Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
N.o g6. 2g rätt under deras lifstid, att till full ego öfverlemna den egendom, hvarmed de vilja understödja något af deras harn, och gifvarens borgenärer derefter icke eg a någon rättighet tili samma egendom, lärer den inskränktare förmon, som af Föräldrar blifvit harn förunnad genom en blott vilkorlig egande rätt, eller såsom förskott på möjligen tillfallande arf, ännu mindre höra rubbas genom de förres iråkade obestånd, eller bor genärer ega vidsträcktare anspråk, än Gäl,' denären sjelf.
Föreskriften i 6 om rättighet för gif 4 varén att hemgiften återkalla, derest hemgiftstagaren gör honom orätt eller skada, synes onödigtvis kunna grundlägga mångfaldiga tvistigheter anhörige emellan, helst den obetydligaste anledning till missnöje tvifvelsutan ofta skulle anses såsom skäl att yrka tillämpning af detta stadgande.
Senare momentet af ^ att i de fall, då hemgift går åter, hemgifts-innehafvaren ej bör ansvara för den försämring å lösören, som genom deras vanliga bruk förorsakats, synes strida emot den hittills gällande grundsatts, att hemgift i lösören, såsom varande ett förskott på blifvande arf, bör, då den återgår, beräknas efter det värde den hade vid första öfverlemnandet. 3o Kongl. Maj.ts Nådiga Skrif v. N.-o 96.
Slutligen saknas i Förslaget allt yttrande om den förändring af 12 Cap. g och 10 §§.
Ärfda-Balken, som, i händelse af Förslagets antagande, horde, i anseende till det nära sambandet emellan berörde lagrum och 16 Cap.
Giftermåls-Balken, blifva ound - Med stöd af dessa anmärkningar, och då Lagens nu varande stadganden, angående medgift och liemföljd, icke sjunis erfordra någon så skyndsam förändring, att dermed icke kan anstå till dess den, i sammanhang med förheredelserne till ny Civil-Lag i allmänhet, kommer under öfverläggning, finner Jag
Mig sakna anledning att bifalla den föreslagna Lagförändringen.
J håfven, Gode Herrar och Svenske Män, uti skrifvelse den 11 sistlidne November, i underdånighet föreslagit, att, med upphäfvande af Kongl.
Brefvet den 3i Januarii 1777 och 3 Mom. i io:de punkten af Förordningen den 12 November 1766, så vidt de angå lösen för handlingar, hvilka i revisionssaker till Konungen från Hof-Rätt insändas, 1 Mom. 3 § i 3o Cap. RättegångsBalken må ändras till följande lydelse: ”Nu häfver Parten fått Hof-Rättens svar ”och tillstånd, sände då Hof-Rätten parternes Kongl. Maj.-ts Nådiga Skri/v. N.-o g6. 3i ”skrifter och alla bilagor, med skrifteliga ”berättelsen deröfver, hvarå dömdt är, till ”Konungen in; late ock väl och rent afskrifna hvad för rätta är taladt och svaradt, ”med Hof-Rättens omröstning till domslutet: ”och löse parten den afskrift ut, som serskildt stadgadt är.”
I sammanhang hvarmed J jemväl föreslagit en deraf föranledd ändring i Kongl. Förordningen den 24 April 1 54- Efter Högste Domstolens och Siats-Rådets hörande, har Jag, då ifrågavarande lösen för Revisions-Acter i Hof-Rätterne utgör en del af de lägre Tjenstemännens i Hof-Rätterne inkomster, hvilka icke utan motsvarande löneförbättring höra dem beröfvas, och J icke anvisat medel till beredande af en slik ersättning, ansett Mig icke kunna ifrågavarande lagförändring bifalla.
Emot det Förslås: till förändrad redaction af 3 Cap. Arfda-Balken, angående bakarf och sidoarf, som J, Gode Herrar och Svenske Män, uti Skrifvelse af den 28 sist— lidne December, till Mig i underdånighet aflemnat, har Jag, efter Högste Domstolens och Stats-Rådets hörande, funnit följande anmärkningar förekomma: 3a Kongl. Maj.ts Nådiga Skrifv.
N.o 96. 11 § i Förslaget lyder sålunda:
Äro hakarfvingar å fäderne- och möderne-sidan samarfva, lage fäderne-sidan fäderne-del, och möderne-sidan möderne-del: äro å endera sidan alla döde, falle alltsammans andra sidan till.
Äro sidoarfvingar å fäderne och möderne samarfva, eller finnes å endera sidan ej någon till; vare lag som om bakarfvingar sagdt är.
Är sido-arfvinge både å fäderne och möderne skyld med den döde; njute då han både fäderne- och möderne-del.
Det uti sista momentet af denna § förekommande ord sido-arfviflge hade bordt utbytas emot arfvinge j ty äfven med bakarfvinge kan inträffa enahanda förhållande, som här angående sido-arfvinge förutsättes, hvarå såsom exempel må anföras den händelse, att tvänne systrars barn med hvarandra ingått gifte och efterlemnat ett barn, som sedermera aflider.
Dess Mormors mor och Farmors mor är då en och samma person, och är således berättigad lill arf håde å fäderne- och möderne-sidan.
Halfslägt träde till arf med helslägt, dock ej till annan del än den, som fader eller moder, genom hvilken de med hvarandra skylde äro, efter ätträkningen taga skolat, om den lefvat.
Häri - Kongl. Majds Nådiga Skri/v. N.o g6. 55 Härigenom är ej nog tydligt utmärkt, att stadgandet ej är tillämpligt i annan händelse, än när hel- och halfslägten äro samarfva, men att, om halfslägten är närmare, den ensam tasrer arfvet.
O Uti Förslaget saknas jemväl bestämd föreskrift, huruvida all arfsdelning bör ske efter Lands, eller Stads-rätt, i förhållande till dens stånd eller hemvist som ärfves, eller om, då en eller flere af dem, genom hvilka de ärfvande varit med honom skylde, egt annat stånd eller hemvist, afseende derå jemväl bör fästas.
Med afseende å dessa anmärkningar, och då tiden nu mera icke medgifver att genom Contraproposition bereda den förbättring af Lagförslaget, hvartill samma anmärkningar synas böra föranleda, finner Jag Mig nödsakad att vägra Nådigt bifall till den af Eder föreslagna Lagförändring i detta ämne.
Uti skrifvelse af den 11 sistlidne Januarii, håfven J, Gode Herrar och Svenske Män, uppå anförde skäl föreslagit, att 5 § af i5 Cap.
Ärfda-Balken, angående förhål Bih. till R•
Prot. 1828S0.
1 Sami. 4 Band. 8:de Häftet. 3 34 Kongl. Maj.-ts Nådiga.
Skrif v. N.-o g6. landet, då död man efterlemnar inländsk arfvinge, hvars vistelseort är okänd, måtte ändras till följande lydelse: ”Nu vet man hans inländska arfvinge, men ej hvar han är, late då Domaren ”i allmänna tidningarne, tre gånger, minst ”en månad emellan hvarje gång, och första ”gången sist inom tre månader från den ”dag, då bouppteckningen till Rätten ingif”ven är, kungöras, att arf fallit honom till.
”Vilja fjermare det arf lyfta, vare det tillå”tet, der de för arfvet och dess afkomst ”ställa borgen, som af Rätten godkännes, ”begagna de ej lyftnings-rätten, förordne ”Domaren god man, som arfvet vårdar och ”förvaltar, till dess den frånvarande arfvin”gen sin rätt bevakar eller tiden dertill ute ”är.
Kommer ej den frånvarande arfvingen ”inom tio år från den dag då kungörelsen ”tredje gången i tidningarne infördes, vare ”från arfvet skiljd, ehvad han laga förfall ”visar eller ej.” Sedan Jag häröfver bort IlÖgste Domstolen och Stats-Rådet, har Jag företagit detta ämne till pröfning; och ehuru Jag dervid funnit Edert berörde
Förslag vara på goda skäl grundadt, i hvad det angår förkortande af den i i5 Cap. 5 § ÄrfdaBalken stadgade praescriptions-tid, har Jag dock, i fråga om det föreslagna stadgandet, Kongl. Maj.ts Kådiga Skrif».
JV.-o 96.
35 att laga förfall icke må gälla
För den frånvarande arfvinge, hvilken icke inom den föreskrifna tiden sig infinner, ansett ett billigt afseende böra så mycket mera fästas å de flerfaldiga omständigheter, hvilka kunna för den frånvarande göra omöjligt icke allenast att inom laga tid, beräknad från kungörandet i allmänna tidningarne, sig anmäla, utan ock att, om ett slikt kungörande erhålla underrättelse, som, genom det förändrade stadgandet, proescriptions-tiden blefve från Tjugu till
Då Jag derjemte öFvervägat, huruledes ofvanberörde i5 Cap. i Ärfda-Balken uti de flesta andra fall bevarat
Arfvinges rätt att med laga förfall ursäkta sin försummelse, att inom utsatt tid sig inställa, och funnit nödvändigheten deraf att, innan fråga om undantag för något visst fall kan ega rum, detta Lag-capitel hör undergå den fullständiga granskning och jemförelse af alla der befintliga med hvarannan i nära sammanhang stående föreskrifter i detta afseende, som icke förr än vid en slutlig pröfning af den föreslagna Allmänna Civil-Lagen lämpeligen. lärer kunna anställas, har Jag ansett Mig icke kunna bifalla Edert ifrågavarande Förslag. 36 Kongl. Majds Nådiga Skrifv.
N.;o 96.
Män, uti Skrifvelse al den 11 sistlidne Januarii, i underdånighet föreslagit det tillägg i i/[ Gap. 1 § Giftermåls-Balken: ”att, der”est, under tvist 0111 skillnad till säng och ”säte, makarne fortfarande lefva i kil och ”osämja, samt oenigheten öfvergår lill så ”våldsamma handlingar, att endera eller ”bägge Makarnes lif och helsa derigenom ”äfventyras, Domaren må vara berättigad ”att, vid derom gjordt påstående, och lag”lig bevisning af ofvannämnde förhållande, ”tillåta endera makan att, under rättegången, ”flytta från den andra eller vidtaga andra ”åtgärder för skyddande af den våldförda ”makans lif och helsa.”
Då bevarandet af äktenskapets helgd och den deraf följande angelägenheten att ej lätta ut vägar ne till vinnande af äktenskapsskillnad synes fordra, det
Domstolarnes åtgärd i detta fall icke utsträckes öfver den gräns, som i Allmänna Lagen och 1 punkten af Kongl. Förordningen den 27 April 1810 är utstakad; då Makars skillnad till säng och säte så nära gränsar till fullkomlig äktenskapsskillnad, att, sedan det förra steget är taget, det senare är att anse såsom nästan säkert gifvet, hvaraf följer, att det är det förra, som förnämligast bör försvåras och genom lämpliga tvångs - Kongl. Maj.ts Kådiga Skrif v. JV.-o g6. 3 7 medel lill makarnes återförening motverkas, så framt man ej vill i oell med detsamma underlätta det senare: då den af Rikets Ständer föreslagne rättigheten för Domaren, att kunna tillåta endera makan, att under rättegången flytta från den andra, enligt Förslagets ordalydelse skulle ega rum endast då tvist uppstår om skillnad till säng och säte, hvilken fråga enligt Lag icke uppkommer förr, än tvänne varningsgrader af böters åläggande frugtlöst blifvit använde, •vid hvilket förhållande åter Domaren, enär fortfarande oenighet emellan makarne är lagligen styrkt, har rättighet och skyldighet att meddela formeligt beslut om skillnad till säng och säte, hvaraf följer, att, genom det föreslagna stadgandet, å ena sidan, litet eller intet vore vunnet till den lidande makans fredande från fortsatt våldsam behandling, samt, å den andra, om
Domarens meddelande slutliga Utslag, hvarigenom skillnaden på viss tid blefve stadgad, möjligen, efter fullföljd klagan, af högre Rätt ogillas, den af förste
Domstolen i förväg lemnade tillåtelsen för makarne att lefva åtskiljde, så länge tvisten påstår, (innefattande i alla fall en uppenbar motsatts af hvad Lagen i allmänhet stadgat om verkställighet af Domstolars beslut), kan snarare motverka än befrämja det ändamål man ville söka, när dessa makar efter någon tids 38 Kongl•
Majds Nådiga Skrif v. N.-a <)6. skilsmessa skulle åter tvingas till en sammanlefnad, som blefve följden af den högre
Domstolens pröfning; och då slutligen antalet och beskaffenheten af de varningsgrader, som, efter nu gällande Författningar, skola föregå makars skiljande till säng och säte, äfven om någon rättelse deruti skulle pröfvas lämplig, dock icke synes böra undergå förändring, utan i sammanhang med omarbetning af Lagarne om äktenskaps-skillnad i allmänhet, har Jag, efter Högste Domstolens och Stats-Rådets hörande, ansett
Mig böra vägra bifall å Edert ifrågavarande Förslag.
Uti skrifvelse af den ii sistlidne Januarii håfven J, Gode Herrar och Svenske Män, uppå anförde skäl i underdånighet föreslagit, att 5. §. i 17.
Ärfda .Balken, tillika med Förordningen den 19.
Augusti 1762 måtte helt och hållet upphäfvas, samt 4- §• i samma Capitel och Balk ändras till följande lydelse; ”Ali aflingejord och ärfda eller förvärfva lösören å landet, så ock allt gods i ”staden, ärfdt eller förvärfdt, rörligt eller ”orörligt, må man bortgifva eller testamentera till hvem man vill, skyld eller oskyld, ”barn eller andre arfvingar.
Dock ther Kongl, Maj:ts Nådiga Skrif v, N-o g6. 3g ”omyndiga barn äro, som icke ega något till ”föda och uppfostran; tå skall them först, •”efter stånd och värde, så mycket lemnäs, ”sorn Domaren skäligt pröfvar, till thess the ”sig sjelfve nära kunna.” Sedan Jag häröfver hört Högste Domstolen och Stats-Rådet, har Jag tagit detta ämne i öfvervägande; Och ehuru skäl synes förekomma för utsträckning af testamentsrättigheten i stad, har Jag likväl funnit emot Edert framställde förslag de anmärkningar ega rum, att, derest hela 5. §. 117.
Gap. Alfda Balken skulle upphäfvas, den i berörde lagrum arfvingar medgifne rättighet, att till sig lösa borttestamenteradt hus, tomt, gård och jord i staden, således komme att upphöra, under det bördsrätt till försåld dylik egendom ännu qvarstår, samt att, då, enligt den föreslagne förändrade lydelsen af 4* §• i nämnde Capitel, man eger att bortgifva eller testamentera allt gods i staden, ärfdt eller förvärfdt. rörligt eller orörligt, deraf rätteligen borde följa, att stadgande i 8. Cap. 3. §.
Jorda Balken, det man endast eger bortgifva sjette delen af jord, hus eller tomt i staden, ehvad det är ärfdt eller alhult, komme att upphäfvas, hvarom likväl
Edert förslag icke något innehåller.
Då dessa förhållanden äro stridande emot den enhet i lagstiftningen, som med 4o Kongl. Maj.-ts Nådiga Skrifv.
N.o g6.
Edert ifrågavarande förslag åsyftas, har Jag ansett Mig icke kunna detsamma antaga.
Sedan Högste Domstolen och Stats-Rådet blifvet hörde, har Jag funnit godt bifalla Edert, uti underdånig skrifvelse den 17 September sistlidne år, framställde förslag, att det i 10.
Cap. 3. §, 2 Mom.
ByggningaBalken stadgade förbud att hugga eller sälja maste-träd, som på skattejord finnes, förr än det kronan hembudet är, må upphäfvas, samt krono-skattehemmans-egare tillerkännas fri dispositionsrätt öfver alla antingen redan befintlige eller framdeles uppväxande mäste- och storverks-träd, emot de vilkor, som uti Eder berörde skrifvelse finnas omförmälde; Och kommer detta Mitt och Edert gemensamma beslut att intagas uti den allmänna oeconomiska Författning, som angående fri dispositions-rätt öfver Ekeskog å Skattejord varder utfärdad.
Såsom svar på Min Nådiga proposition, af den 27 Mars sistlidne år, angående förmånsrätt för Upsala Åcademie hos dess uppbördsman, i afseende å medel, som af dem för Academiens räkning blifvit uppburne eller förvaltade, håfven J, Gode Her - Kongl. Maj.-ts Nådiga Shrifv. År;o gG. 41 rar och Svenske Män, uti skrifvelse af den 19 påföljde October, i underdånighet föreslagit: att genom serskild
Författning må varda stadgadt sorn följer: ”För medel, som Consislorii-Notarié ”i eller för sin tjenst till förvarande, förvaltning eller redovisning emottagit, ege ”vederbörande Dom-Capitel i denne tjenste"mans egendom enahanda förmonsrätt, som ”den, hvilken efter Lag tillkommer upp”hördsmans skuld till kronan, samt kyrkors ”och Fattig-Inrättningars fordringar hos de”ras föreståndare, så framt ej Dorn-Capitlet ”brustit i den tillsyn, eller efter låtit det ”lagliga förfarande, som Kongl. Brefvet den ”1 Junii 1791 Dom-Capitlet ålägger.” ”En lika förmons-rätt tillkommer ock ”Academierne i Upsala och Lund hos de”ras uppbördsmän oell redogörare för me”del, som desse i och för sine tjenster 0111 ”händer fått.” Efter Högste Domstolens och Stats-Rådets hörande har Jag funnit godt gilla Edert berörde förslag, hvarom Allmän Författning kommer att utfärdas.
Efter Högste Domstolens och Stats-Rådets hörande, har Jag tagit i öfvervägande 4a Kongl, Maj:ts Nådiga Skrif».
Edert, uti skrifvelse den 11 sistlidne Januarii, i underdånighet framställde förslag, att, med ändring af Kongl. Förordningen den 11 December i 766 och Kongl. Brefvet af den i3 Julii 1775, skulle stadgas som följer: ”1:0
I Städerne, med undantag af Slockholm, åligger det Magistraterne att, då verkställighet söks å Dom eller Utslag, hvarå ”utmätning följa bör, inom 14 dagar från ”den dag, då Domen eller Utslaget till Magistraten aflemnas, hvaröfver skriftligt be”vis ovägerligen bör Sökanden meddelas, ”i laga ordning utmätning hos Gäjdenären "förrätta.
Varder lös egendom utmätt, då "skall den, med iakttagande af hvad i Kongl. "Förordningen den 18 December i8a3, angående vissa omständigheter i afseende på ”verkställigheten å auctioner å utmätt egen"dom, är föreskrifvet, genom Magistratens ”försorg försäljas så tidigt, att borgenären ”kan, inom sex veckor från ofvannämnda dag, ”af försäljningssumman, så långt den förslår, "erhålla betalning för sin fordran.
Utmä"tes fast egendom, då skola anstalter till ”dess försäljande i enlighet med irsta och "2:dra punkterne i berörde Förordning så "skyndsamt vidtagas, att, der mer än en "auction blifver af nöden, äfven andra auc"tionen må kunna inom tre månader från Kongl. Maj.-ts Kådiga Skrifv.
K.-o [)6.
41 ”sagde dag för sig gå; och besörje sedan ”Magistraten, att livad af köpeskillingen ”borgenären tillkommer, hålles honom tillhanda sist fjorton dagar efter köpeskillingens förfallotid.” ”2:0 Å landet skall Kronofogde, inom ”En månad från den dag då Dom eller Utslag, hvarå utmätning följa bör, till honom ”aflemnas, utmätning hos gäldenären förrätta; och vare Kronofogde skyldig att, derest ”lös egendom i mät tages, inom tre måna”der från nyssnämnde dag, egendomen i ”vederbörlig ordning försälja och af försaljhingssumman, så vidt den förslår, borge”närens fordran gälda.
Utmätes fast egen”dom, gälle för Kronofogde hvad här ofvan ”angående Magistrat i thy fall är stadgadt;” ”3:o Försummar Magistrat eller Kronofogde något af hvad 1111 är föreskrifvet, sva”re då för det, som utmätas och försäljas ”bordt, der ej visas kan, att borgenär lemhat gäldenär anstånd med betalningen, ”eller att egendomen ej kunnat säljas å tid, ”sorn derföre rätteligen utsatt och kungjord ”varit, eller att, oaktadt vidtagne lagliga åt”gärder till köpeskillingens indrifvande, så”dane hinder dervid mött, som af Magistra”ten eller Kronofogden ej förekommas kun”nat; börande i sistberörde arne fall skrift”ligt besked, med uppgift af hindrens be - 44 Kongl. Maj:ts Nådiga Skrift). N:o g6. ”skaffenhet, på borgenärens begäran, honom ”genast meddelas.” ”4:o
Vill gäldenär klaga öfver utmätning, som hos honom verkställd är, åligge ”honom att, inom 14 dagar från den dag ”då utmätningen skedde, till Konungens Befallningshafvande sin klagoskrift ingifva, ”vid äfventyr, att hans klagan eljest icke ”till pröfning upptages; Dock skall dylik ”klagan ej hindra utmätnings- åtgärdens fullbordan eller egendomens försäljning, derest ”ej Konungens Befallningshafvande förord”nar, att den inställas må.”
Jag anser lika med Eder den uti Kongl.
Förordningen den it
December 1766 föreskrifna tid för fullbordande af utmätning å landet böra förkortas, samt deremot den i Kongl. Brefvet den i3 Julii 1775 stadgade tid för utmätnings verkställande i Stad erfordra förlängning, äfvensom Jag erkänner hehofvet af hittills saknad föreskrift rörande tiden för öfverklagande af felaktige åtgärder vid utmätnings förrättande; men emot Edert ofvanberörde förslag lill aflijelpande af dessa bristfälligheter i Lagstiftningen, har Jag funnit följande anmärkningar förekomma: i:o att den uti ardra punkten föreslagna tid, inom hvilken kronofogdar böra hafva Kongl. Majds Nådiga Skri/v.
No g6 /p verkställt utmätning, synes vara allt för inskränkt; serdeles vid de tillfällen da, efter slutade Tings-terrniner, mänga expeditioner, af flerfaldig beskaffenhet pä en gång påkalla kronofogdens verksamhet.
För utmätningar å landet erfordras ofta flere mils resor, hvarvid mehnföre eller eljest svårt väglag i betydlig nion kan verka på möjligheten af en skyndsam verkställighet.
Och dessa omständigheter synas äfven böra föranleda till stadgande af en längre tid, inom hvilken försäljning af utmätt fast egendom å landet bör vara gjord, än den, som för slik åtgärd i Städerne blifvit föreslagen; 2:0 att de i esta och ardra punkterne nyttjade uttrycken: ”utmätning hos Gäldenär förätta/’ möjligen kunna lemna rum för den misstydning, som skulle Magistrat eller Kronofogde, hvilken af vårdslöshet eller med afsigt utmäter endast någon obetydlig egendom, men underlåter utmäta annat tillgängligt, för full betalning erforderligt gods, ändock icke vara underkastad den stadgade ansvarigheten, efter som utmätning verkeligen blifvit förrättadj, ehuru tili ingen eller föga båtnad för fordrings-egaren.
Lydelsen i denna del uti nu gällande föreskrifter al åren 1766 och 177b, der det heter på bägge ställen:
"fullgör sin skyldighet gefion utmätning” synes vara rigtiga - 46 Kongl. Maj.-ts Nådiga Skrifv.
N-o <96. re, enär derigenom uttryckes icke blott att utmätningen företages, utan ock att den sker på ändamåls-eniigt sätt; 3:o att i förslaget saknas det stadgande 1766 års Förordning innehåller derom, att, när försummelse inträffat och Kronofogde i grund deraf är ansvarig för betalningen af hvad utmätas bordt, Konungens Befallningshafvande skall dertill lemna skyndsam handräckning; en föreskrift, hvilken, genom 1775 års Kongl.
Bref1 utsträckt äfven till Magistraterne, gagnar att utmärka, det så beskaffade fordringar äro executiva och ej behöfva, såsom en ersättningstalan eller såsom en fiscalisk action för tjenstefel, hos Domstol utföras; 4:o att 1 4;de punkten saknas bestämmelse för den händelse, då den, som utmätningen begärt, vill klaga öfver Kronofogdes eller Magistrats åtgärd; till afhjelpande af hvilken ofullständighet uti Förslaget synes hafva bordt tilläggas, att samma tid, som finnes stadgad för Gäldenär att utmätningsförrättningen öfverklaga, bör iakttagas af den utmätnings-sökande, derest han med förrättningen är missnöjd, dock att besvärstiden i senare händelsen borde beräknas från det hail af Utmätnings-Instrumentet erhållit del.
Kongl. Maj.-tx Nådiga Skrifv.
N-o q6. /yj
Med afseende å dessa anmärkningar, och då Contraproposition till förbättrande af det uppgjorde
Förslaget nu mera icke kan hinna att framställas och af Eder besvaras, finnér Jag
Mig nödsakad att å Edert ifrågavarande Förslag vägra bifall.
Sedan Jag, uti Nådig Proposition af dell Q April sistlidne år för Eder framställt behofvet, att i vissa delar förändra Ansvarighets-lagarne, för Edni Fullmägtige i Banken och Riksgälds-Contoiret, af den i Maj 1810, samt Ansvarighels-lagen förDirecteurerne vid Discont-Contoiren i Götheborg och Malmö, af den 8 April 1824, och J, såsom svar å berörde Proposition, uti Skrifvelse den 25 sistlidne Januarii, föreslagit ändring af 3:dje, egde och io:de §§ af Ansvarigbets-lagen för Fullmägtige i Banken, samt 5:te, io:de och 1 1 :te §§ af den för Fullmägtige i Riksgälds-Contoiret, äfvensom ändring af 5:te § och införande af en ny § uti Ansvarighets-Lagen för Directeurerne uti DiscontContoiren, så har Jag, efter Högste Domstolens och Stats-Rådets hörande, funnit godt att gilla och antaga de sålunda föreslagne ändringarne; och komma, med iakttagande deraf, berörde 3:ne Ansvarighets-Lagar att omtryckas och under denna dag utfärdas. 48 Kongl. Maj.-ts Nådiga.
N:0 96.
J håfven, Gode Herrar och Svenske Män , uti Skrifvelse af den a5 sisfclidne Januarii, i underdånighet föreslagit, att, roed upphiifvande af Kongl. Förordningen den i3 Julii 1818, angående handskrifne, på Sedelhafvaren eller Ordres ställde Invisningars eller så kallade Assignationers belopp, må stadgas: ”alt invisningar emellan enskilda personer eller Bolag inom Riket må ”kunna ställas å hvad summa som helst, större ”eller mindre, under dervid fästade vilkor: ”att å en summa af 100 R:dr Banco ”eller derutöfver, Invisning får utfärdas, ej ”mindre handskrifven, än tryckt eller gra » I >> verad; ”att, då Invisningen å mindre summa ”lyder, densamma måste vara handskrifven;” ”att Invisningen eller Assignationen all”tid bör vara ställd till viss man eller Or”dres, samt att i öfrigt, hvad Allmänna ”Lagen och serskilda Författningar föreskrifva, rörande så kallade löpande skuldsedlar, ”vare sig i afseende på formen för deras ”giltighet, betalnings-ansvaret eller hvad för”hållandet vara må, i allt blifver gällande för ”dessa slags Invisningar eller Assignationer.” Efter Högste Domstolens och StatsRådets hörande, har Jag tagit detta ämne i öfver - Kongl.
Maj.-1 i Nucliga Skrifv.