Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Derföre beslöt Ofverdirektören, så snart oftanämnda Kongl, kungörelse den 7 Februari 1860 kommit honom tillhanda, hvilket icke kunde ske förr än efter den 31 Mars samma år, då den nådiga kungörelsen publicerades genom Svensk Författnings-samling, — att, derest de af Ofverdirektören åtskillige
Landtmätare ådömda och för bristande tillgångar hos dem balanserade böter och vitén då ännu icke blifvit indrifna, Landtmäteri-fiskalen skulle hos Eders Kongl. Maj:ts vederbörande Befallningshafvande begära, att samma böter och vitén måtte blifva antingen uttagne, eller ock, om tillgångar till deras gäldande hos vederbörande fortfarande saknades, på föreskrifvet sätt förvandlade.
Denna föreskrift, hvilken afsåg en mängd bötesposter, fullgjorde Landtmäteri-fiskalen, redan den 23 April 1860.
Och torde af detta allt vara uppenbart, att hvarken Ofverdirektören eller Landtmäteri-fiskalen underlåtit att skyndsamt handlägga det ifrågavarande ärendet, samt att det derefter berodde på Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande att vidtaga de kraftigare åtgärder, hvarom mera längre ned i detta underdåniga utlåtande, som Revisorerne förmenat hafva varit erforderliga för minskning af balansen.
Hvad härefter angår det, att Ofverdirektören vid 1861 års sint uppgifvit, det balansen betydligen minskats, hvilket åter Revisorerne ansett icke hafva varit händelsen, så förhåller det sig visserligen så, att, såsom de förmält, de balanserade böterna och vitena utgjorde, enligt 1859 års räkenskap, 4,246 R.dr 6 öre och enligt räkenskapen för år 1861 3 538 R:dr 88 öre: men då Revisorerne häraf dragit den slutsats, att förminskningen uti balansen vid slutet af år 1856 icke skulle vid 1861 års slut utgjort mera än skillnaden emellan förenämnda tvenne summor, eller något öfver 700 R:dr, så hafva de, — emedan i den sista summan äfven inberäknats de böter och vitén, som blifvit ådömda åren 1860 och 1861 samt balanserades vid sistnämnda års slut och utgjorde icke mindre än 2,265 R:dr, men naturligtvis icke kunde balanseras redan år 1856, C 279 — misstagit sig. hvilket val icke skett, om de er fordell igen jemtön de två balanserne med hvarandra.
De balanserade böterna och vitena utgjorde nemligen, enligt räkenskaperna för l:o enligt General-landtmäteri-kontorets saköreslängder, för år saköres- år 1850 och år 1861.
1842 R:dr 30: — intet. 1844 » 5: — 5: — 1848 » 92: 50. 15: - 1849 » 120: — intet. 1851 » 82: 50. intet. 1852 » 15: — 15: - 1853 » 120: — 95: - 1854 » 172: 50. 120: — 1855 » 107: 50. 85: - 1856 » 55: — 52: 50. 1857 85: — 58: 38. 1858 » 608: 50. 263: — 1859 ,257: 50. 85: — 1860 » L — 131: 50. 1861 » _ 1,318: 50.
Summa R:( 793: 88. 2,751: 2.243: 2:o enligt från landsorterna inkomna utslag m. m., gifna år 1852 R:dr 25: — 1854 » 112: 56. 1858 » — 1859 » 1,357: 50. 1860 » — 1861 » — Summa R:dr 1,495: 6. intet, intet. 280: — 200: — 75: — 740: — 1,295: Totalsumma R:dr 4,246: 6. 3,538: 88. af hvilket allt synes, att den ifrågavarande balansen vid 1859 års slut blifvit till slutet af år 1861 förminskad, hvad beträffar de i General-landtmäteri-kontoret ådömda böterna och vitena, från 2,751 R:dr till 793 R:dr 88 öre och, vidkommande dem, sorn ådömts i landsorterna, från 1,495 R:dr 6 öre till 200 R:dr, samt således på det hela från 4,246
R;dr 6 öre till 993 R:dr 88 öre, eller med 3.252 R:dr IS öre, i stället för af Revisorerne uppgifne något öfver 700 K:dr.
De af Revisorerne ifrågasatta ofvanberörde kraftigare åtgärderne skulle, enligt deras åsigt, varit erforderliga »i synnerhet hvad de i landsorterna ådömda böterna beträffar, hvilkas förvandling ej varit af nådiga kungörelsen den 7 Februari 1860 beroende» och af hvilka slags böter, enligt Revisorernes uppgift, en icke ringa del blifvit »för längre tid sedan ådömd», men ändock balanserad uti ISO 1 års räkenskap.
Med det förra förhåller det sig, såsom af det föregående synes, sålunda, att vid sistnämnde års slut balanserades, utom 740 R:dr, hvilka blifvit samma år ådömda och Revisorerne icke skäligen kunnat afse, allenast 555 R:dr, motsvarande ungefär en tredjedel af det — 280 — bötesbelopp, sora i landsorterna blifvit ådöradt under endast ett ar, eller 1859, enligt det årets räkenskap utgörande 1,532 R:dr 50 öre och hvaraf 1.357
R:dr 50 öre måste balanseras.
Hvad beträffar det, att förberörde 555 R:dr skulle vara för längre tid sedan ådömde, så synes jemväl af det föregående, att af närande belopp ådömdes 280 R:dr år 1858, 200 R:dr år 1859 och 75 R:dr år 1860.
Och vidkommande slutligen det, att kraftigare åtgärder, än som skett, enligt Revisorernes förmenande, bort kunna vidtagas för indrifning af nämnde bötesposter, så får Ofverdirektören underdånigst meddela, att, af förenämnde 280 R dr, de 250 ådömdes f. d. vice Kommissions-landtmätaren F. R., som häröfver besvärade sig, slutligen hos Eders Kongl. Maj:t, hvars nådiga utslag gafs den 3 April 1862, hvarförinnan bötesbeloppet naturligtvis icke kunde indrifvas, men som sedermera skett, och att återstående 3;)
R:dr blifvit ådömde f. d. vice Kommissionslandtmätaren F. W. C., som visserligen icke anförde besvär, men snart begaf sig till Ryssland, derifrån han först för ett par månader sedan återkommit, hvilket förklarar, hvarföre nämnde bötesbelopp icke blifvit redovisadt; att. af förenämnde år 1859 ådömda 200 R:dr, de 150 ålades ofvanberörde f. d. vice Kommissions-landtmätare F. R., som anförde besvär i Eders Kongl. Maj:ts och Rikets Svea Hof-rätt, hvars utslag gafs den 24 Februari 1862 och vann laga kraft, hvarefter bötesbeloppet blifvit betaldt, samt återstående 50 R:dr f. d. vice Kommisions-lardtmätaren P. C., om hvilken bötespost mycket skriftvexlats, utan att den ännu blifvit härstädes redovisad, emedan dels domaren, af misstag, uti Härads-rättens saköreslängd icke infört General-landtmåterikontoret, såsom, enligt det laga kraft vunna utslaget i målet, bort ske, utan Kongl. May.t och Kronan, i hvars uppbörd medlen ingått, samt dels, detta oaktadt, Eders Kongl. Maj:ts och Rikets Kammar-rätt den 12 sistlidne
Maj icke tillåtit medlens afskrifning i Kontorets räkenskap, som en följd hvaraf förberörde misstag blifvit, för vinnande af rättelse, å vederbörlig ort anmäldt; samt slutligen, att, af ofvannämnde år 1860 ådömda 75
R:dr böter, blifvit ålagde dels 15 R:dr Kommissions-landtmätaren K. E. M., hvilken samma år afled och hvars efterlemnade tillgångar afträddes till hans borgenärers förnöjande, — dels 45 R:dr vice Kommissions-landtmätaren O. G. K., som, i anseende till bristande tillgång, aftjenat beloppet, enligt sistlidet år hit inkommen underrättelse, — och dels 15 i;:dr Kommissions-landtmätaren A. R. H., hvilket belopp, oaktadt flera skrifvelspr till Eders Kongl. Maj:ts vederbörande Befallningshafvande, ännu icke blifvit redovisadt.
Slutligen, och för den händelse det skulle synas anmärkningsvärd^ att böter och vitén, som blifvit i General-landtmäteri-kontoret ådömde redan åren 1844, 1848, 1852 och flera derefter följande år, balanserades vid 1861 års slut, fastän om deras indrifning, efter hvad i det föregående är vordet upplyst, erforderliga framställningar redan den 23 April ,,1860 gjorts hos Eders Kongl. Maj:ts vederbörande Befallningshafvande, så anser sig Ofverdirektören böra, med tillkännagifvande, att denna dag icke någon balanserad r,böt3spost för åren 1844 -1857 återstår till redovisning, underdånigst nämna, att, hvad Ofverdirektören af flera skriftvexlingar i ämnet har sig väl bekant, icke sällan stor svårighet möter för Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande att snart indrifva ålagda böter, icke blott derföre, att utslag, hvarigenom de ådömas — och som härstädes anmärkas i bötesmedels-räkenskaperne så snart de hitkomma från landsorterna eller härstädes utgifvas — stundom öfverklagas och att ålagda böters indrifning ibland blifver beroende af konkursutredningar, utan äfven af andra orsaker, såsom exempel hvarpå Ofverdirektören torde få dels åberopa hvad i det föregående blifvet uppgifvet, i fråga om de böter, som ålagts f. d. vice Kommissions-landtmätarne F. W. C. och P. C., samt dels ytterligare anföra, att af de år 1861 från arén 1844, 1848, 1852, 1853, 1854 och 1855 balanserade, härstädes ådömda bötesposterna. icke mindre än sju skolat — 281 — gäldas af Landtmätare, som hållit sig så väl undan, att de icke kunnat af vederbörande exekutorer anträffas förr än under innevarande och sistförflutna år, då samma bötesposter ock blifvit redovisade.
Med afseende å allt hvad sålunda blifvit i underdånighet anfördt och upplyst, vågar Öfverdirektören förmoda, att hvarken Eders Kongl. Maj:t eller Rikets Ständer, hos hvilka Revisorerne gjordt sin förevarande anmälan, skola finna densamma förtjena något afseende.
LUDVIG B. FALKMAN.
Hampus Wetterström.
Stockholm i General-landtmäteri-kontoret den 14 December 1863. kongl.
LandtbruKs-akademieiis underdåniga utlåtande, i anledning af Rikets Ständers Revisorers anmärkning vid granskning af nämnde Akademis räkenskaper för år 1861.
Genom nådig remiss af den 23 Oktober innevarande år, har Eders Kongl. Maj:t anbefallt Landtbruks-akademien afgifva underdånigt utlåtande öfver Rikets Ständers Revisorers vid Akademiens räkenskaper för år 1861 gjorda anmärkning, att under revisionsåret utbetalts vid Akademiens allmänna sammankomster 391 stycken silfverjettoner, i värde motsvarande 782 R:dr.
Akademien får med anledning häraf underdånigst upplysa, att enligt Akademiens första af Kongl. Maj:t för henne utfärdade nådiga stadgar af den 3 December 1812 bestämdes (§ 69) utdelning af 4!) silfverjettoner vid hvarje allmän sammankomst, eller flera jettoner om antalet af de närvarande ledamöterne var större, samt vid afdelningssammankomsterne åtta jettoner till hvardera af Landtbruks-, Hushålls-, Vetenskaps- och Statistiska- afdelningen och sex jettoner till hvardera af de tre öfriga afdelningame; och hafva jettoner sålunda utdelats icke blott vid de allmänna, utan äfven vid afdelningssammankomsterne allt intill den 28 Augusti år 1841, då Akademien erhöll förnyade nådiga stadgar, hvilka i § 45 föreskrefvo, att jettoner endast skulle utdelas vid Akademiens allmänna sammankomster, en jetton till hvardera af Akademiens närvarande ledamöter och tjenstemän, hvilket stadgande bibehållits i de af Eders Kongl. Maj:t för Akademien sednast fastställde förnyade stadgar af den 6 November 1857.
Då merbemälde jettoner, som numera endast vid Akademiens allmänna sammankomster utdelas, icke bekostas af statsmedel, utan med en del af räntan å den fond, 36 — 282 - som till Akademien förärats af Högstsalig Hans Majit Konung Carl XIV Johan, samt jettonutdelningen skett på sätt Akademiens af Eders Kongl.
Majit nådigst fastställde stadgar föreskrifva, vill det synas, som skulle detta ej bort föranleda någon anmärkning från Rikets Ständers Revisorer, helst som vid andra Akademier inom fäderneslandet af ålder samma förhållande egt och fortfarande eger rum, äfvensom ett likartadt förfaringssätt införts vid den i sednare åren stiftade Statistiska beredningen; Akademien får alltså för sin del hos Eders Kongl. Majit underdånigst hemställa, att
Akademiens stadgar må i förberörde hänseende bibehållas oförändrade.
Remisshandligarne återgå härhos.
På Landtbruks-akademiens vägnar: CARL G.
MÖRNER. J. Arrhenius.
Styrelsens för Ultuna Landtbruhs-instltiit underdåniga utlåtande, i anledning af 1863 års Stats-revisorers berättelse om granskning af nämnde
Instituts förvaltning och räkenskaper för år 1861.
Genom nådig remiss af den 23 sistlidne Oktober, har Eders Kongl. Majit behagat anbefalla Styrelsen för Ultuna Landtbruks-institut att afgifva underdånigt utlåtande öfver de anmärkningar, hvilka Rikets Ständers sednast församlade Revisorer, uti afgifven underdånig berättelse af den 14 Oktober 1863, ansett sig böra framställa i afseende på uppställningen af Institutets räkenskaper samt angående Institutets förvaltning under år 1861.
I det Revisorerne visserligen vitsorda den ordning och noggrannhet, hvarmed Institutets räkenskaper blifvit förda, anse de emellertid, att större klarhet och enkelhet i förevarande afseende vore att önska.
De hafva härutinnan fästat uppmärksamheten vid det förhållande, att nettobehållningen af Ultuna gård uppgår endast till 6,545 R:dr 91 öre, under det bruttoafkastningen för det ifrågavarande räkenskapsåret utgör 32,482 R:dr 98 öre; en afkastning, som Revisorerne funnit skäl att betrakta såsom ganska god.
Den förvaltnings- och brukningskostnad, som blifvit egendomen påförd, stiger följaktligen till ett belopp af 25,937 R:dr 7 öre, hvari likväl utgiften för utsäde och frö är inberäknad till ett värde af 3,164 R:dr 88 öre, Revisorerne finna denna utgiftssumma för egendomens skötsel vara alltför dryg.
— 283 - Till svar härå får Styrelsen underdånigst tillkännagifva, att arbetena för skötseln af Ultuna gård till en stor del och i öfverensstämmelse med Institutets ändamål utföras af de 24 lärlingar samt jemväl af eleverna, som vid Institutet vistas, och hvilka dessutom åtnjuta theoretisk undervisning i landtbruket och dermed sammanhängande ämnen.
Hälften af lärlingarnes antal utgår, såsom allmänt bekant är, hvarje höst, under det ett motsvarande antal nya lärlingar årligen inträder i kursen.
Det är naturligt, att detta ständiga ombyte af nya arbetare äfvenledes skall göra kostnaden för arbetets utförande vid Ultuna dyrare, än på en enskild persons egendom, der vana jordbruksarbetare under en längre följd af år användas.
Vid Ultuna deremot måste alla dylika förrättningar ställas så, att derigenom undervisning i arbetets riktiga utförande på samma gång meddelas lärjungarne.
Det är lätt att inse, det en nykommen lärling, som är ovan vid både dragare och redskap, ej kan uträtta så mycket som en annan mera van och förut vid jordbruket hemmastadd arbetare.
Institutets pligt är, att i detta hänseende mindre afse egen fördel, än landets bästa i allmänhet.
Lärjungarne skola utbildas till skickliga arbetare samt undervisas i att väl handhafva och bruka de mångfaldiga och nya åkerbruksredskaper och maskiner, som vid ett större jordbruk kunna förekomma.
Men så snart man härutinnan lyckats komma derhän, att lärlingen vunnit öfning och färdighet att förrätta ett arbete både väl och derjemte med någorlunda raskhet, då är denne färdig att lemna Institutet, som sedan får börja samma undervisningsarbete på nytt igen med en nykomling, lika oerfaren som den förre var vid sin ankomst till läroanstalten.
Under vintermånaderna upptages en god del af dagen med att theoretiskt undervisa lärlingarne inne på lärorummet.
Detta oaktadt upptages i dagsverksjournalen det utarbete, som på den öfriga delen af dagen blifvit verkställda såsom fullt dagsverke.
Institutets konto visar, att lärlingarnes dagsverken under året uppgått till ett antal af 6,041.
Dessa hafva till största delen blifvit utgjorda vid gården.
Emellertid upptages i räkenskaperna hvarje vid gården utgjordt dagsverke till ett pris af 69 öre, hvarjemte ökedag-verkena äro bokförda till 3 R:dr )0 öre för hvarje par af hä stärne samt 1 R:dr 15 öre för paret af oxarne.
Utgiftssumman för alla under året vid gården utgjorda såväl person- som ökedagsverken har härigenom stigit till ett belopp af 10,503 R:dr 4 öre.
I fall man ej upptagit lärlingarnas dagsverken, såväl deras egna som för de dragare, hvilka de vid arbetet begagnat, tili högre värde, än hvartill det derigenom förrättade arbetet skäligen kunnat uppskattas, så skulle det slutliga resultatet blifvit helt annorlunda och gårdens nettobehållning en helt annan, än hvad räkenskaperna nu angifva.
Styrelsen vågar emellertid i underdånighet uttala den förhoppning. att Eders Kongl. Majit skall finna den undervisning och praktiska arbetsskicklighet, som beredes åt Institutets lärjungar, under det de verkställa gårdens yttre arbeten, mera värda och af större gagn för staten och landet i allmänhet, än om i räkenskaperna gårdens nettobehållning utfaller till ett belopp, som är några tusen riksdaler högre, än det nu på papperet synliga.
Att Ultuna gård ändock i verkligheten gifver en icke så obetydlig afkastning, inses emellertid, då värdet af årets skörd, bestående af säd, rotfrukter och hö samt nettoinkomsten af ladugården, stiger till 32,482 R:dr 98 öre; ett förhållande, som tillräckligt visar, att gårdens afkastning för närvarande är en helt annan, än då egendomen först lemnades till Institutet.
Bland större utgifter som gården under det ifrågavarande räkenskapsåret fått vidkännas, må nämnas omkostnaderna för reparationer å byggnader och torp m. m. till en summa af 1,981 R:dr 46 öre, för slitning samt inköp af inventarier m. m. 2,960 R:dr 16 öre, eller tillsammans 4,941 R:dr 62 öre.
Det beror af omständigheterna, huruvida reparationer å byggnader och dylikt under vissa år gå till högre och under andra till lägre belopp.
- 284 — Att under förutnämnda förhållanden redskaper och dylikt slitas och ofta skadas mera vid ett landtbruks-institut, än på andra ställen, der man får använda vana arbetare, som ej behöfva särskildt undervisas och inöfvas, är temligen klart.
Inventariernas underhåll kostar följaktligen mera här än annorstädes.
Dessutom nedlägger Institutet ännu fortfarande årligen betydliga summor på jordens grundförbättring, såsom för täckdikning, omläggning och planering af skiftena m. m., hvilket allt visserligen för tillfället ökar brukuingskostnaden, men hvilken dock under kommande år genom den ökade afkastningen återbetalas både till kapital och ränta.
Revisorerna anmärka vidare, att Institutet vid åtskilliga förnödenheters anskaffande ej synes iakttaga klok beräkning och god hushållning.
Såsom stöd för en sådan förmodan, anföra Revisorerne, att 290f famnar barrved blifvit inköpte för det höga pri set af 16
R:dr 75 öre pr storfamn; de föreslå, att man i stället borde kunna använda gårdens dragare för hemforsling af bränsle från kringliggande skogar.
Styrelsen får underdånigst härtill svara, att de mindre närmast intill Upsala gränsande skogar, af hvilka Institutet till sin disposition endast eger den högst obetydliga kronoparken Lilla Djurgården mot erläggande af arrende till Kronan, ingalunda kunna förse Ultuna med det bränsle, som årligen behöfves, äfven om hela afkastningen från öfriga kringliggande parker uteslutande försåldes till Institutet.
Trakten närmast omkring
Upsala är ej heller bekant för att ega några skogar af större utsträckning, hvadan ock största delen af den ved, som orten behöfver, mäste från längre bort belägnaskogrikare trakter inköpas.
Året 1861 fanns ännu ej ångtröskverk vid Ultuna, hvarföre gårdens dragare under en stor del af vintern voro upptagne i och för tröskningen af säden, hvarjemte göd8elkörning samt hemforsling af säd och hö från den temligen aflägsna, på den tiden ännu ej bebyggda Kungsängen, förutom alla öfriga vid egendomen förefallande arbeten, såväl under vintern som sommare*, höllö dragarne i en sådan ständig verksamhet, att föga eller ingen tid kunde lemnäs öfrig för hemtning af ved från mera aflägsna orter.
Att under år 1861 veden steg till ett mer än vanligt högt pris, berodde helt och hållet af omständigheterna och den ringa tillgången af ved på närmare håll.
På alla de ställen i Upsala och dess närhet, der ved måste inköpas i större partier, nödgades man derföre betala densamma lika högt, ja i allmänhet ännu högre, än vid Ultuna.
För att emellertid erhålla den ved, som för Institutet var behöflig, till det mest billiga pris, utlystes entreprenadauktion att hållas i Upsala Landskansli, dervid Styrelsen sattes i tillfälle att pröfva de gjorda anbuden.
Bland de anbud, som dervid inkommo, antog Styrelsen det af Herr Fogelström gjo da, såsom det billigaste och till följe af omständigheheterna för Institutet mest lämpliga.
Sedan detta skett och det visat sig, att ved sålunda ej kunde köpas för bättre pris, än det ofvan af Revisorerne omnämnda, torde anmärkningen för misshushållning i detta afseende böra förfalla.
Upplysningsvis må nämnas, att år 1860 inköptes 300 famnar ved till Institutet för 10 R:dr pr storfamn samt år 1862 likaledes 295J famnar efter 11 R;dr 25 öre pr famn, hvilket ådagalägger, att
Styrelsen härutinnan städse sökt iakttaga den sparsamhet, som varit möjlig att åstadkomma.
Uti sin berättelse hafva Revisorerne befarat, att Institutets förtroende skulle nedsättas, ifall Ultuna ej vore ett mönster i hushållning och genom sitt exempel visade för de unge män, som derstädes undervisas i landtmannayrket, huruledes man bör iakttaga sparsamhet och klok beräkning vid jordbrukets bedrifvande.
— 285 — l så fall är det en glädje för Styrelsen att få tillkännagifva, att förtroendet för Ultuna långt ifrån att hafva aftagit, tvertora mer och iner ökats för hvarje år, hvilket nogsamt spörjes af de nästan postdagligen ingående förfrågningarna från olika delar af laudet samt från Norge och Finland om inträde vid Institutet, för erhållande af undervisning och råd i landtbrukets alla delar.
Det är detta ökade förtroende, som föranledt behofvet af större och flera anslag till Institutets utvidgning, motsvarande tidens fordringar.
Exempelvis må anföras, att vid sista tillsättningen af elev- och lärlingsplatserna måste Styrelsen, till följe af bristande utrymme, neka 30 ynglingar inträde sorn elever samt 50 som lärlingar, bland de sökande.
Revisorerne omförmäla vidare såsom ett bevis på mindre god hushållning, att Granebergs utgård under år 1861, i stället för vinst, lemnat en förlust af 792 R:dr 9 öre; ett förhållande, som flere år å rad synes inträffa.
Hela afkastningen för Graneberg (bestående af 1 mantal) i säd, rotfrukter och hö är uppskattad till 2,140 R:dr 42 öre, under det omkostnaden för utgjorda dagsverken under året ensamt uppgått till 1,864 R:dr 83 öre.
Det torde vara tillräckligt att härvid endast upplysa, att de hästar, oxar samt hufvudsakligen ungboskap, utgörande tillsammans omkring 30 å 36 djur, som vid Graneberg äro placerade, egentligen för det der befintliga betets skull om sommaren samt för öfrigt tillföije af bristande utrymme för samtlige kreaturens uppställning vid Ultuna, äro i räkenskaperna upptagna tillsammans med hufvudgårdens kreatur i ett och samma konto, hvarföre också vinsten af betet och djurens tillväxt och ökade värde m. m. i räkenskaperna ej kommit Graneberg till godo.
Deremot äro alla de dagsverken, som blifvit använda för hemforsling af foder från Ultuna-Kungsäng och till Graneberg under vintern, äfvensom större delen af de dagsverken, som i och för kreaturens skötsel och vård blifvit utgjorda derstädes året om, upptagna tilsammans med de öfriga dagsverkena vid skötseln af Granebergs utgård samt inberäknade i en och samma utgiftssumma.
Denna utgård har sålunda alltid varit behöflig för Ultuna, såsom ofvan blifvit antydt, och medfört för Institutet en väsendtlig och verklig vinst, ehuru man, för att sluta blott och bart af räkenskaperna, tycker sig finna, att Graneberg gått med en årlig förlust.
Slutligen hafva Revisorerne anmärkt, hurusom i utgående balanskonto, utom till särskilda värden upptagne och balanserade spanmål och mjöl, viktualier, hästar, nötkreatur o s. v,, dessutom blifvit såsom inventarier balanserade å Institutet 11,767
R:dr 73 öre samt å Ultuna gård : . 14,078 » 44 » eller tillsammans en summa af 25,846
R:dr 17 öre; och då någon fullständig förteckning öfver dessa inventarier icke blifvit bifogad, så hafva Revisorerne ansett sig böra fordra upplysning om desammas beskaffenhet och verkliga värde.
Till svar härå får Styrelsen i underdånighet omförmäla, att den speciella inventarieförteckningen, som årligen upprättas, vore för vidlyftig att i kapitalboken på utgående balanskontot fullständigt intagas, alldenstund den ensam utgör en bok på öfver 60 sidor.
Man har äfven ansett det mindre behöfligt att bifoga den fullständiga inventarieförteckningen, eftersom de af Chefen för Civil-departementet utsedde
Revisorerne på ort och ställe årligen äro i tillfälle att granska värdet och beskaffenheten af inventarierna och sålunda kunna intyga riktigheten af deras belopp i allmänhet.
— 286 — För att emellertid nämna något om beskaffenheten af de å Institutet till ett värde af 11,767 R:dr 73 öre upptagna, men ej specificerade inventarier, så utgöras dessa af möbler, sängkläder, linne och duktyger, glas och porslin, kökssaker, mjölkkärl och mejeriredskaper m. m.
Dessa inventarier finnas placerade uti omkring 8() särskilda rum och höra till de saker, som dagligen vid Institutet begagnas.