Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Till Lag-Utskottets utlåtande hafva samtlige Rjjks-Stånden remitterat förenämnde Nådiga Proposition så lydande: Lag-Utskottets Betänkande, N:o 12. 13 ”KONGL. MAJ:TS Nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående intecknande af ej mindre lif stids-städja och undantagsajtal, än ock all annan afhandling om nyttjande-rätt till fast egendom ä landet; Gifven Stockholms Slott den i Augusti i844.
Genom underdåniga skrivelser den 21 April 1835 och den 23 September 1840, hafva Rikets Ständer till Kongl. Maj:t framburit förslag till föreskrifter om intecknande af undantags-contract, samt afhandlingar om lifstids-slädja och all annan upplåtelse af nyttjande-rätt till fastighet; hvarvid Rikets Ständer, såsom skäl åberopat: att klagan ej sällan blifvit förd öfver de betydliga förluster och olägenheter, som köpare af fast egendom fått vidkännas derigenom, alt den varit belastad med undanlag, samt förminskad i värde och godhet genom jordafsöndringar af hvarjehanda beskaffenhet, derom köparen, oaktadt han vidtagit alla möjliga försigtighetsmått, likväl icke erhållit kännedom vid köpets afslutande, utan först efter en längre lids förlopp, då säljaren ofta varit urståndsatt att godtgöra de förluster, som genom så beskaffade gravationer köparen tillskyndats; att ej mindre faslighelsegarens, än undantags-innehafvarens säkerhet syntes fordra, det undanlagsförmoner blefvo behörigen intecknade och förnyade, hvilken åtgärd ej kunde vara förenad med större svårighet i detta fall, än då fråga vore om vanlig skuldfordran, samt att den del af en egendom, som säljaren undantagit, eller den afgäld af egendomen, som han sig förbehållit, icke kunde tilläggas sämre rätt, än obetald köpeskilling, enär, derest undantaget icke varit, köpeskillingen i stället blifvit förhöjd.
På dessa skäl, dem Kongl. Maj:t godkänner, såsom gällande för inteckning af ali slags nyttjande-rätt till fast egendom, jemväl af lifstidsstädja, hvilken nu är emot sedermera blifven ny egare gällande, utan behof af inteckning, ocli således, änskönt denne, när handeln skedde, icke haft kännedom om städjan, hvarigenom han beröfvades nyttjande-rätten till sin e~ gendom; vill Kongl. Maj:t, efter det Stals-Rådet och Högste Domstolen hörde blifvit, härmedelst föreslå Rikets Ständer att, med upphäfvande af sista puncten i 15 § 16 Cap. Jorda-Baiken, samt af hvad, angående lifstidsstädja, är stadgadt genom Kongl. Förklaringen den 2 Marin 1802, förordnadt varder, som följer: 14 Lag-Vt skottets Betänkande, N:o 12. § I - På sätt angående arrende-afhandlingar, ingångne för viss tid, föreskrifvet är, skall ock annan handling, hvarigenom besittnings- eller nyttjande-rätt till hus eller jord å landet blifvit på viss tid eller på lifstid upplåten, hos Härads-Rätten intecknas och inteckningen behörigen förnvas, för att, emot egande- eller inteckningsrätt, hvilken tillkommer annan, än den, som upplåtit, eller lika med honom förbunden är, hafva bestånd. § 2, Har den, som å annan öfverlåtit sin egande-rätl till fast egendom å landet, dervid såsom undantag förbehållit sig nyttjande-rätt till större eller mindre del af samma egendom, eller afkomst deraf, ege han säkerhet derför i den öfverlåtna egendomen, med den förmonsrätt, allmänna Lagen i 11 Cap. 2 § Jorda-Balken obetald köpeskilling tillägger: men försummar han alt, inom den i berörde lagrum utsatta tid, afhandlingen, hvari förmonerne betingade äro, för Härads-Rätten uppvisa, och i intecknings-protocollet intaga låta, eller att inteckningen derefter behörigen förnya; njute sedan ej bättre rätt, än för annat fordringsanspråk. § 3.
I det bevis, Rätten öfver inteckningens beviljande meddelar, varde inför dt, att inteckningen inom hvart tionde års slut bör förnyas, så vidt den skall fortfara att vara gällande.
Dessa stadganden träda i verksamhet från och med nästkommande månads början (Sex månader efter Författningens datum).
I afseende på dessförinnan upprättad, men ej intecknad, afhandling af ifrågavarande beskaffenhet, vare, utan minskning af den rätt, densamma, efter hittills gällande Lag, må kunna medföra, tid alt inteckning söka till nästa års slut.
För öfrigt, och på det mindre kunnige personer ej må sakna underrättelse och erinran om ifrågavarande Lagbud, vill Kongl. Maj:t i den blifvande Författningen, eller samtidigt dermed, föreskrifva, alt densamma bör, en eller flere gånger under det år, då Författningen utfärdas Lag-Utskottets Betänkande, N:o 12.
15 och trenne gänger under det påföljande året, kungöras i kyrkorna, samt derjemte, under nämnde lid, uppläsas vid början af hvarje ordinarie Häradsting.
Den inskränkning till endast faslighet å landet, hvilken i Rikets Ständers år 1835 afgifna förslag förekommer, har äfven i denna Proposition blifvit iagtlagen, enär ifrågavarande stadganden äro vida mindre behöflige, i afseende på stadsegendom, än hvad jord och hus å landet angår, och einedun, genom berörde inskränkning, kan undvikas att göra förslaget beroende af möjligen olika åsigter, i fråga om intecknande, för längre eller kortare tid, af hyresrätt till hus och lägenheter i stad samt af brukningsrätt till stadsjord.
Kong!. Maj:t förblifver Rikets Ständer med all Kongl. Nåd och Ynnest städse välbevågen.
Slott den 1 Augusti 1844.^ OSCAR L.
Herm. Gyllenhaal."
Utskottet har granskat denna Nådiga Proposition, jemte de i SiatsRådet och Högste Domstolen i ämnet hållne protocoll, hviJka åtföljt Propositionen; och som Utskottet till alla delar instämmer i de skäl, som Kong!.
Maj:t i Nåder anfört till stöd lör ifrågavarande förslag; får Utskottet, under åberopande af dessa skäl, och enär den, som, vid öfverlåtelse af fast egendom å landet, gjort förbehåll om nyttjande-rätt till någon del utaf samma egendom, eller viss afkomst deraf, ej skäligen bör njuta företrädesrätt för dessa fördelar, hvilka äro af samma egenskap, som köpeskilling, under andra vilkor, än de, som måste iagtlagas, derest dylik rätt för köpeskillings fordran skall erhållas, vördsamt tillstyrka; att Kongl. Maj:ts omförmälde Nådiga Proposition, angående intecknande af ej mindre lifslids-slädja och undantagsaftal, utan ock all annan afhandling om nyttjande-rätt till fast egendom å landet måtte af Rikets Ständer antagas.
Reservation af Herr Grefve Mö mer, C. G.: ”Ehuru jag ej kan undgå befara, att del nu föreslagna nya stadgandet om inteckning af undaulags-contract 16 Lag-Utskottets Betänkande, N:o 12. skall i många fall komma alt förorsaka enskilda lidanden och förluster, serdeles för sådaue ålderstigne, vid rälLcgångs-angelugenheler ovane samt till förstånd och minne förslöade fördelslagare, h vilka icke ega någon, som bevakar deras rätt och tillser, att icke tiden till inleckningssökande och densammas förnyande försummas, har jag dock, med afseende på de större och vigtigare skäl, som tala för förslagets antagande, ansett mig höra äfven med min röst inom Utskottet understödja' detsamma, men jag har dervid trott, att, då de merendels fattige fördelstagarne hittills på de fleste orter ansetts berättigade att utan intecknings-säkerhet varda bibehållne vid de åt dem utfäste förmoner, ehvad förändringar med egande-rätten sedermera inträffat, det skulle blifva för dem alltför betungande, att sjelfva bestrida inteckningskostnaden.
Af denna anledning och enär, såsom skäl för det nu ifrågasatte stadgandet, uttryckligen åberopats syftemålet att bereda större säkerhet åt köpare af fastighet på landet, att han icke efter köpets ingående måtte genom skyldigheten att fullgöra vid detsamma förlegade contract om undantag, dermed fastigheten varit belastad, få vidkännas opåräknåde utgifter, samt stadgandet följaktligen måste anses egentligen tillkommet till fördel för jordegarne; så och då, vid sådant förhållande, det icke synes mig vara med billighet öfverensstämmande, att icke allenast besväret med inlecknings-sökandet, utan äfven kostnaden derför skall drabba fördelstagaren och delta ej eller i allmänhet är händelsen vid andre inteckningar, om h vilkas anskaffande gäldenären merändels måste gå i författning, innan några penningar till honom utlemnas, får jag föreslå, att vid slutet af 3 § må göras ett så lydande tillägg:
Och vare jor degaren skyldig att vidkännas kostnaden för inteckningens beviljande och förnyande , der ej annorlunda är öfverenskommet.
I öfrigt tror jag äfven, att den uti 1 § förekommande mening "för att emot egande- eller inteckningsrält, hvilken tillkommer annan, än den, som upplåtit, eller lika med honom förbunden är, hafva bestånd” skulle erhållit elt nödtorftigt förtydligande, om den blifvit af följande lydelse: för att — — den, som jorden upplåtit eller lika med honom är till köpe-aftalets uppfyllande förbunden, hafva bestånd.” STOCKHOLM, elmén & granbergs tryckeri. 1844.
Lag-Utskottets Betänkande, N.-o 13. 1 M 13.
Utsk. den 7 Oct. kl. 1 e. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion om rättighet för fordrino-segare att hos Konungens Befallningshafvande erhålla så kalladt Promotorial i lagsökningsmål.
Uh ett hos "Vallofl. Borgare-Ståndet ingifvet och den 25 nästlidne Augusti till Lag-Utskottets behandling remitteradt memorial, har Herr Gi/lherg, G. kV., yrkat, alt Rikets Ständer måtte förnya sitt vid sista Riksmöte fattade mon af Kongl. Maj:t icke bifallne beslut, att Konungens Befallningshafvande boide meddela de borgenärer, som hafva fordringar utom de Län, hval est de sjelf ve ho, promotorial till fordiingarnes utsökande, samt alt, derest fordringsegare och gäldenär bo inom samma län, den förre måtte e-a att, genom Konungens Befallningshafvandes försorg, få det Utslå-, hvarå fordran sig grundar, för verkställighet afsändt till vederbörande utmätningsman, hvilken derefter borde, inom den för verkställighets-åtgärders fullbordan redan föreskrifné tid, hos Konungens Befallningshafvande redovisa, med vilkor likväl, att fordringsegaren till lösen af diarii-bevis och expeditionskostnad nedsatte ett erforderligt penningebelopp, deraf tilläfventyrs uppkommande öfveiskott kunde vid slutliqviden i Lands-Canzliet återfås.
Utskottet, som tagit denna framställning i öfvervägande, finner visserligen, att den rättighet, Rikets sist församlade Ständer velat bereda borgenärer, skulle i betydlig mon lätta utvägarne för dem att få utestående fordringai indi ifne; men då denna förmon icke kunde arxses motväga den olägenhet, som uppkomme derigenom, att Konungens Befallningshafvande blefvo besvärade med enskilda bestyr, främmande för deras egentliga embetsbefattning, och underkastade en ansvarighet för medel, som desse embetsman icke skäligen böra åläggas, tvekar icke Utskottet att tillstyrka, det måtte ifrågavarande framställning icke bifallas Stockholm den 20 September 1844.
St B rot. 1844, 7 Samt. 1 Afd. 5 ITäft. 1 2 Lase-Utsholtets Betänkande N.-o 13- Reservation af Herr Billström: ”De skal, hvilka föranlåtit mig att, i strid med HögUfl.
Lag-Utskottets nu fattade beslut, tillstyrka bifall å Herr G/I Ibergs ofvananmärkte motion, igenfinnas hufvudsakligen nti Utskottets vid tvänne föregående Riksdagar, neml. åren 1828 3osamti84o och 1841 > rörande enahanda fråga afgifna betänkanden, som af Rikets Höglofi.
Ständer blifvit godkände.
Utskottet har väl äfven denna gång tnedgifvit, att det äskade lagstadgandet skulle i betydlig mon lätta utvägarne för fordringars indrifning, och sålunda öfva ett nyttigt inflytande på creditväsendet i allmänhet; men Utskottet har dock, för alt icke ådraga visse embetsman ökadt besvär, jemte ansvar som förmenats vara för deras egentliga befattning främmande, förkastat motionärens, enligt min tanka, välgrundade förslag.
För mig vill det synas, som skulle, med antagande, att embetsman finnas för det allmännas skull, deras större möda eller ansvar icke få utgöra binder för befrämjandet af det allmänna bästa.
Och enär den ifrågaställa utvägen att vinna handräckning i utsökningsärenden, i följd af åldrigt bruk, redan eget’ rum och i viss mon blifvit genom utkomna Författningar sanetionerad samt dessutom inga olägenheter för de embelsmän, man nu velat skona, men väl ganska stor nytta för allmänheten deraf försports; så tvekap jag icke att vördsamt tillstyrka utfärdandet af en sådan Författning, som Rikets Höglofl.
Ständer år 1841 för deras del beslulit, innehållande följande föreskrift:
"Vill borgenär utsöka fordran bos gäldenär, som har sitt hemvist utonpi det Län, der borgenären bor, ege han alt till Konungens Befallningshafvande i samma Län ingifva sin till Konungens Befallningshafvande i det Län, der gäldenären vistas, ställda ansökning, med dertill hörande handlingar; och åligger Konungens Befallningshafvande i förstberörde
Län att öfversända ansökningen och handlingarne till Konungens Befallningshafvande i det andra Länet, hvilken sistnämnde har att, sedan gäldenären blifvit hord och målet vederbörligen till afgörande beredt, sitt Utslag meddela och till förstbemälde Befallningshafvande insända, för att borgenären emot lösen, tillställas, äfvensom att, uppå borgenärens i enahanda ordning skeende ansökning och derest fordringen är utmätningsgild, låta Utslaget till verkställighet befordra och derefter de indrifne medlen till samma Befallningshafvande insända, för att till borgenären, emot vederbörligt qvitto, öfverlemnas.
Bor - Lag-Utskottets Betänkande, N.-o 14. 3 gcnår vare alltid, så framt hans ansökning skall till någon åtgärd föranleda, pligtig utt förskjuta hvad, som till bestridande af möjlige kostnader i målet erfordras; äfvensom expeditionshafvanden vid det Lands-Canzli, hviIket ombesörjer Utslagets verkställighet, må ega att derför såsom arfvode sig tillgodoberäkna en half för hundrade af det, som indrifves.” Häruti instämde F. ven Zveeigbeigk från Skaraborgs Län, J. A. Zetterberg från Stockholms Län och Carl Et s son från Westerås Län. M 14.
Ank. till Ex/j.
Ulsk. den 7 Oct. kl, 1 e. m.
Betänka':de, i anledning af dels Kong/.
Magts Nådiga Proposition, angående förändrad lydelse af t i ad Capitlet Arf da-Balken och tillägg till ~ i ao Capit let af samma Balk, dels cck vackt motion om inrättande aj förmyndarekamrar.
Till Lag-Utskottets Utlåtande hafva samllige Riks-Stånden öfverlemnat förenämnde Nådiga Proposition, så lydande: ”Kong].
Majrts Nådiga Proposition Lill Rikets Ständer, angående förändrad lydelse af r §. i 23 Capitlet Ärfda-Balken och tillägg till 7 §. i 20 Capitlet af samma Balk; Gifven Stockholms Slott den i Augusti 1844* Vid förehafvande, af ej mindre Rikets Ständers underdåniga skrifvelse den i December 1834, hvarigenom Rikets Ständer anhållit, att förslog till förmyndarekamrar måtte utarbetas, och att Rikets Ständer sedermera kunde få i ämnet afvakta Nådig Proposition, än ock vederbörande Öfverdomstolars häröfver infordrade underdåniga utlåtanden, har Kongl. Maj:t, som delar Rikets Ständers uttryckta önskan, angående inrättande af ändamålsenliga förmyndarekamrar, och äfven vill åt detta ämne egna en fortfarande omtanka, men anser möjligheten af framgång i väsendtlig mon bero af de com - 4 Län-Utskottets BetänkandeNo 14. munala förhållandenas utveckling, och någon allmän författning om förmyndarekamrar icke för det närvarande kunna beslutas, hvadan omförmälda fråga ännu måste blifva hvilande, deremot funnit, att eu lagförbältring kunde utan uppskof åstadkommas, dels genom tillämpning af de i to, i i, i3 och 14 §§. i 5 Capitlet Ärfda-Balken af förslaget till ny Civillag följda grunder, så att förmyndare uttryckligen ålägges att, när fränder ej äro till, eller ej vilja granska hans räkning, -densamma hvart tredje år till Rätten inlemna och anvisningar meddelas derom, huruledes, vid förmyndares dödsfall eller försättande i concurstillståud, förhållas bör, till vårdande af de omyndigas angelägenheter, samt i öfrigt flera af nuvarande föreskrifter i ämnet vinna ökad ändamålsenlighet och bestämdhet, dels oek genom tillagdt stadgande derom, att stad, socken och härad må utse Gode män, att hafva tillsyn öfver förvaltningen af dithörande omyndiges egendom, och att desse Gode män skola ega i afseende härå lika talan, som närmaste fränder är tilllagd; hvilket sednare stadgande synes kunna inleda och utgöra en lämplig öfvergång till den ifrågakomne lagstiftningen om förmyndarekamrar, såsom gifvande ej mindre åt menigheterna väckelse och behörighet att hafva uppmärksamhet på förmyndarne, än äfven åt den förmyndare, hvilken behöfver tillsyn, en anledning mera än förut att med omsorg uppfylla sina pl ig ler.
På grund häraf vill Kongl. Maj:t i Nåder föreslå Rikets Ständer: i:o att i §. i ad Cap.
Ärfda-Balken må erhålla följande förändrade lydelse: ”Förmyndare skall, för hvarje år, afstilla rakning öfverallt det, han om händer häfver, att deraf skönjas må, huru han den omyndiges egendom förvaltat.
Af den räkning gifve han, vid hvart års slut, den omyndigas nästa fränder del, om så fordras: begära de det ej, vare förmyndare ändå skyldig att hvart tredje år tillställa dem räkning.
Äro ej fränder eller vägrade att räkningen granska; då skall formvndaren, hvart tredje år, sin räkning till Rätten inlemna; och förordne Rätten God man att den genomse.
Stad, socken och härad egen utse Gode män, en eller flere, att hafva tillsyn öfver förvaltningen af dithörande omyndigas egendom; och ege sådan god man samma gransknings - rätt, som närmaste fränder tillagd är.
Fi nna fränder eller Gode män, att förmyndare den omyndigas egendom ej rätteligen förvaltat, anmälen det hos Rätten; och pröfve Rätten af omständigheterna, om annan förmyndare förordnas må.
Är omyndig
Lill de år kommen, att han sjelf finna kan, det förmyndaren ej vä 1 hans egendom förvaltar; slånde ock honom fritt, att det hos Rätten angifva.” och 2:0 att till 7.‘de §. i 20 Cap.
Ärfda-Balken göres ett så lydande tillägg: ”Afträdes förmydares egendom till concurs och uppgifves för Rät - Lag-Utskottets Betänkande, JY.-o 14. 5 ten, alt lian föi mynderskap innehafver; åligge Rätten alt tillse, det ny förmyndare förordnad varder, och namne, der "förordnandet af annan
Rätt gifvas skall, God man alt den omyndiges rätt emedlertid bevaka.
Dör förmyndare ; varen hans arfvingar eller andre, som_ boet i vård hafva, pliglige att dödsfallet utan dröjsmål hos Rätten anmäla; och vården de den omydigas egendom och rätt, till dess annan förmyndare tillsatt varder.” Stats-hadets och Ilögsle Domstolens yttrande bifogas, och Kongl. Rlaj:t förbi ifver Rikets Ständer med all Kongl. Nåd och Ynnest städse välbevågen.
Slott den i Augusti iS.tj4* OSCAR. L. Ilerm. Gyllenhaal.”
Ltskottet, som jemväl erhållit del af de i Stats-Rndet inför Konungen och i Högste Domstolen i ämnet hållna pirotocoll, har i sammanhang med berörde Nådiga Proposition, förehaft ett af llögv.
Preste-Ståndet till Utskottet jemväl remilteradt memorial, deruti Hr Prosten Helén anfört, att han, al erfarenheten under en längre embetstid på landet, blifvil öfverlygad derom, att för va l
Lningen af omyndiges medel icke derstädes borde öfverlåtas åt enskild person, utan utgöra ett cornmunal-bestyr.
Det inträffade nemligen icke sällan bland allmogen, att de, som blilvit till förmyndare förordnade, saknade förmågan att skrifva, och således att föra räkning öfver förvaltningen, hvadan den redovisning, som de likväl slutligen en gång vid förmynderskapets afträdande, om ej förr, nödsakades afgifva, måste grundas på minnet, och derföre alltid blef opålitlig och bristfällig, Utaf detta förhållande bärflöte ofta kostsamma och obehagliga rättegångar, som icke sällan slutade med förmyndarnes ekonomiska obestånd.
Vid betraktande häraf och då a den andra sidan förekom, att förmyndare ofta af Härads-Rätterne tillsattes, 0,11 hv ilkus ledhghet och vederhäftighet de egde ringa eller ingen kunskap, och härigenom inträffade, att omyndiges egendom mången gång förskingrades af vårdslöse och oredlige förmyndare, syntes nödvändigheten påkalla en förändring uti de hittills, angående förmyndare-väsendet, gällande föreskriflei, hvilken kunde medföra tillräckliga garantier för bibehållandet och vården af omyndiges egendom; och ansåge motionären detta mål bäst kunna vinnas genom inrättandet af förmyndarekamrar, i afseende hvarpå han föreslagit. att i hvarje Pastorat pa landet skulle inrättas en förmyndare-kammare, bestående af 4 till 6, i sockenstämma valde, välkände, pålitlige och bofaste män, hvilka det skulle åligga att med gemensam ansvarighet emottaga och Lag-Ut&kottcts Betänkande, A\‘0 14. / förvalta all egendom, som tillhörde de omyndige inom församlingen.
Desse ledamöter skulle väljas för 2 eller 3 år, utan rätt till arfvode, och om någon af dem afgick, borde annan ledamot i hans ställe, genom val, utses; men före den fastställda tiden skulle ej någon ledamot ega att afsåga sig förtroendet utan giltiga skäl, som skulle å sockenstämma anmälas och pröfvas.
Till räkenskapernas förande finge antagas en dertill kunnig person emot skälig lön; och skulle förmyndarekammaren, hvars sammanträden borde ske i sockenstugan eller på något annat, tjenligt ställe, helst om söndagseftermiddagnrne, årligen vid sockenstämma i Maj månad inlemna redovisning för sin förvaltning, hvilken redovisning, jemte de erhåilne säkerhetshandlingarne, derefter borde granskas af serskild t utsedde Revisorer, som hade alt å sockenstämma antingen godkänna redovisningen, eller till rättelse anmäla, hvad dervid kunde vara anmärkt, derefter alla handlingarne genast måste återlemna» till förmyndarekammaren, för alt i kyrkokistan förvaras.
Namnen på ledamöterne i förmyndarekammaren skulle af Pastor uppgifvas för Härads-Rätten, som emedlertid fortfarande borde tillsätta förmyndare, livilka af Kammaren komme att emottaga hvad, som erfordrades till myndlings underhåll och uppfostran, med skyldighet alt för Kammaren redogöra för användandet deraf.
Till förvaltningskostnaden finge användas en procent af de omyndiges egendom, hvilken kostnad ej kunde ökas förr, än sådant pröfvades nödigt å sockenstämma; och skulle, när man hunnit myndiga år, samt qvinna blifvit gift, förmyndarekammaren för hela förvaltningen af deras egendom göra redo inför Härads-Rätten, som ensam egde meddela decharge.
Då, genom antagande af detta, Ilerr Prosten Helens. förslag, den af Kongl.
Maj:t i Nåder föreslagna förändring af 1 §. a3 Capitlet och 7 §. 20 Capitlet Ärfila-Balken^ ej vidare kunde komma i fråga, fordrar ordningen, att Utskottet öfver berörde förslag först meddelar yttrande.
Sedan, på sätt Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition innehåller, Rikets Ständer uti underdånig skrifvelse af den 1 December 1834 anhållit, att förslag till Förmyndarekamrar måtte utarbetas, har denna frågas behandling blifvit af Kongl. Maj:t i Nåder öfverlemnad till den efter 1834 års
Riksdag för åtgärders vidtagande i afseende på nya Lagförslaget tillsatta Comité, hvilken sedel mera under den 28 Maj i83q deröfver afgifvit underdånigt utlåtande; och enär, vid sistlidne Riksdag, yrkande om förmyndqrekammares inrättning på landet framställdes af flere motionärer, förskaffade sig dåvarande Lag-Utskott del al' nyssomförmälda underdåniga utlåtande.
Uti detsam - 7 Lag-Utskottets Betänkande, N.-o 14. ma både Committerade, efter en noggrann och genomförd utredning af ämnet, tillkännagifvit sig hafva kommit till den öfvertygelse, att en Lag om allmänna administrativa förmyndarekamrars inrättande, i form af municipalanstalter, ej kunde, utan afvikelse från liitLills erkända grundsatser för fötäldrars magt och myndighet öfver deras barn samt förnärmande af medborgares rätt, utfärdas, äfvensom alt dylika inrättningar i närvarande tidpunkt på de flesta ställen hvarken behöfdes eller skulle medföra nytta.
Lag-Utskottet, som uti dess Betänkande N:c> 81 ordagrannt intog Cominilterades utlåtande, så vidt det rörde frågan om förmyndarekamrars inrättande, förklarade då, att Utskottet, lika med Comitéen, var af den tanka, icke allenast att sådana hinder mötte för inrättandet af förmyndarekamrar, att det på de flesta orter skulle blifva omöjligt att några sådana tillvägabringa, utan äfven att omyndiges rätt genom de föreskrifter, som om förmyndarebestyret redan funnos utfärdade, vore i allmänhet så betryggad, att, om dessa rätteligen handhades, någon synnerlig våda för omyndige ej borde kunna uppstå; hvadan Utskottet afstyrkte bifall till förslaget om förmyndarekamrars inrättande och endast hemställde om en förändrad lydelse af i och 2 §§ i 23 Capitlet Ärfda-Balken, åsyftande skärpta controller derå, att förmyndare sin redovisningsskyldighet fullgjorde.