Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Betänkande, öfver Riksdagsfullmägtigen Lars Hanssons från Götheborgs- och Bohuslän motion, angående förändring af rättegångstimman å landet.
Från Hedervärda Bonde-Ståndet har Lag-Utskottet emottagit remiss af ett Memorial, deri ofvannämnde Motionair andragit, att då det vore rättsökande öppet, att dröja med inställelsen vid Under-Domstolarne på landet - ii Lag-Utskottels
Betänkande N-o 8j. 9 det till klockan sjn eftermiddagen, inträffade den följd, att domhafvanden, som, enligt lagens föreskrift, borde vara å tingsstället klockan ni(^ förmiddagen, blefve länge sysslolös, utan att kunna, för bristande parter, handlägga de för dagen bestämda mål, men att, på eftermiddagen och emot räUegångstimmans slut, parterne infunno sig enhälligt, hvarigenom hände, att ofta större delen af natten måste till lingsförrättningen användas.
Olägenhelerna häraf skulle förekommas och enhet i lagstiftningen i detta hänseende äfven vinnas, om rältegångstimman på landet framflyttades till kl. tolf på dagen.
Den, sorn hade lång väg till Tinget, kunde gerna resa dagen förut, eller så tidigt, alt han vore framme senast vid nämnde tid.
I sådant fall kunde domhafvanden uppfylla sin pligt och hade tid att på eftermiddagen handlägga de mål, som ej medhunnos på förmiddagen, ulan att sessionen behöfde öfverskrida klockan sju.
Motionairen har fördenskull gjort det förslag, alt rältegångstimman på landet måtte bestämmas till kl. tolf på dagen och att Domstolens sammanvaro ej finge räcka öfver klockan sju eftermiddagen.
Denna motion, hvaruti Nils Insulin ifrån Stockholms Län och Hans Jansson ifrån Elfsborgs Län instämt, har Utskottet förehaft, och får deröfver meddela följande yttrande, I öfverensstämmelse med 2 Cap. 3 §. samt 3 Cap. 3 §.
RättegångsBalken, börjas vid Under-Domstolarne på landet rältegångstimman rätteligen klockan nio förmiddagen och, enligt Kongl. Brefvet den 27 Maji 1801, bör den icke utsträckas öfver klockan sju eftermiddagen, derest ej serskilda omständigheter någon gång skulle, utan parlernes olägenhet, till längre sammanträde föranleda.
Dessa stadganden anser Utskottet vara efter behofvet afpassade.
I »täderne, der Under-Rätterna äro permanenta och de fleste parterne vistande på stället, kan thien för
Domstolsgöromålen annorlunda indelas, än på landet, hvarest förhållandet i nyssberörde hänseende är motsatt.
För att hos Härads- och Lagmans-Rälterne inskränka Tingskostnaderne och tidsförlusten för så väl nämnd sorn parter, böra sessionerne der fortgå med så ringa afbrott som möjligt, och en förändring af rättegångstimman i allmänhet, vare sig genom framflyttande af dess början från klockan nio till klockan tolf, eller genom fastställande af sistnämnde klockslag för sessionens upphörande, skulle således sannolikt icke vara lämplig och gagnelig; äfvensom det ej eller synes tjenligt att föreskrifva, det hvarje session ovillkorligen Bih. lill R.
Prot. 1834• 7:de Sami. r.sta Afd. 3 i6:de Häftet. in Lag-Utskottets Betänkande
Nio 8j. skulle vara slutad klockan sju eftermiddagen, utan afseende på de StcvstStende gövomålens mängd och beskaffenhet, samt änskönt håde parter och
Domstol möjligen funné sig mera belåtne med sammanträdets fortsättande.
Domstolen har magt att, genom upprop af parterne och medelst de frånvarandes pliktfällande, tillhålla dem att infinna sig i rätter tid; och erfarenheten har visat, att dettn medel, der det begagnats, varit i allmänhet tillräckligen verksamt för ändamålet.
På grund häraf, och då äfven i sådane mål, dec för talans bevakande viss timma måste iakttagas, densamma synes böra lämpas efter den allmänna rättegångstiden, och, hvad serskildt concursinål beträffar, för hvilka tillbakaflyttning af den nuvarande fatalie-timman, klockan sju om aftonen, till klockan tolf på dagen, blifvit af Rikets senast församlade Ständer tillstyrkt, men af Kongl. Majrt afslagen, emedan Kongl. Maj:t ansett berörde undantag i dessa mål kunna leda till förvillelse och lill mången borgenärs förlust af dess rättmätiga fordran, något verkligt behof af en sådan förändring, efter Utskottets tanka, destomindre eger rum, som Härads-Rätten är oförhindrad, att, på sätt vid Rådstufvu-Rätter och Hof-Rälter oftatillgår, uppropa och företaga målet före fatalie-timmans utgång, under medgifven rätt för de borgenärer, sorn tillslädeskomma efter uppropet; att likafullt, inom fatalie-lidens slut, sina fordringar hos Domstolen anmäla och bevaka, hemställer Utskottet, att ofvanberörde motion icke mätte bifallas.
Ett af Motionairen, såsom ledamot i Utskottet, afgifvet serskildt yttrande; hvari jemväl en annan Utskottets ledamot af Bonde-Ståndet instämt,, bifogas härjemte.
Stockholm den 3 Julii 1834* Reservation af Lars Hansson ifrån Götheborgs och Bohus Län; ”Då Höglofl.
Lagutskottet, efter min tanka, icke fästat nog uppmärksamhet på min motion, rörande Rättegångslimmans vid Härads-Rätterne framflyttande till kl. 12 å dagen; så finner jag mig föranlåten reservera mig emot bemälde Utskotts i ämnet afgifna Betänkande..
Det är icke blott egen erfarenhet; utan en större del af folkets uttalade önskningar, som hos mig stadgat öfvertygelsen om nyttan och nödvändigheten af hvad jag i motionen åsyftat.
Den olägenhet det medför, att rättegångstim man är utsatt till kl. 7 eftermiddagen, är allmänt erkänd.
Domhafvande!! måste ofta till kl,, tolf om natten arbeta ibland en storman - Lag-Utskotiéts Betänkande N.o 88.
11 de allmoge, som ej förr än emot rättegångslimmans slut infunnit sig, och detta är emot lag; men antingen måste detta ske eller ock målen uppskjutas till nästa dag, och denna dagens utsatta mål till den 3;dje eller 4-*-le och så vidare; men denna, i flera afseenden menligt verkande oordning kunde helt och hållet förekommas på sätt jag föreslagit, och sorn denna förändring icke för någon kan medföra någon olägenhet, utan tvertom en bättre ordning och beqvämlighet, så väl för Rätten, som parter och vittnen; så hade jag förmodal, det ULskottet fästat mera uppmärksamhet dervid, helst det icke kan vara större delen af Utskottets Ledamöter obekant alla de olägenheter, det medför, att halfva natten fortsätta ransakningar meden vid nämnde tid ofta stormande allmoge, då Rätten deremot får sitta hela förmiddagen sysslolös.
Häruti har Riksdagsfullmägtigen Johannes Andersson ifrån Calmar Län instämt.. N;o 88..
Ankom till Exp.-Utskottet den 10 Julii.
Betänkande, öfver Herr Gustaf Montgomerys förslag, om upphörande af Krigs-Hof-Rätten samt Öfre och Nedre Borg-Rätterne, eller förändring af dessa Domstolars organisation, Uti memorial, som Höglofl.
Ridderskapet och Adeln till Lag-Utskottet remitterat, har Herr Gustaf Montgomery framställt anmärkning dervid, att Krigs-Hof--Rättens flesta Ledamöter, hvilka innehade andra embeten på Stat, endast för tillfället förordnades till nämnde
Doinarebefaltning och kunde, när som helst, derifrån godtyckligen entledigas, samt att Öfre och Nedre Borg-Rätterne befunnos i samma cathegori; och då ändamålsvidrigheten af så beskaffade
Domstolar ansåges ligga för öpen dag och deras tillvarelse slå i strid emot begreppet om ett fritt och lagbundet samhällsskick, hvars första vilkor vore alt hafva en af godtycket oberoende, sjelfständig Domaremagt, har Motionairen föreslagit, att, i händelse dessa Domstolar icke kunde undvaras eller med de öfrige Hof-Rätterne förenas, platserne deri åtminstone måtte förklaras permanenta> med deremot sva - Zag-Utskottets Betänkande N.- 88. rande löner pä ordinarie Stat, saint innehafvame icke få bekläda något annat embete eller tjenst.
Med afseende å beskaffenheten af de mål Krigs-Hof-Rätten, dels såsom Öfver-Rätt, i anledning af anförda besvär emot Krigs-Rätls beslut, dels ock såsom förste Domstol, bar att upptaga, tror Utskottet, alt det icke skulle vara lämpligt alt upphäfva samma
Domstol och öfverflytta des* Domsrätt till de allmänna Hof-Rätterne.
Det kan invändas, att den högste instanlien är gemensam för så väl de mål, hvilka fullföljas från KrigsDomstolarne, sorn de rättegångsärenden, hvilka af allmänna Domstolarna blifvit afdömde; men detta förhållande förmodar
Utskottet destomindre utgöra giltigt skäl för berörde förändring med andra instantien, som, enligt 30 §.
Regerings-Formen, äfven i Högsta
Domstolen tvänne mililaire personer skola öfvervara de mål, hvilka från Krigs-Domstolarne dragas under Konungens pröfning, och samma mål dessutom böra redan hafva erhållit den utveckling, alt behofvet af serskild
Domstol för desamma då mera är mindre än förut.
Alt ater, på sätt Molionairen alternativt föreslagit, stadga, det Krig»- Hof-Rätten borde utgöras endast af ständige ledamöter, hvilka egde åtnjuta deremot svarande löner på Stat, och ej finge tillika bekläda annat embete, skulle icke allenast medföra ökade Statsutgifter, utan äfven verka menligt i det afseende, alt den ifrågavarande
Domstolen beröfvades sådane ledamöter, som voro uti verklig och activ militaire-tjenst.
Utskottet finnér således icke skäl att ä motionen, i hvad den angår upphörande af Krigs-Hof-Rätten eller förändring af dess organisation, tillstyrka bifall.
Men beträffande frågan om Öfre och Nedre Borg-Rät terne, får Utskottet åberopa och hänvisa till hvad Utskottet i dess Betänkande N:o 82, rörande dessa Domstolars indragning, föreslagit.
Stockholm den 3 Julii 1834- Lag-Vtsköltets Betänkande N;0 8g.
Ånkom till Expeck-Utskottet cl. 10 Julli.
Betänkande, öfver väckta motioner om ändring af 2 $. och ett tillägg till 3 §. i 12 Cap. Rättegångs-Balken.
Hedervärda Bonde-Ståndet har, genom Protocolls-utdrag för den r sistlidne Mars, lill Lag-Utskottets behandling hänvisat två serskilde af Riksdagsval lnnigtige Per Jönsson från Öland och Nils Magnusson från Calmar Län afgifne memorial, hvaruti de anfört: 1:0 Per Jönsson, att då erfarenheten skall visat, det de i 12 Cap. 2 §.
Rättegångs-Balken utsatte böter för försummadt upprop eller uteblifvande vid Härads-Rätt äro otillräcklige, att, till inställelse å första Tinget, förmå den part, sorn af tredska eller annan orsak funne sin räkning i att uppehålla rättegången, samt ett för den rättsökande menligt dröjsmål äfven orsakades derigenom, att, då lagen icke egentligen medgåfve sakens uppropande å nyo vid samma Ting, densamma, ehuru ej mera invecklad, än att den kunnat vid ett rällegångstillfälle afslutas, stundom klefve till annat Ting uppskjuten, Motionairen trodde4 den rättelse i 2 :§. böra göras, att den, sorn är förfallolös borta vid Härads-Rätt, då han ropas fram att kära eller svara, skulle böta Två Riksdaler; äfvensom Motionairen tillstyrkte det tillägg till 3 §• i berörde Capitel, att, om saken vore sd beskaffad, att den icke kunde af göras förr än svaranden erhållit ytterligare tillfälle blifva deruti hörd, Domaren då egde, om sd ske kunde, att utställa målet till annan dag under Tinget och föreskrifva pär ter ne vite i penningar eller annan lämplig påföljd för deras inställelse; och 2:0 Nils Magnusson, att han ansåg de i 12 Cap. 2 §.
RättegångsBalken stadgade böter för den svarande part, som underlåter att, å den i stämningen utsatte tid, hos Rätten inställa sig till svaromåls af gifvande, böra ansenligen förhöjas, och trodde dem lämpligen kunna bestämmas till minst Fem R:dr Banco.
De böter, som nu för sådan händelse ega rum, voro så obetydliga, alt de sällan eller aldrig medförde den dermed åsyftade verkan, hvilket nogsamt funnes deraf, att svarande parter, då de kunde hafva någon fördel deraf, att deras mål icke med skyndsamhet blifva afgjorde, sällan plägade vid första rättegångstillfället tillslädeskomma. Lag-Utskottets Betänkande Nio 8g.
Hvad sålunda blifvit anfördt och föreslaget har hos Utskottet i öfvervägande kommit.
Och hvad först angår yrkandet om förhöjning af de för uppropsförsummelse samt uteblifvande vid Härads-Rätt stadgade böter; så, om det än måste medgifvas, att dessa böter, under nuvarande låga myntvärde, äro nog ringa, och i många fall icke motsvara det dermed åsyftade ändamål, anser dock Utskottet, i betraktande deraf, att desamma stå i ett afmätt förhållande till andre i lagen utsatte bötesbelopp och att en partiel förhöjning af de förra således icke kan ega rum, utan rubbning af det system, som bör finnas emellan lagens serskilda ansvarsbestämmelser, äfvensom med afseende derå, att den ifrågavarande lagförändringen ej synes vara företrädesvis af behofvet påkallad, helst lagen tillåter, att tvistemål, oaktadt svarandens uteblifvande, afdömas på de skäl käranden företer, och den part, som har för afsigt att, genom sitt uteblifvande, förlänga rättegången, förmodligen sällan skulle låta sig rätta genom äfventyret af en eller annan Riksdalers högre bötesansvar, , omförmcilde yrkande icke böra till någon åtgärd föranleda.
Vidkommande åter Per Jönssons förslag, om ett tillägg till 3 §. af ofvannämnde Capitel, hvarigenom stadgades, att, om saken vore så beskaffad, att den icke kunde afgöras, förrän svaranden fått ytterligare tillfälle alt blifva deruti hörd, Domaren då måtte ega, om så ske kunde, alt utställa målet lill annan dag under Tinget och förelägga parterne, vid vite i penningar eller annan lämplig påföljd, att sig inställa, så, enär hinder af lag icke möter för Domstolen att utställa målet till någon senare dag under Tinget, och jemväl genom vite tillhålla parterne att dervid komma tillstädes, utan sådant beror af
Domstolens egen pröfning i hvarje fall, med hänseende till Tingets långvarighet, mängden och vidlyftigheten af Domstolens göromål, parternes mer eller mindre aflägsna vistelse, med flera omständigheter, anser Utskottet sistberörde, af Per Jönsson föreslagne stadgande icke erfordras. Stockholm den 3 Julii i834; Lag-Utskottets Betänkande Nio gc> 10 N:o ga.
Ankom till Exped.-Utskottet den io Jul ii. Betänkande, öfver Riksdagsfullmägtigen Per Jönssons från öland motion, om förändring i hvad angående CöinmuniCations-resolutioner frän Öfver-Rätt nu stadgadt är.
Uti ett från Hedervärda Bonde-Ståndet till Lag-Utskottet remitteradt memorial af Riksdagsfullmägtigen; Per Jönsson från Öland är anfördt; att genom serskilda författningar funnes foreskrifvet, det Konungens Befallningshafvande och Under-Domstolarne, vid utfärdande af utslag, borde meddela föreskrift, angående hvad parter, då de anförde besvär i ÖfverRätterne, hade att iakttaga i afseende på besvärens uttagande och communicerande med vederparterne.
Detta stadgande iakttoges dock stundom icke; och den utväg, som Öfver-Rätterne plägade vidtaga, alt nemligen utgifva communications-resolutionerne efter anslag, hade till följd, att åtminstone aflägse boende parter, som icke förmådde bestå sig fullmägtig, eller råkade ut för slarfaktiga ombud, stundom förlorade sina fatalier och det utan allt eget förvållande; hvarförutan stundom hände, att Öfver-Rätterne alltför länge dröjde med utgifvandet af omförmälde resolutioner.
Motionairen har derföre yrkat: i:o att Öfver-Domstolarne måtte få sig ålagdt, att, när Konungens Befallningshaf vande eller Under-Domstol försummat att gifva föreskrift, om hvad klagande part hade att iakttaga vid uttagandet och fortställandet af communications-resolutionen, öfversända handZingarne till Konungens Befallningshafvande, med uppdrag att öfverlemna dem till klagande parten; a:o att tiden för iakttagande af hvad ÖfverRätterne föreskrifvit borde räknas från den dag, då klaganden finge del af handlingarne; och 3:o att viss tid stadgades för öfver-Domstol arne att utfärda communications-resolutionerne.
Men, i betraktande deraf; i:o att det icke vore lämpligt införa en serskild rättegångsordning för cle händelser, då möjligen Konungens Befallningshafvande eller Under-Domstol försummat att i besvärsmål gifva den med utslaget missnöjde parten fullständig besvärshänvisning ; och att något behof utaf serskildt stadgande för nämnde fall ej heller är för handen, enär parten icke kan rätteligen anses hafva förlorat sin talan genom en underlåtenhet, sorn har sådan orsak; 2:0 att antagande af förslaget, det tiden för besvärs communicerande skulle räknas ifrån det> klaganden fåtb del af i6 Lag-Utskottets Betänkande N.o gt. handlingarne, icke allenast komme att strida emot klagandens skyldighet att sjelf eller genom ombud höra efter communications-resolulionen och den uttaga, utan äfven uppenbart kunde leda till andra partens förnärmande, genom det tillfälle, som lemnades klaganden, att uppehålla målet; och 3:o att någon viss tid för communications-resolulioners meddelande från Öfver-Rätt destomindre kan föreskrifvas, som det, både genom allmänna lagen och serskilda författningar, är, på goda grunder, Hof-Rälterne uttryckeligen ålagdt, att icke utställa besvär till communication, ined mindre de finnas vara sådane, att andre parten deröfver bör böras, innan utslag faller, och denna. pröfning förutsätter tagen kännedom om målets innehåll, hvartill kan åtgå en längre eller kortare tid, i -raun af liandlingarnes vidlyftighet, samt Domstolens öfrige göromåls beskaffenhet och mängd; tror Utskottet sig böra vördsamligen hemställa: att Per Jönssons ifrågavarande motion icke mitte vinna bifall.
Stockholm den 3 Julii i83^.
N:o gt. * Ankom tili ExpecL-Utskottet den io Julii.
Betänkande, öfver Herr TV. F.
Dalmans motion, om förändring af nu gällande föreskrifter, angående skyldighet för Domare A landet, att, vid sä kallade extra förrättningar, före af~ resan från för rättnings stället, till parterne gifva Protocoll och Utslag.
Under anförande af det skäl, alt lagstiftningen icke kunde, i afseende på formen, begå något större misstag, än då den meddelade föreskrifter, hvilka i tillämpningen befunnes overkställbara och således uppmanade till öfverträdelser, • har Herr TV. F. Dalman, uti ett den 4 sisllidne Mars af Högloft.
Ridderskapet och Adeln Lill Lag-Utskottet hänvisadJt memorial, föreslagit en sådan förändring i vår nuvarande rättegångsordning, rörande Domares skyldighet alt, vid så kallade extra förrättningar, icke afresa från förrättningsstället förr, än alla) begärda exemplar af protocoll och utslag blifvit till parterne utlemnade, att det i alla mål, som blifvit till syn på stället Lag-Uiskol tets Belänkande N:o Q1.
17 stället utställda och framför allt i alla egodelningsmål, hvilkas vigt och vidlyftighet i synnerhet sådant påkallade, mätte bero af Domstolen att, sedan målet blifvit till slut utför dt, bestämma, huruvida Utslag genast kunde meddelas, eller om, för Utslagets afkunnande och expeditionens utlemnande, annan dag inom viss tid, af t. ex. högst en månad, borde utsättas, från hvilken dag fatalier för ändringssökandet i sådant fall skulle beräknas.
Jemlikt det uti motionen gjorda förbehåll, att få framdeles närmare utveckla densamma, har Herr Dalman sedermera afgifvit ett skriftligt anförande, hvaruti erinras, alt på grund af jemförelse utaf stadgnndena i 24 Cap. 5 §.
Rätlegångs-Balken, att ”Dom skall skriftliga utgifvns af Häradshöfding, innan lian från tingsstad reser, om det så tidigt äskas alt det ske kan,” och i 8 §. af samma Capitel, att, ”när laga syn i jorda-tvist å landet hållen är, dom skall deröfver afsägas, der syn t blifvit,” det allmänneligen antogs, att, vid syneförrältningar å landet, Rättens Utslag, ehvad det vore hufvudsakligt eller uppskofsbeslut, borde, förr än Rätten åtskiljdes, på stället afkunnas, hvarefter, då förrättningen eller Tinget dermed vore slut, Domarens skjddighet att, före afresan ifrån stället, utlemna Protocoll och Utslag ovilkorligen inträdde; och omförmälde stadgande hade, hvad egodelningstnålen serskildt beträffar, blifvit ytterligare förnyad t uLi 18 Cap. 5 §• af Skiftes-Stadgan den 4 Maji 1827, likasom serskild föreskrift i ämnet, till iakttagande vid huse-syner, blifvit meddelad i Husesyns- och Boställs-Ordningen den i5 September 1752, nämnde föreskrift, hvilken Motionairen trodde böra i sinom tid, vid en förväntad granskning af Lag-Comiteens förslag till ny rättegångs-ordning, ändras till öfverensstämmelse dermed, påkallade emedlertid, under afbidan häraf, en speciel jemkning i afseende på vissa mål, deri densamma vore minst tillämplig, såsom syner i jordatvister, qvarnundersökningar med deraf föranledda tvister om valtenuppdämning, jemte flera dylika mål, eller i allmänhet sådane, som fordra besigtning på stället, och framför allt egodelningsinålen.
DesJ sa ärenden utgjorde de vidlyftigaste och mest invecklade, som en Underdomare å landet hade att handlägga, och det syntes följaktligen icke välbetänkt, att just i dem Domaren oftast nödsakades att i brådska fullborda sitt arbete, stundom på sådana ställen, der Rällen knappast kunde få tak öfver hufvudet, och der arbetet stördes både af vistelseorten och dess omgifning.
Stadgandet plägade ej heller, och kunde icke ens alltid, efterföljas; Bill. lill R.
T-de Sami. r.sta Afd. 3 i8 Lag-Utskottets Betänkande N.o gu utan man sökte blott att få målet ulageradt, hvarefter Gullen afkunnade sitt beslut efter ett i hast uppsatt concept och förrältningen aflysles med löfte till parterne att lå fullständig expedition, så fort ske kunde, sig tillställd.
Men emedlertid mäste
Domaren antingen äfventyra lilllal för en lagöfverlrädelse, som det icke stått i hans förmåga att undvika, eller ock mäste lian förmå parterne alt till Protocollet förklara, det de afstå från rättigheten till expeditionens erhållande på stället, hvilket icke syntes passande, och ej heller alltid lyckades.
På grund häraf har Molionairen, jemte förmälan, att han önskade få lill mera bestämdhet beriktiga sitt första förslag, ■ tillstyrkt ett sådant stadgande: att i alla mål, sorn utföras inför egodelningsrätt, och i de syne fört -ät tu ing ar, som af Härads-Rätt verkställas, borde, sedan saken blifvit utförd till slut, Rättens Utslag, sä vidt ske kunde, af sägas genast, eller innan Rätten åtskiljes, och protocollet jemte utslaget af Ordföranden till parterne utlemnas före af resan från förrättningsstället; men att, i händelse målet funnes vara af den vidlyftighet, att sådant icke kunde af Ordföranden medhinnas, öfverläggning om beslutet emellan Rättens Ledamöter väl måtte ega ruin, men utslaget icke då af sägas, utan, i sådant fall, det bero af Rätten att före åtskiljandet bestämma och för parterne tillkännagifva annan dåg för nytt sammanträde inom högst en månads förlopp, då utslaget skulle af kunnas och alla förut begärda exemplar deraf inför Rätten lill parterne utgifvas; hvarjemte Motionairen tillagt, att han ansåge fullsländigheten fordra, det tillika stadgades, dels att Rättens nya sammanträde äfven kunde utsättas å Häradets tingsställe, i fall mindre kostnad för parterne derigenom bereddes, hvilket likaledes borde bero af Rätten, och dels att, om något mål skulle vara af den utomordentliga vidlyftighet, att Rätten ansåge den i allmänhet bestämde yttersta terminen af en månad otillräcklig, anmälan derom borde af Rättens Ordförande skyndsamt göras hos vederbörande Idof-Rätt, sorn efter omständigheterna då egde att bestämma annan lämplig tid, om hvilken parterne sedermera genom Or djörandens försorg skulle underrättas.
Härigenom förmentes hufvudsakligen vinnas de fördelar: 1:0 att
Domaren, lill båtnad för både sig och parterne, alltid finge en uti vidlyftiga och mera invecklade mål behöflig betänketid, för alt stadga sitt omdöme öfver saken, innan Domen afsäges; — 2:0 att parterne med visshet kunde påräkna, att Domen, efter afkunnandet, genast blefve till dem utgifven, i stället att overkställbarheten i vissa fall af de nu gällande alltför stränga föreskrifterne haft lill påföljd en snart sagdt allmän afvikelse derifrån; —• och 3:o att tillfälle till protocollsjustering erhölles. Lag-Utskottets Betänkande N.O Q1. - 19
Detta, med hvad mera sislberörde anförande i ämnet innehåller, har Lag-Ulskollet tagit under öfvervägande, och sorn Lag-Utskottet kommer alt, i förening med Allmänna Besvärs- och Oeconomie-Ulskottet, afgifva Utlåtanden öfver åtskilliga väckta förslag till ändring i Skiftes- och liusa*yns-Förfaltningarne, anser Lag-Utskottet jemväl förevarande motion, så vidt ;len åsyftar egodelningsmål och husesyner, böra of Utskotten gemensamt behandlas, hvadan det hufvudsakliga yttrandet i afseende på berörde inål emedlertid uppskjules.
Beträdande åter den föreslagna förändringen af expedilionssältet vid andra' synrför'rättningar i allmänhet, så, emedan dervid ofta förekomma sådan e förhållanden, att, äfven med användande af största sorgfällighet vid undersökningen, behofvet af en eller annan väsendtlig upplysning lätteligen kan undfalla uppmärksamheten intill dess uppsättningen af Protocoll och Utslag företages, men dåmera, i händelse