Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Kamereraren Evers, års Stämning varit utfärdad samt ersättnings-anspråket i anledning deraf blifvit anmäldt och bevakadt, och dels, huruvida, för Kronans räkning, hela det återstående ersättningsbeloppet skulle kunna omedelbart utsökas hos afl.
Evers’s Svägerska, så torde, till upplysning i dessa 2:ne omständigheter, Utskottet få åbe ropa - Betänk anden, N:o 112. i5i ropa och hänvisa till K.
Mits, under den i5 November 1822 till K.
KammarRätten aflåtne, ibland handlingar i bestyrkt afskrift befintliga Nådiga Skrifvelse, hvilken i utdrag lyder, sora följer: — — — — ”Hvad åter vidkommer Evers’s Svägerskas S. C. ”Lindstens underd. klagan, så, enär allmänna Lagen, ”uti 10 Cap. 2 5.
Ä.-B. tydligen stadgar, att, der”est arf skiftas, innan all veterlig gäld blifvit gulden, ”densamma då till fullo bör betalas; och att den for”drande eger söka alla Arfvingarne, eller hvilken af ”dem han helst vill; men klaganden, likmätigt ett af ”henne Besvären i underdlhet bifogadt Betyg, uti taka ”händer nedsatt hälften af Eder (K.
KammarRätten) ”uti det öfverklugade Utslaget ådömde belopp, ehuru, "enligt ett handlingarne bilagdt Transumt af Bouppteckningen efter Evers, hennes, jemte Modrens Lott efter Bouppteckningsvärde vida öfversteg hela det ådömde ”beloppet; fördenskull och då Klaganden, som icke ”kunde anses hafva varit i okunnighet om ifrågavarande pretention, eftersom den uppå årsproglama efter ”Evers, den 3o September i8i5 behörigen blifvit an”mäld, icke varit berättigad något arf lyfta, hvarken ”efter Kamereraren Evers, eller till större belopp efter hennes sedermera aflidne Moder, än hvad som öf-, ”versteg denna sednares lott efter Evers, utan emot ”borgen, K. M:t funnit, att Klaganden bordt nedsätta ”hela den ådömda summan samt att då sådant icke ”blifvit af henne fullgjordt, de underd.
Besvären icke ”kunna till
Nådig pröfning upptagas. — — —” 2- B. 1 H. 11 i52 Stats-Utskottets Beträffande Ater sjelfva hufvud frågan om eftergiften af ersättningsbeloppet, så vill del tyckas, som de synpunkter, hvarifrån Utskottet uti sitt förra Betänkande, utgått, icke blifvit, genom aniniii kningarne, ogillade; utan är det blott yrkadt, alt, med afseende på Sökandernes medellöshet och fattigdom, den längre tid, som förflutit, sedan den emot Kamereraren Evers anmärkte försummelsen ägt rinn; och alt Evers icke ådragit sig någon balance, utan endast begått ett tjenstefel , hvaraf lian icke skördat någon fördel, Utskottet hade bordt tillstyrka ovilkorlig afskrifning eller eftergift af hela återstående ersättningsbeloppet.
Men; enär, Uti sakens nu varande skick, genom ett sådant tillstyrkande, 3:dje mans rätt möjligen skulle kunna komma att förnärmas, har Utskottet, med anledning af anni arkli ingar ne, ansett sig ej kunna medgifva annan jemnkning i dess förra Betänkande, än att.
Utskottet nit tillstyrker, att emot Sökanderne allt kraf, för Kronans räkning och till dess förmån, må efterskänkas.
Och som Betänkandet är vordet giIfacit af Vällofh BorgareSlåndet under den 3o och af Hederv.
BondeStåndet lien 26 sisth Januarii, så, och derest Utskottets förnyade Utlåtande bifalles af Högh B. o. A. samt Högv.
PresteStåndet, torde de 2:ne förstnämnde BiksSlånden böra inbjudas, att uti den nu föreslagne jemkningen instämma, på det att, i enlighet härmed, underd.
Svar på den K.
Remissen må kunna expedieras.
Betä ii kan cl en, N:o u3. 153 N:o 113.
Ullålande, ang:de ifrågaställde Löneersättningar lill LandtRäntmästarne i Götheborgs och Bohus samt Malmöhus Län, jemte ersättning åt LandtRänlinästare i allmänhet för förluster genom cassering af Sedlar. (U.-A.) Hos Hederv.
BondeSlåndet har lili Memorial, som till Utskottet blifvit reniitteradt, RiksdagsFulImägtigen Anders Danielsson från Elfsborgs
Län anfört, att ehuru Lönen för LandtRäntmästaren i Götheborgs och Bobus Län, jemlikt R.
Skrifvelse af den 2 Aug. 1823, blifvit bestämd till ungefärligen 1200 Rid r, har likväl, på sätt bifogad uträkning utvisar, samma Lön endast utgjort för åren 1824 och 1825, 865 R:dr 8 sk. 10 r:st. årligen, år 1826, 1180
R:dr, år 1827, g5o R:dr 3o sk. 3 r:st. samt år 1828, 909 R:dr 12 sk. 5 rist.; hvadan och dä denne Tjensteman, som uti 10 förutgående år, eller från och med 1814 per medium åtnjutit 1996 R:dr 38 sk. 6 rest. om året, af hvilket belopp Provisioner och Remisslager ensamt uppgått till i536 R:dr 12 sk. 8 rist., för de sistförllutne fern åren gått i mistning af 997 Rldr 25 sk. 7 rist.
Banco, hvartill äfven lomme, att, genom den i Lönen inbegripne Spannmålens upptagande i värde efter 1818 års ovanligt höga markegång, det contanta beloppet blifvit utförd t mindre än som vederbordt, Motionären hemställer, att nuvarande LandtRäntmästaren i berör - i54 Stats-Utskottets de Län mätte af Statsmedlen tilläggas ersättning för ifrågavarande förlust, samt hans och dess efterträdares Lönevilkor för framtiden varda bestämde i enlighet med de grunder It.
St:r fastställt, eller att Lönen, oberäknadt Remisslaget, icke komme att understiga 1200 lt:dr B:co; hvarjemte, i anledning häraf, RiksdagsFullmägtigen Nils Månsson från Malmöhus Län, med yrkande, att hvad Anders Danielsson sålunda framställt, äfven borde lämpas på LandtRäntmästaren i Malmöhus
Län, som nästledit år skall förlorat öfver 100 R:dr B:co påemotlagne, men efter afsändningen, i R:g:sContoret och Banken casserade Sedlar, hemställt, att LandtRäntmästarne för så beskaffade förluster, dein de ej kunna förutse eller förekomma, måga hållas skadeslöse.
Utskottet får i anledning häraf vördsamt anmäla, alt LandlRäntmästarnes nu innehafvande Löner äro af R.
Sttr vid nästlidne Riksdag bestämde, enligt de uti Deras underd.
Skrifvelse af den 2 Aug. 1823 utstakade och af K.
M:t i Nåder gillade grunder.
I följd deraf skulle väl Lönen för LandtRäntmästaren i Götheborgs och Bohus
Län komma att utgöra omkring 1200 R:dr B:co årligen; men i anseende till de efter föregående årens medium beräknade sedermera fallne värden å Spannmålen under Lönen, har densamma ej uppgått till nämnde belopp.
Utskottet anser dock nuvarande LandtRäntmästaren i nämnde
Län, såsom befordrad till tjensten sedan den nya Löneregleringen vidtog, icke berättigad till mera eller högre Löneln - Betänk anden, N:o i13.
155 komst än den för honom, enligt samma grunder belöper.
Lärande, i fall denna Utskottets åsigt af B.. H.
St:r godkännes, Anders Danielssons förevarande Motion böra förfalla.
Hvad dernäst beträffar LandtRäntmästaren i Malmöhus Län; så och då han, i likhet med flere andre LandtRänfmästare, såsom innehafvande sin tjenst den tid regleringen af nämnde Tjenstemäns Löner ifrågakom, enligt af R.
St:r då tillika fattadt beslut, å Allmänna IndragningsStaten erhåller skillnaden emellan förra och nuvarande LandtRäntmästare-inkomsterne, torde den väckte Motionen om Löneersättning för honom äfvenledes böra lemnäs utan afseende.
Vidkommande slutligen den ifrågaställdc ersättningen till LandtRäntmästarne i allmänhet för förluster genom cassering af Sedlar, som från LandtRänterierne remitteras; så innehåller R.
St:rs förberörde underd.
Skrifvelse det bestämda stadgande, att desse Tjenstemän, såsom ersättning bland annat för möjlige förluster genom missräkning eller oriktige Sedlar, äga att uppbära en åttondedels procent å remitterade Publike Medel; och hvartill hvad StatsVerkets medel rörer, anslag å RiksStatens 8:de HufvudTitel är uppförd t.
Utskottet saknar således allt skäl att tillstyrka bifall å den i detta afseende gjorde hemställan.
Den i3 Maji 1829. i56 Stats- Utskottets N:o 114.
Utlåtande, i anledning af väckt Motion om sättet för utgörandet af ArrendeSpannmål Allmänna Besvärs- och EkonomiUtskotts gemensamma handläggning remitterat ett af RiksdagsFullmägtigen Anders Nilsson från Tottarp i Malmöhus Län ingifvit Memorial, deruti han anfört att, oaktadt den Åboer på
Domkyrkohemman förunnade optionsrätt vore för dem ganska förmånlig, de likväl fingo vidkännas flera olägenheter af det ännu gällande stadgande, att Domkyrkohemmans åboer, sedan deras arrende-spannmål å offentlig auction blifvit försåld, äro skyldiga forsla samma spannmål sex mil; hvarjemte ofta inträffat, att äfven den ypperligaste spannmål blifvit för dem casserad, då de dermed ankommit till det anvisade lefvereringsstäilet, hvaraf följt, att spannmålen måst återföras til] Tiondegifvaren, hvilken fått underkasta sig att lösa den med penningar efter det höga pris, hvartill den af speculanter vid auctioner uppjagas.
Till förekommande af ett sådant behandlingssätt har Anders Nilsson alltså föreslagit, att Domkyrkohemmanens ArrendeSpannmål bör hädanefter, utan föregången försäljning å auction, antingen få af Tiondegifvare. !) iefvercras in natura i närmaste stad, eller ock lösas med penninga r efter årligt markegåugspris samt med den vanliga förhöjningen i stället för forslandet. för Domkyrkohemman.
BonJeStåndet har Betänkanden, N:o 115. ]5j Allmänna Besvärs- och Ekonomiutskottet, som först tagit denna fråga under pröfning, har dervid funnit, att då Domkyrkohemman*-Aboers skyldighet alt utgöra deras ArrendeSpannmål, är grundad på de Contracler, sorn vid hemmanens tillträdande uppi ättas, och det således beror på Åboerne sjelfve, att dervid betinga sig sådane vilkor, som de för sig kunna finna mest fördelaktiga, så kan det, emot 90 §. i Regeringsformen, icke tillhöra R.
St:r att med detta enskilta ärende taga någon befattning.
Och får StatsUtskottet tillägga, alt, då frågan icke i någon målto rörer StatsVerkets rätt och bästa utan alser ett serskildt förhållande emellan vissa Räntegifvare och Räntetagare i Skåne, Utskottet anser sig ej äga att något utlåtande deröfver meddela.
Den 13 Maji 182g.
Utlåtande, i frågan om understöd af Statsmedlen till Götheborgs Stads Fattigvårdsinrättning.
(U.A) Ifrån Vallöf].
BorgareStåndet har till Utskottet blifvit remitteradt ett så lydande Memorial: Ödmjukt
Det betryck i anseende till framtida bestånd, hvaruti Götheborgs Stads Allmänna Fattigvård sig befinner, och hvilket vi redan tagit oss friheten att inför R. ti.
St:r ådagalägga, har föranledt Stadens Innevånare, att på allt möjligt säll vidtaga sådane åtgär - x 58 Stats-Utskottets der, de der kunna förekomma denna vackra Inrättnings undergång.
— Tillkommen uti en tid, då Staden ännu hugnades af en liflig handelsrörelse, härrörande i synnerhet af det annu qvarvarande Sillfisket, och äfven af någon Ostindisk handel, blefvo icke alla förhållanden dervid då så noga afvägde.
Det tryckande behofvet uppsöktes och, så vidt möjligt, afhjelptes, utan att man ingick uti den stränga, kanske rättvisa beräkningen, om sådant alltid var ett ovilkorligt åliggande.
Lättheten att de första åren, genom Medborgares frikostighet, tillvägabringa hvad som erfordrades för Inrättningens uppkomst och bestånd, kom att förgäta, att en annan tid kunde visa ett annat resultat.
Så upptogs ock genast ibland fattigpersonalen, alta till Garnisonen, Fortificationen och TygStaterne hörande, hjelpbehöfvande personer af högre och lägre grader, utan att ifrågasattes någon ersättning, hvarken af Staten eller dessa Corpser sjelfva.
Detta förhållande fortgick hela 6 åren.
Nu upphörde Sillfisket och den OstIndiska handeln, och man började finna att man påtagit sig iner än man i längden kunde uppfylla.
Stadens Innevånare anhötto då i underdlhet hos K.
M;t om lindring i anseende till Garnisonens fattiges underhåll; och erhöll FattigförsörjningsDirectionen, genom K.
Brefvet af den 3 Mars 1806 till Landshöfdingen på stället, uti detsammas 3:dje och 6:te Mom. det löfte: att K.
M:t framdeles ville i Nåder meddela sitt beslut öfver den gjorda ansökningen.
Det Nådiga Svaret har sedermera icke utfallit, och sorn Staden åter hugnades med en ny lyckligare handelsperiod, har Betänkande n, N:o 115. i5f) försörjandet af Garnisonens fattiga fortgått, nian att Staden förnyat sin klagan.
Om dessa lyckligare förhållanden alltjemt fortfarit, hade troligen frågan också alltjemt förbiifvit hvilande.
— Men då, enligt hvad redan nämndt blifvit, icke så är, och Inrättningen som under de sednare åren mistat en af sine betydligare förut säkra Inkomster, nemligen Lästafgiften af alla till Staden ankommande främmande fartyg, hvilken, öfver hufvud tagit, utgjort circa 3ooo R:dr B:co om året, deremot fått en förvånande tillökning uti sin fattig-personal, förmedelst öfverhand tagande fattigdom, förtjenstlöshet, lättja och liderlighet, hvilken personal år 1826 uppgick till 785 barn och 1106 äldre personer, med en kostnad stor 3o,25o R:dr, men år 1827, g38 barn och n35 äldre personer, med en kostnad stor R:dr 35,o45, allt Banco, öfverstigande för dessa båda åren Inrättningens inkomster, hvilka för 1826 utgjorde 2Ö,o85 och 1827 29,990 R:dr, med sammanlaggdt 9000 R:dr, finnes nogsamt det bekymmersamma tillstånd, hvaruti densamma sig befinner.
När härtill lägges den betydliga nedsättning i värde, som Inrättningens alla Egendomar, Inventarier och Arbetshus-lagret, i bredd med tidens närvarande priser, måst vidkännas, under hvaddeverkeligen kostat, utgörande under de sednaste 5 åren öfver 20,000 R:dr, samt olyckligtvis iråkade betydligare förluster, utgörande öfver 12,000 R:dr, uppkommer af allt detta den nödvändigheten för Stadens Innevånare, att afsäga sig den betydliga kostnad de hittills ensamt dragit för underhållet och vården af Gar - i6o Stats-Utskottets nisoncns, TygStalens oell Fortilicationens fattige.
Oell lialva vi undertecknade, lill följe häraf, såsom Stadens Fullmägtige vid detta Riksmöte, erhållit det uppdrag alt hos R.
St:r ödmjukt och vördsamt anhålla. derom, att R.
H. St:r täckas hos K.
M:t i underddiet framställa billigheten af denna Stadens ödmjuka begäran, samt sjelfve gunstbenäget anvisa medlen för dess verkställande.
— Skulle åter ett fullkomligt befriande från detta besvär, som Staden hittills ensamt burit, ieke genast kunna bifallas och beviljas, anhålla vi lika ödmjukt, att ett årligt anslag af 4°oo R:dr måtte, intilldess sådant kan ske, Staden tilläggas, för fortfarandet af en lika vård mot de oftanämnde fattige, sorn de hittills åtnjutit.
Redan år i8i5 erhöll Carlskrona Stad ett Statsanslag af 3ooo R:dr, för upprätthållandet af dess Fattigvård, och besörjandet af underhållet för de Kronan tillhörige fattige, hvilka samma år utgjorde 43o personer, ett belopp hvartill endast de sorn tillhöra K, Götha ArtilleriRegemente uti Götheborg uppgår, oberäknadt de öfrige Stater som tillhöra K.
M:t oell Kronan.
För några år sedan var denna personal vida större derstädes och uppgick till öfver 600 personer; uien genom Chefens vid nämnde Regemente nitiska omsorg och OfficersCorpsens berömvärda uppolfringar, hafva Invalid- och Skol-inrättningar blifvit stiftade, hvilka förorsakat denna förminskning uti personalen.
Staden har likväl icke vidare att förvänta någon lindring utaf dem uti det närvarande förhållandet.
Af allt hvad vi nu haft äran i ödmjukhet anföra, våga vi hoppas, att R. II.
St;r läia finna skäl och Betänkanden, N:o 1i5.
161 anledning att bifalla Staden Götheborgs Innevånares, genom oss gjorda ödmjuka begäran.
Det är endast ett verkeligt behof som föranleder densamma.
Under snart 3o års tid hafva de icke allenast utgjort dessa dryga kostnader, hvilka nu äro omtalade»: de hafva äfven, under samma tid, ensamt burit hela Inqvarteringstungan för Garnisonen och hvart 5:te ar bestått ny Service för K.
Götha ArtiileriRegemente.
De hafva ock, mot en ringa ersättning, vårdat de till TullStaten hörande fattige.
Detta allt öfverstiger numera deras förmåga att bära, synnerligen sedan Statsmannanäringarne jemt aftaga och fattigdomen i samma mohn tilltager, oell sedan, enligt hvad förut nämndt är, en utaf Fattigvårdens betydligare inkomster befunnits nödig att uppoffra, för ingångne förändrade handelsförhållanden med utländska rnagter, utan att Fattigvården derföre ännu erhållit någon ersättning.
Vi anhålla ödmjukeligen om Remiss härå till Höglofl.
Den i5 December 1828. B. H. Santesson.
Jan Lamberg.
Utskottet, som visserligen medgifver, att Fattigvårdsinrättningen i Götheborg betydligen betungas med utgifter för underhållet af fattige från dervarande Garnison och Flottans Manskap, förmodar dock att Staden af KronoManskapets med dess
Befäls vistande derstädes hämtar betydliga fördelar genom ökad varuafsättning oell dermed förenad liflighet i handel och näringar, hvarmedelst ock lättnad i kostnaden för de fattiges underhåll beredes; och då Utskottet tillika 162 Stats -Utskottets mäste taga i betraktande, att understöd af Staten för Götheborgs Stads Fattigvårdsinrättning otvifvelaktigt skulle föranleda många andre Städer, der dylikt Manskap finnes förlaggdt, att af det allmänna fordra bidrag för enahanda ändamål, derigenom StatsVerket blefve betungadt med en alltför stor utgift och till hvars bestridande tillgång saknas; kan Utskottet icke tillstyrka bifall å ifrågavarande Motion.
Motionärerne andragit rörande det Statsanslag, som Carlskrona Stads Fattigvård åtnjutit och om hvars fortfarande Utskottet under den 19 sisth Januarii afgifvit Utlåtande, N:o 37, får Utskottet vördsamt andraga, att ehuru samma Stad, hvarken i afseende på handel eller en allmännare välmåga kan jemföras med Götheborg, äger den dock, i förhållande till folkmängd och tillgångar, en betydligare fattig-personal, som med flere hundrade menniskor numera öfverskjuter det af Motionärerne för år l8i5 uppgifne antal; varande Carlskrona den enda Stad, Iiufvudstaden oberäknad, som af ett så beskaffad! understöd kommit i åtnjutande.
Af Hr CommerceRådet Santesson.-
Det synes mig, som Höglofl.
Utskottet icke hade tagit tillräcklig kännedom om Motionens innehåll, enär uti densamma icke finnes omtaladt något Götheborgs Stads betungande af Flottans fattiges underhåll, som föreslagna Betänkandet uppgifver; deremot omnämnas ej uti detta sistnämnda de af Motionärerne uppgifne Betänk anden, N:o 115. 163 Tyg- och Fortifications-Staterne, såsom de der serskildt, utöfver den egenteliga Garnisonen, med sine fattige besvära Staden.
Visserligen räknar Götheborgs
Stad ännu ibland sine fattige många dels afskedade SjöArtillerister, dels deras efterlemnade Enkor och Barn.
Men dessas antal är, i förhållande till det hela, icke så betydligt, att Motionärerne dervid fästat afseende.
Utskottet antager som skäl till Motionens afstvrkande, att Staden utaf KronoManskapet och dess Befäl hämtar betydeliga fördelar genom ökad varuafsättning och dermed förenad liflighet uti handel och näringar, hvarmed ock lättnad i kostnaden för de fattigas underhåll skall beredas; detta torde dock fordra en nogare undersökning.
Ilade frågan endast varit om ett för visse tider och ombyteligt commenderadt manskap, så kunde den satts Utskottet söker göra gällande måhända vara tillämplig; men då, såsom uti Götheborg är fallet, Garnisonen är beständig, och bosättes på Stadens slutliga bekostnad, samt deras Hustrur och Barn utgöra ett större antal än sjelfve Kaflarne, och då Kronans tjenst icke räcker för Karlens lifstid, utan blott under dess raskasle år, hvarefter Staden, som esomoftast äfven under hans tjenstetid måst bistå Hustrun och Barnen, med mat och kläder, merendels blir nödsakad att försörja Karlen under dess öfriga lifstid; så finnes lätteligen, att den af Utskottet förmenta fördel (hvilken i alla fall skulle tillfalla någre få Victualiehandlande, och sorn numera äfven för dem till stor del upphört, sedan vederbörande inom 164 St a ts-Ut skottets GarnisonsCassernen vidtagit de berömvärdaste anstalter till Manskapets bespisning för lindrigaste priset, och för sådant ändamål låta upphandla de fleste födo-artiklarne från Landet, och då brödet bakas af Kronans både Spannmål och Bagare) blir ganska obetydlig, och kan ej komma i någon slags beräkning mot ens minsta del af den tunga som Innevånarue i anseende till Fattigvården hafva af denna Garnison, hvilken jemnt afleinnar nya föremål uti afskedade Artillerister, deras Enkor och Barn, äfvensom af flere sådane ännu i tjenstvarandes Hustrur och Barn, då Mannerne icke förmå att försörja dem, samt ändteligen icke sällan äfven afskedade Underofficerare i lika behof af försörjning, och någon gång till och med ÖfverOlfieerare.
— När nu härtill tages uti beräkning det förhållande, att af Garnisonen uti Götheborg, uttages erfordeligt manskap till tjenstgöring vid de 3:ne Fästningarne Warberg, Marstrand och Elfsborg, men att dervid Hustrurne och Barnen förblifva uti Götheborg, samt merendels, under det Männerne förtära sill bröd och gage borta, komma i ännu större behof af allmänt understöd, som Staden då måste utgöra; lärer detta serskildta menliga förhållande så mycket kraftigare tala för Stadens rättvisa fordran af bidrag från Staten, till utgörandet af denna ej Staden, utan det allmänna, att draga, tillkommande tunga.
Utskottet har vidare ansett sig icke kunna tillstyrka något anslag för Fattigvården uti Götheborg, af det skäl, alt, om sådant beviljades Götheborg, skulle äfven andra GarnisonsStäder deraf hämta anledning Betänka uden, N:o r>5. i65 alt söka lika bidrag af Staten.
Detta skäl förfaller dock väl äfven vid närmare betraktande, att 1:0 det icke innefattar rättvisa, att neka en billig fordrans fullgörande derföre, att andra kunna med skäl göra enahanda fordringar; hafva de lika rätt, så måste denna rätt ju ej heller förmenas dem; 2:0 äro de Städer ganska få, som kunna äga lika ansp/åk i denna del, när man undantager Stockholm och Carlskrona, hvilka Utskottet medgifver redan erhållit sådan hjelp, och hvilket Utskottet följaktligen äfven, visserligen med allt skäl, anser utgöra verklige prejudicater; hvaremot Götheborgs
Stad i och för sin betydliga kostnad för Garnison, och dess inqvarterande, aldrig erhållit något allmänt bidrag* 3:o
Om det skulle medgifvas på förhand, innan erhållande närmare kännedom, att Statens tillgångar i förhållande till dess behofver och ålitande från alla båll, äro knappa, torde förhållandet likväl icke vara så högst dåligt, att af denna anledning ett anslag af blott 4oot> R‘dr årligen behöfver vägras, då det är grundadt på rättvisa och billighet, och då frågan är om ett rättvist afseende till B.ikets andra Stad, hvilken visserligen icke liggat Staten till någon tunga, och då flere andra anslag visserligen ej lärer kunna undgås, de der icke hafva mer talande skäl för sig, än hvad här är ifrågasatt.
Utskottet har uppställt en jemförelse emellan Götheborg och Carlsk i ona Släder, och vill af den senare Stadens underlägsenhet uti förmögenhet och handel hämta ytterligare anledning till alsing å det sökta Bidraget.
Det kan ej vara min ine - 166 Stats-Utskottets ning, att missunna denna
Stad hvad den fått, men utan en vida fullständigare undersökning lärer det dock vara rätt svårt att afgöra, hvarest, i förhållande till folkmängden, finnes den största förmögenhet.
Obestridligt är emedlertid, att Götheborgs
Stad med sin betydliga folknummer ensamt räknar sitt bestånd af handeln, och med den står och faller, hvilket en långlig erfarenhet besannat; deremot någre andra Städer, och ibland dem Carlskrona, derjemte hafva andre säkra förtjenster att räkna på, till ex., att stora Flottan derstädes liar sin station, som dels genom lefveranser af allahanda slag, hälst vid nybyggnad af Skepp, måste lemna ej obetydlige fördelar; dels derigenom, att de mångfalldige Handtverkare och Arbetare, som tillhöra Kronans Stat och Flottan, bo och förtära sin arbetsförtjenst i Carlskrona, samt deltaga uti flere Stadens onera, och derjemte icke göra Stadens Borgerskap intrång uti deras näringar, hvilket deremot alltid är fallet, der Garnisoner äro förlaggde, enär sådant Manskap, så väl tjenstgörande som afskedadt, äger rättighet att begagna alla möjlige handtverk.
Tvenne uti Motionen förekommande vigtiga och talande skäl för bifall till det sökta anslaget, har Utskottet lemnat utan allt afseende , och icke ens bevärdigatsvar; det irsta, att K. M:t, redan år 1806, eller under den tid, då det af K.
M:t ensamt berodde, nådigst lofvat att taga denna sak under öfvervägande, hvilket utan tvifvel ock hade skedt, om icke krig och an - B e t ä n landen, N:o 11 Si 167 andra hinder meltanknmmit.