Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Reträffande fridlysning stiden, som för närvarande för de flesta fridlysta djurslagen räcker från den 15 Mars till den 1 Augusti, innefattar det nådiga förslaget en sådan utsträckning deraf, att den skulle räcka till och med den 10 Augusti.
Erfarenheten har visat, alt en utsträckning varit behöflig, enär fogelhonorna ännu i början af Augusti månad allt för lätt, synnerligast genom skytte med lock, kunna bortskjutas, hvarigenom de späda ungarne lemnäs till spillo åt sina naturliga fiender, och den föreslagna dagen synes vara så mycket mer lämplig att antagas till fridlysningstidens slutdag, sorn derigenom sker en återgång lill fordna lagars bestämmelser. 1 1647 och 1664 års Jagt-stadgar fridlystes nemligen det matnyttiga vildbrådet från midfasta» till Olofsmessan.
Af enahanda skäl har slutet pä fridlvsningstiden för gräsänder framflyttats till den 10 Juli, och i öfverensstämmelse dermed fridlysningstiden för den öfrige fridlysta sjöfogeln blifvit bestämd.
Rapphöns)dgten är för närvarande förbjuden från den 1 November lill den 31 Juli, ineu har i det nådiga förslaget blifvit utsträckt lill den 20 Augusti.
Då emedlertid rapphönsjagten kan i vissa delar af riket med fördel börjas redan straxt efter den 10 Augusti, och, vid del förhållande, att jagt efter hare och skogsfogel får laga sin början den 11 Augusti, det lätteligen skulle inträffa, att, äfven om jagt efter rapphöns vore längre förbjuden, de foglar af delta slag som anträffades under jagt efter nyssnämnda andra slag af fogel, af misstag fälldes, hafva Rikets Ständer ansett förbudet för rapphönsjagt icke böra utsträckas längre än till och med den 10 Augusti. — Såsom fridlysningstid för bäfvern är enligt det nådiga förslaget bestämd tiden från den 1 Januari till den 1 Juli.
Rikets Ständer hafva i stället för sistnämnda dag ansett sig böra föreslå den 10 Juli, enär först då jagt får anställas efter de vattenfoglar, som vistas å samma slags trakter sorn bäfvern, och det torde vara lämpligt, att bestämmelserna i dessa afseende» bringas till samstämmighet; hvarjemte, och då bäfvern, i anseende lill sin sällsynthet och höga värde, synts vara särdeles förtjent af skydd mot förföljelse, fridlysningstiden för delta djurslag ansetts böra laga sin början redan den 1 November.
— Likaledes hafva Rikets Ständer ansett lämpligt, att jagten efter elg, som för närvarande är tillåten från och med den 1 Augusti lill och med den 31 Oktober, icke måtte få taga sin börjau förr än efter den 10 Augusti, då jaglen efter de öfriga högdjuren, samt haren och skogsfogeln äfven skulle vara tillåten.
Då inträffade förändringar i de nyttiga djurens lefnadssätt och fortplantning, eller ock olikheten i lokala förhållanden, hvarigenom särskilda undantagslagar för vissa delar af riket kunna erfordras, — ett behof som i anseende tili landels stora utsträckning i norr och söder icke lärer kunna undvikas, — mäste utöfva inflytande pä 30 Expeditions-Utskottets Förslag till underd.
Skrifvelse, N:o 488. lämpligheten af de föreskrifter angående Iridlysningen, sorn i en stadga, uppställd under form af en för liela riket gällande lag, med afseende på de vid lagens stillande i allmänhet förhanden varande förhållanden inrymmas, hafva Rikets Ständer ansett nödigt, att på förhand uttryckligen förklaras det E. K.
Majit må, i fråga om fridlysningen, meddela tillfälliga och lokala undantagssladganden, och hafva Rikets Ständer sökt att fullständigt uttrycka denna mening genom den förändrade redaktion, som föreslagits för sista momentet i 11 §.
I fall delta förbehåll får i den nya stadgan inflyta, heredes tillfälle att, om, såsom hos Rikets Ständer blifvit uppgifvet, elgarne skulle i någon del af riket vara utsatta lör en öfverdrifven förföljelse, sådant varder hindradt genom särskilda förbud.
Det nådiga förslagets 16 § innehåller, med hänsyn till fridlysningsstadgandenas uppehållande, föreskrifter sorn synts Rikets Ständer lämpliga, dervid dock Rikets Ständer aktat nödigt, (ill förekommande af missbruk genom den i förstnämnda § medgilna rätt, att till jagt efter hjörn, varg, lo och jerf begagna hund äfven under den allmänna fridlysningstiden, att gifva samma § en från det nådiga förslaget något alvikande redaktion; hvarförutan, och då redaktionen af samma förslag synts lägga hinder i vägen för den lofliga jaglen i Juli månad efter fogel, som vistas å sumpig mark, Rikets Ständer tillagt orden: ’’sumt å kärrmark”.
Redaktionen af 17 § 1 mom. i del nådiga förslaget, hafva Rikets Ständer, al det vid § 1 anlörda skäl, förändrat.
Då 1 mom. i § 18 af E. K.
Majlis förslag väl endast afser ali, lill vildbrådets fredande under den för jagt efter fridlyst vildt i allmänhet förbjudna lid, från de skogsmarker, der sådant vildbråd samt dess bon och ägg finnas, utestänga de hundar hvilka derå kunna göra betydligare skada, men den föreslagna ordställningen lätt kunde leda dertill, alt älven sådana hundar, hvilka vore till jagt oduglige samt endast begagnades såsom gårdvarar eller lill inenniskors sällskap, bleive af personer, som önskade att vinna den stadgade lösesumman, upptagne, och alt förlust derigenom tillskyndades deras egare; hafva Rikets Ständer sökt finna en sådan ordalydelse för detta moment, att tillfället för okynnet och vinningslystnaden, att utan giltig anledning begagna sig af det stadgande, som deri innehålles, må varda undanröjdt.
— Ur 2 mom. af denna § har slutet, såsom, i betraktande af 16 § innehåll, öfverflödigt, blifvit i Rikets Ständers förslag uteslutet.
Allmänna polisföreskrifter och ansvars-bestämmélser. §§ 20—24.
I skrifvelse den 21 Februari 1857 hafva Rikets Ständer yttrat den mening, att böter för oloflig jagt borde ådömas särskildt för hvarje djur.
Då emellertid ansvarsbestämmelsen för brott mot enskild jagträtt fått sin plats i det slrafflagsförslag, sorn vid innevarande riksdag varit föremål för Rikets Ständers pröfning, har ansvaret för öfverträdelse af de stadganden, som röra fridlysningen, och af öfriga förbud, som i stadgan innehållas, bort bestämmas i enlighet med det i berörda förslag antagna latitudsystemet, dervid det i alla fall står domaren öppet att vid straffets mätande taga, jemte andre omständigheter, äfven antalet af dödade djur i betraktande.
Rikets Ständer, som ansett de af E. K.
Majit föreslagna straffbestämmelser för ändamålet lämpliga och funnit dem med motsvarande stadganden i strafflagen öfverensstämma, hafva Exjj e d it i o n s-Lltskottets Förslag till underd.
Skrifvelse, N:o 488. 31 likväl i afseende å 20 och 21 §§ föreslagit en från det nådiga förslaget afvikande redaktion, hvarigenom större tydlighet blifvit beredd.
Sistnämnda § har fått en lydelse, som står i öfverensstämmelse med Rikets Ständers i skrifvelsen den 21 Februari 1857 uttryckta åsigt, att den, som under fridlysningstid köper fridlyst vildt, skall straffas lika med den, som olofligen fällt detsamma, och har genom denna §, jemförd med 14 §, samma ansvar blifvit stadgadt äfven för den, som under sådan tid från ort till annan forslar vildt af omförmäld beskaffenhet, hvarförutan det icke lärer vara möjligt att hålla allvarsam hand öfver författningens efterlefnad, i hvad fridlysningen angår.
Med afseende ä det i 2 mom. af 21 § intagna stadgande, att böterna för elg, som under förbjuden tid dödats, sårats eller fångats, icke må sättas lägre än 150 R:dr; så, och enär bäfver, lill följd af det misstag i lagstiftningen, hvarigenom han hittills blifvit räknad till skadedjuren, för närvarande löper fara att blifva här i landet utrotad, samt han, i anseende till den s. k. bäfvergällens äfvensom skinnets dyrbarhet, lärer vara i värde jemförlig med elgen, hafva Rikets Ständer ansett honom förtjena enahanda skydd af lagstiftningen, sorn sistnämnda djurslag; hvadan ett tillägg i sådant afseende blifvit gjordt i det bifogade lörfåttningsförslaget.
I afseende pä användandet af länens jagtkassor, hvilka, derest Staten öfvertager omsorgen om roldjurens utrotande, blifva för del med dem afsedda ändamål umbärliga, har hos Rikets Ständer blifvit föreslaget, att dessa kassor borde till E. K. Maj:ls dis position öfverlemnas: men enär berörda kassor hufvudsakligen beslå af medel, som sainmanskjutits af länens innevånare på grund af ofvanomförmälda särskilda öfverenskommelse!, och det således kan vara tvifvelaktigt, huruvida Staten eger alt öfver dem förfoga, hafva Rikets Ständer funnit lämpligast, att, sedan den nya Jagt-stadgan (rädt i verksamhet, nu befintliga jagtkassor inom de särskilda länen varda, på säll E. K.
Majit föreslagit, öfverleinnade till vederbörande landsting, att efter deras omprölvande användas; dock hafva Rikets Ständer icke ansett behöflig!, att förordnandet härom får sin plats i den nya jagtstadgan, hvadan detsamma ur förslaget uteslutits.
Med underdånig anmälan om de anmärkningar hvilka sålunda vid granskning af E. K.
Maj:ts ifrågavarande nådiga förslag i vissa delar förekommit, få Rikets Ständer hos E. K. Maj:t i underdånighet hemställa, att åt den jagt-stadga, som kommer att af E. K.
Majit i nåder utfärdas, må gifvas det innehåll, härhos bifogade förslag utvisar; samt att, i sammanhang dermed, 23 kapitlet Byggningabalken och hvad för öfrigt i ämnet finnes förordnadt må upphälvas.
Expeditions- Uts/mtteis Fiits/atf■ till underd.
Förslag tili Jagt-Stadga. § >•
Jagträtt tillkommer
Oss och Kronan i Väre hägnade jagtparker eller djurgårdar, å mark, hörande lill Kongl, lustslotten samt andra till
Vår disposition ställda lägenheter, å kungsgårdar, kungsängar, kronoparker och häradsallmänningar, de sistnämnda, ehvad de slå under menigheters gemensamma förvaltning eller under allmän värd, äfvensom, der ej annorlunda stadgas, ä all
Oss och Kropan tillhörig, odisponerad mark. § 2.
' Jagt å berörde marker utöfvas af Oss sjelfve och Chefen för Vår Hpfjägerislat jemte dem, sorn vid sådana tillfällen äro föl jäklige; dock må jagträtt å samma marker, med undantag af dem, som äro ställda till Vår disposition, der Vi om jagten särskildt förordne, också tillkomma Chefen lör Vår Skogs-styrelse, jemte dem, som honom åtfölja, äfvensom, för deras egne personer, Väre Befallningshafvande, hvar och en inom sitt län, samt till skogs- och jägeristaten hörande tjenstemän inom deras tjenslgöringsområden.
Skogs- och jägeri-betjenle må på de marker, som stå under deras bevakning, anställa jagt efter skadliga rofdjur, samt, med Vår Skogs-styrelses på viss lid eller tillsvidare lemnade särskilda bifall, äfven efter annat vildt eller vissa arter deraf.
Vårt nådiga tillstånd får likväl å ofvannämnde marker jagt ej utöfvas efter elg, hjort, rådjur, vildren eller svan. § 3.
1 öfrigt har livar och en, som jord lagligen eger, rätt att derstädes med de undantag och vilkor denna stadga innehåller, all jagt idka.
Enahanda rätt tillkommer boställshavare och kronohemmans-åbo å boställets eller kronohemmanets egor, delegare i socken-allmänning eller annan samfälld mark å densamma, allmänna inrättningar ä jord, som under dem lyder, och städerna å deras mark.
Afgärda by bafve endast jagt å sina egor inom hank och stör.
Är jord lill bruk åt annan upplåten, tillhör jagträtten brukaren, der ej annorledes aftalat blifvit. § 4.
På oafvillrad skog och kronan efter afvittring tillfallen öfverloppsmark i de norra länen, äfvensom i skärgård på klippor och skär, som ej lyda till visst hemman, samt ute på öppna hafvet vare jagten, med de inskränkningar, hvarom här nedan sägs, fri för hvarje Svensk man. § 5- Expe dilians-UtskoHets Förslag till underd.
Skrifvelse, N;o 188. 33 § 5.
År, genom urminnes häfd eller särskildt stadgande, aftal, dom eller skattläggning, eller på annat lagligt sätt annorledes bestämdt om jaglrätten å ett eller annat ställe, än i denna stadga sägs; vare del gällande. .isubwiö! ibiid* § 6.
Å mark, hvilken såsom tvistig blifvit linder förbud ställd, må icke någon af de tvistande utan öfverenskommelse jaga annat än skadliga rofdjur. § 7. i;i!il<!öi j. > Tiri ■ i, 'ir^-u )■ . . i't i/i ■> ‘vin! le.vliini me*
Drifver någon upp djur ä egen mark eller der han eger lof att jaga, bafve rätt att jaglen eller sådant djur in på annans egor fullfölja, om djuret förut såradt är; så ock att behålla det fällda.
Är det björn, varg, lo, jerf eller räf, som jagas; vare lag samma, äfven om djuret förut icke blifvit såradt. § B.
Har någon ringat björn i ide; bafve ensam rätt att jagten fullfölja; och må ej annan, med vetskap att björn blifvit ringad, honom utur idet uppskrämma.
Dock håfve denne icke magt att jagten hindra, utan tage del deri, eller håfve den, sorn tillsade, ändock lof att jaga och behålla det rofdjur, han dervid kan komma att fälla.
Träffar någon tillfälligtvis sådant rofdjur, som nyss nämndt är, då må han det lalla och behålla. § 10.
Till skadliga rofdjur räknas björn, varg, lo, jerf, räf, mård, utter, skäl, örn, berguf, hök och falk. § 11- Jagt efter nedannämnde djur vare under följande tider af året förbjuden, nemligen: efter elg från och med den 1 November till och med den 10 Augusti; efter bäfver från och med den 1 November till och med den 10 Juli; efter rapphöns från och med den 1 November till och med den 10 Augusti; efter svan, gräsand, ejder, enkel och dubbel beckasin från och med den 16 Mars till och med den 10 Juli; Bih. lill II.
Prat. 1862—1863, 10 Sand. 1 Afd. 22 Haft. 5 34 Expeditions-Utskottets Förslag till underd.
Skrifvelse, Nio 488. efter hjort, rådjur, vildren, hare, tjäder, orre, hjerpe och ripa från den 16
Mars till och med den 10 Augusti.
Visar erfarenheten att den fridlysningstid, hvarom här ofvan sagdt är, behöfver i något fall för hela riket eller viss del deraf utsträckas eller inskränkas, eller ock ortförhållanden eller andra omständigheter framdeles påkalla stadgande angående jagt å annat vildt, än förut i denna § omnämndt är, vare Oss förbehållet, att derom särskildt förordna. § 12- Ägg af de i nästföregående § fridlysta foglar må icke ur deras bon tagas eller förstöras den tid, jagt efter fogelarten förbjuden är; och vare det icke heller tillåtet att från annan nyttig hafs- eller sjöfogel före den 10 Juli, eller från annat nyttigt vildt, som icke fridlyst är, före den 10 Augusti taga ungar eller ägg eller dem förstöra. § 13. [ hägnad jagtpark eller djurgård må den, som jagträtt der eger, alla tider af året jagt idka. § 14.
Den tid, då jagt efter något djur förbjuden är, må sådant vildbråd icke till salu utbjudas, köpas eller från ort lill annan forslas, så framt ej lagligen visas kan, att djuret blifvit under lofgifven lid fångadt, eller vildbrådet på annat lofligt sätt förvärfvadt. § 15.
Spjut eller skjutgevär må icke gillrade användas såsom jagtmedel; ej heller må elg under skidlöpande jagas.
Grop, sax, snara, stäng eller annan för menniskor och husdjur mer eller mindre lifsfarlig jagtanstalt må icke ulan tillstånd af den, som jagträtt eger, begagnas å annans mark, och ej heller under tiden emellan den 31 Maj och den 1 Oktober utsättas eller, derförinnan utsatt, qvarlemnas på samfälld mark, så framt icke alla delegarne dertill gifvit lof samt anstalten är med fällda träd eller annan stängsel så omgärdad, att kreatur derifrån afhållas.
Den som vill begagna jagtanstalt af nyssnämnda slag eller utlägga förgiftadl lockbete, vare skyldig att låta derom söndagen förut uppläsa kungörelse i närmaste kyrkor.
Finare giller eller snaror må ingenstädes under tiden från den 15 Mars till och med den 10 Augusti utsättas eller, derförinnan utsatta, bibehållas. § 16- Från och med den 16 Mars till och med den 10
Augusti må hund lill jagt begagnas endast efter björn, varg, lo och jerf, när något af dessa djur bevisligen i trakten sig uppehållit, samt efter den 10 Juli vid stränder af sjö eller vattendrag och å kärrmark.
Expeditions- Utskoteits Färsing till underd.
Skrifvelse, N:o i88. 35 § 17.
Lös hund må ej mediagas eller insläppas i annans hägnade jagtpark eller djurgård.
Sker del, vare hunden till parkens eller djurgårdens egare förverkad.
Löper jagthund eljest lös å annans, än sin egares, mark, der vildbråd finnes; håfve den, som jagträtt eger, våld att sådan hund upptaga, men vare pligtig alt derom tillsäga hundens egare, eller, om denne icke är känd, låta kungöra i närmaste kyrkor.
Vill egaren återfå hunden, löse den med fem riksdaler.
Om egaren ej utlöser hunden inom åtta dagar från tillsägelsen eller kungörandet, eller om hunden tredje gången upptages, vare den för verkad och tillfälle upplagaren. § 18.
Hund, som under tiden från och med den 16
Mars till och med den 10 Augusti finnes lös i skog eller hagmark och gör skada å vildbråd, derefter jagt å den tid är förbjuden, må upptagas af hvem honom anträffar, men bör, på sätt i näst föregående § är stadgadt, hembjudas egaren till inlösen; och vare lösen, hvarje gång sådant sker, fem riksdaler.
Vill egaren ej utlösa hunden, vare den till upplagaren förverkad.
Katt, som anträffas i skog eller hage, må saklöst dödas. § 19.
Den som dödar något af nedannämnda rofdjur, vare sig äldre eller yngre, är berättigad att i belöning åtnjuta: för björn 50 R:dr. „ varg och lo 25 — » jerf . 10 — och för räf 3 — för dödande af örn eller berguf betalas 3 — och för hönshök 2 — För unge af dessa roffoglar betalas lika mycket, som för fullvext fogel, derest ungen är befjädrad, så att hans art med säkerhet kan urskiljas; men för unge, som endast är dunklädd, gifves ingen belöning.
Vill någon belöning erhålla, uppvise roffogeln eller skinnet af däggande rofdjur för kommunalnämnden, lage dess intyg derom, att djuret blifvit inom riket dödadt, samt alt rolfogelns fotter eller öronen af däggande djurets skinn blifvit inför kommunalnämnden borttagna, och bafve sedan rätt att belöningen hos närmaste kronouppbördsman eller Vår Befallningshafvande af allmänna medel erhålla. § 20.
Jagar någon olofligen på annans mark ; straffes på sätt derom särskildt är stadgadt.
Har han dervid fångat eller dodal djur: vare det derjemte förverkadl.
Kan djuret ej tillrättaskaffas eller till följd af förskämning ej användas; då skall dess värde ersättas, och tillfälle djuret eller dess värde den, som jagträtt eger. 36
Exp edit/o ns- lits k o t tets Förslag till underd.
Skrifvelse, N:o i 88. § 21.
Jagar någon djur, som i 11 § namnes, under tid, då jagt efter sådant djur är förbjuden, böle från och med tio lill och med tvåhundra riksdaler.
Om djuret dervid blifvit dödadt eller fångadt, vare äfven detsamma förverkadt.
Var del elg eller bäfver som under slik förbjuden tid dödats, sårats eller fångats, må dock böterna ej sältas lägre än elthundrafemlio riksdaler.
Deu som emot stadgandet i 14 § lill salu utbjuder, köper eller från ort till annan forslar vildbråd, bote likaledes från och med tio till och med tvåhundra riksdaler; och vare äfven i detta läll vildbrådet förverkadt.
Öfverläder någon eljest hvad i denna stadga löreskrifvet är, böle minst fern, högst etthundra riksdaler.
Vare ock i alla dessa läll pligtig alt ersätta skadan. § 22.
Anträffar någon å bar gerning den, som idkar oloflig jagt; håfve rätt ali från honom taga, utom det förverkade vildbrådet, bössa, jagttyg och hundar, samt sådant behålla till dess domstolen sig utlåtit. § 23.
Öfverträdelser, som blott förnärma enskild persons rätt och ej angå till allmänt gagn gifna föreskrifter, må endast af målsegaren åtalas.
Tjenstemän och betjente vid skogsstaten samt allmän åklagare tillhör det alt beifra andra öfverträdelser, som i denna stadga äro belagda med ansvar, och njute de enahanda hägn och vitsord, som enligt lag och särskilda författningar tillkomma dem, hvilka Konungens, Dess embetsmäns eller Rättens ärenden gå.
I öfrigt väre en livar berättigad alt dylika öfverträdelser åtala. § 24.
Böter, som efter denna stadga ådömas, skola fördelas sålunda, att en tredjedel tillfaller Kronan och två tredjedelar-åklagaren.
I händelse af bristande -tillgång, förvandlas böterna enligt allmän strafflag.
Vildbråd, som efter § ‘21 är förverkadt, eller dess värde, derest djuret ej kan tillrättaskaffas, tillfaller åklagaren ensam.
Vite, sorn kan vara stadgadt för oloflig jagt, må icke vidare tillämpas.
1 ort, der förening är ingången till åstadkommande af högre belöning för rofdjurs utödande, än som hittills efter lag utgått, må på nytt aftal bero, huruvida och i hvad mån bidrag dertill hädanefter skall utgifvas.
Likaså vare det menighet tillåtet att ingå förening för en större rofdjursfångst, antingen genom skallgång eller genom andra anstalter, såvida öfverenskommelse derom i behörig ordning uppgöres.
Exp c di tio n s- U (skotte Is Förslag lill underd.
Skrifvelse, N:o 189. 37 JViO 1S9.
Uppläst och godändt hos Ridd. och Adeln den 1 Pec. 1863.
Prgslc-Stå lidet den 1 — — Borgare-Siåndol den 1 — — Bonde-Ståndet den 2 — —- Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående anslag för NationalMuseibyggnadens inredning, jemte andra i sammanhang dermed erforderliga kostnader.
N:o 198 samt Mern.
N:ris 217 och 226.) S. A. K.
Uti cn den 3 sisth Juli till Rikets Ständer allåten Nådig.
Proposition har E. K.
Majit behagat meddela, alt, sedan Rikets Ständer i underdånig skrifvelse den 28 Oktober 1860, — jemte anmälan, att till fullbordande af national-museibyggnaden samt till verkställande af den del utaf dess inredning, hvilken i sammanhang med det egentliga byggnadsarbetet borde utföras, en summa af Trehundraåtlatiotusen riksdaler riksmynt blifvit för nu löpande slatsregleringsperiod anslagen — i underdånighet anhållit, det täcktes E. K.
Majit åt sakkunnige personer uppdraga att utarbeta fullständigt förslag i afseende på de återstående arbeten, som erfordrades ej mindre för byggnadens inredning och försättande i fullständigt skick, än för samlingarnes inrymmande och omgifningarnes ordnande, samt att deröfver uppgöra noggranna kostnadsberäkningar med iakttagande af all den sparsamhet, som kunde stå i förening med ett ändamålsenligt utförande af ifrågavarande arbeten, och E. K. Majit, med bifall lill denna Rikets Ständers anhållan, under den 12 April 1861 förordnat en komité att uppgöra berörda förslag; så hade nämnde komité den 18
December näs t lidet år afgifvit sitt utaf plan- och modellritningar samt särskilda kostnadsförslag åtföljda, underdåniga betänkande i ämnet; utvisande berörda betänkande att, enär alla de samlingar, hvilka enligt uppgjorda ritningar lill Nalional-Museum ursprungligen varit afsedda all der få plats, icke kunde i byggnaden erhålla erforderligt utrymme, utan nödvändigt vore alt någon bland samlingarne blefve från Nalional-Museum afskiljd, Komilerade framställt tvä alternativa förslag till inrymmande och väsentligt ordnande af de samlingar, hvilka borde i National - 38 Eacpeditions-Uhkotletf) FiirslayfHUl underd.
Skrifvelse, N:o 189.
Museum intagas, med undantag likväl i det första förslaget af lifrustkammarens förråder och i det andra af Kongl.
Bibliotheket, och med uteslutande i begge förslagen så väl af den enligt byggnadsritningarne afsedda börsal för populära föredrag i vetenskapliga ämnen som af den i ritningarne jemväl beräknade bostad för en Kamererare vid Museum; att enligt första förslaget den erforderliga kostnaden beräknats till 467,904 R:dr 63 öre, och enligt andra förslaget till 443,261 R:dr 59 öre; att Komiterade på anförde skäl anhållit det E. K.
Majit täcktes, med gillande af Komiterades åsigt om det sednare förslagets företräde, detsamma ignåder bifalla; hemställande komiterade derjemte att E. K.
Majit, hvilketdera af förslagen än godkändes, läcktes föreslå Rikets Ständer att anvisa del för ändamålet erforderliga anslag.
Under det komiterade ännu voro sysselsatta med fullgörande af sitt uppdrag, hade Byggnads-chefen, General-Majoren af Kléen till E. K.
Majit inkommit med underdånig hemställan, att åtskilliga arbeten för ornering af väggar och tak, hvilka åtgärder han ansåg icke egentligen tillhöra sjelfva byggnadsarbetet, likväl måtte, med begagnande al befintliga byggnadsställningar, få genom hans försorg verkställas, til) hvilken anhållan E. K.
Majit under den 17 Oktober nästlidet år lemnat bifall, med rättighet för General -Majoren af Kléen att särskildt hos E. K.
Majit göra framställning om godtgörelse för den härför uppkommande kostnaden, likväl icke till högre belopp, än förslagsvis beräknade tillsammans
Ridr 5,026i 76 öre; och hade E. K.
Majit jemväl den 30 December samma år i nåder anvisat delta belopp att af Slals-kontoret under förskottstitel utbetalas.