Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Som det sålunda afgifna förslaget synes grunda sig på den föreställning, dels att alla före sednaste riksdag oktrojerade Filialbanker skulle vara berättigade att från Riksbanken undfå försträckning till en summa fullt motsvarande den ställda säkerheten, och dels att ifrågavarande Filialbanker, i förhållande till omförmälda säkerhet, erhållit mindre försträckning, än andra, liktidigt med eller sednare, än dessa, oktrojerade, Filialbanker, anser Utskottet sig böra meddela närmare utredning af frågan om de till försträckningar åt Filialbanker, tid efter annan, anvisade anslag och dessa anslags användning.
Vid 1850—1851 årens riksdag beslöto Rikets Ständer, att bolag, som, under namn af Filialbank, genom aktieteckning i stad bildades för att, utan rätt till utgifvande af egna tryckta eller graverade kreditsedlar eller andra såsom mynt löpande förbindelser, bedrifva bankrörelse, vare sig till ersättande af uppBih. lill R.
Brot. 1862 & 1863. 6 Sami. 1 Afd. 7 Haft. g Banko-Utskottets Utlåtande N:o 2 3. hörd Privatbank, eller för att eljest underlätta allmänna rörelsen i någon ort, skulle från Rikets Ständers Bank erhålla försträckning, dock ej någon Filialbank till högre summa, än 500,000 R:dr Banko eller 750,000 R:dr Runt, under åtskilliga i öfrigt dervid fästade vilkor och förbehåll, hvarjemte Rikets Ständer åt Banko-fullmägtige öfverlemnade att till sådana Filialbanker, som, utan ändamål att ersätta upphörd Privatbank, kunde komma att bildas och hvarom nu allenast är fråga, använda ett belopp af 1,500,000 R:dr Banko, eller 2,250,000 R:dr R:mt, hvilket, i fall flera dylika Banker samtidigt uppstode, borde dem emellan fördelas efter Fullmägtiges bepröfvande; och är Rikets Ständers beslut härom, intaget i 211 § af Banko-reglementet under den 21 Augusti 1851, allmänheten till kännedom meddeladt genom Kongl. Maj:ts nådiga Kungörelse af den 30 September 1851.
Vid nästpåföljde riksdag förändrades, i vissa delar, de vilkor och förbehåll, hvarunder försträckning finge Filialbank meddelas; hvarförutan Rikets
Ständer förordnade att de såsom försträckning åt Filialbanker, vid föregående riksdag, af Riksbankens medel afsatte 2,250,000 R:dr Runt finge, för enahanda ändamål, fortfarande afses samt att Fullmägtige derutöfver egde att till dylika Filialbanker anvisa 1,200,000 R:dr Runt, allt i öfverensstämmelse med 182 § af Bankoreglementet under den 4 December 1854, promulgeradt genom Kongl. Maj:ts nådiga Kungörelse af den 22 Januari 1855.
Sedermera och vid 1856—-1858 årens riksdag undergingo äfven de för försträckningar till Filialbanker stadgade vilkor och förbehåll åtskilliga förändringar, och beträffande anslaget till sådana försträckningar förordnades att, utöfver då redan utgifne 3,450,000 R:dr, Fullmägtige egde använda 5,550,000 R:dr, hvilka skulle från Bankens reservfond anordnas i den mån medel blefve tillgängliga och Fullmägtige, med afseende å Riksbankens säkerhet, funno reservfondens ställning det medgifva.
Dessa Rikets Ständers beslut äro intagna i 173 och 174 §§ af Banko-reglementet under den 10 Mars 1858, hvilket åter blifvit, i hvad det allmänheten rörer, offentliggjordt i Kongl. Maj:ts nådiga Kungörelse af den 4 Maj 1858, på innehållet af hvilken nådiga Kungörelse motionärerne grunda sitt yrkande om ovilkorlig rätt för de Filialbanker, hvilka bildat sig i enlighet med det af Rikets Ständer vid sistnämnda riksdag fattade beslut, att från Riksbanken erhålla försträckning, till beloppet fullt motsvarande aflemnad säkerhet.
Slutligen hafva Rikets sednast församlade Ständer, enligt §§ 172 oell 173 i Banko-reglementet af den 30 Oktober 1860, hvars allmänheten rörande föreskrifter äro offentliggjorda genom Kongl. Maj:ts nådiga Kungörelse af den 21 December 1860, bland annat, rörande anslaget till Filialbanks-försträckningar, beslutat, dels att det belopp, som då återstode oanvändt af de till försträckningar åt Filialbanker, vid föregående riksdagar, anvisade 9,000,000 Rsdr, finge, Banko-Utskottets Utlåtande N:o 53. 3 efter Fullmäktiges bepröfvande och under de i 173 § af 1858 års Bankoreglemente stadgade vilkor, såsom försträckning, meddelas sådana då redan oktrojerade Filialbanker, som till försträcknings erhållande vore berättigade, och dels att Fullmägtigo egde att af reservfonden, i den mån medel blefve tillgängliga och Fullmägtige, med afseende å Bankens säkerhet, funno reservfondens ställning det medgifva, dessutom använda 1,000,000 R:dr såsom kreditiv till sådana Filialbanker, som dädanefter kunde varda oktrojerade, hvaribland företrädesvis till en Filialbank i Luleå, i fall dylik Bank skulle der komma till stånd, samt för öfrigt till Filialbanker i orter, hvarest bankinrättning förut ej funnes.
Nu hade emellertid Rikets Ständer vid 1850—1858 årens riksdag tillika förordnat, att redan varande Filialbanker, som underkastade sig de förändrade vilkor och förbehåll, hvarunder försträckning från Riksbanken meddelades, egde att åtnjuta de fördelar, hvilka voro blifvande Filialbanker tillförsäkrade; med anledning hvaraf Fullmägtige tilldelade åtskilliga äldre Filialbanker, som ditintills, i följd af anslagets otillräcklighet, icke kunnat komma i åtnjutande af försträckning till hela det belopp, hvarför säkerhet blifvit ställd, förhöjd försträckning af det vid samma riksdag anvisade ytterligare anslag, så att återstoden deraf, hvilken dessutom, äfven under gynnsamma förhållanden, först efter hand kunde blifva tillgänglig, icke var tillräcklig för alla de Filialbanker, som efter nästberörde riksdag oktrojerades, om ock allenast deras minimi-teckningssummor togos i beräkning.
Af denna utredning visar det sig, att det till försträckningar åt Filialbanker anvisade anslag, ehuru hitintills, vid hvarje riksdag tillökadt, dock alltid begränsats inom ett bestämdt belopp, hvars hela utlemnande varit vilkorligt; att Rikets Ständer sålunda, genom de angående sättet för Filialbanks stiftande meddelade föreskrifter, icke åtagit sig andra förbindelser, än att inom högst den anvisade summan tillhandahålla Filialbank försträckning i öfverensstämmelse med berörde föreskrifter, samt att den af motionärerne åberopade Kongl. Kungörelsen endast innefattar ett offentliggörande af Rikets Ständers fattade beslut; hvaraf allt torde följa, att någon rätt tili undfående af högre försträckning, än hvartill anvisade anslag lemnade disponibel tillgång, icke blifvit någon Filialbank tillförsäkrad.
Beträffande åter fördelningen af de tid efter annan till Filialbanks-försträckningar tillgängliga medel, så kunde densamma, enligt Utskottets åsigt, icke verkställas annorlunda, än som skett, eller att de Filialbanker, som först allemnade godkänd säkerhet, undfingo försträckning i förhållande till beloppet af denna säkerhet och i mån af tillgång, och att bland Filialbanker, som samtidigt ställde dylik säkerhet, de tillgängliga medlen, i främsta rummet, tilldelades Filialbanker i orter, der annan bankinrättning förut ej var bildad.
Som det, genom föregående Banko-reglementen, för hvarje Filialbank bestämda maximum af försträckning, 750,000 R:dr, vid sednaste riksdag nedsattes till 500,000 4 Banko-Utskottets Utlåtande N‘.o 23.
R:dr, liar visserligen redan å det äldre anslaget till Filialbanker.
9,000,000 R:dr, uppkommit en tillgång af 250,000 R:dr, hvilken kommer att ökas i mån som gamla oktrojerna löpa till ända för de Filialbanker, hvilka nu innehafva högre försträckning än 500,000 R:dr; men då Utskottet lämpligast i samband med frågan om lane- oell kreditiv-rörelsens reglering på det hela bör komma i tillfälle att taga i öfvervägande, huruvida och på hvad sätt dessa och andra intill nästa riksdag inflytande medel å anslaget till Filialbanks-försträckningar skola användas, samt ofvanberörda motioner dessutom förutsätta tillökad försträckning på vilkor, som geiiom Rikets Ständers beslut vid sednaste riksdag i flera afseenden förändrades; så och enär hitintills sådan tillökad försträckning icke medgifvits med mindre än att vederbörande Filialbank underkastat sig sedermera stadgade förändrade vilkor och förbehåll, hemställer Utskottet vördsamt, att ofvanberörda af Herrar L, N. Eneqvist och R.
Trägårdh samt Riksdagsfullmägtigen C. G. Sköldberg väckta motioner för närvarande ej må till någon åtgärd föranleda.
Reservation-. af Herr L. JS. Eneqvist: »Emot Utskottets beslut får jag reservera mig.
Jag anser fortfarande att Filialbankerna i Örebro, Wisby, Carlshamn och Borås, hvilka alla uppfyllt de för försträckningars erhållande föreskrifna vilkor, i stöd af Kongl. Kungörelsen af den 4 Maj 1858, hvilken uttryckligen och ovilkorligen stadgar »att Filialbanker, som fullgöra föreskrifna vilkor, undfå försträckning till »belopp, motsvarande den del af teckningssumman, hvarför säkerhet blifvit ställd, »dock icke öfver 750,000
R:dr», böra tilldelas återstående försträckningar, af de medel, som redan ingått, eller under innevarande år ingå, från äldre Filialbanker, hvars oktrojer redan tilländagått eller under året tilländagå, och hvilka Filialbanker, på grund af vid sednaste riksdag fattade beslut, numera icke, såsom försträckning, kunna få mer än hälften af teckningssumman, hvarigenom en tredjedel af de försträckningar, som sådana haft, ingått eller ingår till Banken.»
I denna reservation hafva instämt Herrar Eric Dan.
Grape och F.
Rooth. STOCKHOLM, typografiska föreningens boktryckeri, 1863. Banko-Utskottets Utlåtande M 24. i N:o 24.
Ank. till Exp.-Utsk. den 9 Febr. 1863, kl. 2 e. m.
Utlåtande, i anledning a/ eli utaf Häradshöfdingen Th. Berger och Grosshandels-holaget Sv. Renström &
Komp. gjordt ackordsanbud.
Häradshöfdingen Th.
Berger och Grosshandlarne Sv. Renström & Komp., i egenskap af Syssloman i Häradshöfdingen V. Ulfsparres och Brukspatronen C. J. Ulfsparres konkurser, hafva, sedan uppgörelse träffats med nämnde konkursmassors alla enskilde oprioriterade borgenärer, uti en lill Utskottet ingifven skrift, erbjudit liqvid för Rikets Ständers Banks deri bevakade fordringar på det sätt, att sökanderne, mot återfående af gäldenärernes förbindelser, skulle inom en månad efter tillsägelse inbetala den kapitalskuld, som återstod efter afräkning af redan verkställda afbetalningar; förmälande sökanderne, att anledningen dertill, att detta anbud nu kunde göras, vore att en del liqvider blifvit ackordsvis uppgjorda på billigare vilkor, jemte det att tillgångar, som då ej påräknades eller ansågos såsom säkra, sedermera influtit; att gäldenärerne, genom ett redbart handlingssätt så väl förut sorn närmast innan deras oförvållade obestånd uppstått, gjort sig förtjente af den hjelp till framtida utkomst, som kunde uppkomma deraf att de, befriade från borgenärers kraf, lemnades tillfälle att söka sitt uppehälle, utan att motarbetas af det hinder, som en ouppgjord konkurs nödvändigtvis skulle medföra, samt att ehuru konkursmassorne nu mera voro så väsendtligen utredda, att behållningen för en uppgörelse ackordsvis kunde kalkuleras, fullständig slututredning likväl komme att medtaga ej ringa tid för indrifningen af icke förfallna tvistiga och osäkra fordringar, hvarjemte slutlig dom i en anhängig tvist i sådant fall först måste afbidas.
Prot. 1862 & 1863. 6 Sami. 1 Afd. 8 Haft. 2 Banko-Utskottets Utlåtande M 24.
Utskottet har häröfver infordrat utlåtande från Direklionerne öfver Bankodiskont-verket i Stockholm och Låne-kontoret i Götheborg; i följd hvaraf den förra Direktionen, beträffande Banko-diskont-verkets fordran, anfört, ali Häradshöfdingen Y.
Ulfsparre hos
Diskont-verket häftar för 2:ne lån, upptagne det ena under JVs 348 i Handels- och Närings-diskont-fonden å 6 750 Riksdaler, mot hypothek af Brukspatronen C. J. Ulfsparres revers å 7,500 Riksdaler, med borgen af Brukspatronen H. de Reverony S:t Cyr, förfallet den 18 October 1857, och det andra under M 3795 i Allmänna Diskont-fonden å 900 Riksdaler, mot borgen af bemälde H. de Reverony S:t Cyr och f. ö.
Öfversten, Postinspektoren i Hernösand O.
Ulfsparre, förfallet den 22 November samma år; att Diskont-verkets härpå grundade fordringsanspråk bevakats och till betalning fastställts i O.
Ulfsparres konkurs genom Kongl. Svea Hof-rätts dom den 11 Augusti 1859, i Y. och C. J. Ulfsparres konkurser genom Kongl. Götha Hof-rätts domar den 29 Juni 1860 och i det efter S:t
Cyr anhängiggjorda urarfvamål genom Wedbo Härads-rätts dom den 16 Augusti 1859, hvilken sistnämnde dom tillerkänner S:t
Cyrs arfvingar urarfva förmån; att O.
Ulfsparres och aflidne S:t Cyrs konkursmassor nu mera blifvit slutligen utredda och lemnat
Diskont-verket en utdelning från den förres konkursmassa af 11 R:dr 25 öre och från den sednares af 554 R:dr 17 öre, samt att från V. Ulfsparres konkursmassa hittills influtit 50 procents utdelning med 3,825 R:dr och från C. J.
Ulfsparres en utdelning af 10 procent med 771 R:dr 37 öre, så att å Diskont-verkets ifrågavarande fordringar, primitivt utgörande 7,650 R:dr, numera återstår i kapital 2,488 R:dr 21 öre, deraf 2,108 R:dr 84 öre å Handels- och Närings-diskont-lånet och 379 R:dr 37 öre å lånet från Allmänna Diskont-fonden.
Och har Direktionen öfver Låne-kontoret i Götheborg upplyst, att Brukspatronen C J.
Ulfsparre hos nämnde Låne-kontor häftar för följande förbindelser, nemligen: 1:0 för ett från Handels- och Närings-diskont-fonden, mot hypothek af Häradshöfding V. Ulfsparres revers upptaget och den 16 November 1857 förfallet lån å R:dr 7,500: — hvarå den 25 April 1861, genom utdelningar från låntagarens och hypotheks-utgifvarens konkursmassor, blifvit afbetaldte » 4,610: 44. 2,889: 56.
2:o för ett, mot borgen af Brukspatronen H. de Reverony S:t Cyr och Häradshöfdingen V. Ulfsparre upptaget och den 1 April 1858 förfallet kassa-kreditiv å R:dr 6,000: — hvarå blifvit afbetaldt den 21 Mars 1861, genom utdelning från S:t Cyrs konkursmassa 400 R:dr och den 25 April samma år genom utdelning från V, och C. J.
Ulfsparres konkursmassor 3,770 R:dr, eller tillsammans » 4,170: — 1,830:
Transport 4,719: 56.
Banko-Utskottets Utlåtande M 24. 3 Transport 4,719: 56.
3:0 för ett från allmänna Diskont-fonden, mot borgen af Häradsnöfdingen Y.
Ulfsparre upptaget och den 4 7
December 4 857 förfallet lån å R:dr 2,400: — hvarå den 25 April 4 861 blifvit genom utdelning från gäldenärernes konkursmassor afbetaldt . » 4,444: 78. 958: 22. och 4:o såsom löftesman för ett utaf Brukspatronen H. de Reverony S:t Cyr från sistnämnde fond upptaget och den 9 Mars 4 858 förfallet lån å , . .
R:dr 900: — hvarå blifvit afbetaldt den 24 Mars 4861, genom utdelning från S:t Cyrs konkursmassa 57
R:dr 60 öre och den 25 April samma år, genom utdelning från C J.
Ulfsparres konkursmassa 92 R:dr 32 öre, eller tillhopa » 4 49: 92. 750: 8. så att å Låne-kontorets i Götheborg ifrågavarande fordringar, primitivt utgörande 4 6,800 R:dr, numera återstår i kapital.
. R:dr 6,427: 86.
Då af en utaf vederbörande uppgjord, ansökningen följaktig kalkyl öfver Häradshöfdingen Y.
Ulfsparres och Brukspatronen C. J.
Ulfsparres konkursmassors ställning sig visar, att från dessa konkursmassor icke är att påräkna utdelning till sammanlagdt så stort belopp, som erfordras för betäckande af de i konkurserne fastställda oprioriterade kapital-fordringar, men Banko-diskont-verket och Lånekontoret genom det gjorda ackords-anbudets antagande, skulle för sina återstående kapitalfordringar beredas full liqvid, hvilken ofördröjligen vore att införvänta, under det att konkursmassornes slutliga utredning sannolikt först efter lång tidsutdrägt kan vara att emotse, anser
Utskottet berörde anbuds godkännande vara med Diskont-verkets och Låne-kontorets fördel öfverensstämmande, och får alltså, i enlighet med hvad ofvanbemälda
Direktioner föreslagit, hos Rikets Ständer vördsamt hemställa, att, såvida Diskont-verkets i Stockholm och Låne-kontorets i Götheborg återstående kapital-fordringar af sökanderne, med 2,488 R:dr 24 öre till Banko-diskont-verket och 6,427
R:dr 86 öre till Låne-kontoret i Götheborg, inbetalas inom en månad efter derom gjord tillsägelse, de å berörde fordringar upp lupna öfverräntor måtte få eftergifvas och utur räkenskaperne afskrifvas.
Stockholm den 9 Februari 4863.
Banko-Utskottets Utlåtande ,JVs>' 25.
! JV? 25.
Utlåtande, i anledning af vackt fråga om förändrad grund för ulmyntningen af Svenska silfvermyntet.
De olägenheter och förluster, som härflyta deraf, att ett Svenskt 4 R:drR:mtstycke i silfver innehåller omkring % mera finsilfver, än såväl en R:dr Hamburger Banko, som Norska och Danska specier, hvaraf 9j st. utmyntas på en mark kölniskt fint, hafva vid föregående riksdagar framkallat förslag, åsyftande att bereda likhet i värdet emellan Svenskt silfvermynt och Hamburger Banko, hvaremot vid denna riksdag den önskvärda förändringen af Svenska myntet ansetts kunna pä ändamålsenligare sätt åstadkommas derigenom, att, såsom Herr A W. Björck, i en inom Vällofliga Borgare-Ståndet väckt och till Utskottet, hänvisad motion, JW 198, föreslagit, den franska graminvigten skall utgöra myntvigt ; att 500 gramm finsilfver skola utmyntas till 20 R:dr silfver specie samt att myntet skall bestå af 9 delar silfver och en del koppar, och alitsa 18
R:dr silfver-specic i vigt innehålla 500 gramm, med iakttagande hvaraf ett Svenskt 4 R:dr R:mt-stycke i silfver komme att i det närmaste motsvara värdet af en och en half Preussisk eller Vereins-thaler, hvilket mynt numera är gemensamt för flertalet Tyska Stater.
Till närmare förklaring häraf anföres i motionen följande: ”Enligt myntordningen den 9 Maj 1835 och Kongl.
Förordningen den 3 Februari 1855 består myntsilfver af 3 delar fint silfver och en del koppar.
Af 2 skålpund viktualievigt sådant silfver utmyntas 25 hela R:dr silfver specie, som alltså innehålla 1^ skålpund fint silfver.
Då nu ett Svenskt skålpund motsvarar 425 Franska gramm, hvaraf utmyntas 16$ specier, visar sig, att en specie innehåller 25| Franska gramm finsilfver.” ”Den Tyska Yereins-thalern är deremot grundad derpå, att ett skålpund Tysk tullvigt, motsvarande 500 Franska gramm finsilfver, utmyntas till 30 Thaler, så att hvarje Thaler innehåller 16§ gramm finsilfver.
Den svenska specien innehåller väl, såsom nyss är visadt, 2ö£ gramm finsilfver, men sällan gäller den i Hamburg Bih. till B.
Prot. 1862 & 1863 6 Sami. 1 Afd. 9 Jläft. 1 2 Banko-Utskottets Utlåtande JW 25, mera än 25 gramm, eller 50 ^ mera än Thalern.
Det är denna skilnad af ^ gramm på hvarje specie, som nu vanligen går förlorad för innehafvaren af det Svenska myntet, då han i utlandet vill göra sig det till godo; oell denna förlust skall, om än småningom, dock säkert förekommas, om den Svenska specien bestämmes att hålla :5 gramm finsilfver och således jemt 50 % mera finsilfver än den Preussiska Thalern.
Ett Svenskt skålpund finsilfver skulle således utmyntas till 17 specier, och då den Preussiska Thalern motsvarar 40 skilling Hamburger Kurant, skulle den Svenska specien få ett bestämdt värde af fiOJskilling Kurant; likasom, dä 150 Preussiska eller Vereins-thaler vanligen i silfvervärde beräknas, om än sällan noteras, till 100 Hamburger
Thaler eller 300 Mark Harnb.
B:ko, en lika fördelaktig beräkning borde kunna påräknas för Svenska specien.” Utskottet har, vid öfvervägande af de skäl, motionären anfört, icke kunnat förbise vigten af den föreslagna förändringen.
Genom Svenska myntets bringande till öfverensstämmelse med Preussiska eller Vereins-thalern, skulle detsamma ock, såsom motionären antydt, komma i ett lätt beräkneligt förhållande till Hamburger Mark Kurant; och då, för öfrigt, under fästadt afseende å de betydliga, liqvider i Preussiska Thaler, som numera och framgent härstädes ifrågakomma, i följd af de i denna myntsort af såväl Riksgälds-kontoret, som allmänna Hypotheks-banken upptagna lån, väsendtliga fördelar äro att påräkna af Svenska myntets förändring i enlighet med det framlagda förslaget, har Utskottet väl icke tvekat att detsamma understödja; men sorn. i betraktande af de olika uppgifter öfver förhållandet emellan den Svenska vigten och Franska grammvigten, hvilka förekomma i de författares arbeten, som i förevarande afseende kunnat tillfrågas, det lärer vara oundgängligen nödigt att, innan förslaget hänskjutes till Rikets Ständers bepröfvande, vederbörande komma i tillfälle att verkställa förberedande noggranna undersökningar, har Utskottet nu skolat tillstyrka: att Rikets Ständer mätte hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att Kongl. Maj:t i nåder täcktes låta genom vederbörande verkställa undersökning till utrönande deraf, huruvida en förändring af myntfoten i den angifna syftningen må finnas verkställbar, samt derefter, och för den händelse Kongl. Majit skulle anse densamma ändamålsenlig, nådigt förslag i ämnet till Rikets Ständer afgifva.
Herr Riks-arkivarien Nordström förklarade sig väl äfven för sin del instämma uti och biträda hufvudsyftningen af Utskottets förslag; men ansåg likväl förändringar i myntfoten, i sådant syftemål vidtagna i Sverige, utan säkerhet derom, att de äfven i grannstaterna godkännas, vidtagas och orubbligen enligt öfverenskommelse vidmagthållas, böra så mycket mindre tillrådas, som utan en sådan säkerhet ändamålet med förändringarne skulle förfelas, enär vid sådant förhållande olikheter framdeles, likasom hittills, vore lika möjliga.
Uti förberedande afdelningen hade ock \Banho-Utshottets 3 derföre blifvit föreslaget, att ifrågavarande till Rikets Ständer ingående Utlåtande äfven skulle upptaga hemställan derom, att, i händelse Kongl. Majit skulle linna den ifrågasatta förändringen af myntfoten ändamålsenlig, ”underhandling med grannstaterna måtte inledas för tillvägabringande af öfverensstämmelse emellan Sveriges och dessa Staters myntfot.'''
Detta, efter mitt omdöme, högst vigtiga och för ändamålets vinnande oeftergiflig;! moment blef likväl, vid Betänkandets justering i Utskottets plenum uteslutet, och är det deremot jag härmedelst anmäler min reservation.
I denna reservation har Herr Julius Lindström instämt. JW 26.
Ank. till Exp.-Utsk. den 14 Febr. 1S63, kl. 12 midd.
Utlåtande, i anledning af väckta motioner, angående skyldighet för Rikets Ständers Bank att till ett bestämdt pris utlemna omyntadt silfver.
Enligt § 1 i Lagen för Rikets Ständers Bank af den 1 Mars 1830, jemförd med §§ I och 2 i Lagen angående myntbestämningen af sammajdag, är Banken ovilkorligen skyldig att, när sä päfordras, sina sedlar med Svenskt silfvermynt inlösa efter den i sistberörda lag fastställda grund, och i lil § af det reglemente för Bankens förvaltning, sorn utfärdades vid samma riksdag eller 1834—1835 arens, då Banken ånyo öppnades för silfverutvexling, var det Fullmägtige uttryckligen förbjudet att låta någon i stället för myntadt silfver eller banksedlar från Banken utbekomma silfverplantsar.
Detta förbud mot utgifvande af silfverplantsar upphäfdes likväl redan vid påföljande riksdag genom det då under den 15 Juni 1841 utfärdade reglemente, hvars 105 § i 3 mom. öfverlemnar åt Banko-styrelsen att, under vissa deri stadgade förbehåll, kunna låta, i stället för Svenskt silfver-och guldmynt, från Banken utgifva silfver- och guldplantsar, emot det i Mynt-bestämningslagen stadgade pris af 128 skillingar banko för hvarje riksdaler i silfver och för guldet efter (let. vid utvexlingen gällande pris å dukater, med tillägg i begge fallen af den stadgade slagskatten, utgörande för silfver £ och för guldet procent.
Denna prisbestämning grundade sig derå, att då silfver eller guld i plantsar till Banken levereras, dessa skola åtföljas af Kongl. Myntverkets attest eller intyg öfver innehållet Banko-Utskottets Utlåtande JVs 26. i Riksdaler silfver eller dukater, efter afdrag af myntskatten, samt att, då berörda myntskatt sålunda innehålles i hvarje plants, men Bankens räkenskaper upptaga endast beloppet i Riksdaler silfver eller dukater, efter afdrag af myntskatten; sä skulle, derest icke myntskatten tillädes, den som uttoge silfver eller guld i plants, eller omyntad form, för samma belopp i sedlar erhålla mera silfver eller guld, än om myntadt silfver eller guld till honom utvexlades.
Stadgandet i sistberörda reglements-§ bibehölls oförändradt till riksdagen 1847—1848, då, sedan uppmärksamheten fästats derå, att det, utan att leda till förlust för den, som önskade med omyntadt silfver betäcka utländsk skuld, skulle medföra fördel för Banken, i händelse det silfver, Banken från utrikes ort inbekommit, finge försäljas efter Hamburgerprof och vigt samt ett pris af 27 mark 12 sk.