Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
631 sökas eller kräfvas kan; då skall borgenär, inom sagda tids förlopp, gäldenär derom erinra.
Har den, hos hvilken fordran genom kraf eller erinran bevakas skall, blifvit, i sådant ändamål, å tre särskilda dagar af tionde året sökt i sitt hemvist, men ej kunnat träffas; gifve borgenär fordringen an hos domstol eller Konungens Befallningshafvande, och låle bevis deröfver i allmänna tidningarne införas tre gånger, minst fjorton dagar emellan hvarje gång, och första gången inom tionde årets slut.
Är borgenären ej veterligt, om eller hvar gäldenären eger hemvist inom riket; då må ock fordringen hos domstol eller Konungens Befallningshafvande angifvas och beviset deröfver i tidningarne införas, inom lid, som nu sagd är. §• 2.
Försummar borgenär att fordran bevaka efter thy i 1 §. skils; håfve sin talan emot gäldenären förlorat. 5. 3.
Afbetalning ä hufvudstol eller räntebetalning, som af gäldenär, eller med hans vetskap, gjord är, så ock annat gäldenärs erkännande af fordrans tillvaro, gälle såsom hade fordringen hos honom bevakad blifvit.
Jntecknings-förnyelse håfve ock lika verkan mot egare af den intecknade egendomen: vill borgenären hålla talan mot annan öppen; bevake då sin fordran mot denna, såsom i 1 §. sägs. §. 4.
Nu har gäldenär blifvit för fordran lagsökt: fastställes fordringen genom dom eller utslag; varde tid att den sedan efter 1 §. bevaka, räknad från det domen eller utslaget utgafs, der ej verkställighet derå kommer innan den tid ute är: har lagsökningen afstadnat och, sedan gäldenären sist hördes eller till hörande kallades, den i 1 §. utsatta tid förflutit, och vises det ej, att fordringen blifvit under den tid så bevakad, som i samma §. sägs; då vare, till krafrättens bibehållande, den lagsökning mot gäldenären utan verkan: samma lag vare, då dom eller utslag fallit, hvarom kungörelse skall gäldenären meddelas, der sådan kungörelse ej sker eller fordringen efter l §. bevakas, inom tid som der stadgas, räknad från det gäldenären sist hördes eller till hörande kallades. §. 5.
Äro flera gäldenärer, de der, en för alla och alla för en, befälnings-skyldighet sig iklädt, och försummar borgenär att sin fordran hos någondera bevaka efter 1 §.; vare denne från sin ansvarighet fri och hvar och en af de öfrige förthy.ej skyldig att gälda mer, än sin del efter hufvudtalet.
Har borgenär under tionde året lått sin fordran hos någondera ut; då ege denne, inom år och dag sedan fordringen gulden blef, sin rätt bevaka hos de andra, af hvilka ersättning bör utgå för hvad han öfver egen del betalt. 632 Expeditions-Utskotlets Förslag till underd.
Skrifvelse, N.o 202. §• 6.
Har gäldenär genfordran hos borgenär; ege rätt att sin skuld deremot qvitta, ändå att han den genfordran ej så bevakat, som i 1 §. sägs: var tiden till genfordringens bevakning ute, när den i hans hand kom eller när han till borgenären skyldig blef; ege qviltningsräti ej rum. §• 7. Hvad om gäldenär nu stadgadt är, gälle äfven om borgesman i allt hvad deraf till honom lämpas kan.
Preste-Ständet den 26 — — Borgare-Ståndet den 28 — — Bonde-Ståndet den 29 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående f örklaring af Kongl.
Förordningen den 19 Augusti 1845, i fråga om lifsfärligt vapens begagnande i oträngdt mål.
(Lag-Utsk:s Ret:de N.o 58.) S. A. K.
Då, efter hvad Rikets Ständer inhemtat, en del domstolar skola, såsom en antydd inskränkt bemärkelse af ordet vapen, uppfattat betydelsen af »annat lifsfarligt vapen», som i Kongl. Förordningen den 19 Augusti 1845 omförmäles bland åtskilliga dylika, bestämdt uppgifna, hvilka någon oträngd, af vredesmode, emot annan, med tillfogande af skada, begagnar, hafva Rikets Ständer tagit frågan om tolkningen häraf i öfvervägande och dervid funnit, att i 8 §. 24 kap. Missgernings-Balken, för derstädes upptagna fall af vapens begagnande under nyssberörda omständigheter, blott afses vapen i egentlig mening eller sådana, hvilka äro bestämda till anfall eller försvar, såsom skjut-, Expeditions-Utskottets Förslag till underd.
Skrifvelse, N:o 203. 633 skjul-, hpgg- och stick-vapen, men att deremot, då den i nämnda Förordning förekommande ändring af de i åberopade lagrum nyttjade orden »annat vapen» till »annat lifsfarligt vapen» innefattar utvidgning af begreppet vapen, afsigten med samma Förordning varit att förekomma andras våldförande med sådana verktyg, hvilkas oförsigtiga begagnande lätt kunde för den våldfördes lif vara farligt; och dertill höra jemväl andra vapen, än nyssberörda.
Tjocka störar, stenar, hamrar och dylika redskap äro nemligen i en öfverlällandes hand icke mindre fruktansvärda, än egentliga vapen; och den, som griper till ett sådant vådligt medel, ådagalägger en hög grad af vildsinthet.
Sorn likväl i lagstiftningen omöjligen kan angifvas allt hvad till lifsfarligt vapen må hänföras, måste det alltid ytterst bero på domaren att i hvarje fall bedöma, om ett till personligt våldförande begagnadt redskap varit af vådligare beskaffenhet.
Men då, på sätt ofvan blifvit anmärkt, en del domare under lifsfarligt vapen ej hänför annat än egentliga vapen, samt en förklaring härutinnan alltså synes vara af nöden, hafva Rikets Ständer, för sin del, beslutat' en Författning, hvarigenom förklaras, att Kongl. Förordningen den 19 Augusti 1845, angående ansvar å den, som skadar annan med lifsfarligt vapen, skall tillämpas, då någon, oträngd, i vredesmode skadar annan med verktyg eller annat tillhygge af den beskaffenhet, att ett våldsamt bruk deraf pröfvas vara för lifvet vådligt.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 29 Nov. 1834.
Preste-Ståndet den 29 — — Borgare-Ståndet den 30 — — Bonde-Ståndet den 30 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående vilkoren för bränvins försäljning.
(Särskilda Utsk:s Bet:den m. m.
N:ris 13, 20, 23, 25, 27 och 28 samt Först.
Stats-Ulsk:s Mern.
N:o 376.) S. A. K.
Med öfverlemnande af upprättadt Förslag till Förordning angående vilkoren för bränvins försäljning, få Rikets Ständer, i afseende å de stadganden, som i detta Förslag förekomma, följande i underdånighet anföra.
Fröt. 4833 & 4834. 40 Sami. 4 Afd. 80 634 Expeditions-Utskottets
Skrifvelse, N:o SO3.
Utgående från samma synpunkt, som varit följd i det
Förslag angående vilkoren för bränvins tillverkning, hvilket redan blifvit till E. K. M:t i underdånighet öfverlemnadt, nemligen att kraftiga åtgärder måste vidtagas för att söka motarbeta det alltför allmänna missbruket af, spritdrycker, hafva Rikets Ständer ansett, att, om detta missbruk skall kunna hämmas, måste handeln med dessa drycker likaväl, som tillverkningen deraf, underkastas strängare samt mera inskränkande band och kontroller än hittills.
Denna handel måste följaktligen ordnas så, att de, som förbruka en vara, hvars tillverkning är loflig, väl må deraf kunna erhålla sitt behof på tillåten väg, men att dock en alltför allmänt spridd och lätt tillgång icke må locka till missbruk, utan offentliga myndigheter eller menigheternas styrelser ega tillfälle eller befogenhet att motarbeta sådana.
Hittills har handeln med bränvin icke varit reglerad och beskattad mera än i ett stadium, nemligen vid utskänkning eller försäljning all på stället förtäras, och i ringare belopp än en kanna.
Ali annan handel dermed har i allmänhet varit fri och ej underkastad annan afgift, än hvad Täxerings-kommittéer kunnat ålägga någon, som uppgifvit sig för eller annars ansetts hafva haft inkomst, af partihandel med varan.
Rättigheten för hvar och en att, utan anmälan och skatt såsom handlande, sälja så litet qvantum, som en kanna, måste hafva den verkan, alt en betydlig, icke erkänd och reglerad, men ändock verklig minuthandel uppstår, och erfarenheten har visat, att denna utminutering både blifvit mycket allmän och öfverskridit sin tillåtna minimigräns.
Kontrollen öfver iakttagandet af denna gräns har dessutom varit försvårad af tillåtelsen för hvarje till bränvins-bränning berättigad jordbrukare att till eget folk och underhafvande afyttra så ringa belopp, som £ kanna, en rättighet, som ofta blifvit missbrukad till försäljning af ännu mindre qvantitet och visat en synnerligen skadlig verkan, då varan derigenom blifvit allmänt spridd och tillgänglig.
De anmärkta missbruken visa således, att en bränvinshandel, som så mycket närmar sig utminutering, ej längre bör förblifva en fri näring, och att det qvantum, som hvar och en utan särskildt förvärfvade handelsrättigheter skall -ega försälja, måste bestämmas vida bögre.
Men, å andra sidan, synes det ej heller rådlig! alt lägga ali minuthandel med bränvin i utskänkares händer, emedan sådant vore att befordra det för sedlighet och arbetsdrift i hög grad menliga kroglifvet, hvartill hvarje anledning bör omsorgsfullt undanrödjas.
Rikets Ständer hafva alltså funnit en särskild, reglerad bränvinshandel böra tillvägabringas, utan rättighet till försäljning af det för den ögonblickliga förbrukningen lämpligaste och vanligaste minsta qvantum, samt ulan förtäring på stället eller rättighet och skyldighet att försälja mat.
Vid denna handel, hvaråt benämningen Minuthandel med, bränvin lämpligen torde kunna gifvas, synes ett något ringare försäljningsminimum böra föreskrifvas, än som hittills varit tillätet uti de vanliga minuthandelsbodarne, der samma handel blifvit idkad, som Rikets
Ständer nu anse böra anvisas åt den särskilda bränvins-minuthandeln.
Det har nemligen, icke utan skäl, blifvit anmärkt, att, om minuthandeln skall kunna täfla med utskänknings-ställena och uttränga dem genom att mera vänja allmänheten att hemma hos sig förtära det bränvin, som köpes, så måste inköpet af varan till denna förbrukning i hemmet lättas genom idogheten af det belopp, som får i minuthandeln köpas, hvaremot, å andra sidan, ej heller delta belopp får sättas alltför lågt, emedan sådant kunde leda dertill, att del köpta qvantum ej alltid hemföres, ulan förtäres genast, om ej i sjelfva försäljningsboden, åtminstone i dess grannskap.
Af ofvan antydda orsaker har alltså i Författnings-förslaget blifvit införd t, att mindre belopp än 15 kannor ej får försäljas af den, som ej blifvit särskildt berättigad till minuthandel med eller utskänkning af bränvin; att den till sådan minuthandel be - Expeditions-Utskottels Förslag till underd.
Skrifvelse, N:o 203. 635 rättigad ej får sälja mindre än kanna; alt på landet minuthandel med bränvin ej må utöfvas af den, som idkar annan handel, till hvars bedrifvande särskildt tillstånd erfordras, hvilket sistnämnda vilkor äfven blifvit föreskrifvet för utskänkning af bränvin i allmänhet, samt att den som, enligt Förordningen angående vilkoren för bränvins tillverkning, icke får med sådan sig befatta, ej må tilldelas rättighet till minuthandel med eller utskänkning af bränvin; äfvensom Konungens Befallningshafvandes rätt att förordna om minuterings- och utskänknings-ställens inrättande elier upphäfvande blifvit sä till vida inskränkt, att menigheternas vilja, uttalad genom deras kommunal-myndigheter, må kunna hindra inrättande af nya eller bibehållande af gamla minuleringsoch utskänknings-ställen.
För att ej rubba häfdvunna rättigheter och derpå grundade förhållanden, hafva Rikets Ständer ansett stadganden böra i Författningen inflyta om förmåner och särskilda vilkor för ulskänknings-rätts tillgodonjutande af gästgifvare å landet samt innehafvare af burskap eller äldre tillstånds-resolutioner i stad, men att tillika bör uttryckeligen tillkännagifvas, att burskap, som hädanefter meddelas, ej må medföra rättighet till minuthandel med eller utskänkning af bränvin, samt att den i 10 §. af GästgilveriÖrdningen den 12
December 1734 stadgade skyldighet för gästgifvare, att hålla bränvin till utskänkning, kommer att upphöra.
Ur synpunkten, att bränvinet bör fördyras, på det bruket deraf såmedelst må minskas, hafya Rikets Ständer funnit sig böra ej blott betydligt öka beskattningen å tillverkningen, utan äfven bestämma en viss afgift för hvarje kanna, som säljes i minuthandeln eller vid utskänkning.
Då de grofsta missbruken föranledas af kroglifvet, hafva Rikets Ständer trott detta i främsta rummet böra motarbetas och sådant ske verksammast derigenom, att rusdryckers anskaffande göres mindre dyrt på annan väg, än genom besök på krogen, hvadan Rikets Ständer, som föreställt sig, ■ att ett mera allmänt införande af minuthandel med bränvin bör blifva en motvigt mot kroglifvet och ännu mera mot lönkrögeriet, ansett försäljnings-skatten vid minuthandeln böra vara lägre än vid utskänkningen, och följakteligen bestämt den förra till 8 sk., men den sednare lill 12 sk. kannan.
För att vinna någon slags visshet om dessa afgifters riktiga erläggande, synes, då det ej låter sig göra alt, genom oafbruten uppsigt, kontrollera hvad en försäljare verkligen afsätter, annan utväg icke finnas, än att ålägga hvartdera af de tillåtna försäljnings-ställena en på förhand fastställd skatt, bestämd genom fri och öppen täflan mellan dem, som af försäljnings-rättigheten söka komma i åtnjutande, hvarvid likväl, enär i flere städer bolag redan bildat sig för öfverlagande af bränvins-minulering och utskänkning, i ändamål att göra denna rörelse mindre skadlig, hvilket äfven lärer lyckats, Rikets Ständer ansett Magistraterne böra bemyndigas att, under vissa vilkor, kunna, utan föregången auktion, sluta aftal med sådana bolag.
Äfven hafva Rikets Ständer trott ett minimum böra bestämmas, hvarunder intet anbud å ulöfvande af bränvins-försäljning må antagas, dels emedan en försäljnings-rältighet, som icke alser åtminstone så mycket som detta minimum, redan derigenom visar sig vara obehöflig, och dels emedan en tillställning eljest möjligen skulle kunna göra täflan overksam; hvarförutan Rikets Ständer funnit det vara nödigt att vederbörande myndighet eger pröfningsrätt öfver gjorda anbud och ej nödgas ovilkorligen antaga det högsta.
Der skattebeloppet ej kan genom auktion bestämmas, hafva Rikets Ständer ansett de vanliga Taxerings-kommittéerna böra fastställa det kannela! bränvin, för hvars afyttrande afgift bör erläggas, dock ej lägre, än det i allmänhet antagna minimum.
För att undvika borgens affordrande, har det blifvit föreskrifvet, att afgifterne skola förskottsvis erläggas. 636 Fxpedilions-Ulskottels Förslag till underd.
Skrifvelse, N:o 263.
Hvad beträffar användandet af dessa afgifter, hafva Rikets Ständer, enär den vida betydligare tillverknings-skatten tillfaller Stats-verket, ansett billighet fordra, alt försäljnings-skatten kommer menigheterna till godo, för bestridande af kostnader, hvartill medel eljest måste af dem omedelbart sammanskjutas.
Då denna skatt sålunda bidrager till lättande af de kommunala bördorna, skall sådant troligen uppmuntra menigheterna och deras kommunal-slyrelser att med uppmärksamhet följa denna handel samt medverka till upptäckande och hämmande af sådan försäljning, hvarför ingen afgift erlägges.
Då emellertid sådant, å andra sidan, kunde urarta derhän, att kommunal-myndigheterna, af nit att bereda kommunen inkomst, möjligen skulle icke blott antaga hvem som helst, som utfäste sig att erlägga högsta afgiften, utan äfven på andra sätt befordra försäljnings-ställens anläggning och bränvinets spridande, har det blifvit stadgadt, att å landet afgifterna icke må omedelbart tillfalla hvarje kommun af dess egna bränvins-försäljnings-ställen, utan ingå till en för länet eller för ett större distrikt gemensam kassa, hvarifrån medlen sedermera böra utdelas bland dess samteliga socknar, i förhållande till hvarderas folkmängd.
Hvad åter städerna vidkommer, så hafva de olika förhållanden, hvari deras styrelser befinna sig emot landt-kommunernes, samt den vana och häfdvunna rätt städerna ega att hvar för sig tillgodonjuta afgifterne för der försålda starka drycker, gjort skiljaktiga stadganden nödvändiga.
Dock har det blifvit lörordnadt, att städerne, utom Stockholm, skola lemna samma andel af försäljnings-skalten, sorn landt-kommunerna, till Hushållnings-Sällskaperna, för att af dem förvaltas och användas till ändamål, som äro för länen nyttiga.
De ordnings-stadganden, Förslaget innehåller, äro dels öfverensstämmande med nu gällande föreskrifter, dels hafva de sin grund i F'örslagets allmänna syftning alt söka i möjligaste mån motverka fyllerilastehs spridning och tilltagande.
1 fråga om straffbestämmelser för brott emot denna Författning, hafva Rikets Ständer trott ansvaren böra skärpas, emedan de hitintills stadgade ej visat sig ega kraft att hämma öfverträdelserna och således tvifvelsutan blifva ännu mindre tillfyllestgörande, sedan frestelsen blifver större genom den ökade skatten.
Förvandling af böterne till enkelt fängelse har derföre funnits böra utbytas mot den mera afskräckande förvandlingen till fängelse vid valten och bröd; men på det böterne icke skola alltför ofta vid förvandling medföra högsta kroppsplikt och således nödiga gradationer i straffet försvinna, har i vissa fall blifvit föreskrifvet, att icke hela ansvaret ådömes i form af böter, utan det mesta, på sätt af Förslaget synes, såsom ersättning för försnillad försäljnings-afgift.
På det icke må inträffa, att böterne väl blifva erlagda, men afgiftsersättningen ogulden och slutligen afskriften, har föreskrift influtit derom, att, i händelse någon tillgång finnes, denna tillgång icke må lagas till gäldande af böterne, utan först att ersätta afgiften, så att den dömde f ö
I j a k tel igen ej undgår det egenteliga straffet, om icke tillgång finnes till gäldande af hela det ådömda beloppet.
Med afseende å lönkrögeriets menliga inverkan på sedligheten, hafva Rikets Ständer ansett straffarbete böra stadgas för fjerde resan sådan oloflig bränvins-försäljning.
Då bevisning om missbruk af bränvins-försäljning bör underlättas, sä vidt med rättvisa är förenligt, hafva Rikets Ständer funnit nödigt, att i Författningen uttryckeligen stadgas, det, vid äta! för olaga bränvins-försäljning, icke någon må såsom jälvigt vittne anses endast på den grund, att han dervid bränvin köpt eller förtärt.
Sluteligen få Rikets Ständer underdånigst anhålla, att E. K.
M:t i nåder täcktes, i enlighet med bifogade Förslag, låta utfärda Författning till allmän efterrättelse.
Denna Författnings tillämpning borde visserligen, då Kongl, Förordningen den 10 Oktober 1851 gäller endast intill den 1 Januari 1855, inträda från och med sistnämnde dag; men då innevarande år redan så långt framskridit, att åtskilliga i Författnings - Expeditions-Utskotlets Förslag lill underd.
637 förslaget införda föreskrifter, såsom beroende af förberedande åtgärder, icke kunna genast vid nästa års ingång verkställas, hafva Rikets Ständer ansett vissa öfvergångsstadganden nödvändiga, hvilka alltså i Förslaget influtit.
Förslag tili Förordning angående vilkoren för bränvins försäljning. §• 1.
Bränvin må ej till mindre belopp än 15 kannor säljas af annan än den, som enligt 2 eller 4 §. dertill berättigad är. §• 2.
Den, som erhållit rättighet att idka minuthandel med bränvin, får ej sälja mindre än {- kanna. §• 3.
Vid handel, som i förestående §§. omförmäles, må hvad såldt blifvit icke a (lie nitas i mindre belopp, än det minsta, som i hvartdera fallet säljas må; ej heller får något af det sålda å försäljningsstället förtäras. §• 4.
Den, som erhållit rättighet att idka utskänkning af bränvin, må sälja huru litet belopp sorn helst, och må detta å stället förtäras eller derifrån afhemtas.
Jl utskänkningsslälle skall mat alltid vara att tillgå. §. 5.
Å landet vare lag samma för minuthandel med bränvin. §. 6.
Rättighet till minuthandel med eller utskänkning af bränvin må ej tilldelas annan än den, sorn har god frejd, gjort sig känd för ordentlighet, kan försvarligt skrifva och räkna samt pröfvas i öfrigt tjenlig vara. 638 Expedilions-Vtskotlets Förslag till underd.
Skrifvelse, N:o 303.
Den, som, enligt 2 moni. i 1 §. af Förordningen angående vilkoren för bränvins tillverkning, icke får med sådan sig befatta, må ej tilldelas rättighet till minuthandel med eller utskänkning af bränvin. §. 7. I stad skall Magistraten hvarje år inom första hälften af Maj för Konungens Befallningshafvande uppgifva de källarmästare, vinskänkar, idkare af schweitzeri-rörelse, traktörer och värdshusvärdar, hvilka å sin rörelse innehafva burskap, äfvensom de närings-idkare, hvilka rättighet till sådan rörelse, som i denna författning under minuthandel med eller utskänkning af bränvin förstås, blifvit förlänad för bestämd tid, hvilken före ingången af nästa försäljnings-år icke tilländalöper.
I sammanhang dermed, och sedan Stadens Äldste hörde blifvit, skall Magistraten till Konungens Befallningshafvande afgifva utlåtande, huruvida derjemte rättighet att då idka minuthandel med eller utskänkning af bränvin må andra personer tilldelas, och, i sådant fall, föreslå försäljningsställenas antal, äfvensom i hvilken trakt af staden hvarje försäljningsställe finnas må, i fall föreskrift jemväl i sistnämnda hänseende anses nödig.
Befallningshafvande fatte derefter sitt beslut i ämnet och gifve det Magistraten tillkänna; dock må ej, mot både Magistratens och Stadens Äldstes afstyrkande, beslutas, att närings-idkare enligt 2 mom. antagas skola, ej heller sådana närings-idkares antal bestämmas högre än det, hvarom Magistraten och Stadens Äldste äro ense. §• 8.
För hvarje sådan närings-idkare, som i 1 mom. af 7:de §. omförmäld är, skall årligen, så länge hans rättighet fortfar, den kommitté, sorn för bevillnings-laxering satt är, före den 15 Juni beräkna det kannetal bränvin, som må anses komma att af nä rings-idkaren under det nästföljande försäljnings-året i staden föryttras, i fall han sin rätt till bränvins försäljning då fortfarande utöfvar.
Besvär öfver beräkningar få anföras inom den tid och i den ordning, som äro för öfverklagande af Taxerings-kommittées beslut i allmänhet bestämda.
Varda be svär anförda, gånge dock afgiften för försäljningen ut efter det af Taxerings-kommittéen bestämda kannetal, så länge det icke blifvit ändradt genom beslut, som vunnit laga kraft.
Närings-idkare, som icke före den lista Juli sin rätt till bränvins försäljning hos Magistraten uppsagt, vare underkastad den afgift, som bör, under det nästföljande försäljnings-årét, utgå för det kannetal, hvilket i nu stadgad ordning blifvit bestämdt. §. 9.
Burskap, som hädanefter meddelas, medföre ej rättighet till minuthandel med eller utskänkning af bränvin. §• 10.
De i 7 §. 2 mom. omförmälda försäljnings-rättigheter varda, jemte dem, sorn Magistraten, sedan Stadens Äldste hörde blifvit, finner skäligt låta, i uppsagda eller förverkade rättigheters ställe, under nästföljande försäljnings-år utöfvas, innan Juli må - Expedilions-Ulskottets Förslag till underd.
Skrifvelse, Nio 203. 639 nads utgång af Magisiraten utbudna på offentlig auktion, för högst tre år i sender, åt den eller dem, som åtaga sig afgift för högsta kannetal.
Auktions-anbuden profves af Magistraten, som ege dem, med tillbörligt afseende å de bjudandes behörighet och tjenlighet, antaga eller förkasta.
Bildar sig i stad bolag för öfvertagande af ali den minuthandel med eller all den utskänkning af bränvin, eller af beggedera, hvilken eljest skolat, enligt nästföregående moment, på auktion derstädes utbjudas, må Magistraten, sedan Stadens Äldste hörde blifvit, härom med bolaget, utan föregången auktion, sluta aftal för högst tre år i sender.
Härvid får dock afgiften ej bestämmas lägre, än sammanlagda beloppet skolat, enligt 16 §., minst utgöra, i fall försäljnings-rättighelerna varit åt särskilda personer upplåtna. §• 11- Gästgifvare vare ej pligtig att bränvin till utskänkning hålla. §■ 12.
Gästgifveri å landet, för hvilket, vid den lid då denna författning blifvit till efterlefnad gällande, utskänknings-rättighet utöfvas, varde vid rättigheten fortfarande bibehållet, intilldess densamma upphör genom uppsägning eller förverkas.
Hvarje år, så länge rättigheten varar, skall, innan Bevillnings-laxerings-kommitté för socknen sammanträder, socknenämnden beräkna det kannetal bränvin, som må anses komma att under det nästföljande försäljnings-året å gästgifveriet försäljas, i fall utskänknings-rättigheten der fortfarande utöfvas.
Taxerings-kommittéen pröfve beräkningen och bestämme det kannetal, för hvilket afgift skall erläggas.
Besvär öfver kommittéens beslut fä anföras inom den tid och i den ordning, som äro för överklagande af Taxerings-kommitlées beslut i allmänhet bestämda.
Varda besvär anförda, gånge afgiften ändock u! eller det af Taxerings-kommittéen bestämda kannetal, så länge det icke blifvit ändradt genom beslut, som vunnit laga kraft.