Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Besv. och Ekon.-Utskms Betänkande, iY:o 14. bufvudsakliga antagande framställas; varande det åberopade förslaget så lydande: ”§ ”De kallelser, påbud eller beslut, hvilkas uppläsande från predikstolen grundlagen bjuder eller Konungen serskildt anbefaller, skall prest afkunna, innan han, efter slutad högmesso-predikan och bön, från predikstolen nedgår” ”Alla andra författningar, påbud eller kungörelser, hvilka offentlig myndighet till församlingens kännedom meddelar, skall prest i kyrkan afkunna genast efter hÖgmesso-gudsljenstens slut.
Lag samma vare om enskild mans kungörelse, dock att den, om personer derigenom sammankallas för annat ärende än bouppteckning, auktion eller auktions-uppbörd, skall vara af offentlig myndighet påtecknad, så ock prest derföre ansvara, att sådant ej må i kyrkan offentligen uppläsas, som till allmän förargelse leder.
”Ej må för kungörelsers påtecknande, mottagande eller uppläsande betalning tagas. § ”Afkunnande, som i i § är sagdt, skall prest fullgöra eller ock, om sådant ej medhinnes, åtminstone börja vid nästa högmesso-gudsljenst, efter det kungörelsen till presterskapet ankommit.
Hvad ej före sammanringning till högmesso-gudstjenst aflemnadt är, vare prest ej skyldig att den dagen afkunna, der ej i kungörelse är af vederbörande myndighet utsatt eller ock prest sjelf linner, att den för vigtiga orsakers skull skall afkunnas, ändå att den ej hunnit ankomma inom tid, som nu sagd är.
”Är handling, som afkunnas bör, så vidlöftig, att dess uppläsning ej lämpligen kan på en helgedag jemte angelägnare göromål fulländas, då må den uppläsning på flera närmast följande helgedagar fördelas, dock att af kunnandet derigenom ej längre tid fördröjes, än nödigt är. § 3‘ ”Summarisk förteckning öfver hvad i kyrkan är afkunnadt skall klockare för hvar serskild helgedag författa och ofördröjligen efter högmessogudstjenstens slut å kyrkodörren anslå.
Den förteckning må ej förr, än Lag- samt slllm.
Besv. ock Ekon.-Utsk:ns Betänkande, N:o 14. 3 nästa söndag utgått, ifrån sitt ställe nedtagas.
Klockare införe ock af den förteckning afskrift i en pål vsri.ingsbok, hvilken skall lill riktigheten st vikas af den prest, som alkunnandet förrättat.
Pålysningsbok skall af klockaren förvaras.
Den, enskild kungörelse ingifvit, må af klockaren om afkunnandet, på begäran, bevis utan lösen erhålla. ”Å tryckt kungörelse skall prest teckna dag, då den uppläst blef eller dess uppläsande börjades och fulländades.
Äskar enskild man bevis, att kungörelse af viss lydelse uppläst är; gifve den tväfald in, och klockaren lemne det ena exemplaret elter uppläsningen påtecknadt åter. § 4- ”Offentlig myndighets kungörelse skall, när den uppläst är, kyrkoför* valtningen i vård lemnäs Kungörelse, hvilken offentlig myndighet påtecknat, förvare prest, som den uppläst; annan kungörelse al enskild man skall en månad förvaras, hvarom klockare drager försorg.”
Emot della förslag har motionären anmärkt: att föreskriften i 3 § om anslag å kvrkodörren af en summarisk förteckning öfver de upplästa kungörelserna vore öfverflödig oell ulan ändamål, helst det vore tillräckligt, att klockaren holle den föreskrifna pälysnings-boken, äfvensom sjelfva kungörelserna, tillhanda för dem, som begärde att dem begagna; att uttrycket ”kyrko-förvallriingen" i 4 §> sorn refererade sig till kyrkolags-kommitleens förslag lill ”Lag om vård af kyrka och kyrkoegendom” m. m., der en sådan inrättning föreslås, borde, intilldess denna blifvit anbefalld, utbytas mot uttrycket: ”Pastors-embetet eller Pastor”; samt att de Kongl, påbuden, äfvensom de i grundlagarna lill uppläsande föreskrifna kungörelser, ej torde förlora sin vigt, om äfven de publicerades på enahanda sätt, som för de öfriga föreslagits, eller sedan bönerna blifvit förrättade; tilläggande likväl motionären, i afseende på denna sednare förändring, att han icke ville bestämdt påyrka densammas antagande, helst hans afsigt icke varit alt väcka fråga om andra förslag, än sådane, hvilka billiglvis kunde anses böra vinna bifall; och 2:0 af herr Koni r alets-prosten Tranerås, som, enär det icke kunde bestridas, att nu föreskrifna sätt för kungörande af förordningar och andra ärenden vore både andaklsstörande och för predikanten tröttande samt tillika nästan ändamålslöst, helst endast ett färre antal af församling boerne afbidade kungörelsernas uppläsande samt bland dem, som i kyrkan för så - 4 Lag- tamt Allm.
Desv. och Ekon.-Utsk:ns Betänkande, N;o 14. dant ändamål qvnrstadnat, knappast någon under en så brådskyndad läsning torde kunna fatta desammas innehåll och sammanhang, föreslagit, att hvad 2 kap. 5 § kyrkolagen och Kongl, resolutionen den g
December 1766 i förevarande fall stadga, måtte sålunda ändras, att alla kungörelsers publicerande må uppskjutas till gudstjenslens slut, då de Kongl, påbuden af presten från koret uppläsas, men enskilde personers kungörelser i sakristian eller socknestugan uppläsas af klockaren, till hvilken en mindre afgift för ett dylikt besvär skulle erläggas; och liafva herr Prosten Gronvall och herr Doktor Lylli uti dessa motioner instämt; samt från Hederr.
Bondeståndet af Piks dags-fullmäkligen Anders Pehrsson från Orebro lån, som, i ändamål att undanrödja det oskick, hvilket i förevarande hänseende öfverklagas, hemställt, att kungörelserna må, straxt efter gudstjenslens slut af presten uppläsas, antingen i kyrkan eller uti socknestugan, hvarigenom, efter motionärens tanka, det åsyftade ändamålet vunnes, helst de församlingsboer, som önskade och behöfde känna deras innehåll, såmedelst bereddes tillfälle dertill, utan att de öfrige åhörarne derigenom stördes i deras andakt.
Dessa framställningar, jemte hvad i anledning af desamma blifvit, vid föredragning till remiss, inom Högv.
Preste-ståndet yttradt, hafva Lagsamt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-utskotten till gemensam behandling i ett sammanhang förehaft och funnit detta ämne förtjena en serdeles uppmärksamhet.
Till en början få Utskotten likväl erinra, att det ändamål, motionärerne åsyftat, väl till någon del torde kunna vinnas, derest gällande föreskrifter behörigen efterföljdes samt kungörandet från predikstolen inskränktes till de fall, hvilka i kyrkolagen äro bestämda.
I 2 kap. 5 § af nämnde lag är nemligen stadgadt, ”att på predikstolen skall afkunnas allt hvad Konungen eller
Dess befallningshafvande, på Konungens vägnar, kan hafva att bjuda och tillkännagifva, men att alla andra verldsliga saker skola på kyrkovallen eller i socknestugan kungöras, med det undantag likväl, att från predikstolen må lysas efter del, som bortlappadt och stulet är samt tjenligen nämnas kan.’’
Att detta stadgande icke iakttogs, är af erfarenheten bekräfladt och derom vittna i öfrigt de framställningar, som vid mångå föregående riksdagar och sednast vid sist hällne riksmöte blifvit gjorda för vinnande af förändring i detta hänseende.
Då det är onekligt, att kungörelsers uppläsande under den offentliga gudstjensten, under d« Lag- samt Allm.
Fesv. och Ekon.-Utsk:ns Betänkande, N:o 14. 5 stunder, då församlingen bör, befriad från verldsliga bestyr, odeladt egna sin andakt åt betraktande af Guds ord, skola hafva ett menligt inflytande på det sannt religiösa sinnet, och det dessutom synes mindre lämpligt att sålunda sammanblanda förkunnandet af religionens läror med underrättelser om timliga värf och förrättningar, ofta nog af den mest underordnade art, hafva Utskotten icke tvekat att understödja den förändring uti det vedertagna och äfven påbjudna sättet för en dylik publikation, som af motionärerne i allmänhet blifvit yrkad.
På grund häraf och till förekommande derjemte af det missbruk, som, efter hvad Utskotten inhemtat, på flere ställen eger rum, eller att afgifter för kungörelsernes emottagande och uppläsande vederbörande affordras, få Utskotten, i anledning af förevarande motioner, vördsamt föreslå, det Rikets
Ständer för deras del må besluta ulf är dande af en författning, hvarigenom, med ändring af 2 kap. 5 § kyrkolagen samt 32 § af Kongl. Maf.ts resolution på presterskapets besvär den 10 Mars 171g, stadgas, dels alt, med undantag af bönedags-placat, hvilka, såsom varande af religiös egenskap, efter predikan och näst efter bönen ”Fader vår* må uppläsas, alla andra Kongl. Förordningar och auktoriteters samt enskilde personers kungörelser skola omedelbart efter gudstfenstens slut från predikstolen af presten uppläsas i den ordning, som hittills är vorden föreskri/ven; dels ock att, för kungörelsers emottagande, uppläsande och f örseende med bevis derom, någon betalning icke må af vederbörande uppbäras.
Deremot anse Utskotten sig icke kunna tillstyrka livad af herr Prosten Cnattingius, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med Kyrkolags-kommittéens förslag i detta ämne är vordet framstäldt, i afseende på tiden för kungörelsernas aflemnande, deras påtecknande af vederbörlig auktoritet i vissa uppgifna fall, deras vård och förvarande m. m., helst behof af närmare bestämmelser i dessa hänseenden icke synes vara för handen.
Utskotten få, i anledning häraf, erinra: att genom Kongl, resolulionerne på presterskapets besvär den ro Mars 1719 och 14 Juni 1720 uttryckligen är vordet stadgadt, alt enskilda kungörelser skola i så god tid och förr än gudstjensten begynnes, till presterskapet aflemnas, att de må kunna pröfva 6 Lag- samt Allm. iesv. och Ekon.-l' Iskstn Tetti oka tule., IY:o 15. och ansvara för dyras tjenlighet att i kyrkan offentligen uppläsas; alt Kongl. Cirkulär-brefvet den 12 Augusti 1812, bland annat, innehåller, att kungörelser om auktioner, uppbörds-stämrnor, med flera påbud, som kunna leda till folksamlingar, icke böra från predikstolarna uppläsas, utan att vara försedde med vederbörande kronobeljentes påskrift för hvilken någon betalning icke får fordras eller erläggas; äfvensom derutinnan tillika stadgas, att alla de kungörelser, hvilka icke, enligt serskilda författningar, påtecknade återlcmnas, skola vid kyrkorna i god ordning förvaras; att Kongl. Cirkuläret den 2 April 1833 innehåller, att å alla författningar af vederbörande presterskap bör antecknas dagen, då författningen blifvit uppläst, och, då sådant icke å en dag skett, när uppläsningen blifvit börjad; alt genom Kongl. Cirkulär-brefvet den g
September 1761 vederbörande prostar och kyrkoherdar förständigats att på alla de förordningar, som böra i kyrkan förvaras, hålla en noga förteckning, hvilken .såväl vid biskops- som prostvisitationer bör efterses och jemföras med de i kyrkorna varande förordningar, om, efter förteckningen, alla äro tillstädes, samt att, vid ombyten af kyrkoherdar, den tillträdande, efter inventarium, emottager förordningarne och sedan blifver för deras hållande i ordning ansvarig; hemställande Utskotten, uppå ofvan anförda skäl och då nödiga föreskrifter i dessa hänseenden sålunda redan äro gifna, att herr Prosten Cnattingii Jramstä/lning i denna del icke må till någon åtgärd föranleda.
Stockholm den 22 Maj 1848. JW 15.
Ank. lill Exp.-Utsk. den 23 Maj, kl. 11 f. m.
Betänkande, i anledning af väckt fråga om ändring i nu gällande stadgande rörande tiden, då damlucka skall vara öppnad.
Med anledning af de olägenheter, hvilka inom de norra orterna, såsom Norrbottens och Westerbottens län, der is låge qvar i sjöar och åar till Lag- samt Allm.
Eesv. och Ekon.-Ut skins Betänkande, S:o 15. 7 början af Juni månad, föranleddes deraf, alt, jemlikt stadgandet i 20 kap. 6 § byggninga-baiken samt Kongl, förordningen den 3 September tj55, damlucka skall öppnas sednast den 10 Maj hvarje år, bar H/ksdags-tullmäktigen Johan Westermark från sistnämnde län, uti ett bos 11 ed er v.
Bonde-ståndet ingifvet, till Lag-utskottets behandling remitteradt, memorial, föreslagit det tillägg i ofvan åberopade lagens rum, att, inom förenämnda län, damluckor icke böra öppnas före den lörsta Juni hvarje år; tilläggande motionären, att nu gällande föreskrift härom tillskyndade den enskilde stora förluster derigenom, att ängarne ej blefvo behörigt vattnade, hvarförutan och då sågverks- oell qvarnegare ofta nödgades i förtid utsläppa vattenförråden, dessa verk till skada för egarne icke vidare kunde bedrifvas.
Lag-utskottet har, i förening med Allmänna Besvärs- och Ekonomiutskottet, tagit denna framställning under pröfning; och då, på sätt motionären anmärkt, serskilda förhållanden inom de norra orterna kunna inträffa, de der påkalla ändring af nu gällande föreskrifter i detta ämne; men en dylik förändring, uti ärendets nuvarande outredda skick och innan nödiga upplysningar om behofvet och fördeiarne deraf inhemtats, icke kan af Utskotten ovilkorligen tillstyrkas, hafva Utskotten, vid sådant förhållande, ansett sig böra vördsamt föreslå Rikets Ständer alt, ali underdånig skrifvelse, hos Kongl. Majit anhålla, det Kongl. Majit täcktes, för utrönande deraf, huruvida den. ändring uti nu gällande stadgande om tiden, dä damlucka skall vara öppnad, hvilken för Norr-- och Westerbottens län nu blifvit jöreslagen, i allmänhet kiui anses vara af behof vet påkallad, låta i nåder föranstalta, att undersökning härom må af vederbörande embets-myndiglieter i föreskri/ven ordning, anställas, samt, derest förändrade föreskrifter härutinnan för ofvannämnda län skulle prof vas lämpliga, till rikets näst sammanträdande Ständer nådigt förslug, i ämnet aflåta.
Stockholm den 22 Maj I848.
8 Tåg- samt Allm.
Besv. och Ekon.-Utsk:ns Betänkande, N:o 16. JW fl©.
Arik. till E.xp.-Utsk. den 23 Maj, kl. 11 f. m.
Betänkande, i anledning af väckt fråga om ändring af de lagrum och författningar, som föreskrifva undersöknings hållande af Häradsrätt i åtskilliga ekonomi-mål.
Ridderskapet och Adeln har Friherre Hermelin, August Söderling, uti afgifvet, till Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonoini-utskottens behandling remitteradt, memorial, aiidragit, hurusom, efter motionärens tanka, ett för läns-administrationens jemna gång menligt hinder förefunnes deruti, att, jemlikt föreskriften dels uti 28 kap. 5 § byggningabalken, dels ock uti åtskilliga sednare utfärdade författningar, Konungens befallningshafvande icke eger att, der han så nödigt finnér och hans embelsgöromål det tillåta, sjelf förrätta den undersökning, som, i vissa ekonomi-mål, såsom skjuts- och väganläggnings-frågor, enligt berörde stadganden, bör föregå, innan dessa ärenden af Konungens befallningshafvande pröfvas och afgöras.
Då det vore onekligt, att ekonomiska frågor ligga utom kretsen för häradshöfdingarnes verksamhet, som är lagskipningen. samt dessutom kunde antagas, alt uppdrag af förenämnde beskaffenhet för de fleste af desse embetsman äro mindre välkomna, helst dessa uppdrag äro lönlösa, upptaga den lid, som för andra tjenstegöromål är af nöden, samt tillika, enär beslutande-rätten i dessa mål icke tillkommer dem, utan Landshöfdingarne, icke medföra hvarken den äggelse, som sträfvandet till ett nyttigt mål ingifver eller den belöning, som med målets uppnående är förenad, har motionären uppå dessa skäl och då härtill kommer, att dylika ärendens skyndsamma behandling dymedelst ofta förhindras, föreslagit den ändring i de lagrum och författningar, hvilka härom innehålla föreskrifter, att Konungens befallningshafvande må ega att, då deras öfriga embetsgöromål sådant tillåta, förrätta undersökningar och höra parter i ekonomi-mål, med vilkor, att sammanträdet hålles å något ställe inom den rätts domvärjo, der parterna hafva deras hemvist.
Denna Lag- samt Mim.
Bes v. - uch Ekon.-Utsk:ns Betänkande, N:t> 17. 9 Denna motion har Lag-utskottet, i förening med Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottet lill pröfning förehaft; men, då det lärer få antagas, att häradets nämnd samt den vid tingen församlade menigheten bäst äro i tillfälle att meddela de upplysningar, hvilka för ett fullständigt utredande af ekonomiska frågor erfordras, samt denna, för dylika ärenders behandling nu föreskrifna ordning, tillika medförer den fördel, alt allmogen, sorn för enskilda angelägenheter ofta nog måste vid tingen närvara, såmedelst befrias från den kostnad och tidspillan, som af berörde undersökningars hållande å annan tid och ort skulle blifva en följd, få Utskotten, som icke heller ansett den af motionären anmärkta omständighet, att vederbörande domhafvande skola med mindre sorgfällighet och nit handlägga dylika ärender, utgöra giltigt skäl för den 3'rkade förändringen, desto mindre sorn nämnde förhållande, derest det någorstädes skulle ega rum, lärer kunna, i likhet med andra tjenstefel, till behörig rättelse anmälas, uppå dessa sammanlagda skäl vördsamt hemställa, att elentia motion icke må till någon åtgärd föranleda.
Stockholm den 22 Maj 184S JW 1^.
Ank. till Exp.-Utsk, den 23 Maj, kl. 11 f. m.
Betänkande, i anledning af väckt fråga om prjgelstrajfJets upphörande.
Ridderskapet och Adeln har, uti Ingifvet memorial, som blifvit till Lag-utskottet remitteradt, Herr von Knorring, B G. K. anmärkt nödvändigheten deraf, att den inom krigsmakten brukliga prygelbeslraffningen varder afskaffad, destoheldre, som detta straffsätt, hvilket allt mer och mer erkändes vara en föråldrad lemning från fordna tider, lätteligen gåfve anledning lill missbruk samt dessutom motverkade den hederskänsla, som borde förutsättas hos fäderneslandets försvarare, af hvilka en stor del, Bih. till K.
St. Brot. 1817 £ 1848, 7 Sami. 2 Jjd. 3 Höft. 2. 10 Lag- samt Allm. Desv.- och Ekon.-Ulskms Betänkande, i\:o 17. nemligen Bevärings-raanskapet, icke eller för all sin lid är egnad åt krigstjenst.
Med föranledande häraf och ehuru» såsom motionären anmärkt, det visserligen vore att hoppas, alt den kommitté» hvilken blifvit nedsatt för utarbetande af förslag till ny Krigs-Iag, i sammanhang härlind skulle fästa bihörigt afseende äfven å detta ämne, har motionären, under ovissheten om hvad i nämnde hänseende kunde vara föreslaget, hemställt, att en underdånig önskan om upphörande af ifrågavarande bestraffnings-sält måtte af Rikets Ständer till Kongl. Maj:t i underdånighet frambäras.
Lag-utskottet har, för behandling af denna fråga, sammanlrädt med Allmänna Besvärs- och Ekonomi-utskottet; och då, enligt hvad motionären uppgifvit samt af Utskotten kändt är, Krigs-artiklarne för närvarande äro under omarbetning af en för sådant ändamål tillsatt komitté samt desse komitterade, derest prygelhestraffningen, utan skada för krigsdisciplinen anses kunna afskaffas, icke lära underlåta, att uti det förslag lill ny krigslag, som af dem kommer att afgifvas, härutinnan tillvägabringa nödig förändring, få Utskotten, som vid sådant förhållande ansett den af motionären föreslagna åtgärd mindre lämplig, vördsamt hemställa: att motionen icke nul till någon åtgärd föranleda.
Stockholm den 2a Maj 1848.
STOCK HOLM, Lundberg & Comp. 1848.
Besvärs- och Ekonomi-Utskottens Betänkande, iY.o /$. i t N:o 18.
Ank, till Exp.-Utsk. den 25 Maj, kl. 7 #.
Betänkande, i anledning af väckt fråga, att Ok t röjer för Privatbanker icke vidare må beviljas, samt att s. k.
Hypotheksföreningar jemväl måtte upphöra.
Uli elt hos Hederv.
Bonde-ståndet afgifvet, till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-utskottets behandling remilteradt memorial, har riksdagsfullmäkligen Lars Rasmusson från Bohus län, med hvilken Lars Wenander sig förenat, fästat Rikets Ständers uppmärksamhet på de olägenheter, som äro en följd af privalbankernes penninge-rörelse samt de för landet menliga verkningar, hvartill nya eller förlängda oktroyer för dylika banker kunna föranleda.
Till stöd för denna framställning har af motionären blifvit anmärkt: alt delegarne uti privatbanks-bolagen tillåta sig alt å medel, hvilka för penningerörelsens bedrifvande derstädes insättas, draga ränta vida öfversligande det belopp, som i lag finnes stadgadt; alt den alltför stora lätthet till penningars erhållande, hvilken genom privatbankernes tillkomst blifvit beredd, icke är för landet nyttig, enär yppighet och täflan i sättet att lefva härigenom uppkomme; att, då en större del af Rikets
Ständers mynt förvaras uti privalbankernes kassor, i ändamål alt, derest inlösen och liqvid för privalbankernes sedlar i riksmynt skulle yrkas, kunna sådant åstadkomma, riksbankens mynt såmedelst drages utur allmänna rörelsen; att, i riksmyntets ställe, allmänheten måste åtnöjas med privalbankernes sedlar, hvaraf, oberäknadt de menliga följderne af i omlopp komne falska privatbankssedlar, en stor olägenhet uppslår för allmogen, enär, vid föryltrande af dess landlmannaprodukter, derför inkomsten beräknats till omsättning eller återgäldande af lån från Rikets
Ständers lånekontor eller utgörande af kronoutskylderne, betalning erhålles uti dylika sedlar, hvilka vid omförmälde liqvider icke emoltagas; att, derest bibehållandet och utvidgandet af det låne-system, som privatbankerne åstadkommit, yore af nödvändigheBih. till H St.
Pret. tS*7 och iS48. 7 Sami. 2 Afd. 4 Häftet. 1 2 Lag- samt Allm.
Bese- och Ekonomi-V Iskollens Betänkande, I\'
;o 18. ten påkalladt, denna lånerörelse åtminstone borde bedi ifvås för statens räkning, hvarigenom den uppkommande vinsten icke blefve den enskilde ensamt förbehållen, utan lomme alla medborgare lika tillgodo; samt att, i händelse en sådan förvaltning härutinnan vidtoges, som den Rikets Ständers bank, i afseende på riks-diskonten och låuekontoren, iakttagit, välgörande verkningar vore att förvänta, helst den påräknade vinsten ansåges kunna åstadkomma, om icke upphörande, åtminstone nedsättning uti allmänna bevillningen; och har motionären, enär en samtidig indragning af de serskilda privatbankernas penningerörelse sannolikt skulle medföra betänkliga följder, samt de oktroyer, hvilka för nämnde banker redan blifvit utfärdade icke kunde förkortas; helst en sudan åtgärd icke vore med rätlvisa förenlig, på grund af ofvan anmärkta förhållanden hemställt, huruvida det icke ansåges gagneligt att förbereda delegarne i privatbanks-bolagen deruppå, att oklrojer för dessa icke vidare komma att beviljas eller prolongeras; r sammanhang hvarmed motionären, under förklarande att de anmärkningar, hvilka rörande sistnämnda banker bär ofvan blifvit framställda, äfven kunde tillämpas på de i sednare tider tillkomna s. k. hypetheksföreningarna, hvilka, efter haus tanka, hade enahanda syfte och medförde lika betänkliga följder som privatbankei na, tillagt den önskan, alt omforma
Ide hypotheksföreningar äfven målte framdeles upphöra.
Denna motion, hvilken Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet ansett jemväl tillhöra Lag-utskottets behandling, hafva Utskotten gemensamt tagit under öfvervägande; och ehuruväl del medgifves, att ifrågavarande enskilda banker, synnerligen vid de lider desamma först tippkommo, medfört fördelaktiga verkningar såväl i allmänhet genom spridande af kapitaler, som förnämligast medelst beredande af förlag för näringarne i de orter, der industrien varit i behof af en större utvidgning, lärer det å andra sidan icke kunna bestridas, att, till följd af dessa bankers sammansättning, numera förökade antal och vidt utsträckta penningerörelse, flera olägenheter dels redan uppkommit, dels ock för framtiden kunna vara att befara.
I detta hänseende torde böra erinras, alt då delegarne uti nämnds bankbolag, antingen till följd af frivillig öfverenskommelse eller af oförutsedda omständigheter dertill föranlåtne, kunna inskränka eller helt och hållet inställa den verksamhet dessa banker ulöfvat, en betänklig osäkerhet uti denna, det allmännas väl så nära rörande, fråga förefinnes; att då i betraktande tages den menliga inverkan, som en hastig och oväntad indragning af i omlopp satte kapitaler måste utöfva på varuvärden samt bestående förhållanden i allmänhet, en alltför vigtig angelägenhet såmedelst blifvit åt en - Lag- samt Allm. Bese.- och Ekonomi- Utskott' ns B c länkande, IS:o 18. $ skildes godtycke eller omständigheterna öfverlemnad; att desse banker, sådana de nu iiro sammansatte, utgörande föreningar af enskilde samhällsmedlemmar, icke lemna allmänheten den säkerhet i afseende å fullgörandet al ålagne förbindelser, sorn bos en, med rättighet lill kredilsedlars utgifva nde tillåten bankinrällning, efter Utskottens tanka, bör såsom oeftergifligt vilkor förutsättas; samt slutligen alt, för den händelse en eller annan af desse banker skulle blifva urståndsatt uppfylla ingångna förbindelser, möjligheten för de öfriga enskilda bankerna att fullgöra nyssberörda vilkor desto heldre lärer kunna ifrågasättas, som eli dylik förhållande äfven måste, enligt hvad den i andra länder inhemtade erfarenhet i sådant hänseende later befara, på dem inverka, hvilkeL allt skulle för allmänheten medföra följder af oberäknelig skada.