Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det förekommer mig derför ganska naturligt alt den, som vill något vårda sig om sitt andra vildt, framför en sådan jägare föredrager sjelfva räfven.
Man har såsom enda motiv för denna rätt att å annans egor jaga räf anfört, att eljest hinder skulle vara att till sådan jagt begagna drifvande hundar; men då i allmänhet detta jagtsätt ganska sii Ilan lyckas samt så många ändamålsenligare finnas såsom med »ringning», sax, grop m. m. samt slutligen förgiftning, som, om den är klokt tillställd, ensamt för sig kan, utan fara för andra varelser, åstadkomma inom hela vida trakter förstörelse af det hatade djuret, torde det anförda motivet finnas vara allt för svagt, för att åstadkomma ett nytt lagstadgande, som uppenbarligen skulle blifva en täckmantel för tjufskytteriet samt för öfrigt endast alser tjenst åt den sorls rafjagl, som bedrifves egentligen ej så mycket för nyttan, som än mera såsom liebhaberei, hvilket kan, såsom hittills, på öfverenskommelsens väg bereda sig terräng heldre än att derför kränka andras rätt.
Jag vågar således vördsamt hemställa om ej ordet »räf» må från ifrågavarande § utgå.» Af Herr Blomstedt, C. R.
Af flerr Nordenfalk, C., som instämmer i Friherre Wredes ofvanintagna re servation.
Af Herr Roos, A. E.: »Emot Utskottets beslut uti åtskilliga delar af dess för slag till Jagt-stadga får jag anmäla min reservation.
Uti § 2 mom. 2 har ordet skadliga blifvit insatt framför rofdjur och såsom följd häraf hafva de uti Kongl. Majits nådiga förslag begagnade orden nyltigl vildt blifvit utbytta mot orden annat vildt.
Då emellertid Stadgan icke innehåller något förbud mot jagt efter rofdjur — dessa må till följd af sina bestämda funktioner i naturen vara mera eller mindre skadliga eller till och med nyttiga — så anser jag berörda tillägg och förändring icke vara behöfliga, helst det torde tillkomma jordegaren att, enligt den an visning naturvetenskaperna lemna, sjelf bedöma hvilka slags rofdjur böra fredas å hans Sammans.
Stats-, Lag- samt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utslcts Betänkande JY2 34.
17 hans egendom och att, i fall han upplåter jagträtten, inlägga uti afhandlingen derom de bestämmelser, hvilka han anser erforderliga.
I enlighet med denna åsigt anser jag momentet böra omredigeras i enlighet med Kongl. Maj:ts förslag, så att ordet skadliga framför rofdjur utgår och i stället för orden annat vildt sättes nyttigt vildt, helst något tvifvel ej kan uppstå derom alt, då i Stadgan bestämningsordet nyttigt framför vildt användes, dermed menas matnyttigt vildt och sådant, hvilket efter derom gifna vetenskapliga bestämmelser, ej räknas till rofdjursslägtena. § i Här hafva orden tills vidare blifvit uteslutna från Kongl. Maj:ts förslag.
Denna § motsvarar § 5 i 1808 års Jagt-stadga, hvilken sednare, i afseende på den hvar man medgifna jagtfriheten, stadgar att den tilläts, »så länge derom icke blifvit annorledes förordnadt».
Med orden tills vidare afses uti det Kongl. Förslaget enahanda förbehåll, som det nyss anförda, och jag anser derföre, att de nämnda orden kunna bibehållas, lika väl som den godkända bestämmelsen uti § \\ mom. 3, angående Kongl. Maj:t förbehållen rätt att inskränka eljest lofgifven jagttid samt att förbjuda jagt å vissa djurslag.
Jag får alltså hemställa, att Kongl. Maj:ts förslag till denna § oförändradt antages, eller att, i motsatt fall, Rikets Ständer, med hänsyn till ännu oafgjorda, skogslagstiftningen tillhörande frågor om dispositionen af öfverloppsmarkerna i de norra länen, måtte tillägga ett moment af följande lydelse: »Förklaras sådan öfverloppsmark, som här blifvit nämnd, böra för Kronans räkning bibehållas eller varder den åt enskild man upplåten, gälle hvad här ofvan stadgas.» § 6.
Af skäl, som vid § 2 äro anförda, föreslår jag att ordet skadliga också här måtte få utgå och Kongl. Maj:ts förslag oförändradt godkännas. § Genom det tillägg
Utskottet gjort uti denna § derom, att räf skall räknas bland de rofdjur, hvilka, uppdrifne på jordegarens egen mark eller, der han fått Bih. till R.
Brot. 1862 & 1863. 4 Sami. 2 Afd. 11 Haft. S 18 Sammans.
Stats-, Lag- samt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utshts Betänkande JH 34. lof att jaga, få förföljas å annans mark, utan dennes tillstånd, äfven om djuret förut ej är såradt, anser jag, så vidt förslaget godkännes, det blifva omöjligt att kontrollera huruvida jagten verkligen sker efter räf eller i afsigt att åtkomma nyt tigt vildt.
Jag får derföre hemställa att Rikets Ständer, med ogillande af berörda tillägg, måtte antaga Kongl. Maj:ts förslag. § 10.
I öfverensstämmelse med hvad jag anfört vid § 2 och då uti §§ 10 och 11 bestämmelse af tiden för den lofgifna jägten efter olika djurslag utgör hufvudsak, men Utskottet uteslutit just denna ; bestämmelse från § 10, och uppräknat endast några få rofdjursslag, hemställer jag att berörde § mätte erhålla följande; lydelse:
Rofdjur, såsom björn, varg, lo, jerf räf, mård, utter, skjäl m. fl. äfvensom bland foglar: örn, berguf, hök, falk och andra dylika måga alla tider af året jagas.
§M.
Då någon synnerlig skada icke lärer vara förenad med att tillåta jagt efter rapphöns liktidigt med skögsfogeljagten; och'
Öfverträdelse af förbudet mot rapphönsjagten under tiden emellan den 10 och 20 Augusti ofta icke torde kunna förekommas der rapphöns finnas å1 samma trakter som andima foglar, efter hvilka jagten är tillåten, anser jag mom.
1 af § 11 böra erhålla föijände lydelse: efter rapphöns från och med den 1 November till och med den 10 Augusti.
Till följd af hvad jag anfört vid § 10, hemställer jag, att mom. 2 af § 11, hvilket moment Utskoltet ansett öfverflödigt och derföre uteslutit, måtte bibehållas sådant det förekommer i Kongl. Maj:ts nådiga förslag: »jagt å annat nyttigt vildt vare tillåten utan inskränkning till viss tid af året.» Sammans.
Stats-, Lag- samt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts Betänkande M 34, 19 Förslag till Jagt-Stadga. § *■
Jagträtt tillkommer Oss och Kronan i Vare hägnade jagtparker eller djurgårdar, å mark, hörande till Kongl, lustslotten samt andra till
Vår disposition ställda lägenheter, å kungsgårdar, kungsängar, kronoparken och häradsallmänningar, de sistnämnda, ehvad de stå under menigheters gemensamma förvaltning eller under allmän vård, äfvensom, der ej annorlunda stadgas, å all
Oss och Kronan tillhörig, odisponerad mark. § 2.
Jagt å berörde marker utöfvas af Oss sjelfve och Chefen för Vår Hofjägeristat jemte dem, som vid sådana tillfällen äro följaktige; dock må jagträtt å samma marker, med undantag af dem, sorn äro ställda till
Vår disposition, der Vi om jagten särskildt förordne,. också tillkomma Chefen för Vår Skogsstyrelse, jemte dem, som honom åtfölja, äfvensom, för deras egne personer, Våre Befallningshafvande, hvar och en inom sitt län, samt till skogs- och jägeristaten hörande tjenstemän inom deras tjenstgöringsområden.
Skogs- och jägeri-betjente må på de marker, som stå under deras bevakning, anställa jagt efter skadliga rofdjur, samt, med Vår Skogs-styrelses på viss tid eller tillsvidare lemnade särskilda bifall, äfven efter annat vildt eller vissa arter deraf.
Utan
Vårt nådiga tillstånd får likväl å ojvannämnde marker jagt ej utöfvas efter elg, hjort, rådjur, vildren eller svan. § 3.
I öfrigt har hvar och en, som jord lagligen eger, rätt att derstädes, med de undantag och vilkor denna stadga innehåller, all jagt idka.
Enahanda rätt tillkommer boställshafvare och kronohemmans-åbo å boställets eller kronohemmanets egor, delegare i socken-allmänning eller annan samfälld mark å densamma, allmänna inrättningar å jord, som under dem lyder, och städerna å deras mark.
Afgärda by håfve endast jagt å sina egor inom hank och stör.
Ar jord till bruk, åt annan upplåten, tillhör jaglrätten brukaren, der ej annorledes aftaladl blifvit, 20 Sammans.
På oafvittrad skog och kronan öfter afvittring tillfallen öfverloppsmark i de norra länen, äfvensom i skärgård på klippor och skär, som ej lyda till visst hemman, samt ute på öppna hafvet vare jagten, med de inskränkningar, hvarom här nedan sägs, fri för hvarje Svensk man. § 5.
Är genom urminnes häfd eller särskildt stadgande, aftal, dom eller skattläggning eller på annat lagligt sätt annorledes bestämdt om jagträtten å ett eller annat ställe, än i denna stadga sägs; vare det gällande. § 6.
Å mark, hvilken såsom tvistig blifvit under förbud ställd, må icke någon af de tvistande utan öfverenskommelse jaga annat än skadliga rofdjur. § 7- Drifver någon upp djur å egen mark eller der han eger lof att jaga, håfve rätt alt jagten efter sådant djur in på annans egor fullfölja, om djuret förut såradt är; så ock att behålla det fällda.
Är det björn, varg, lo, jerf eller räf, som jagas; vare lag samma, äfven om djuret förut icke blifvit såradt. § 8.
Har någon ringat björn i ide; håfve ensam rätt att jagten fullfölja; och må ej annan, med vetskap att björn blifvit ringad, honom utur idel uppskrämma. § 9.
Vill man å annans mark eljest jaga björn eller anställa jagt efter varg, lo eller jerf; tillsäge först den, som jagträtt eger.
Dock håfve denne icke magt att jagten hindra, utan tage del deri, eller bafve den, som tillsade, ändock lof att jaga och behålla det rofdjur, han dervid kan komma att fälla.
Träffar någon tillfälligtvis sådant rofdjur, som nyss nämndt är, då må han det fälla och behålla. § 10.
Till skadliga rofdjur räknas björn, varg, lo, jerf, räf, mård, utter, skäl, örn, berguf, hök och jälk.
Stats-, Lag- samt Allm. Desv.- o. Ekon.-Utsk:ts Betänkande M 34. 21 § H Jagt efter nedannämnde djur vare under följande tider af året förbjuden, nemligen: efter elg från och med den 1 November lill och med, den 40 Augusti; efter rapphöns från och med den I November till och med den 20 Augusti; efter bäfver från och med den I Januari till och med den 40 Juli; efter svan, gräsand, ejder, enkel och dubbel beckasin från den 15 Mars till och med den 10 Juli; efter hjort, rådjur, vildren, hare, tjäder, orre, hjerpe och ripa från den 15 Mars till och med den 10 Augusti Visar erfarenheten alt den fridlysningstid, hvarom här ofvan sagdt är, behöfver i något fall för hela riket eller viss del deraf utsträckas eller inskränkas, eller ook ortförhållanden eller andra omständigheter framdeles påkalla stadgande angående jagt å annat vildt, än förut i denna § omnämndi är, vare Oss förbehållet, alt derom särskildt förordna.
§ Ägg af de i nästföregående § fridlysta foglar må icke ur deras bon tagas eller förstöras den tid, jagt efter fogelarten förbjuden är; och vare det icke heller tillåtet att från annan nyttig hafs- eller sjöfogel före den 10 Juli, eller från annat nyttigt vildt, sorn icke fridlyst är, före den 10 Augusti taga ungar eller ägg eller dem förstöra. § 13- 1 hägnad jagtpark eller djurgård må den, som jagträtt der eger, alla tider af året jagt idka. § 14- Den tid, då jagt efter något djur förbjuden är, må sådant vildbråd icke till salu utbjudas, köpas eller från ort till annan forslas, så framt ej lagligen visas kan, att djuret blifvit under lofgifven tid fångadt, eller vildbrådet på annat lofligt sätt förvärfvadt. § 15 Spjut eller skjutgevär må icke gillrade användas såsom jagtmedel; ej heller må elg under skidlöpande jagas. 22 Sammans.
Sials-, Lag- samt Allm• Best.- o, Ekon.-Utshts Betänkande M 34.
Grop, sax, snara, stång eller annan för menniskor och husdjur mer eller mindre lifsfarlig jagtanstalt må icke utan tillstånd af den, som jagträtt eger, begagnas å annans mark, och ej heller under tiden emellan den 31 Maj och den 1 Oktober utsättas eller, derförinnan utsatt, qvarlemnas på samfälld mark, så framt icke alla delegarne dertill gifvit lof samt anstalten är med fällda träd eller annan stängsel så omgärdad, att kreatur derifrån afhållas.
Den sorn vill begagna jagtanstalt af nyssnämnda slag eller utlägga förgiftadt lockbete, vare skyldig att låta derom söndagen förut uppläsa kungörelse i närmaste kyrkor.
Nyttjas sådan anstalt längre tid fortfarande på samma ställe, skall kungörandet en gång i hvarje månad förnyas.
Finare giller eller snaror må ingenstädes under tiden från den 15 Mars till och med den 10 Augusti utsättas eller, derförinnan Utsatta, bibehållas. § 16.
Från den 15 Mars till och med den 10 Augusti må hund icke begagnas till annan jagt, än dels efter björn, varg, lo och jerf, när något af dessa djur bevisligen i trakten sig uppehållit, dels ock efter den 10 Juli vid stränder af sjö eller vattendrag, samt å kärrmark. § 17- Lös hund må ej' medtagas eller insläppas i annans hägnade1 jagtpark eller djurgård.
Sker det, vare hunden till parkens eller djurgårdens egare förverkad.
Löper jagthund eljest lös å annans, än sin egares, mark, der vildbråd finnes; håfve den, som jagträtt eger, våld att sådan hund upptaga, men vare pligtig att derom tillsäga hundens egare eller, om denne icke är känd, låta kungöra i närmaste kyrkor.
Vill egaren återfå hunden, löse den med fern riksdaler.
Upptages samma hund andra gången, vare lösen tio riksdaler.
Om egaren ej utlöser hunden inom åtta dagar från tillsägelsen eller kungörandet, eller om hunden tredje gången upptages, vare den förverkad och tillfalls upptagaren. § 18 Hund, som under tiden från den 15 Mars till och ped den 10 Augusti finnes lös i skog eller hagmark, må upptagas af hvem honom anträffar, men bör, på sätt i näst föregående § är stadgadt, hembjudas egaren till inlösen; och vare lösen, hvarje gång sådant sker, fem riksdaler.
Vill egaren ej utlösa hunden, vare den till upptagaren förverkad.
Hvad här sagdt är, gäller icke om hund, som vallar boskap.
Katt, som anträffas ute & mark, må saklöst dödas.
Stats-, Lag- samt Allm. Besv.- o. Ekon.-Uisk:ts Betänkande M 34. 23 § 19- Den som dödar något af nedannämnda rofdjur, vare sig äldre eller yngre, är berättigad att i belöning åtnjuta: för björn .............. 50 R:dr. » varg och lo . . . . . . . . . . . 25 -— » jerf 10 — och för räf . . . 3 — för dödande af örn eller berguf betalas .... 3 — och för hönshök . . . 2 —•
För unge af dessa rofföglar betalas lika mycket, som för fullvext fogel, derest ungen är befjädrad, så att hans art med säkerhet kan urskiljas; men för unge, som endast är dunklädd, gifves ingen belöning.
Vill någon belöning erhålla, uppvisa roffogeln eller skinnet af däggande rofdjur för kronofogde, länsman eller ordförande i kommunalstyrelse; tage hans intyg derom, att djuret blifvit inom riket dödadt, samt att roffogelns fötter eller öronen af däggande djurets skinn blifvit i hans närvaro borttagna, och håfve sedan rätt att belöningen hos närmaste kronouppbördsman eller Vår Befallningshafvande af allmänna medel erhålla. § 20.
Jagar någon olofligen på annans mark; straffes på sätt derom särskildt är stadgadt.
Har han dervid fångat eller, dödat djur; vare det derjemte fqrverkadt.
Kan djuret ej tillrättaskaffas eller till följd af förskämning ej användas; då skall dess värde ersättas, och tillfälle djuret eller dess värde den, som jagträtt eger.
Jagar någon djur, som i 11 § namnes, under tid, då jagt efter sådant djur är förbjuden, bote från och med tio till och med tvåhundra riksdaler.
Om djuret dervid blifvit dödadt eller fångadt, vare äfven detsamma förvei'kadt.
Var det elg, som under slik förbjuden tid dödats, sårats eller fångats, må dock böterna ej sättas lägre än etthundrafemtio riksdaler.
Den som emot stadgandet i 44 § lill salu utbjuder, köper eller från ort lill annttn forslar vildbråd, böle likalédes från och med tio till och med tvåhundra riksdaler; och vare äfven i della fall vildbrådet förverkadt.
Öfverläder någon eljest hvad i denna stadga föreskrifvet är, bote minst fem, högst etthundra riksdaler.
Vare ock i alla dessa fall pligtig att ersätta skadan. § 22.
Anträffar någon å bär gerning den, sorn idkar oloflig jagt; håfve rätt att 24 Sammans.
Stats-, Lag- samt Allm. Besv.- o. Ekon.-Ctsk:ts Betänkande JVl 34. från honom taga, utom det förverkade vildbrådet, bössa, jagttyg och hundar, samt sådant behålla till dess domstolen sig utlåtit. § 23. öfverträdelser, sorn blott förnärma enskild persons rätt och ej angå till allmänt gagn gifna föreskrifter, må endast af målsegaren åtalas.
Tjenstemän och betjente vid skogsstaten samt allmän åklagare tillhör det att beifra andra öfverträdelser, som i denna stadga äro belagda med ansvar, och njute de enahanda hägn och vitsord, som enligt lag och särskilda författningar tillkomma dem, hvilka Konungens, Dess embetsmäns eller Rättens ärenden gå.
I öfrigt vare en hvar berättigad att dylika öfverträdelser åtala. § 24.
Böter, sorn efter denna stadga ådömas, skola fördelas sålunda, att en tredjedel tillfaller Kronan och två tredjedelar åklagaren.
I händelse af bristande tillgång, förvandlas böterna enligt allmän strafflag.
Vildbråd, som efter § °Z\ är förverkadt, eller dess värde, derest djuret ej kan tillrättaskaffas, tillfaller åklagaren ensam.
Hvad om jagträtt i § 3 sagdt är, vare icke tillämpligt å brukare, till hvilken jord är upplåten förr, än denna stadga utfärdades.
Vite, som kan vara stadgadt för oloflig jagt, må icke vidare tillämpas.
I ort, der förening är ingången till åstadkommande af högre belöning för rofdjur s utödande, än som hittills efter lag utgått, må på nytt aftal bero, huruvida och i hvad mån bidrag dertill hädanefter skall utgifvas.
Likaså vare del menighet tillåtet att ingå förening för en större rofdjursfångst, antingen genom skallgång eller genom andra anstalter, såvida öfverenskommelse derom i behörig ordning uppgöres.
För de rofdjur, som genom skallgång, föranstaltad lill följd af dylik förening, blifvit fångade eller dödade, njutes icke belöning.
I ofvanstående förslag till jagtstadga äro afvikelserna från det Kongl, förslaget med kursiv stil utmärkta på det sätt, att, då blott en ringare förändring blifvit vidtagen, endast den i följd deraf förändrade ordställningen är kursiverad, men att, då någon mer omfattande förändring i en § skett eller ock någon hel mening derur uteslutits, hela §:n eller momentet är med sådan särskild stil utmärkt. STOCKHOLM, tryckt hos e. westrell, 1863.
Stats- och Lag*Utskotlets Betänkande N:o 35. 1 N:o 35.
Ank. till Exp.-Utsk. den 13 Ang. 1863, kl. 7 e. m.
Belänkatide, i anledning af väckta motioner om förändrad organisation af Domkapitlen.
I sammanhang med frågan om kyrkolagens öfverseende har tid efter annan jemväl förekommit den om förändrad organisation af Domkapitlen; i 7:de Kapitlet af Kyrkolags-komitéens den 29 December 1846 algifna förslag til) Kyrkolag behandlas detta ämne med antagande af valprincipen såsom grund för Domkapitlens sammansättning.
Som emellertid för en fullständig pröfning af delta organisationsförslag i allmänhet det hinder mött, att samma förslag i väsendtlig mån eger sammanhang med åtskilliga andra i förslaget till ny kyrkolag väckta frågor, särdeles hvad angår föremålen för Domkapitlens verksamhet, hvilka frågor ännu ej kunnat till slutligt afgörande företagas; men sedan genom åtskilliga inträffade omständigheter, isynnerhet de förändringar, de högre elementarläroverken under sistförflutna fjorton år undergått, helio,fvet af partiela förändringar i Domkapitlens sammansättning gjort sig käubart, hafva flera förslag i sådan syftning efter hvarandra blifvit framställda, utan anspråk likväl att sträcka reformen längre än anledningarne till densamma ound gängligen kräfva.
Intet af dessa förslag har emellertid ledt till något resultat, ehuru behofvet af reformen fastmera ökats, ån minskats, och de anledningar till missbelåtenhet med beslående förhållanden, som åro att undanrödja, på sednaste åren tillvuxit i antal.
Sedan Kongl. Majit genom nådigt Cirkulär till samtlige Konsistorier i riket och Direktionen för Stockholms stads undervisningsverk den 6 Juli 1849 förordnat, att de då befintliga gymnasierna skulle med lärdoms- och apologistskolorna förenas till ett sammanhängande läroverk, förklarade Kongl. Majit i nådig Proposition till Rikets Ständer den 22 Augusti 1851 sig finna en förändring i den genom Kongl.
Brefvet Bih. till B.
Brot. 1862 & 1863. 4 Sami 2 Afd. 12 Haft. 1 2 Sammans.
Stats- och Lag-Utskottets Betänkande N:o 35. den 13 Juli 1799 meddelade föreskrift derom, alt lectores både clerici och laici skulle, såväl i ecklesiastika som skolärenden, ega säte och slämma i Konsistorierna, desto mera erforderlig, som, om lärarne vid de nya läroverken benämndes Lektorer, det likväl icke vore behöfligt eller lämpligt, alt åt alla inrymdes säte och slämma i Domkapitlet.
Tillika fästade Kongl. Maj.t uppmärksamheten vid de föreskrifter, som ännu lörefunnes angående domfört antal ledamöter i Domkapitlen.
Förordningen den 11 Februari 1G87 bestämde i delta hänseende i 5 §, alt ledamot ej må förfallolös afhålla sig från de der påbjudna ordinarie sammanträden, som skola ega rum Onsdagen i hvarje vecka, från klockan 0 om morgonen lill middagen, och, der sakerna så fordra, de följande dagarne på samma tid, samt i 13 §, att alla konsistorialsaker, som utur Kapitlen utlärdas, skola underskrifvas af samtlige konsistoriales; oell genom Kongl. Brefvet den 15 Juli 1 752 vore stadgadt, alt Konsistorium skall, när något der förekommande ärendeafslutas kan, bestå åtminstone af fyra ledamöter, hvilka om slutet böra vara ense, samt att, när någon af de ordinarie ledamöterna har laga förfall eller ock är jäfaktig, hvarutinnan 13 Kapitlet 1 § IlättegångsBalken skall vara lill efterlefnad, andra skickliga män må, enligt 1007 års förordning, kallas alt göra biträde lill eli antal af sju, der ej förut fyra blifva om slutet ense.
Domkapitel syntes utan våda för säkerheten i ärendenas behandling kuuna antagas domlört med ett ringare antal ledamöter, hvarigenom den fördel vunnes, att ledamöterna kunde öfverenskomma att turvis begagna ledighet från kapitelgöromålen, till fromma för deras öfriga åligganden, samt skyldigheten för samtlige ledamöterne alt underskrifva expeditionerna lätt vållade onödig omgång och tidsutdrägt, fann Kongl. Maj.t äfven i dessa delar en lagförändring vara af nöden.
I anseende till alla dessa förhållanden föreslog Kongl. Majit Rikets då församlade Ständer en sådan förändring af de till Domkapitlens organisation och aibelssätt börande författningar, alt Domkapitel i stad, der universitet ej funnes, skulle bestå af Biskop, såsom ordförande, och fem ledamöter, af hvilka Domprosten, der sådan funnes, läraren i theologi vid läroverket i stiftsstaden och den bland öfrige lärarne derstädes, som längsta tiden innehaft prebendepastorat, så ock i Göteborgs stift de, enligt särskilda stadgar, lill säte i Domkapitlet berättigade paslorerne vid Christinae- eller Tyska församlingen i Göteborg skulle vara sjellskrifna, men de ledamöter, som derutöfver fordrades för fyllande af nyssnämnda antal, förordnas af Iionvngen bland ordinarie presterna i stiftet eller lärarne vid läroverket i stiftsstaden; samt, beträffande arbetssättet, att Domkapitlet skulle sammanträda, så ofta ärendena det fordrade, men minst en gång hvarannan vecka; alt
Domkapitlet ej finge fatta beslut, der ej tre när vore; men i frågor om upprättande af förslag till embeten eller tjenster eller om tillsättande deraf, så ock i alla mål, der Kapitlet utöfvar domsrätt, skulle ej färre än fyra besluta; alt derest jäf, som i Bättegångs-Balken för domare sägs, inträffade för så många ledamöter, alt
Domkapitlet förthy ej domfört vore, eller det eljest funnes behöfligt att förordna annan till ledamot för den, som förfall fått, Domkapitlet skulle Sammans.
Stats- och Lag-Utskottets "Betänkande N:o 35. 3 göra anmälan derom hos Kongl. Majit, som då bland stiftets presterskap eller lärarne vid stifts—stadens läroverk komme att förordna dem, som i de af jäf eller förfall hindrades ställe skulle vara ledamöter af Domkapitlet; dock alt om under tiden förekomme ärende, som ej tålde uppskof, intilldess Kongl. Majit meddelat förordnande, finge, för handläggning af det ärende, den eller de ojäfviga ledamöter, som när vore, bland de män, hvilka vore behöriga att i Domkapitlet sitta, tillkalla så många, som fordrades alt domfört antal fylla; hvarförutan föreslogs, att alla från
Domkapitlet ut gående expeditioner skulle uuderskrifvas endast af ordföranden och kontrasigneras af konsistoriinotarien.
Lag—Utskottet, till hvilket den Kongl.