Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
För att bidraga, att så vidt som möjligt, sätta en gräns för tjock mäskning, måste afjäsningstiden bestämmas, och kommissionen har antagit 5 dygn vara vid vanlig mäskning fullkomligt tillräckliga för afjäsning af hvarje kar.
Kommissionen tänker derföre föreslå upptagande i lag^n af etti stadgande, att hvarje mäskekar skall vara tömdt inom 5 gånger 24 timmar från den tid mäsken är påfylld detsamma ifrån kylskeppet.
Dels för att häröfver kunna föra kontroll, och dels för att man skall kunna veta huru många gånger hvarje kar, under den tid bränneriet är i gång, varit fylldt till afjäsning, mäste finnar under kontrollörens förvar ett protokoll, hvaruti dag och timma anföras, när hvarje mäskekar fylles och tömmes, likasom öfver hvad annät kontrollörerna kunna hafva att anmärka hvad rörelsedriften angår.
Derjemte måste det åläggas kontrollörerna att tillse: 4.
Att till mäsken icke sättes jäst, förr än den kommer på kylskeppet.
Härifrån undantages dock den mäsk, som begagnas till proljäst, och som, efter hvad kommissionen ämnar föreslå i lagen, icke får utgöra öfver 4/5 af profkarets rymd; 2.
Att mäskekar-rummet icke ökas genom tillsättning af lösa ringar eller på annat sätt, samt att den mäsk, som under jäsningen kan rinna öfver karets rand, icke slås tillbaka i samma kar, utan göres obrukbar till bränvinsbränning elter på ofvan anfördt sätt användes till jästbildning; 5.
Att mäsken icke utspädes i mäskekaret, mäskreservoiren eller mäskvärinaren, ej heller i pannorna med annat än den erhållna lanken, samt att ej heller denna utspädes innan den bringas tillsammans med mäsken eller tages i pannorna till förnyåd afdestillation; 4.
Att uti bränneriet icke förefinnas andra kar och redskap (hvarunder naturligtvis icke innefattas byltor, skopor, pumpar o. s. v.) än de uti anmälan och på ritningen upptagna, liksom att der ej finnas andra rännor, rörgångar eller kanaler mellan de olika karen, än nödvändigt är för en ordnad och laglig rörelse; 5.
Att mäsken i mäskreservoiren efter hvarje påfyllning från mäskekaren minskas i proportion till hvad som afbrännes; 6.
Att icke i samma mäskokar begagnas materialier, som, enligt hvad förut är sagdt, äro olika beskattade, med mindre att vederbörande finna sig uti att hela karet beskattas efter den högsta satsen. 7.
Alt intet kar begagnas till annat ändamål än uppgifvet är, och isynnerhet att afjäsning icke företages i något annat än i de till skatt anmälda mäskekaren, liksom att till bränneriet icke töres afjäst mäsk till afdestilleriug, hvarföre uppmärksamheten bör t. ex. synnerligen fästas på de kärl, som ditkomma för afhemtande af drank; Vidare mäste kontrollören vara tillstädes och tillse, när mäsken ifrån kylskeppet fylles i mäskekaret, för att derom kunna göra erforderlig anteckning i protokollet, nemligen så väl hvad angår tiden, sorn materialets beskaffenhet, hvarjemte, vid hvarje sådan anteckning, följer kontrollörens underskrift, hvilken anses egafull bevisningskraft, derest egaren eller någon på hans vägnar icke genast på stället deremot gör anmärkningar, hvilka likaledes införas i protokollet.
Ett stort stöd för kontrollen skulle det vara, om det ålades kontrollörerna att i ofvannämnda protokoll införa anteckning för hvarje gång pannorna fyllas med mäsk och med huru mycket; ty derigenom kunde man icke allenast förvissa sig om, att det ej blefve afbrändt mera mäsk, än som varit beredd i de skattlagda karen, utan man skulle äfven hafva ett band på kontrollörerna, hvarigenom deras ständiga närvaro i bränneriet kunde kontrolleras. 20 Norska Kommiss.
Detta tror sig kommissionen emellertid icke för närvarande kunna föreslå, så längs man ingen erfarenhet har huru fort afbränningen kommer att ske, när pannskatten blifver upphäfd.
Såsom afbränningen nu föregår, skulle det nemligen icke kunna låta sig göra, då pannorna fyllas sä många gånger i timman, att kontrollörerna ej finge tillräckligt rådrum att hafva inseende öfver rörelsen i öfrigt, i fall de skulle vara närvarande hvarje gång pannan fylldes.
Skulle det deremot sedermera visa sig, att man införde en mera långsam afbränning, skulle den antydda kontrollen öfver afbränningen vara ganska nyttig.
Eftersom afgiften kommer att beräknas efter de anteckningar om de olika mäskekarens påfyllning och tömmande, som innehållas i de protokoll, som af kontrollörerna skola föras, mäste dessa vara ansvariga för, att protokollet icke förkommer, samt derföre städse hafva det under deras förvar, liksom de vid hvarje veckas utgång böra taga en afskrift derutaf, hvilken i städerna tiilställes by- eller skattefogden, och i landtdistrikterna med först afgående post vederbörande fogde, för att af honom begagnas för uträkning af afgiften och såsom bilaga till räkenskaperna.
Vid bränningsterminens utgång, eller när ett bränneri upphör med sin rörelse för den terminen, skall sjelfva protokollet tillställas nämnde embetsman, och af honom insändas till finansdepartementet, sedan han öfvertygat sig om dess öfverensstämmelse med de förut erhållna afskrifterna, för så vidt dessa icke redan skulle vara insända med räkenskaperna.
Vid hvarje förfallotid bör bemälte departement tillställas en beräkning öfver afgiften med tillägg af huru mycket derutaf är inbetaldt, samt hvad som kan vara gjordt för restantiernas infordrande. f nämnde protokoll måste tillika anföras om rörelsen genom någon tillfällighet varit afstannad under någon tid, samt huru länge; om något svekfullt eller annat straffbart förhållande yppat sig o. s. v.
Protokollerna få icke makuleras eller förändras genom radering eller öfverstrykning, utan hvarje felskrifning rättas medelst speciell anmärkning.
Kommissionen inser visserligen, att det förhållande, hvaruti kontrollörerna komma att stå till bränneriegaren genom att hafva en stadig bostad i hans hus, icke är det önskligaste för kontrollens betryggande,' i det att dels chikaner från den sednares sida, och kontrollörens naturliga intresse att stå på god fot med honom, dels bestickningar, som på så många sätt kunna användas, lätteligen kunde beveka den mindre starke att glömma sin pligt, om just ej till den grad, att han tåt olagligheter, som föregå inför ögonen på honom, dock så vida att han underlåter att föra den tillbörliga stränga tillsynen, samt ser genom fingrarna med ett och annat, som kunde förekomma honom misstänkt.
För att så mycket som möjligt förekomma detta, har kommissionen trott sig böra tillråda, att kontrollörerna oftare flyttas från det ena bränneriet till det andra.
Derjemte anser kommissionen det vara högst nödvändigt, att dessa kontrollörer, som böra vara edsvurna, sättas under en öfverkontroll, som på obestämda tider dag eller natt kunde infinna sig i brännerierna, för att tillse om kontrollörerna äro på deras post, om protokollerna föras ordentligt och riktigt, hvilket sednare med någorlunda säkerhet kan bedömas genom undersökning af mäsken uti karen, samt om allt i bränneriet är i laglig ordning.
Dessa öfverkontrollörer, som för öfrigt icke behöfva verka i förening med hvarandra, utan hvar för sig, skulle då tillika bestämma om underkontrollörernas flyttning, oeh borde, liksom dessa, vara edsvurna.
Vid deras inspektioner af brännerierna böra de i det ofvannämnda protokollet anföra den tid, de kommo tillstädes, samt hvad för öfrigt de kunde hafva anledning att anmärka, angående kontrollörernas- förhållande samt rörelsen i bränneriet, samt i händelse att olagligheter eller felaktigt förhållande förefunnes, derom inberätta,, hvarjemte de böra hafva rättighet att suspendera underkontrollörer, som befinnas åsidosätta deras pligter, samt i stället förordna andra, hvar - Norska Kommiss.
Bränvinsbrunningen.
24 om genast måste inberättas.
Öfverkontrollörerna har kommissionen trott böra utnämnas af Konungen, och underkontrollörerna af vederbörligt departement.
De förras antal anser kommissionen kunna bestämmas till 5, nemligen en för Aggerhuus, Smålänenes, Buskeruds, Jarlsbergs och Laurvigs samt Bratsbergs amter, en för Hedemarkens och Christians amter, en för det Trondbjemska och för sydliga delen af Nordlanden, och 2:ns för den öfriga delen af riket.
Underkontrollörernas antal måste deremot blifva obestämdt, i det detsamma måste rätta sig efter det antal bränncrier, sora vöre i rörelse.
Angående deras utnämning har kommissionen tänkt sig, att vederbörande departement borde i tid kungöra i de offentliga tidningarne, att sådana tjenster voro lediga, med tillkännagifvande af, att ansökningar om beställning såsom kontrollör kunde inlemnas genom vederbörande amtmän, hvilka det tillika borde åläggas att förklara sig öfver de sökande, nemligen huruvida de kunde anses passande, hvarefter de mest lämpliga skulle utnämnas och tagas ed utaf.
De som sålunda blifvit utnämnda skulle förpligta sig att vara beredda, att, när helst så fordrades, infinna sig i de brännerier, dit de kunde beordras.
För att de skulle kunna vara tillstädes vid rörelsens börjande, borde det åläggas hvar och en som ämnade bränna bränvin, att anmäla detta i tillräcklig tid förut för den embetsman, åt hvilken uppmätning, stämpling och försegling af bränvinsapparaterne äro uppdragne, hvilken tid kommissionen anser böra bestämmas till 4 veckor i landtdistrikterna och 8 dagar i städerna.
Så snart en sådan underrättelse inkommer, skall länsmannen genast underrätta fogden derom, och denne beordrar då 2:ne af de närmaste kontrollörer att vara tillstädes i bränneriet på bestämd tid. 1 städerna besörjer polismästaren om att kontrollörerna tillsägas.
Föranleder någon bränvinsbrännare genom sin anmälan att kontrollörer sättas i verksamhet, utan att de blifva begagnade till kotrollering af hans bränneri, bör han ersätta de utgifter, som dermed äro förenande.
Då detaljerna vid kontrollens utförande förmodligen komma att ardnas gonom särskilda instruktioner, har kommissionen endast velat helt lösligen uppgifva huru hon tänkt sig denna ordning, och öfvergår nu till en undersökning af huru stora omkostnader, som kontrollen kan antagas medfpra.
Den första frågan, som här möter oss, är huru många brännerier man kan antaga skola komma att vara i gång under de här föreslagna vilkor.
Fastän detta icke med någon säkerhet kan förutsägas, tror kommissionen dock, att hon kommer det rätta någorlunda nära, om hon till grund för beräkningen lägger det antal brännerier, som under sistförflutna år varit i gång, och jemför deras produktion med den, hvilken kommissionen trott sig böra för framtiden utsätta såsom minimum för hvarje bränneri, nemligen 4,300 .potter dagligen.
Under bemälte år hafva uti samtliga landtdistrikter 404 brännerier varit i gång, hvarutaf 42 med enkel redskap, och pannorna med- få undantag under 400 potter.
Då de sednare varit i verksamhet endast under få dagar, de flesta mindre än 8 dygn, kunna desamma med hänseende på den fråga, sorn är förhanden, med fog utlelemnas, särdeles som de tillika för det mesta ligga så spridda omkring hela landet, att man ej kan hänföra summan af flera bränneriers produktion till ett enda, eller med andra ord, att det ej kan antagas, att de komma att ersättas af ett eller flere brännerier af ofvan antydd storlek.
De öfrige af förenämnda 4 04 brännerier, nemligen 59> äro pistoriska, och utaf dem endast 4 7 af 200 potter eller derutöfver.
Af de öfriga 4.2. äro 2 öfver 400 potter, 9 öfver 50, 26 öfver och 5 under 20 potter, och af dessa 42 brännerier kunna de 44 förutnämnda antagas blifva utvidgade till den här ofvan föreslagna drift, samt således allt framgent förblifva i verksamhet, liksom äfven de 47 brännerierna med 200 potters panaerymd.
Af de sednare 3U brännerierna, som, på få undantag när, ligga i Totens och Hedemarkens fögderier, torde också några komma att utvidgas till den storlek kommissionen föreslagit, hvaremot do flesta troligen komma att nedläggas, mea möjligen ers&t - 22 Norska Kommiss.
Bränvinsbränningen. tas af några färre större bolagsbränncrier, såsom erfarenheten redan visat att man gjort början med på grund af den genom lagen af den 4 Augusti 4S45 gjorda inskränkning uti denna handterings sönderstyckande i mindre brännerier.
Antager man nu att de största 5 af dessa brännerier komma att fortfara, och att för hvart 5:dje af de öfriga uppkommer ett bolagsbränneri, så får man i stället för dessa 54 endast 4 4, så att för det hela man kan antaga att i samtliga landtdistrikterna endast 42, eller för att vara säker att ej hafva räknat för lågt, 50 brännerier komma att sättas i gång.
Väl kan det sistförflutna året, på grund af mindre god skörd, icke anses såsom ett normalår med hänseende till bränvinsproduktionen, men man torde dock få antaga, att förhållandena icke varit mera ogynnsamma, än att alia de brännerier, som under vanliga omständigheter kunna hållas i gång, verkligen äfven då varit i verksamhet, likväl under en kortare tid, än förhållandet varit under bättre år.
Eftgr den kännedom kommissionen har örn de distrikter, som vid denna fråga hufvudsak! igast komma i betraktande, samt efter de upplysningar den har sökt att förskaffa sig, skulle endast 42 brännerier kunna hållas i verksamhet under de vilkor, som kommissionen uppställt.
I städerna hafva under samma år varit i gång 54 brännerier af 2:dra klassen och 4 af den 4 :sta, utom omdestilieringsapparaterna.
Af dessa 55 brännerier kan man knappt antaga, att flera än 50 komma att fortsätta sin rörelse, enär, när brännerierna på landet blifva inrättade och drifna så ändamålsenligt som i städerna, hvilket kommer att blifva fallet, när näringen öfvergår till fabrik, bränvinsbränningen kommer att kunna skötas för lägre pris pä landet än i städerna, emedan både byggnadsgrund och arbetslöner der åro billigare, liksom man der ej heller är inskränkt i sina dispositioner genom några byggnads-ordnings-stadganden o. s. v. och såsom en följd häraf kommer bränvinsbränningen sannolikt att draga sig från städerna till landet.
Erfarenheten visar också, att bränvinsbränningen de sednare åren aftagit i städerna, så att den i vissa städer helt och hållet upphört, utan att derföre i de, der den är bibehållen, hafva tilltagit, utan snarare tvärtom.
Såsom förr är anmärkt, anser kommissionen nödvändigt, att det anställes 2 kontrollörer för hvarje bränneri, hvadan följaktligen för det hela skulle erfordras 460 kon+ trollörer.
Hvad aflöningssättet angår, anser kommissionen det vara rättast, att lönen fastställes till ett bestämdt belopp för hvarje dag, som kontrollörerna äro i verksamhet, och icke med bestämd årslön, då det är osäkert huru länge hvarje särskildt bränneri kan komma att vara i verksamhet, och det följaktligen lätt kunde hända, att man för några få dagars tjenstgöring komme att utbetala en lön, som vore beräknad för flere månader.
För att nu få pålitliga kontrollörer, tror kommissionen att det dagliga traktamentet icke bör sättas lägre än till 2 Spd. 60 sk., hvilket kommissionen anser komma att utgöra omkring 200 ä 500 Spd. årligen för hvarje kontrollör.
Denna lön kunde man anse väl hög, men det får märkas, att då de antagna kontrollörerna, under de samtlige 6 månader, under hvilken tid bränvinsbränningen, enligt hvad kommissionen ämnar föreslå, kommer att blifva tillåten, måste hålla sig färdiga, att när sorn helst kallas till tjenstgöring, och således under denna tid till större delen afstå från sina öfriga förrättningar, för att möjligtvis blott under några fä dagar blifva använda vid ett bränneri, torde man ej böra kunna göra sig räkning på att få tillförlitliga personer för ett mindre dagtraktamente.
Den andra frågan, hvarpå kontrollafgifterna komma att blifva beroende, blir derefter huru länge hvarje bränneri kan antagas komma att vara i verksamhet.
För att kunna uppgöra någon beräkning i detta afseende, har kommissionen trott sig kunna utgå från den produktion, som egt rum under förlidne år, till hvilken man approximativ kan sluta utaf den erlagda afgiften.
Denna har i landtdistrikterna utgjort Norska Kommiss.
{2,000 Spd. och i städerna 84,659 Spd. eller i rundt tal 84,000 Spd., då de 659Spd. kunna betraktas såsom utgörande afgiften af de till omdestillation. begagnade pannor.
Efter de upplysningar kommissionen erhållit, kan afgiften för nämnde år i medeltal anses hafva utgjort för landtdistrikterna 4 4/4 sk. per producerad pott bränvin.
(Kommissionen vet väl, att utaf de mindre apparaterna erlagts en mindre afgift, men å andra sidan åter är det flera brännerier, som erlagt en högre, hvarför kommissionen tror sig kunna antaga 4 4/4 sk. såsom medeltal.)
Enligt denna beräkning bör man i landtdistrikterna hafva afverkat 4,052,000 potter.
Uti städerna kan afgiften, likaledes i medeltal, antagas att hafva utgjort 4 4/2 sk. per pott, hvarföre följaktligen 6,480,000 potter böra hafva varit tillverkade.
Enär det under förra året blef brändt mindre bränvin uti landtdistrikterna, än man kan antaga fallet vara under vanliga år, dels till följe af den sämre skörden, dels emedan det mesta af hvad som var bestämdt till bränvinsbränning under vintern 4S45 och 4 846, redan innan början af förra året hade, på grund af den högre beskattning, som då inträdde, gått igenom bränvinspannan, kan förbemälte år icke anses såsom ett normalår med afseende på bränvinsbränningen, utan kan man antaga att under vanliga förhållanden något mera bränvin produceras.
Emellertid tror kommissionen icke, att hädanefter det kommer att tillverkas en större qvantitet i städerna, hvaremot den största produktionen, på skäl, som förut äro anförda, sannolikt kommer att ega rum på landet.
Antager man derföre, att produktionen, som under förlidne år, på grund af då förevarande omständigheter, var omkring 40 4/2 million potter, hädanefter under vanliga år kommer att utgöra omkring 25 °/o mera eller 45 millioner potter, så kan man förmodligen antaga produktionen i städerna att blifva endast hvad den nu är, nemligen 6 4/2 million, och de öfriga 6 4/2 millionerna uti landtdistrikterna.
För att tillverka 6 4/2 millioner potter bränvin, måste hvardera af de förenämnda 50 stadsbrännerierna, under förutsättning att 4,500 potter dagligen tillverkas, vara i verksamhet 5 månader om året, hvilket också i verkligheten torde blifva fallet.
Då man ej kan påräkna att mäsken kommer att blifva afverkad förr än 3 dagar, sedan den är bragt i förmäskekaret, och ingen del af mäskprocesscn får börjas, innan kontrollörerna kommit till bränneriet, samt dessa måste vara närvarande ända till dess pannorna förseglas, inser man, att för hvarje gång ett bränneri sättes i rörelse, kontrollörerna der mäste uppehålla sig och allönas 5 dagar, under hvilka bränneriet ingen skatt erlägger.
Ju kortare tid ett bränneri hvarje gång är i rörelse, ju dyrare blifver således kontrollen.
I städerna kommer detta ej alt betyda något särdeles, emedan dessa brännerier förmodligen komma att drifvas så träget, att verksamheten kanhända icke mera än cn gång under hela terminen kommor att afbrytas.
Enligt denna uträkning skulle kontrollutgifterna i stadsbrännerierna årligen utgöra omkring 24,000 Spd.
För att tillverka de ofvan antydda 6 4/2 millioner potter måste hvardera af de 50 landtbrännerierna drifvas under 5:ne månader om året.
Då det icke är osannolikt, att dessa sednare endast under 45 dagar i sender skulle komma att vara i verksamhet, så måste till de omnämnda 5 månaderna eller 90 dagarne vidare läggas 5 dagar för hvarje gång rörelsen skall börja, hvilket tillsammans gör 420 dagar för hvarje apparat, eller 6,000 dagar för samtliga, och kontrollafgiften således tillsammans 50,000, eller för landt- och stadsbrännerier tillsammans omkring 54,000 Spd.
Emedan kontrollörerne, såsom förut är anmärkt, böra omflyttas från ett bränneri till ett annat, måste de hafva ersättning för skjuts med 4 häst, hvilket man kan antaga belöpa sig till 56 sk. dagligen för hvarje kontrollör, och således i det hela till omkring 6,500 Spd.
Hvad ö.verkontrollörernes aflöning angår, har kommissionen trott, att denna borde anslås till 600 Spd. för hvardera, liksom de böra erhålla skjuts för 4 4/2 häst, hvilket, 24 Norska Kommiss.
Bränvinsbränningen. efter den upplysning, sorn erhållits utaf de personer, sorn på finans-departementets befallning förlidne vinter gjorde kontrollresor, kan antagas till 200 Spd. för hvardera.
Hela summan af kontrollutgifter skulle således utgöra omkring 64,000 Spd.
Sedan kommissionen sålunda nu i enlighet med det Kongl, kommissorium, utarbetat förslag till bränvinsbränningens beskattning efter mäskekar-rummet samt till kontrolls förande deröfver, äfvensom kostnadsförslag för kontrollen, tillåter sig kommissionen att anföra några omständigheter, som, efter kommissionens förmenande, göra införandet af mäskekarbeskattningan ännu mindre rådligt, än den hos oss hittills begagnade beskattningen af pannerymden.
Ett af de hufvudsakligaste inkasten emot beskattningens läggande å pannerymden är, att man, för att inbespara en del af afgiften, forcerar destillationen till en så hög grad, att förlust uppkommer så väl med afseende på produktens qvalitet, som myckenhet, hvilket man anser komma att försvinna, om skatten lägges på mäskekaren.
Härvid får emellertid anmärkas, att man genom mäskebeskattning väl undgår det skadliga påskyndandet af destillationen, men icke förlusten i utbytet.
Ty på samma sätt, som man, för att inbespara en del af afgiften, påskyndar afbränningen med förlust i utbytet, pä samma sätt kommer man förmodligen äfven, att genom tjock mäskntng inbespara en del af mäskekar-rummet, hvilket, såsom ofvan är visadt, likaledes leder till förlust i utbytet, och är det sannolikt, att man i denna rigtning torde komma att gå lika långt, som vid beskattningen å pannerymden, nemligen intill att värdet af hvad man förlorar närmar sig den afgift, man inbesparar.
Sålunda se vi också, att i Danmark, hvarest mäskeskatten är större än i Preussen, det vid potatesbränningen mäskas tjockare och erhålles mindre.
Under det man således i Preussen till 4 tunna potates behöfver 224 potter kar-rum, behöfver man i Danmark endast 4S0, och således 44 potter mindre.
456 potter kar-rum betala i Köpenhamn 64 sk. i skatt och i de öfriga köpstäderna 42 sk., hvardan således 44 potter resp. 24 sk. och 44 sk. insparas, hvilken besparing godt uppväger förlusten af ett par potter i utbyte.
Den förmodan, att man genom införande af mäskebeskattningen skulle undgå den betydliga förlust i nationalförmögenhet, som map medger ega rum vid pannbeskattningen, och som, efter hvad ofvan är visadt, kan antagas till 45—44 °/o af det material, som användes, är således oriktig, enär mäskebeskattningen under en lika hög skattesats medför alldeles lika förlust, som längre ned kommer att visas uppgå till 53,000 Spd. årligen, om endast 4 2 millioner potter brännas.
Vidare får märkas, att mäskebeskattningen medför en förlust i material, som icke ens vid pannbeskattningen eger rum.
Vid denna sednare kan man nemligen vid mäskekarens eller mäskreservoirens tömmande afskölja med vatten den mäsk, som stannar qvar så väl i karen som i rännorna, och slå den i pannan till afdestillering, hvilket icke kan ske vid mäskbeskattningen, eftersom det måste vara förbjudet att utspäda mäsken med vatten.
Då det, som efter en tjock mäskning stannar qvar i kar och rännor, icke är obetydligt, måste följaktligen icke ringa qvantiteter mäsk gå förlorade.
Utom dessa förluster måste det här omförmälta beskattningssätt äfven medföra andra och ganska yäsendtliga olägenheter.
Såsom ofvan bemärkt är, är den för mäsken under jäsningen nödvändiga stigning beräknad efter det rum, som behöfves, när mäskningen sker af i allmänhet god och oskadad potates, nemligen endast 4/40 af mäskens yolym, när det deremot är en bekant sak, att frusen potates, hvaraf, såsom anmärkt är, en betydlig del användes i brännerierna, särdeles i städerna, fordrar ett långt större stigningsrum, ända till 5 gånger så mycket.
Genom mäskebeskattning skulle man således omintetgöra användandet af frusen potates till bränvinsbränning, hvarigenom årligen en betydlig del af detta material helt och hållet Norska Kommiss.
25 hållet skulle förloras, enär sådan potates är så godt som otjenlig till föda för menniskor, liksom den, sedan den blifvit upptinad och derigenom tagit skada, ej heller finner något fördelaktigt användande i landthushållningen.
Eller också skulle man derigenom tvinga landtmannen eller bränvinsbrännaren att inreda åt sig dyra källare, hvaruti han kunde förvara hela sin potatesskörd och skydda den mot frost, eller åtminstone hela den qvantitet, som han under vinterns lopp bestämt till bränvinsbränning.