Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Vidare har Herr Winbladh klandrat, att Utskotten, hvilka, i Herr Winbladhs tanka, bordt inskränka sin åtgärd till att föreslå sådana emot de i ofvannämnde Författningar antagna skiljaktiga grunder för straffbestämmelser, rättigheten till undersöknings anställande och Rättegångsordningen, som Utskotten funnit hädanefter böra ega rum vid detta tillfälle, äfven ordnat ordalydelsen af de lagbud, Författningarne, i likstämmighet dermed, skulle komma att innehålla, — en åtgärd, hvilken Herr Winbladh, under åberopande af Herr Berg von Lindet, emotBetänkandet N:o 18, afgifna reservation, ansett lämpligast kunna vidtagas af Kongl. Maj:t, efter inhemtande af så väl Rikets Ständers underdåniga anmälan, som andra upplysningar i ämnet.
Till stöd för den i nyssnämnde afseende vidtagna åtgärd, få Utskotten endast anföra, att Bev.* Lag* s. Oec,*Utsk- Utl, N:o 28.
3 Utskotten ansett meningen oell syftningen med de föreslagna Lagförändringarne uttryckas mera klart och bestämdt genom de tillika gjorda re* dactionsförslagen, samt att derigenom alldeles icke något hinder blifvit lagdt derföre, att Kongl. Majit i dessa ceconomiska ämnen må, om behofvet så skulle fordra, i Nåder vidtaga de förändringar och jemkningar i Lagbudens ordalydelse, som, efter alla nödiga upplysningars inhemtande* af omständigheterna kunna påkallas.
Då härefter så väl Herr törnbladh, som åtskilliga andra Ledamöter, både af Välloflige Borgare-Ståndet och Hedervärda Bonde-Ståndet, gjort serskilda anmärkningar emot de Lagstadganden, som blifvit föreslagna, få Utskotten derföre redogöra i ordning efter Författningens innehåll. jf. 4.
Emot stadgandet, att Skeppare, på de Ställen, det Lotsinrättning finnes, ej må utan Lots insegla, så framt denne icke af hårdt väder hindras att komma om bord, har Herr Stak' le erinrat, att Lots kan tillfälligtvis vara borta på annat håll, då Skeppare, som äfven torde ega kunskap om farleden, kunde genom inväntande af Lots löpa mycken fara; och hafva häruti instämt Herrar Sandblad, Leffler, Valeij och PVinberg, hvarvid ej mindre redactionsförslag blifvit gjorda, än den sistnämnde dessutom ansett olämpligt, att Lots, på sätt i förslaget till denna 4 §. förekommer, skulle hafva tillsyn deröfver, att gods ej olofligen bortföres o. s. v., 4 Bev.- Lag- s. Oet.-Ulsk, Uti. N:o 2?. emedan Lotsen borde fullgöra sin skyldighet att sköta styret, och honom icke genom dessa nya åligganden beredas tillfälle att förebära dem såsom skäl dertill, att han icke tillika kunnat fullgöra sjelfva lotsningen ; hvarförutan hos Hedervärda Bonde-Ståndet Riksdags-Fullmägtigen Lars Bygdén anfört, att föreskriften om afbidande af Irnes vore, lie 11st i elakt och stormigt väder, svår att iakttaga för små odäckade fartyg, hvilka, t. ex. i hans hemort, hemkomma‘från fiske o. s. v., hvarföre han yrkat, att, för fartyg af 30 till 40 Tunnors drägt, undantag måtte ega rum uti ifrågavarande afseende.
Då de hithörande förbrytelser, såsom olaga lossning m. m., hvarå Lots i denna §. ålägges hafva tillsyn, äro så uppenbare, att de icke böra kunna undgå hans uppmärksamhet, eller leda densamma från dess hufvudföremål, sjelfva lotsningen, och då, under de flere år dessa föreskrifter varit gällande, icke någon olägenhet, utan tvärtom fördel deraf följt, kunna Utskotten desto mindre tillstyrka, att Herr ^Vinbergs yrkande i denria del må leda till någon förändring, som förslaget härom blifvit af aine Riks-Stånd gilladt, och i Bonde-Ståndet lernnadt utan anmärkning.
Hvad dernest Lars Bygdens anmärkning angar, så grundar den sig på en vidsträcktare tillämpning af förevarande §., än sorn dermed åsyftas, emedan dels alla fartyg få i storm in - Bev.- Lag- s. Oee.-Utsk.
N;o 28. 5 segla, utan att behöfva afvakta Lots, och dels ifrågavarande Lagbud har egentligt afseende på från utrikes orter kommande fartyg och icke kan tillämpas i fråga om sådane till inrikes resor och fragter begagnade mindre båtar och fartyg, som Bygdén omnämnt; hvarföre någon ändring i denna del, efter Utskottens tanka, icke elford ras.
Herr Ståhle!, af flere Talare understödda framställning har deremot synts Utskottet förtjena ali uppmärksamhet, emedan verklig våda kan uppkomma, om
Skeppare skall nödsakas att utöfver en viss tid invänta frånvarande eller försumlig Lots; och Utskotten få alltså föreslå, att början af 4:de §. måtte erhålla följande förändrade redaction: ”Ej må ”Skeppare, på de ställen, der Lotsinrättning finnes, insegla utan Lots, ”så framt denne icke af hårdt väder ”hindras komma om bord, eller af 5’andra orsaker uteblifver, oansedt kallelsen genom vanlig signal.
Lots å”ligge” etc. £se den föreslagna Red.) jf. il.
Den häruti meddelade föreskrift, att Skeppare vid ankomsten till inloppsort icke, vid 25 R:drs bot, må få lägga till vid land eller brygga förr, än visitation å fartyget blifvit förrättad, har blifvit ansedd olämplig af Herr Ifalleij, sorn trott svårigheter möja, om Skeppare skulla länge och kanske flera dagar 6 Bev.- Lag- s, Oec.-Utsk.
N:o 28- afvakta visitationens slut, hvarvid han, såsom exempel, anfört beskaffenheten af Gefle hamn; och har ej mindre Herr falleij än Herr Winbladh yrkat, att det äldre stadgandet i detta fall borde bibehållas, helst Lots kunde hafva tillsyn, och visitation ganska väl och beqvämast kunde för sig gS; när fartyget vore vid land eller brygga fastgjordt; hvarförutan Herr Winbladh ansett, att redactionen i denna §. synes lända till den följd, att Skeppare, som sentank o mm er till inloppet, skulle kunna, utöfver den följande dagen, dröja med aflemnandet af sin Märkrulla till Tullkammare, hvilket icke borde tillåtas.
Deremot har Herr Dalenius trott stadgandet om Märkrullas afgifvande skola lemna Skeppare allt för kort tid till densainmas författande, och begärt, att denna tid mätte utsträckas till 34 timmar efter ankomsten.
Med erinran, att i denna §. endast föreskrifves, att Skeppare ej må lägga till vid ”land eller bryggaoch att således alldeles icke hopom är förmenadt att, på sätt Herr Dalleij tyckes förutsätta, ankra i hamnen, få Utskotten tillkännagifva, att de af öfrige 3:ne Riks-Stånden, på förr nämndt sätt, godkände i denna §. intagne »tadganden synas Utskotten för de dermed åsyftade ändamål lämplige. 22 och 2J jfjf.
Herr Winbladh har, i afseende på 32 §. anmärkt, att, då det ansvar, som i denna §. är Skepparen ilagdt, finnes tjdMgen vara bestämdt för Skepparnes ådaga - Bev.- Lag- s. Oec.-Utth TJtl.
N:o i8. 7 lagda fel att olofligen, utan erläggande af Tull, insmyga gods, brottsligheten icke kan antagas vara derigenom försvårad, att den förtegade varan icke är å manifestet uppförd, helst, om den derå finnes upptagen, den omförmäide afsigten kan, redan innan visitation verkställes, antagas vara upptäckt; hvarföre Herr Winbladh förmenat skäl icke förefinnas till stadgandet af dubbelt ansvar, om varan ej är å manifestet uppförd; äfvensom Herr Winbladh ansett obilligt att, på sätt som i Utskottens förslag skett, fråntaga Skepparen den honom i nuvarande Författnings 23 §. medgifna rättighet, att i bevis leda, det varans uteslutande skett af glömska eller förseelse, då han icke desto mindre derföre vore underkastad ansvarig påföljd.
Herr Modin har derjemte anfört, att emellan de i st och 23 §§. förekommande ansvarsbestämmelser vöre ett missförhållande, på det sätt, att i 2 2 §. stadgas, det Skeppare för en varas uteslutning från Märkrulla skall plikta dess halfva värde, som, detta exempelvis antaget till 10 R:dr, utgjorde blott 5 R:dr, men i 23 ■ §. föreskrifves, huru Skeppare, som före visitationen sjelf angifver ett sådant uteslutande, eller i bevis leder, att varan utan hans vetskap varit i faityget inpractiserad, skulle för vårdslöshet plikta från 10 till 100 Ralr, hvarigenom skulle hända, att Skeppare för en mindre förseelse finge vidkännas ett högre stral!'.
Dä varans uteslutande ur manifestet, i Ut - 8 Bev.- Lag- j. Oec.-Utslt.
N:o 28 sköttens tanka, tillkännagifver ett tydligt förutfattadt uppsåt att olofligen insmyga varan, och brottsligheten således derigenom är mera bestämdt ådagalagd, torde fullt skäl vara förhanden för den af Herr Winbladh klandrade straffbestämmelsen, och enär i allmänhet förutsättas kan, att fråga ej uppstår om vara af så ringa värda, som Herr Modin för sin jemförelse antagit, helst om man vill upptänka och beräkna sådane utom erfarenheten varande fall, knappt några böter kunde finnas så obetydlige, att ju icke någon vara kunde gifvas, hvars halfva värde vore mindre än dessa böter, så torde de föreslagna ansvarspåföljderne äfven i dessa hänseenden finnas lämplige, på grund hvaraf Utskotten tillstyrka, att de emot a 3 och 23 §§. gjorda an märkningar måtte lemnäs utan vidare afseende. 27 Jf. I afseende på Herr Winbladh* härvid gjorda erinran, som hänför sig dertill, huru förhållas skulle, när forbudet gods införes, få Utskotten hänvisa till hvad som i början af delta Utlåtande yttrades, i anledning af Herr Winbladhs yrkande, att hela Författningen borde rättas efter Välloflige Borgare-Ståndets beslut om förbud emot vissa varors införande; och är dessutom denna §. så redigerad, att den ganska väl kan tillämpas äfven för den händelse, att förbud emot vissa varors införsel skulle komma att påbjudas. i Bev.- Lag- s. Oec.-UtsJt.
Uti, N:o 28. g jj Jj1.
Emot medgifvandet i denna §., att, om angifvandet af en vara med lägre Tull, i stället för den verkliga, som vore högre Tull underkastad, varit föranledt af origtighet i Facturan, det i §. stadgade ansvar för felaktig angifning icke borde ega rum, har Herr Winbladh anfört, att, ehuru billigt det kunde synas, missbruk lätt kunde uppkomma genom connivence emellan den utländska afsändaren samt emottagaren, att i Facturan upptaga vara med mindre Tull, hvarigenom skulle hända, att den senare, om saken undginge Tulltjenstemännens uppmärksamhet, skulle få införa varorne emot mindre Tullafgifter, än som vederborde, och, i annat fall, ändå icke vara underkastad olägenhet och ansvar för den origtiga angifningen; på hvilken grund, och då, i händelse varuafsändaren vore vållande till den felagtiga uppgiften, emottagaren icke lärer underlåta att af den förre utfordra ersättning för sitt lidande, Herr [Vinbladh alltså ansett, att tillägget härom torde böra förfalla; hvarjemte Herr Sandblad äfven trott, att ifrågavarande stadgande skulle kunna leda till missbruk, samt till förekommande deraf föreslagit det tillägg, att, om godsegare skall tillgodonjuta den i 7:dp Mom. förunnade förmon, borde han sjelf angifva den origtighet, som förelupit, och att han fått annan vara än Facturan innehåller.
Då förenade Utskotten icke kunna antaga och tillstyrka tillämpning af ett Lagstadgande, OI Dev.~ Lag- s. Oac.-Utsk.
N:0 28- hvarigenom godsegare skulle aläggas plikta för origtigheter, sorn en annan utan hans vetskap och förvållande i förevarande afseende begått på annan ort, kunna Utskotten så mycket mindre biträda de nu gjorda yrkanden örn ofvannämnde förändring, som vid den undersökning af vamme, hvilken Tullbetjeningen anställer, underslef och missbruk härutinnan nästan ofelbart skola upptäckas oell leda till behörig rättelse. §.
Det vid denna §. föreslagna tillägg otn böter för lossning å olaga och annan än i Författningen stadgad tid, äfven otn oloflig varuinförsel icke föröfvas, har Herr Winbladh funnit olämpligt, då de till bevakning posterade Tullbetjenter, örn de ej öfver natten qvarstanna, böra, efter slutad lossning, försegla lucka eller tillgång till lasten, och således svårt vore att inse, huru lossning kunde företagas i annan afsigt än oloflig införsel; och Herr Ekerman har instämt uti Herr Friherre Cederström’ft i fråga orri denna §. afgifna reservation, med yrkande, att Tullbetjening, under hvars bevakning fartyget är ställdt, borde plikta lika med Skepparen, då dylik lossning, utan connivence med de bevakande Tjensternännen, icke kunde ske; hvarförutan Herr Ekerman ansett, att 25 R:dr vöre ett alltför ringa straff, om inbrott egt rum.
Som likväl olaga lossning kan vid många tillfällen, t. ex. i öppna sjön, före Tullbetjening* ankomst o. s. v. verkställas, samt angeläget är, att stadgad ordning härvid iafcttages, Böv.~ Lag- s, Oec.-Utsk.
N:o 28. 11 synes Herr Winbladht i detta fall gjorda anmärkning föga grundad och icke böra leda till någon påföljd.
Vidkommande dernäst yrkandet om ansvar för Tullbetjenter, då olaga lossning sker, så innehålla Tullförfattningarne och dithörande Reglementen stadganden örn påföljden för Tullbetjents försummelse och andre tjenstefel, hvarom föreskrifter i Seglations-Ordningen icke synas hafva något lämpligt rum; och få Utskotten derjemte, i anledning af anmärkningen, att 25 Rdrs bot vore för ringa ansvar, om inbrott egt ruin, nu upplysa, att i 43 §. stadgas serskildt ansvar för detta fall med böter af 200 Riksdaler. 6z och 63 /• §■ Inom Hedervärda Bonde-Ståndet har Casper Wijkman ansett, att dessa §. §. borde qvarstå, då utrikes Magter, t. ex. Preussen, finnas, på hvilka de uppgifna tractaterne icke ega tillämplighet och då meningen med dessa §.
§. vore att förekomma inpractisering af olofliga varor med öppna båtar.
Då likväl någon handel med öppna båtar på Preussen och än mindre på andra utrikes orter, när Ryssland och Danmark undantagas, i Utskottens tanka, icke egt eller kommer att ega rum, tillstyrka Utskotten desto hellre, att det i Betänkandet härom gjorda förslag måtte äfven af Hedervärda BondeStåndet godkännas, som «:ne Stånd redan bifallit detsamma, hvilket inom i2 B«v.~ Lag- t. Otc.-XJtsL Z7tl.
Vällpflige Borgare-Ståndet blifvit lemnadt utan anmärkning.
Stockholm den jg
Ankom till Exp. Utsk. d, 3 Jan, i8jo. Utlåtande, i anledning af gjorda anmärkningar vid Betänkandet, 3S:o 19, angående Kongl. Stadgan för Inrikes Tullförpassning och bevakning.
Förenade Utskottens Betänkande, N:o ig, har endast blifvit bifallet af Hedervärda Bonde-Ståndet, hvaremot anmärkningar dervid blifvit gjorda af de tre öfrige respective RiksStånden , i grund af hvilka frågan blifvit återremitterad och kommit under ny handläggning.
Dessa anmärkningar afse likväl endast hvad Utskotten i i:sta punkten af Betänkandet tillstyrkt, i anledning hvaraf hos Högloflige Ridderskapet och Adeln Herr Friherre Åkerhjelm, G. F., anfort, att det i Författningens 5 §. förekommande stadgande om ovilkorligt bötesansvar af 25 Rdr för Skeppare eller Forman, som afgått utan att, der sådant erfordras, hafva uttagit Tullpass å fartyg eller fora, föranlåtit Herr Friherren att fästa uppmärksamheten å den förut i §. stadgade påföljd af dubbel tull o. s. v., hvilka straffbestämmelser syntes tjog stränga och B ev.- Lag- s. Oec.-UtsL TJtl.
N:o 29. i3 mindre lämpliga i de fall, då sådan försummelse, serdeles för Skeppare, som intaga många varuartiklar, ofta kunde ske af glömska och utan allt uppsåt, då infästningen i allmänhet sker under tillsyn af Tullhetjeningen, att denna mindre nödiga stränghet, som alldeles icke skulle verka till någon säkrare controll, föranledt många besvärsmål och underdåniga nådansökningar, samt i följd häraf hemställt, att 5 §. måtte, emellan lista morn., som skulle bibehållas, och det andra erhålla följande tillägg: ”Dock om å lossnings- eller ankomstorten Skeppare eller Forman inför vederbörlig domstol åstadkommer antaglig bevisning, att medfördt gods, som, ehuru underkastadt förpassning, deraf icke åtföljes, verkligen blifvit å Svensk ort intaget, och gitter han derjemte, i fall varan är af den beskaffenhet, att bestyrkande af dess införtullning bordt, för förpassnings erhållande, ega rum, ett sådant förtullningsbevis serskildt förete, af det innehåll, som i det följande af denna Författning finnes stadgadt, vare från ofvannämnde ansvarsskyldighet fri; men bote för uraktlåtenhet af föreskrifven förpassningscontroll lo
Rdr; äfvensom påföljden af dubbel tull ej eller eger rum för oförpassade utländska varor, hvilka af hvarje serskild godsegare blifvit, inom de i 1 §. bestämda quantiteter, med samma lägenhet afsända, och hvarå det ålegat Skepparen eller Formannen att taga förpassning, då de befunnos sammanlagde öfverstiga förpassningsfria quantiteten.
<4 B ev.- Lag- s. Oeo.-Utsk. Uti.
N:o 39. ”Afgår Skeppare etc.
Inom Högvördige Preste-Ståndet har blifvit anfördt af Herr Prosten Anjou, det skyldigheten att taga förpassning syntes nog utsträckt, da t. ex. en Norrlands-Skeppare behöfde förse sig dermed, om lian vore anmodad att medföra några råa hudar o. s. v., hvarvid dock tillika yttrats den förmodan, att sådane och öfrige hithörande förhållanden torde, vid Författningens slutliga Utgifvande, af Kongl.
Majit blifva behörigen ordnade och olägenheterna afhulpne; samt af Herr Prosten Forslind, ätt det vore alldeles olämpligt ålägga Formannen någon controllerande åtgärd och dermed förknippadt ansvar, då forbonden ofta icke kan läsa forsedeln och det, för öfrigt, vore afsändarens ensak att tillse, det ordentlig förpassning och forsedel medfölja, derom han för sin säkerhet kunde förse sig med betyg, samt att varan i alla händelser vore att tillgå, genom hvars confiscation förbrytelsen till någon del kunde bestraffas.
Olika memtigar hafva deremot förekommit hos Valloflige Borgare-Ståndet i fråga om afsändarens nyssnämnde skyldighet, si att Herrar Modin, Donner och Strehlenert instämt i den i detta afseende af Herr Grefve von Rosen emot Betänkandet afgifna reservation, samt närmare utvecklat skälen för den deri yrkade satts, bland hvilka hufvudsakligen anförts, att Forman och Skeppare både borde och kunde sjelf känna sina skyldigheter om förpassnings uttagande, fiev.- Lag- s. Oec.
Uish.
N:o 99. i5 samt att afsändare, som skickar mindre varubelopp, än det, hvarföre förpassning »kall tagas, icke borde Släggas att meddela underrättelse om en förpassning, hvarmed han icke hade något att göra, men Herrar Arosenius och Cron utredt anledningarne till Utskottets härvid gjorda hemställan, hvarförutan Herr Montan fästat Utskottens uppmärksamhet pä de olägenheter och hinder för Inrikes Sjöfarten o. s. v., som genom nu gällande förpassningsföreskrifter i allmänhet uppkomma, och, under anförande af exempel derpå, huru den nu gällande Sporteltaxa är betungande och genom Tullstyrelsens försorg rnåst modifieras, för att icke aldeles omintetgöra transporten och trafiken på insjöarne, hvilken dessutom betungades af tullafgifter i vissa fall o. S. v., hemställt, om icke ett sådant förhållande borde gifva anledning till en underdånig anhållan hos Kongl. Maj:t äf Rikets Högloflige Ständer derom, att alla förpassningsfria Fartyg, som blott segla i sjöarne, måtte befrias från alla tullafgifter; hvaruti Herr Alund instämt; och har Herr Dalenius förenat sig i den reservation, Herr Friherre Cederström bifogat Betänkandet.
Detta allt hafva Utskotten noga öfvervigt, Och, enär å ena sidan sådana fel och förbrytelser, som hafva sin grund i okunnighet eller möjlig glömska, böra lindrigare bedömas och bestraffas; samt, å den andra, sådane, som tillkommit af uppsåt eller föresatts att undandraga i6 Bov,- Lag- t. Oee.-Vtslt.
N:o ag. sig uppfyllandet af Lagbud, icke undgå eri lämplig strängare näpst, få förenade Utskotten, med fästadt afseende på de i ämnet gjorda anmärkningar, härmed föreslå de förändrade stadganden, Jivi 1 ka Utskotten tro passande för de härvid förekommande omständigheter, samt således tillstyrka, att i 5:te §. näst efter det Morn., som slutar med orden: ”i böter erläggas,’’ må: istället för det förra momentet:” afgår Skeppare ”till och med orden ”bote 35 Rdr,” införas: ”Afgår Skeppare, utan att, der sådant fordras, hafva uttagit Tullpass å fartyget eller godset, bote första gången 10 Rdr, och sedan, för hvarje gång han sådan förbrytelse föröfvar, 35 Rdr.” Afgår Forman utan att, der sådant i Förpassningsstadganärföreskrifvet, hafva uttagit Tullpass å foran, och innehåller icke någon honom meddelad Forsedel anmaning att taga sådant Pass, bote första gången 3 Rdr 16 sk. och sedan, hvarje gång han med sådan förbrytelse beträdes, xo Rdr; men har deremot Forman uti Forsedeln blifvit erinrad derom, att han bör taga Tullpass, och likväl icke rättat sig derefter, bote 30 Rdr.
Uraktlåter Godsegare, Bev.- Lag- s. Oec.-Utslr, TJtl.
N:o 2g. 17 egare, sorn med fora afsärider gods till det belopp och af den beskaffenhet, att förpassning derå bör uttagas, att i forsedeln påminna Formannen att uttaga Tullpass, eller ock att sjelf derom besörja, bote han 50 Rdr.”
För öfrigt anse Utskotten, att dels de jemkningar, Herr Friherre Åkerhjelm, genom det föreslagna tillägget, åsyftat, innefattas i de nu föreslagna Lagstadganden, och dels att 0111 någon ytterligare förändring härefter ma vara erforderlig, Kongl.
Maj:t lärer derom i Nåder förordna, då en förnyad.
Stadga i förevarande ämnen kommer att, på sätt i Betänkandet, N:oig, omnämries, blifva utfärdad.
Hvad dernäst angar de uti Vallofl.
Borgare-Ståndet gjorda framställningar om Sportel-Taxan samt tullfrihet för en del å Insjöarne transporterade varor, så är det forsta en fråga, sorn med Förpassnings-Taxan icke har egentligt sammanhang och hvarom Utskotten således destomindre anse sig böra något Utlåtande meddela, sorn motion derom i behörig ordning icke blifvit väckt, och den andra hörer till de ämnen, hvarom Utskotten anse, att Kongl. Maj:t, efter inhemtande af alla nödiga upplysningar, lärer på ett med
Rikets väl och den inre handelns förkofran förenligt sätt i Nåder besluta och föreskrifter meddela; åberopande Utskotten för öfrigt Be Bi/i, till R.
Pro t. 1828 och 182g, 5 Sami, 2 Afd, 12 :te Haft. 2 i8 Bil, t. Bev.- Lag- s. Oec.-TJtsk.
N:o ag. tänkandet N:o ig, hvilket med den deri nu föreslagna förändring vördsamt å nyo framställes till Rikets Högloflige Ständers pröfning och godkännande.
Tvänne härvid afgifna Reservationer bifogas.
Stockolm den 19 December 1829.
Resevationer: 1:0 Af Herr Ribbing, Arvid:
I afseende pä Skeppares och Formans skyldighet att hafva Tullpass å medförande varor, hafva Utskotten ansett, att böterne, för försummelse härutinnan, horde nedsättas, för Forman till 3 Rdr 16 sk.
Banco, men med 20 Rdr utgå, om någon af de Formannen meddelade forsedlar innehölle anmaning att taga Tullpass.
För att detta drygare ansvar skall kunna drabba Formannen, skall han således sjelf framdraga de forsedlar, hvilka kunna vittna emot honom såsom bevis, att han erhållit anrnaningar att iakttaga hvad han försummat i afseenae på uttagande af Tullpass, Att antaga, det en anklagad, på detta sätt, skall fälla sig sjelf, är i sanning ett stort bevis på godtrohet hos Rikets Höglollige Ständers Utskott, Och då de Högloflige
Utskotten icke velat fästa något afseende på hvad jag emot en gå bedräglig Lagstiftningsgrund inom Utskotten anfort, nödgas jag reservera mig mot de LagStadganden, 50m Utskotten derå velat bygga och Bil. t. Bev.- Lag- s. Oec.-Utsk.
Ucl. Nio 2g.
19 hvilka äfven hafva <len bräcklighet till formen vid deras afgifvande, att de, för att kunna uppfattas och bedömas, mäste frän 3:ne serskilta ställen sammanföras, nemligen från sjelfva den 1111 gällande Förpassnings-Stadgan, från Utskottens förra och från Utskottens nu afgifna senare Betänkande.
Efter de flere förändrade och modifierade Lagförslag i denna enda §.
Utskotten till Rikets Ständers antagande framställt, heter det ändock till slutet: ”För öfrigt anse Utskotten, att, om någon ytterligare förändring härefter må vara erforderlig, Kongl. Majit lärer, på underdånig anmälan, derom i Nåder förordna.”
Jag vågar, med instämmande i detta senare yttrande, vördsamt föreslå R. H. Ständer, att, i stället för Utskottens Betänkande, i ett för allt, antaga det förslag till underdånig Skrifvelse i ämnet, jag härvid vördsamt får afgifva: ”Sedan Chefen lör Tull-Styrelsen och serskilde Ledamöter af Riks-Stånden framställt åtskilliga anmärkningar vid 5 §. af Kongl.
Stadgan 0111 Inrikes Tullförpassning, i afseende derå, att det i denna §. utsatte drygare bötesbelopp för underlåtenheten att uttaga Tullpass, med allt för mycken stränghet vid vissa tillfällen drabba Skeppare och Forman, och Rikets Ständer funnit dessa anmärkningar i allmänhet vara grundade, lå Rikets Ständer i underdånighet anhålla, att Kongl. Majit i Nåder ville, efter Tull-Styrelsens hörande, i Nåder vidtaga de förändrade 20 Bil. t, B ev.- Tag- s. Oec.-Utsh Uti.
N:o 29. eller ytterligare stadganden härutinnan, som omständigheterna kräfva, samt desamma, jemte alla öfriga Förpassningsväsendet rörande, i en Författning utfärda.”
Innan någon framställning i afseende på Tull-Domstolar göres, anser jag, för min del, Rikets Högloflige Ständers beslut, angående fora privilegiata böra afvagtas. 2:0 Af Herr Leffler: