Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Maj:t godkänd säkerhet; 4:o att, så vidt omständigheterna medgifva, tillfällen skola för de behöfvande beredas att erhålla sysselsättning och förtjenst vid allmänna arbelsföretag; samt 5:o att de för undsättningar vid missvexter och felslagna skördar alsedda medel böra, till den del de icke äro för anvisade utbetalningar erforderliga, till Riksgäldskontoret öfverlemnas, emot skyldighet för detta verk att det sålunda emottagna beloppet, vid skeende reqvisition, för dermed åsyftade ändamål E. K. Maj:t tillhandahålla.
Slockholm den 14 Januari 1863.
H':o 8.
Uppläst och godkändi hos Ridd. och Adeln den 10 Jan. 18K3.
Prcste-Slåndet den lo — — Borgare-Ståndet den 10 — — Bonde-Ståndet den 14 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående ändring i 2 § 1 mom. aj Kongl. Förordningen den i 1 Juli 48ti2, rörande reglering af Presterskapets löneinkomster.
Betänkande N:o 6.) S. A. K.
Hos Rikets Ständer har fråga blifvit väckt derom, att den ledamot, som, enligt 2 § 1 mom. af E. K. Maj:ts nådiga Förordning af den 11 Juli 1862 angående ordnande af Presterskapets inkomster, inom hvarje län utses af dess Hushållnings-Sällskap, i stället borde väljas af Landstinget; Och har såsom skäl härför blifvit dels antvd!, att, vid tiden för den ifrågavarande Förordningens utarbetande, Landstinget ännu icke fanns i lag stadgadt, hvarföre Hushållnings-Sällskapmia då närmast representerade församlingarne eller den för Presterskapets aflöning skattdragande allmänheten, dels ock anlordt, att Hushållnings-Sällskapernas ledamöter, i motsats till Landstingets, ej utses af allmänheten, utan väljas genom kallelser, utgångna från Sällskaperna sjelfva, hvaraf följer, att hela orter finnas, inom hvilka Hushållnings-Sällskaperna icke ega någon ledamot, på samma gång ledamöterne ej äro förbundne att tillstädesvara vid Sällskapernas sammanträden, hvilka derföre ofta blott bevistas af de närmare samlingsorten boende, och äfven af dem ganska fåtaligt.
1 motsats härtill vore Landstinget en eller i Expeditions-Utskottets Förslag till underd.
19 lag gifna föreskrifter konstituerad representation från ett läns alla städer och härader eller tingslag, och dess ledamöter vore lagligen ålagde att deltaga i Landstingets sammanträden, hvarföre ock Landstingets i hvarje fall uttalade mening med skäl kunde anses bäst uttrycka den allmänna inom länet.
Rikets Ständer hafva tagit denna fråga i öfvervägande, och få, med stöd af de skäl hvilka sålunda blifvit anförda, hos E. K.
Maj:t i underdånighet anhålla, att 2 § 1 mom. af Kongl. Förordningen den 11 Juli 1862, rörande reglering af Presterskapets löneinkomster, må i så måtto ändras, att den ledamot och den suppleant, som i berörda afseende nu väljas af länens Hushållnings-Sällskaper, skall af Landstinget i hvarje län utses.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 10 Jan. 1868.
Preste Ståndet den 10 — — Borgare-Ståndet den lo — — Bonde-Ståndet den 14 — — Rikets Stunders underdåniga Skrifvelse, i Jråga om
Postförvaltares arfvode för tidningars af sändande och utdelning.
Besv. och Ekon.-Utskoltets Betänkande N:o 8.) S. A. K. Hos Rikets Ständer har blifvit anfördt, att, ehuru den medelst tidningsbevillningsstämplingen tidningar pålagda beskattning medförde den förmån, att de finge portofritt försändas, så att en tidning, som afsändes under s. k. korsband med utsatt adress, fortskaffades utan afgift från tryckningsorten till första adressorten, vore likväl, i anseende till åtskilliga olägenheter vid nämnda expeditionssätt, vanliga förhållandet, att postförvaltarne, emot särskildt arfvode utaf tidningsprenumeranten, ombesörjde så väl tidningens afsändande från tryckningsorten som dess utlemnande till prenumeranten å adressorten.
Nämnda arfvode bestämdes genom Kongl. Brefvet den 17
December 1851 sålunda, att för tidningar, som utkomma fyra gånger i veckan eller oftare, skulle erläggas 3 R:dr årligen för hvarje exemplar, samt för dem, som utkomma tre gånger i veckan eller mindre ofta, 1 R:dr 50 öre, alt lika fördelas emellan postförvaltarne å afsändnings- och utdelnings-stället.
Denna föreskrift syntes likväl obillig för de tid - 20 Exp e di t lons- Utsk otte Is Förslag till underd.
Skrifvelse, N:o 9. ningar, hvilka utkomma mindre ofta.
Då nemligen för en tidning, som kostar 20 R:dr, utkommer dagligen och orsakar dagligt besvär för posttjenstemännen, erlades i arfvode 3 R:dr, vore obilligt ali halfva denna summa skulle i arfvode erläggas för den tidning, hvars prenumerationspris endast utgör omkring 5 R:dr, som utkommer endast en gång i veckan och alltså förorsakar posttjenstemännen långt mindre besvär.
Ännu orättvisare vore delta för de tidningar eller tidskrifter, hvilka utkomma endast en och två gånger i månaden; enär i afseende på dem missförhållandet emellan postarfvodet och prenumerationspriset blefve ännu större.
Följden hade också varit, att de smärre lidningarne och tidskrifterne oftast försändes i korsband, hvilket dock icke medförde samma säkerhet och ofta föranledde missnöje och missförstånd.
En mera jemn fördelning af postarfvodet skulle undanrödja anledningen till detta försändningssätt och således jemväl bereda ökade inkomster för postförvallarne.
General-Poststyrelsen hade ock uti underdånigt memorial af den l:a
December 1851 föreslagit en sådan tariff, att för tidningar, som utkomma sex gånger i veckan, skulle i postarfvode för året erläggas 3 R:dr, fem gånger i veckan 2 R:dr 50 öre, fyra gånger i veckan 2 R:dr, tre gånger 1 R:dr 50 öre, tvä gånger 1 R:dr, samt för tidningar, som utgifvas en gång i veckan eller mindre ofta, i postarfvodet för året 50 öre, allt för hvarje exemplar, att lika fördelas emellan postförvallarne å afsändnings- och utdelnings—stället.
Detta förslag blef dock ej godkändt af Kongl.
Maj:t, som i stället meddelade de föreskrifter, hvilka föreuämnda nådiga Bref innehåller.
Ehuru saken vid första betraktandet kunde synas obetydlig, vore den dock ej af så ringa vigt, enär lika rättvisa borde ske så väl den mindre bemedlade mängden, som det förmögnare fåtalet medborgare, äfvensom det vore af vigt att de fattigare för billigt pris erhölle gagnande och uppbyggelig tidningsläsning.
Om häremot skulle invändas, att mycken skadlig läsning sålunda bibringades de obildade; så borde dock härvid anmärkas, att tidningar af kristligt och sedligt syfte spridas ut bland allmänheten i vida större antal, än tidningar af sämre halt; och för öfrigt, om man genom någon slags beskattning vilie söka hämma spridningen af irreljgiösa och osedliga tidningar, borde denna beskattning lika drabba de större som de mindre tidningarne.
Med anledning häraf och då de orsaker, hvilka föranledt omförmälda stadgande!) i Kongl.
Brefvet den 17 December 1851, förmodadts numera icke förefinnas, har blifvit föreslaget, att arfvode! lill postförvaltare för tidningars afsändning och utdelning, borde bestämmas i öfverensstämmelse med den tariff, sorn finnes uppgjord i General-Poststyrelsens underdåniga memorial af den lia December 1851.
Rikets Ständer hafva genom erhållna upplysningar rörande ifrågavarande ämne inhemta!, alt ofvanberörda uppgifter angående den af General-Poststyrelsen föreslagna tariff för omförmälda arfvode äro öfverensstämmande med hvad Styrelsens underdåinga memorial af den l:a December 1851 derom innehåller, äfvensom att Kongl Brefvet den 17 December 1851 i afseende å denna fråga fortfarande gäller lill efterrättelse; och då det anmärkta missförhållandet utan tvifvel länder till men för prenumeranter å sådana tidningar och tidskrifter, som mindre olla utkomma; samt det hos Rikets Ständer framställda förslaget, jemte det att enligt detsamma ingen onödig beskattning komme att påläggas mindre bemedlade prenumeranter å periodiska skrifter, tillika alser att, just genom nedsättning i postarfvodet för dessa skrifter, lätta utvägen till deras ordentliga erhållande, och således^medelbarligen torde komma alt bidraga till förhöjning i postförvaltarnes inkomster, hafva Rikets Ständer, som alltså ansett den föreslagna förändringen skola medföra ömsesidiga fördelar, funnit sig böra hos E. K. Maj:l i underdånighet anhålla, att postförvaltare-arfvodet för tidningars och tidskrifters afsändande från tryckningsorten och utlemnande å adressorten må bestämmas sålunda, alt för tidningar, som utkomma hvarje söknedag, erlägges för året 3 R:dr, för deni, Expeditions-Utskottets Förslag till anderd.
Skrifvelse, N:o 10. 21 som utkomma fem gånger i veckan, 2 R:dr 50 öre, för dem, som utkomma fyra gånger, 2 R:dr, för dem, sorn utkomma tre gånger, 1 R:dr 50 öre, för dem, som utkomma två gånger, 1 R:dr, samt för tidningar eller tidskrifter, som utgifvas en gång i veckan eller mindre olla, 50 öre, allt för hvarje exemplar, att lika fördelas emellan poslförvaltarne å afsändnings- och utdelnings-stället.
Utö 1®.
Preste-Ståndet den lo —*- — Borgare-Ståndet den 10 — — Bonde-Ståndet den 14 — — Rikets Ständers underdåniga Skrijvelse, angående upphiijvande aj Så § i Kongl. Förordningen den 6 September 18å2, rörande truppers och persedlars fort skaffande.
Betänkande N:o 12.) S. A. K.
Hos Rikets Ständer har blifvit anfördt, att, då syftet med de af Rikets Ständer förordade och af E. K. Maj:l den 21 Mars sistlidet år utfärdade kommunal författningar otvifvelaktig! vore att framkalla och underhålla en verksam kommunalanda, men svårligen uågot kunde vara mera hinderligt för en gagnande verksamhet, än att krafterna loges i anspråk för saker, som vore af ringa eller ingen nytta, skäl syntes vara för handen att undanrödja ännu befintliga föreskrifter angående vissa mindre vigliga bestyr, hvilka hittills tillhört sockenstämma och, derest stadgandena derom qvarstode, skulle komma till kommunal-stämmns handläggning.
Ett sådant, enligt hvad man förmenat, alldeles onyttigt besvär vore ålagdt sockenstämma genom 84 § i Kongl.
Förordningen den 6 September 1842, der det föreskrifves, att, efter verkställd kronoskjuts, förteckning öfver de skjutsande m. m. skall å sockenstämma granskas och sedermera biläggas Kronofogdens redogörelse.
Föreskrifterna uti denna vidlyftiga § skulle afse kontroll öfver Kronofogdens redogörelse.
Dock syntes denna kontroll kunna utan fara umbäras, då 78 § i samma författning för berörda ändamål innehölle tillräckliga stadganden; och då någon annan omständighet, än alt liqvid för kronoskjutsen blifvit vederbörligen erlagd, ej behöfde styrkas, samt onyttigt besvär så väl för kommunalstämma som kronobetjening och onödig tidsutdrägt för de skjutsandes liqvid borde und - 22 Expeditions-Utskottets Förslag till underd.
Skri/velse, N:o 40. vikas, har af dessa anledningar blifvit ifrågastäldt, alt 84 § af Kongl. Förordningen om truppers och persedlars förskaffande af den 6 September 1842 måtte till all kraft och verkan upphäfvas.
Förenämnde två §§ i omförmälda förordning hafva följande lydelse: § 78.
”Utgift af hvad beskaffenhet som helst må ej ske annorlunda än mot behörigt qvitto.
Kan den, som betalning uppbär, ej sjelf skrifva, skall utbetalningens rigtighet och bomärkets egenhändighet bestyrkas af två personer, hvilka under namnen utsätta sina yrken och hemvist”. § 84.
”Då skjutsning är verkställd och allmogen skjutslegan uppburit, bör, för hvarje socken, en förteckning å de skjutsande husböndernas namn, hemvist och hemmans nummer, vägens eller stationens längd, hästarnes antal samt skjutspenningarnes belopp, specifikt för hvarje skjutsande, af länsmannen i distriktet eller den kronobetjent, som med skjutsen haft befattning, tillställas socknens kyrkoherde, som drager försorg att förteckningen varder vid genast derefter utlyst sockenstämma uppläst.
Sedan förteckningen med eller ulan anmärkning blifvit af presten och tvänne vid sockenstämman närvarande hemmansegare påtecknad, bör densamma genom länsmannen tillställas vederbörande kronofogde, alt dess redogörelse för durchtågsmedlen biläggas.
På enahanda sätt bör ock den till qvartervärdarne erlagda betalning för truppers förplägning m. m. verificeras”.
De föreskrifter, som 84 § innehåller, afse sålunda åliggande för sockenstämma att intyga rigtigheten af kronobetjeningens förteckningar å de skjutsande, miltalet, hästantalet, skjutspenningarnes belopp m. ro., äfvensom kontroll derå, att de skjutsande rigtigt erhållit sin betalning; men, under förutsättning alt föreskrifterna i 78 § blifvit behörigen iakttagna, till följd hvaraf de längder eller förteckningar, som innehålla förenämnda uppgifter, tillika böra vara försedda med eller åtföljda af qvittenser ä den utbetalda ersättningen, samt dessa qvitterade längder eller dervid bilagde qvittenser verificera de vid hvarje tillfälle utgifna kostnader, synes på sådant sätt all nödig kontroll för ändamålet vara vunnen; och då Rikets Ständer, i öfverensstämmelse med hvad härofvan blifvit anfördt, anse kommunalstämma ej böra öfverflödigt betungas med bestyr, som med mindre omvägar kunna mera ändamålsenligt handhafvas, hafva Rikets Ständer på grund häraf, funnit sig böra hos Eders Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att 84 § i Kongl. Förordningen af den 6 September 1842 om truppers och persedlars förskaffande må varda upphäfd.
Skrifvelse, N:o 11. 2-3 \iO 11.
Preste Ståndet den 10 — — Borgare-Ståndet den 10 — — Bonde-Ståndet den 14 — — Rikets Stunders underdåniga Skrifvelse om ändring i Kongl Förord ningen den i Oktober 1858, angående tillverkning, värd och försäljning af krut. S. A. K.
Enär erfarenheten skall hafva visat, att åtskilliga i Kongl. Förordningen den 1 Oktober 1858, angående tillverkning, vård och försäljning af krut, meddelade sladganden hvilka, i ordalydelsen äro tvetydiga eller för trafiken med nämnda vara mer än nödigt hinderliga, behöfde en ändamålsenlig förändring, särdeles hvad anginge 20 och 21 §§:ne, har hos Rikets
Ständer framställning blifvit gjord om vidtagande af en dylik förändring; och har i sådant afseende hufvudsakligen blifvit anfördt, att då i 20 § stadgades, alt å de kärl, i hvilka krut för transportering inslås, skall med tydliga bokstäfver finnas utsatt "dels ordet krut, dels ock bestämmelseorten samt afsändarens och emottagarens namn”, hade, hvad beträffade den sista bestämmelsen, densamma vid tillämpningen visat sig så tvetydig, att afsändare, med lull afsigt och vilja att ställa sig författningen tdl noggrann efterrättelse, dock, genom det obestämda i ordet “emottagare”, äfventyrat icke allenast att förlora afsänd vara, utan äfven att fällas till högst betydliga och i förhållande till den oalsigtliga förseelsen ingalunda billiga böter; hvadan, och då lagen borde i främsta rummet afse betryggande al eganderätten, det syntes nödigt att ifrågavarande § så förändrades, att förlallningens syftemål vunnes, utan att blottställa en i afsigten laglydig medborgare för möjligheten icke allenast att beröfvas sin egendom, utan äfven att fällas (ill betydliga böter; och då genom vanlig forsedel eller annan behörig förpassning tillräcklig upplysning vunnes såväl om krutets bestämmelseort som om afsändarens och emotlagarens namn pä olika orter, syntes det för vinnande af den trygghet vid transporten, som författningen egentligen åsyftade, vara fullt tillräckligt, om ä kärlet, hvari krutet förvarades, allenast funnes utsatt ordet krut.
Vidare och då i 21 § fem centner uppgåfves såsom det största qvantum krut, som finge transporteras utan iakttagande af de för trafiken hindrande omvägar och omständigheter, som denna § föreskrefve, så syntes denna bestämmelse icke hafva annan grund, än att fem centner blifvit ansedda såsom vanligt lass efter en dragare; men då icke blott fem utan ända till tio centner utgjorde ett ganska måttligt enbetslass, och en möjligen inträffande olycka genom explosition af fem centner krut redan skulle medföra en sådan förödelse, att en explosion af tio centner knappast kunde åstadkomma svårare följder, har den 24 Expt ditions-Ulskotlets Förslag till anderd.
Skrifvelse, N:o il. hemställan blifvit gjord, att, till de trafikerandes stora båtnad och då den allmänna tryggheten derigenom icke förminskades, för tio centner krut måtte medgifvas samma rättighet i afseende å dess transport, som nu i omförmälda 21 g finnes föreskrifven för transport af fem centner och derunder.
Hvad sålunda och i öfrigt blifvit i berörda hänseenden hos Rikets Ständer anfördl och hemsläldt hafva Rikets Ständer i öfvervägande tagit; Och, hvad först angår den ifrågaställa förändringen i 20 g af omförmälda författning, hafva Rikets Ständer, i enlighet med hvad härom blifvit anfördl, funnit den i samma § intagna föreskrift, att å de för transport af krut begagnade kärl skulle finnas utsatt, jemte ordet krut, bestämmelseorten samt afsändarens och emottagarens namn, lätteligen kunna föranleda både oafsigtlig öfverträdelse af författningen och obefogade beslags-åtgärder; och då antagas bör, att krut i större myckenhet än 10 skålpund icke afsändes utan frakt- eller forsedel, hvaraf upplysning erhålles om bestämmelseorten samt afsändarens och emottagarens namn, samt en mera omfattande påskrift, som särdeles å mindre kärl svårligen kan med nödig tydlighet utsättas, afleder uppmärksamheten från det egentligen vigtiga ordet ''krut” ; få Rikets Ständer hos E. K.
Majit i underdånighet anhålla, att, i § 20 af förenämnda nådiga Förordning, orden: ”hvarå med tydliga bokstäfver skall finnas utsatt dels ordet krut, dels ock bestämmelseorten samt afsändarens och emottagarens namn” måtte förändras sålunda: ”hvarå med tydliga bokstäfver skall finnas utsatt ordet krut'’.
Vidkommande derefter den yrkade ändringen af 21 §, hafva Rikets Ständer, i likhet med hvad härofvan blifvit anfördt, trott anledning vara alt antaga, det bestämmelsen, att icke mer än fem centner krut finge, utan föregående anmälan hos E. K. Maj:ts Befallningshafvande, från ort till annan landvägen fortskaffas, haft sin grund hufvudsakligen i den omständighet, att denna vigtqvantilet ansetts i allmänhet motsvara ett vanligt hästlass, men enär, såsom bekant är, i bergslagsorter dubbelt så stor tyngd gemenligen föres efter en häst, kan bibehållandet af den nuvarande föreskriften hafva till följd att, lör åstadkommande af fullt lass, andra effekter forslas i förening med krutet, hvilket åter kail gifva anledning dertill, att mindre försigtighet vid transporten iakltages och att derigenom större fara uppstår, än om en tillökad qvantitet krut fördes i samma lordon utan sammanblandning med andra varor; och fä Rikets Ständer derföre tillika i underdånighet anhålla, att föreskrifterna i 21 och 22 §§ af meranämnda Kongl. Förordning beträffande den största qvantitet krut, som, utan föregången anmälan hos Kongl. Maj:ls Befallningshafvande, får landvägen fortskaffas, må ändras derhän, att samma belopp fäslslälles till tio centner.
Skrifvelse, N:o 12. 25 M:0 1£.
Uppläst och godkändi hos Ridd. och Adeln den 10 Jan. 1863.
Preste-Slåndet den 10 — — Borgare-Ståndet den 14 — — Bonde-Ståndet den 17 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition om antagande af en författning angående giftermål emellan kristen och mosaisk trosbekännare.
(Lag-Utskottets Betänkande Nio 8.) S. A. K.
Uti nådig Proposition af den 21 Oktober sistlidet år har E. K. Maj:l behagat meddela Rikets Ständer, att genom särskilda hos E. K.
Maj:t å olika lider anhängiggjorda mål blifvit till E. K.
Majit hänskjuten frågan, huruvida giftermål emellan mosaisk trosbekännare och medlem af svenska kyrkan vore enligt gällande lag tillåtet eller icke; och hade E. K.
Majit sednast genom beslut den 20 Juli 1861 förklarat det i Kyrkolagen emot så beskaffade giftermål ursprungligen innefattade förhud fortfarande vara i lagstiftningen qvarstående. E. K.
Majit hade dock icke kunnat undgå alt finna ett sådant förbud, fastän giftermål af omlörmälda slag, likasom i allmänhet äktenskap emellan personer af olika trosbekännelse, väl icke kunna anses önskvärda, likväl ur andra synpunkter, förnämligast sedlighetens, höra betraktas såsom medförande större olägenheter än fördelar, hvadan E. K.
Majit ansett berörda förbud höra ur lagstiftningen utgå samt sättet och vilkoren för ingående af äktenskap utaf ifrågavarande art höra genom särskild lag bestämmas.
Dervid bade E. K.
Majlis uppmärksamhet tillika blifvit fästad derå, att samma brist i lagstiftningen, som eger rum i fråga om sättet och vilkoren för äktenskap emellan medlem af svenska kyrkan och mosaisk trosbekännare, jemväl förefinnes i afseende å äktenskap emellan mosaisk trosbekännare och medlem af annat främmande religionssamfund, som i riket tillåtet är, fastän något förbud emot äktenskap af sistnämnda slag väl icke kunde anses i lag uppstäldl; och hade E. K.
Majit funnit jemväl denna brist böra afhjelpas genom det lagförslag, som i förevarande ämne blifvit uppgjordt och hvarför närmare motiver innefattas uti det vid den nådiga Propositionen fogade Stats-Råds-protokoll.
1 enlighet härmed och med öfverlemnande tillika af Högsta Domstolens i ämnet förda protokoll, har E. K.
Majit, jemlikt 87 § Regerings-formen, till Rikets Ständers antagande framlagt följande förslag lill Hik. tilt li.
Prot. 1862 fy 1863. 10 Sand. 1 Afd. 1 Haft. 4 26 Expeditions-Utskottets Förslag till underd.
Skrifvelse, N:o i2.
”Förordning angående giftermål emellan kristen oell mosaisk trosbekännare.” ”1 afseende å giftermål emellan kristen och mosaisk trosbekännare förordnas som följer: § 1- Medlem af Svenska kyrkan vare ej förment att ingå i äktenskap med mosaisk trosbekännare. § 2-
Om lysning till sådant äktenskap, äfvensom till äktenskap emellan mosaisk trosbekännare och medlem af annat främmande religionssamfund, som i riket tillåtet är, gälle hvad i Kongl. Kungörelsen den 19 Januari 1847 och i 9 § af Kongl.
Förordningen angående främmande trosbekännare och deras religionsöfning af den 23 Oktober 1860 stadgadt finnes. § 3.
Magistrat eller Kronofogde åligge dervid i afseende å mannens och qvinnans ledighet till äktenskap den tillsyn, som enligt lag tillkommer prest, den der vigsel förrätta skall: sedan alfordras såväl mannen som qvinnan deras frivilliga ja och samtycke till giftermålet, och vardén de derpå för äkta makar förklarade.
Magistrat och Kronofogde åligger, att inför dem afslutade äktenskap hos vederbörande presterskap anmäla, på sätt om anmälan af vigsel för vigselförrättare stadgadt är. § 1 fråga om den religion, hvari barn bör uppfostras, vare lag, sorn i 10 § af Kongl. Förordningen den 23 Oktober 1860, angående främmande trosbekännare och deras religionsöfning, sagdt är.” Rikets Ständer hafva, efter noggrannl öfvervägande af hvad i E. K.
Maj:ts ifrågavarande nådiga Proposition och dervid fogade handlingar finnes anfördt, samt sorgfällig pröfning af det framställda förslaget till författning i ämnet, funnit sig böra till högstberörda nådiga Proposition lemna bifall.
Skrifvelse, N:o 13. 27 XiO 13.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den io Jan. 1863.
Preste-Ståndet den 10 — — Borgare-Slåndet den 10 — — Bonde-Ståndet den 14 — — Rikets Ständers underdåniga Skrijvelse, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition om antagande af en författning, angående förnyande af Svensk myndighets beslut, som förlorat sin exsekutiva kraft i främmande Stat. (Lag-Utsk.
Betänkande N:o 12.) S. A. K. Sedan de, efter ömsesidiga meddelanden emellan Sveriges och Danmarks Regeringar, utarbetade förslag till internationela lagar, enligt hvilka domar och utslag, meddelade inom det ena riket, skulle kunna inom det andra verkställas, blifvit såsom gällande lagar antagna, i Sverige genom nådig Förordning af den 15 Juni 1861 och i Danmark enligt Kungörelse af den 13 Juni samma år; har E. K. Maj:t uti nådig Proposition till Rikets Ständer af den 21 sistlidne Oktober behagat erinra, all, på sätt E. K.
Majit i Dess vid sistförflutna riksmöte till Rikets Ständer aflåtna Proposition i detta ämne omförmält, nödigt vore, att i en särskild författning blefve stadgadt, på hvad sätt en svensk myndighets beslut, som, enligt de i Danmark gällande lagar, der förlorat sin exsekutiva kraft, må kunna inför svensk myndighet lörnyas: och då, med hänsyn dertill, att omständigheterna framdeles kunde föranleda stiftandet af internationela lagar jemväl i förhållande till andra Stater än Danmark, hvilka, i fråga om fortvaron af domars exsekutiva kraft, ega dermed likartade institutioner, det synts E. K. Majit gagnelig!, om den författning, hvaraf behofvet nu närmast vore för handen, affattades i så allmänna ordalag, att författningen kunde äfven å dylika möjligen uppkommande förhållanden ega tillämplighet, har E. K.