Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Under långa må- nader, har jag sett den käre Hans leka med denna jagt och beständigt förstod barnet eller den för- ständiga modern att afvinna den gamla vanliga, kära leksaken nytt behag.
Än klipte de skick- liga modershänderna små foglar af papper, som placerades i trädens grenar och så skolos såsom hjerpe, kramsfogel och andra läckerheter eller i egenskap af bolinkar och andra sångfoglar an- förtroddes åt jägarens beskydd.
Än drog sig jä- garen med sin hundar till baka till det — tack vare Hans ' fantasi — mycket snabt uppbygda jäg- mästarhuset, der hundarne plötsligt fingo öfver- taga rollen af tant Augustas knähundar, hvilkel naturligtvis ej kunde gå för sig, utan att de för- seddes med varma, af papper klipta schabrak, ty — » tant Augustas knähundar äro j u mycket ö m - tåliga, eller hur lilla mamma? » En gång behäng- des äfven ett träd med röda perlor, s o m egentli- gen skulle gälla för körsbär, men af den jublande lille togos för dadlar.
Och nu måste med all hast jägaren ut i skogen för att plocka en korg dadlar, dem han skulle föra med sig hem till sin lilla mamma — » för han har väl också en liten mamma? » afbröt sig barnet helt allvarsamt.
Och härmed, kommer jag till det, s o m jag från början ville lägga mina vänliga läsarinnor på hjer- tat: våra barns fantasi!
Ett barn, som får många och beständigt nya leksaker, har intet tillfälle att ådagalägga och ut- veckla sin inbillningskraft, under det att det barn, som endast sällan och tidtals alls icke erhåller sådana gåfvor, tvingas att uppfinna, eftersinna och sjelf skapa något.
Hur mycket lyckligare detta senare är, blir oss klart, då vi genom iakttagelser på oss sjelfva och andra finna en viss verksam- hetsdrift medfödd hos alla.
Endast få af de köpta leksakerna gifva barnen anledning alt företaga en förändring med de samma; de äro färdiga, fixa och färdiga, barnet kan väl leka med dem, men icke göra något vid dem, ej arbeta.
För barnet är emellertid leken arbete, allvarsamt arbete till och med.
Och der den ej kan tillfredställa denna arbetslust, der blir en leksak öfverllödig, och ej sällan ser man de rikes barn föraktligt skjuta sina dyrbara leksaker ät sidan för att på det be- skäftigaste sysselsätta sig med en näfve sand, några kiselstenar eller ekollon.
Hur dåraktigt, ja, hur kärlekslöst, om föräldrar eller vårdarinnor kasta bort dessa ting som .uselt skräp », dessa ting, som i barnets förunderliga inbillningskraft taga gestalt af får och foglar, far, mor o c h syskon, hus och träd!
Inträda väl blolt de allvarsamma lärdomsåren för barnet, så blir för visso fantasiens verksam- het undertryckt, skarp eftertanke tar det till yng- ling, till jungfru uppväxande barnet i anspråk, och den hulda feen Fantasia tränges till baka till en liten, ofta allt för liten vrå, der hon ej längre kan lefva, utan tvinar bort och dör.
O, I beklagansvärde, för hvilka ej den undergörande feen förvänder lifvets dystra ögonblick i stämningsfulla stunder af inre åskådning; som ej anen, huru den fantasirikes själ till och med omvandlar lifvets törnestig till en paradisväg, huru mycken harm- lös glädje fantasiens fé beskär o s s!
Tillåt mig till sist att som afslutning berätta en liten episod från lille Hans ' barnkammare.
Det var i förlidne april, de närmaste dagarne efter det budskapet om den ädla och älskade furstinnan, prinsessan Eugenies död väckt sorg och deltagande vida omkring i landet.
Hans roade sig vid den liden med en liten leksaksbutik och bad mig en dag, att jag skulle » köpa » något hos h o n o m.
Men hur förvånades jag ej, då jag, kommen närmare, ofvanför den lilla boden på half stång upptäckte en af ett kasseradt gammalt pennskaft och en bit papper förfärdigad flagga!
Landssorg till och med i leksaksbutiken!
En pappersfana öfver kryddbods- varorna, hvilken just med sin yttersta tungspets vajade öfver den låda, från hvilken inskriften » rus- sin » förföriskt lockade!
Och der bredvid ett par djupa, allvarsamma barnaögon, två späda barnahän- der, andäktigt knäpta, o c h en frisk barnamun, som öppnade sig till följande o r d: » Den snälla prin- sessan är död!
Då måste man flagga på half stång! » — O, heliga enfald!
Det var ett ögonblick, då del upphöjda och det löjliga lågo bra nära hvar andra.
Men mig tycktes det, som hade ingenstädes lan- dets sorg funnit ett mera rörande uttryck än i denna lilla scen från barnkammaren.
Margareta Henke.
En q v i n n o s t u d i e af Johan; tockholm har Nordling.
blifvit en storstad; det är ett f a c t u m, åt h v i l k e t m å n g a glädja sig.
Men hvarje goda — o m n u en storstad något godt — har kultur proletariat, skapar o c h så h a v i fått d e l a lott m e d öfriga h u f v u d s t ä d e r att förstäder vudsakligen handterlig gerna gar växt befolkade I af huf- en h a l f v i l d, svår- och dit fredlig s t a d s b o ur a n n a n sig åstad, fallit derutinnan, u p p p å utkanterna, arbetarebefolkning, en är sitt o n d a m e d s i g; öfver- icke kast vå- å t m i n s t o n e sedan s k y m n i n g e n på.
en af dessa ligger i ett a f hörnhusen en g a m m a l krog, s o m a f b e f o l k n i n g e n i trak- ten gemenligen kallas för » Röda tuppen », enligt sägen efter den förste innehafvaren, s o m för sitt eldfä,rgade hår o c h sin h ö g a druffärg skulle ha burit detta namn.
näste h ö r a b u l l r a n d e u p p t r ä d e n till ordningen går förbi I detta och slagsmål för d a g e n; nätt u p p en q v ä l l utan att blod flyter, och hela nej- dens oregerligaste sällar h a f v a här sitt stam- håll.
I Knappast nog polisen v å g a r sig hit.
d e n n a u t ä n d a a f d e n stora staden är f ö r - v i l d n i n g e n förfärande a l l m ä n.
Q v i n n o r n a äro föga dela bättre än männen; de ras libationer p å krogen, d e h å l l a ofta de- sig ej ens ifrån deras trätor o c h s l a g s m å l.
B a r n e n drifva s o m v i l d a djurs u n g a r i sina trasor fritt k r i n g p å gatorna, ö f v a n d e trots de ofog a f a l l a slag.
Och mest energiska ansträngningar från dem, det v e d e r b ö r, blir det m e r än hälft m e d s k o l g å n g o c h tukt.
Det fanns d o c k en person i d e n n a trakt, s o m åtnjöt en viss respekt, o c h d e n n a person var till på köpet en qvinna.
En vacker
höstdag h a d e d e första huttrande m o r g o n g ä - sterna, s o m utanför » R ö d a tuppen » under otå- l i g a s v o r d o m a r afvaktade d e gästfria dörrar- nes ö p p n a n d e, till sin stora f ö r v å n i n g i hör- net m i d t öfver gatan u p p t ä c k t en n y s k y l t med ordet magasin i o c k r a g u l a bokstäfver och derunder en dekoration a f anspråkslösa matvaror, tändstickor o c h t o m m a ölbuteljer i fönstret.
Inflyttningen hade tydligen i all- sköns tysthet försiggått p å efternatten.
H ä r v a r en n y b e k a n t s k a p att göra, o c h man beredde s i g m e d en viss ondskefull nyfikenhet att taga den n y a inrättningen i b e - sittning o c h s å g o d t från första stund g ö r a sin supremati g ä l l a n d e.
N ä r ändtligen v i d åttatiden d e n lilla dörren inuti portgången slogs u p p, trafvade ett hälft dussin a f kar- larne genast in.
D e hade redan hunnit e l d a sitt m o d till h ö g t r y c k m e d » R ö d a t u p p e n s » h å f v o r.
v a r han, n ä r h a n fick smita ut till sina vän- tande kamrater, skamsen s o m en p i s k a d h u n d.
* D e t v a r en j e m n strömning a f g r a n n q v a r - terens alla q v i n n o r g e n o m » fruns » magasin hela d e n d a g e n o c h de, s o m derpå följde, li- kaså.
A l l a s k u l l e d e u t att se d e t d e r m ä r k v ä r d i g a » s t y c k e t », s o m männen k o m m i t h e m o c h l a r m a t öfver m e r än n å g o n s i n o m hela distriktets polis.
H v a d h o n hette, hvar- ifrån h o n k o m, d e t fingo d e aldrig v e t a; s o m a f en inre öfverenskommelse k a l l a d e de henne rätt o c h slätt f ö r » frun- », o c h » f r u n » fick h o n o c k allt framgent heta.
» T i t t a n u in till m i g snart igen, g u l d - l u f v a », r o p a d e h o n efter henne i dörren, n ä r h o n v i d m o d e r n s hand l e m n a d e butiken, öf- v e r l y c k l i g åt e n stor strut a f » fruns » l o c k a n - karameller.
» O c h d u, m a d a m K a r l s s o n, kan gerna följa med, f å v i talas v i d o m ett o c h annat.
— — Seså, n u slåss d e stygga u n - garne p å gatan i g e n; helsa d e m från mig, att d e genast hålla u p p, annars skall j a g minsann k o m m a u t o c h lära d e m annat I » — (Forts, i nästa n:r.)
I d u n ö p p n a r i d a g sin stora j u l k l a p p s b a - K o m m e r s e n i d e n lilla butiken t o g p å så zar f ö r året o c h inbjuder alla sina ärade lä- sätt rask fart, o c h dess herskarinna var i n o m sarinnor till talrika b e s ö k.
Bazaren inne- k o r t en b e t y d a n d e personlighet.
H o n v a r håller endast a f d e m sjelfva insända hand- M e n d e möttes a f ett mottagande, s o m d e i c k e så barsk, n ä r d e b l e k a q v i n n o r n a k o m - arbeten o c h artiklar, o c h hvar o c h en eger k n a p p a s t väntat.
I n n a n f ö r disken helsades m o in m e d sina s m å v i d handen, men h o n rätt att utan afgift se s i g till g o d o, så långt d e a f d e skarpa g r å a ö g o n e n från en medelål- t o g g o d t reda p å d e m o c h deras förhållanden lagret möjligen k a n förslå.
ders q v i n n a, m e d barska, nästan m a n l i g a o c h skrädde ej p å sanningens bittra o r d.
E l l e r — f ö r att ej längre tala i bilder — V e c k a n h a d e ej gått o m, förr än hon hade drag.
D e t gråsprängda håret l å g tätt slä- v i börja i detta n: r införandet a f d e till den tadt öfver hjessan, o c h öfverläppen b e s k u g g a - examinerat u t alla deras familjeomständighe- n u tillandalupna pristäflingen insända beskrif- das a f ett p a r g a n s k a ansenliga mustascher.
ter o c h k ä n d e sitt f o l k o c h interiörerna g o d t ningarna p å j u l k l a p p s h a n d a r b e t e n.
V i hop- så v ä l s o m d e sjelfva.
D e b e g ä r d e ö l i p o c k a n d e ton.
pas, att förrådet inrymmer m å n g a nouveautéer, » O m d u inte v o r e en sådan smutslolla, som » Öl!
J o, d e t fick n i!
N i ä ', s k a m till o c h att g o d a idéer o c h u p p s l a g f ö r våra j u l - d u ä r » — • h o n duade alla q v i n n o r n a öfver sägandes redan d r u c k n a, så tidig d a g e n är, k l a p p s b e k y m r a d e damer derur s k o l a erbjuda en k a m; n u t a l a d e h o n till K o p p a r - E r i k s o c h finge j a g råda, p a c k a d e n i er genast h e m, sig i riklig m ä n g d.
unga, bleksiktiga hustru — » s å s k u l l e b e - o c h sågen till, att ni slutade dagen, bättre R e d a k t i o n e n h a r naturligt n o g b l a n d h o p e n stämdt d i n m a n vara mera menniska, än han än ni börjat! » a f i n s ä n d a beskrifningar svårt att afgöra, är.
T a c k a G u d, att d e ränna p å k r o g e n, hvilken ä r d e n bästa o c h d e r m e d har förtjenat D e n n a djerfva rättframhet k o m d e m att när ni hålla h e m m a åt d e m värre än h o s priset.
V i h a derför beslutit efter hand med- studsa.
D e s å g c, hälft förvånade, hälft snop- svinen.
D e t stackars lilla kräket, d u har, dela d e m samtliga i numrerad följd o c h k o m - na, p å h v a r andra.
M e n deras förbluffelse t y c k s ej h a sett vatten eller k a m p å m å n g e n m a framdeles, d å våra ärade läsarinnor v ä l slog strax öfver i vrede, o c h den äldste a f vacker dag. » praktiskt pröfvat, en d e n ena, en d e n andra, d e m, » K o p p a r - E r i k » b e n ä m d, steg fram till D e n b l e k a, lilla flickan k r ö p s k y g t intill att vädja till deras s a k k u n n i g a o m d ö m e o c h disken o c h s l o g näfven uti, så att hela b o d - moderns kjol o c h s å g hälft förskrämd, hälft utslag.
gerådet s k r a m l a d e.
bedjande m e d stora b l å a ö g o n u p p till d e n O c h så börja v i genast v a n d r i n g e n g e n o m » H u t, k ä r i n g, » skrek han, « t i g genast o c h stränga frun.
D e t v a r ett vackert, trohjer- bazaren.
l y d I Här ä ' d e t v i, s o m befaller.
Försök tadt barnansigte med gult, l o c k i g t hår, som inte k o m m a m e d några nymodigheter, t y d e t oansadt tofvade sig k r i n g den smutsiga, m a g r a * ta ' v i snart u r k r o p p e n p å e r.
» lilla halsen.
N ä r » f r u n » mötte hennes b l i c k, I.
En present passande för alla, gossar som flic- M e n d e n e n s a m m a q v i n n a n förändrade ej k o m m e d ens ett nytt uttryck öfver hennes kor, fröknar som fruar, .äro här beskrifna omtyckta, stickade mössor.
T i l l en stor person lägger man en m i n.
H o n stälde sin breda k r o p p i ö p p - drag, e n ljus blidhet, s o m man k n a p p a s t s k u l l e h a tilltrott henne, o c h h o n strök vän- upp 50 il 55 maskor af bottengarn, som stickas med ningen g e n o m disken, o c h en skarp b l i x t grofva trästickor sålunda: l:sta hvarfvet 1 rät, 1 af- l i g t öfver den lillas h u f v u d.
sköt ut under hennes b u s k i g a ö g o n b r y n.
vig, 1 rät o. s. v. 2:dra hvarfvet likaså, men då » K o m igen, d å ni sofvit bränvinet a f er, » H v a d heter d u, m i n flicka, » frågade h o n.
få v i se, o m v i likas bättre.
H ä r är d e t » A n n a, » svarade modern i hennes ställe.
j a g s o m råder, o o h I lagen er genast i » K o m d å m e d m i g in i k a m m a r e n, skall väg ... » j a g tvätta d i g ren o c h g ö r a d i g snygg.
J a, d u k a n gerna följa m e d, » v ä n d e h o n sig till I n f ö r detta o v ä n t a d e m o d h o s en q v i n n a modern, » d e t skadar minsann ej att lära sig. » kände, förunderligt n o g, till o c h m e d dessa r å b a r k a d e naturer en viss tafatthet, o c h d e, S a g d t, o c h b o n t o g barnet v i d handen o c h som stodo dörren närmast, redde sig redan l e d d e d e t in b a k o m disken.
D e n andra q v i n - svärjande till att t r o p p a ut.
R ä t t s o m d e t n a n följde m o t v i l l i g t efter.
v a r befann s i g K o p p a r - E r i k ensam i d e n I n n e i » f r u n s » k a m m a r e vidtogs n u en lilla butiken, o c h n ä r h a n m e d ens s å g sig g r u n d l i g tvagningsprocess, s o m f ö r v a n d l a d e öfvergifven a f sina d r y c k e s b r ö d e r o c h fortfa- A n n a s o m till en annan liten varelse.
D e t rande mötte d e n stränga blicken u r d e gråa b l e k a ansigtet b l e f så mjellt o c h fint o c h till ögonen, k o m d e t öfver d e n fruktade slags- och m e d litet smått rosigt under d e n stora k ä m p e n en formlig förskräckelse, som h a n tvättsvampens smekning, d e t lena håret f ö l l minst a f allt k u n d e förklara f ö r s i g sjelf.
o r d n a d t som en g y l l e n e r a m kring hufvudet, M e n u r fläcken k o m h a n i c k e; d e t v a r s o m o c h till o c h med ett nytt, rent f ö r k l ä d e, som o m d e n n a b l i c k trängde h o n o m g e n o m m ä r g » frun » fick fram u r en jättestor byrå, lyste o c h b e n o c h nitade h o n o m fast v i d golfvet.
u p p d e n torftiga, trasiga drägten nästan till » N i, s o m är en g a m m a l karl o c h v ä l b o r d e h a fått d e u n g a gloparnes åthäfvor u r krop- pen, s k u l l e s k ä m m a s att g å d e m före p å detta viset.
G å n u er v ä g, o c h helsa d e andra, att t r o d e, att d e s k a ' f å föra sitt s y n d i g a regemente h ä r inne, så h a d e illa bedragit sig!
D e n, s o m k o m m e r n y k t e r o c h m e d hof, k ö r j a g inte u t.
M e n slika k r ä k till karlar m å d e n lede sjelf ta hand o m.
» Se, d e t v a r ett språk, s o m h a n f ö r s t o d; och d e t k u n d e icke tio predikningar i k y r k a n fått h o n o m att k ä n n a sig så kalfatrad.
G l a d helgdagsståt.
Sjelfva m o d e r n, s o m till en början trumpen hållit s i g i vrån, b l e f efter hand intresserad a f den transformation, hen- nes » g u l d l u f v a », s o m frun k a l l a d e henne, undergick.
H o n k o m ofrivilligt närmare o c h betraktade m e d en viss m o d e r l i g stolthet den lilla.
» D e t är j u ett riktigt sött litet b a r n, » sade » f r u n », n ä r h o n slutat, o c h s v ä n g d e flickan rundt o m p å golfvet, som till afsyning.
» D e t är b å d e s y n d o c h s k a m att låta G u d s v a c k r a g å f v o r begrafvas i s m u t s e n.
» — — • stickar man den räta maskan afvig och tvärtom.
3:dje lika med l:sta o. s. v., tills biten blir ett stycke längre än bred.
Man viker upp en kant nedtill å mössan, så bred man önskar den.
N u viker man lappen dubbel o. kastar öfver med långa stygn uppi- från och ned; sedan drager man ihop den så pass att mössan blir lagom hög framtill och får vackert fall.
N u har man till hands 3 stora bollar, hvilka fastsys i rynkorna fram.
Gör man dessa mössor af hvitt garn, vadderar och fodrar dem, äro de lika vackra som varma supé- och skridskomössor.
Ett originelt förkläde.
Jag såg ett dylikt här förleden, ett på samma gång originelt, elegant och dock rätt billigt jemte lätt och fort arbetadt.
M i g veteriigt är det det enda i sitt slag, då personen, som fabricerat det, sjelf sammansatt detaljerna och arbetat det hela.
Det var af körsbärs brun sammet, natur- ligtvis endast kort.
Nedomkring var sydd en elegant ranka af guldtråd, alldeles fylda blad ooh blommor.
(Mönstret uppritas på silkespapper, hvilket sedan lätt borttages.)
A f fiskgarn var en 10 cm.
bred spets nedomkring, uppåt sidorna endast 7 cm.
E n af samma garn virkad chemisettlinning jemte virkade band, slutande i tjocka tofsar, omvirade med glitter, blad.
D e t hade broderats på en enda dag, och det lilla eleganta förklädet gör sin bärarinna, som på samma gång är uppfinnarinnan, all heder och ära.
Att jag här åt andra ger hennes idé till efterföljd, hoppas jag att hon förlåter.
Bokfodral.
Detta ser ut som ett stort visit- kortsfodral, uti hvarj sidofickor bokens permar in- stickas.
Tillklipp fodralet utaf sådant beläggnings- tyg, som användes till rockkragar.
Beklädes utanpå
ManusKt-ipt, som e j antages till Införande, återsändes, såvida porto bl- f o g a s.
i pv I I Kl I L / \ J IN Annonser mottagas endast m o t kontant llqvld I förskott a f 2 6 öre p r *.
spalt, petltrad (
Ingen annons Införes under I krona åt väggarna. » M i n egen idé och tanke o m saken är att göra mig permar till de kära i » blått och guld », antingen af silfver eller annan stramalj med silke eller garn derpå.
Bäst dock och vackrast att i röd plysch med guldtråd utföra arbetet.
Exempelvis att sy » Hedersdiplom » på framsidan jemte emottaga- IV.
Särdeles vackra och billiga gardiner kunna rinnans initialer, det hela omgifvet af en bård eller väfvas af oblekt tvinnadt bomullsgarn n:r 8, både till annat lämpligt.
P å baksidan endast plysch.
Fodras ränning och inslag; väfves entränning, så bred väf med rödt tyg.
F ö r att göra permen styf sättes papp som möjligt.
E t t stycke från främsta kanten lemnas emellan, t. ex. den som medföljer diplomen.
A n - tom rör i skeden, en tum bredt, så en tum med en tingen sys en 1 cm.
bred rygg af lika material eller ände i röret, så fortfares fyra gånger, sedan fyra sättes breda band i rödt silke vid alla fyra sidorna tum med en ände i hvart rör, så börjas åter med att bindas öfver det hela.
E n dylik julklapp blefve hvar annan tum tomrör som förut, tills det blir tre Ebon Hoi.
bårder, sedan trades en ände i röret, så bred man särdeles välkommen för vill hafva väfven.
N ä r väfven är färdig, spännes den upp med en täckbåge, och, der tomrören varit, trades igenom en ände i solfgarn eller fin oblekt motvarp X.
En ovanligt vacker och treflig visitschal, passande som en hålsöm; af samma sort garn virkas en spets till julklapp, förfärdigas på följande sätt.
M a n köper och sättes i kanten.
Huslig.
1 / 2 rosafärgadt isgarn samt 1 / 2 " S fint yllegarn i samma färg; sedan virkas af yllegarnet en upplägg- ning, så lång man vill hafva schalen, och på den V. Skritportfölj i utsågadt trä.
F ö r dem, som stolphvarf, hvarmed fortfares, tills man fått schalen så bred man vill hafva den.
D å börjas med isgarnet, såga i trä, vill jag påpeka ett mycket vackert an- som skall virkas uppå, så tätt att icke något af ylle- vändande af denna konst, nämligen att göra en garnet blir synligt.
Det tillgår sålunda: man virkar skrifportfölj.
Jag har just en sådan, 27 cm.
lång, tvänne öglor om hvarje stolpe, dessa öglor bestå 21 cm.
Framsidan är prydd med ett stort af uppläggning som göres på så sätt, att man först utsågadt stjernmönster, omgifvet af en bård rundt omkring.
Bakstycket är slätt.
Byggen 2 / « cm.
virkar 6 maskor, tager så tillbaka i den sista och drager igenom den (ty öglorna hålla sig mera uppe är likaledes utsågad och fastbunden med fram- och då och platta ej ned sig.)
Sedan lägges åter 4 baksidan medels stora röda atlasrosetter (hål- mot maskor upp, och öglan är färdig att virkas om svarande de i framsidan, äro naturligtvis för detta ändamål anbragta på baksidan).
Såväl fram- som stolpen; på så sätt fortfares, tills schalen är färdig.
D å göres en s. k. sniljfrans af isgarnet, på så sätt, baksidans innersidor äro klädda med röd atlas, och att man tager en lång längd flerdubbel och syr sedan är portföljen sammanbunden på midten med en lika- öfver denna en tum mellan hvarje syning hela läng- ledes röd atlasrosett.
E t t par ark läskpapper lägges den utefter; så afklippes alla trådarna, utom den man inuti.
Äfven ryggen klädes med röd atlas.
E n sytt med, som bör vara dubbel.
N u är fransen fär- vacker och varaktig, samt praktiskt användbar j u l - dig att sys rundt om schalen.
Dessa schalar äro gåfva, varmt förordad af Ebon Hoi.
vackra och, åtminstone i min ort mycket moderna.
med plysch, och inuti med atlas; förses med brode- radt monogram.
Ä r mycket praktiskt till oinbundna böcker.
3 K VI.
Liten skärm.
Beställ hos bokbindaren en pappskärm, bestående af ' fyra flyglar, 60 cm.
L å t honom klistra öfver den på rätsidan med svart eller mossgrön atlas eller bomulls- satin; baksidan kan beklädas med svart chagrin- papper.
Måla pä skärmen antingen i olja eller uti gouache foglar, blommor, grenar o. s. v. O m n i ej kan måla, så utför dekoreringen i stänkarbete med stora ormbunksblad, gräs, löf o. s. v. I stället för tuch eller zepia tages guldbrons utrörd uti brons- tinktur.
Skärmen är nätt att ställa på ett bord som bakgrund till fotografier och är för resten nätt hvar som helst.
dialog » VlUlej, liUvfe Nu se sätter i qvinnofrågaD.
von K!
träffa spraka.
D e t var d å roligt att p å en g a m m a l r e g e m e n t s k a m r a t.
j a g mig i samma kupé, Det var länge sedan Jag har varit i S t o c k h o l m ker nu resa hem, men så f å v i vi träffades.
i affärer o c h tän- hvart skall d u ta ' vägen?
j a g s k a l l b a r a resa till der jag inne b o r p å sommarnöje.
o c h gjort litet u p p k ö p » Det styr till hushållet, så- med det.
tar i var besynnerligt!
m e d sådana saker, Sundbyberg, J a g har varit s o m j a g g ö r ett p a r g å n g e r veckan. » Skall du ha ' b e - hur k a n d u h a ' tid D u h a r v ä l n å g o n plats, s o m u p p - d i n tid å t m i n s t o n e o m f ö r m i d d a g a r n e.
» » Ånej!
hela gård, är J a g h a r g o d t i d att g å p å l a n d e t dagen; d e r arbetar j a g i v å r l i l l a rensar för pojke gan ogräs, p l o c k a r öfrigt upptagen ej trillar i sjön, o c h metar.
flicka får med träd- bär m.
samt a f att tillse, att m i n d å h a n står p å b r y g - Derjemte hjelper hennes f r a n s k a j a g min skriföfningar, m e n b e k ä n n a, att j a g m e s t g l ö m t b o r t d e t lilla, jag kunnat » Nå, du i den vägen. » m e n d i n hustru, henne?
h u r står det till m e d K a n s k e h o n är p å n å g o n b a d o r t, efter får s k ö t a h u s o c h h e m?
» » Nej, den, h o n reser h v a r j e d e r h o n tjenstgör morgon in till i en b a n k.
sta- T r e gån- ger i v e c k a n k o m m e r h o n u t till m i d d a g e n, XI.
Hållare för ett spelkort.
E n ask något större än en kortlek, öfverklädes med plysch.
Ä framsidan m e n d e öfriga d a g a r n e ej förr ä n p å aftonen.
är en oval rundel utskuren; i denna insattes en bit B l o t t o m l ö r d a g a r n e får h o n h e l t o c h h å l l e t kortstramalj, hvarå antingen broderas en kung i vara h e m m a hos familjen. » leken eller ock 4 kort i miniatur.
E n särskild » Ja, m e n, m i n g o d a bror, d e t d e r t y c k e r platta, likaledes öfverklädd med plysch, fastsättes som botten; plattan bör vara en half gång till så jag är a l l d e l e s u p p - o c h n e d v ä n d a v e r l d e n!
stor som sjelfva asken.
S k u l l e d e t inte p a s s a bättre, att d u sutte i banken och vänder duken på den andra sidan, der man en gång till viker hörnen på samma sätt.