Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Stockholm den 3o November i84pi san TRYCKT HOS J. A. WALLDIN, 18 40.
Bag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Ut skottens Betänkande, N:o c 6, g. N:o 26.
Ank. till Exp. Utsk. den 18 Dee. kl. 1 e. ib; Betänkande, i anledning af väckt fråga om förändring i tidell för väglagningen.
IHöglofl.
Ridderskapet och Adeln har lill Lag-Utskottet remmitterat tvänne i detta ämne väckte motioner, af Herr Bergenstråle, Claäs G. och Herr Munck af Rosenschöld, Nils Budolf, hvilka, sammanstämmande i den anmärkning, alt, då vägarnes lagning verkställes under högsommaren, desamma äro, såsom nyss lagade, tunga och svåra att befara under den årstid, då de borde vara häst, samt att det i torka och under värmen påförda gruset icke blandar sig med den hårda vägen, utan sönderköres till fin otjenlig sand, eller bortblåser såsom damm, hvadan resultatet af väglagningen under denna årstid vore dåliga vägar och förspildt arbete, yrkat, Herr Bergenstråle: att, med upplifvande af föreskriften, det grus och vägfyllning skall vara framfördt före liden till väglagningen, mätte stadgas: 1:0 att väglagningen skall verkställas örn hösten, pä den tid, som, efter serskildte localer, af Konungens Befallningshafvande inom hvarje
Län utsattes samt vägarne sedermera battras, när omständigheterna det fordra; och 2:0 att vägfyllnings-ämnena skola för alla, som måste hemta dera på mera än | mils afstånd, vara framskaffade senast fjorton dagar före den lid, hvartill väglagningen blir bestämd; och Herr Munck a/ Rosenchöld: alt väglagningen borde ske tvänne gånger om året, straxt efter islossningen om våren, emedan hvad, sorn då påföres, gör vägen hård och jemn, lika som den varit macadamiserad, samt arn hosten, då man i regntiden bäst kan varseblifva, hvarest vägen behöfver påfyllning.
Dessa motioner, hvilka Lag-Utskottet ansett erfordra Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottens gemensamma handläggning, hafva de förenade Utskotten tagit under öfvervägande, tillika med de vid re Bih. till R.
Brot. 1840. 7 Sami. 2 Afd. 7 fläft. i„ 2.
Lag- samt Allm, Besv.- och Ekon.-Ut skottens Betänkande, N\o zQ, missens meddelande af Herr von Heyne, Georga Herr Ribbing, Arvid, Herr Grefve Posse, Fredrik, Herr von Troil, Emil, samt Herr Friherre Ridderstolpe, Fredrik, afgifue anföranden.; och finna Utskotten, äfven med erkännande af riktigheten i motionärernes anmärkningar, i afseende på väglagningens verkställande under sommaren, icke skäl att tillstyrka någon förändring i den om tiden för väglagningen, genom Kongl.
Brefvet den 3o Juni 1818 och Kammar-Collegii Kungörelse den \
Augusti samma år, gifne och gällande föreskrift, hvilken, om den lillämpas, enligt sin rätta grund och mening samt i öfverensstämmelse med ordalydelsen, synes Utskotten ganska väl förena afseendet på väglagningens ändamålsenlighet och dé väghåliningsskyldiges beqvämlighet och fördel.
Då nemligen i denna Författning stadgas, det vägarnes lagning och grusning skall verkställas ''ifrån vårens början och till den 1 Juli hvarje år/’ mäste meningen vara, att, så snart våren börjar, äfven väglagningen skall begynna, och ingalunda att den skall kunna uppskjutas, tills våren är förbi, och företagas först vid midsommarstiden eller under sommaren.
Men, då våren och käl-lossningen inträffar ganska olika i de serskildta delarne af Riket, har Författningen, såsom gällande för hela landet, måst bestämma sista terminen för väglagningens fullbordande till en tidpunkt, då våren äfven i de nordligaste landskapen är slutad, och arbetet med väglagningen kan anses derstädes medhunnet.
Väglagningens så sena verkställande i de öfrige delarne af Riket är i uppenbar strid med Författningens ordalydelse och syfte, då derigenom hvarken ”väglottsegarne förbindas till de kraftigaste åtgärder för deras vägstyckens fullkomliga iståndsättande” eller "vid väg-synerne den noggrannaste och sorgfälligaste tillsyn på arbetets behöriga och varaktiga fullgörande iakttagas” kan.
Utskotten anse följaktligen, att anledningarne till den klagan, motionärerne fört öfver tiden för vägarnes lagning och grusning, icke äro att söka i gällande Författningar, utan i deras tillämpande, hvadan någon åtgärd å lagstiftningens »ida icke kan erfordras, helst i8i8 års Författning tillåter Konungens Befallningshafvande att, der allmänna vägarnes iståndsättande vårtiden af serskilda omständigheter kari möta hinder, annaa tid dertill, efter Häradsboarnes hörande, bestämma; och hemställa Utskotten alltså, att de i afseende härå af Herr Bergenstråle och Herr Munck af Rosenschöld gjorde framställningar måtte lemnäs utan afseende.
Besv. och Ekon.-Utskottens Betänkandcj N:o 27. 3 Hvad beträffar Herr Bergenstråles yrkande,, alt väglolts-egare måtte åläggas att, då han liar sitt vägstycke jiå mera än | mils afstånd från grushemtningsstallet, bafva framskaffat väggruset fjorton dagar före den lid, hvartill väglägningen blir bestämd; så synes detta vara ett ämne, som icke lämpligen utgör föremål för en Författning, enär det måste få ankomma på den vägbållningsskyldiges beqvämlighet, när lian vill framföra sina väglagningsämnen, allenast lian icke brister i väglagningens behöriga verkställande, hvarå Konungens Befallningshafvande äro lika berättigade som skyldige att hålla noggrannaste och sorg fäll!gaste tillsyn.
Utskotten tillstyrka således, alt äfven denna del af Herr Bergenstråles motion måtte få förfalla. istockholm den 17 December 1840.
Men 18 Dec. kl, 2 e. ro. Betänkande, angående väckte frågor om förändringar i Stängsel-Författningar ne, Utskotten hafva i ämnet fått emottaga nedanstående motioner, nemligen: 1:0 af Herr von Knorring, Frans Emil: att, i händelse förslaget till Allmän Givil-Lag ieke skulle komma att i sin helhet antagas, 5:te Gap. Byggn.-Balken af detta Lagförslag måtte ju förr dess heldre varda arttaget såsom serskild Författning, i afseende på stängselskyldigheten, med tillägg ■ a) &tl, om aflägsen skogsmark, som ieke af egaren gagnas till annat än skogshygge* torftägt eller dylikt, tillgränsar Aker, äng och. betesmark, Domstolen bör, efter af Landtmätare och Godé Män gifvet utlåtande., pröfva, huruvida sådan mark bör i stängseln deltaga; 4 samt Allm.
Besvoch Ekon.-V t skottens Betänkande, Nio sfi b~) att fä-gator, sora uppkomma genom laga skifte, böra underhållas af alla delegarne i skifteslaget, i nion af deras e godelar; men lägges fä-gala i skiftesskillnad, underhålles ena sidan deraf såsom annan skillnadsslängsel, lill hälften af de skifteslotter, som genom gatan åtskiljas; och c) att stenmur och planterad jordvall, som genom tillämpningen af nya Stängsel-författningen afträdes, skall efter raätismantia ordom ersättas* men med all annan eller mindre varaktig stängsel förhålles så, som Lag-Comiléen föreslagit. 2:0 Af Herr Prosten Liedzén: att å skoglös ort den må ega vitsord, som icke vill stänga, ulan genom vallning eller tjudring så laga, alt när gränsande grannar blifva skyddade för hans kreatur, då det sedermera må slå grannarne fritt att, på hvad sätt dem godt synes, skydda hans egor för sina kreatur, med ömsesidig förbindelse till full ersättning vid inträffande åkerskador* ehvad stängsel finnes eller ieke. 3:o Af Jonas Johannesson från Jönköpings Län: att, då gr under ne för deltagande i stängseln äro högst orättvisa och olempliga, eli vad man beIragtar stadgandena, i afseende på stängselskylldighelen byar emellan, eller emellan serskildta hemman i samma byalag, följande förändringar här utinnan måtte ske: a~) äll hägnad hör upprättas och underhållas ensamt af de jordegare, som deraf ega gagn, d. v. s, af dem, hvars hem* män gränsa intill hägnaden, ehvad natur eller olika beskaffenhet dessa kunna ega; E) normen för deltagande i stängselns upprätthållande af de hvarandra sålunda mötande egenclomarne bestämmes på det sätt, att, sedan hvardera egendomen blifvit lagligen taxerad, eller, då grannarne så öfverenskomma, af tillkallade gode män till sin beskaffenhet och godhet graderad efter de grunder, som vid taxering följas, uträkning sker, till hvilken grad af godhet hemmanen vid jemförelse af hvarderas egor böra anses, samt att det förhållande, som härvid uppstår emellan egendomarne inbördes, kommer att bestämma skyldigheten till deltagande
I den gemensamma hägnaden. $:é Åf Niclas Jönsson från Christianstads Län: att 5 uti Kongk BwfQvdninjjén om stängselskyldigheten den g
Februari 1802 måtte förän - Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon-Utskottens Betänkande, N:o 27. 5 dräs.
Om dess stadgande:
"alt de förändringar, skog och utmark genom uppodlingar lill åker, äng och planteringar kunna undergå, icke höra verka till annat förhållande i hägnads upprättande och underhållande, ulan varde jorden eller marken, oaktadt sina förbättringar, ansedd efter dess förra beskaffenhet;” blifvit gifvet för att uppmuntra till odlingar och fri - kallandel från slängselskylldigheten skulle vara en ersättning för de, i och för odlingen nedlagde kostnader, borde denna ersättning likväl icke fortfara i everldlig lid, utan syntes billigare, alt frihet från stängselskylldigheten inskränkte sig till vissa år, och att efter dessas förlopp innehafvare af ny-odlingen vore pligtig alt med grannen deltaga i en stängsel, som lika så väl fredar den enes som den andres egor.
Det vore å andra sidan ej heller billigt, allden, som åfelt eller annat skäl till utmarken utlagt en förut häfdad jord, skall icke dess mindre fortfarande slänga för den såsom för åker och äng. ■—•
Härjemte bar motionären yrkat, det 8 §. af nämnde Förordning måtte lill redaclionen öfverses, enär, efter motionärens förmenande, delningsgrund emellan afgärda by och bohlby icke stöde alt linna, samt det mest klara begrepp ej skulle kunna tolka eller tillämpa sisla mom. af samma §. 5:o Af Peter Petersson i Slätthult, Jönköpings
Län: att stadgandet i 5 Gap. 2 §.
Byggn.-Balken mätte sålunda förändras, att stängselskyldigheten emellan grannar beräknas efter hemmantal, ulan afseende a de angränsande egornas egenskap af in- eller utmark. 6:0 Af Johannes Andersson från Skaraborgs Län: att, ehuru, genom Kongl. Kungörelsen den 6 Juni »820, det tillägg till Stängsel-förordningen den 9 Februari 1802 blifvit gjordt, att, sedan vid inträffande hägnads-deln ingar, stängselskyldigheten blifvit fördelad, det ersättnings-belopp skall bestämmas, som bör tillkomma den eller dem, som stängt utöfver den del, hvilken dem rätteligen ålegat, det förtydligande malte härvid ske, att delegare, som bör dylik ersättning åtnjuta, eger alt efter mätismäns bepröfvande den samma beräkna äfven för stengärdesgård, så snart denna är af beslående egenskap samt i laggildt stånd.
I sammanhang med den af Jonas Johannesson väckte motion, bar, vid remitterandet deraf, blifvit föreslaget af Anders Jonsson i Tuna Östergötlands Län: 1:0 alt grannar, som ligga i byalag med hvarandra, böra hägna om byns in- och ut-egor efter deras delningsgrund, samt i skog och utjnark efter förmedlade hemmantalet; och om inga skifte blifvit verkCtälldt, deles först hägnaden hvarje hemmans-numer emellan, efter henr - 6 Lag- samt Allm. lis sv.- och Ekon.-Utskottens Betänkande, No 27. manens delningsgrund_, och sedermera emelian delegarne i samma hemmansnumer, efter hvars och ens mantals-belopp; 2:0 att om åker eller äng möter sådan skog eller utmark, som icke kan till åker eller äng uppodlas, hålle den hägnaden allena, som åker eller äng eger; b') af Johan Fr.
Dahllöf från Elfsborgs Län: att ju förr desto heldre en nj Stängsel-förordning måtte ut gifvas, hvarigenom hufvudsakligen ålades _ hvarje delegare i skifteslag att stänga i förhållande till de rågångars längd, som omgifva hans egen ego-lott, utan att, såsom nu, afseende gjordes på hemmantalet eller den större och mindre arealen af dess egor; c) af Lars Larsson från samma Län: att enahanda stängsel-skyldighet måtte ega rum, då den mötande jorden är odlad eller af odlingsbar natur.
Dessa memorial och anföranden hafva Utskotten tagit under öfvervägande; och hvad först angår det af Herr von Knorring, Frans Emil, framstälde yrkande,- alt 5 Cap. Byggn.-Balken uti f. d. Lag-Comiteens Förslag till Allmän Civil-Lag mätte, med några tillägg, antagas, såsom serskild Författning rörande stängsel-skyldigheten, få Utskotten tillkännagifva, att denna fråga redan vid tvänne föregående Riksdagar utgjort föremål för Rikets Ständers behandling, i följd af Kongl. Maj:ts den 28 December 182.8 till då församlade Ständer aflåtne Nådiga Proposition med förslag till ny Stängsel-Förordning, utarbetadt i hufvudsaklig öfverensstämmelse med ofvananförde 5 Cap. Byggn.-Balken af Civil-Lagförslaget och beledsagadtaf LagComiteens för samma Cap. författade motiv.
Vid den förra af dessa Riksdagar funno Rikets Ständer, efter öfvervägande af de anmärkningar och yttranden, som vid föredragning til! remiss af den Kongl.
Propositionen blifvit inom Riks-Ständen framställde så väl emot de hufvudgrunder, hvarpå Författnings-förslaget hvilade, som emot dess flesta föreskrifter i öfrigt, betänkligt att då bifalla de af Kongl.
Maj:t föreslagne väsendtliga förändringer i gällande Lagstadganden; och anhöllo derföre, uti underdånig skrifvelse den 19 Augusti 1829, alt ifrågavarande Lagförslags pröfning och deraf följande antagande eller icke antagande måtte få hvila till Ständernas nästa sammanträde, samt att emedlertid förslaget, jemte Högste
Domstolens deröfver afgifna utlåtande oek Lag-Comiteens bifogade omförxnälde motiv, måtte pä allmän bekostnad tryckas samt lämpliga antal exemplar deraf öfverlemnas till Länens Hushållnings-Sällskap, för att genom dessas försorg komma allmänheten tillhanda och blifva af densamma kändt, Lag- samt Allm.
Besv. och Ekon.-Vtskottens Betänkande, N:o 27. 7 Vid sista Riksdagen åter, då samma förslag, efter det Kongl.
Majrt vidtagit de af Rikets Ständer sålunda önskade åtgärder och derjemte, till beredande af ytterligare upplysningar rörande förslaget i alla dess delar, Hushållnings-Sä Iskapen ULänen, och, der sådana ej finnas, Konungens Befallningshafvande, uppå Nådig befallning, underdåniga utlåtanden afgifvit, blef med åtskilliga af nämnde utlåtanden föranledde förändringar och modificationer å nyo, genom Nådig Skrifvelse den 22 Februari i834, till Rikets Ständers pröfning framstäildt, funno Rikets Ständer, efter ärendets vidlyftiga och utförliga discuterande, sig icke kunna det framställda förslaget godkänna och antaga.
Utskotten anse vid detta förhållande öfverflödigt att i någon närmare granskning af Herr von Knorrings förslag ingå.
Den omständighet nemligen, att Rikets Ständer vid sista Riksdagen, efter mogen pröfning, alslagit Kongl.
Majrts i enahanda syftning allåtna Nådiga Proposition ; att vid denna blott en enda motionär bragt frågan å bane, utan att ens innom sitt eget Stånd deruti vinna något understöd/ och att Bonde-Ståndet, som denna angelägenhet närmast rörer, instämt i förkastande af den så kallade hälften-principen och godkännande af hufvudgrunderna i gällande Stängsel-förordning af den g Februari 1802, ådagalägger, efter Utskottens tanka, tillräckligt, alt ifrågavarande förslag saknar det stöd i allmänna tänkesättet, som är ett vilkor för framgången af hvarje förändring utaf stadgandeiij hvilka allmänt och djupt inverka på medborgares ekonomiska ställning; och saknaden af detta stöd skulle, äfven om företrädet af den föreslagna förändringen vore gifvet och afgjordt, vara Utskotten skäl nog alt, med iagtlagände af den varsamhet, hvarmed dylika förändringar böra tillvägabringas, densamma nti afstyrka.
Så mycket mera, då hvarken ur rättens eller nyttans synpunkt ett sådant företräde låter sig bevisa, finna Utskotten anledning tillstyrka, att Rikets Ständer icke måtte den af Herr von Knorring gjorda framställning bifalla.
Nästan samma skäl bestämma
Utskotten för afstyrkande af den motion, Jonas Johannesson framställt om en annan, ej mindre väsendtlig förändring i grunden för stängsel-skyldighetens .fullgörande, eller att deltagandet deruti skulle bestämmas efter taxering, i mon af egendomarnes inbördes förhållande i godhet.
Emot denna princip kan dessutom med skäl invändas, att., ehuru billig och rättvis den må synas, tillämpningen deraf 8 Lag- samt Allm.
Besv* och Ekon.-Utskottens Betänkande> IY:o 27. likväl skulle mola de största svårigheter, åstadkomma dryga kostnader, föranleda rättegångar om taxeringen och medföra en för jordbrukets utveckling högst skadlig osäkerhet, enär hvarje förbättring af egendomen kan gifva anledning till nya taxeringar och verka förändring i stängselskyldigheten.
Utskotten tillstyrka således, alt hittills gällande slängseldelnings-grnnd må jemväl hädanefter bibehållas; i och hvarmed Joh.Fr.
Dahllöfs motion äfven lärer få anses böra förfalla.
Sedan Utskotten sålunda uttryckt sitt godkännande af grundprincipen i 1802 års Förordning, i afseende på deltagandet i stängsel-skyldighelen, återstår att yttra sig öfver de mot serskildle stadganden i samma Förordning framställde anmärkningar.
Alt i fråga om vitsord för den, som slänga vill, göra, på sätt Herr Prosten Liedze'n föreslagit, undantag för de trakter, der skog saknas, finna Utskotten icke lämpligt, och då 10 §. af Stängsel-förordningen tillåter ”sältet att stängsel och hägnad upprätta, få ankomma icke mindre på öfverenskommelse, än på omständigheterna i hvarje landsort samt tillgången af ”tjenlige ämnen dertill, så att hägnad kan upprättas af träd, sten, jordval"lar, lefvande häckar och diken,” synes ett sådant undanlag icke heller vara afbehof påkallad t.
Naturligtvis slår det grannar fritt alt, utan stängsel, genom vallning eller annorledes sina egor freda, om de så åsämjas ; men vill endera slänga, bör sådant icke kunna förvägras, och skyldigheten att i stängseln deltaga måste då bestämmas efter i lag gifne grunder.
Riktigheten af denna grundsatis förmoda Utskotten vara så allmänt erkand, att Utskotten, utan vidare utveckling deraf, kunna hemställa, att Herr Prosten Liedzéns ifrågavarande motion måtte förfalla^
De förenade Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskotten tillstyrkte vid sista Riksdagen uti deras Betänkande N:o 41» * frå gor om stängels upprättande och underhållande emellan byar och enstaka gårdar, eller emellan delegare i samma by, der skog, utmark eller beteshage gränsar emot åker eller äng, egare af berörde utegor skulle, ulan afseende å deras beskaffenhet eller brukningssätt, i sådan stängsel deltaga till en tredjedel af hvad på honom efter oförmedladt hemmantal skull» belöpa ; men Rikets Ständer bibehöllo den gällande Författningen oförändrad, lag- Samt Allm.
Besv. och Elion.-Ut shott ens Betänkande, A7; o 27. g dfad, emedan de ansågo den föreslagna stängsel-skyldigheten vara byggd på en falsk grundsalts och orättvis.
Härifrån kunde Utskotten, på samma sätt sorn i fråga om grunden för bestämmande af deltagande i hägnad, hemta stöd för afstyrkande af nu jemväl gjorda framställningar i afseende på utmarks skyldighet att slänga mot inegor; men Utskotten anse sig, för ämnets rigtiga och fullständiga uppfattning, böra här ingå i en närmare utveckling deraf, för hvilket ändamål Utskotten jemväl vilja i ett sammanhang cili granskning upptaga de mot 5 §.
Stängsel-förordningen gjorda erinringar, helst yrkandet, i afseende pfi utmarks deltagande i stängsel mot inegor, torde derifrån förnämligast hafva sitt ursprung.
Stängsel-skyldigheten har af några blifvit härledd ifrån eganderätten, af andra från den gemensamma nyttan.
Hvilkendera grunden är den rätte, torde synas mången temiigen likgiltigt, såsom varande mera en theorelia b, än en proctisk fråga, mea för lagstiftaren är det angeläget, att hafva noga bestämt sin utgångspunkt, för att blifva consequent, hvilket gäbler gå väl om stiftandet af ny Lag, sorn förändrandet af en gammal.
Att här inlåta sig i. någon vidlyftig undersökning af ifrågavarande skiljda principer, är emedlertid icke Utskottens afsigt, och vore icke eller på sitt ställ»; men Utskotten kunna icke undgå att fästa uppmärksamheten derpå, att ur eganderätten icke kan, i fråga om hägnad, härledas annan rättighet, än den att sjelf inhägna sin egen jord.
Hvad man eger, är man naturligtvis berättigad att freda, på hvad sätt bäst synes och hvarigenom annans rätt icke kränkes $ men längre kan man icke komma; ty ehuruväl det egna området är en rä!l*pher, inom hvilken man har anspråk att varj, fredad för intrång, och gfanne således ät pligtig alt afhålla sina kreatur från ©hägo derå, miste likväl Sättet, hvarpå detta åstad korp* mes, alltid blifva dess ensak, hvaröfver ingea annan eger något bestämma.
Rättigheten alt fordra grannes deltagande i hägnad, måste föl jagt 1 ige ru, såsom förutsättande skyldighet hos denne att sådant biträde lenina, hafva någon annan grund än egauderätlen, och då för uppkomsten af inbördes rättigheter och skyldigheter erfordras ett contract, förmoda Utskotten, att det vill synas klart, det grunden för stängsel-skyldigheten är den gemensamma nyttan, hvilket ock instämmer med den historiska gången af stängsel-vitsordets uppkomst och utbildning.
St. ProS. 1840. y Sami s Afd. y Häft. 1 \ ib Lag- samt Ålim. Besv.- och Ekon.-Utskottens betänkande j K:o 2j, Ått länna denna är, i fråga om utvidgande af vitsordet, ej mindre vilgtigt än att rätt uppfatta stängsel-skyldighetens grund, och en kort framställning deraf, enligt de upplysningar våra äldre Lagar lemna, skall jemväl tjena till motiverande af Utskottens tillstyrkande i nämnde fråga.
I äldsta tider, då ännu landets odling var så ringa, att hyarne lå$o vidt åtskifjda, kunde naturligtvis icke komma i fråga annat, än att hvar by stängde kring sina egna egor efter behof.
Småningom möttes byar med sina odlingar och de skiljda tegarne löpte tillsammans.
Då behöfdes ej Bågen caellanstängsc-l, så framt ej den ena byn ville bruka sin jord på annat sätt än den andra, eller eljest fattade ett serskildt begrepp om fördelen af ett hafva sina egor afstängda.
Man kan i allmänhet antaga, alt
Dyarne begagnade sig’ af den härigenom vunna lindring i slängselbesväret och nytljsde jorden i sambruk; men om ena byn af ett eller annat skäl ville hafva sin jord sfsiängd, var sådant påtagligen utan allt inflytande på den andra, och då gälde alltid såsom ursprunglig regel., alt den, sons ville hafva stängsel barde hålla dea sjelf.
Sålunda, ehuru vid det brukliga års-ombytet tned åkerjorden behofvet af mellanstängsei, då en bys besådda åkergärde gränsade till en annans trädesgärde, var ömsesidigt, enär det träffade den eea byn det ena året och den andra byn det andra, beräkesdes släcgslea i början blott för ett enda år och borttogs sedan grödan blifvit; iabergad.
Landbo var då äfven berättigad att vid afflyttning tega gärdesgård med sig.
I längden kunde man likväl icke undgå att inss, det en varaktigare inrättad stängsel, som kunde begagnas i flera år, medförde störro förmon, och att det var lättare för hvardera byn «tt underhålla dan slående hägnaden, än att h vartannat år uppföra hela stängseln å nyo.
Så uposlocl öfverenskommelsejjatt gemensamt underhålla stängseln, och det var af de förut bestående förhållanderna enj gifven följd, att hvardera byn hede lika nytta deraf och således skulle taga Hha del i hägnaden.
Af den härutinnan till häfd blefna vanan fick stängseliVitsordet sitt upphof, d. v. s. det blef on i Lag bestämd rättighet att fordra grannes deltagande i stängsel, livers ömsesidiga nytta lagstiftaren förutsatt såsom gifven.
Vitsordet var emedlertid, just med afseende åda sådan förutsättning, i början inskränkt, såsom det synes, till allenast de fall, då Dyarne förut brukat slänga sig emellan.
Der mellanstängsel ej förut begagnats, förblef vid regeln, att den, som ville hafva och behöfeka hägnad* fick anskaffa den sjelf.
Men om någon ville göra en sådan fösaändring i sitt åkerbruk, som fordrade afstängning från andras egor, hvi|- Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon-Utskottens Betänkande> N:o 27. 11 ket, i anseende lill den lidens brukningssätt, icke gerna kunde komma i fråga, utom då någon ville beså sin jord, när de andre ville hafva deras i träde, och han, i anledning deraf, uppförde hägnad; så hade i och dermed det förhållande inträdl, hvarvid stängsel-vitsord var medgifvet, och den. rätlssalls måste ioljagtligen uppkomma: att, då en by afslängde sina egor från en annans, var den berättigad att af granne fordra deltagande i etängselns underhållande för framtiden.
Landbo var nu pligtig alt vid afflyttning taga lösen för gärdesgård, af jordegaren, men ville denne icke lösa, egde han ännu rätt att bortföra gärdesgården såsom annan sin egendom.