Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Af hvad sålunda vore kändt rörande förhållandet med boskapspesten i flera från riket mer eller mindre aflägset belägna länder syntes, att de omständigheter, som påkallat Kongl. Maj:ts i kungörelse den 29 September sistlidet år intill den 1 April detta år meddelta förbud mot införsel till riket af nötboskap och får vore fortfarande samt i ökad mån förhanden; och då hindrandet af sådan införsel utgjorde ett hufvudsakligt vilkor för att kreaturspestens spridande till riket skulle kunna förekommas, tvekade Kollegierna icke att tillstyrka, det Kongl. Majit måtte förklara, att införandet till riket af nötboskap och fårkreatur skulle jemväl från den 1 April detta år samt tillsvidare vara förbjuden.
En vunnen erfarenhet om den nu gångbara kreaturspestens intensiva smittbarhet hade ock ytterligare ådagalagt nödvändigheten af att den yttersta omsorg egnades åt behaudlingen af de smittbara varor, som, efter att hafva transiterat ett af kreaturspest smittadt land, till riket infördes; och då en mera tillförlitlig kontroll å denna behandlings ändamålsenliga verkställande borde kunna vinnas, om införseln af dylika varor inskränktes till sådana hamnar i riket, der en fullständigare organiserad tullbevakning funnes anställd, samt det vid ifrågavarande förrättnings utförande kunde vara af vigt att en närmare uppsigt å förfaringssättet utöfvades af sakkunnig person, ansågo Kollegierna sig böra, med understödjande af Förvaltnings-komiléens i dessa hänseenden gjorda framställning, tillstyrka, att den genom Kongl. Kungörelsen den 29 September 1865 under deri föreskrifna vilkor medgifna införsel till riket af sådana, i samma Kungörelses 3 mom. omförmälda varor, som transiterat främmande land, hvilket förklarats smittadt af kreaturspest, skulle tillsvidare få ega rum endast i vissa af Kollegierna uppgifna hamnar och under iakttagande af särskild kontroll.
Beträffande åter frågan om hvad, i händelse boskapspesten skulle inom riket utbryta, borde iakttagas, så vore af erfarenheten ådagalagdt, att de mest tillförlitliga åtgärder till sjukdomens hämmande vore dels att nedslå såväl de sjuka kreaturen, som ock de till hornboskapen hörande friska kreatur, hvilka med de förra haft någon gemenskap, dels ock att hålla det ställe, hvarest pesten visat sig, sålunda afstängdt, att ej mindre under den tid, sjukdomen der fortfore, än ock sedermera intill dess smittämnet kunde anses vara förstördt, icke någon annan beröring med stället än den, som för renings- och andra säkerhetsåtgärder nödig vore, måtte ega rum; hvadan och då största vigt låge deruppå att de kraftigaste åtgärder genast vid sjukdomens första uppträdande blefve vidtagna, Kollegierna för nu ifrågasätta fall ansåge en sådan nedslagtning och afstängning böra i 4 Stats-Utskottets Utlåtande N:o <57. främsta rummet föreskrifvas ; och enär för öfrigt Kongl.
Förordningen af den 23 Januari 1828 angående hvad, i händelse af yppad smittsam sjukdom hos djuren skall iakttagas, äfvensom Kongl. Brefvet tili Sundbets-kollegium af den 28 December 1848 angående åtgärder till hämmande af utbruten smittosam lungsjukdom bland boskapskreaturen, innefattade stadganden, som i bufvudsakligaste delar äfven vore tillämpliga och ändamålsenliga i afseende å boskapspesten, borde, enligt Kollegiernas åsigt, jemväl de i samma Förordning och Kongl.
Bref gifna stadganden i allmänhet och uti tillämpliga delar tjena till efterrättelse för det fall att sistnämnda sjukdom skulle yppa sig inom riket.
I betraktande likväl af den ifrågavarande sjukdomens intensiva smittbarhet och do öfriga förhållanden, hvarigenom samma sjukdom skiljde sig från den, som utgjorde föremål för bestämmelserna i ofvanbcrörda Kongl. Bref af den 28 December 1848, ansågo
Kollegierna åtskilliga tillägg till samma bestämmelser och förändringar deri vara erforderliga; i hvilket afseende Kollegierna anmälde, dels att, då erfarenheten visat, att får och getter kunde både angripas af sjukdomen och transportera smittan, nödigt vore att föreskrifva, det nedslående äfven af dessa djur skulle, under enahanda förhållanden som påkallade en sådan åtgärd med hänseende till nötboskap, ega rum; dels att, då kändt vore att smittämnet under en längre tid qvarstadnade inom hus, der något af boskapspest sjukt kreatur varit för varad t, särdeles angeläget vore icke allenast att sådant hus mod der befintliga redskap, kläder och varor samt der införda djur af andra än förenämnda slag underginge sorgfällig rening, utan ock att såväl i ladugård förvaradt foder, som spillning och affall underkastades ändamålsenlig behandlig till smittans förstörande, äfvensom att, af nämnda anledning, tillräckligt lång tid borde bestämmas, innan friskt kreatur finge insättas i ladugård, hvarest boskapspest förekommit, och dels att då, enligt Kongl. Brefvet af den 28 December 1848, egare al kreatur, som till följd af elakartad lungsjukdom slagtats, voro berättigad att, jemte tillgodonjutande af ersättning utaf allmänna medel till hälften af det kreaturet åsätta värde, under vissa vilkor förfoga öfver kött. och hud af sådant kreatur, men det ej borde vara tillåtet att använda hvarken kött eller hud efter kreatur, som af boskapspest varit angripet eller, såsom för smittadt deraf misstänkt, blifvit dödadt, den ersättning af allmänna medel, som till egare af ett i anledning af boskapspest dödadt kreatur kunde komma att utgå, med allt skäl borde bestämmas till högre belopp, än som i nyssnämnda Kongl.
Bref för der afsedt fall funnes stadgadt; och hade Kollegierna, till upplysning om förhållandet i dutta hänseende uti ett och annat främmande land, meddelat, att i Danmark vore förordnad!, att innan nedslagtning af ett utaf boskapspest angripet kreatur egde rum, värdering deraf skulle verkställas utaf tre personer; att kreaturet då skall uppskattas efter det tillstånd, hvari detsamma vid nedslagtningen sig befinner, dock att afseende icke fästes å den verkliga eller förutsatta sjukdom, som föranledt nedslagtningen, men att deremot afdrag för det dödade djurets värde bör ega rum; att den sålunda uppkommande summa skall ersättas egaren till kreaturet med fulla beloppet, derest vid öppnandet af kreaturet icke något tecken till kreaturspest förefinnes, samt, i motsatt fäll, med fj-.delar af det kreaturet åsätta värde; att i Belgien, hvarest vore töreskrifvet att kreatur, som finnes af boskapspest angripet eller misstänkt att vara med sådan sjukdom behäftadt, skall dödas och nedgräfvas, ersättning af Staten tilldelas egare af sådant kreatur med ftdelar af dess värde; att i Österrike vore stadgadt, att för ett. af kreaturspest angripet kreatur, hos hvilket sjukdomen befinnes vara i ett så framskridet stadium, att kreaturet kan förväntas snart dö, ersättning af Stats-Utskottets Utlåtande N:o 57.
5 Staten skall utgå. med J:del af kreaturets värde; att kreatur, hos hvilket sjukdomen förekommer i sin första utveckling, skall ersättas med §:delar af sitt värde, och att för dödadt kreatur, som endast varit för sjukdom misstänkt och funnits synbart friskt, hela det belopp, hvartill kreaturet uppskattats, skall egaren godtgöras; att af dödadt sjukt kreatur, hud och horn, efter en på föreskrifvet sätt verkställd rening, äfvensom talgen, sedan den blifvit behörigen smält, må afyttras, hvarvid afdrag i kreaturets värde för sådant affall skall ske; och att, om hos dödadt kreatur icke något tecken till boskapspest förefinnes, köttet kan af egaren få användas, likaledes mot afdrag i kreaturet åsatt värde.
I öfverensstämmelse med hvad sålunda blifvit yttradt och då, för den händelse att kreaturspest skulle inom riket utbryta, föreskrifterna i Kongl.
Förordningen den 23 Januari 1828, såsom redan blifvit anfördt, icke kunde anses tillfyllestgörande för att, så vidt möjligt vore, motverka smittans utbredande, hemställa Kollegierna, att följande bestämmelser måtte, såsom tillägg till samma Kongl. Förordning, till efterlefnad anbefallas, nemligen: l:o.
Kreatur, som är af boskapspest angripet, skall skyndsamligen dödas och nedgräfvas. 2:o.
Nötkreatur, får eller getter, som äro eller inom loppet af tio dygn varit i ladugård, å mark eller vattningsställe med något af sådan sjukdom angripet kreatur tillsammans, skola jemväl dödas och nedgräfvas. 3:0.
Ställe, der boskapspest yppats, skall genast underkastas bevakning, på sätt i 6 § af Kongl. Förordningen af den 23 Januari 1828 stadgadt är.
Sådan bevakning skall fortfara intilldess, efter det kreaturen blifvit dödade, ej mindre ladugård och derinvid liggande hus, än ock de derstädes förvarade kreatur af andra än förenämnda slag, jemte redskap, kläder och varor undergått sorgfällig rening, samt foder, spillning och affall underkastats ändamålsenlig behandling, allt i öfverensstämmelse med de särskilda föreskrifter, som af vederbörande komma att meddelas.
Inom tio dygn, efter det kreaturen blifvit dödade, vare förbjuden all annan beröring med stället än den, som för utförandet af renings- och andra säkerhetsåtgärder nödig är.
Förr än tjugo dygn förflutit efter det kreaturen dödats, må ej heller friskt kreatur i ladugården insättas. 4:o.
Egare af kreatur, som, på grund af hvad förut stadgadt är, dödas, vare under nedan bestämda vilkor berättigad till ersättning af allmänna medel, för sjukt kreatur till två tredjedelar samt för friskt till fulla beloppet af det värde, hvartill kreaturet blifvit af behörige värderingsman uppskattadt. 5:o.
Yärdering skall förrättas å landet af ordförande i kommunalnämnd och i stad af sundhetsnämnds ordförande eller, i händelse af förfall för ordförande, af någon utaf honom utsedd ledamot af sådan nämnd, jemte den i orten anställde eller särskildt förordnade djurläkare och en af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande bland församlingens medlemmar utsedd person. 6:o.
För rättigheten att undfå ersättning för kreatur, som i följd af föreskrifterna i punkterna 1 och 2 blifvit dödadt, skall egaren, då kreatur insjuknat, derom ofördröjligen göra anmälan hos någon af värderingsmännen.
Sedan den, hos hvilken sådan anmälan blifvit gjord, tillkallat de öfrige värderingsmännen, skola de genast begifva sig till stället.
Finnes, vid då företagen besigtning, sjukt kreatur vara af boskapspest angripet, skall värdering anställas ej mindre å sådant kreatur, än ock å de kreatur, som, på sätt stadgadt är, böra dödas; hvarefter skriftligt intyg om kreaturens dödande och det värde, hvarje sålunda dödadt krea - 6 Stats-Utslcottets Utlåtande N:o 57. tur blifvit åsatt, skall af värderingsmännen, innan de från stället sig begifva, djuregaren meddelas. 7:o.
Äro värderingsman förhindrade att så skyndsamt, som erfordras, sig inställa, skall egaren icke destomindre låta hvarje af ifrågavarande sjukdom angripet kreatur döda, samt för sådant kreatur vara till ersättning berättigad, derest värderingsmännen, vid sedermera skeende besigtning och värdering, intyga att åtgärden blifvit på grund af hvad ofvan stadgadt är vidtagen. 8:o.
Då sådant betyg, som i punkterna 6 och 7 sägs, bos Kongl.
Maj:ts Befallningshafvande företes, skall till egaren af dödadt kreatur utbetalas den ersättning, hvartill han enligt nu stadgade grunder kan vara berättigad.
Djurläkare åligger att inom det honom af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande anvisade, för boskapspest misstänkta område tid efter annan anställa undersökning för att utröna om sjukt kreatur der finnes. 10:o.
Dör kreatur af boskapspest, förfares på sätt i 5 § af Kongl. Förordningen den 23 Januari 1828 stadgadt är, och vare i sådant fall egaren af kreaturet icke berättigad till någon ersättning; skolande samma Förordning i öfriga tillämpliga delar tjena till efterrättelse; hvarjemte Kollegierna slutligen fästade Kongl. Maj:ts uppmärksamhet derå att de genom ifrågavarande tillägg till 1828 års Kungörelse föreslagna åtgärder afsåge att redan vid början af sjukdomen söka hämma densamma eller att i möjligaste mån inskränka omkretsen för dess härjande, samt att följaktligen, derest sjukdomen skulle erhålla en större spridning inom landet, för sådant förhållande lämpade, förändrade föreskrifter kunde vara af nöden.
Sedermera har jemväl
General-tullstyrelsen med infordradt underdånigt utlåtande i ämnet inkommit och dervid föreslagit dels de hamnar, i hvilka införsel af do uti 3 mom. af Kongl. Kungörelsen den 29 September 1865 omförmälda varor skulle tillsvidare få ega rum, dels bestämmelser i afseende å de dervid nödiga försigtighetsmått.
På sätt motionärerne anfört och vederbörande embetsmyndigbeter vitsordat, har således erfarenheten ådagalagt, att, såvidt hittills är kändt, till hindrande af den ifrågavarande boskapspestens spridning icke förefinnes något annat tillförlitligt medel, än att dels så skyndsamt som möjligt nedslagta alla de sjuka djuren jemte hela den öfriga stammen af hornboskap, som med nämnda djur varit i beröring, och dels för någon tid fullkomligt spärra det område, på hvilket sjukdomen uppträdt.
För genomförande af den förstnämnda åtgärden, eller ett allmänt nedslagtande af hornboskapen på det smittade stället, erfordras föreskrift om en ovilkorlig skyldighet för boskapens egare att ej mindre genast i behörig ordning göra anmälan om förekommande sjukdomsfall, än äfven, uppå vederbörande myndighets befallning, låta nedslagta såväl de af sjukdomen angripna sorn de friska djuren; men då den enskildo således är betagen möjligheten att försöka rädda ens de af sjukdomen ännu ej angripna djuren, förutsätter berörda åtgärd nödvändigtvis skyldighet för Staten att godtgöra den förlust, som den enskilde, i det allmännas intresse, fått vidkännas.
' Beträffande beloppet af denna godtgörelse, hafva Kommers- och Sundhetskollegierna ansett, att sjukt djur borde ersättas med två tredjedelar samt friskt med fulla beloppet af det värde, hvartill kreaturet blifvit af behöriga värderingsman uppskattadt; men då det, enligt Utskottets tanke, måste befaras, att, utan full ersättning äfven för sjuka djur, den landtman, hvars boskap angripes af pesten, skall söka att i det längsta fördölja farsotens uppträdande och att skynd - Siats-Utskottets Utlåtande N:o 57. 7 samt afyttra sina skenbart friska djur, hvilka då till de ställen, dit de blifva förda, sprida sjukdomen, samt då dessutom utaf de kreatur, för hvilka, i händelse af farsotens utbrytande, Staten skulle utgifva ersättning, otvifvelaktigt den minsta delon komme att bestå af sådana, som redan vore af sjukdomen angripna, har det synts Utskottet med klok omtänksamhet mera öfverensstämmande, att Staten äfven för sjuka djur utgåfve full ersättning.
Om ersättning till fulla värdet lemnäs för alla djur, som på myndighets befallning ncdslagtas, men deremot icke någon ersättning för de djur, som af sjukdomen dött, skall hvarje kreatursegare deraf så mycket kraftigare manas att skyndsamt anmäla möjligen uppkommande sjukdomsfall.
I öfverensstämmelse med dessa åsigtcr har Utskottet icke tvekat tillstyrka Rikets Ständer att ställa tili Kongl. Majus disposition de för vidtagande af ofvanberörda åtgärder erforderliga medel; men då någon tillförlitlig beräkning i afseende å beloppet icke är möjlig, har det synts
Utskottet som skulle de ifrågavarande utgifterna lämpligast kunna utgå af det, jemlikt 63 § i gällande Regeringsform, till rikets försvar eller andra högst vigtiga och angelägna ändamål, å Riksgålds-kontoret anvisade mindre kreditiv.
Stadgandet om ersättning för nedslagtade kreatur bör dock endast afse att vid sjukdomens utbrott söka hämma densamma eller att i möjligaste måtto inskränka omkretsen för dess härjningar, enär, på sätt Kommers- och Sundhets-kollegierna jemväl antydt, de nu ifrågasatta åtgärderna icke vidare torde vara lämpliga, derest sjukdomen skulle erhålla en större spridning inom landet.
Med hänseende slutligen till beskaffenheten af de föreskrifter, som i afseende på hämmandet af den ifrågavarande boskapspesten torde blifva meddelade, synes det vara af stor vigt att allmänheten erhölle tillförlitlig underrättelse om kännetecknen på berörda sjukdom och de försigtighetsmått, som böra iakttagas, derest den i någon ort utbryter.
Utskottet får alltså, med erinran att, jemlikt nådig
Kungörelse den 9 i denna månad, det förut intill den 1 instundande
April meddelade förbud mot all införsel till riket af nötboskap och fårkreatur skall, äfven efter sistnämnda dag, fortvara intill dess annorlunda kan varda af Kongl. Majit i nåder förordnadt, hemställa, a) det måtte Rikets Ständer i underdånig skrifvelse anhålla, att, om Kongl. Majit finner lämpligt, föreskrifva, att, till hämmande af boskapspesten, derest den skulle inom riket sig yppa, alla af nämnda sjukdom angripna och i beröring med dessa varande djur skola nedslagtas, egarne af sådana nedslagtade djur då måtte för djurens värde tilläggas full ersättning, samt att Kongl.
Majit täcktes till utgående af det s. k. mindre kreditivet anvisa kostnaderna för de åtgärder, som sålunda och i öfrigt kunna till förekommande af boskapspestens spridaude i landet i nåder pröfvas nödiga; och b) att Rikets Ständer dervid tillika måtte anhålla att Kongl. Majit ville låta så skyndsamt som möjligt till allmänhetens kännedom meddela underrättelse om kännetecknen på berörda sjukdom och om de försigtighetsmått, som med hänseende till densamma böra iakttagas.
Stockholm den 19 Mars 1866. 8 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 57.
Reservation: af Herr A. W. Björck: “Då, ändamålet med de uppoffringar, som sl?ulle åläggas Statsverket, måste vara att söka hämma sjukdomen, innan den vunnit större spridning och detta åter synes väsendtligen bero af en skyndsam och tidig anmälan om sjukdomens utbrott, är det nödigt att ersättningen icke bestämmes så, att den tillgodonjutes till lika belopp, ehvad anmälan skor så tidigt, att ändamålet kan vinnas, eller först kommer vederbörande tillhanda, då anspråk på ersättning framställes för ett af egaren sjelf, utan föregången anmälan, besigtning och värdering nedslagtadt kreatur.
Enär någon sådan olikhet i ersättning icke eger rum, om Utskottets beslut godkännes och Kollegiernas förslag om viikoren för ersättningen vinner tillämpning, har jag ansett mig böra härå fästa uppmärksamheten, under hemställan att full ersättning för nedslagtadt sjukt kreatur endast må beviljas, då tidig anmälan om sjukdomens utbrott skett, och kreaturet efter föregången besigtning och värdering varder nedslagtadt.“ STOCKHOLM, TRYCKT HOS ISAAC MARCUS, 1866. Stats-Utskottets Memorial N:o 58- 1 Xio 59.
Ank. till Exp.-Utsk. den 20 Mars 1866, kl. 8 e. m.
Memorial, angående bestämmandet af dels aflöningen• för RiksStändens och Utskottens kansli- och vaktbetjening^ dels godtgörelsen af vissa kostnader i följd af tryckningen utaf Riks-Ständens ‘protokoller jemte dertill hörande Bihang. (R. A.)
Uti skrifvelse till Stats-Utskottet af den 16 innevarande månad kafva Herr Grefven ock Landtmarskalken samt Herrar Talmän föreslagit, att aflöningen för Riks-Ståndens ock Utskottens kanslipersonal ock vabtbetjening vid innevarande riksdag måtte kestämmas till följande belopp, nemligen: för Sekreterarne i Riks-Stånden, hvardera, arfvode i månaden. . . R:mt 550: — „ Sekreteraren i Stats-Utskottet, arfvode i månaden « , Sekreterarne i Konstitutions-, Bevillnings-, Banko-, Lag-, All männa Besvärs- och Ekonomi- samt Expeditions-Utskotten äfvensom Sekreteraren i Stats-Utskottet för ärenden rörande Riks gäldsverket, hvardera, arfvode i månaden » „ Kamereraren hos Stats-Utskottet, dagtraktamente •
• „ „
Föreståndaren för Expeditions-Utskottets kanslis tryckeriafdel ning, dagtraktamente „ Notarierne i Riks-Stånden, hvardera, dagtraktamente „ Notarierne i Stats-Utskottet, hvardera, dito » „
Notarierne i de öfriga Utskotten utom Expeditions-Utskottet, hvardera, dagtraktamente •» „ Kanslisterne i Riks-Stånden, hvardera, dagtraktamente „ „
Kanslisterne i Stats-Utskottet, hvardera, dito * Kanslisterne i de öfriga Utskotten, utom Expeditions-Utskottet, hvardera, dagtraktamente „ Bih. till K.
Prot. 1865 1866. 4 Sami. 1 A/d. 25 Häft. 500: ~~~ 100: 8: •25. 10: 8: *25. 8: 25. 6: 50. 5: 50. 5: 50. i: 50. 2 Stats-Utskottets Memorial N:o 58.
Beträffande aflöningen för Expeditions-Utskottets tjenstemän inom Notarieoeh Kanslist-graderna hafva Herr Grefven och Landtmarskalken samt Herrar Talmän, till följd af Utskottets Ordförandes framställning och med fästadt afseende derå, att göromålens beskaffenhet inom detta Utskotts kansli påkallar en annan fördelning af arfvodesbeloppen för tjenstemännen inom nämnda grader än den som för de öfriga UtskottenB kanslipersonal i samma grader blifvit föreslagen, hemställt, att dessa belopp måtte, i öfverensstämmelse med den fördelning af de till Expeditions-Utskottets förfogande vid sednaste riksdag ställda aflöningsmedel, som Utskottet för ifrågavarande tjenstemän då fastställde, bestämmas sålunda: för en Notarie till Sekreterarens biträde, dagtraktamente R:mt 6: 50. „ en Registrator och Arkivarie, dito „ 6: — „ två Korrekturläsare, hvardera, dito „ 6: 25. „ två Motläsare, hvardera, dito „ 5: 25. „ en förste Kanslist dito „ 4: 50. * åtta Kanslister, hvardera, dito „ 3: 50.
För Vaktmästarne hos Riks-Stånden och Utskotten har i dagtraktamente föreslagits R:mt 2: 50.
Vid jemförelse mellan det sålunda framställda förslaget samt Stats-Utskottets vid sistförflutna riksdag den 25 April 1862 afgifna och af Riks-Stånden hufvudsakligen gillade Memorial N:o 94, har Utskottet funnit att någon annan väsendtlig olikhet dervid icke förekommer, än att arfvodet för den hos Utskottet anställde Sekreterare för Riksgäldsverket rörande ärenden, hvilket af Stats-Utskottet vid sistförflutna riksdag föreslogs att utgå med samma belopp, som till Stats-Utskottets Sekreterare eller 500
R:dr i månaden, men af Rikets Ständer bestämdes till likhet med öfrige Utskotts-Sekreterares arfvode eller 400
R:dr i månaden, nu blifvit föreslaget att utgå med sistnämnda belopp, samt att, beträffande aflöningen till Expeditions-Utskottets kanslibetjening, den förändring blifvit föreslagen att, då det vid sistförflutna riksdag var Utskottet medgifvet att, efter förefallande omständigheter, mellan de hos Utskottet anställde tjenstemän fördela de till Utskottets disposition ställda aflöningsmedel samt Rikets Ständer dessutom, genom bifall till Expeditions-Utskottets Utlåtande N:o 15, anvisade ett särskildt fyllnadsbelopp af 1,800 R:dr att användas till arfvodesförhöjningar för en del af bemälde tjenstemän, nu i stället blifvit föreslaget att aflöningen borde till vederbörande utgå med bestämda belopp, upptagna i enlighet med hvad aflöningen för de särskilda befattningarne inom Utskottet sålunda vid sistförflutna riksdag utgjort.
Då Stats-Utskottet, som förbehåller sig att närmare riksdagens slut få hos Rikets
Ständer göra hemställan om anvisande af nödiga medel till godtgörelse åt den ökade personal, som till ärendenas utredande och skyndsammare afslutande redan funnits och ytterligare kan finnas behöflig, i öfrigt icke funnit anledning förorda någon annan förändring i de aflöningsbelopp, som af Herr Grefven och Landtmarskalken samt Herrar Talmän sålunda blifvit föreslagna, än att den bland Stats-Utskottets Kanslister, hvilken tillika hos Utskottet tjenstgör såsom Registrator och i sådan egenskap har en mera trägen och ansvarsfull befattning, än öfriga Kanslisterne, måtte, i likhet med hvad under de tvänne sednaste riksdagarne egt rum, åtnjuta ett dagtraktamente af 7 R:dr 50 öre, får Utskottet, som från vederbörande infordrat och erhållit uppgifter på den tid, då hvar och en antagits, och hvarifrån aflöningen ansetts böra beräknas, alltså hemställa: att den aflöning, hvilken under nuvarande riksdag tillkommer Riks-Ståndens och Utskotteus Sekreterare äfvensom den öfriga Stais-Utskottets Memorial N:o 58. 3 hos Stånden och Utskotten anställda kanslipersonalen samt vaktbetjeuingen, måtte af Rikets Ständer bestämmas att utgå med följande belopp samt få beräknas från här nedan uppgifna dagar, nemligen : Hos Ridder skåpet och Adeln: för Riddarhus-8ekreteraren, i egenskap af detta Stånds Sekreterare, arfvode i månaden R:mt 550: — „ nio Notarier, hvardera, dagtraktamente „ 8: 25. „ sex Kanslister, dito dito „ 5: 50. „ sex Vaktmästare, dito dito „ 2: 50. varande samtlige desse, Ridderskapet och Adelns kansli- och vaktbetjening tillhörande personer, hvilka före riksdagens början af Riddarhus-direktionen antogoB och i tjenstgöring inträdde, berättigade att beräkna sin aflöning från och med fjerde dagen före den, till hvilken Rikets Ständer sammankallades, eller från och med den 12 Oktober 1865.