Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Modigt upptriidde hon mot de okunniga landtpresterna och visade, att det var deras pligt att understödja framiitskridandet samt bekämpa okunnigheten.
Inom kort hade Biviglianos befolkning fått ett annat sinnelag, de började förstå det goda, som gjordes för dem, och välsignade familjen Pozzolini såsom sina välgörare.
Dess besök i deras landsbygd blef en efterlängtad fest, och det fans ingen af godsets underordnade, som icke velat med sitt lif försvara sitt herrskap, om det hade beliöfts.
Signora Gesoalda var icke tillfreds med att hafva förbättrat sina underordnades materiela välstånd; hon ville ock utveckla deras af na- turen rika intelligens.
I Florens hade hon redan förut varit med om att upprätta asyler och barnhem; nu vände hon hela sin uppniärksumhet och oinsorg på Biviglianos landtbefolkning och tillbragte största delen af året bland den.
Biträdd af sin älskliga dotter Antoinette, stiftade hon der den första skolan, i hvilken hon sjelf och dottern utbildade lärarinnor och började undervisa såväl barn som äldre.
Vid upprättandet af dessa skolor hade Gesoalda ofantliga svårigheter.
att kämpa emot.
Med det reaktionära partiet, som hade intresse af att befolkningen hölls i okun- nighet och vidskepelse, utkämpade hon heta strider, men hennes fasta tro på mensklighetens behof af upplysning och rätt till framAtskridande gaf henne mod och kraft att besegra alla hinder.
Hennes skola blef snart för liten för att kunna mottaga alla, som, sökande vederyvickelse efter dags ' arbete i marken, kommo för.
att lara läsa och skrifva.
Ar efter år måste hon upprätta nya skolor, och ka- talogen för i år upptager namnen på 15 ' 7 elever som undervisas i 7 skolor.
Komniunalförvaltningen motsätter sig icke längre hennes arliete.
Tvärtom; i vintras erbjöd San Lorenzo kommun henne ett penninge- bidrag, om hon äfven der ville upprätta skolor.
Hon har förstått att inrätta dessa skolor mycket sinrikt för att kunna befordra den arbetande klassens behof, utan att lagga beslag på den dyrbara tid, som jordens skötsel fordrar.
Det finnes ingen viss skoltid; skolan är öppen hela dagcn till aftonen, och läraren sysselsätter sig hela dagen igenom med eleverna, som komma på hvarje klockslag, allt efter.
som de äro lediga.
Flickor och gossar, män och cpinnor lemna det tunga arbetet i marken, snygga,
254 upp sig litet och skynda till skolan.
Somliga gsi bort efter en lialf timmes tid, kallade af en eller arinan pli&amp; men iiterrända, när arbetet är gjordt och kunna pA detta sätt sysselsätta sig i den kara skolan utan att försuinnia det nödvändiga.
Signora Pozzolinis outtröttliga sträfvanden att befordra befolk- ningens vii1 äro icke blott erkända af hennes medborgare utan hafva ock tilldragit sig uppmarksamhet af italienska regeringen, soni tilldelat henne flera förtjenstmedaljer.
Det är naturligt, att det of ' fentliga erkännandet af hennes för- tjenster skall vara henne behagligt, men hon njuter af ett annat er- kännande, som är hennes hjerta kärare och som berör ' hennes själ på ett helt annat sätt; - det är de ungas högaktning och tillgifvenhet.
Vi hafva haft tillfiille att se bref till henne från unga flickor pti lands- bygden och fr5n unga män, hvilka såsom soldater äro spridda öfver Italien, och vi iniiste beundra stilens prydlighet, stundom elegans, men ännu mer känna vi oss gripna af glädje öfver den tacksainhetskänsla, kärlek och vördnad, de unga uttala i sina bref till den qvinna, soni gjort deras väl till sitt lifs m d.
Hon älskar deiii tillbaka nied en varm och uppoffrande, men tillika sund karlek, som icke dröninier on1 att bland sina elever se en Dante eller en Leonardo.
Jordbruket är Italiens förnämsta inkomstkälla, sade hon en dag, då talet föll på en ung, ovanligt begåfvad inan fr6n landsbygden; vi behöfva intelligenta och driftiga jordbrukare, och det skulle vara orätt att borttaga de bästa krafterna; gör honom derför till en förstsindig jordbrukare, och han skall blifva en heder för sitt stånd på samma gång han befordrar sitt eget och kommunens bästa.
* Vi kiafva i denna lilla teckning blott omnänit e n italiensk qvinna f r i n våra dagar, inen våra läsare kunna vara fullt öfvertygade oni, att det finnes inånga andra, Iivilkas sträfvan g6r i saninia ädla, valgöraride och uppoffrande riktning.
Ett sådant exempel är väckande, och afven ur denna synpunkt kunna vi e j annat än tillönska hvarje folk lyckan att ega många signora Pozzolinis likar.
255 Öfversigt af nyutkommen literatur.
Här i Sverige hafva vi sällan haft i bokform att uppvisa så be- tydande inlägg i cpinnofrågan soni i år.
De utgöras bl.
a. af FZickskoZe- kom c ' t 6 IZ s bet Anka nd e r ö r a n d e de) L Q r ini ig a u ng d o mens u p p t o st TCI rL * &gt; samt A ' p6rsmdl i qriiznof ' n7gaw cif Emil S c e n s h.
(Fahlcrantz.
Stock- holm 1888.
Båda dessa arbeten förtjena största uppmärksamhet.
Betänkandet är märkligt redan derigenom, att det icke, sisom föregående komithbetänkanden elier riksdagsförhandlingar i frågan, utta- lar blott muns tankar om den qvinliga ungdomens uppfostran utan ockss pinnors.
För första årgången blef nämligen d.
6: te Nov.
31885 tvänne clvinnor Fru S. Adlersparre, född Leijonhiifvud, och föreståndarinnan för statens normalskola för flickor, Frökkn Hilda Casselli kallade att ingå i den, på grund af riksdagens skrifvelse förordnade komiten för utredning af vart qvinliga undervisningsväsende.
Betänkandet är af he- tydelse äfven derför, att det icke betraktar skolan såsom ett enstaka, iso- leradt faktum, en institution som är till för sin egen skull, utan ställer hem och skola i närmaste samband, pfivisande bådas pligt och rätt, hå- das brister och företräden samt bådas beroende af hvarandra under ar-.
betet för det samfälda malet: barnens sunda utveckling.
Vidare torde betänkandet innehålla den mest omfattande fram- ställning, som ännu liar varit i tryck tillgänglig, af de kraf, som böra t. ställas p i den qvinliga ungdomens fysiska uppfostran.
Derjemte framlägges komiterades kritiska granskning af det nuva- rande flickskoleväsendet, med dess ljuspunkter och skuggsidor, samt i bredd dermed en fortlöpande skildring af de många och djupt ingri- pande reformer det kräfver.
Huru härunder förslag framkomma för skolans organisation och undervisningstoffets begränsning, huru plan fram- lägges för de lägre gossläroverkens förändring till samskolor, huru be- hofvet af ännu ett högre seminarium, tillgängligt äfven för akademiskt bildade yvinnor, påpekas, huru nödvändigheten af en sund ekonomi för skolorna, i förening med nödig kontroll, framhålles, detta kan här endast antydas och utgör likväl blott en ringa del af det rika innehallet.
Det kan icke vara vår mening att framställa komiterades förslag och åsig- *) Betänkandet, 361 sidor stor oktav, kan reqoireras till pris af blott 1 kr.
50 öre genom hvarje bokhandel.
Äfven Fredrika-Bremer-Förbundets Byrå, (Stockholm 5 ikfalmtorgsgatan) åtager sig att anskaffa b e t h k a n d e t till ofvannämda pris jemte ersättning för frakt.
256 ter s k o m ofelbara, tvärtoni är man beredd p i ganska mycket inotstAiid från flera håll; men sd ?ngcket torde vara risst, «tt betänlicindet 0;).
$nna tilltrdde till alla lienz och sko lo^ der mc1n ?ned n17rctr s ö k e r ntt fiirbuttici $flicko~v~as up~~fostrnn.
* * * Hr &amp; mzsr ' n.s ofvannämda skrift utgöres af hans i Dagnys Maj- liäfte omn5mda föreläsningar, ytterligare utarbetade.
Bokens hufvud- ämne är qvinnans äktenskapsålder och dess inflytande dels p5 qvinnans egen utveckling och hennes förhåilaiide till mannen och familjen, dels på hennes barn, och i följd deraf p t: hela folkets förniåga af fysisk, sed- lig och intellektuel utveckling.
Ju lägre qvinnans äktenskapsålder, desto barnsligare och mera outvecklad förblir Iion sjelf och desto lättare för- tryckt af mannen; desto svagare blir också hennes afkomma och desto 15grc den standpunkt hela nationen intager på odlingens trappsteg.
Förf: n vill derjemte visa huru den tidiga äktenskapsåldern orsakar qvin- nornas öfvertalighet, samt den deraf uppstående konkurensen mellan män och qvinnor i kampen för tillvaron, hvilken konkurens, enl. förf: n, 2r qvinnofrågans A och O. Äfven om man ej i alla punkter delar förf: ris iiskådningssätt, läser nian hans bok nied spändt intresse och har af den en rik behållning.
Det är att hoppas att Dagny kan egna den en ut- förligare granskning, men under afvaktan derpå, ha vi här velat ge en antydning 01x1 dess innelilill och anbefalla den till våra läsare siisom ett liögst värdefullt och tankeväckande inlägg i den hos oss bedröfiigt fattiga literaturen i cpinnofrågan.
Fröken Ellen Keys föredrag i Helsingfors om gift qvirinas egan- derätt, har utkommit i bokforin och innehåller en synnerligen god hi- storik af frågans utveckling i Sverige, franistäld i ett lätt och tilltalande spri ' &amp;, som i slutorden höjer sig till verklig vältaligliet - en förtjenst som är ytterst sällsynt hos afhandlingar i detta ämne.
Ett par goda inlägg i cpinnofrågan från finsk sida hafva vi äfven att omnämna: ' Om clt~iiz ?zoLcpp~osttrni2 ' &lt; af L u c i n a Nagrnaiz, skrifven på uppfordran af Finsk qvinnoförening, samt en skrift om yvinnan på de praktiska arbetsområdena af T e r n Hjelt.
Båda äro goda arbeten i frisinnad anda och praktiskt syftn, och skola nog i sin mån bidraga till lösningen af de vigtiga frågor de afhandla. '
Aterstår att nämna ett arbete, som kan räknas till verldsliteratu- ren i den sociala frigan.
Såsom facitboken förh5ller sig till skolbar- nens rakneproblem, så förhAller sig detta arbete till John Stuart M i k skrift oin qvinnans förtryck, visande huru en god del af de problem som der uppstäldes kunna lösas.
Det ifrågavarande arbetet, handlar nämli-
gen om yvinnans upprättelse ur sin förtryckta ställning, såsom detta upp- rättelseverk gestaltat sig i Amerika under 40 års träget och oafbrutet arbete.
Ännu återstår väl mycket att göra, men det redan utförda ter sig dock soni ett jätteverk.
" International Council oj ' 2.thnen 1888 " är en stätlig bok, " a splendid volu~ne ", om nära 500 sidor i stort for- inat och vackert band.
Dagnys läsare fingo af uppsatsen i hennes var- hiifte en liten aning om det storartade mötet och dess betydelse.
Här föreligger nu en fullständig redogörelse för dess förlopp och i och med detsainma en genomgående historik öfver den amerikanska qvinnans utvecklings-historia intill denna dag.
Man läser och häpnar och vet ei om man skall sänka sitt hufvud till erkännande af de amerikanska qrin- nornas öfverlägsenhet, eller höja det i glad stolthet öfver att ega systrar.
så starka i vil,ja, så modiga i handling och dock så varma till hjerte- laget.
Vi välja det senare och sända öfver Atlanten en hdertlig nyiirs- önskan för fortsatt framgång i det redliga arbetet.
Påståendet, att vår tid icke är poetisk, jäfvas, till bokstafven om * ocks,E kanske ej alltid till andan, af de sista årens vittra produktion i vsirt land.
Från fjolaret ega vi särskildt i kärt minne S ' noi7skgs nya diktsamling och Btciåths diktcykel, Mari t Vallkulla.
DB Dagnys alltför begränsade utrymme ej niedgifver att iioggrant anmäla hvarje nyutkom- men vitterhetsprodukt, vilja vi här hänvisa till Estlanders ypperliga och lärorika kritik af den förstnämda diktsamlingen i Finsk Tidskrift för Septernber.
Marit Vallkulla skall säkert ej heller läsas och glömmas såsom vanlig jul-literatur, utan småningom tillvinna sig en allt mera fast plats p5 lierninens bokhylla, såsoin hon i rikt mått förtjenar.
Modet att utgifva salongsupplagor af gamla eller nya lyriska dik- ter eller diktsamlingar, omklädda i granna praktband, prunkande med halft religiösa titlar i stora guldbokstäfver, samt beledsagade af mer och mindre lyckade illustrationer, har från utlandet upptagits med begärlig- het äfven hos oss, men äro i vår enfaldiga smak en afart af jul-literatur, ett slags bastard af sällskapsnöje och andaktskänsla, som hvarken till- fredsställer sällskaplighetens eller andaktens kraf.
Lyrikens omklädande i bild är visst också en af konstnärens vanskligaste uppgifter, helst när det händer att humoristen får sig ålagdt att illustrera det sublima, eller när en talent, som utmärkt sig i återgifvandet af barnanaturens skälm- ska gratie eller i ornamentikens fina och fyndiga konst, tvingas att in- tränga pA den stora konstens otnråde med symbolisk figurskildring.
Carl Larsson och Jenny Nyström niå göra sitt allra bästa, så läser den, som älskar äkta poesi för dess eget värde, Wallins Dödens engel
235 och W i r s h m. fl.
innerliga stämningsdikter lieldre i de gamla slitna exernplaren, än han uppsöker dem i de prunkande salongsupplagorna, hvilkas bilder kanske alls icke motsvara de ljufva intryck, ornöjliga att fånga på ritstiftets spets, soin han erfor vi deras första läsning och som ännu, osynliga för andra, skyin ta fram för honom nieilan hvardagsuyp- Iagans nötta blad.
Helt annat med berättande skaldestycken süsoni Frithiofs saga, Fänrik Ståls sägner, Humleplockningen, m. fl.
De hehöfva ingen sär- skild stämning för att njutas, och de helsas derför med glädje i sa- longen så väl som i hvardagsrniiimet af gamla och unga.
Små- ningom utkomnia också de i förstone dyrbara verken i prisbilliga upp- lagor, så väntas Frithiofs Saga med Professor Malmströms illustrationer (Norstedt S: Söner) till billigaste pris.
Sådana skrifter blifva då till- gängliga också för det mindre beinedlade hemmet och varda först s i i god mening populära.
Vi behöfva ej tillägga, att den omamentala illustrationen, der deii lir sinnrik och fyndig, och, tecknaren såsom denny Nyström bättre an någon annan förstir, följer diktarens skiftande lynne, endast kan tjena att förhöja värdet och nöjet af en fin eller karaktärsfull dikt.
Derernot förekommer det oss soni ett fattigdomsbevis när frani- stående, nu lefvaride skalder icke få sina nya arbeten utgifna i sjelf- ständiga upplagor till rimliga pris, utan instuckna i dessa evigt Ater- kommande salongsupplagor, hvilka ofta äro så ymnigt illustrerade, att dikten nästan behandlas som bihang till bilden, samt så dyra, att de för bli fva P ndnst salongs - lekt yr.
Har hafva vi blott velat antyda faran för ett missbruk, nien skulle vara glada on] v&amp;r tanke fördes vidare.
* &gt;i; * Året 1888 har icke varit mindre rikt på vittra idrotter än dess föregångare.
Så har helt nyss en ny samling Dikte ?.
af K. A.
Melii2 blifvit tillgängliga i bokhandeln.
De m h g a vännerna af Humleplock- itingens skald, skola säkert nicd glädje tillegna sig dessa nya dikter, alla rent och harmoniskt klingande, niånga sjungande på en ny ton.
Samlingen är icke illustrerad och det med rätta, men den är fint och enkelt utstyrd.
H ?- T i g e i w h ö l d s bebådade volym af naturpoesi och reseintryck, hafva vi, d i detta skyifves, ännu ej sett, nien hoppas att den unga skalden deri skall visa att han är mäktig att, iiied den vackra forin ucli rena grundton, soni han s i vackert anslagit i de med Sv.
akad: s.
stora pris helönta dikterna, förena ett nytt, rikt och genoinlefvadt in- ne h å11.
Den af Hr K. Warburg utgifna samlingen af den allmänt och djupt saknade Poiztti.9 Kikners vitterhetsarbeten, skola helt visst med rörelse och vemodig gläd@ helsas, icke minst af dem som i Tidskrift für Heminet lärde känna det första och kanske yppersta af hvad han i den arten skref: X i 7 z modei-s testanzente.
Dagny har här nedan S t t det värdefulla arbetet anmäldt af en sympatisk penna.
Ännu ett par poetiska arbeten vilja vi omnämna i vår korta öf- versigt.
De härröra af e n ganimal och e n helt ung, ny författare: Den gamle välbekante €Ie ?-ma / i Sdtherbe~g har stämt sin lyra och besjungit Jh ?iferzs ubfr.entyr i 20 sånger.
Den unge, hittills inom literaturen fullkoinligt obekante Vei * ner ron Heidenstam har samlat sina intryck från V d f a r t och Vun- (7rings&amp;r, hvilkas kärna utgöres af Österländsku minnen och myther.
En jemförelse inellan åldringens och den unges sätt att se och aterge Usterlandets lif skulle vara af ett egendomligt intresse.
H; ir måste vi dock inskränka oss till en flygtig bild.
Herman Sätherbergs väl afriin- dade dikt liknar den sista droppen a f en drufva, soni på 4O: talet gaf sin första skörd.
Heidenstams dristiga utkast åter, erinra om ett ungt eldigt vin, som sprdngcr flaskan och springer i luften med hade skum och drägg.
Hon lofvar stort, denna nya käcka diktargåfva, men hon liotar också, trotsande stunclorri både bokstaf och ande, moral och re- ligion.
Och likafullt hoppas man.
Hunifiir?
Kanske derfiir, att i " det tonima husetU, skaldens själ, ännu hänger yvar i vissnad krans bilden af henne, ' soni bedt för hans väl ' ' - bilden af ' en liten vacker svart- kladd qvinna med mössan stärkt på gammalmodigt sätt "?
Huru som helst: Kan man en gång om denna skaldgilfva säga som Geijer om iiktenskapet: ' Gud ske !of, hon q-et2czr sig! "
då blir.
hon en lycka, en heder för vår vitterhet.
En utförligare anmälan följer.
Den nyare prosadikten har Dagny ännu ej sett men hoppas fram- rleles fa tillsammans med läsaren kasta en blick så väl på Amanda Kerfstedtc Eva som på Heleiie Nybloms och Leas berättelser, m. in.
E s s eld e. Pontus Wikners vittra skrifter i urval af Karl Warburg.
O. L. Lamms förlag.
D i nied Julens annalkande bokmarknadens flod börjar stiga, samt fylla fönster och bord med lockande nyheter, framträder ur.
denna blan- dade hop en bok på liuilken anmälaren särskildt vill fiista allmänhetens
a akt.
Det ä r en samling skrifter af vsxlande inneliill och form, som under benämningen Pontzis Itzkners cittra skylfter af vännen och Iär,jungen Karl Warburg här samlats till ett helt från de olika kalen- drar och tidskrifter, der de en gång sågo dagen.
De äro ganila van- ner och bekanta och torde i livars och ens af sina forne läsares sin- nen väcka till lif intryck, som om de ock slumrat under lifvets mån- gahanda aldrig till fullo utplånats, ty hos dem alla bor en gnista af den kärlek som går genoni verlden.
De äro ock alla klGdda i detta klassiskt ädla språk som var W i k - ners egendom och som han lärt i umgänget med antikens andar.
I en tid, då olika riktningar kämpa om insteget i henirnets och fantasiens verld, skall denna skönliterära samling med sitt stora konst- värde och sin rika färgton blifva en kärkommen gåfva så för gammal som för ung, ty der skall, Iikasom i hafvets klara våg, återfinnas såväl ungdomslifvets brusande böljeslag som det mognade lifvets tankedjup.
Boken innehåller icke alla, men väl de bästa af de berättelser som Wikners hand nedskrifvit.
De återfinnas der ordnade i tidsföljd Först möter oss alltsi i den vårliga skizzen Filosqferzs morgon- cirönzma~ vår samtids ynglingalif med dess sökande efter ett lifsnial, dess längtan efter stordåd, samt dess mottaglighet för intryck af lifvets skönhet och kärlek.
" Jag drömde ", säger Aristokles, ' om framtida storhet.
Jag skulle blifva en man till hvilken Athens folk skulle skada upp såsom till en räddare och dess framtida väl skulle ligga i min h a n d.
" Jag drömde, att Apollon lagt lyran på min arm och att, när jag slog mina toner på dess strängar, lyssnade stad och land, skog och dal.
Lagern omkransade min tinning och jag stod som skaparen af en ny, e n strilande verld.
" Jag drömde, att jag hade funnit det fullkornligt sköna uppenba- radt i hennes anlete, som jag tillbad.
Hon log mot mig och jag vis- ste, att hon - det fullkoniligt sköna -- skulle blifva min brud.
Jag dåre!
- Det var blott en dröm ".
Men den drömmen drömdes i skiftande bilder af flere unge män} &gt;] and det för den dåvarande Upsalaverlden välbekanta ' ' Namnlösa säll- skapet ', hvilka i kalendern " Sånger och berättelser af Nio signaturer " offentliggjorde sina ungdomsförsök.
Och lifvets gerning har sedan sagt oss hvad som af den drömmen blef till sanning i dessa unga skalders framtida verk.
En berättelse af fulländad skönhet till innehåll och form är, ifi ?z moders testamente, som först utkom i Tidskrift för hemmet lS69.
Den skildrar brytningen af kristendomens morgongryning i for-
litillande till den åldrande verldsåskådningen.
Barndomsminnenas blek- nande bilder draga den sjuttonårige Adeimantos själ till den bortgångna nioderns rena gestalt och han känner hennes ögon fästade på sig hvarje ging han.
ser en mycket klar stjerna eller hör talas om en ädel ocli stor handling.
Det enda minne han har af sin moder är en bit lialft förbrändt pergament, som hon till en afskedsgåfva insytt i den späde sonens kläder, och hvars dunkla ord han fåfängt söker tolka med hjelp af ' filosofernas skrifter.
Stundom sammanflyter moderns skugga med en annan bild som inträngt i hans hjerta, den femtonåriga Aretes.
Det är renheten han söker, id6ernas renhet, och han tror sig främst finna den personifierad hos Artemis, den tysta, hemlighetsfulla stjerne- nattens gudinna, till hvilken han beder att lian må blifva ren som En- clymion och att han i stilla sjelfbegrundning m$ öppna sin själ för hiin- melska inflytelser.
Efter tio år återfinna vi Adeimantos, Paralos ' son, som en inog- nad filosof, färdig, att för sin mästare uti boken om " Artemis eller själens renhet " frainbära resultatet af sina mångåriga forskningar.
Vid lians sida star hans maka, men det iir icke Arete hans ungdoms älskade.
Under samtal med en gaminal vän, på en resa, upprullas dc gångna arens händelser och i dem alla skönjas verkningarne af de dunkla or- den på pergamentslappen, hans m o d e m testamente.
Vid resans slut skall han hinna sitt mål och med sina skrifter för verlden tända ljuset af en ny dag, men dessförinnan möter honom ett eldprof, hvaruti han förlorar allt livad han hittills skattat högst.
Ensam räddas han efter skeppsbrottet på Patlimos strand af Johannes, Guds sons sändebud, och först här finner han i Kristus det renhetsideal han så länge sökt.
Nu kan han tyda de dunkla orden i sin moders testa- mente, men den plats han sedan vinner blir ej i raden af nienskliglie- tens store tänkare, utan bland kristendomens martyrer.
I den följande skizzen Allt eZler i n f e t, tv % blad ur en panteists dagbok, torde vi delvis läsa skildringar ur Wikners eget barndoms- ocli själslif omspunna till en sa småningom klarnande lifsbild, der den pröf- vade gamle slutar med att af denna verld icke fordra mer än att hon skall vara en förgård till den eviga, emedan det blott är den eviga verlden förbehållet att på ett fullkomligt sätt gifva allt.
~Mmitegnas iingel, en egendomlig framställning a€ historien Orkl en historia skildrar under gruppering af enskilda personer från olika tider mensklighetens utveckling genom hatets och kärlekens principer intill den fullkomliges uppenbarelse på vår jord - hans, som benäm- nes den skönaste b l a d menniskor, och som går till döden för att öppna förlåten till evighetens skönhetsverld för jordens barn.
I detta försök
262 att föra Messias historia så nära som möjligt till vår tid liar Wikner haft flere efterföljare, men ingen penna torde dervid hafva öfverträf- fat hans.
Följa så i ordningen den satiriska polemiken Vafcaren i K o - 7-inth och den humoristiska novellen Ett stycke textkritik, hvilken se- nare väl ingen kan läsa utan både rörelse och löje.
I fin uppfattning af det koiniska och förmåga att bakoin detta skymta det gedigna goda var Wikner en mästare, och han hade också i sin barndoms originela umgängeskrets haft rikt tillfälle till sådana iakttagelser.
Vi hafva nu hunnit en annan afdelning inom föreliggande skrift- samling.
Den innehåller tvenne föredrag, Narkissos sagan och Kul- turens ofewusen, hvilka på sin tid inottogos med den mest spända uppmärksamhet såväl af fylda åhöraresalar som af vidare kretsar.
Här- till har fogats nagra stycken i bunden form och slutligen Wikners oför- gätliga tal till studenterna vid flere tillfiillen~ samt en del bref i utdrag.
Det gAr ett starkt subjektivistiskt drag genoni allt hvad Wikiier talat och skrifvit.
Gången af hans egen personliga utveckling återfiii- nes tydligt i hans skildringar, och sanimanställa vi dessa med de utdrag u r hans href sorn Iiär skänkts oss, skall ' rians begdfvade personlighet för oss framstå klar och lefvande sadan han lefde, tänkte, verkade ocli led ibland oss.
Ty lidandet utgjorde en vigtig faktor i Wikriers kän- sliga själslif, och det ä r just detta, under många former genomkämpade lidande, hvilket dock aldrig inäktade rubba hans ideala Askidning, soni ställer honom så högt.
Det är ock detta soni lärt honom att förstå de unges kamp i lifvet med en sympati soni trängde till 1ivar.ie uiig- domligt och skönhetsälskande sinne och gjorde honom till ungdomens vän och kamrat i sträfvan och i vunna segrar.