Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
hand med ungdomens entusiasm, den erfarne kort sagdt, -- en verkligt liberal, -- eller om du så vill, fri tidning.
Besinningen, erfaren-
mannens kritik med ynglingens tro, -- den --
heten, kritiken äger jag, -- men entusiasmen, den, jag kan nästan säga, att jag vördar den, jag söka hos en annan.
ack, min vän, den har slocknat, -- jag högaktar men jag äger den icke längre själf.
Den måste RICHARD (ser på honom).
Du menar väl inte, att jag -- GROT. tagit mig på dig, -- du är en entusiast, Richard!
Jo, det menar jag.
Jag tror inte, jag miss-
-- 82 -- GROT. tygad därom.
-- Det kom som en ingifvelse öfver mig, att du just är den man jag söker.
När kom den ingifvelsen öfver dig?
GROT. men det var här om dagen.
När, -- hm, -- jag minns inte så noga, -- RICHARD. delser, nu är det för sent.
Då kom den för sent, -- eller i alla hänGROT (stiger upp). mod att trotsa skrocket.
Jag väntade mig det; icke heller du har RICHARD.
Skrocket, -- hvilket skrock?
GROT. misslyckadt subjekt, är som en brännmärkt människa, -- ingen vågar tro på honom, -- ingen pestsmittad.
-- Han om någon får pröfva på vågar räcka honom sin hand, -- han är som en den mänskliga egoismen.
Och det bittra är att Ack, min vän, -- en man som jag, -- ett Ja, det tror jag, -- ja, än mer, jag är öfver-
-- 83 -- den misstro, som vidlåder honom, äfven drabbar hans idéer.
Spelar då verkligen idéen någon roll för dig?
GROT. den jag bygger på, -- den som skall göra hela gång -- Om den spelar någon roll?
-- Det är ju
företagets lycka, -- och vår lycka på samma RICHARD (reser sig upp).
Ja, det gör mig ondt, att -- GROT. detsamma.
-- Tag dig, ett par dagars betänketid! -- Förhasta dig inte! -- Och besinna väl, hvilket tillfälle detta är för dig att få verka
Nej, -- jag begär inte något svar nu med
för dina idéer, -- ett tillfälle som kanske aldrig kommer tillbaka.
-- Tänk på saken, tänk på den grundligt -- och från alla sidor.
(Torsten
kommer från vänster.)
Se där ha vi Rudberg!
God morgon, god morgon.
-- Jag skulle just gå ut åt honom ännu! -- Eller -- jo, det kan du också göra!
(Går i fonden.) till de andra!
(Sakta till Richard.)
Säg ingenting
-- 84 -- TORSTEN.
Har du sett till Helena?
Ja, -- hon gick nyss ut i trädgården.
Har du talat med henne?
Har hon bedt dig om ursäkt för i går?
RICHARD. jag icke heller hon skall göra.
Bedt mig om ursäkt!
Nej, -- och det vill TORSTEN. Nå, -- då skall jag tala med henne.
RICHARD. något sådant.
Men jag säger dig ju, att jag icke begär TORSTEN. men jag vill, att hon skall göra det.
-- Det är äfven mig.
Det är ju mycket ädelmodigt af dig, --
något, som hon är skyldig icke endast dig utan
-- 85 -- RICHARD (stiger upp och går fram till honom).
Torsten, -- jag ber dig, -- behandla icke TORSTEN.
Jag önskar, att det icke skall vara något missförstånd mellan min hustru och dig.
RICHARD. du då inte, hvad vi talade om i går?
TORSTEN. och att vi voro mycket teoretiska.
-- Jag vet icke, hvad det har att göra med den här saken, husfriden. som rör en helt praktisk fråga, -- nämligen RICHARD. ödmjuka henne.
Och så vill du använda mig för att förTORSTEN. någon förödmjukelse att be om ursäkt, då man förgått sig.
Förödmjuka?
-- Jag inser icke, att det är Jag vill minnas, att det var åtskilligt sent, Det är icke något missförstånd, -- minns Det är en sak, som jag själf vill bedöma. --
denna sak -- på detta sätt.
-- 86 -- RICHARD. göra det till.
Detta är icke en sådan småsak, som du vill TORSTEN. tycker, att en ursäkt är för litet?
-- Hur långt sträcker sig då dina fordringar?
RICHARD. än att du låter saken vara.
Jag fordrar intet, hör du, -- intet annat TORSTEN. annat än hvad jag vill, att den skall vara.
Du menar, att jag låter saken vara något RICHARD (ser på honom). att draga ned, -- förringa? -- Det skall icke lyckas dig, Torsten!
Är det så du tänker bekämpa mig?
-- Genom Aha, -- är det där skon klämmer, -- du
TORSTEN (möter hans blick). kommer från fonden).
Vi talade just om dig, Helena.
TORSTEN. din mening att såra honom i går.
-- Nu kan du själf säga detsamma.
Ja, -- jag sade Richard, att det icke var Så får jag väl bära skammen då!
(Helena
-- 87 -- HELENA (ironiskt).
Har Richard beklagat sig för dig?
TORSTEN. att vilja glömma det hela.
-- Det är jag, som ber dig göra det godt igen.
HELENA. icke, hvarför jag behöfver upprepa det.
Richard.)
Jag ber dig om ursäkt.
Om du redan har talat för mig, så vet jag
Men Nej, han var till och med nog ädelmodig
om du ovillkorligen vill det så -- (Vänd till (Richard bugar sig tyst.)
TORSTEN (skrattar).
Nu räcker ni hvarandra handen, -- så, -- och så kysser du ridderligt Helenas hand.
(Richard ser på Helena, böjer sig så hastigt öfver TORSTEN. vill du icke säga mig, hvad det egentligen är, du har att förebrå Richard?
Ingenting för min del.
Så där ja! -- Och då ni nu äro försonade, Se så, -- är det då så svårt att försonas?
hennes hand, dock utan att kyssa den; går till vänster.)
-- 88 -- TORSTEN. det är?
För min således?
-- Vill du säga mig, hvad HELENA. då inte.
Hvad tjänar det till, -- du tror det änTORSTEN. hvad du tror.
Efter hvad jag
Här är icke fråga om, hvad jag tror, utan
kunnat förstå, tycks du ha anklagat honom för otacksamhet emot mig.
I så fall missuppfattar du honom alldeles.
-- Han känner det bara icke sidan af ett visst lättsinne, -- en viss svag-
-- Det är hos honom den vackraste het eller kanske snarare barnslighet i karak-
teren.
Liksom han kan gifva, som om det vore
den naturligaste sak i världen, så kan han äfven taga emot.
Och jag vill icke, att han skall uppfatta det på annat sätt här hos mig.
Om du uppfattar det på annat sätt, så begår du en mot mig.
orättvisa, -- icke blott mot honom utan äfven HELENA.
Mot dig?
Ja, ty då förutsätter du hos mig känslor, som jag icke äger.
-- 89 -- HELENA.
Och som du behöfver blygas för?
Jag sade, som jag icke äger.
HELENA. känslor?
Vet jag ens, om du äger några alls?
Det är inte fråga om det nu.
Åh, hvad du måtte förakta mig!
TORSTEN (otåligt).
Nej, Helena, -- inga fraser!
HELENA. höra det!
Hvarför skall du skona mig?
Jag Jo, säg det, -- säg ut en gång!
Jag vill Hur skulle jag kunna veta, hvad du äger för
vill inte skonas, -- jag vill veta, -- jag vill ha klarhet -- handling -- något att taga i.
Låt det bryta ut en gång, -- låt oss tala, Torsten, -- tala ut en gång, -- allting, allt som vi ha' på hjärtat, -- utan hänsyn, utan fruktan för att såra hvarandra.
Jag är inte rädd för att
såra dig, -- åh, om jag bara kunde det djupt, riktigt djupt, -- så att jag finge se dig blöda, -- rödt, varmt blod, -- det skulle vara en lisa!
-- 90 -- TORSTEN. i går?
Var det kanske Richards blod, du ville se HELENA. -- jag skulle vilja se människor lida, -- ett skri TORSTEN. vänt mig af med att skrika.
Du kan ju försöka med Richard, -- jag har HELENA. -- vare sig smärta eller något annat.
TORSTEN. Hvad vet du om det?
HELENA. -- har jag icke rätt till det?
-- Låt oss tala, Torsten, -- i guds namn, -- låt oss tala!
Så tala då, Helena! (Helena ser på honom, vänder sig tigande bort.)
TORSTEN (går närmare henne). jag icke spara på dem.
Tro mig, Helena, kunde ord hjälpa, skulle Nej, -- jag vet intet, -- men jag vill veta, Jag tror, du har vänt dig af med att känna Ja, -- det är sant, -- jag har blifvit elak,
af smärta, -- det skulle vara musik för mina öron!
-- 91 -- HELENA. rätt till dina tankar.
Jag vill icke hafva hjälp, -- jag vill hafva TORSTEN. som jag icke tror du kan bära.
Jag har inte rätt att lägga på dig en börda, HELENA. mig litet mera! -- Hvad är då dina tankar, efter som jag icke skulle kunna bära dem?
Andras tankar äro en tung börda.
HELENA. från hjärtat, och du ger mig -- sentenser. -- hör du, dig och mig! -- Var icke så rädd om mig, -- det kränker mig!
Jag tigger dig om ett ord, ett enda ord Åh, var inte så rädd om mig, -- och tilltro
Tala inte i allmänhet, det gäller oss nu, -- oss,
TORSTEN (ser sorgset på henne). du begär, Helena, det skulle kränka dig.
HELENA. hade du icke varit så rädd om mig, -- åh, Torsten, så skymfligt rädd om mig!
Till och
Du har visst aldrig älskat mig, -- annars
Det kan icke kränka dig, -- men det som
-- 92 -- med den tiden, då jag trodde, att du älskade mig, undrade jag stundom, om du icke föraktade mig på samma gång.
Ty då du talade, var din stämma så kall, och endast dina kyssar voro varma.
Men nu äro äfven de kalla, -- allt är
så kallt, -- fryser inte också du?
(In till honom.)
Torsten, låt mig värma mig invid dig, -- låt mig värma dig!
TORSTEN (fattar hennes händer och håller henne ifrån sig).
Helena, sök icke att återkalla den tiden
Jag vill det icke, hvarken för din skull HELENA. det än att lida utan kärlek.
eller min.
-- Vi hafva redan fått lida nog därför.
Nå ja, -- om kärleken är ett lidande, bättre TORSTEN.
Kärlek! -- Jag tror icke på din kärlek.
HELENA (drar bort sina händer, vänder sig ifrån honom).
Du älskar mig icke.
TORSTEN (ser forskande på henne).
kommer till mig, -- är det icke -- af rädsla?
Svara mig, Helena, är det af kärlek, du nu
-- 93 -- HELENA. för ensamheten.
Jo, -- det är sant, -- äfven af rädsla -- TORSTEN.
Eller för -- något annat.
(Deras blickar mötas, hon vänder bort sina.) TORSTEN (går närmare henne). hur krampaktig, hur osann den är, denna anRansaka dig själf, Helena, -- ser du icke
strängning att uppväcka det förflutna.
-- Och för kärlek?
-- Du frestade -- och jag föll för
var det någon lycka då, -- detta, som du kallar frestelsen.
(Häftigare.)
Men aldrig var jag säker mitt för alltid, -- och icke lika väl kunde vara
på, att det, som du gaf mig, var mitt, endast mitt, någon annans. -- Aldrig vara säker, aldrig våga tro, -- ständigt strida, ständigt eröfra på nytt!
HELENA (kallt).
Jag visste icke, att du var svartsjuk.
TORSTEN (lugnare). är ju kärlekens förbannelse, -- därför att den -- Och däraf gör ni er ett vapen.
Det visste du, du som alla kvinnor. -- Det
vill det omöjliga: att äga en annan människa.
-- 94 -- HELENA (hånfullt).
Du föraktar kvinnorna!
TORSTEN. -- Men då, Helena, -- då jag älskade dig, då var det förakt i den känslan, -- förakt både för dig och för mig själf. -- Det var det, som för mig själf.
Icke nu, -- jag ser dem blott, som de äro.
räddade mig, -- jag ville återvinna aktningen HELENA.
Och mig, -- mig glömde du!
TORSTEN. förstå mig, Helena, -- sök att bevara aktningen för dig själf.
HELENA. mig så!
Och det säger du, -- sedan du skymfat TORSTEN (trött). jag visste, att det icke skulle gagna till något.
-- Det är det bittra, att så länge denna andra
Det var du, som ville, att vi skulle tala, -- Nej, det var afven för din skull.
-- Sök att
fordran finns hos dig, kan jag intet göra, -- kan jag icke hjälpa dig, måste allt hvad jag försöker göra, vända sig emot mig.
-- Du säger, att du vill
-- 95 -- hafva rätt till mina tankar, -- men det är icke det du vill, och om jag gaf dig dem, skulle du HELENA.
På att du skall kunna förstå mig.
I så fall råder jag dig att icke vänta.
STEN (kommer från fonden, springer fram till Torsten).
God dag, pappa!
TORSTEN. God dag, Sten! STEN.
Hvar är farbror Richard?
TORSTEN (kort). plötsligt handen öfver Stens skuldror och för honom fram till Helena.)
Här, Helena, har du hjälpen! dem).
HELENA (afvisanae, går ifrån Tack, jag behöfver ingen hjälp.
Jag vet inte! -- (Ser på Helena; så lägger kan missförstå dem.
-- Jag kan endast vänta, Helena.
(Sten ser frågande upp på Torsten.) _______
TREDJE AKTEN. bordet en kaffebricka; omkring bordet sitta fru Vinge, I trädgården. -- I fonden ett bord med stolar; på
Helena, Torsten och Grot.
Herrarne röka.
I en berså i arbete.
Richard drifver af och an, kommer framåt och betraktar leende Elisa.
Går så till henne och sätter sig på en stol bredvid henne.
Så flitig!
(Elisa ser icke upp och svarar icke.)
En duk.
RICHARD. ens hinner njuta af en så vacker afton som denna?
Hur vet du, att jag inte njuter?
Och den är det så brådtom med, att du icke
förgrunden sitter Elisa ensam, sysselsatt med ett hand-
-- 97 -- RICHARD.
Lägg bort duken då! ELISA.
RICHARD. att du är ond på mig.
Annars tror jag inte, att du njuter, -- eller ELISA. vara det?
Jag ond på dig! -- Hvarför skulle jag RICHARD.
Är det för att njuta, som du söker ensamheten?
ELISA. stone inte andra.
Ja, det är bäst, det, -- så stör man åtminRICHARD.
Är du mycket ond på mig, Elisa?
ELISA. det för resten intressera dig?
Jag har ju redan sagt, att -- brad kan RICHARD.
Men om det nu intresserar mig.
Ja, det är just det jag vill veta.
(Elisa tiger.)
-- 98 -- ELISA (ser upp på honom).
Hvarför behandlar du mig på det där sättet?
På hvilket sätt?
Som om jag -- inte alls funnes till.
Det tycker jag är litet orättvist -- just nu.
ELISA (häftigt).
nu och -- jag tror ändå inte att du menar någonting med det.
RICHARD. på mig?
Menar du då så mycket med att vara ond ELISA.
Nej, jag menar ingenting.
ELISA. kan inte lita på någonting, -- och det är inte heller någon mening med någonting.
Hvad menar du med att lita på?
-- Man Hvad vill du mig, -- hvarför kommer du
-- 99 -- RICHARD. allting ha sin rätta mening.
-- Och vet du, hvad den rätta meningen med detta är?
RICHARD. marbris, Elisa, -- men ingen storm.
Och så känner du dig förnärmad öfver, att jag inte Jo, det skall jag säga dig. -- En liten somSäg inte det, Elisa, -- man skall bara låta
refvar seglen och hissar nödflagg. -- Har jag
inte rätt?
-- Är det då inte bättre att segla så
långt brisen räcker, och sedan ha kvar minnet kastade en smula, men bara på lek -- inte sant?
Allting är visst bara lek för dig?
af en vacker dag med solsken och frisk vind, som
skulle vi inte få leka en smula!
Och, -- handen på hjärtat, -- har det inte varit litet lek för dig också?
-- Har du inte lekt med jag visste väl det!
Nej, men lek är lek. -- Herre gud, hvarför
mig, Elisa?
(Elisa ser på honom, ler ofrivilligt.)
-- 100 -- ELISA. och botten.
Du är visst förfärligt lättsinnig i grund RICHARD. grund och botten?
Och du är visst förfärligt ordentlig. -- i ELISA (med en suck).
Å ja, -- det kan nog behöfvas.
RICHARD. -- Och nu ser du glad ut igen.
Ser du, Elisa, jag är själf så glad nu, -- och därför har det plågat mig att se ditt mulna ansikte.
Vill du inte lägga bort den där duken?
ELISA (börjar åter på att sy).
Det skall inte behöfva plåga dig länge.
RICHARD. vi voro öfverens nu?
Så, -- nu förnärmad igen! -- Jag trodde, ELISA. att du kunde narra mig att skratta.
Du trodde, att du hade rätt, bara därför RICHARD.
Ja, -- jag narrade dig i alla fall att skratta.
-- 101 -- ELISA (häftigt). vet inte, hvad det är du går och inbillar dig!
Å ja, -- jag skrattar åt alltsamman.
-- Jag
-- Och hur kan du våga behandla mig på det sättet?
-- Det är ovärdigt af dig! -- Låt mig vara, gå din väg!
RICHARD (stiger upp med en rörelse af otålighet, går bortåt, men sig ned öfver henne).
ELISA (spritter till, med rädsla i rösten).
Trodde du, att det var allvar?
ELISA (ser skyggt upp på honom).
-- Det finns intet förödmjukande för dig i det.
-- Om det funnes det, tror du, att jag då skulle tala till dig på detta sätt?
Hvad vill du mig då?
Du får icke känna detta som en förödmjukelse, vänder åter tillbaka och lutar
-- 102 -- RICHARD. förstånd mellan oss.
-- Jag vill, att du skall Jag vill, att det inte skall vara något miss-
minnas -- eller glömma -- de här dagarne utan någon bitterhet.
-- Förstod du mig rätt, skulle du vara stolt öf ver, att jag tror mig kunna tala till dig på detta sätt.
Stolt, -- när allt visar, hur du ringaktar mig.
RICHARD. kunnat blifva allvar, -- kanske hade det redan blifvit det, -- men så kom detta andra -- och tog alla mina tankar, tog mig så helt i besittning, att allt annat måste vika.
RICHARD. fram skall du nog få veta det.
-- När du inte sammans, -- som du gjorde nyss.
Det kan jag inte säga dig nu, -- längre
Så vet då, -- Elisa, -- kanske hade det
längre är ond på mig, -- när du ler åt alltELISA (tankfullt).
Som jag gjorde nyss?
-- 103 -- RICHARD.
-- Visste du, hvad det var, skulle du förstå, att du måste vika.
ELISA (ser på honom med förskrämda ögon).
Åh, men Richard, -- hur kan du?
Du skall nog förstå det en gång.
Tycker da, att jag talar besynnerligt? -- (Går bortåt.) händer).
Men det är ingen förödmjukelse för dig,
ELISA (döljer ansiktet i sina Åh, -- Richard!
GROT (kommer till henne; hon tar Hvad är det, som ni har språkat så ifrigt om?
GROT (hotar henne leende med fingret).
Ja ja du! ELISA.
Hvad menar pappa? upp sitt arbete och låtsas sy).
-- 104 -- GROT (skrattar). jag tänker inte banna dig, -- gå på du bara, -- gå på, du! ELISA (stiger upp). se Richard, som står samtalande med Helena.) Pappa, -- jag vill fara härifrån.
Så, -- hur är det nu fatt?
ELISA. fara hem.
Jag vill inte stanna här längre, -- jag vill GROT (följer riktningen af hennes blick).
Ah prat, -- hvad är nu det för idéer?
Låt oss resa, pappa!
GROT (möter hennes blick, lugnande).
Ja ja, -- om du ovillkorligen vill det så (Elisa går hastigt till vänster.)
Jag förstår inte alls, hvad du menar!
(Får Ja, hvad kan jag mena, du! -- Nå, nå --
-- vi få väl talas vid.
-- 105 -- GROT (står och stryker sig be-
tänksamt om hakan; går så
bort till Richard, tar honom under armen och för honom ned till bersån). i morse?
Nå, har du funderat på, hvad vi talade om RICHARD. inte var någonting att fundera på.
GROT. heller talat med Rudberg om det?
Ja så, -- inte det?
-- Och du har inte RICHARD.
GROT. fattar ditt beslut.
Hm, -- det skulle du ändå göra, innan du RICHARD. saken då?
Har Torsten något att göra med den här GROT. han skall teckna åtskilliga aktier i företaget.
Men nu menar jag särskildt, att du skall höra, Nå ja, på sätt och vis, -- jag hoppas- att Nej, -- jag tycker, uppriktigt sagdt, det
hvad han tänker om det förslag, som jag gjort dig.
-- 106 -- RICHARD. beslut.
Det kan i alla fall icke inverka på mitt GROT. skyldig att taga en viss hänsyn till honom.
RICHARD. kunna ha för intresse af, om jag ingick i din tidning.
GROT. af, att du skaffade dig en själfstandig ställning -- en egen utkomst.
RICHARD. alldeles på villovägar, om du tror, att han skulle se saken från den sidan.
GROT. att inte göra det.
Det är ju möjligt, att han är nog osjälfvisk
Men desto mera borde du Jaså, är det det du menar?
Då är du Han skulle ju kunna ha ett visst intresse Jag förstår inte alls, hvad Torsten skulle Hm, -- jag tycker i alla fall, att du vore
väl tänka på att visa honom din erkänsla för allt hvad han gjort dig.
RICHARD. annat sätt än i -- klingande mynt?
Och det anser du, att jag icke kan göra på
-- 107 -- GROT.
Hur annars, om man får lof att fråga?
Ja, det får framtiden utvisa.
Du har ändå en satans lycklig natur!
GROT. -- Nå, det har du för resten ärft af din mor.
Jo, att inte låta genera dig af någonting.
Jaså, framtiden!
(Ser beundrande på honom.)
(Richard vänder sig bort och ämnar gå ifrån honom.
Grot håller honom kvar.)
Du kan väl åtminstone göra mig den tjänsten att läsa igenom det här.
(Tar upp ett större kuvert ur fickan, tar ett sig på bordet.)
Ser du, det här är ett prospekt, -- ett förslag till anmälan, -- jag har här framredigeras -- »Nutiden» -- hvad säger du om det, hva, -- ett fint namn, hva, -- kort och innehållsrikt?
Det är möjligt, fast det icke tilltalar mig. papper därur och trugar på Richard, lägger kuvertet ifrån
ställt de synpunkter, efter hvilka tidningen skulle
-- 108 -- GROT. om »framtiden», du?
-- Du skulle kanske tycka bättre RICHARD.
Nå ja, hvarför inte?
GROT. min gosse.
Därför att jag inte tycker om fraser.
-- Och det är hvad det är, det där fördömda tiden! -- Jag tål inte att höra det!
Hvad ha slagordet, som alla föra på tungan. -- Framvi att göra med den?
-- Lefva vi i framtiden, hålla oss till den!
-- Jo, det ska jag säga dig,
kanske?
-- Nej, vi lefva i nutiden, låt oss vackert RICHARD. för framtiden.
Det hindrar inte, att vårt bästa arbete är GROT. dumhet! -- Arbeta för någonting, som man inte vet något om, aldrig kommer att få veta något själf är borta!
Det är ju som att stå och skjuta upp i tomma luften efter en fågel som man om, som inte kommer att inträffa, förr än man Arbeta för framtiden!
En sådan kolossal
tror kommer att flyga förbi i morgon, och under tiden knäpper en annan haren, som springer
-- 109 -- mellan benen på dig!
Hvem tackar dig för det, tror du?
-- Inte en gång han, som sköt haren, af erfarenhet. han skrattar åt dig! -- Tro du mig, -- jag talar RICHARD.
GROT. kallad framtidsman.
Därför har jag det också nu, som jag har det!
Nej, slå du framtiden ur -- Det kan för resten nog bli en framtid för dig, det här, ska jag säga dig, -- för att nu inte tala om, att det för tillfället hjälper dig smula ömtålig. hågen, min gosse, och läs i stället mitt prospekt!
Jo jo men, jag var också en gång en så
ur en ställning, som, oss emellan sagdt, är en RICHARD. den inte ömtålig.
Ännu en gång, -- du misstar dig, jag finner GROT.
Nej, du, nej, -- men Torsten kanske.
RICHARD. du menar!
Hvad är det med Torsten?
-- Säg ut, hvad GROT (skrattar).
Inte säger man ut sådant, -- det vet du nog! -- Jag menar bara, att Torsten är inte
-- 110 -- bara bror, han är också äkta man.
Och ser da, en äkta man -- ja ja.
(Nickar menande; går bortåt.)
RICHARD (står och vänder papperet mellan fingrarna).
Skulle det vara därför, han misstror mig?
STEN (som inkommit, går fram till Richard).
Ska vi gå nu, farbror?
Gå, hvart?
Och hämta båten!
RICHARD (kastar med en åtbörd af motvilja papperet ifrån sig). vi gå.
Ah -- dumheter!
(Till Sten.)
Ja, nu ska STEN.
Får jag det, mamma?
HELENA (stiger upp och kommer till dem).
Följa med farbror och ro hem båten?
-- 111 -- HELENA. ler du?
Ja, det kan du väl få.
(Richard ler.)
Hvarför RICHARD. fått i går.
Jag tänker på, att det hade han nog inte HELENA.
I går är inte i dag.
Nej, och du är inte heller densamma.
Är det en förebråelse?
Ett godt omen åtminstone?
Nej, men är det inte en liten seger för mig?
HELENA. full af mig.
-- Akta dig för att tro för mycket!
Och om jag ändå vågar det?
HELENA (ser på honom). vid vågsamt lynne i dag.
(Vänder sig till de andra.)
Hvar är Elisa?
Nå ja, skam den som inte vågar! -- Jag är Lita inte på det, -- jag är en smula nyck-
-- 112 -- GROT.
Richard och Sten en bit på väg.
Jag tänkte föreslå henne, att vi skulle följa GROT. litet ondt i hufvudet.
Jag tror knappt, att hon har lust.
Hon har HELENA (småler). väl ensam göra er sällskap då.
-- Kom, Sten, du får ta' din kavaj med dig.
(Helena och Sten gå till vänster.)
RICHARD (till Torsten).
Följer du med?
Nej, -- jag stannar hemma.
GROT. vårt samtal från i går.
Nå, så mycket bättre, då kan vi få fortsätta RICHARD.
Torsten!
TORSTEN. Ja, hvad vill du?
Stackars det lilla hufvudet! -- Då får jag
-- 113 -- RICHARD (tar honom afsides). om jag antog det, skulle göra det nödvändigt för mig att resa härifrån.
-- Det är fråga om hans tidning.
TORSTEN. Jaså.
RICHARD. ha' något emot, att jag antog det.
Och han lät mig förstå, att du inte skulle TORSTEN. verka på ditt beslut, -- det vet du mycket väl.
I det fallet ämnar jag icke alls försöka inRICHARD (ser forskande på honom).
Ja, men jag tänkte möjligen att, -- efter
Morbror har gjort mig ett förslag, som,
hvad som hände i går -- TORSTEN. (Möter hans blick ironiskt.)
-- Tror du kanske, att jag är rädd för dig?
RICHARD. mig?
Icke alls som förut.
Torsten, hvarför är du så besynnerlig mot TORSTEN (i samma ton).
Vi äro ju fiender numera.
Hvad skulle det kunna göra åt den saken?
-- 114 -- RICHARD.
Ja, men icke på det sättet!
Se så, Helena väntar på dig.
Skall du låta Helena vänta?
RICHARD (brusar upp och ämnar betvingar sig).
Nej, jag går.
Vill du höra nu?
Jag tänkte läsa för dig -- (Letar i sina fickor.)
Skall jag lämna er ensamma?
GROT. höra det.
Hvar har jag då gjort af det?
-- Ja Nej, stanna du! -- Du kan gärna också gifva ett häftigt svar, men
så, där!
(Går till bersån, tar kuvertet på bordet, får i tar upp det.)
Jaså! -- Nå nå, skrattar bäst som
detsamma se papperet, som Richard kastat ifrån sig, och skrattar sist!
(Går tillbaka till bordet, sätter sig och
viker upp papperet; till Torsten.)
Ska' du inte sätta dig?
-- 115 -- TORSTEN.
Nej, läs du, -- jag hör ändå.
GROT (menande).
Om jag vore som du, skulle jag ändå gå med.
Men nu är du inte som jag.
(Går bortåt.) för sig själf).
GROT (skakar på hufvudet; som Alltid lika blinda!
Hvad är det nu du har för dig?
GROT. hvad vissa andra ha för sig.
Jag tycker, det vore mera skäl att fråga, FRU VINGE.
GROT. just annars inte vara bortkommen i sådana saker.
Hvad för saker?
GROT. akt på Richard något de här dagarne?
-- Hör på, -- har du gifvit Och hvar har du dina ögon?
-- Du brukar
-- 116 -- FRU VINGE (orolig).
Hvad är det med Richard?
GROT. vore något särskildt med honom.
Jo, det förefaller mig nästan, som om det FRU VINGE.