Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Häraf inhämtas: alt Bruksegares Hypotheks-Kassa åren 1835 och 1839, på 2:ne utrikes afslutade lån, indragit för ett belopp, utgörande i Svenskt B:ko ....
R:dr 8,444,444' 21. 4. att 5 Hypotheks-Föreningar emellan jordegare, på enahanda sätt, under åren 1846 till och med 1852 indragit för B:ko R:dr 19,324,666: 32: — att 6 Hypotheks-Föreningar vid 1852 års slut hade utelöpande obligationer, i Svenskt banko till eli saminanräknadt belopp af ....
B:ko R:dr 11,546,928: att summan af deras till jordegare vid samma lid ntgifne amorterings-lån steg till B:ko R:dr 23,303,277: och att beloppet af annan utlåning då utgjorde ... » » 4,015,522: — —.
De af Bruks-Societetens Hypotheks-Kassa utrikes upplånte medel, hvarå nu 8.611.000 m:k Hatnb.
B:ko återstå, hafva kommit jernverks-röreisen till godo, och det torde till en del hafva härrört af deras inflytande, att stångjerns-tillverkningen, som i medeltal för åren 1835—1839 utgjorde 501,557 skeppund, sedan den tiden ökats med nära 200.000 skeppund.
Vid nämnde låns upptagande inträffade för öfrigt: att år 1835 310,294: 1. 4. och ar 1839 . 501,894: — — eller tillsammans 812,188: 1. 4.
Il:dr silfver blefvo, enligt afslutade kontrakter, till Rikets Ständers Bank levererade.
Af de 23,303,277 R:dr B:ko, som genom 6 Hypotheks-Föreningar blifvit till jordegare uti särskilda landskap såsom amorteringslån utlemnade sedan år 1836, men förnämligast under tidrymden mellan åren 1846 och 1852, har en del ulan tvifvel användts lill inlösen af äldre inteckningar, för att i Hypotheks-Föreningärne vinna inträde, ehuru intecknings-beloppet i fastigheter på landet för utlåningar ifrån allmänna verks och åtskilliga stiftelsers kassor uti Stockholm och Götheborg icke under tiden förminskats, såsom af bilagan N:o 4 inhemtas.
Med skäl bör det kunna antagas, att större delon af nämnde betydliga summa åtgått för det tillökla förlag, sorn ett förbältradt och ulvidgadt jordbruk erfordrat, och äfven verkat till förkofran af andra näringar.
Af en jemförelse, som på grund af de åren 1832, 1812, 1847 och 1850 afgifna Läns-berällelser blifvit uppgjord, inhemtas, att tillökningen i årligt utsäde och antalet af underhållna kreatur varit öfver hela landet ganska betydlig under tidrymden emel Dih. till R.
Prot. 1833 & 1834. 1 Sand. 1 Afd. 6 Haft. 2 10 Kongl.
Skrifvelse, N:o 40. lan åren 1842 och 1850 (se bilagorna N:is 5 & 6), så att, efter en måttlig beräkning, den derigenom uppkomna större afkastning i säd och potates kan uppskattas till ett värde af 6 millioner Riksdaler Banko årligen; och jordbrukets lillökla kapital, genom ett större antal underhållna kreatur, till 6 ä 7 millioner Riksdaler.
Denna tillvext har i begge hänseendena varit störst i Skåne och särdeles i Malmöhus Län.
I detta gjorde tillökningen i utsäde: emellan åren 1832—1842. emellan åren 1842—1850. tunnor. tunnor.
Af Hvete 611 2,577 »Råg 1,246 21,438 » Korn 9,364 25,356 »Hafre 21,296 » Blandsäd 516 17,529 » Arter 985 11,800 » Potates 5,476 42,494 och uti antalet af underhållna kreatur: emellan åren 1832—1842. emellan åren 1842—1850 stycken. -stvcken.
Hästar 1,018 6,836 Oxar . . 2,027 Kor 2,685 19,821 Ungboskap 4,593 5,626
Får 8,172 33,257 Svin 16,861.
Sannolikt är derjemte, att beskaffenheten af underhållna kreatuy nu är bättr* än tillförene.
Åkerbruksredskapen äro utan tvifvel nu allmännare än förr, af ändamålsenligar* och kostsammare beskaffenhet.
Äfven andra grenar af näringarna hafva under den sednare tiden märkligen förkofra ts.
Endast i Stockholm äro ifrån och med 1848 och till och med 1852 försäkringar å nya hus och tillbyggnader å gamla meddelade för en sammanräknad summa af 4,702,506 R:dr 18 sk. 2 rst.
Läsletalet af seglande fartyg är emellan åren 1842 och 1851 ökadt med 20,000 läster; antalet af hästkrafter för ångfartyg med 1,500.
Sjöfarten på utrikes orter sysselsatte år 1851: 130,729 läster emot 99,565 läster år 1842.
Inkomsten af kanalerna, som år 1844 utgjorde tillsammans 209,469 R:dr, stego år 1851 till 365,090 R.dr. _
Tillverkningsvärdet vid inhemska fabrikerna, år 1842 uppgifvet till 15,055,576 R:dr, utgjorde år 1851: 24,305,603 R:dr; — antalet af vid dem sysselsatta arbetar* förstnämnde året 16,578, det sistnämnda 23,248.
Ylleväfnadsslöjden i Norrköping, som år 1842 vid 83 fabriker med 2,681 arbetare frambragte 550,666 alnar, Irambragte år 1851 vid 120 fabriker med 3,228 arbetare 1,028,836 alnar.
Vid inhemska bomullsspinnerierna, som under den tid, till slutet af år 1830, då utländskt bomullsgarn under N:o 26 var till införsel förbjudet, åstadkommo 60,000 å 70,000 ii. årligen, och efter förbudets upphörande år 1831 155,192 ii. samt år 1842: 1,092,772 tillverkades år 1851: 6,005,081 ii och år 1852: 6,578,789 ii. Kongl.
Skrifvelse, N:o 40. 11 Under åren 1846 till oell med 1851 infördes till ett uppgifvet värde af tillsammans 2,611,754 R:dr machinerier och redskap för nja fabriker, hvilkas anläggning äfven i öfrigt erfordrat betjdliga kapitaler.
Uti Stockholms Sparbank utgjorde delegarnes behållningar: den 31 December 1841 B:ko R:dr 958,844: — den 31 December 1852 » 1,954,797: — och delegarnes antal har under tiden stigit ifrån 9,684 till 17,427 personer.
Uti åtskilliga Sparbanker i landsorterne, från hvilka uppgifter inkommit, hafva delegarnes behållningar ökats ifrån 1,034,000 R:dr vid slutet af år 1841 lill omkring 4,000,000 » » 1852.
Flera likartade exempel på inhemska slöjdflitens förkofran under de sista 10 åren »kulle kunna anföras.
Anmärkas må för öfrigt, att den utvidgade
In- och utrikes handel, som under »ista tiotalet af år egt rum, mjeket mera än förr drifves med inhemska kapitaler, så att
Svenska handelns förlagsskuld på utrikes orter betydligen förminskats.
Om den tillvext och förbättring, jordbruket och andra näringar under sednare tider vunnit, är obestridlig, så har å andra sidan dermed följt en ständigt ökad, ofta öfver tillgångarne sträckt, förbrukning af utländska varor, mer och mindre nödvändiga.
Sålunda hafva förtullade qvantileterna af kaffe, som emellan åren 1816 och 1825, då införsels-afgiften var 3 sk.
B:ko per €1., i medeltal utgjorde 1,500,000 ti årligen och emellan åren 1830 och 1839, sedan afgiften blifvit nedsatt till 3 sk.
Banko, efter samma beräkning 2,690,000 ii. om året, stigit år 1842 till 6,227,012 ii. » 1851 »> 8,945,522 » » 1852 » 9,989,723 » och af rätt socker, som under åren 1830—39 i medeltal utgjorde 10 millioner it. årligen, stigit år 1842 till 16,235,906 it. 1851 » 24,700,329 » 1852 » 25,035,468 » Förbrukningen af kaffe, fördelad på hvar invånare, har således stigit ifrån f ii. under tidpunkten emellan 1830 och 1839 och 2 it. år 1842 till nära 3 it. åren 1851 och 1852, och förbrukningen af rått socker, efter samma fördelning, ifrån 3ij- ii. årligen emellan 1830 och 1839 till 5J it. år 1842 och mer än 8 ti. 1851 och 1852.
Härvid må, för jemförelses skull, nämnas: att medelförbrukningen i England af kaffe stigit, ifrån 1T1T uns på person år 1801 till 14 uns år 1849, och af socker ifrån 15 ii. år 1821 till 24 ti. är 1849, samt att under de sista 50 åren priset i England fallit å kaffe ifrån 200 shilling per centner till 117 och å socker ifrån 80 sh. per centner till 41.
Socker och kaffe äro visserligen de utländska förbruknings-arliklar, som uppgå till högsta värde i summan af vår införsel från andra länder, men tillökning har ock under den sednare tiden egt rum för andra införda varor, hvilket sjnes deraf, att införselstullen, som emellan 1830 och 1839 gjorde i medeltal 2,500,000 R:dr om året, 12 Kongl. Maj:ts Nåd.
Skrifvelse, N:p 40. uppgick år 1842 till 3,735,662 >» 1851 » 5,232,064 » 1852 » 5,186,150.
Det är tvifvelaktigt, om en sådan fortfarande tillökt förbrukning af utländska varor hade kunnat ega ruin, om icke de af Hypotheks-föreningarne indragne summor i utländskt injnt hade lemnat en lättad utväg för deras betalande.
Att desse indragningar icke verkat till förökning af Bankens metalliska kassa synes, deraf, att densamma utgjorde den 31 December 1845 . . . R:dr Sp. 4,977,067 den 31 December 1852 ... » 4,870,965.
Den 'enda påföljd deraf för Banken har varit, att den tid efter annan inköpt Hypotheks-föreningars å utländskt mynt utgi.fne obligationer till ett belopp, utgörande vid 1852 års slut 856,500 m:k Hamb.
B.ko. Bilagan N:o 7 visar förhållandet med beräknadt värde å utförseln och införseln af varor, äfvensom af silfver, under åren 1844 till och med 1851, men de summor i metallisk valuta, som genom vexlar disponerats, äro deri ej inbegripne.
Ibland så kallado nödvändighetsvaror, som tidtals blifvit från utrikes orter införde, förekommer en, som kan anses till största delen hafva varit umbärlig, det är spanmål.
Svenska jordbruket har nemligen vunnit den förkofran, att landet, äfven vid mindre god skörd eller till och med missvext, icke har, annorlunda än undantagsvis, behof af utländsk säd, och erfarenheten har jemväl ådagalagt, att införskrifningar deraf, sannolikt under de sista åren mest föranledda äf större behof för bränvinsbränningen i ersättning för minskad tillgång på potates, ofta varit förenade med förlust.
Under åren 1841 till och med 1851 hafva från Sverige blifvit utförda tillsammans 3,130,964 tunnor spanmål, omalen, och införde 822,667 tunnor (se bilagan N:o 8), hvarvid likväl bör märkas, att största deleu af utförseln bestått af hafre, utaf införseln af råg■ och korn.
Sålunda utfördes år 1851: 198,776 tunnor hafre, 25,487 » korn, 442 » råg, 1,684 » ärter.
Och infördes: 34,065 tunnor hvete, 74,864 » korn, 235,208 » råg, 327,334 lispund rågmjöl.
År 1852 utfördes: 131,542 tunnor hafre, 6,095 » korn, 1,012 » råg, 204 » ärter.
Och infördes: 20,318 tunnor hvete, 86,913 » korn, 185,785 » råg, 592,067 lispund rågmjöl.
Skrifvelse, N:o 40. 13
De tvänne sistförflutne årens införsel af hvete, korn och råg, tillsammans: 54,383 tunnor hvete, 420,993 » råg, 919,401 lispund rågmjöl, 101,777 tunnor korn, kan ej uppskattas till mindre än 6 å 7 millioner R:dr B:ko, en summa, som väsendtligen inverkat på våra betalningar till utlandet under dessa år, och hvaraf största delen, utan våda för hungersnöd, hade kunnat undvikas.
■ 1 sammanhang härmed torde briinvins-tillvcrkningen inom vårt land böra komma under särskildt betraktande.
Den så kallade husb ehojs-br anning en, som vid 1809 och 1810 årens Riksdag frigjordes från förut gällande inskränkningar, har medfört de mest bedrölliga följder i både moraliskt och ekonomiskt hänseende.
Antalet af taxerade bränvinspannor var störst år 1829, då det steg till 173,126 stycken.
Sedermera har det undergått en fortfarande minskning och utgjorde: år 1834 .... 161,751 st. » 1840 .... 106,350 » » 1844 ....
72,113 » » 1847 .... 51,035 » » 1850 ....
43,947 » och antalet af taxerade pannor af till och med 20 kannors rymd, som år 1829 var 112,823 och ännu år 1834 102,345 stycken, har år 1850 nedgått till 34,075, så att af minskningen i antalet på det hela, 129,179 stycken, 78,748 utgöras af sådana pannor.
Denna minskning i de små lyftpannornas antal har troligen härrört, icke så mycket af en förhöjd beskattning, som af de vid större brännerier införda förbättrade redskap och tillverkningssätt, särdeles under den sednare tiden medelst tillsats af ångpannor, så att vid dem bränvin kunnat med mindre kostnad åstadkommas, och någon minskning i den årligen tillverkade qvantiteten har, efter all anledning, derigenom icke uppkommit.
Inskränkningen i de små pannornas antal må likväl anses såsom en öfvergång till ett bättre tillstånd och skall göra det möjligt alt införa en förhöjd och ändamålsenlig beskattning på fabriks-tillverkningen af bränvin, sedan erfarenheten tillfyllest ådagalagt origtigheten af nuvarande grund för afgiftens beräkning efter pannerymden.
Den vid statsregleringarne påräknade inkomst af bränvins-beviliningen har sällan uppnåtts.
Således, till exempel, beräknades vid 1848 års statsreglering denna inkomst till 700,000 Riksdaler; den har utgjort: år 1849 ....
R:dr 657,468: 37. 8.
» 1850 .... » 561,830: 40. 10.
Under åren 1845 lill och med 1848, då den efter beräkning bordt utgöra tillsammans 2,680,000 R:dr eller 670,000 R:dr årligen, har den icke uppgått till mer än 2,128,845 R:dr 13 sk. 10 rst. eller i rundt medeltal till 532,000 R:dr årligen (se bilagorna N:ris 9, 10 & 11).
Om efter inkomst-beloppet år 1850, 560,000
R:dr, afgiften skulle beräknas göra 1 skilling banko för hvarje kanna bränvin, så uppkommer derigenom ett årligt tillverknings-qvantum af 26,880,000 kannor, hvilket ej torde vara långt ifrån sanningen, men berörde afgift utfaller sannolikt högre på tillverkningen med små enkla pannor, hvilka derjemte icke oafbrutet d rifva s, lägre på den med kon&tapparater.
Till exempel, enligt nu gällande förordning om bränvins-bränningen, är en 30 kannors panna i 4:de klassen och drifven med ånga belagd med 720 R:dr B:ko i skatt, en summa, som förefaller hög; men om, såsom uppgifvet blifvit, en sådan panna kan 14 Kongl. Majds Nåd.
Skrifvelse, N:o 10. ander den lofgifna bränningstiden åstadkomma 60,000 kannor bränvin, så blir afgiflea, lika med 34,560 sk:r banko, föga mer än 6 rst. för kannan.
Antages årliga tillverkningen af bränvin till endast 25 millioner kannor bränvin och afkomsten af en tunna säd till 20 kannor, så skulle dertill årligen åtgå 1,250,000 tunnor säd, eller omkring ett trefaldigt tunnetal potates.
Då det lyckats i Norrige, att, genom ett ihärdigt sträfvande till målet, uppbringa afgiften på bränvinstillverkningen till 6 sk. specie per pott eller något mer än 16 sk. banko för en Svensk kanna (se om bränvinsbränningen i Norrige, bilagan N:o 12), under sträng kontroll öfver den åstadkomna qvantiteten, och att derjemte belägga försäljningen af bränvin i mindre partier med en afgift, svarande mot omkring 12 sk. banko för 1 Svensk kanna, borde det väl icke anses omöjligt, att i Sverige småningom få beskattningen höjd till exempelvis 8 sk. banko kannan, antingen genom dess bestämmande efter det qvantum, som med en uppgifven apparat kan under en viss tid tillverkas, hvilket bör kunna på vetenskapliga och erfarenhetsgrunder beräknas, eller ock öfverlemnande åt Taxerings-komitéerna att, efter pröfning af socknenämndernes uppgifter om tillverkningen vid hvart bränneri inom socknen, fastställa afgiftens belopp, såsom Landshöfdingen i Upland, uti dess Länsberättelse för åren 1848, 1849 och 1850, föreslagit.
Den härigenom uppkommande större inkomst kunde, i lämpligt förhållande, delas emellan Staten och kommunerna; och om, genom förhöjd beskattning, tillverkningen och förbrukningen af bränvin minskades, så vore det en dubbel vinst.
Ordning och trefnad skulle då beredas i många hushåll, der de nu saknas; — besparade sädestillgångar
Iemnade riklig föda åt en tillvexande folkmängd eller öfverskott till utförsel för betalning af utländska varor, och all tanke på införskrifning af främmande säd skulle, äfven under missvextår, försvinna.
Man skulle kunna säga, att kredit-lagstiftningens ordnande och bränvinsbrdnningens inskränkning vore de enda åtgärder, som behöfde vidtagas, för att i landet frambringa ett allmänt välstånd.
De utgöra alltså föremål för en faderlig regerings yppersta omsorg.
Enligt Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse om Komiténs förordnande, har anledningen dertill varit angelägenheten att vidtaga åtgärder, som, i händelse af nuvarande Privat-Bankers upphörande vid oktroj tidernas slut, kunde förekomma den stockning i allmänna penningerörelsen samt i handel och näringar, dessa lån-inrättningars upphörande måste medföra.
Detta ämne utgör således ett vigtigt föremål för Komiténs öfverläggningar.
De på 10 år beviljade oktrojer för nuvarande 8 Privat-Banker tilländagå, för sex ibland dem, under loppet af år 1856, för tvänne år 1857, och det är sannolikt, att de dessförinnan måste vara betänkte på förminskning af deras utlåningar och sedel-utgifning, särdeles om de sakna anledning att förvänta oktrojernas förnyande.
Det är dessutom tänkbart, att delegarne uti några af dessa Banker icke önska med rörelsen fortfara.
Vid slutet af år 1852 utgjorde summan af samtlige Privat-Bankernas utelöpande sedlar B:ko R.dr 11,082,338 af deras kassa-behållningar i riksmynt » » 3,679,511 af deras utlåningar i vanlig så kallad diskontväg » » 7,148,901 Kongl. Majus Nåd.
Skrifvelse, Å':o 40.
15 af deras utlåning genom lyftning på beviljade kassakreditiver för en sammanlagd summa af 6,269,560 R:dr B:ko R:dr 3,578,212. af deras skulder, oberoende af sedelutgifning » » 1,749,753. af delegarnes tillskott » » 10,490,880. hvaraf i reda penningar » » 2,922,720.
(Se Bilagorna N:ris 13, 14 och 15).
Det är obestridligt, att indragning af Privat-Bankernas sedlar, utgörande vid 1852 års slut, då deras kassabehållningar i rikets mynt frånräknas, 7,402,827 R:dr, och upphörande af en, i diskontväg och genom beviljade kassa-kreditiver, beredd låntillgång af mer än 13 millioner R:dr, skulle i allmänna rörelsen förorsaka de svåraste följder, om såväl sedelbeloppet, sorn lån-tillgången icke kraftigt och skyndsamt ersattes genom andra anstalter.
1 detta hänseende kunna 3:ne utvägar komma i fråga: l:o att fylla behofvet genom motsvarande utgifning af sedlar och lån ifrån Rikets Ständers Bank eller utvidgade eller nya afdelningar af densamma uti landsorterna; 2:o att förnya nuvarande Privat-Bankers oktrojer, eller meddela sådana åt andra sedelulgifvande enskilda Banker; 3:o att i större skala befrämja uppkomsten af icke sedelutgifvande, så kallade Filial-Banker, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med hvad vid sista Riksdag i denna del beslöts.
Den första utvägen, att ersätta upphörda sedelutgifvande Banker, genom lånafdelningar af Rikets Ständers Bank, skulle vara för allmänna rörelsen mindre förmånligt, för Banken skadligt.
Det ligger nemligen i sakens natur, att allmänna lån-inrättningar, som äro föga egnade att handhafva annan utlåning än emot real-säkerhet, och måste förvaltas i öfverensstämmelse med bestämda reglementariska föreskrifter och af dertill ståndsvis valda ombud med biträde af offentlige tjenstemän, ej kunna lemna (amma lättnader vid försträckningar, som enskilda Banker, hvilkas styrelser handla fritt och bättre förstå att bedöma de mångfaldiga förhållanden, hvaraf personlig kredit beror.
Detta hafva Rikets Ständer förut jemväl erkänt, då de, i underdånig skrifvelse af den 23 November 1823, hos Kongl. Maj:t anmälde deras åsigt, att förlägenheten i i allmänna rörelsen skulle kunna minskas genom upprättande af enskilda bolag, till bestridande af en sammansatt upplåning och utlåning, hvilka, oberoende aj Rikets Ständers penningeverk, skulle förena de kapital-egandes och kapital-behöfvandes intressen och småningom göra den vidsträckta utlåning umbärlig, som hittills varit för allmän räkning bedrifven; hvadan Rikets Ständer ansågo diskont-rörelsen heldre böra öfverlemnas åt den enskilda omtanken, än utgöra föremål för Stats-förvaltningens omsorg.
Rikets Ständer afgåfvo ock förslag till den författning om enskilda Banker eller diskonter, som Kongl.
Majit, med gillande af deras åsigt, den 14 Januari 1824 utfärdade, och hvilken ännu tjenar till efterlefnad.
För Rikets Ständers Bank skulle utvidgade utlåningar genom aidelningar i de orter, der upphörda Privat-Banker haft sitt säte, och en dermed förenad större utgifning af dess sedlar förorsaka, vid myntvärdets upprätthållande, svårigheter och förluster, som vida öfvervägde räntevinsten af den tillökta lånerörelsen.
På dessa skäl afstyrker Komitén, att denna utväg till Privat-Bankernas ersättande må vidtagas.
Om företrädet mellan de 2:ne andra ulvägarne, bibehållande af sedel-utgifvande enskilda Banker eller inrättning af sådane utan egen sedelutgifning äro meningarne mycket delade.
Oaktadt de många, till en del välgrundrade, inkast emot sedelutgifvande enskilda Banker, som ofta blifvit framställda, synas de dock, i vissa hänseenden, ega företräde för enskilda eller så kallade Filial-Banker, som röra sig med förlag af Rikets 16 Kongl. Majus Nåd.
Ständers Bank och följaktligen med dess sedlar.
Härvid förutsätter Komitén emedlertid, dels att större säkerhet och bestämdare begränsning för enskilda Bankers sedelutgifning lillvägabringas, dels att de med skäl öfverklagade olägenheter vid dessa sedlars omlopp varda undanröjde, så vidt sig göra later.
Enskilda Banker, som utgifva egna sedlar, fordra ej något bidrag afBikets Ständers Bank, och genom fortsatt tillåtelse att stifta sådana Bank-inrättningar skulle den bekymmerfulla omsorgen undvikas, att anskaffa erforderligt förlag åt Filialbanker, till ett belopp någorlunda svarande emot det af nuvarande Privat-Baukers i allmänna rörelsen spridda sedlar, efter afdrag af deras kassabehållningar i rikets mynt.
Sistnämnde belopp har i medeltaL för de fem sistförflutna åren, såsom förut är anmärkt, utgjort 7,243,000 R:dr, och det är klart, alt en sådan utgifning af nya sedlar ifrån Rikets Ständers Bank icke borde ega rum utom i förening med särskilda åtgärder till förstärkning af dess metalliska kassa.
Då enskilda Banker måste vid anfordran inlösa sina sedlar med rikets mynt och i följd deraf ständigt i sina kassor hafva förråd af sådant, så kunna deras sedlar icke trycka på Riksbankens metalliska kassa i samma mån som dess egna sedlar.
Åliggandet för enskild Bank, att vid anfordran med rikets mynt infria sina sedlar, utgör för öfrigt det säkraste bandet å deras styrelser, att vid utlåningar och sedelutgifningar iakttaga all nödig varsamhet., Yid öfverläggningarne i detta ämne har Komitén tagit kännedom af en till Kongl. Maj: t ingifven och till Komitén i nåder öfverlemnad skrift utaf Direktionen för Wermlands Privat-Bank, deruti Direktionen, enligt uppdrag af bank-bolaget, fästat Kongl. Maj:ts uppmärksamhet på landsorternes behof af ändamålsenliga lån-inrättningar, och, till ådagaläggande af det kraftiga bistånd, som närings-idkare uti Wermland och Dalsland erhållit af Wermlands Privat-Bank, under dess verksamhet ifrån och med år 1834 till sistlidet års slut, anfört, att under denna tidrymd af 19 år Banken befrämjat näringarnes drift med kreditiv-anslag af 14,290,000 R:dr, och med diskontlån å 10,301,000 R:dr, tillsammans 24,591,000
R:dr, hvilken summa, fördelad på hvarje år, utgör i medeltal nära 1,294,263 R:dr årligen.
Direktionen har derjemte yttrat den öfvertygelse, att, då andra Privat-Banker utan tvifvel verkat på enahanda sätt, de numera oktrojerade Filial-Banker, med det af Rikets Ständer anslagne allmänna understöd, endast till en ringa del skola kunna motsvara näringsidkares behof af penningeforsträckningar.
De olägenheter af sedelutgifvande enskilda Banker, som mest öfverklagas, äro: att deras sedel-ulgifning icke är nog begränsad och kontrollerad; att deras sedlar äro af flerfaldigt olika valörer, format och utseende, hvarigenom misstag och förluster lätt uppkomma; att de få utgifvas på nog små valörer ; samt att, då de icke uti Kronans uppbörd emottagas, deras innehafvande med för skada och svårigheter, särdeles för allmogen.
Komitén anser dessa olägenheter böra och kunna hufvudsakligen afhjelpas genom en förändrad lagstiftning för sedelutgifvande enskilda Banker, och denna lämpligen fördelas uti en af Konung och Rikets Ständer stiftad lag, innefattande de juridiska bestämmelserna om deras rätts-förhållanden och vilkoren för deras uppkomst, och en förordning, deri reglementariska föreskrifter om deras rörelse och förvaltning intogos.
Förslag till sådan lag och förordning äro uppgjorda och detta yttrande bilagda (se Bilagorna N:ris 16 och 17).
Förslaget lill lag grundar sig hufvudsakligen på hvad Kongl.
Skrifvelse, N.v 40. 17 Kongl.
Kungörelserna af den 14 Januari 1824 oell den 9 Januari 1846 i afseende på delegares i, enskild Bank gemensamma ansvarighet och andra rättsförhållanden innehålla, samt i de punkter, som röra' sättet för den gemensamma ansvarighetens utkräfvande, ordningen vid enskild Banks upphörande, frivilligt eller genom konkurs, års-slämning m. in., på det vid 1844 och 1845 årens Riksdag afgifna, men af Kongl, Majit icke antagna, lagförslag, som likväl, efter Komiténs åsigt, hade den ofullkomligheten, att financiela och administrativa bestämmelser voro ytterligare säkerhet äro, i det nu upprättade förslaget, tillagde föreskrifter, att till enskildt Bank-bolags stiftande erfordras minst 30 namngifne delegare, såsom för de sistlidet år oktrojerade Filial-Bankpr är stadgadt, samt att i sådan Banks konkurs innehafvare af dess tryckta eller graverade kredit-sedlar ega förmånsrätt framför dess andra borgenärer och böra af först i massan inflytande medel njuta betalning.
Tillägget, att enskild