Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottets berörda hemställan har af Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet blifvit gillad; hvaremot Bonde-Ståndet afslagit densamma.
Den ledamot af Borgare-Ståndet, som utverkat återremissen, har ansett beklädnadskostnaden för bevärings-eliterna böra tagas af allmänna beväringsfonden och endast bristen böra fyllas af de för beväringsmanskapets beklädnad i allmänhet afsedda medel.
Något skäl för denna sin åsigt har han likväl icke anfört; och torde något sådant desto mindre förefinnis, som, långt ifrån att fråga nu skulle vara om någon tillökning i anslaget för ifrågavarande ändamål, det tvärtom kan med temlig visshet antagas, att, i anseende tiil det mindre antal beväringsskyldige, som, eliterna inberäknade, hädanefter skulle komma alt vapenöfvas, beklädnadskostnaden bör Sammansätta Stats-, Lag- samt Allm.
Betet- o. Ekon.-Ulshottels Utlåtande A/o 21.
Ji blifva ringare än tillförene; och dä i allt fall »Beväringsfonden», såvida med densamma skall kunna vinnas det ändamål som åsyftas, icke kan förslå till bestridande äfven af beklädnadskostuad för eliterna; anser Utskottet sig icke kunna annat an tillstyrka, att Borgare- och Bonde-Stånden måtte, i likhet med de begge öfrigä Biks-Stånden, godkänna Utskottets gjorda framställning i denna del af dess ifrågavarande Betänkande.
I öfrigt liar hvad Utskottet i förevarande ämne hemställt och tillstyrkt, blifvit af Rikets Ständer gilladt.
Beservat i o n är anmäld af Herr Berger, beträffande Utskottets åtgärd med de återremitterade 57 och 40.
Stockholm, tryckt iios Sam.
K c ms te dt, 1800.
Stats-, JBevilln.- samt Allm.
Bese- och Ekon.-Utslottets Memorial N:o 22. 1 JW *8.
Ank. till Exp.-Utsk. den 10 Äng. 1860, kl. 10 f. m.
Memorial, i anledning af återremiss af BetänkandeI N:o 20, angående restitution af erlagd tillverknings-afgift för exporteradt bränvin.
Ridderskapet och Adeln har återremitterat Utskottets i ofvanberörda Betänkande gjorda hemställan, att af Herrar von Mentzer, C. F., Friherre Silfverschiöld, C. 0. och Friherre Rehbinder, F. W., samt Riksdags-fullmägtigen Per Persson frän Wermlands län väckta motioner, i hvad de alse beviljandet af restitution utaf erlagd tillverknings-afgift för bränvin, som från Sverige erporteras, icke mätte till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda; hvaremot samma hemställan blifvit af de öfriga Riks-Stånden godkänd; och som i frågor af omförmälda beskaffenhet tre Stånds mening utgör Rikets Ständers beslut, finnér Utskottet förutnämnda återremiss till någon vidare åtgärd icke föranleda: hvilket för Ridderskapet och Adeln härmed vördsamt anmäles.
1859 k 1860. 4 Sami. 2 Afd. 11 Höft. 1 2 Stats- somt Allin - Besv.- och Ekon .-Utskottets Betänkande N:o ‘23.
JV»' *8.
Ank. till Betänkande, föranledi af älerremiss å Utskottets Utlåtande N:o 8, i anledning af dels Kongl.
Maj:ts nådiga Skrifvelse med det af Kommitterade afgifna underdåniga Betänkande och förslag, angående skjutsningsbesvärets ordnande, dels ock väckte motioner i samma ämne.
Berörda Utlåtande har blifvit af Höglofliga Ridderskapet och Adeln samt Vällofliga Borgare-Ståndet återremitteradt.
Högvördiga Preste-Ståndet har, med afslag å Utskottets hemställanden i lista punkten, att gästgifveri-, håll-och reserv-skjutsen samt post-skjutsen skiljas från jordbruket och öfvertagas af Staten, och i 4:de punkten, att det städetne åliggande skjutsningsbesvär öfvertages af Staten, återremitterat hvad Utlåtandet i öfriga delar innehåller.
Hedervärda Bonde-Ståndet har samma Utlåtande bifallit.
Enligt hvad de till Utskottet ankomna Protokolls-utdrag utvisa, hafva, under diskussionen, i fråga om Utskottets yttranden öfver de i Kongl.
Majits Skrifvelse, med Litt. a., b., c., d. och e. utmärkta punkter, de hufvudsakligaste anmärkningarne varit riktade mot de åsigter Utskottet uttalat i fråga om ofvanberörde lista och 4:de punkter.
Enskilda talare hafva förklarat jordbrukets anspråk börja blifva allt för stora.
Skjutsnings-skyldigheten borde ej skiljas från jorden förr än någon öfvergång blifvit beredd.
Man har åberopat att detta onus haft inflytande på värdet och blifvit, taget i beräkning vid köpet af den jord, med hvilken skjutsningsskyldigheten nu är förenad: och att berörde skyldighet i verkligheten antagit naturen af en grundskatt.
Atskillige hafva ansett tiden till reformens företagande ej vara inne, förr än sig visat hvad inverkan jernvägarne kunna medföra, medan deremot en af de talare, som bekämpat förslaget, dock ansett just den rubbning, som jernvägarne åstadkomma i bestående förhållanden, vara en anledning att nu vidtaga någon åtgärd för regleringen, likvisst icke i den af Utskottet föreslagna syftning.
Utskottets beräkningar i afseende pä kostnaden hafva förklarats osäkra och dessa kostnader hafva förmenats skola komma att i verkligheten vida öfverstiga hvad Utskottet an - Stats- samt Allm. Besv.- och Ekon.-TJtskottets Betänkande N:o 23. 3 tagit.
Åtskillige talare hafva påyrkat att de skjuts-skyldige hemman, hvilka ej blifvit till skjuts indelade, borde, på sätt af Kommitterade varit föreslaget, komma de nu skjutsande till hjelp, medan deremot andre talare förkastat denna grundsats, utan att dock godkänna hvad Utskottet föreslagit.
Äfven har yrkats att kostnaden för skjuts-regleringen skulle helt och hållet bestridas genom legans förhöjande till fullt motsvarigt belopp; och har en talare inom det Ständ, som afslagit Usta och 4:de punkterne, anmärkt den starka rubbning ett bifall till desamma skulle medföra i hittills bestående förhållanden.
Mera allmänt hafva deremot inom Riks-Stånden sådana äsigter gjort sig gällande, som borde skjutsnings-besväret tills vidare förblifva fästad t vid jorden, dock sä, att detsamma ej in natura fullgjordes, utan entreprenader åstadkommos och Statsverket dervid bisprunge antingen blott de svårast betungade skjuts-lagen, eller ock samtlige skjuts-lag medelst en viss andel i kostnaden: och har synnerlig vigt lagts derpå, att de skjuts-skyldige må göras intresserade deraf, att entreprenaden blifver sä litet kostsam som möjligt.
Utskottet har i sitt ifrågavarade
Utlåtande uttalat den åsigt, som Utskottet fortfarande hyser, om det lämpligaste, med rättvisa och billighet, bäst öfverenstämmande sätt för skjutsnings-besvärets ordnande, hvilket, enligt Utskottets tanke, vore att såväl jordbruket sorn städerne befriades från detta besvär, som deremot öfvertoges af Staten.
Då likväl inom tre Riks-Stånd denna åsigt ej kunnat göra sig gällande, vore det utan ändamål att nu ånyo föreslå densamma til! antagande.
Utskottet går derföre att. med ledning af hvad diskussionen inom Riks-Stånden, pä sätt nämndt är, härom innehåller, tillse hvilket förslag må kunna, med praktisk utförbarhet, förena utsigten att vinna Rikets Ständers bifall.
Dessa skäl föranleda Utskottet att, med frångående af Utskottets förra yttrande i anledning af punkten a. i Kongl. Maj:ts nådiga Skrifvelse, nu föreslå Rikets Ständer att besluta, det skjutsnings-besväret tor närvarande ej kan från jordbruket skiljas.
Såsom följd af hvad Utskottet sålunda föreslagit Rikets Ständer att besluta i fråga 0111 punkten a., kan Utskottet ej längre vidblifva sin hemställan i anledning af punkten d. i den Kongl. Propositionen, att nemligen ”berörde punkt må anses förfallen och ej af Rikets
Ständer antagas såsom grund för skjutsnings-bestyrets ordnande.
Mot oförändradt antagande af den lydelse Kongl.
Maj:t för berörde punkt föreslagit, talar dock nödvändigheten att, för verkställande af den plan Utskottet kommer att för skjuts-regleringen angifva, bibehålla hemmanens indelning i skjutslag, hvadan Utskottet anser hvad Kongl. Majit, föreslagit om upphäfvånde af en sådan indelning böra ur ordalydelsen utgå.
Med nyssberörde plan öfverensstäinmer ej heller att lemna de skjuts-skyldige öppet att in natura bestrida skjutsningen: och hemställer Utskottet således, det må Rikets Ständer, i anledning af punkten b. i Kongl.
Majits nådiga Skrifvelse, besluta: 4 Stats- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 23. att gästgifveri-, håll- och reserv-skjutsen icke vidare böra vara en jorden åliggande natura-prestation, utan såväl skyldighet, som rättighet för de skjuts-skyldige att bestrida sådan skjutsning, upphöra.
Jemväl i fråga om punkten c. i Kongl. Maj.s nådiga Skrifvelse har, genom den af Utskottet föreslagna hufvudgrund för skjutsnings-besvärets fullgörande, ett förändradt förhållande inträdt. sä att hvad Utskottet i sitt förra Betänkande föreslagit, angående denna punkt, ej längre är tillämpligt.
Dä Utskottet hvarken vidhåller sin förut gjorda hemställan, att de hemman, som hittills i anseende till sin jordnatur äro skjuts-skyldige, skola från sbjutsningsbesväret helt och hållet befrias, ej heller är sinnadt föreslå att. på sätt Kommitterade hemställt, alla hemman af berörde natur skola fortskaffningen bekosta, äro lika litet Utskottets förra förslag till yttrande om post-hemmanens skyldigheter, som (let i Kongl. Maj:ts Skrifvelse framlagda, här antaglige.
Pä samma gång Utskottet anser de nuvarande post-hemmanen böra frän post-skjutsen befrias, tror Utskottet dem, såsom följd af berörde befrielse, böra inträda i samma förpligtelse!-, som öfrige hemman af enahanda jordnatur åligga; men Utskottet finner det ej rättvist om dessa fordne posthemman skulle härvid annorledes behandlas, än den öfriga skjuts-skyldiga jorden i den trakt, der de äro belägna.
Således, dä Utskottet föreslagit skjuts-lagens bibehållande. böra, enligt Utskottets åsigt, de nuvarande posthemman, som finnas belägne inom skjuts-lag, men ej några andra post-hemman, deltaga i det besvär, som skjutshagen åligger; och föreslår Utskottet fördenskull att Rikets Ständer må, i stället att godkänna punkten c. i Kongl. Maj:ts nådiga Skrifvelse, nu besluta: att postförings-skyldigheten mä från jordbruket skiljas, emot åliggande för post-hemmanen att fullgöra de onera, från hvilka de hittills varit i sin egenskap af post-hemman befriade, — samt, såsom följd deraf, post-hemmanen tillförbindas att, i likhet med andra i skjuts-lag indelade hemman, deltaga i det allmänna skjutsnings-besväret, såsom detta kommer att utgöras.
I sitt förra Utlåtande N:o 8 har Utskottet gifvit skäl, dem Utskottet tror vara goda, för Utskottets åsigt att skjutsnings-besväret ingalunda kan hänföras till eller anses jemförligt med de vid jorden fästade grundskatter.
Utskottet har på förhand besvarat anmärkningen att skjutsniilgs-bördan blifvit tagen i betraktande vid köp af jorden och vid bestämmandet af dess värde.
Utskottet har angifvit det praktiska skäl. som afhållit Utskottet att, till antagande i dess fulla utsträckning, föreslå den eljest visserligen af rättvisa och billighet understödda grundsats, att den resande alltid bör fullt betala hvad skjutsen kostar, och reformen sålunda genomföras; och Utskottet har framdragit de svåra betänkligheter, som möta mot antagande af Kommitterades förslag att förpligta de skjutsnings-skyldige hemman, hvilka hittills icke^varit till skjuts indelade, att hädanefter medelst kontanta bidrag deltaga i entreprenaden till öfrige skjutsnings-skyldiges lättande från denna börda.
De skäl, Utskottet anfört, hafva, sä vidt diskussions-protokollen gifva vid handen, ej blifvit till vederläggning upptagne af de talare, som inom Riks-Stånden Stats- samt Allm. Besv.- och JEkon.-Dtskottets Betänkande N:o 23, 5 påyrkat' nu omförmälde satser.
Utskottet hänvisar alltså till dessa skäl. och ingår ej nu i ny pröfning af samma satser.
Utskottet går nu att. med tillämpning af hvad Utskottet redan, i anledning af punkten a. i Kongl. Maj:ts nådiga Skrifvelse anfört, och med den ledning diskussionen inom Riks-Stånden lenmat. föreslå det sätt, hvarpå, efter dessa grunder, skjutsnings-besvärets ordnande torde böra ega rum.
Utskottet har härvid trott sig böra söka en sådan utväg, som, jemte det densamma beredde ett ändamålsenligt användande af de uppoffringar.
Statsverket kunde vara hugadt göra till de skjutsskyldiges lättande, tillika röjde vägen för en framdeles möjlig utsträckning af dessa lättnader.
Utskottet lini tyckt sig linna att ett af de största hindren lor vinnande af Rikets Ständers bifall till Utskottets förra förslag om skjutsnings-besvärets fullständiga skiljande frän jorden varit ringheten af den praktiska erfarenhet, som hittills kunnat vinnas om de kostnader, hvilka af en sådan förändring blefve en följd: en brist, hvilken lemnat en hvar öppet att, med underkännande af de utaf Utskottet gjorda sannolikhets-beräkningar, på fullkomligt subjektiva grunder anställa en ny uppskattning, hvarvid, efter Utskottets förmenande, vida mindre tillförlitlighet blifvit vunnen.
Det är Utskottets öfvertygelse att, på detta sätt, ett öfverdrifvet begrepp blifvit utbildadt om den kostnad, hvartill den af Utskottet först föreslagna förändring skulle uppgå; och Utskottet anser det vara angeläget, att nu medelst en praktisk erfarenhet ådagalägga det öfverdrifna i berörde uppskattning.
En sådan fullständig erfarenhet kan dock icke vinnas med mindre skjutsnings-skyldigheten öfver hela riket ställes pä entreprenad.
Men skola samtlige skjutslag. och deribland äfven de. hvilka hittills funnit fördel vid skjutsens bibehållande såsom natura-prestation, nu tillförbindas att i stället. bekosta entreprenader, sä lärer billigheten fordra, att Statsverket går deni i någon män till mötes genom öfvertagande af någon del utaf entreprenad-kostnaden.
Sådant är jemväl erforderligt för vinnande af den önskade erfarenheten om den kostnad skjutsnings-besvärets fullständiga öfvertagande skulle för Statsverket medföra; och ett sådant deltagande öfverensstämmer äfven med den anda, i hvilken en stor del af talarne inom Riks-Stånden yttrat sig.
För att ej å nyo, genom en förespeglad större kostnad, afskräcka frän all åtgärd, har Utskottet trott sig nu ej böra föreslå detta Statens deltagande till högre belopp än en fjerdedel af entreprenadkostnaden; och är Utskottet förvissadt att, i händelse erfarenheten kommer att gifva vid handen, det entreprenad-kostnaden ingalunda uppgår till det belopp, man sig densamma föreställt, kommande Ständer skola visa sig villige att, småningom, med allt större andel än den nu föreslagna, bispringa skjutslagen, och skjutsnings-besväret slutligen blifva helt och hållet af Statsverket öfvertaget.
Utskottet hemställer således att Rikets Ständer må, i stället för hvad punkten d. i Kongl. Maj:ts nådiga Skrifvelse innehåller, besluta: att skjutslagen, så väl i stad sorn å landet, sådane de nu äro eller framdeles blifva indelade, böra bekosta skjutsningens bestridande genom entreprenad; dervid Statsverket dock vili komma skjutslagen till hjelp med j:del i entreprenad-kostnaden.
I fråga slutligen om punkten e. i Kongl. Maj:ts nådiga Skrifvelse, anser Utskottet, efter den nu för skjutsnings-besvärets fullgörande angifna plan. annan för - 6 Stats- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 23. ändring icke vara erforderlig i hvad Kongl.
Majd uti denna punkt föreslagit, än den, som till punktens fullständigande vinnes, derest, på sätt Utskottet tillstyrker.
Rikets Ständer besluta. att i afseende pä kungs- och krono-skjutsnings-besväret annan förändring icke bör vidtagas, än att, under förutsättning, att gästgifveri- och postskjutsen upphör såsom natura-prestation. samtlige skjutsskyldige hemman i riket, så framt de ej åro helt och hållet eller i viss män från kronoskjutsning befriade, förklaras höra i kungs- och kronoskjutsning deltaga.
Utskottet öfvergär nu till granskningen af Kommitterades förslag till reglering af befordringen utaf post och resande, samt till gäldande af den derför erforderliga kostnad, hvilket förslag börjar pag.
44 i det underdåniga Betänkandet.
Härvid förekommer beträffande § 2.
Utskottet hade i sitt förra Utlåtande erinrat att pä disponibla tillgångar lärer böra bero i hvad män å de vägar, hvilka såsom postvägar anses, må kunna åstadkommas sådan befordran af post och resande, sorn för dessa vägar blifvit föreslagen, helst i annat fall omöjlighet uppstår, att, innan erfarenhet genom försök i mindre skala blifvit vunnen, med någon grad af säkerhet beräkna hvad kostnad detta befordringsväsende kan för Statsverket medföra.
Utskottet har ansett att några ovilkorliga bestämmelser om ordnandet af ett sådant, befordringssätt således ej böra meddelas, utan att, efter orden ”postvägar, å hvilka” torde böra inflyta följande ord i den mån tillgångarne sådant medgifva.
Då Utskottet fortfarande vidhåller denna åsigt, hemställer Utskottet till Rikets Ständer, att § 2 må erhålla följande lydelse:
De vägar, hvilka för post- eller skjutsbefordring begagnas, indelas uti: a) postvägar, å hvilka, i den mån tillgångarne sådant medgifva, medelst kontrakt antagne posthällare skola dels besörja ordinarie postbefordring, hvarmed post och resande pä bestämda tider gemensamt fortskaffas, och dels, efter beställning, ät posten och resande tillhandahålla extra poster; samt b) bipostvägar, ä hvilka genom kontrakt antagne entreprenörer, sä vä! efter beställning fortskaffa resande, sorn ock tillhandahålla den skjuts, som för postbefordringen å dessa vägar kan erfordras.
Beträffande % 12.
I sitt förra Utlåtande har Utskottet anfört, att då Kommitterade här föreslagit 50 öre för hel- eller halftäckt åkdon med fjedrar. hafva de otvifvelaktigt dermed afsett tvåbets-åkdon: men Utskottet ansåg detta, till undvikande af missförstånd, böra tydligen uttalas.
Stats- samt Albri Besv.- och Ekon.-Vtskottets Betänkande N:é 23.
7 Vidare har, enär, så vidt sig göra låter, bör genom bestämmelserna framkallas hos posthållarne den önskan, att kunna erbjuda de resande beqväma och ändamålsenliga åkdon.
Utskottet, i betraktande jemväl af den förhöjda skjutslega, som blifvit föreslagen, ansett någon särskild betalning icke böra ega rum för sådane åkdon, som sakna dessa egenskaper, utan ersättningen derföre skola i skjutslegan inbegripas; hvadan orden ”8 öre för öppet tvåbets-äkdon utan fjedrar, fotsack och dyna, samt 4 öre för enbetsåkdon af samma slag” borde utgå och deremot, efter orden ”allt för mil räknadt”, borde inflyta orden:
Ersättningen för andra i orten brukliga åkdon inberåknas i skjutslegan.
Utskottet, sorn vidblifver detta sitt yttrande, förnyar derföre sin i förra Utlåtandet gjorda tillstyrkan, att denna § må erhålla följande förändrade lydelse:
Då extra post begagnas erlägges i lega 1 R:dr 60 öre tor hvarje häst; — 50 öre för hel- eller halftäckt tvåbets-äkdon med fjedrar: — 16 öre för öppet tvåbets-åkdon med fjedrar, fotsack och dyna: — 8 öre för öppet enbets-åkdon af sistnämnde beskaffenhet; allt för mil räknadt, Ersättningen för andra i orten brukliga åkdon inberäknas i skjutslegan.
Beträffande i; 25.
Utskottet har i sitt förra Utlåtande uttalat den åsigt, att de i denna § föreslagna bestämmelser ej äro lärpplige.
Om, såsom Utskottet antog, den åsigt är riktig, hvilken Sammansatta Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet vid förra riksdagen, i sitt Betänkande N:o 48, uttalade, att nemligen det ej kan anses i lag medgifvet jordegare, att godtyckligt öfver allmänna vägar uppföra grindar, sä ansågs Konungens Befallningshafvande redan ega tillräcklig myndighet att, i hvarje fall, der erforderligt vara kan, förordna om vilkor för bibehållande af grind öfver postväg: hvaremot sådane allmänna bestämmelser, som de i denna § af Kommitterade föreslagna, ansägos kunna allt för ofta verka menligt sä väl för jordegarne genom ökad svårighet att freda sina egor, som för de vägfarande derigenom att gärdesgärdar blefve uppförde längs vägarne och snösamlingar vintertiden deraf orsakades.
Med vidhållande af hvad sålunda blifvit yttradt, hemställer Utskottet till Rikets Ständer. att denna § må utgå och efterföljande §§ erhålla den förändrade nummer, sorn häraf blifver en följd.
Beträffande £ 33.
Härom hade Utskottet, i dess förra Utlåtande, yttrat att, dä svårigheten att anskaffa skjutshästar är så olika i olika trakter, vore skjutslegans bestämmande tili ett maximi-belopp af 1 Kalr R:mt öfver hela riket en mindre lämplig åtgärd.
På det hinder i lag ej måtte möta för de förändringar, som härvid kunde vara behöflige, ansåg Utskottet att, i lörsta momentet af denna § efter ordet ”erlägges”, borde inflyta orden ”i allmänhet”.
Vidare ansåg Utskottet, pä de skäl, som redan vid 12 § voro anförda, någon ersättning för simpla och mindre beqväma åkdon, äfvensom för seldons begagnande 8 Stats- samt Allm.
Besv - och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 23. icke böra de skjutsande tilläggas.
Derföre borde, i första momentet af 33 §, orden: ”samt 8 öre för tvåbets- och 4 öre för enbets-åkdon af det i orten brukliga slag. ersättningen för seldons begagnande häruti inbegripen”, utgå, och i stället inflyta följande ord: ersättning för åkdon af det i orten brukliga slag, äfvensom för seldon, häruti inbegripen.
Utskottet har ej heller sedermera erhållit anledning att frångå detta sitt yttrande, samt hemställer således fortfarande, att 33:de § må erhålla följande lydelse:
I lega, ehvad skjutsning utgöres från stad eller station 4 landet, erlägges i alimänhet per mil 1 R:dr för hvarje häst, ersättning för åkdon af det i orten brukliga slag, äfvensom förseldon, häruti inbegripen.
För den händelse, att sädane åkdon af bättre slag, som, enligt hvad ofvan är sagdt. böra vid postvägarne vara att tillgå, skulle af entreprenör vid bipostväg resande, på begäran, tillhandahållas, betalas för samma åkdon lega till lika belopp, sorn vid poststationerne.
Beträffande § 34. öm denna g hade Utskottet, i sitt Utlåtande N:o 8, yttrat att de uti densamma föreslagna bestämmelser torde vara väl stränga mot de resande.
I fråga om bipostvägarne gälla ej de skäl. hvilka kunna anföras till stöd för de bestämmelser, som i 15 § finnas gjorde, beträffande den tyngd, som å postvägarne må efter hvarje häst läggas, nemligen dels att resande ej böra uppmuntras att heldre begagna extra post än fortskaffändet i förening med den ordinarie post-befordringen, dels att en resande, som ej å extra posten kan medföra all sin packning, eger tillfälle att med ilen ordinarie postbefordringen fä densamma fortskaffa*!.
Det vöre således nödigt, att på bipostvägarne bereda de resande tillfälle att medföra någon större tyngd, än hvad ä postvägarne erfordras; och kunde denna tyngd skäligen bestämmas till 120 skålpund, med iakttagande för öfrigt af det i 15 § stadgade beräknings-sätt, Utskottet hemställde således, och förnyar nu denna hemställan, att § 34 må erhålla följande lydelse:
Vid befordring af resande eller post få, efter hvarje häst, två personer, postiljonen ibland dem beräknad, färdas, och en tyngd af 480 skålpund medföras, Denna tyngd beräknas sålunda, att en hvar åkande anses väga 180 skålpund, med undantag af barn under 12 är, som beräknas till blott 90 skålpund.
I afseende äter å medföljande skjutsdrängar, körningstiden, väntningspenningar, minsta väglängd, hvarför lega erlägges, och legans beräkning för öfrigt efter hvarje tillryggalagd full åttondedels mil, skola för befordringen å bipostvägarne gälla samma bestämmelser, som förut äro i fråga om befordringen ä postvägarne upptagne.
Beträffande § 38.
I fråga om denna § hade Utskottet, i sitt Utlåtande N:o 8, andragit att Utskottet föreställt sig det mången, som eljest vore hugad öfvertaga entreprenad, skulle finna Stats- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 23. 9 finna sig afskräckt genom den föreslagna korta tiden af endast två år för kontraktets varaktighet.
För öfvertagande af sådan entreprenad erfordras mångå förberedelser och kostnader, genom anskaffande af hästar och åkdon m. m. och om det sålunda inköpta skulle två år efteråt försäljas, komme det sannolikt att ofta ske med en ganska känbar förlust.
Det vore således nödigt att Konungens Befallningshafvande, vid afslutande af entreprenad-kontrakter, ej blefve ovilkorligen bundne vid e’n så kort maximitid, sorn den af två år; hvadan orden ”entreprenad-kontrakt för kortare tid än två är” ansågos böra utbytas mot orden: entreprenad-kontrakt för längre eller kortare tid än två år.
Men sedan Utskottet meddelade detta yttrande, har Utskottet, i följd af återremisserne, nu blifvit föranlåtet frångå sitt förut framställda förslag om skjutsningsbesvärets öfvertagande af Statsverket, och i stället föreslå att skjutslagen skulle med tre fjerdedelar och Statsverket blott med en fjerdedel deltaga i kostnaden för skjuts-entreprenaders vidmagthällande.