Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hävda hvarje sena!
livad din unga flock skall möta vete Gud allena!
En grånad m o d e r s erfarenheter i barnavård.
En mor.
som haft lyckan själ!
med godt resul- tat fostra inånga barn, lämnar här, på Iduns uppmaning, med nöje sina erfarenheter till unga mödrars tjänst.
Då den önskan uttryckts, att de meddelade erfarenheterna skulle hållas så personligt som möjligt, får jag ju börja så: Jag var ej fyllda tjugu år, då vårt äktenskap välsignades med en son.
Fullkomligt oerfaren i allt hvad barnavård hette, stod jag rätt handfallen, när det gällde att taga hand om vår lille älskling.
Jag fick då af vår läkare det rådet att till hjälp och ledning skaffa mig professor Melins utmärkta lilla bok •Späda barns vård ».
(Det väsentligaste af detta, af vederbörande auktoritet högt skattade arbete återfinnes i vår almanack för år 187G.)
Och med så goda råd och anvisningar blef det mig en lätt sak att förhjälpa den lille varelsen till hög- önsklig välmåga.
Om alla mödrar, som verkligen vilja sina smås bästa, äfven om det skulle kosta deras egen be- kvämlighet och inkräkta på deras nöjen, blott studera här nämnda lilla broschyr, veta de allt livad de behöfva veta för att med god framgång vårda ett friskt barn under de första lefnadsåren.
Vid sjukdom och andra abnorma fall bör alltid läkares hjälp tillkallas.
Många tycka kanske, att Melins metod är för- åldrad och att man borde hänvisa unga mödrar till yngre författare.
Men hvarför förkasta det bepröfvade goda för nytt, hvars värde man föga känner?
Fostrad efter professor Melins metod har kring mig vuxit upp en stor barnaskara med sällsynt stark kroppskonstitution utan vank och lyte.
Efter första lefnadsåret spelar icke längre fy- sikens vård största rollen]; vare härmed långt ifrån sagdt att den nu är oviktig, tvärtom bör den med största omsorg fortsättas, men den måste från ungefär denna tid gå hand i hand med den moraliska uppfostran.
Att all fostran, både den fysiska och den psy- kiska, skall hafva till mål barnets lycka, äro vi väl ' alla ense om.
Och att den sanna lyckans säkraste och enda rätta grundval är ödmjuk lyd- nad för vår Herre och Gud måste vi väl också erkänna.
Glöm därför ej nu att, på samma gång som du vårdar den dig skänkta lilla varelsens kropp mönstergillt, också lära den lydnad.
För barnet representerar du den högsta makten, och lär du det att i barndomen lyda dig, skall det vid mognare ålder till sin egen lycka kunna, utan upproriskt sinne, foga sig i den Allsmäk- tiges ledning.
Öfva nu också den strängaste tuktan på dig själf, att du i allt ditt görande och låtande gifver ditt barn möjligast bästa före- döme.
(Exempel verka, som vi veta, mer än ord.)
Du skall på så sätt spara barnet och dig själf många af de bittra sorger och bedröfvelser, som rent af framkallas af sådana föräldrar, som 1898 ägna för mycken fostrande vård åt sina barn, under det att de glömma att hålla tukt på sig själfva, glömma, att af barn har man ej rätt att fordra större dygder än dem vi äldre gå i land med.
Ofta ser man, att snart sagdt fullkomlig- het fordras af de små, i tacksamhet, i lydnad, i höflighet o. s. v. under det att de, som upp- ställa dessa fordringar, aldrig tänka på, hur de själfva skicka sig just i dessa stycken och just i barnens närvaro.
Så länge barnen äro små och deras begrepp om rätt och orätt outvecklade, få de ej utsättas för frestelse till hvad som ej är tillåtet.
Mer än en gång har jag sett små barn förbjudas att röra det och det eller smaka det och det, men ändock har saken lämnats inom räckhåll för barnet, Drifven af begäret efter den förbjudna frukten, men ej af medveten olydnad, tillägnar sig den lilla åter det förbjudna.
Bestraffas en sådan handling med aga, verkar den gifvet men- ligt, i det den hos veka naturer alstrar feghet och rädsla och hos hårdare lynnen trots och vrede.
Skola så ock vredesutbrotten bestraffas vet barnet till slut inte hvad det agas för, men kän- ner sig i uppror mot allt och alla och ger sitt missnöje luft på alla upptänkliga sätt.
Det vän- jes rent af på så sät; till dåligt lynne.
Vakta dig för att leda ditt barn så.
Haf i klart minne den gudomliga befallningen: » I fäder, reten icke edra barn till vrede !&gt; Den mycket omskrifna kroppsliga agan är nog nödvändig för somliga lynnen, men bör efter min uppfattning högst sparsamt användas och naturligtvis ej för annat än svårare moraliska fel såsom olydnad, osanning i alla dess former, eller om barnet själft, i argt uppsåt, med hugg och slag öfverfaller jämnåriga kamrater eller värnlösa djur.
Att aga ett barn därför, att det, under annars tillåten lek, råkat rifva sönder sina kläder eller slå sönder något som kommit i dess väg, är gifvet förkastligt.
Ordning och aktsam- het äro visst dygder, som böra tidigt inläras, men också de, som så mycket annat, helst genom exemplets makt.
Den första uppsåtliga, märk väl uppsåtliga, olydnaden bör efter min uppfatt- ning straffas med efter barnets ålder afpassad kroppslig aga, ty den framträder, sorgligt nog, vanligen så tidigt, att man på intet annat, för det outvecklade barnet begripligt sätt kan låta det förstå, att olydnad mot föräldrarna drar sorg och olycka öfver det.
Bestraffningen bör då vara ganska eftertrycklig, appliceras på den lilla fy- sikens minst ömtåliga parti och utdelas under största lugn och i kärleksfullaste afsikt.
Ej, som man ofta får vara vittne till, bestå i under hårda ord och svåra hotelser utdelade ruskningar knuf- far och s. k. luggar.
Det förra tillvägagångssättet böjer vanligen den hårdaste vilja, då däremot det senare ofta eggar till vrede och trots och således framkallar i stället för att kväfva onda anlag.
Undanröj, så långt möjligt är, frestelsen till hvad som är ondt, men gör allt för att framkalla och odla de goda sidorna hos ditt barn.
Lär det älska sanning och rätt.
vinn redan mycket tidigt genom sann, uppoffrande kärlek deras gen- kärlek och förtroende, och du skall ha lagt en god grund att bygga den fortsatta uppfostran på.
Detta är nu unna erfarenheter och mina teo- rier för den fysiska och moraliska barnavården under de första lefnadsåren.
Mycket, mycket skulle jag vilja tillägga om dess fortsättande under de hvarandra aflösande utvecklingsperioderna, om min lifliga öfvertygelse att hvar-t barn bör skötas efter sitt individuella skaplynne och ej all uppfostran ske efter förut bestämda regler, lika för alla.
Men redaktionen har ju uppmanat oss att nöja oss med minsta möjliga plats i dess spalter, och så var det en ung mor, som ville ha råd för sina späda barns skötsel, och af dessa båda skäl har jag nöjt mig med att här orda om grunden för en rätt barnavård.
Kanske ger Idun oss en annan gång tillfälle att utbyta tankar om en fortsatt upp- fostran.
A ... S XXVI.
Några erfarenhetsfrukter af en fyrfal- dig praktik.
Klädedräkt.
Nyfödt barn klädes i skjorta af mjukt bomull.
Ett lämpligt stycke vikes dub- belt och midt på vikningen klippes en liten rund ringning för halsen.
På ömse sidor, litet nedom vikningen, bortklippes ett par stycken, så att det andra bildar ett stort T, naturligtvis litet afrun- dadt i de inre vinklarna, ty T:s båda ärmar skola blifva skjortans.
Klippes upp i ryggen och sys med mjuka sömmar och fållar.
En liten tröja klippes och sys som skjortan, men kortare än denna och af varmare tyg, gärna ylle om man så vill.
Till » lapp » ett omkr. 40 cm.
stort, fyr- kantigt stycke af mjukt bomull.
Blöja dito dito, men betydligt större.
Manteln i storlek som blöjan och af bomull som denna, men af tjockare tyg.
Lindan, af samma tyg som manteln, är en aflång fyrkant, omkring 20 cm.
lång, tillspetsad i ena ändan och försedd med breda band.
Huru med dessa plagg skall för- faras och med nafvelbindan måste praktiskt lä- ras.
Om mössa skall användas, bör den vara tunn och utan många sömmar och snodder.
Före skolåldern: Skjortan som förut, men hel bak och i stället litet sprund upptill fram.
Tröjan bäres fortfarande som lifstycke.
Nedre bekläd- naden bytes i byxor och lämpligt fotskydd — strumpor och skor.
För flickor tillkommer en liten löst hängande klädning och för gossar en blus.
Under skolåldern är gossarnes dräkt tem- ligen gifven.
Flickornas lifstycken bytas i reform- lif.
Ett par varma ytterbyxor (ej hvita) tillkom- ma och om vintern en underkjol.
I stället för den lösa klädningen nu kjol och blus.
Bädd.
Späda barns: en liten madrass af tagel, kudde och täcke, alla försedda med hvita, lätt ombytta öfverdrag.
Täcket fastknytes vid sän- gen.
Lämpligare än sparkpåse.
En liten skydds- vaxduk.
Före skolåldern och under skolåldern: lika med föregående.
Vaxduken bort och en lång nattskjorta kommer till.
Fysisk vård.
Späda barn, gifves, utan af se- ende på om de näras med modersmjölk eller ej, hvarje afton litet, ej för varmt kamomillté; i början endast ett par teskedar och mycket svagt samt tillsatt med något socker.
Efter hand utan det senare, något starkare och ökadt till en liten kopp.
Förekommer torsk och verkar mildt ro- gifvande och lösande.
Förordas på det varma- ste.
Afven bra i form af ljumma tvättningar, då man ömsar blöjor och huden är inflammerad af urin.
Dessutom ströpulver, om så behöfs, samt naturligtvis den största renlighet och den lilla kroppens dagliga tvagning med ljumt vatten och ledolintvål.
Ej nödvändigt ömsa på natten, om den sista ömsningen företogs temligen sent och den första göres tidigt.
Födan bör äfven under natten gifvas sparsamt.
Ett friskt barn vänjer sig snart vid denna ordning, och både det och dess mor må bra däraf.
Före skolåldern och under densamma vänjes barnet vid enkel hus- manskost.
Ar magen ej god nog till att fördraga den, sättes den i stånd därtill.
Bad och kropps- rörelse.
Tidigt i säng.
Klent barn göres starkare innan det sättes i skola.
Kan annars ej utan men för hälsan följa med nutidens ansträngande skolarbete.
Intellektuell vård.
Späda barn kan man ej bråka med utan fara att trötta hjärnan.
Huru ofta får man ej höra barnjungfrur långa stunder utan uppehåll sysselsätta en liten unge med i särskildt ton uttalade frågor om och om igen: » Hvar är mamma?
Har Tutte nickat åt mamma?
Ar det synd om mamma när Tutte går.
» och dylikt meningslöst pladder i oändlighet.
Eller mamman själf, när det kommer främmande: » Gå och hälsa på tant!
Bed tant komma snart igen till lilla Tutte h m. m.
En liten bugning eller nigning är nog för de små tillsvidare, ja allt framgent, såvida någon annan skall behöfva lägga orden i munnen på dem.
Trötta för öf- rigt ej barnen före skolåldern med onödigt själs- arbete och låt dem så vidt möjligt behålla sin individualitet, att de ej alla formas efter ett visst gifvet mönster, detta må vara huru förträffligt som helst.
Under skolåldern bör isynnerhet kle- na flickebarn noga aktas för öfveransträngning.
Något kan modern göra därför genom att ej sporra barnet till att läsa mera än det nätt och jämnt behöfver för att följa med samt genom att ej gifva det invecklade och tidsödande hand- arbeten.
Har gossen ej håg för läsning, så låt honom lära ett yrke.
Till sist: gif om möjligt barnen en glad barn- dom med ljusa minnen för vandringen genom lifvet.
Och härmed må nu den lifliga diskussio- nen i frågan om barnavård och barnaupp- fostran för denna gång vara ändad.
Ännu ligga visserligen många » insändare » på vårt skrifbord, och kanske ännu flere komma att » dugga efter », men n&amp;gonstädes måste
1898 IDUN punkt sättas, och vi anse att tiden därtill nu väl kan vara inne.
En del goda upp- slag och beaktansvärda synpunkter i det öfverblifna materialet skola vi emellertid tacksamt bevara för framtida användning.
Vårt uppriktiga tack bringa vi nu också alla, som med sina inlägg bidragit till den viktiga frågans mångsidiga belysning.
Vi ha oväldigt sökt låta de mest skiftande meningar komma till tals, och vi hoppas att våra läsarinnor skola hålla oss räkning för denna vår opartiskhet, liksom att enhvar just därigenom skall finna, att hon dock till sist haft någon liten personlig behållning från denna » andarnes sammandrabbning ».
och ställt för den svenska kvinnan som Oskar den milde, och väl är hans namn värdt att i tacksamt minne af oss för- varas.
Och drottning Josefina står vid hans sida som det värdigaste föredöme af dotter, maka och moder.
i Hon ägde juveler och, pärlor och guld, En prydnad i konungens borg, klon ägde en hand, hon strödde dem huld Till lindring i armod och sorg.
I femton år under ljusa och mörka da- gar delade konung Oskars ungdomsbrud med honom tronen.
Återstår nu att utdela de femtio kronor, vi utfäst till premier.
Därvid kan man an- tingen tänka sig hela summan tilldelad en enda insändare, om någon sådan skulle an-, ses däraf förtjänt framför alla andra; eller också kanske beloppet anses böra delas i ett par, tre eller flere pris, som tillfalla de inlägg, våra läsarinnor anse mest beaktans- DROTTNING JOSKFINA SOM KRONPEINSKSSA.
• värda.
Vi bedja därför alla för saken in- tresserade att oförd / röjligen och senast före Och försynen förde Karl Johans son till den 25 dennes till redaktionen insända sin omröstning samt därvid uppgifva nummer Eichstädt, till hertigen af Leuchtenbergs Hår skiille han finna bruk för sin på det eller de inlägg, de anse prisvärda, hof.
likasom prisets belopp.
Och skola vi sedan, faders afskedsgåfva.
Men så tänkte han med ledning af denna omröstning, verk- ingalunda själf vid sin ditkomst.
Bland de första ord, som han då yttrade till prins ställa prernieutdelningen.
Eugénc, voro dessa: » Ej som friare anländer Stockholm den 10 juni 1898. jag hit, utan för att personligen lära känna Red.
en furste, som är lika utmärkt genom sina dygder som genom sina ärofulla handlin- gar.
» * I^ungamoder.
Ett sjuttiofemårsminne.
' Högsommar det var, när honförst steg i tand Vid, Djurgårdens ekar en kvalt.
Del var dag utan natt, det var jubel på strand, Det var jubel i slott och i tjäll. » å lyder sagan om den unga furstinnas hitkomst, hvars älskliga, bild i dag häl- sar Iduns läsarinnor här of van.
Som löftets brud i vårens skrud landsteg prinsessan Josefina på Sveriges jord den 13 juni för sjuttiofem år sedan, och den 19 i samma månad förenades hennes öden med arftagaren till nordens konnngakronor.
Öfver det unga kronprinsparet Oskars och Josefinas första bekantskap ligger något romantiskt.
När dåvarande kronprins Oskar hade fyllt tjugutre år, önskade hans höge fader på det bestämdaste att sonen skulle välja sig en maka.
Kronprinsen företog i anledning häraf en utländsk resa och be- sökte under denna flera europeiska hof.
Va- let gafs honom emellan många höga furstin- nor, men för en person med kronprins Os- kars upphöjda karaktär var det motbju- dande att ingå en förening af tom beräk- ning.
Den, som han ville hemföra som lan- dets blifvande drottning, måste vara hans hjärtas utkorade brud.
Från hof till hof hade konungasonen fär- dats, utan att finna henne som hans unga hjärta månde betvinga.
Brefvet, som hans fader gaf honom vid hans afresa samtidigt med en dyrbar ring, var af följande lydelse, en vidsträckt fullmakt för en blifvande ko- nungs val af maka: 181 Många dagar försvunno dock ej, innan det just var som friare, som gästen, prin- sen från sagolandet uppe i höga norden, vände sig till sin faders vän och gamle va- penbroder för att anhålla om hans dotters, den unga sköna prinsessan Josefinas hand.
Budet om att bruden var korad, att rin- gen hade funnit sin rätta plats, gick som en löpeld genom nordanlanden, och med glädje gaf konung Karl X I V Johan sitt bi- fall till sonens val.
Dottern till f. d. vice konungen af Ita- lien Eugene Beauharnais och prinsessan Au- gusta Amalia af Bayern, henne, om hvilken den store människokännaren Napoleon en gång yttrade, att » hon var den skönaste och ädlaste prinsessan på sin tid », var väl värdig att med jubel hälsas som vår kronprins ' brud.
Ett lyckligare val har väl sällan någon furste gjort.
Den unga drottningen i skönhetens rike blef vår i samma ögonblick hon satte sin fot på den svenska jorden, först genom deu makt som ungdom och skönhet i förening alltid gifva och sedan genom sina lysande inre egenskaper.
Lätt kändes myrtenkrouan i den sextou- åriga brudens mörka lockar; och kärleken och lyckan gåfvo sina rika håfvor i fullt mått till det unga fursteparot vid tronens fot.
Som de förenade rikenas kronprinsessa under tjuguett.
år hade Josefina god tid och många tillfällen att vinna sina blifvan- de undersåters hjärtan, innan den ännu ansvarsfullare platsen som drottning blef hennes, » Och sin krona hon bar, som den burits af få I konungens skimrande borg. » • » Det hvarvid jag hufvudsakligen fäster mig, den Särskildt för Sveriges kvinnor äro de år, betraktelse som hos mig träder framför alla är din hvilka hennes gemål Oskar I var konung, lycka- I denna förena sig alla mina önskningar, och jag beder försynen leda dig på den väg, där af stor betydelse.
Sedan Birgers, jarlens tid, har ingen härskare på tronen så tänkt du skall finna hennes » Och hon fyllde sin plats i de gyllne gemak Af konungens lysande borg.- Och i sjutton år öfverlefde sedan änke- drottningen sin höge make — » Och hvad kvinnan kan bära, hvem har det ej märkt Hos henne i körningens borg. '
Ty rika voro dödens skördar och många, vid hvilka drottning Josefina här varit fästad med hjärtats varmaste band, gingo före henne till hvila i den gamla Riddarholms- kyrkan, och från hennes sydliga hemland kom den ena sorgposten efter den andra om ömma förluster.
Stor var drottning Josefina i medgån- gen.
Den konungsliga glansen och platsen på ärans och maktens höjder syntes henne endast som dyra förpliktelser.
Och i mot- gången stod hon som den ädla, sig själf glömmande och uppoffrande kvinnan.
En drottning, i med och motgång lika.
Hen- nes makes högt uttalade åsikt, att » äfven furstar skola en gång svara på häfdernas allshärjarting », var äfven hennes.
Silfverbrudens krona räcktes drottning Josefina af hennes älskade gemåls hand.
Guldkronan åter af.
tvänne tacksamma folk den 13 juni 1873.
Svenska akademien hade i anledning af denna högtid låtit för- fatta ett äreminne, som bland annat inne- höll följande: » Se, maj har åter löfvat våra lindar, Hör, vakteln slår ännu på lummig strand — O, det var då du kom med vårens vindar Och kom med svanoma till sagans land.
Hvad skalden sjöng för femtio år tillbaka Om väntad gäst, om kungetsonens maka, Ditt hela lif del nu beseglat har, Och halfva seklet är dess återsvar.
Du blef hvad skalden drömt, hvad Norden velat, Du blef så svensk, som någon infödd var, Du led vår sorg, du har vår glädje delat. » — Tvänne år efter denna för hennes hjärta och hennes land dyrbara fest slumrade änke- drottning Josefina in i döden med dessa betydelsefulla ord på sina läppar: » Hvad jag är lycklig!
Jag tac- kar dig, min Gud! » På kransen som ende efterlefvande sonen, vår nuvarande konung, lade på hennes kista, stodo dessa ord: » Välsignadt vare min mo- ders minne », och Nordens folk instämde i sin konungs ord m e d: Välsignadt vare vår moders minne!
— En viktig uppfostringsfråga.
• et var en för uppfostrare särdeles be- tydelsefull fråga, som Kvinnoklubben i Stockholm bragte under debatt vid sin förut omnämnda diskussionsafton d.
18:de sistlidne maj.
» Hvilka fordringar böra stäl- las på undervisningen i naturkunskap för flickor », så lydde ämnet för diskussionen,
I D U N 182 hvilken inleddes af fröken Emma Krase från Bergen.
I sitt föredrag betonade fröken Kruse den stora betydelse naturkunskapen har, icke blott för undervisningen i skolan, utan för uppfostran i sin helhet, för barnens etiska och intellektuella lif.
Särskildt undervisnin- gen i hälsolära var af vikt för barnens psy- kiska och fysiska utveckling.
I Norge stode just nu den frågan på dagordningen huru- vida könslifvets hygien bör tagas med i häl- soläran och huru mycket ett barn bör få veta om de utvecklingslagar, dess kropp är underkastad.
En del pedagoger ansågo att barnen ovillkorligen borde få besked om köns- lifvets förhållanden, och andra åter hyllade den, hittills såväl i skola som hem i alla sina konsekvenser praktiserade förtigandets princip- " De förra ansågo det främst vara hemmets rättigheter att meddela barnen kunskap i denna sak, men försummade hem- met denna plikt, borde skolan öfvertaga den.
De senare ville ej, att skolan skulle lämna någon som hälst undervisning i hvad könslifvet anginge, ansvaret för att upp- lysa eller förtiga i denna sak borde helt och hållet vara hemmets.
Fröken Kruse ansåg det vara hvarje upp- fostrares plikt att ej vara indifferent i den- na fråga, ty icke ens barnen undgingo j u att påverkas af osedligheten, samhällets kräftskada.
Då barnen förundrade sporde, hvarifrån den lille brodern eller systern kommit, bor- de man ej duka upp några » storkhistorier », utan begagna tillfället att gifva dem de första upplysningarna om deras gudomliga ursprung.
1 öfvergångsåldern, då vid sidan af den rent fysiska utvecklingen följde en utveckling af känslolifvet och fantasien, kun- de man genom förtigandet lätt utsätta bar- nen för möjligheten att deras fantasi skulle förvillas och för att endast af okunnighet taga skada till kropp och själ.
När hemmet af en ellar annan orsak underlät att gifva sina barn de kunskaper, som kunde vara dem till hjälp, då var det skolans plikt att taga saken om hand, uppgiftens svårigheter finge icke afskräcka läraren.
Om en lärare med allvar och fullt medveten om sitt ansvar gåfve denna undervisning, skulle han helt säkert känna tillfredställelse af sitt arbete och barnen skulle gå ut i världen som tän- kande varelser, hvilka under ansvarskänsla kunde bestämma öfver sig själfva och sitt lif.
Svar till försvararinnan af de Jivita sängtäckena.
Det är en känd sak, att hvita täcken äro myc- ket använda och omtyckta, och det var ej ovän- tadt, att den åsikt jag om dem uttalat skulle väcka gensägelse.
Visserligen kunde jag anfört åtskilliga både in- och utländska auktoriteter på slöjdens område, som framhållit, huru varsamt och sparsamt den hvita färgen måste användas vid hemmens utstyrsel, men det kan ju hända, att jag vänder mig till någon bekännare af den läran, att hvad som är vackert beror endast på tycke och smak, och i så fall vore mödan spilld.
Jag ber emellertid att åter få bänvisa till den omständigheten, att intet hvitt täcke bl ef prisbe- lönt vid de stora hemslöjd-utställningarna i Stock- holm 1880 och 1897, oaktadt sådana där funnos i mängd, hvilket bevisar, att jag åtminstone icke är ensam i min » dom » öfver dem.
Aro kulörta sängtäcken dyrare, mera ägnade att gamla damm uti eller mera ovaraktiga än an- dra färgade väfnåder, såsom klädningstyger, bord- dukar, möbeltyger, mattor, förkläden, kulörta gar- diner m. m.?
Eller borde dessa kanhända alle- samman helst vara hvita, eftersom denna färg är » skönare än någon annan och praktisk till- lika »?
Om lättheten att anskaffa » dyrbara konst väf - nader » behöfver jag ingenting » tro », ty jag vet hvad de flesta slag af väfnader kosta i pennin- gar och arbete och har aldrig påstått, att den obemedlade bör begagna sig af dyrbara sådana.
Men jag vet äfven, att man kan väf va de vackra- ste sängtäcken till ytterst billigt pris, ss.
t. ex. med hvitt eller oblekt samt rödt eller blått bom- ullsgarn, i någon enkel väfnad med tre eller fyra skaft.
Om sådana täcken i » första tvätt för- lora sin vackra färg », måste det bero därpå, att man ej förstått rätt välja — ty allt garn är visser- ligen icke tvättäkta, icke en gång rödt och blått, — eller behandla garnet, innan det användes i väfven, eller ock att man ej förstår konsten att tvätta kulört, eller ock kanhända på båda dessa omständigheter.
Om virkning har jag alldeles icke yttrat mig, utan i förbigående och i sammanhang med hvad jag kallat » kosmopolitisk prydnadsslöjd », om hvilken säges att den kan vara både vacker och nyttig, om än icke intressant.
Däremot äro an- förda friherrinnan Adlersparres (
Hon säger att spetsvirkning är vacker » endast med fin tråd i lämpliga mönster, eller utförd i tjocka länkar af bomullsgarn, till af bildning af forntida sydda spetsar » — » liksom äfven tät virkning, då den utföres i upphöjda mönster i två färger till täcken ».