Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Dess ära och sjelfständighet bevaras bäst genom förnöjsam flit och måttliga anspråk.
Äro förbuden väl borta, så finnes ingen möjlighet, att vid inträffande öfverproduklion i utlandet, eller vid andra tänkbara verldshändelser bevara arbetsamhetens välgerningar åt eget land; ty störtas, vid en deraf uppkommen konkurrens, våra fabriker i grus, så återstår för arbetaren endast ett val — emellan tiggarestafven och våldet.
Äfven England, för att icke nämna Frankrike, har ännu förbud i sin tulltaxa; hvarföre kan dä icke Sverige få åt sig bibehålla ett långt mera erforderligt skydd?
För det tredje, och hufvudsakligen på redan anförda skäl, reserverar jag mig emot nästan alla af Utskottet föreslagna nedsättningar i nu gällande införseltull.
Åtgärderna vid artikeln trädvaror äro de enda, jag i detta hänseende anser lämpliga och gagneliga.
Endast tvenne år hafva förflutit, sedan nu gällande tulltaxa utfärdades, och, så vidt jag förstår, har intet enda verkligt behof påkallat nedsättningarne.
Deras enda grund ligger uti de idéer om frihandelns lycksalighet, hvilka, importerade från deras djupt beräknande födelsebygd, äfven här tagit den fart, att den närmaste erfarenhets klaraste lärdomar deraf undanskjutas.
Den omsorg, hvarmed våra större fabrikanter begagnat skyddet till förbättring af sina tillverkningar, den stora svårighet, hvarmed den mindre näringsidkaren och handtverkaren redan hafva att kämpa, för bevarandet af en sjelfständig existens och allmänt nyttig verksamhet, jemte behofvet af vidgade arbetstillfällen för en alltjemt växande befolkning, dessa förenade skäl hafva för mig gjort till en oafvislig pligt, att åt alla medborgareklasser söka bibehålla skyddet af nuvarande tullsatlser.
I likhet med hvad, som vid förra riksdagen föreslogs, har Utskottet äfven nu sökt åstadkomma ett utbyte af hittills gällande värdeförtullning å vissa varor emot tull efter vigt.
Denna förändring är onekligen en förbättring, så vida den sker med nödig varsamhet och tillräcklig sakkännedom.
Denn3 sednare kan dock omöjligen förväntas inom Utskottet, äfven kollektift betraktadt; åtskilliga af de föreslagna bestämmelserna hafva vid anställd undersökning visat sig vara opålitliga, och vid så dant förhållande har jag, ehuru gillande principen, trott en noggrann och opartisk Beiil/nings-Ulskoltels Betänkande, JVi 5.
1*5 undersökning böra förutgå, innan med trygghet och rättvisa kan föreslås en förändring, hvaraf åtskilliga näringar kunna blifva synnerligen lidande.
Af det förestående följer, att jag hvarken med min röst bidragit till den nu utarbetade tulltariffen, eller kan tillstyrka dess antagande.
All industri behöfver lugn för att utbildas och ega bestånd; allt vacklande, hvarje rubbning i den ekonomiska lagstiftningen sätter detta lugn på spel och hotar industrien med undergång.
Tillståndet inom landels penningeverk manar till försigtighet, att icke dess redbarheter må utlockas; ställningen i Europa är föga tjenlig att undanrödja farhågorna för nya handelskriser.
Knappt någonstädes herrskar det fredliga lugn, det förtroende till framtiden, som måste finnas inom handelsverlden, om Sverige med fördel skall kunna afsätta sina få, tunga och föga bearbetade exportartiklar, hvilka till både produktion och förbrukning äro på ett så eget sätt begränsade.
Att under en sådan tid utsätta den inhemska industrien och handarbetet för vådorna af en nästan obegränsad utländsk medtäflan, alt då på en gång borttaga förbuden och alla högre tullsatser, del är, efter mitt omdöme, lika hardt, som förmätet.
Men jag inser ock, att händelser kunna inträffa, hvilka göra partiella förändringar lika billiga, som önskvärda.
I’å det att sådana tillfälligheter malte till rikets fördel kunna begagnas, har jag i Utskottet framlagt nedanstående förslag.
Att del derstädes föll för den majoritet, som önskat stora förändringar, har icke rubbat min öfvertygelse.
Jag tror derföre, att det mest betryggande, likasom det mest fördelaktiga för Jandet, för näringarne och för de arbetande skulle vara, om Rikets
Ständer nu inskränkte sina åtgöranden vid tull-lagstifluingen till att godkänna följande förslag, sådant det Utskottet förelädes: 1 betraktande dels af osäkerheten i de allmänna politiska och kontmerciella förhållandena inom Europa, dels af den mindre fördelaktiga ställning, hvari Sveriges utrikes handel, samt dess inre omsättnings- och penningerörelse sig nu befinna, föreslås, alt, utan rubbning å Rikets Ständers sida i de nu gällande utförsel- och införselförbuden, samt med bibehållande af de hufvudsakliga tullbestämmelserna uti tulltaxan af den 4 December 1848, med undantag endast af de här nedan tillstyrkta förändringar i tullen å trädvaror, Rikets Ständer mätte uti underdånig skrifvelse hos Kongl. Maj:t anhålla, att, derest under tiden intill nästa riksdag, Kongl. Maj:t skulle i nåder finna något eller flera eller alla nu befintliga utförsel- eller införselförbud kunna till rikets g gn och befrämjande af dess exporthandel upphäfvas, Kongl. Maj:t då mätte derom i nåder förordna, med kungörande af de tullbestämmelser, hvilka för dylika fall blifva af Rikets Ständer eventuelt antagne, och med stadgande i öfrigt af de kontroller, hvilka för de inhemska näringarnes och stats - 96 Bevillnings-Utskottels Betänkande, M S. inkomsternas skydd emot missbruk af den lemnade in- eller utförsel- tillåtelsen kunna i nåder pröfvas erforderliga.» 8:0.
Af Herr J. G. Schwan: »Emot det af Höglofl.
Bevillnings-Utskottet uppgjorda förslag till tulltaxa får jag mig reservera, hufvudsakligen i följande punkter: nemligen, hvad tulls erläggande vid utförsel af Svenska produkter vidkommer, hänvisar jag till min inom Utskottet handlagde motion, hvaruti jag föreslog densammas upphörande för alla de i nu gällande tulltaxa till utförsel tillåtne.
När Kongl. Maj:t fann för godt befria vår hufvudsakiiga trädvaru-export från utgående tull. äfvensom allt smidt jern, med undantag af stångjern, som erlägger 4 sk. och smältstycken, 12 sk. per skeppund, känna vi alla, det dessa håda sednare stipulalioner blefvo bibehållne endast och allenast för tolags-afgiftens bevarande åt vissa städer, som tydligen synes af 22 § uti Underrättelser om hvad vid taxans verkställighet iakttagas hör, der det heter: »För jern och koppar samt deraf tillverkade effekter må, vid export, tolag ej beräknas till högre belopp än utförselstullen
Dessa afgifter uppbäras också nu af städerne till sitt fulla belopp, som för gårad koppar utgör 32 sk. b:ko per skeppund.
Ehuru lill sitt nominella belopp ej serdeles betungande, medföra de dock vid en utrikes skeppning, synnerligen hvad jern vidkommer, stora och många olägenheter, och äro ej annat, än en ytterligare och förhöjd beskattning på dessa, redan förut så tungt beskattade tillverkningar.
Hvad staten på dessa artiklar i utgående lull årligen uppbär, utgör cirka 50,000 R:dr B:ko,' och städerna enahanda summa, eller tillsammans cirka 100,000 R:dr B:ko.
I sanning allt för mycket; helst statens årliga inkomst af tullen, och städernas af tolagen redan så betydligen stigit, och ytterligare komma att än betydligare stiga, om Riksens
Ständer antaga den af oss nu föreslagna tull-lagstiftning.
Utskottet har bibehållit utgående tullen på ben, oarbetade, krossade, samt förmalda eller s. k. benmjöl vid 3 sk. per Lispund, hvilken förhöjda tullsats tog sin början år 1842 och hade till påföljd benprisets nedsättning från banko till riksgälds.
Denna åtgärd vidtogs, som det hette, till landtbrukets befrämjande, oaktadt få artiklar finnas, som måste uppbära så höga skeppningsomkostnader och draga så dryga frakter, hvilka tillsammanstagne utgöra nära 50 procent af varans inköpspris: ett skydd, hvarmed landtbruket ensamt borde vara belåtet.
Uti många delar af riket har insamlandet af ben upphört; och hvad som synes mig hafva förtjent att af Utskottet behjertas, är den serdeles ömmande omständighet, att den uslaste och aldra fattigaste del Bevillnings-Ut skottets Betänkande, JYi 3. 97 del af vår befolkning genom denna undantags—lagstiflning blifvit beröfvad allt tillfälle sig lifnära, och fallit fattigvården till last.
Utskottet har väl föreslagit ved till tullfri införsel, samt på artikeln lax medgifvit någon nedsättning; men deremot på aila andra lifsförnödenheter bibehållit nu gällande höga tullsats, hvaruti jag dock fortfar yrka nedsättning, i enlighet med de grundsatser, jag i min motion .anfört.
Smör betalte lill och med 18-44 års slut 32 sk. b:ko per lisp., sorn då årligen lemnade en statsintrad af circa 40,000 R.dr b:ko.
Från och med 1843 års början uppsattes tullen till 2 R:dr 24 sk. b:ko per lisp., och snart sagdt all för— tullning upphörde.
Maj:t nödgades nedsätta tullen till
I R:dr 16 sk. b:ko per lisp., och tull-inkomsten höjde sig åter till c:a 12,000 R:dr b:ko.
De grofva missbruk, hvartill höga tullsatser föranleda och hvartill de, snart sagdt, inledt och tvungit en stor del af befolkningen i de norra länen, bevisar på ett så klart och fullständigt satt Allmänna Resvärs- och Ekonomi-Utskottets Utlåtande JYs 40, hvaruti, bland annat, omförmäles den väl kända tilldragelsen med de 1,700 produklionsbevisen, der, lyckligt nog, ett mindre brott, stöld, befriade hela menigbeler från att begå ett gröfre, mened, att jag vågar hysa den förhoppning, det Riksens Ständer, efter tagen noggrannare kännedom af omförmälde Allm.
Resv. och Ekon.- Utskottets serdeles väl uppsatta Utlåtande JVs 40, icke ett ögonblick skola tveka åter nedsätta tullen till hvad den var, eller 32 sk. per lispund.
Härtill kommer, att jag genom authentika räkningar styrkt, att förtulladt smör här i Slockholm hvaraf ådagalägges, att på de 20 åren 1827—1847 artikeln smör nära fördubblats i värde.
Mig synes således, att det genom den höga tullsatsen åsyftade, men i sjelfva verkligheten icke vunna skyddet för landtbruket, genom dessa så orimligt stegrade priser lemnar detsamma en så stor fördel, att, om genom tullsatsens återförande lill 32 sk. per lispund, denna varas ytterligare stegring kan förekommas, sådant med fullt skäl kan påyrkas af den större del utaf landets befolkning, för hvilken denna vara utgör ett hufvudsakligt födoämne.
Med afseende derå, att saltvaror, såsom sill m. m. utgöra vår drygaste importartikel, hvars värde uppgår till circa 3,000,000 R:dr banko, har jag inom
Utskottet påyrkat en successiv nedsättning å artikeln salt, till dess densamma slutligen kunde Bilt. lill R.
Brot. 1830 & 1831. 3 Sami., 1 Afd., 3 Haft. 13 1827 gällt 1837 » 1847 » circa B.ko R.dr 3: 32. » » » 5: 16. » » » 7: — 98 Bevillninr/s-Utskottels Betänkande, JU S. tullfritt få inkomma.
Men då detta icke vann Utskottets bifall, inskränkte jag min begäran lill tullens nedsättning från 56 till 24 sk, per tunna.
Genom votering och en ytterst svag majoritet blef nuvarande tullsats bibehållen, som gör, med tilllägg af handels- och sjöfarts-afgifter m. m., från Medelhafvet c:a 153 % procent, och från Portugal c:a 100 proc. å varans inköpspris.
Såsom bästa och enda medlet att upphjelpa våra egna fiskerier, och synnerli gen för vår ladugårdsskötsel och landtbruket i allmänhet, är väl oundgängligen nödvändigt erhålla salt till möjligaste bästa pris.
För den genom tullsatsens nedsättning å denna vara minskade statsinkomst, är jag fullt förvissad om, att den stigande produktionen af landtmanna-alster och den deraf härflytande allmännare välmågan i rikt mått inom några år skall lemna staten ersättning.
Utskottet bär föreslagit upphörande af den, i 13 § af taxe-underrättelserna, utländning medgifna rättigheten att, vid nybyggnad af fartyg härstädes, åtnjuta full tull-restitution för skeppsförnödenheter, hvilken jag deremot anser ej allenast böra bibehållas, utan, i likhet med hvad Herrar Rosenblad och Wairn föreslagit uti ingifne motioner, jemväl utsträckas till en hvar svensk man, som här låter nya fartyg bygga
I sammanhang härmed reserverar jag mig emot Utskottets förslag, att med införseltull belägga utländska fartyg med tillbehör.
England bar redan medgifvit fartygs tullfria införsel, och i Norrige utgör Kongl. Majits proposition i enahanda rigtning föremål för Storthingets pröfning.
Då Sverige, hvad sjelfva fartygens byggande beträffar, ej bör kunna frukta utländsk tällan, och eli fortsatt vidblifvande af tullafgifter å utländska fartyg möjligen kan i England framkalla samma inskränkning af de genom navigationslagen vår flagga medgifna stora förmåner, som ifrån och med detta års början af dylik anledning vidtagits emot Belgien, hvars sjöfart på England blifvit gjord nära omöjlig, genom en tullökning af 20 proc. å alla under Belgisk (lagga till England införda varor, anser jag klokheten bjuda oss bevilja tullfri naturalisation af utländska fartyg åt de nationer, som oss enahanda förmån medgifva.» Komminister Beckman, J.
IV-, instämde uti denna reservation i afseende på tullen å smör och lax.
Herr Brodin, J. G., instämde uti denna reservation, hvad anginge varuartik larne ben, benmjöl och smör, samt i de 2:ne sista punkterne.
Herr Murén, P., instämmer i reservationen emot tullen å salt. 9:o. Af Herr W. M. Ekelund: »Emot Utskottets nu afgifna förslag till tulltaxa, hvilket, genom afskaffande af alla in- och utförselsförbud, genom borttagande af de transatlantiska tull-lindringarne, och ändtligen genom nedsättning af införsels - Uevillnings-UtskoUcls Betänkande, Jti 5. 90 afgifterne på åtskillige fabriks-, handtverks- och manufaktur-produkter, öppet går ut på införande af ett nytt tullsystem och bårdt träffar flera näringar, skeppsrederierne och den större handeln icke ens undautagne, måste jag redan ifrån en generell synpunkt reservera mig.
Hvad åsigt man än må hysa om det allt hitintills bibehållna lull- och handels-systemet, under hvilket dock fäderneslandets näringar och odling, industri, handel och sjöfart, obestridligen gått framåt, och på det hela torde befinna sig i ett vida sundare läge, än uti åtskilliga andra länder, hvarest visserligen framstegen kunna synas större och resultaterne, från en sida sedda, förete en iner lysande yta, men der ock fattigdom, arbetsbrist och sedeförderf hölja den andra sidan i långt mörkare skuggor, så borde dock alla tänkande fosterlandsvänner, som icke äro färdige att af lättsinne eller fanatism för ett klingande ord eller en lockande theori sätta tusende sinom tusende medmenniskors välfärd på spel, vara eniga derom, att vid utförandet af en så stor förändring, som den nu af Utskottets majoritet åsyftade, hvilken direkt eller indirekt ingriper i alla folkklassers närings- och lefnadsförbållanden, det samvetsgrannaste afseende bör hafvas å tidsomständigiieterne, och huruvida dessa äro för förändringen gynsamma eller icke.
Redan vid riksdagens början har jag, i anledning af de inom flera riksstånd väckta förslagen om tulltaxans omstöpning, uti det stånd jag tillhörer, yttrat den meningen, att närvarande tidpunkt alldeles icke vore lämplig för utförandet af en stor och omfattande förändring i tuil- och handelslagstiftningen, äfven om förändringen vore byggd på sådane grunder och i sina detaljer utförd på det sättet, att den verkligen förtjenade namn af reform, hvilket jag ingalunda tror vara fället med det arbete Utskottet nu för Rikets högloflige Ständer har framlagt.
Den öfvertygelse, jag då yttrade, har icke sedermera blifvit rubbad, aldraminst genom den knapphändiga, föga upplysande diskussion, Utskottet egnade åt denna omätligt vigtiga preliminärfråga, hvilken dessutom snart afskars utaf den, för förslagens framgång, på förhand organiserade majoriteten.
Tvertom bar jag utaf allt, som derefter tilldragit sig omkring oss, både i den gamla och nya verlden, blifvit ytterligare styrkt och befästad uti min tanke, den jag ock derföre önskade mätte uti Riksstånden underkastas ett lugnare skärskådande, en mognare ompröfning, än som åt densamma i Utskottet förunnades.
Uti det yttrande, hvilket jag nu tillåtit mig att återkalla i erinran, påminte jag huruledes vår regering, hvars reformerande, liberala åsigler i tull- och näringslagstiftningsfrågor visst icke kunna ifrågasättas, hade vid början af sistförflutne riksmöte öfverlemnat till Rikets Ständer ett tulltaxeförslag af fullt ut så djupt genomgripande syftning, som det af en tulltjensteman sedermera utarbetade projektet, hvilket Utskottets majoritet synnerligen omhuldat och sora i det hufvud - 100 Bcvillnings-Ulskollcts Betänkande, J\s ii. sakliga blifvit lagdt till grund för dess arbete; men huru också regeringen sjelf, efter några månaders förlopp, fann sig utaf de under tiden inträffade stora verldsbändelserna föranlåten att uppmana Ständerna, att gå med varsamhet tillväga, att i det väsendtliga stadna vid statu quo och betrakta de föreslagna förändringarne såsom icke väckta.
Jag vet visserligen att detta regeringens handlingssätt blifvit klandradt, och ifrån partiandans synpunkt, likasom ifrån ståndpunkten utaf en ensidig theori, som aldrig vill taga verkligheten i betraktande, sorn blott ser qvcestio an, aldrig frågorna om huru eller när, torde hon ännu derför tadlas.
Men att undertrycka sina individuella åsigter och uppoffra populariteten hos ett talrikt parti, när inträffande omständigheter och den allmänna ställningen sådant fordra, anser jag innebära en sjelfförsakelse, som utmärker ädelhet i sinnelag och tänkesätt, och när historiens dom en gång varder afkunnad, hvilken icke fälles efter partiåsigter elier vexlande majoritelsmeningar, så tror jag ock att den skall lyda, att vår regering handlade icke blott ädelt och smnesstort, utan ock i hög grad statsklokt.
Och hvarest hafva väl äfven under de sista tre årens stora brytningar den nya och gamla veridens mest upplysta regeringar och folk handlat på annat sätt, eller under tider så fulla af äfventyr, då morgondagen knappt någonstädes kan beräknas, företagit vidt utseende omskapningar i de lagar, hvarpå hela menigheters näringslif blifvit grundad! och hvaraf talrika arbetsklassers vilkor och förvärf äro mer eller mindre beroende?
I den fransyska republiken, hvarest likväl den liberala opinionen är så mäktig och der tulltaxan innehåller mångfaldiga gånger flera prohibitioner än i Sverige, har, och just för nyss anförda orsakers skull, icke den ringaste förändring af tull-lagstiftningen uti liberal syftning skett sedan februari-revolutionen.
1 NordAmerikas förenade stater hafva väl inom de tvenne sista åren två republikens pre sidenter efter hvarandra uppmanat kongressen att vidtaga förändringar i tariffen, men i hvilken syftning?
Jo, i den meningen att förstärka tullskyddet för landels industri och manufakturer, emedan erfarenheten hade ådagalagt, att det skydd, som den tillvarande protekliva tariffen innebar, befunnits otillräckligt att mota den varuöfversvämning, hvarmed landet hemsöktes 1848 och 1849, till följd af de ytterligt nedtryckta priser å alla fabriks- och manufakturartiklar, som voro en verkan af de politiska och kommerciella katastroferne sistnämnde åren.
I Tyskland har den vanliga treåra tullförenings-kongressen nyligen varit samlad.
Men har den föreslagit några förändringar af liberal tendens?
Tvertom, der, som annorstädes, hvarest upplysning och statsklokhet få råda, har man i en tidpunkt, som utmärkes af jäsning hos massorne och socialistiska och kommunistiska meningars utbredande, framför allt ansett angeläget vara, att icke osäkerheten och jäsningen Bevillnings-Utskotlels Betänkande, M ä. 101 skulle ökas och få ny näring, medelst att rycka arbetet från arbetaren, hvilket, noga att märka, är bans enda rikedom, hans hela utkomst.
Men hafva väl ulsigterna för utbrotlet af nya politiska och kommerciella skakningar, utaf en ny verldsbrand, varit någonsin mera botande än nu?
En ny hvälfning i Frankrike, med ledningsrör till alla kringliggande länder, är uppenbart i antågande och närmar sig alltmera, i samma mån det kritiska ögonblicket nalkas, då valet af president skall försiggå.
Hvarje postdag medförer underrättelser, huru oron i sinnena och osäkerheten i affärsverldeu tilltaga, och huru alla partier på förhand bereda sig till den afgörande kampen, men å andra sidan äfven huru Europas stora makter rusta och väpna sig, huru de sammandraga trupper och närma dem efter hand emot Frankrikes gränsor, för att icke blifva overksamma åskådare af striden.
En tidpunkt, då ett volkanlikt utbrott, skakande hela Europa i dess grundvalar och beledsagadt af sådana ytterliga prisnedsätlningar å alla varor, som åtföljde 1848 års hvälfningar, är snart sagdt hvarje ögonblick att befara; — en dylik tidpunkt kan åtminstone icke synas mig egnad för utförande af stora och djupt ingripande förändringar i tull- och handelslagstiftningen, — här icke mera än annorstädes.
Utan farhåga att af någon sansad och opartiskt tänkande motsägas, vågar jag, i betraktande af alla omständigheter, till och med hålla före, att närvarande tidpunkt är för sådane förändringar ännu mindre lämplig, än året 1848.
I öfverensstämmelse med de flera inom åtskilliga riksstånd vid riksmötets början väckta motioner, vidblifver jag derföre den tanken, för hvilken jag ofvanföre i korthet redogjort, att Rikets Ständer nu böra lemna tulltaxan i det väsendtligaste oförändrad, och att åt regeringen, hvars framåtgående, reformerande grundsatser i tull-lagstiftningen hafva blifvit för tydligt ådagalagda för att kunna nekas, tillitsfullt bör öfverlemnas, att intill niisla riksdag vidtaga de större eller mindre ändringar, som den politiska ställningen kan medgifva och verldsbandelns förhållanden göra rådliga och för vårt land nyttiga, hvartill regeringen utan Rikets Ständers medverkan också eger full myndighet genom dess grundlagsenliga rätt att nedsätta afgifter och upphäfva ut- och införselslörbud.
Men, oberoende af alla sådane från den yttre politiska ställningen och kommerciella förhållanden bemtade skäl, anser jag mig äfven böra vidhålla min nyss yttrade tanke, till följd af det sätt, hvarpå Utskottets majoritet gått till väga vid uppgörandet af . dess tulltaxeförslag.
Oaktadt en otvetydigt röjd håg att nedsätta införselstullarne, som också i åtskilliga fall blifvit verkliggjord, har dock
Utskottets majoritet dels bibehållit dels föreslagit, å många artiklar, temligen ansenliga importafgilter, serdeles å dem, hvarå införselsförbuden blifvit borttagne; allt med tydligt ådagalagd beräkning, att det befarade motståndet ifrån en mängd stora och vigtiga interessen härigenom skulle af - 102 Bevillnings-Ulskoltels Betänkande, M 5. böjas, deras förening förekommas, och de sjelfva vinnas för tullsystemets förändring.
Men härunder har likväl den afsigten uttalals alltför bestämdt för att kunna förnekas, alt det icke är meningen att gifva inhemska producenter och industriidkare anstånd längre än till nästa riksdag; att nådens tid då är förbi, och att, om man blott lyckas att vid nuvarande riksmöte, medelst en skenbar billighet och tillräckliga tullafgifter borlköpa förbuden, om jag får nyttja det uttrycket, så är vid nästkommande riksdag ögonblicket inne alt företaga en eftertrycklig revision utaf skydds— tullarne och att högst betydligt nedsätta dessa å såväl bergsbruks- sorn fabriks- och handtverksvaror, hvartill man dä, sedan förbuden en gång äro borta, anser sig allde les oförhindrad.
Denna plan, ehuru skickligt uttänkt i öfrigt, har dock det grundfelet, alt för näringsidkaren rakt upphäfva all möjlighet af beräkning och tillintetgöra all säkerhet, hvilken likväl är hans förnämsta behof.
Den ovisshet om tull-lagarnes bestånd, som hitintills återkommit vid hvarje riksdag och utgjort, jag vågar tryggt påstå det,, största hindret för framstegen af svenska industrien, skulle genom antagandet af Utskottets tulltaxeförslag, långt ifrån att minskas, tvertom till en ytterlig grad blifva ökad.
Hitintills har åtminstone utrymme varit lemnadl för hoppet, att någon större rubbning icke skulle ega rum i de stadganden, hvarpå näringsidkaren grundat sina beräkningar och företag.
Nu är planen uttalad och utsigten gifven, att vid nästa riksmöte än mera vidtutseende förändringar i tullsatserne skola vidtagas.
Och jag frågar då billigt, hvilken skulle vara nog oförsigtig, att under sådana förhållanden de kommande tre åren nedlägga kapitaler i något nytt industriföretag; och ingen fabrikant, som är nog olycklig alt redan befinna sig inledd i sådarie företag, kan under tiden veta om han skall nedlägga eller fortsätta sin rörelse.
All utveckling är hämmad, all beräkning omintetgjord, allt är satt på spel, allt öfverlem nadt åt slumpen och godtycket.
Vida bättre för industri och näringar hade det varit, om