Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
» » Pappa var litet gammaldags och en smula ärelysten, när det gällde hans enda dotter.
n grå novemberdag.
Allt är så tyst och stilla i den kalla hvita dimman, Om han fått se att det verkligen varit mitt som hänger tung kring träden och öfver allvar, skulle han kanske ändå gifvit vika husen.
Intet ljud — ingen rörelse — intet — men då — — » » Då var det för sent, emedan jag begått lif — allt hvilar i en tung, drömlös slum- mer under den fuktiga, genomskinliga slöjan.
den galenskapen att gifta mig.
Nå, för det Tåget jagar fram genom dimman, timme har jag då fått plikta hårdt nog! » » Stackars, käre Han! » säger hon ömt och efter timme, timme efter timme — alltjämt samma grå enformighet på alla sidor.
De smeksamt.
» Men det kunde pappa ju inte tjocka, hvita rökmolnen, som ej kunna stiga hjälpa.
D u får inte mer lägga skulden på upp genom den tunga luften, hvirfla i fan- honom — han är död nu och led så mycket tastiska figurer förbi kupéfönstren och irra de sista åren. » » Men jag har också lidit — både mycket sedan som hemska spöken bort öfver de och länge — och du också gode Gud!
dimhöljda fälten.
I en första klassens kupé sitter en ung tio långa år — och hvilket elände under kvinna och midt emot henne en ung man, hela den tiden! » De tystnade åter och försjönko i tankar.
som tycks vara några år äldre.
Han ser tankfullt ned på golfvet.
De tänkte på sin ungdoms kärlek, på hen- En station.
I det ore- nes fars vägran och på hur han tagit henne diga sorlet af röster får han plötsligt höra med sig utomlands, för att hon skulle glöm- De tänkte på " hans förhastade gifter- en gäll, grälande kvinnostämma alldeles ma.
mål med sin värdinnas dotter, som vårdat utanför kupén.
Nästan ofrivilligt ser han ut — men tåget har redan ilat förbi — den honom under hans sjukdom och blifvit kär skarpa, grälande stämman dör bort i fjärran.
i honom.
Han gifte sig med henne dels Han ryser till.
den rösten — den af medlidande, dels af tacksamhet och äfven tonen!
Den var så fullkomligt lik den, som af grämelse öfver att han ej kunde få den han nu för åtta dagar sedan hört för sista han älskade.
Ett par år därefter kom hon tillbaka — gången, och som han hoppades att aldrig ännu ogift — hrn såg henne åter — • och mer få höra.
Äter genomilas han af en rysning.
01 den gamla kärleken flammade upp på nytt, det afskyvärda uppträdet i förra veckan — häftigare än någonsin förr, då han förstod, det häftigaste af många, många liknande att det var för hans skull hon afslagit alla under hans åttaåriga äktenskap — men det anbud.
var också det sista.
De oåterkalleliga orden Då började det lidande, som tärt honom hade hon själf uttalat — nej ropat — skri- under de sista åren — de plågsamma själf- kit ut på sin grofva dialekt, svärjande som förebråelserna öfver en förspilld lycka — en fiskmånglerska under detta vilda utbrott, hans hustrus häftiga svartsjuka, som så då hennes råa natur bröt fram och förkväf- småningom växte till ett ursinnigt hat mot de den yttre förfining, som han med så den kvinna, som hon kände alltid hade haft mycken möda sökt bibringa henne.
företräde framför henne och alltid stått öf- Teater och musik.
Förbil rekommendera sitt allmänt erkända lak eller Lutpnlvret begagnas vid tvätt i s t ä l l e t Sparar pSllIliXICfclX * Ideles samma som med vanlig asklut, ocb f r i t t f r i n k l o r — &lt;- c- A TO I W » T * * T » * !&gt; V " I T K J B, n ffritt frin klor) „ 7 &gt; _ • • 7 „ kiaaer — P » n ä t t e r s i c a ellor och- tr&amp;J s a r a r
ver henne, och som hon i sin småsinnade kortsynthet gjorde ansvarig för den afsky han allt tydligare visade henne efter hvarje nytt uppträde.
Och mellan honom och allt detta elände stod barnet — hans lilla Lolo med de stora frågande ögonen — o!
Han sitter och vaggar oroligt fram och tillbaka och tar mekaniskt fram sitt ur.
Alldeles vid samma tid för åtta dagar sedan tog han afsked af henne.
— » Adjö pappa, — blir du länge borta? » Han hör ännu hennes röst, känner hennes små händer.
— ingen svaghet!
— det kunde ju inte vara på annat sätt — han måste läm- na barnet hos modern nu till en början.
Sedan — längre fram skulle han ordna det på annat sätt.
— — — — » Ja, det har varit svåra år, » börjar hon åter, och han är glad att hon säger någon- ting — det gör honom så godt att höra hennes röst — den jagar bort.
minnet af den andra — — » Och det sista året — ensamheten! » » Hvarför kom du då inte tillbaka? » frå- gar han ömt.
» För din skull — för att du skulle få ha lugn.
Jag visste, att hon var svartsjuk och plågade dig. » » Och om jag nu inte hade kommit och sökt upp dig därborta — skulle vi då al- drig mer ha råkats?
Skulle du aldrig mer ha kommit tillbaka? » » Aldrig?
— det vet jag inte — men sä- kert inte de första åren — sedan — kan- hända.
Och hvarför skulle jag också kom- Ii&amp;iföi&amp;af.
mit tillbaka?
Utom pappa hade jag ingen annan än dig — men — — — » » Men i mig hade du intet — nej!
Jag fick inte ens komma och besöka dig — o!
när jag tänker på allt detta! » — Äter blir han orolig och vrider nervöst på musta- scherna.
Plötsligt rycker han upp sig ur förstämningen.
» Nej, jag vill icke mer tänka på detta!
Nu vill jag blott tänka på dig — • på vår kärlek — på vår lycka!
Hur lyckliga vi skola bli tillsammans!
— inte sant?
Säg, Klara, älskade, det tror du j u också? » » Ja, säkert, Han, säkert!
Men — — » Hon ser ut och ryser till.
» Hvad är det, fryser d u?
» och han sve- per resfilten kring henne.
» Nej, Han, — tack — det var inte or- saken.
Men jag kan knappt tro att det är sant.
Det är mig så ofattligt alltsammans — först ditt besök, som kom så oväntadt i min ensamhet — sedan hela den sista veckan och nu detta — att vi resa bort tillsammans — insvepta i den täta spöklika dimman.
Det är som o m vi jagade fram genom molnen — högt öfver jorden — all- deles som i en dröm! » Sedan säger hon Jeende, men ändå allvarligt: » Tänk om det bara skulle vara en dröm, Han! » — — oss, det ha vi kraft att sätta oss öfver!
Ser du, nu låta vi all sorg och allt elände — hela vårt förflutna lif försvinna i dim- man, som står som en skiljemur mellan oss och världen! » Efter ett ögonblick säger han ö m t: » O!
jag kan inte säga, hur tacksam jag är mot dig, för att du har velat göra detta!
Det är så stort — så ädelt — • så högsin- nadt af dig!
— det är en uppoffring, som jag aldrig skall kunna värdera nog högt. » Han har fattat hennes händer och tryc- ker dem vördnadsfullt till sina läppar.
» Det är ingen uppoffring, älskade.
Att lefva med dig och för dig är min enda lycka.
Jag har aldrig hållit af någon annan än dig — aldrig haft en tanke på någon annan!
Och nn, när pappa är död, har du ensam blifvit mitt lif.
Du är mitt allt, och jag vet att också du alltid har hållit af mig.
Därför är också vår resa så mycket för mer än ett vanligt bröllop — och förenar oss med ett innerligare och heligare band. » Sedan tar hon hans hand och ser på ho- nom, full af ömhet och högtidligt allvar.
Och den kyss af vördnadsfull kärlek, som han trycker på hennes panna, är en helig bekräftelse på deras förbund.
(Forts.) » Men det är det icke, älskade!
Det är den härliga, sälla verkligheten!
Ändt- ligen — ändtligen äga vi då hvarandra! » » Nej, det är ingen dröm — jag vet det, men vi stå likväl utom världen — ty nu bli vi naturligtvis utstötta, men vi behöfva inte heller någon människa — eller hur, Han? » » Nej, Gud vare lof!
Må världen utstöta * En kvalmig sommardag, hur godt att vandra Uti en svalkande och skön mitt andra.
Mitt tredje, med mitt första ökt, är namn på mången kvinna, Mitt hela däremot bland våra mans- namn skall du finna.
. / — n S — TO.
Geografisk namngåta.
Länk-logogryf.
Hufvudordet.
Ack, mycket väsen det en gång gjorde, Det lilla- ordet — oskyldigt nog — - När som det sattes där sig ej borde, Och ut i härnåd rätt mången drog För att det skydda i all dess glans, Fast därmed intet, till sist, dock vanns.
Länkarne.
Halfva dussinet af länkar Och en liten ked vi ha.
Hvad som uti säng och bänkar Trifs förunderligt så bra.
Gvad för.
stadga ej man prisar, Hvad — ibland — oss » vinden » visar.
Hvad en hästkarl ej, för lifvet, Kan uti sitt stall fördra '.
Ett motiv som borde draga Mången » argsint » symholist.
B yrå: Klarabergsgatan 54, en tr. Annonspris: 25 öre pr petitrad (
Fredagen den 16 augusti 1889.
Redaktör och utgifvare: FRITHIOF postarvodet inberäknadt.
Trätfas å byrän kl. 10 — 11.
Ingen lösnuminerförsäljning.
TJtgifninffstid: hyarje helgfri fredag.
Infaller helgdag på fredagen, ut- gifres tidningen näst föreg.
P r e n u m e r a t i o n sker I landsorten: a postanstalterna.
I Stockholm: hos redaktionen, ä Stads- postens hufvudkontor, i bokladorna samt å tidningskontoren t Anna Klemming.
näst föregående n:r hade Idun glädjen att meddela bilden af en qvinna, som mer än någon annan genom sin genialiska penna fört det svenska namnet ut öfver verlden och gjort det aktadt, älskadt och beundradt; en qvinna, som, trots sin ovanligt höga ålder och aftagan- de kroppslig vigör, dock ännu besitter en späh- stighet, friskhet och ung- domlighet i lynne och själsgåfvor, hvilka kom- ma oss att hoppas, det hon ännu en tid skall få bo ibland oss såsom en värdig föresyn för ett yngre slägte.
Det, som bestämt va- let af den bild, som Idun i dag införlifvar med sitt galleri, är en an- ledning af helt annat slag.
Tala icke dessa drag om helsa och kraft, om en lång och ljus framtid, om segrar och framgångar?
Och dock har hon, som bar dessa väna drag, redan gått den väg, från hvilken ingen återvänder.
Det är under alla för- hållanden en tung pligt att rista det dystra kor- sets betydelsefulla märke öfver ett namn, som var kändt af alla och kärt för alla.
Men den plig- ten kännes dubbelt så tung nu, då allhärjaren, döden, skördat en qvin- na i hennes ungdoms tidiga vår från en, mensk- ligt alt döma, glänsande bana, från de rikaste och härligaste löften, af hvilka hon blott hunnit inlösa en ringa del.
Det är endast två år sedan Anna Klemming först beträdde vår lyri- ska scen, och likväl nämdes hon redan nu af mången såsom den förnämsta bland musik- scenens konstnärinnor; af alla betraktades hon med full rätt såsom den, af hvars framtid man kunde vänta sig mest.
Hennes sällspordt här liga röstinstrument med de silfverklara, starka och fylliga tonerna, om- sorgsfullt utdanadt och skoladt af en utmärkt lärare, hennes lefvande intresse för tonkonsten, hennes intelligenta, upp- fattning och det allvar, hvarmed hon tog itu med hvarje uppgift, som förelades henne — allt: jiii m iffft 1
Idun utkommer i hufvudsiaden nvarje heigrri tredag och kostar för ett qvartal endast I krona, postarvodet Inberäknadt.
— detta är ju redan betingelser för framgång på den konstnärliga banan, som endast i sällsynta undantagsfall finnas samlade hos en person.
När dertill kommer en strålande apparition och en hos sångscenens primadonnor inga- lunda vanlig dramatisk begåfning, som stod i full jemnhöjd med hennes talang som ton- konstnärinna, då kan man godt förstå, hvar- för Anna Klemming inom ett par år hunnit så fullkomligt eröfra allmänhetens sympatier, och hvarför man hade rätt att vänta så mycket af henne.
Främmande i. Bldklintskransen.
Af Emanuel v. Oeibel.
ÖCj; fiCåJUWt j^äta-fc j - a a e n lta * i * tfötinoj Dina foc&amp;afcA e u n 3; trCut ibimtat ej- 3e6A UEåa aUan * &amp; £at.
mot aij-f / EVe afcun3!
2) en I april 1887 debuterade fröken Klemming å vår opera såsom Mathilda i » Wilhelm Tell » och kort derpå som Julia i Gounods » Romeo och Julia ».
Hvarje musikvän torde utan tvifvel minnas, hvilken stor upp- märksamhet dessa debuter, särskildt i Julias mycket fordrande parti, väckte.
Och genom sitt utförande af de roller, som sedan an- förtrotts henne — vi erinra om hennes Margaretha i » Faust », Helena i » Mefisto- feles », Agatha i » Friskytten », Elsa i » Lohen- grin », Nemea i » Konung för en dag » m.fl. — har hon visat, att de rika förhoppnin- gar, hon redan vid det första uppträdandet fäste vid sig, voro fullt berättigade.
Om hon också företrädesvis användes i den stora operan, var hon likväl icke inskränkt endast till detta fält.
Hennes Marie i » Re- gementets dotter », der hennes betydande talang på det rent dramatiska området kom till sin fulla rätt, visade bäst, huru använd- bar hon var äfven i den komiska operan.
Insigtsfulla kännare anse till och med Marie för hennes bäst lyckade roll.
toner.
Tolkade af F.
Htag.
ola Anna Maria Klemming var född i Stock- holm den 6 februari 1864, dotter till bleck- slagaren W.
Klemming och hans maka, född Burmann.
Hon studerade fyra år vid härvarande konservatorium och begaf sig sedan utrikes för att vidare utbilda sig.
I Köbenhavn fann hon i sin landsman, Fritz Arlberg, en insigtsfull och samvets- grann lärare, under hvars ledning hon stu- derade i två år.
Efter några uppträdan- den på konserter i den danska hufvud- staden blef det fråga om, att hon skulle debutera å kungl.
operan i Köbenhavn som Margaretha i » Faust », men denna de- but blef af en tillfällighet icke af, och den omständigheten hafva vi sannolikt att tacka för att Anna Klemming kom att egna sin allt för korta konstnärsverksamhet åt foster- landet.
Tidningen Innehåller nästan u t e s l u t a n d e orlginalbldrag, — Uppgifå n ä r m a s t e p o s t a n s t a l t n a m n o c h a d r e s s s a m t e r l ä g g en krona, så er- IDUN •BEåa fifomman JCon iåcjet min ttöat, 4ta3 * till m t a: Sj.
j^u * m i t t Ijafcn, i nåcpnA - Bfcöot; 8n åt t-tofi-e-fc A0111 not&gt; 3ta.
JCan » jki / kg; 3en &amp; £åa fttmlen ' Uiitj 9TXt.a fj-u-^t ocH minnet crCa * j-aa till t&gt;a %iat om t nimmeltifa ältt- 3i-n &amp; a-tl !efl L m, Kärlekens tankar.
Af Julius Sturm.
0 kåtlet, » Och embetsmännen då, behöfva de ej vara akademiskt bildade? » » Det beror på hvad ni, herr Hadrian (gubben nämde nu för första gången mitt namn) menar med denna fras.
Sedan vi uppgåfvo det fåfänga arbetet att trätta en massa bokliga kunskaper i barn, hvilket var att ösa vatten i såll, och i stället beredde ungdomen en mängd tillfällen till att, om- vexlande med verkligt praktiskt arbete — icke blott sådant som fans i våra forna sko- lor som surrogat för sådant — inhemta kun- skaper, ha vi erfarit, att ungdomstiden är den rätta lärotiden och att, der barnauppfostran är en alltjemt, nästan omärklig praktisk un- dervisning i lifvets skiftande förhållanden, der höjes den s. k. allmänbildningen äfven så, att till många af våra offentliga tjenster och embeten behöfvas blott tilläggas studier i det fack, som är i fråga, for att få dugande, humane och pligttrogne tjenstemän.
För att nå detta mål behöfs j u ej, att en person är ett slags ' Uppslagsbok för alla ' eller en ' Fråga mig om allt '.
V i ha lidit så mycket af sken- och rubrik väsandet, herr Hadrian, att vi blifvit förnuftiga och föredraga sjelf- ständigt tänkande, redliga menniskor framför smidiga eftersnackare med tomma hufvuden och förkrymta hjertan. » 3tna.
tan&amp;afc JxöcjPte ä n ft-imten. » fcunSj 0 liä / tleR-, 31 n a (^å 0 tanltafc 3j-U|3afce ä n fi.a|uet » afcun3!
kådeL 3tna t a n k a t j; tamom 0c ?i AtotmenA C-tj.
* a &lt;tu * enj ?al !3t 0Ln il meta, AolenA Attåi !an3e |3tE.
Priset.
Af J. Q. Fischer.
ofä 2) u GLtt fioat ett Beta, * å 3j-txp e n 3af t-ncjfen » tdDe * bet, j:ogeCn ttange-t ej- 3it upj3j 8j- iSoten » 6&amp;en 3tt n e t.
0m t^el^ 3u pet-Uan not 0m aj^ton-toSnan * | i Jraj;, aul iE3, £Eå ft-oj-3, t- 3 j u p 3i / tt Jvj-efcta j a g Hennes bana blef ej lång, hennes namn hann knappast utom fosterlandets gränser.
Men alla nu lefvande vänner af vår opera skola gömma och bevara minnet af Anna Klemming som ett det ljusaste och oför- gätligaste minne.
Och lika högt som hon förtjenade att skattas såsom konstnärinna, lika högt stod hon i sitt enskilda lif, som en flärdlös, varmbjertad qvinna, på hvars rykte ej ens förtalet vågat sätta den min- sta fläck.
A. blott bart böcker.
Derför finnes här lär- domsverk, vid hvilka vuxna ynglingar och flickor kunna studera.
Men på det ej ve- tenskap och studier må tjena till flärd och samhället derigenom blifva belastadt med en massa blott och bart tärande medlemmar, åt hvilka man förr, under den ofruktbara läs- ningens tidsålder, rent af måste skapa onödiga tjenster med dryga löner, får nu hvarje stu- derande en viss tid anslagen för sitt vistande vid läroverket, något som är så mycket nöd- vändigare, som äfven här fortfarande finnas inskränkta, lättjefulla naturer, hvilka ej lära sig inse, att allt menskligt arbete är en sam- manhängande kedja, der ingen länk är för mer än den andre, emedan alla äro lika nöd- vändiga och oumbärliga för menniskoslägtets framåtskridande.
Sådana inskränkta naturer kännetecknas af en samvetslös arbetsskygg- het, och det blef nödvändigt att skydda fa- miljen och dermed äfven samhället mot deras utpressningar, i det de, under förevändning att studera, utsögo sina föräldrars eller sy- skons tillgångar, på samma gång som de för- derfvade sig sjelfva genom utsväfningar.
Denna helsosamma tukt från statens sida verkar så, att vi till vetenskapsidkare — liksom till konstnärsämnen — blott få dem, som dertill fått anlag och begåfning, och att ingen utan grundlig sjelfpröfning, under allvarliga förbe- redande arbeten på privat väg, väljer veten- skapsmannens eller konstnärens bana. » unne, a tfé&amp;Etng Jvui !3!
Fragment ur en otryckt reseskildring, A skänkt åt ve.
j^an man hos er kanske äfven läsa pri- " vat, tills man blir t. ex. professor? » sporde jag med en fin udd i tonen, hvilken den gamle dock ej tycktes märka.
» Det skulle kanske kunna gå för sig, » O OJ svarade han lugnt; » men vissa vetenskaps- grenar kräfva, som ni vet, mycket annat än » H a ni svensk gymnastik på denna ö?
» frågade jag för att få ett mig behagligare samtalsämne å bane.
» Ja, den har befunnits vara ett förträffligt surrogat för kroppsarbete i de fall, der detta ej dagligen kan öfvas under några timmar.
Ungdomen har också upptagit den i sina lekar, ty här lekes, som ni kanske har märkt, ganska mycket bland alla åldrar.
Allvarligt arbete har en förunderlig förmåga att väcka verklig leklust, då deremot det gamla evin- nerliga hängandet öfver lexor och böcker dö- dade denna lust och väckte i stället begär efter nervretande tidsfördrif och förslappande nöjen.
N u ha vi glädje och sprittande lifs- lust, så här behöfvas inga skarpa kryddor eller kostsamma upptåg för att få unga och gamla till att fröjda sig af hjertans lust.
hiiloa ett n u m m e r b a c k a n under hela qvartalet.
För hvarje 6-tal obon- nenter, som samlas, och för hvilka afglften Insändes till Redaktionen a f » Hvem tillfälle bereder att den förskaffa är j u så ni kallar fattigare ungdomen sig upplysning — det " i r- \ 1 1 K I I LJ KJ IN Idun, erhålles « ' ct gratlsaxemplar för hela den tid, under hvilken abonne- mentet räcker.
Aro de samlade abonnenterna färre än 6, torde prenumera- Något om unga flickors lektyr.
bör Ett nytt inlägg.
god det — och hvar tager den man akta sig att förbjuda den eller den b o k e n; eller o m de verkligen f l tag i en mindre b o k, b ö r man ej ta den från d e m; detta medel för att ligga vid universitetet? » af bröt skulle endast egga deras nyfikenhet.
jag det då att låta detta likaledes tråkiga ämne.
Det var ^vilka böcker skola vi sätta i unga som förhexadt med denne gubbe, han väckte jemt upp obehagliga minnen hos mig.
» I den mån som de stora, verkligen fabriksmässigt flickors händer som förströelseläsning?
J a, det är en m y c k e t vigtig fråga.
eller uppfostrarinna Ingen m o r b o r d e lemna den åsido och, anlagda barnskolorna bortföllo, lättades denna som ofta är fallet, låta den unga flickan skaffa ofantliga sig böcker bäst hon kan.
— M e n att tryckt ekonomiska börda, som så på hela folket, och det blef länge oss möj- ut, hvad o c h hvilka författare dem på det oriktiga uti den, o c h har man lust att göra lite narr af vissa ner, skadar det inte.
fraser Löje o c h situatio- g ö r större nytta än förbud.
fundera man egentligen Bättre är saken passera o c h endast visa Tar man en sådan sak ej allt för allvarsamt i förstone, bli barnen ej rädda att visa hvad de det lätt att kontrollera ligt att bilda offentliga fonder, af hvilka rän- bör sätta i hennes händer är ej så lätt.
tan fattiga gäller att på samma gång låta henne bli någor- och ge dem anvisning på lämpliga b ö c k e r.
Man understödja lunda Förtrogen med tidsriktningen inom litera- får turen, att läsa den eller den b o k e n » eller: användes till att kunskapssökande, personer, som läroanstalt dels underhålla dels till lemna får att undervisning, ty ingen anläggas i sådan skala, att lifvet nade ning.
omogna undervisare utföra ett schablonmässigt arbete; vi ha.
som jag redan sagt, inga andra undervisare än sådana, som af kärlek och anlag för kallet egna en del af deras tid till detta vigtiga arbete. » * Hela? '
Under här tid dylikt för värsta aldrig arbete; lexpluggeri hela en menniskas minst tre, ända till uppfattningen Sedermera ger nog » realistiska » undervis- läsa, o c h då framför blir allt inte säga: » d u är för ung » den pas- sar ei för d i g »; ty då först bli de riktigt n y - fikna på hvad der kunna stå för märkliga ting, o c h vid första tillfälle läsa de den o c h ta mera Det sig är otroligt påverkas om lektyr.
ket vårt dock sin fullständiga hvad en ungdom kan låta skada deraf, a f sin omgifnings smak i fråga A t t läsa högt en o c h annan roman af värde i familjekretsen » Icke hela deras tid? » kräfdes att hennes renhet i får allt för stort afbräck.
det blir en affär för egaren, medan illa aflö- unga, utan Det fördelaktigt samt för alla är derför säkert myc- Wiek, bästa, V i d sådana till- b ö r man o c k läsa högt några romaner af g o d beskaffenhet, t. e x.
P i c k - för de unga, så väl som nöj- medlemmarne.
än de eljes skulle ha gjort.
V i d denna tidpunkt och D a v i d Copperfield o c h någon af Scotts för att ge den unga flickan smak för g o d gedigen literatur.
Sällan äro ungdomar fällen är det lätt för en äldre person att göra roade af dessa böcker på egen hand, o m de ej ungdomen uppmärksam på detta sätt få smak för d e m.
Flere af mina på det följdriktiga i den fyra månader på året voro fria, och som jag eller den karaktärsutvecklingen eller qvickheten bekanta, som först äfven sagt, då hunno barnen glömma.
» eller ledigheten, i den eller den dialogen o.
s. v. kantskap med t. e x.
D i c k e n s, hvad som kan förekomma under läsningens fort- visserligen läst något af denne författare skräcklig menniska till att komma med obe- gång.
tidigare ungdom, hagliga saker!)
ganska lätt skiljer en väl skrifven b o k från en så tarfligare, de nu finna det han skrifvit vara sant, qvickt » Ja, ja, ni sade det!
(Det var då en för- är, att Men hvad jag gifvit akt på ungdomen och medelålders-menni- skorna här tyckas ha en ofantlig styrka och energi — arbetena, sin lilla hjerna.
åt sig sjelf.
för barn, såsom af J.
G. von Hofsten o c h A v e af blifva farliga, när om, att jag var dum, och så » Men i allt sundt förnufts namn, om den kalla ett ej bildningen vore af den till förekomma så många år tillbaka i tiden, att en ny genera- stötande ord o c h uttryck ur med slappa seder Hvad arbete ej väl blifvit skulle ha allt tjenat bättre, vårt till, om ädlare och Vill ni svara tion hunnit V o r e den åsigten riktig, folkets m u n), hvilka, o m de o c k äro träf- förbehållet.
att sitta allt b ö r man ej tillåta en liten timme efter timme o c h hänga K r o p p e n lider för m y c k e t af själ endast trifs i en sund O m äldre personer läsa romaner växer snart begäret efter romanläsning i en ty värr manuskriptet, hvilket beklaga, emedan vi derigenom Herr Hadrian unga flickor på 12 ä 15 år anser j a g och den all- lär ha omkommit på denna utan annat syfte än att visa, friskhet Att väl lämpade, för den o c h religiositet, som genomandas d e m.
de äro » f ä r g l ö s a », som en författarinna annat af deras alster hvilken, vi skola hoppas det, endast bildar en öfvergång till en sådan på en glacier.
Hans bort- förmodanden för den lofvande att åter förkastas, om unge antagliga mannen dödssätt antogs för och ännu är man ej rik- tigt säker på, hur han kommit af daga.
En af hans närmaste slägtingar erhöll ge- Hadrians manuskript, reskamrater en större och deribland det frag- ment, som här blifvit offentliggjordt.