Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
November . . 1,970 . . . . 1,955 . . . . 2,500 . . . 6,425.
December . . 1,998 . . . . 1,986 . . . . 2,527 . . . 6,511. 1846.
Emb.-Berättelse för är 1848. 81 De i länshäktena 18 4 6.
Straffångar i Fästningar Korrektions-fångar och Summa. förvarade fångar. och Korrekt.-lnrättn:r.
K r o no-a r be ts ra a n s k a p. Januari . . 2,153 . . . . 2,004 . . . . 2,557 . . 6,714.
Februari . 2,180 . . . . 2,025 . . . . 2,578 . . 6,783.
Mars. . 2,218 . . . . 2.023 . . . . 2,465 . . 6,706.
April . 2,391 . . . . 2,030 . . . . 2,530 . . 6,951.
Maj . . . . 2,209 . . . . 2,052 . . . . 2,428 . . 6,689.
Juni . . 2,234 . . . . 2,094 . . . . 2,356 . . 6,684.
Juli . . . . 1,967 . . . . 2,105 . . . . 2,261 . . 6,333.
Augusti . 2,037 . . .. 2,115 . . . . 2,179 . . 6,331.
September . . 1,974 . . . . 2,113 . . . . 2,173 . . 6,260.
October . 1,988 . . . . 2,125 . . . . 2,138 . . 6,251.
November . . 1,904 . . . . 2,139 . . . . 2,203 . . 6,246.
December . . 2,090 . . . . 2,161 . . . . 2,209 . . 6,460.
. 2,078 . . 4 8 4 7. . . 2,218 . . . . 2,277 . . 6,573.
Februari . 2,073 . . . . 2,239 . . . . 2,313 . . 6,625.
Mars . 1,950 . . . . 2,276 . . . . 2,318 . . 6,544.
April . 2,152 . . . . 2,285 . . . . 2,289 . . 6,726.
Maj . . 2,045 . . . . 2,310 . . . . 2,228 . . 6,583. Juni . . 2,106 . . . . 2,222 . . . . 2,138 . . 6,466.
Juli. . 2,120 . . . . 2,313 . . . . 2,130 . . 6,563.
September . . 2,038 . . . . 2,342 . . . . 2,101 . . 6,481. . 1,929 . . . . 2,357 . . . . 2,062 . . 6,348.
October . 1,899 . . . . 2,356 . . . . 2,080 . . 6,335.
November . . 1,860 . . . . 2,403 . . . . 2,082 . . 6,345.
December . . 1,973 . . . . 2,446 . . . . 2,118 . . 6,537.
Januari . . 2,046 . . 4 8 4 8. . . 2,483 . . . . 2,077 . . 6,606.
Februari . . 2,041 . . . . 2,497 . . . . 2,131 . . 6,669.
Mars . 2,070 . . . . 2,518 . . . . 2,180 . . 6,768.
April . 1,925 . . . . 2,543 . . . . 2,192 . . 6,660.
Maj . . . . 1,604 . . . . 2,561 . . . . 2,093 . . 6,258.
Prot. 1847—1843. 2:a Sami. 9 82 B.
Emb.-Bcrättels e för år 1848.
De i länshäktena Straffångar i Fästningar Korrek tions-fängar och S 1 1 IV1
Hl 11 förvarade fångar. och Korrekt.-lnrättmr.
Krono -arbetsmanskap. i } U lii Ut n » Juni . . 1,484 . . . . 2,576 . . 1,996 . . 6,056.
Juli . . 1,529 . . . . 2,297 . . 1,889 . . 6,015.
Augusti. . 1,472 . . . . 2,600 . . 1,836 . . 5,908.
September . . 1,458 . . . . 2,598 . . 1,820 . . 5,876.
October . 1,449 . . . . 2,605 . . 1,804 . . 5,858.
November . . 1,434 . . . . 2,602 . . 1,814 . . 5,850.
December . . 1,455 . . . . 2,629 . . 1,866 . . 5,950.
Stockholm i Mars 1849. S. L.
Theorell. N. A. Friman.
Innan ofvanstående berättelse hunnit utkomma, har Kongl. Svea Hofrätts utslag den 8
Maj blifvit meddeladt uppå här ofvan (sid.
19 o. följ.) omförmälte, af rnig anställda åtal emot Herr Öfverståthållaren ni. m.
Friherre Sprengtporten oell Herr Polismästaren oell Riddaren Bergman; genom hvilket utslag Kongl. Hofrätten, på anförda skäl, förklarat min i detta mål anställda talan icke kunna bifallas; dock att Herr Polismästaren Bergmans yrkande om upprättelse för det emot honom väckta åtal af Kongl. Hofrätten jemväl utan afseende lemnades.
Öfver detta utslag äro underdåniga besvär af mig hos Kongl. Maj:t anförda; och skall uti nästa berättelse målet blifva utförligen upptaget.
Genom misstag uppgifves, sid. 29, rad.
12 här ofvan, endast ”ett yttre rum”, men bör heta: ett större och tvenne mindre rum.
RIKETS STÄNDERS Emb et s- B för år 1849.
' L förväg bör läsaren erinras, att de anmärkningar öfver Tryckfrihetens tillstånd, hvarmed denna berättelse börjar, icke äro att betrakta såsom en genomförd afhandling.
Ibland orsakerna dertill, att en sådan ej kunnat här komma i fråga, torde vara tillräckligt att nämna, det ämnets bearbetning icke dertill blifvit nog tidigt påtänkt.
Det är tidens med hvarje dag sig utvicklande skick, som under fortgående arbete med berättelsens uppsättning framkallat detta fragment af ett försök, slutande sig med blott antydande af ett förslag, livars omfattning hvarken kunnat blifva nug bestämd eller erhålla den utsträckning, som behofvet i dess helhet påkallar.
Att tillämpningen af den grundtanka, hvarifrån förslaget utgår, kan sträckas dels till fall af ohemult tadel emot Regerings och samhällsmyndigheters åtgärder, och dels till sådana, der klander af samhällsinrättningarna drifves utöfver en viss gräns, till våda för samhällets lugn och bestånd, utan att genom lagligt åtal kunna åtkommas, är en tanka, som vid fortsatt eftersinnande förefallit mig antaglig och genom hvars utförande, i fall det later sig göra, sjelfva ideen (grundtankan) skulle vinna en förhöjd vigt.
I all händelse säger det sig sjelft, att med denna tanka ingalunda kan åsyftas att vinna allt, hvad tidens behof kräfver; att fråga deremot icke är om annat, än ett supplement till den egentliga strafflagen för de fall, der dennas rättsenliga tillämpning ej kan afhjelpa behofvet, samt att derföre angelägenheten af denna lags ändamålsenliga reformerande, enligt hvad äfven i afhandlingen blifvit utsagdt, visserligen icke bestrides.
Som Kongl. Maj:ts nådiga utslag, dateradt den 14 Febr. d. å. uppå mina underdåniga besvär emot f'. d. Öfverståthållare!] Herr Frih.
Sprengtporten och Herr Polismästaren Bergman angående oroligheterna uti hufvudstaden i Mars månad 1848 utkommit, innan denna berättelses tryckning hunnit fullbordas; har jag ansett mig böra här genast anteckna innehållet af samma nådiga utslag, att nemligen Kongl. Ma j:t funnit skäl icke vara anförd t, som i Hofrättens öfverklagade utslag kunde verka ändring.
Omvexlingen af ämnen i förevarande berättelse har synts påkalla nedan - stående förteckning öfver dess I n n e Ii å I 9.
Om tryckfrihetens tillstånd sid. 1.
Maj:ts nådiga beslut i anledning af gjord hemställan om strafflagsförslagets behandling 14.
Underd. hemställan angående Svea Hofrätts arkif samt derå erhållet nådigt svar . 15.
D:o angående medel och effekter, som hos häktade personer anhållas 17.
D;o ang. förfarandet vid ombyte af arrendatorer på kronans landtegendomar . . . 18.
D:o äng. domares jäfvighet i egenskap af vederdeloman -— D:o ang. testamentes bevakande — Allmänna anmärkningar öfver lagskipningen och dess historia efter år 1809 . . . 19.
Dess beroende af Opinionsnämnden och behofvet af dennas ombildning 23.
Ett annat hinder för lagskipningens fullkomning 30.
Ytterligare anmärkningar till lagskipningens historia 31.
En högmålsanklagelse af år 1816 35.
En sådan 18 år senare 37.
Ännu en af år 1838 41.
Försök att bestämma begreppen om religionsfrihet och kyrkans renlärighet, sådana de i svensk lag finnas stadgade.
I anledning af nedanstående åtal för missbrukad religionsfrihet 46.
Åtal mot en prestman i detta ämne år 1817 53.
D:o år 1845 57.
Stridiga domar i fråga om strandägare* fiskerätt sid.
Andra fall af stridighet imellan högsta instantsens domar
Åtal mot en af armeens officerare för tjenstefel afgjordt i högsta instants .
Dorn i enskild tvist angående rätta förståndet af ett testamente
Redovisning för åtal anställda af R.
Justitiae-Ombndsman emot a) f. d.
Öfverståthållaren Herr Friherre Sprengtporten och Polismästaren istock holm
Bergman för tjensteförsummelse rinder oroligheterna den 18 Mars 1848 b) Advokalfiskalsembelets innehafvare i Kongl.
Svea Hofrätt för tjensteförsum melse c) Landshöfdingeembete! i Göteborgs och Bohus län för obehörig verkställig het af ett Kongl. Majit understäldt utslag d) Rådstugurätten i Gefle för fördröjd handläggning af 2:ne rättegångsmål . . e) vice Häradshöfdingen F. H. Bagge, såsom ordförande i Uppvidinge Härads rätt, för origtig sammanläggning af inbrottsstraff med tjufnadsbot . . . f) Landshöfdingeembete! i Östergötlands län för orätt förfarande vid verkställig het af straff efter särskilda utslag g) samma Landshöfdingembete derföre, att en med pass försetid person blifvit olagligen anhållen och såsom kringstrykande afsänd till annat län h) Häradshöfdingen Justus Ludvig Enre'n, såsom ordförande i Skellefteå Härads rätt, för orätt sammanläggning af förvandlingsstraff i) Geschwernern E. T.
Geisler såsom t. f. ordförande i Bergstingsrätt, för or|itt sammanläggning af straff k) Rådstugurätten i Skenninge för orätt förvandling af böter.
I) Konungens,Befallningshafvande i Östergötlands och Jönköpings län för deras förfarande mot Hökareenkan Helena Andersson från Stockholm .... m) Tillf. Polismästaren Herr N.
Limnelius för dröjsmål med ett till domstol remitterad t måls expedierande n) Häradshöfdingen N. C. Claeson, angifven för våldsamhet mot en rättsökande
Om arbetsredogörelser af rikets Landtmätare • .
Iakttagelser under årets embetsresa i afseende på fångvården — — regleringen af domsagor — — arbetets organisation vid jordbruket
Tankar öfver allmänna undervisningsverkens reformerande 08. 89. 102. 106. 134. 135. 136. 138. 139. 143. 148. 150. 155. 156. 160. 162. 164. 166. 170. 173. 177.
Tryckfel. sid. 28 — 38 — 39 — 47 — 63 — 73 — 95 3 nedifr. står Justia 12 uppi fr. — upplysade 18 — 7 nedifr. sista 21 uppifr. 16 nedifr. 5 — läs Justitia — upplysande — ådagalägga. — stöde — fritt lagskipningen — lagskipningens sora — stora kamma — komma ådalägga stodo frit
Det tidens skick, hvarunder denna fortsättning af min redogörelse frainlägges för allmänheten, företer val knappast i någon väg ett så eftertänkligt förhållande, som uti tryckpressens bruk.
Öfver detta ämne föregår i tänkesätten en strid, som griper allt mera omkring sig å ömse sidor, och den jag här icke trott mig kunna med tystnad förbigå.
Då' mig åligger att ”med ”synnerlig uppmärksamhet och nit iakttaga, hvad Rikets Ständer till skyd”dande af tryckfriheten stadgat”, har jag trott mig förbunden att ej blott företrädesvis pä tryckfrihetslagens tillämpning fästa den uppmärksamhet, hvarmed jag i allmänhet är sky^ldig att följa lagskipningen, utan ock egna särdeles omtanka åt de förbättringar, hvaraf denna lag må hafva behof.
Å ena sid;wi tyckes knappast mer någon gräns för tryckfrihetens utsväfningar gifvas.
Med allt jemnt växande tillförsigt synes det parti, sorn genom pressen redan har öfvervigt, framtränga till sitt mål och utropa verktyget för sin framgång, såsom det enda lyckliggörande.
Å andra sidan röja sig de största bekymmer, klagas högt öfver den ohejdade våldsmaktens förtrampande framfart, förutsägas de olyckligaste följder af en förvillelse, som ej mera känner någon motvigt, som under allt silt ropande på upplysningens och förnuftets rätt är otillgänglig för förnuft och sann upplysning.
Till botemedel mot det onda yrkas från denna sida en strängare lag, såsom enda möjligheten att göra tryckpressen till hvad den ämnades att vara, ett skydd för sanning, i stället för ett redskap till hennes förtryck.
Frän motsatta sidan ler man åt detta botemedel, såsom föga möjligt att genomdrifva oell, i allt fall, tjenande snarare att förhöja än nedstämma denna spänning, hvars slutliga utbrott skall blifva den upplösning, man redan oförtäckt påkallar.
I denna vidtutseende, fruktansvärda fråga är det, som min pligt bjuder mig att våga ett yttrande.
Och jag ställer det här främst, då det rörer den högsta af de angelägenheter, jag har att behandla.
Emb.-Berättelse för år 1849. 1 2 R.
Emb.-Berättelse för år 1849.
Af erfarenheten synes det vara bestyrkt, att tryckpressens frihet, begagnad såsom näringsfrihet och reglerad endast af de lagar, som gälla för industriens naturliga gång, ej kan i längden utvickla sig till annat, än en organ för stora mängdens begrepp och väl eller illa förstådda iuteressen, hvilka åter härutinnan ledas af samma motifver, som i allt öfrigt göra sig till deras politiska ledare.
Hos stora mängden måste nemligen alltid finnas det vidsträcktaste och mest vinstgifvande fältet för den litterära iudustrispekulatiönen, och reglorne för detta fälts bearbetning blifva också alltid enahanda, hämtade från de mängden närmast liggande materiella (eller mest sinnligt'kännbara) iuteressen och behof, för hvilkas främjande hennes nit lättast bringas i rörelse.
På den bana, der litteratur-industrien, sig sjelf lemnad, sålunda förr eller senare skall hinna sitt yttersta mål, är det kanhända svårt att beräkna, hvad punkt dess fortgång kan uppnå, innan återgången är omöjlig.
Att hos oss ännu icke denna punkt är upphunnen, synes dock visserligen vara skäl att hoppas.
Den populära litteraturen verkar hos oss, åtminstone omedelbarligen, ännu icke på den stora massan, och det är derföre, som allt hopp att kunna motverka den icke ännu gått förloradt.
Men omisskännelig är sedan länge fortgången på en väg, som måste leda till det angifna målet, derest intet medel deremot kan göras verksamt.
Frågan om angelägenheten att söka ett sådant medel beror då endast af frågan om den våda, sorn verkligen ligger i begagnande af tryckfriheten såsom industri, d. v. s. dess begagnande i opinionsväldets tjenst och till opinionsväldets utvidgande öfver all gräns.
Att denna våda är för hand, kan möjligtvis vara mindre bemärkt; men utan dess tillvarelse, skulle den så högt öfverklagade ensidigheten i pressens bruk ej vara verklig.
Är det sannt, att den populära litteraturen redan utöfvar ett förtryckande välde; så kan det ock ej fela, att detta välde växer och hastigt eller sent uppnår den höjd, hvarom fråga är, den öfvermakt, sorn skall bringa under massans, af dess ledare bestämda opinion all domsrätt i litteraturen.
Är det sannt, att redan lin all framgång deri beror af ett par eller en enda tiduingsutgifvares gunst, och att för alla med dem olika tänkande allt försök att med sina protester eller försvar framtränga till en större allmänhet är fruktlöst; att förord eller förkastelse af dessa (dier denna utgifvare öppnar eller stänger ali väg till afsättning af litterära produkter; bibringar eller undanhåller allmänheten en sanningsenlig kännedom af deras innehåll eller bibringar och gör gällande alldeles falska begrepp R.
Emb.-Berättelse för år 1 SJÖ. 3 derom; så lärer oek med intet skäl kunna dragas i tvifvelsmål, att en till denna höjd uppstigen makt i litteraturen skall förr eller senare blifva missbrukad ocb framgent växa till en ännu fruktansvärdare höjd, än den redan uppnått.
Hvad nu vidden ocb vigten af denna våda beträffar; så gäller derom detsamma, sorn om all våda af ett oinskränkt folkvälde.
En litteratur, lösgjord från den kritik, sorn endast af sanna litteratörer är att förvänta, kan ej annat blifva, än ett vapen åt flertalets öfvermakt.
Detta skall deraf icke lyftas till förmåga att bedöma den sanna litteraturen, vitterhetens och vetenskapernes, deribland också samhälislärans, framsteg; ty häröfver dömer ingen utan en förutgående grad af bildning, hvartill stora mängdens vilkor aldrig skola tillåta henne att uppstiga.
Men massan skall tillvälla sig en makt — eller massans ledare skola i hennes namn utöfva en makt — att förkasta och vanfrejda allt, hvad som i litteraturen icke behagar dem eller är hinderligt för deras afsigter; och med tyngden af den folkgunst, som de förvärfva genom anfall mot alli, hvad som höjer sig i samhället, genom uppretande af afund och hätskhet mot styrelse och samhällsförde lar, skola de nedtrampa den verkliga upplysningen, så vidt denna står dem i vägen.
De skola i litteraturen utöfva samma makt, som folktalaren på torget utöfvar, lika litet deri hindrade af den bättre litteraturens kritik, som folk ta fa ren hindras af den undervisning, hvilken i läroverken erbjudes åt dem, som eler söka vetenskaplig bildning.
Att ännu mycket återstår, innan en sådan våldsmakt öfver upplysningen, i upplysningens namn, hunnit hos oss utbilda sig; är ett hopp, som jag gerna vill inbegripa under det, jag redan yttrat, att denna punkt hos oss ännu icke är uppnådd.
Men att äfven hos oss den väg är beträdd, på hvilken en sådan makts utbildning måste fortgå, förnekas väl svårligen af någon, som äger ett omdöme i ämnet, och icke sjelf tillhörer de litteratörer, som leda rörelsen.
För dessa åter kan det väl vara godt att taga opinionsväldet i försvar, så länge de dermed befrämja sina planer till samhällshvälfningar, hvilka på annat sätt ej stå att genomdrifva och dem de nu anse för nyttiga.
Men för att snart ångra sig, behöfva de en dast fä en hastigare framgång, än de troligen hafva beräknat.
Efter hvälfningarnes fullbordan är nemligen deras roll slutad; och de måste börja att spela en helt ny, eller ock afträda från skådeplatsen.
De skola då inse, att deras läror och förfaringssätt duga att förstöra ett samhälle, men aldrig att åter upprätta eller att bibehålla det. och att så vida ett sådant är al nöden. 4 R.
Emb.-Berättelse för år i849. helt andea läror och ett annat förfarande mäste användas.
Ville de låta härom af andra folks erfarenhet öfvertyga sig; så behöfde ej hos oss denna dyrköpta erfarenhet förnyas.
Men gifves från' samhällets sida något medel att motverka en sådan sakernes gång?
Att härpå svara är kanhända svårare, än att uppgifva ett medel, hvarigenom utan samhällets åtgärd ändamålet skulle kunna vinnas.
En kraft att i alla rigtningar stödja och upprätthålla samhället ligger hos dem af dess medlemmar, som genom sin medborgliga ställning och särdeles sin bildning äro härtill kallade; och användandet af denna kraft skall väl förr eller senare finnas hafva varit ett vilkor för möjligheten af ett bildadi samhälle, dess bestånd, utvickling, förkofran.
Opinions-väldet i litteraturen skall ej uppväxa eller skulle ej hafva någonsin uppvuxit, ulan deras förvållande, hos hvilka den bättre, den sanna litteraturen bordt finna sitt stöd.
Det får ej begäras, att sanningens makt alltid och allestädes må kunna blifva villfarelsen öfvermäktig.
Ljuset i menniskotanken är en himlagåfva, som stundom alltför sparsamt utdelas, att alltid kunna fylla del för hand varande behofvet.
Det är således icke detta, som kan fordras af de med bildning begåfvade eller med dess arbete sysselsatta.
Men att det goda, som förunnas, icke må gå förloradt, är hvad sorn på dessas omsorg ankommer.
Af dem alla, som äro i besittning af de fördelar, hvilka genom bildningen vinnas, af alla materielt och intellektuelt bemedlade kan fordras, att de sjelfmante och utan biträde af samhället använda medel, som stå dem till buds, att upprätthålla ilen sanning, som af opinionsväldet förtryckes.
De litterära arbeten, som företagas till motverkande af förderlliga samhällsläror, böra ej kunna genom delta väldes organer öfverhöljas med misstydningar och undandragas den uppmärksamhet af allmänheten, som nu mera aldrig vinnes utan den periodiska pressens förord.
Detta misstydningens och osanningens förtryck står det i den bildade och den bemedlade allmänhetens makt att hämma.
Men detta sker icke genom bruket endast af de medel, som litteraturens industri erbjuder.
Äfven med penninge-uppoffringar måste en periodisk litteratur underhållas, hvarigenom framför allt må kunna gifvas offentlighet åt sanningsenliga redogörelse]- för de arbeten, som af opinionsledarna vanställas och förkättras
Sättet att härvid förfara, om ej redan funnet, bör likväl alltid kunna utfinnas.
Och hvad uppoffringarna beträffar, så måste dessa, fördelade på alla dem, hvilka naturligen böra deri deltaga, blifva alltför obetydliga, att mot det vigtiga ändamålet kunna uppställa någon betänklighet.
Emb.-Berättelse för år 1810.
5 Vore (leii stora angelägenheten rätt insedd af dem, som hafva denna utväg i sina händer; så blefve den oek utan tvifvel behjertad; och jag tviflar icke, att detta skall inträffa, när en gång sakens vigt och nödvändighet ej mer kan misskännas.
Fosterlandsandan skall utkräfva sin rätt, när man hunnit öfvertyga sig, att hvarken litterär industri eller någon åtgärd i lagstiftningsväg kan frambringa en bättre litteratur eller upprätthålla en sådan i täflan med den, som hämtar sin näring från den lägre populariteten.
Men ehuru aldrig på annan väg kan åstadkommas ersättning för hvad härutinnan underlåtes; följer dock deraf ingalunda, att all omsorg från lagstiftningens sida i detta ämne är öfverflödig.
Och är genom lagstiftningen icke allt gjordt, sorn af henne kan för ändamålet uträttas; så är högst af nöden, att hon ej längre försummar, hvad hon kan åstadkomma.
Svårt är ej att inse, att i händelse botemedlet ligger i lagstiftningens makt, hon icke fullgjort sin skyldighet, eftersom det för hand varande onda då ej skulle finnas.
Hvad som ej så lätt besvaras, är den frågan, hvad lagstiftningen verkligen kunnat eller kan uträtta, om detta är fullgjordt eller huru det skall fullgöras.
Det kail ej tillhöra min förhoppning att uttömma detta ej blott svåra, utan ock vidsträckta ämne.
Bristerne, som öfverklagas eller verkligen finnas, kunna ligga i karakteristiken af de brott, som tryckfrihetslagen bestraffar, i straffens beskaffenhet eller i rättegångssättet, tryckfrihetsdomstolens organisation.
En fullständig granskning af lagen i alla dessa afseeuden skulle blifva en vidlyftigare afhandling, än som här kunde finna utrymme, och kräfva mera tid, än mina öfriga göromål rnedgåfve att derpå använda, örn än förmågans otillräcklighet icke toges i betraktande.
Inom vida trångare gränser måste mitt yttrande inskränkas; och det skall stanna vid några mera allmänna reflexioner.
Föremålet för en tryckfrihetslag, så vida det består af tankens produkter, kail genom sin natur icke vara lätt åtkomligt.
Och svårast att utkomma är just det, sorn häst behöfde straffas.
För att börja med enskilda förnärmelse!’, så äro de, som kunna träffas af straff, just de, hvilka vålla den förnärmade minsta skadan: öppna anfall och beskyllningar, hvilkas sanning eller grundlöshet i allmänhet bör kunna undersökas och bevisas.
Att på dessa stadga tillbörliga straff, låter sig lätt nog göra, äfvensom att i lagskipning tillämpa dessa straff; och de äro oftast temligen öfverllödiga för den angripnes upprättelse, hvilken i allt fall, om den behöfves, sällan derigenom vinnes.
Vida svårare lider den enskilde genom sådana anfall, hvari han onämnd utpekas och der smädelsen, skickligt begagnad, har fritt fält att använda en 6 It.
-Emb.-Berätt else för år 1849. mångfald af sätt att eludera, på hvilka ingen strafflag kan passa, mot hvilka åtalet alltså i allmänhet är omöjligt, trien som, der det kunde synas möjligt, dock måste, i anseende till obestämdheten, med ganska få undantag, undslippa bestraffning, eller mot hvilka åtalet, äfven lyckadt, skulle blifva lika fruktlöst i afseende på den förnärmades upprättelse eller sanningens hämnd.
Också torde, när man rätt förstår sig sjelf, den stora svårigheten, hvaröfver man beklagar sig, i afseende på personliga oförrätter, föga vara någon annan, än svårigheten alt anlita lagen, huru beskaffad denna ock mätte vara.
Men da skulle ej heller en lagförbättring i detta afseende blifva af synnerligt gagn.
Och häraf synes svårligen annat kunna följa, än att personliga oförrätter äro en olägenhet, hvaraf tryckfriheten alltid hädanefter, såsom hittills, kommer att åtföljas, ehvad försök till deras förebyggande lagstiftningen ock må göra.
Det botemedel, som efter alla dylika försök skall befinnas vara det kraftigaste, torde blifva det allmänna misstroende, sorn den alltjemt strafflöst upprepade personliga förnärmelsen måste ingifva läsare emot sagesmännens sannfärdighet och deras underrättelsers tillförlitlighet.
Mot vissa oförrätter är det lätt att skydda sig genom offentliggörande af bevisliga och ostridiga förhållanden.
I andra fall torde man slutligen finna, att smädelsen skadar mindre, ju mindre vigt vid densamma den förorättade sjelf fäster, och att den svårligen på något annat sätt blir fullkomligare oskadlig, än om den förorättade visar sig derom alldeles obekymrad.
Det kan visserligen icke nekas, att äfven detta medel blir mindre verksamt, i den mån smädelsen nedtränger till en lägre publik, som ej räsonnerar, men i stället understundom kan uppretas till våldsamheter emot smädelsens föremål, särdeles när detta befinner sig i en fördelaktigare samhällsställning.
Men i dessa fall skulle troligen hänförelsen lika litet återhållas af smädarens bestraffande, sorn af förnuftsskäl, hvarmed ofoget af hans tillmålen ådagalades.
Häraf följer icke, att brottsligheten bör förblifva ostraffad, och att icke en kraftig tryckfrihetslag, tili brottets bestraffning och t afsk räckande från efterföljd, bör finnas och handhafva^; men svårligen må man deraf allena vänta sig det skydd man önskar, särdeles under de olyckliga omständigheter, då uppviglingar till samhällshvälfuing äro å bane, och försigtighetsmått emot egentligen vådliga missbruk blifva af nöden.