Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Dessutom borde, om än initiativet till det nya lagverket utgått från representationen, sjelfva förslaget derom framställas af regeringen, helst ombildningen af lagsystemet påkallade en mängd förberedande åtgärder i administrativt och ekonomiskt hänseende af stor omfattning; Och det var i öfverensstämmelse med dessa åsigter, som Rikets Ständer, — under'förklarande, att landet fästade den högsta vigt vid frågan om ett förbättradt lagverk, serdeles i afseende på brottmåls-lagstiflningen, men alt sakens stora vigt och angelägenhet fordrade, att, innan de utarbetade lagförslagen till hufvudsaklig pröfning hos Rikets Ständer förekomme, den ytterligare granskning deraf blefve företagen, som för ändamålets vinnande vore af nöden, — genom skrifvelse den 3 Mars 1841 i underdånighet hemställt, om icke med de åtgärder, som för beredande och utarbetande af nådig proposition om det nya lagverket erfordrades, anordningar för en ytterligare granskning af lagförslagen i nyss uppgifna syftemål kunde förenas, samt, för sådant ändamål, en kommittée eller lagberedning sammansättas af Juslitie-Statsministern, 2 Justitie-Råd, Justilie-Kansleren, Rikets Ständers Justitie-Ombudsman samt 5 andra lagfarna män, hvilken beredning borde, med jemförelse af de vid lagförslageh gjorda anmärkningar, ytterligare granska och genomgå desamma; undersöka och uppgöra förslag till de förändringar i domstclarnes organisation och i fängelsesystemet, som med det nya lagverket måste införas, så ock utarbeta grunderna och ordningen för lagverkets promulgation och sättande i verkställighet; med anhållan derjemte: alt i den mån de förberedande arbetena med hvarje del af lagförslagen fulländades, err sådan del måtte för Kongl. Majit i Stats-rådet i underdånighet föredragas och det derefter slutligen beredda förslaget genom tryck allmängöras; att dessa arbeten så ställdes, att tryckningen af de sålunda beredda förslagen kunde vara fulländad före den riksdag, som näst efter tre år från den ifrågavarande infälle; samt att Rikets Ständer då kunde få emottaga Kongl. Maj:ts nådiga proposition i ämnet.
Denna Ständernas begäran blcf hufvudsakligen i nåder bifallen; och den år 1811 tillsatta Log-kommittéen, som upplöstes efter fullbordan af förenämnde lagförslag, efterträddes af en annan kommitté, under namn af Lagberedning, bestående af fem ständige arbetande ledamöter, med rättighet för Justitie-Stats-ministern, såsom ordförande, en annan ledamot af Stats-rådet, Justitie-kansleren och Rikets Ständers Justitie-ombudsman att deltaga i granskningen af lagberedningens arbeten, |^8 Lag-Utskottets Betänkande, N:o 5. deri två af Högsta Domstolens ledamöter jemväl egde taga del, såvidt det rörde sådana lagförslag, som tillhörde Juslitie-departementcls underdåniga föredragning.
Den således förordnade lagberedning, hvars ständige ledamöter emedlertid flere gånger blifvit ombytta, har äfven numera fullbordat dess uppdrag.
Hedan vid 1844 års riksmöte öfverlemnades förslaget till strafflag af Kongl. Maj:t tili Rikets Ständers pröfning och antagande, hvilken nådiga proposition, då ärendet ej medhanns under samma riksmöte, vid Ständernas sista sammankomst förnyades.
Den utgång denna fråga då erhöll, är bekant.
Den förföll, utan att någon åtgärd å Regeringens sida sedermera vidtagits för lö.sningen deraf.
Det var emedlertid behofvet af en skyndsam förbättring i Kriminal-lagstiftningen, som föranledde lagberedningen att i första rummet egna sin .uppmärksamhet åt denna lagstiftningsgren.
Först derefter kom förslaget till Civil-lag under granskning; och resultaten af denna granskning innefattas i de serskilda, af lagberedningen utarbetade, genom trycket offentliggjorda, lagförslag, som riksdagsiullmägtigen Fehr Hansson till antagande nu föreslagit; men af hvilka intetdera ännu blifvit granskadt hvarken i Konungens Högsta Domstol eller i Stats-rådet.
Derigenom har man likväl erhållit ett tredje förslag till allmän Civil-lag, hvilket i än större grad afviker från gällande lagstiftning, än det af Lag-beredningen granskade.
Sådan är i korthet gången och utvecklingen af det lagstiftnings-arbete, sorn snart under ett halft sekel pågått.
Alt det icke varit utan inflytande på gällande lagstiftning, uppenbaras af de flerfaldigt förändringar deri, af ofta genomgripande art, som i enlighet med grundsalserne i lag-förslagen, sedan de införlifvats med folkets tänkesätt och föreställningar, blifvit af lagstiftande makterne antagne.
Men denna omständighet i förening med den varsamhet och försigtighet, som röjas i den behandling af frågan, hvaraf de utmärkande dragen ofvan äro tecknade, framkallar ovilkorlig! ett tvifvel om möjligheten och tilläfventyrs rådlig— heten att på en gång, särdeles i den civila lagstiftningen, söka få utbytt den lag, som gäller, emot en derifrån i grundsatserne väsendtligen olika.
Man har äfven satt i fråga, huruvida något dylikt varit 1810 års Ständers mening.
Det torde emedlertid böra medgifvas, att det nya statsskicket kräfde en reform af lagstiftningen; Men att denna reform borde blifva af den genomgripande art, af den vidsträckta omfattning, sorn lagförslagen afse, synes ej lika ostridigt.
Det Lag-Vtskollels Betänkande, I\’:o 5.
9 Det bor ej förgätas att Svenska folket städse funnit det säkraste värn för sin urgamla frihet i dess allmänna lag, detta uttryck af folkets seder och tänkesätt, denna från dess innersta lif utgångna skapelse.
Men i samma män som folket utbildas, vanor, seder och tänkesätt så småningom förändras, nya förhållanden uppkomma, måste lagarne förändras och l ättas.
Då inses jemväl behofvet deraf och dermed erkännes äfven nyttan.
Den brustna harmonien återställes derigenom, och folken se fortfarande i lagen uttryeken af deras uppfattning om det rätta och nyttiga.
Folken göra dock inga språng i sih utveckling; och det har städse visat sig att ett fritt folk, som sjelft skapat sina lagar, endast af nödvändighetens kraf gör utbyte deraf.
Det vet väl alt de elementer, som äro nedlagda i lagen, som trotsat tidens makt, måste vårdas såsom ett nationalitetens högsta palladium.
I dessa tänkesätt synes orsaken ligga till ofvan anmärkta försigtighet och varsamhet vid behandlingen af ifrågavarande lagstiftnings-ärende.
Att de ej haft annat ursprung eller liärflutit från någon skuggrädsla för det nya, derom vittna de flera genomgripande lagförändringar, som folket under det stora lagstiftnings-arbetet medgifvit och hvarigenom de nya idéer och läror, som dervid hyllats, blifvit till cn del så småningom inympade på gällande lagstiftning.
En sådan lagarnes utbildning är ock öfverensstämmande med redan yttrade åsigter.
Derigenom sker en säker öfvergång til! en ny period i lagstiftningens historia.
Då den inbryter, är tiden inne att samla de spridda dragen, för att framställa dem i den stora taflan — lagboken.
Huruvida denna tidpunkt ännu är inne eller ej, är svårt att bedömma, likasom om, i sådant fall, bilden blifvit rätt uppfattad i det förslag till allmän Civil-lag, som nu blifvit till Ständernas pröfning framlagdt.
Det fordrar en omsorgsfull pröfning; och deri låg anledningen till det af Rikets Ständer vid 1840—41 års riksmöte fattade beslut, angående då utarbetade lagförslagens ytterligare granskning, frågans beredning och sättet för dess förnyade framläggande för Ständerna» Man ansåg nemligen då, att, sedan Lagberedningen verkställt dess uppdrag och de reviderade förslagen blifvit i Stats-rådet inför Kongl. Maj:t föredragna och pröfvade, Kongl.
Majit borde i ämnet aflåta nådig proposition.
Nu har visserligen Lagberedningen verkställt den beredningen ålagda granskning; och frukten af dess arbete, hvad Civil-lageu angår, är ifrågaslällda lag-förslag; men dermed är den af Ständerna äskade granskning ej fullbordad; och ärendet har ej heller blifvit dem understäldt i den önskade ordningen.
Brot. iS50 §' i85-i. 7 Sami. i Aid. 3 Haft. t ^0: Lag-VIsko Hels Betänkande, N:o 5.
Då likväl sista delen af Civil-lagförslaget först i sistlidne Oktober månad af lagberedningen till Kongl. Majit öfverlemnades, har ej heller Ständernas önskan hittills kunnat hinna fullgöras.
Men med afseende å den vigt, som ligger å Ständernas i afseende på frågans behandling redan fattade beslut, i enlighet hvarmed Ständerna hafva att från Kongl. Majit vänta nådig proposition å förslaget, så beredt och pröfvadt som Ständerna åstunda!, och då en afvikelse i denna del destomindre torde kunna komma i fråga, som sådant blott skulle leda till minskning af den sorgfalliga pröfning, som varsamheten påkallat i ett ämne af den djupt ingripande och för nationen vigtiga beskaffenhet^ som ifrågaställde,, får Utskottet vördsamt tillstyrka alt Rikets Ständer måtte förklara det Petter Hanssons yrkande, att Ständerna nu måtte ingå i pröfning af och antaga det utaf Ragbere ättingen utarbetade förslag lill Civil-lag i sin helhet, icke kan bifallas.
Reserv ali o ner: af Herr Cederschiöld, R. T.: “Huruvida Lag-utskottet på grund af enskild motion nu bordt ingå i hufvudsaklig pröfning af det nya lagförslaget i sin helhet beror efter mitt omdöme derpå, huruvida den granskning deraf, som Rikets Ständer ansett böra föregå en sådan pröfning blifvit fullbordad elier icke.
I afseende härå har Utskottet vid handläggningen af denna motion inhemta!, att Rikets Ständer uti underdånig skrifvelse den 3 Märs 1841 rörande det nya Lagverket dels tillkännagifva att Rikets
Standar för sin del ansågo sakens stora vigt och angelägenhet fordra att, innan lagförslagen till hufvudsaklig prof täng hos Rikets Ständer föreUommo, den ytterligare granskning af desamma blefve företagen, som för ändamålets vinnande vore af nöden, dels ock för vinnande af detta ändamål i underdånighet hemställt att en kommittee eller lagberedning måtte sammansättas af O o O Justitise-Statsministern, två Justitise-råd, Justitia^kansleren och Rikets Ständers Justitise-ombudsman, samt fem andre lagfarne män, äfvensom alt åt denna beredning kunde uppdragas att, med jemförelse af de vid lagförslagen gjorda anmärkningar ytterligare granska och genomgå desamma, att undersöka och uppgöra förslag till de Lag-Vtskollels Betänkande, N:o 5.
11 förändringar i domslolarnes organisation och i fängelse-systemet, sosn ined det nya lagverket måste införas, så ock utarbeta grunderna och ordningen för lagverkets promulgerande och sättande i verkställighet; att i den mån de förberedande arbetena med hvarje del af lagförslaget fulländades en sådan del af lagverket klefve för Kongl. Maj:t uti Stats-rådet i underdånighet föredragen och det derefter slutligen beredda förslaget genom tryck allmängjordt; alt dessa arbeten så ställdes, att tryekningen af de sålunda beredda förslagen till Civil- och Ivriminal-lag kunde vara fulländad före den, vare sig lagtima eller urtima riksdag, som näst efter tre år från 1811 års riksdag infölle, och att Rikets Ständer då fingo emottaga Kongl. Majits nådiga proposition i ämnet; samt ändtligen att Lagberedningen äfven finge sig anförlrodt att redigera förslag till de särskilda författningar, som vid och för det nya lagverkets antagande och promulgation kunde finnas behöflig» att tillika utfärdas.
Majit i anledning af berörde underdåniga hemställan i nåder beslutat förordnandet af en Lagberedning af fem ständige ledamöter för de af Rikets Ständer afsedda ändamål och för att jemväl afgifva underdånigt yttrande öfver förslag till författningar, innan desamma af Kongl. Majit i Stats-rådet slutligen blefve pröfvade, samt att Justitire-Sta sministern såsom ordförande, jemte en annan ledamot af Stats-rådet, Justiiise-kansleren och Rikets Ständers Justitire-ombudsman berättigades att bevista nämnde Lagberednings sammanträden och deltaga i granskningen af dess arbeten, när desse embetsman» öfrige göromål sådant medgnfve och att två af Högsta domstolens ledamöter, som dertill af Kongl. Majit utsagos, äfvenledes när deras öfriga göromål det tiiläto, skulle ega alt deltaga i Lagberedningens granskning af sådane lagförslag, som tillhörde
Justilise-departementets underdåniga föredragning, så hafva Rikets Ständer uppå derom aflåten nådig proposition, till Kongl.
Majlis nådiga disposition anvisat 12,000 ridr årligen till kostnadernes bestridande för nämnde Lagberedning.
Enlist hvad Rikets Ständers Xuslitire-ombudsman uti sin berättelse för år 1848 anmält, har Lagberedningens arbeten intill 1845 så blifvit handlagde att de ständige ledamöterne varit tillstädes vid de dagliga sammankomsterne, men de af dem uppgjorde förslag derefter företagits lill slutlig öfverläggning uti så kallade plenisammaukomster, hvilka inträffade endast en dag i veckan, hvarvid de granskande Ibdamöternc hade tillfälle att inhämta sammanhängande kännedom af förslagen och 12 Lag-Ulskollels Betänkande, N:o 5. alt deröfver yttra sina meningar utan att dagligen bevista sammankomster, hvartill deras öfriga göromål omöjligen kunde lemna dem tid.
Som denna arbetsordning derefter öfvergifvits, så att inga pleni-sammankomster vidare hållits, har Justitiffi-ombudsmannen, för att så vidt på honom kunde bero, söka befrämja en så allvarlig och omfattande diskussion sorn möjligt öfver de vigtiga frågorne om domstolarnes sammansättning och rättegångsordningen m. m., uti underdånig skrifvelse den 9 Januari 1849 underdånigst hemställt, om icke Lagberedningen kunde erhålla nådig befallning att uti allmänna sammankomster företaga till ytterligare skärskådande dels det redan afslutade förslaget till rättegångsbalk i tvistemål, innan detta trycktes, och dels förslaget till rättegångs-ordningen för brottmål, så fort delta blefve af arbetande ledamöterne uppgjordt; och har Jusiitiaj-oinbudsmannen derjemte tillkännagifva att ett vilkor för vinnande af det ändamål haa sökte, vore, att, vid dessa allmänna sammankomster, Justitise-Statsministern måtto föra ordet, samt den af Kongl. Maj:t utsedda ledamot af Slals-rådet och de två Justilise-råd, hvilka, enligt Lagberedningens instruktion eller organisationsbref, tillhörde dess ledamöter, dervid tillkallades.
A denna underdåniga framställning har dock något afseende ansetts icke böra fästas, enligt hvad uti nådigt bref den 3 Juli 1849 Justitise-ombudsmannen till svar meddelats; och har följden häraf blifvit den, dels att de fem ständige ledamöternas arbete icke blifvit af Justitiaj-ombudsmannen och Lagberedningens öfrige ledamöter i afsedd ordning granskad t innan detsamma från trycket utgifvifs, dels ock att de anmärkningar, som på grund af den först derefter af Justitiffi-ombudsmannen verkställda granskningen blifvit framställda uti hans till Rikets nu församlade Ständer afgifne berättelse, icke blifvit af beredningens öfrige ledamöter besvarade, hvilket dock synes hafva varit så mycket mer af behofvet påkalladt, som dessa anmärkningar, derest de ej kunna nöjaktigt vederläggas, skola föranleda til! genomgripande förändringar uti förslaget så väl i afseende på Domstols-organisationen och rättegångs-ordningen, som äfven i afseende på fängelse-systemet.
Då nu sålunda den granskning af det nya lagförslaget, som Rikets Ständer redan förklarat böra föregå förslagets hufvudsakliga pröfning, på sätt här ofvan upplyst blifvit, ännu icke egt rum, så anser jag Lag-utskottet af sådan anledning, på grund af enskild motionärs derom gjorda framställning, i sakens så beskaffade skick icke Lag-Utskottels Betänkande, N:o 5.
13 icke böra ingå i hufvudsaklig pröfning af det nya Lag-förslaget i sin helhet, dock med förbehållen rätt för Utskottet, att, med hämtadt stöd af denna motion, vid pröfning af särskilda på Utskottets handläggning beroende frågor, till antagande föreslå de delar af samma lagförslag, som vid en sådan pröfning af Utskottet såsom nyttiga anses.
Om åter Rikets Ständer, antingen i strid mot min uppfattning af saken, skulle anse den af Rikets Ständer afsedda granskningen af det nya lagverket vara behörigen fullgjord, eller ock nu mera vilja frånträda sin egen åsigt om behofvet deraf, så torde, derest annat hinder för den hufvudsakliga pröfningen af förslaget icke skulle möta, det ankomma på Rikets Ständer att meddela Lag-utskottet nödig föreskrift för ärendets vidare behandling.
Ola Mänsson från Skåne:
Då förevarande fråga behandlades inom Utskottet var pluralitetens af mig delade mening den, att Civillag-förslaget icke nu borde komma under Ständernas pröfning, af skäl att det åberopade förslaget icke varit motionärens eget eller ens blifvit bifogadt motionen, att detta förslag var detsamma och intet annat än det, hvarom Rikets Ständer vid 1840 och 1841 årens riksdag beslutat, att en ytterligare granskning och beredning borde föregå den slutliga pröfningen; att då förslaget blifvit så beredt, som
Ständerne uti underdånig skrifvelse vid bemäld e riksdag önskat, det först efter föredragning i Statsrådet, genom Kongl.
Maj:ts nådiga proposition, borde kunna komma under deras pröfning.
Men ehuru dessa grunder i viss mån blifvit åberopade och Utskottet hemställt, att Rikets Ständer icke nu på enskild motionärs yrkande måtte ingå i pröfning af Lagberedningens förslag till Civil-lag, har likväl Utskottet sjelft, efter mitt bedömmande, låtit påskina att det ingått uti indirekt pröfning deraf, då Utskottet uti följande ordalag sålunda modifierar betänkandet:
„Men denna omständighet i förening med den varsamhet och försigtighet, som röjes i den behandling af frågan, hvaraf de utmärkande dragen ofvan åro tecknade, framkallar ovilkorligt ett tvifvel om möjligheten alt pä en gäng, serdeles i den civila lagstiftningen, söka få utbyta den lag, som gäller, emot en derifrån i grundsatser väsendtligen olika.
Det torde väl böramedgifvas, att det nya statsskicket kriifde en reform af lagstiftningen; men att denna reform borde blifva af den genomgripande art, af den vidsträckta omfattning, som lagBth. tilt K.
Fröt. 1850 1851.
T Samt. i Afd. 3 Hd/(. 3 14 Lag- Utskottets Betänkande, ifto 3. förslagen afse, synes ej lika ostridigt.„
Utskottets majoritet genom dessa med beslutet alldeles oförenliga yttranden kanske omedvetet uttalar, om icke en positiv, dock en negativ förkastelsedom öfver kela det kostsamma Civillag-förslaget må väl icke kunna förnekas; hvadan och om betänkandet utan anmärkning eller förbehåll af Rikets Ständer godkännes, Ständerna på förhand och utan att en enda § varit under pröfning, gifva förslaget dödsstöten.
Alltså och ehuru jag är ense med Utskottets majoritet om beslutet, måste jag på ofvan anförde grunder anmäla min reservation mot de motiver i utlåtandet, som stå i strid mot samma beslut.
STOCKHOLM, F. d. Schultze’» Boktryckeri, 1851. Lag-Vtskottels Betänkande, N:o 6. 1 N:o 6.
Ank. till Exp.-Utst. d. 1 Febr. 1851 kl. 6 e. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion om rätt till jord och lägenhet för anläggande af elektriska Telegrafer.
Uti ett hos Ilöglofliga Ridderskapet och Adeln ingifvet memorial, har hr von Helam!, J., fästat uppmärksamheten på nödvändigheten att i förtid undanrödja de hinder, som kunde möta för anläggning här i landet af elektriska Telegrafer, helst deras företräde framlör alla andra kände telegraf-inrättningar, under sednare åren, allt mer och mer visat sig i andra länder.
Det väsendlligaste hindret vore emedlertid det, att rättighet ej skulle vara i lag medgifven till utläggning af elektriska ledningstrådar, der behofvet påkallade.
Visserligen innehölle Kongl, förordningen den 20 November 1845, angående jords afståendc för allmänt behof, alt egare af jord eller lägenhet är pligtig, att, mot stadgad ersättning, afstå jorden eller lägenheten för allmänt nyttiga behof, såsom anläggning afvägar, broar m. m.; men denna Författning syntes ej fullt tillämplig på förevarande fall.
Den förutsatte nemligen alltid å ena sidan ett fullt afstående, och å den andra ett inlösande af jord, hvilket förhållande ej borde komma i fråga vid anläggning af elektriska telegraflinier, emedan jorden derigenom icke göres oanvändbar för egaren; ty en linea af omförmälda art anbringas antingen på stolpar i luften eller flera fot djupt i jorden, deri egaren ej i någotdera fallet af inrättningen är hindrad att fortfarande till sin fördel begagna.
Lagstiftningen syntes derföre böra lämpas efter berörde förhållande, enär ett inlösande af alf den jord, deröfver en telegrafliuea kunde komma att gå, skulle medföra så dryga kostnader, att anbringandet af dylika linier i Sverige ej blefve möjligt.
Målet skulle emedlertid vinnas genom ett stadgande derom, att jordegare äro pligtige att af sina egor upplåta hvad uti ifrågaslällde hänseende fordras emot ersättning för den skada, som för honom kunde uppkomma; och har hr von Heland i följd häraf m. lill R.
Brot. 1850 $ i85t. 7 Samt. i Åfd. 4 Höft. 1 2 Lag-Vtskol tels Betänkande, N:o 6. föreslagit, att till ofvan åberopade Kongl, förordning af den 20 November 1845 måtte göras ett tillägg af denna lydelse: “Der Konungen pröfvar nödigt, att jord elier lägenhet, som enskild man tillhör, begagnas skall för utläggning af elektriska ledningstrådar, vare egare pligtig att upplåta hvad för ändamålet fordras: njute dock den, som härigenom skada lider, ersättning derför till fulla värdet och hälften derutöfver, der ej parterne om andra vilkor åsämjas.„
Öfver detta förslag har Lag-utskottets yttrande blifvit infordradt.
Utskottet har jemväl tagit förslaget i öfvervägande; men ej funnit skäl att detsamma med sitt tillstyrkande understödja.
Utskottet hyser nemligen den öfvertygelse, att ifragaställde telegraf-inrättningar, betraktade såsom vigtiga kommunikationsmedel, äro hänförliga till så beskaffade allmänt nyttiga företag, hvilka afses i den af motionären åberopade Kongl, förordning af den 20 November 1845, och för hvilkas utförande den enskilde således ej kan lägga hinder, såvida de vilkor å andra sidan iakttagas, som berörde författning bestämmer.
Att lag icke saknas för nu uppgifna fall följer häraf; men en annan fråga åter är den, huruvida, då den enskildes jord för en del förelag måste användas, så att jorden varder helt och hållet onyttig för egaren, men för en del blott behöfver begagnas i så ringa man, att egaren fortfarande deraf kan draga fördel, de i lagen för jords användande stadgade vilkor böra så tydas, att jorden alltid bör af egaren lösas, och om, i sådan händelse, en förändring af lagen i denna del bör ega rum i enlighet med motionärens förslag.
Om emedlertid nyssnämnde tydning antages vara med lagen öfverensstämmande, och om än en modifikation deraf för det fall, att jorden icke göres för egaren onyttig, skulle anses ändamålsenlig, så möter likväl härvid den omständighet, att den föreslagna modifikationen endast afser ett enstaka förhållande eller anläggandet af elektriska telegrafer; och att för detta partiella fall tillvägabringa en förändring i allmän lag, synes desto mindre lämpligt, som något behof deraf ännu icke visat sig.
Dessa äro skälen för Utskottets ofvan yttrade åsigt, enligt hvilken Utskottet vördsamt tillstyrker, att Rikets Ständer måtte förklara, det ifrågavarande förslag ej kan till någon lagstiftnings-åtgärd föranleda.
Stockholm den 27 Januari 1851. Lag-Utskottels Betänkande, N:o 6. 3 Reservationer:
Af herr Cederschjöld, R.
T. “Om Lag-utskottet anser en lag, hvaruti förändring blifvit föreslagen, redan i sig innefatta den mening, sorn förändringen afser, så bör Utskottet bestämdt uttala en sådan åsigt, helst densamma ensam utgör ett tillfyllestgörande skäl att förklara förändringen obehöflig.
I stället att nu så gå tillväga, har Utskottet uttryckt sig i sväfvande ordalag, och såmedelst lemnat Rikets Ständer i okunnighet om, huruvida Utskottet anser lagen af den 20 November 1845 böra så förstås som motionären föreslagit, eller icke.
För min del kan jag ej gilla detta förfaringssätt och jag har derföre ansett mig böra tillkännagifva, att nämnde lag, så vidt jag förstår, endast innefattar skyldighet för jordegaren att med full eganderätt afstå hvad af jorden lill allmänt behof erfordras, men deremot icke förbinder honom till någon så beskaffad upplåtelse af jorden, som motionären åsyftat och hvarförutan de af honom omnämnde telegraf-inrättningarne ej kunna anläggas.
— Häraf följer således, att, derest Rikets Ständer skulle anse de ifrågavarande telegrafinrättningarne vara af sådan allmän nytta, att hindren för deras anläggning böra undanrödjas, en förändring af Kongl. Förordningen den 20 November 1845, i den syftning motionären föreslagit, enligt min åsigt, blifver af behofvet påkallad.“