideliga kvickheter, förklarar, att hon får tarmvred bara af att se på alla tarmarne.
Emellertid lider det en gång till slutet.
Så småningom blef det dock rum för alltihop.
På matborden stå byttor och tinor i rad, och un- der taket hänga korfvar af alla slag så nätt som pärlor på ett snöre.
Det blir skuradt och fejadt, och världen kommer åter i siaa gamla gäogor.
Husmodern ser med välbehag på fruk- ten af dessa dagars möda, emotser med största sinneslugn besök om det så vore af själfve bi- skopen, gläder sig öfver den fred, som det ger att på långa tider slippa spekulera sig grön och gul för middagsmaten, fröjdar sig till sist själf åt all den goda maten och rycker på ax- larne åt vegetarianerna.
Besluter så, att nästa gång hon träffar slaktaren vänskapligt trycka hans hand och be om ursäkt för sitt något öfverlägsna uppförande på slaktedagen.
Ingen kan vara rädd om sin tid, som ej är noga i valet af sällskap.
Jeremias Taylor.
Ä I julmarknaden.
En liten promenad härs oeh tvärs.
' jj^jtå är åter jul och i hvarje hem, rikt som ringa, rustar man sig att värdigt fira den / Zséss sköna högtiden, som kommer barnens ögon att tindra och fyller deras hjärtan med glada anin- gar.
De gamle ledas i minnet tillbaka till sin egen ungdoms julfröjd och därför, när julträdet på af- tonen tändes och familjemedlemmarne samlas kring julbordet, så mötas alla ögon i kärlek och harmoni, och julfrid breder sig öfver allas sinnen.
Men innan dess — hvad stök och omtankar!
Det är ej nog att förse skafferi och källare; vid julen komma äfven så många andra kraf, så många önskningar, som man vill uppfylla, så långt för- mågan sträcker sig.
— Alla vilja vi glädja våra närmaste och vänner med julklappar, och mången har måhända ej haft tid att tänka på dessa förr än i allra sista stunden.
Med damernas benägna tillåtelse skola vi före- taga en liten promenad, och jag förmodar, att den bör vara angenämast på eftermiddagen, då butik- fönstren stråla i rik belysning, och då tusen sinom tusen ting i regnbågens alla skiftningar ligga symmetriskt utbredda för ens blickar.
Vi befinna oss redan på Drottninggatan.
A h, här är minsann mycket att skåda, och vi kunna få ett godt stycke arbete, innan vi här bhfva fär- diga.
Någonstädes skall början göras, och hvar- för icke hos den gamla välkända o c h af vår fina stockholmsvärld guterade firman F r.
Marcus, Drott- ninggatan 2 0.
Allt hvad den franska fabrikationen har att bjuda damvärlden i klädningsväg, i siden och ylle och lätta baltyger med för ögat smekande färger, finnes här i rikaste urval, och böra vi kanske påminna o m, att svenska svarta siden af gedignaste kvalitet utgöra en af denna firmas mång- åriga och erkännansvärda specialiteter.
När vi här afslutat våra inköp, påminna vi oss kanske, att just nämnde firmas förutvarande chef.
hr Oscar Jacobsson öppnat ny egen affär alldeles snedt emot, Drottninggatan 2 7, och med minnet af hans alltid tillmötesgående o c h älskvärda sätt mot sina kunder, underlåta vi ej att äfven där aflägga ett besök.
Redan den smakfulla dekorationen af färgrika silkespopeliner i skotska färger inom den stora spegelblanka glasskifvan i skyltfönst- ret tilltalar o s s, o c h inne i den eleganta bu- tiken finnes mycket, som frestar, icke minst ballyger — vi få komma ihåg, att Innocencen till- stundar.
Men folkströmmen för oss vidare.
Utan- för T h.
Lunds kappaffär, Drottninggatan 2 1, är folk trängsel.
Det är också en elegant exposition af damöfverplagg, modellkappor, supé- och aftonkap- por, att icke förglömma de mjukaste och behag- ligaste morgonrockar, allt till de facilaste priser.
Mina ärade damer, han 1 varit i IWyrstedt och Sterns etablissement, Drottninggatan 1 1?
Behöfs en ny salsmöbel i rennäsans, en mjuk smyrnamatta eller elt par portierer, så ha ni här en mångfald att välja på.
Hvem vet, I han måhända drömt om ett litet förtjusande kabineit i r o c o c c o, i skärt eller ljusblått — stöten blott på edra män.
Hr van Rijswik, etablissementets skickliga artist och dekoratör, är trollkarl att på några timmar anordna ett dylikt i eder våning.
Då vi nu äro så nära, aflägga vi en visit i Stockholms klädningstygsmagasin, Drottninggatan 5, ty billiga ylleklädningstyger till några få kronor äro ju alltid lämpliga julklappar åt familjens ungdo- mar.
På tal om ungdomar, isynnerhet » slitvargar » i skolåldern och därunder, skola ni icke glömma Mina Lundelis Magasin lör barnkläder.
Drottninggatan 40.
Här finnas kostymer för alla åldrar och pris.
En sak, som alltid är välkommen som julgåfva och alltid finner användning, är handskar.
Dessa kunna vi finna af bästa kvalitet hos fru Maria Ferlin, Drottninggatan 1 7, hvilken är enda försäljaren af de så omtyckta handskarne från Jouvin et comp.
Ett stort och välkändt handsklager, för så väl promenad som baler har äfven Alb.
Schmidts handsk- affär, Arsenalsgatan 8, att bjuda på.
Sträcka vi färden upp till Brunkebergs torg, sä ha vi här J.
F. Holtz välkända affär Brunke ergs- to-g 7, med många för julen passande artiklar och styra sedan våra steg till Herm.
Meeths, Regerings- gatan, 26 och Vesterlånggatan 3 4, som med sina väl- försedda expositioner af julartiklar, däribland bref- papper i små eleganta kartonger, porslinsbrickor, syskrin o. d. som lämpar sig för små, men väl- komna gåfvor, helt säkert skall finna många kö- pare.
Medan vi äro i farten, kunna vi titta in i nästa hörn, i Gust.
Johanssons glasmagasin, Regerings- gatan 2 4, ty till julen behöfves j u alltid en liten
förstärkning i servisen, ett par dussin finslipade glas, litet nysilfver; dessutom finnes här äfven en mängd dekorations-och prydnadsartiklar.
Hos Hus- qvama Generaldepö ', Kungsträdgårdsgatan 2 2, finnas dess utmärkta stålsymaskiner att tillgå, och en dylik är ju en präktig julklapp och underlättar mycket ar- bete.
Dessutom finnas här ståtliga vapenprydnader för matsalar, m. m.
Hos Henrik Labatt, som nu nedslagit sina bopålar på det moderna Östermalm.
Sturegatan 2, lära damerna ej försumma att af- lägga ett besök, och när vi så åter kommit ned åt Norrbro, ha vi där midt på basaren den gamla stockholmsfirman Anstrin &amp; komp., som alltid är väl sorterad med siden- och ylletyger, lätta bal- tyger o c h mjuka, smidiga ylleschalar.
Om den unga flickan svärmar mest för en baldräkt, så svärmar gamla mormor helt säkert lika varmt för en mjuk lamaschal.
Och så äro vi nere i själfva staden, där vi hafva en gammal bekant, Aug Carlsson, Vesterlånggatan 50, hvilken dessutom har sin filial Drottninggatan 6 1.
Det stora, väl furnerade manufakturmagasinet är väl försedt med såväl elegantare s o m enklare yllety- ger, och litet hvar af damerna vet, att hans svarta och kulörta sidentyger, trots sina billiga priser, stå i hög kurs.
Och så — hvem känner icke K.
Lundbergs Bosättningsmagasin, Storkyrkobrinken 7?
Hvilka mas- sor af » passande julklappar » finnas icke här och allt af prima kvalitet.
Behagas det näsdukar, eller strumpor, bordsdukar eller mattor, stickade koftor eller västar?
Man kommer i valet o c h kvalet, men man går bestämdt därifrån, belåten med sin handel.
* Det händer dock att husmodern plötsligt erinrar sig, att skafferiet behölver förstärkning, ty helg- dagarne äro många, och då gå vi i första rummet till Percy F. Luck, Jakobsgatan 18, hvilken dessutom har filialer både vid Sturegatan och Kornhamnstorg.
Iduns läsarinnor känna nog af den utförliga och rikhaltiga priskuranten, hur denna firma är försedd med teer och kaffe, viner o c h konserver, syltade och torkade frukter, hvarje vara satt till ett pris så lågt som blott möjliggöres genom fasta pris och kontant handel.
Medan vi tala o m skafferiet, böra vi icke glömma T h.
Winborgs präktiga lactoserincacao, hans erkända goda kött- o c h fisksåser; och vidare vilja vi på- minna o m Hultmans svenska fabrikatet ' af chokla- der, konfektyrer o c h marmelader; o m J.
R. Nordlings hälsosamma cacao Columbia; om Otto Dahlströms &amp; kompis Excelsiorte, direkt imparteradt från Kina och Bovrils stärkande köttextrakt Vi få ej heller glömma att förskaffa oss litet god kex, frän Göte- borgs kexfabrik, hvars utmärkta tillverkningar med skäl kunna rekommenderas, lika litet som Lars Blonténs oleintvål till linnetvätt.
Upplysningsvis kan nämnas, att Klara fabriks stearinljus ha namn om sig ett vara af prima sort och alla dessa olika, i ett ordnadt hus så nödvändiga artiklar, finnas att tillgå i hvarje väl sorterad speceriaffär.
Samma förhållande är det också med den öfver hela landet kända Barnängens tekniska farriks mång- faldiga alster, f hvarje parfymbod o c h diverse- handel finnas så väl denna fabriks som ock Henr.
Gahns fabrikater af Eau de.
colonge, parfymer, tvålar och aseptin, äfven dessa lämpliga julgåfvor, Sedan vi slutligen försett oss med iitet godt portvin, kanske också litet sherry och rödvin, hos K. A. Nydahl &amp; komp.
Stureplan 2, så kanske ärade fruarna tillåta mig i förtroende påminna o m en sak.
Den rikliga julmaten anstränger cfta matsmältningsorganen väl mycket, och därför vore det klokt att hafva några buteljer af Högstedt &amp; kompis magstärkande Banyuls Trillas hemma.
Vinet är rekommenderadt af många läkare.
Vinfirmans adress är Regeringsgatan 3 2.
Och nu endast en liten sak till — Litet blom- doft i jul, några vackra hyacinter och tulpaner.
Sådana finnas i rikt urval, jämte alla möjliga sorter blomfrön, i H. Svenssons fröhandel, Lilla Ny- gatan 1 7.
Mycket mer vore nog att påpeka, men j a g är rädd att damerna redan äro trötta på mitt säll- skap.
Det återstår mig blott att blygsamt draga mig tillbaka, i det jag vördsamt tillönskar — en god jul.
De skola fara illa, som söka sin välfärd i andras människors hus.
Äldre Eddan.
5. tockholms söndag var för femtio år sedan ganska olik vår tids helgdagar.
Då förrät- tades icke något arbete i hemmen, möjligtvis med undantag af de handtverkshem, i syn- nerhet tillhörande skräddare- oeh skomakare- yrkena, som icke hunnit få kundernas be- ställningar färdiga till lördagsaftonen, utan afslutade dem på söndagsmorgonen.
Innan klockan tolf hade dock allt arbete upphört, och då öfverlämnade man sig åt helgdags- hvilan, hvilken onekligen var mera verklig hvila än nu för tiden.
Husmodern gick nästan alltid i högmässan, som började klockan tio f. m., och i vanliga fall tog hon åtminstone de större barnen med sig.
Det var sällsynt, att man besökte någon annan kyrka än » sin egen », det vill säga den, inom hvars församling man hade sin hemvist.
Att gå utsocknes ansågs icke rik- tigt öfverensstämmande med en god ordning och tillkännagaf ett oroligt sinnelag.
Man borde nöja sig med hvad man själf hade, och därför var ej heller sekterismen väl ansedd.
På sin höjd kunde man någon gång infinna sig i » salen », äfven kallad » sirapskyrkan », d. v. s. Brödraförsamlingens gudstjänstlokal vid Lilla Trädgårdsgatan, hvilken lokal ännu är oförändrad inpå gården, fastän församlin- gen låtit uppföra ett ståtligt hus åt gatan.
Brödraförsamlingen uppammade icke någon sekterism, oeh till och med de som öppet slutit sig till Herrnhutismen stannade dock kvar i statskyrkan.
Andra bönsalar och fri- kyrkor funnos icke.
Statskyrkans präster hunno godt till för Stockholms 80,000 in- vånare.