Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Den starkare trafik, sorn genom flere delar af detta Län äger rum, och de flere landsvägar, som genomlöpa det, hafva ock föranledt lill ett betyd ii - gare antal bräll vins-försäljningsställen; och måhända har raan i förra tider, utan att för ögonen äga de menliga följder, som efterkommande deraf erfara, mindre sparsamt, än som vederbort, beviljat dylika rättigheter; ty ofelbart skulle krogarnes antal, med afseende å det verkliga behofvet, kunna minskas.
Denna olägenhet har vid åtskilliga tillfallen varit ämne för presterskapets anmärkningar, och några Församlingar hafva till och med, vid deras måtllighets-föreningar, beslutit anhålla om krogars afskaffande.
Den rättelse, som häraf påkallas, lärer dock endast småningom kunna och böra försiggå; när i behörig ordning tillkomna bränvins-försäljnings-rättigheter ej kunna, annorlunda ani mohn af afgång bland innehafvarne, indragas, samt äfven vid en sådan indragning måste förfaras med mycken varsamhet, för alt icke, genom elt allt för häftigt anfall på en gammal väna, innan den genom tiden och en bättre upplysning hunnit till någon del afnötas, befordra ett, måhända större onöt, lönnkrögeriet, hvilket tvifvelsutan redan utöfvar en skadlig inflytelse och, så länge det gynnas af ett inbilladt behof eller en böjelse hos allmänheten, icke blifver åtkomligt för den strängaste vaksamhet; särdeles då det täger en så hemlig väg, attj hvad understundom inträffar, husbönder lemna bränvin åt sina drängar i afskrifning på lön.
En annan för moraliteten menlig omständighet är verkan af de exempel af lyx och hvarjehanda sjelfsvåld, som från hufvudstaden utsprides, dels genom allmogens tätare besök derstädes, och dels genom derifrån skeende utflyttningar vanligen af sådane personer, som i hufvudstaden förspill sin välfärd, och, sökande en nödtvungen tillflykt i landsorten, dit medföra sin bedröfliga efterdömelse.
Enda medlet mot detta; af sakens natur härflutna onda ligger i den reaktion, lagskipningen, själavården och ordnings-polisen kunna åstadkomma.
En tredje omständighet, i synnerhet fruktbar, om man följer listan af inom Länet begågna, vid domstolarne åtalade förbrytelser, äro de i Stockholm befintlige korrektions-iurättningar.
Brist på arbetare i orterna och den ymniga tillgången att på nämnde ställen erhålla dem på lindriga vilkor, hafva infedt, särdeles den torftigare allmogen och medellöse jordbrukaren i allmänhet, till begagnande af detta tillfälle.
Dessa försök utfalla dock ofta högst olyckligt.
Någon gång gör måhända bonden ett otjenligt val och lager en sämre för en bättre; och sådant är ganska förklarligt bland den stora mängd af dessa varelser, som, hit församlade från alla orter af Riket och skilda från de naturliga afnämarne, deras anhöriga och bekanta i hemorterna., nu se möjligheten till frihetens återvinnande bero på slum - pen eller den förbättring de under en föregående tid kunnat ådagalägga» men som, beklagligen, ofta visar sig föga allvarlig»
Efter hvad jag trott mig erfara under daglig behandling af dylika personer, finnas ock många bland dem, hos hvilka en långvarig och hopplös frihets-förlust, stundom föranledd af icke så grofva vanarter, i förening med ett förderfvadt umgänge, alstrat en hårdnad i lynnet, en fiendtlighet mot sam hälls-ordningen, som sedermera svårligen förmildras, och vid ringa anledning eller frestelse utbryter i nya» gröfre brott.
Utom den omedelbara verkningen häraf påj säkerheten och ordningen, måste oftare återkommande exempel af förbrytelser, naturligen, äfven hos de oförderfvade minska det afskyvärda deri, och vanan att se och umgås med stämplade förbrytare menligt verka på den moraliska känslan.
Detta har emedlertid, såsom det synes, minskat hågen för begagnande af ifrågavarande utväg, och, med afseende å ortens bästa, kan jag ej annat än anse det för en lycka, ehuru det strider emot korrektions-inrättningarnes ändamål och deras behof att försprida de der insatte i den mohn nya inkomma.
Utan att tillåta mig bedömmande af de högre» allmännare grunder, som, vid nämnde inrättningars organisation härstädes, kunnat föranleda eders Kongl. Maj:ts nådiga beslut i ett för samhället viktigt ämne, deruti eders Kongl. Maj:ts städse erfarna omsorg för sina undersåtares väl af dem tacksamt erkännes; har jag ansett för en ovilkorlig pligt, att icke undandölja, hvad jag härutinnan erfarit om förhållandet i det Län, hvars angelägenheter mig nådigst blifvit ombetrodt alt vårda.
Alla dessa förenade orsaker hafva visserligen den följd, att granskningen af sedlighetens tillstånd i Länet icke lemnar någon oblandad tillfredsställelse.
Men om man icke vill förbise, att anledningarne till större delen äro af yttre och lokal natur; och om man, för sig afskild betraktar den egentliga och infödda befolkningen; så gäller derom det ovedersägliga omdöme, alt goda seder och laglydnad med färre undantag, än man under sådane förhållanden hade anspråk att förvänta, hållas i helgd.
Det ekonomiska tillståndet fortfar att vara nöjaktigt: behållet hos mängden, och förmöget hos några.
Talande bevis derom äro kronoutskyldernas i allmänhet jemna inflytande, minskadt antal lagsökningar, så hos Landshöfdingen som vid domstolarne, och lid efter annan skeende egendoms köp af personer bland allmogen.
Hemmansbrukare, med tunga landlbo-kontrakter, och en mängd statdrängar med deras familjer göra dock, i synnerhet. närmare hufvudstaden, undantag.
I den icke utan skäl öfverklagade bristen på arbetare, och de i följd häraf uppstegrade dagsverks-prisen och tjenstehjons-lönerna ligger ock ett hinder för den allmännare och hastigare förkofran, som jemna skördar af en gynsam jordmon, goda afsättningslillfällen och binäringar ined flera, under ostördt lugn åtnjutna förmoner, i annat fall, skulle bort åstadkomma.
Upphofvet dertill igenfinnes åter dels i inflyttningar till hufvudstaden, der en mängd af landels mest arbetsföra ungdom frestas att försöka sin lycka; och dels i den förr omnämnda förändring, som föregått vid jordegendomarnes brukande.
På den tid, då vissa delar af deni vore afsatte till underhåll för arbelarne vid hufvudgodsen, var behofvet af daglönare mindre, och dessa arbetares familjer lemnade en säker tillgång på öfvade, vid ordentligt arbete uppvuxne tjenstehjon.
Nu har deremot det omvända förhålländet inträdt, att det, genom hemmans och torps afbysande samt genom odlingar, utvidgade jordbruket vid egendomarne kräfver ökad arbetsstyrka, som måste bestridas mot dagspenning eller genom statdrängar, hvilkas hushåll icke egentligen lemna mer än en arbetsnyttig person och derjemte äro uturståndsatta alt uppföda några ämnen till dugliga arbetare, Härtill kommer ett hos arbets-klassen förmärkt, missförstådt begär efter sjelfbestånd och egen bosättning, hvars första anledning och väckelse, träffas just i det nämnda bruket af gifta statdrängar, och derigenom arbetarne undandragas den noggrannare husbondetillsynen, utan att derigenom deras egna vilkor i verkljgheten förbättras.
Detta okloka sträfvande går understundom derhän, att tjenster antagas på half stat eller mindre, och alt hushåll, under hvarjehanda förevändningar af ett lönlöst försvar, nedsätta sig, för att sedermera taga sin utkomst, hvar och på hvad sätt de kunna.
De såmedelst ökade tjenstehjons-lönerna medföra likväl för Ijenarne föga annan båtnad än frestelse till lyx och inbillade behof, för hvilkas fyllande de framdeles, sig sjelfve lemnade, sakna utväg.
Och daglönernas förhöjning visar sig städse i ett vexelverkande förhållande till arbetarnes håg att njuta sin frihet, allt efter som några dagars förtjenst blir tillräcklig för lefnadsbehofven under några påföljande: spanmåls-prisernes fall förorsaka dagsverks-prisernes stigande, och tvertom.
Det är väl att förmoda, att dessa olägenheter, för hvilkas afhjelpande styrelsen kail föga uträtta, skola, komne till sin höjd, genom behof och vunnen erfarenhet återföras lill en bättre afpassad jemvigt; och det är icke utan att flere kloka jordägare börja inse, att det fordna sältet för egendomarnes brukande, genom egna, försvarligt underhållna arbetare, är, om äfven med någon minskning i de för en kortare lid uppdrifna årsinkomsterna, i det hela pålitligare.
Det närvarande förhållandet måste emedlertid, i — 8 — följd af sakens natur, kännbarast drabba den mindre bemedlade jordbrukaren.
Arbetslönernas pris, olika under olika tider af året och i särskilta delar af Länet, omvexla, efter allmännaste beräkningen, mellan 32 och 4° sk.
Banko för ett mansdagsverke på egen kost — under sommartiderna ända till 44 san,t för qvinsdagsverke it>—20 ä 24 sk.
En dränglön med inberäknade klädespersedlar uppgår till omkring 100 R:dr Banko.
Jordbruketj som af ålder varit och ännu är denna orts hufvudsakliga näring, fortfar att, i allmänhet, idkas efter enahanda metod: det vill säga med åkerjorden till ena hälften besådd, den andra liggande i träde, samt med ständiga ängar och betesmarker.
Hvad som kan anmärkas såso.n skiljaktigt från förra tider, är dock en, äfven hos allmogen, tilltagande håg för odling och rödjning, samt omtanka att genom noggrannare brukning och dikning öka jordens bördighet.
Vexelbruk träffas väl på ett och annat ställe i trakterna omkring hufvudstaden, der bättre tillgång på gödsel-ämnen sådant föranledi; men på få ställen i Länets öfriga delar, hvartill den kortare arbetstid, klimatet medgifver, höga dagsverks-priser, och en allt mer och iner tilltagande brist på stängselvirke i de trakter, der jordbruket är invånarnes egentliga yrke, äro de verkande orsakerna.
Produktionen af råg, hvete och vårsäd slår i samma inbördes förhållande som förut; så att råg-sädet utgör det hufvudsakliga.
Efter nedsatt beräkning på de grunder, som i delta ämne stå att finna, utgör årliga utsädet af hvete 3,790^ tunnor, råg 29,120^? t:r, korn 14>47§^g t:r> ^ia^ra 4,971^ t:r, blandsäd 3,o53A t:r, ärter 2,918V t:r.
Odlingen af potates har märkbart tilltaget, äfvensom konsumtionen deraf, såmedelst att potäterna allmännare användas till boskaps gödande.
Att med något sken af sannolikhet bestämma utsädesqvantiteten, är likväl föga verkställbar^ i anseende till det stora antalet af mindre jordrymder, hvilka, utom hemmansägorne, vid torp och backstugor, dertill användas.
Linodlingen, ehuru den ännu icke utgör något hufvudsakligt näringsfång, har betydligen utvidgats, i synnerhet bland allmogen och innehafvarne af mindre jordlägenheter, till verklig vinst för odlarne, som dock till större delen sakna den färdighet och kunskap, som erfordras till linets beredning, och hvilka, då de en 9 - gång hunnit allmännare förvärfvas, synas lätt kunna föröka detta slags kultur till iner, än hvad den nu är, knappt tillräcklig för husbehofvet.
Deremot synes odling af hampa och humla snarare minskas än ökas.
Endast i Färentuna härad märkes denna sednare växt i någon molin vara ämne för jordbrukarens omsorg.
Då skördarne under ifrågavarande fem åren varit dels goda, dels fullt medelmåttiga, hafva de ock lemnat betydliga öfverskott öfver egna behof, hvaraf hvete och en del råg oförvandlad afyttras i Hufvudstaden, men en annan icke obetydlig del hitkommer i form af bränvin från åtskilliga större egendomar.
Sådane för ortens jordbruk gynsamma förhållanden hafva ej kunnat förfela alt underhålla och lifva hågen för odlingar, hvilka, i mohn af utrymme och tillgångar, årligen uppväxa, och hvaraf några äro af ansenligt omfång.
Kammar-Rådet och Riddaren af Eders Kongl. Maj:ts Wasa-orden N Dufva, har å säterierna Lina, Hanstavik och Tvetaberg, samt frälsehemmanen Meltveta och Mörby i Öknebo
Härad anställt odlingar tillen sammantagen rymd af 3ii tunne- 20 kappland, dels genom rothuggning, plöjning och bränning af odugliga ängar och träsk, och dels genom uppbrukning till åkergärden af odugliga beleshagar.
Kammar-Rådet, äfven i Eders Kongl. Majrts
Befallningshafvandes förra berättelse nämd såsom verksam odlare, har till en stor del beredt sig utrymme dertill genom förut skedde och nu ytterligare företagne vattensänkningar och dambyggnader i fyra sjöar, hvilkas utlopp han ägt disponera, och är för närvarande sysselsatt med ett ännu ofulländadt företag, att, genom uppbrytning och murning af en igenramlad mina, som upptäckts hafva fordom varit ledd från malmsjön i säteriet Ånstads ägor under en hög stenbacke, framskaffa vatten tio alnar under sjöns yta, till öfversilning af Lina säteris lägre liggande ängar och till förbättrad drift af Lina qvarnar.
Öfversten och Riddaren af Eders Kongl. Majrts Svärds-orden P. J. Hagelstam, hvars vidsträckta odlingar och vatten-afledningar å egendomen Lisma i Huddinge socken äfven omnämnes i förra berättelsen, har under den sednare tiden förökat dem med omkring 120 tunneland, samt betydligt fördjupat och utvidgat kanalen.
Öfversten, som för bestridande af sitt jordbruk följer det äldre sättet, att, genom anläggning af jordtorp bereda sig arbetare i mohn af odlingarnes tillväxt, har, utom den mängd byggnader dertill erfodrats, äfven utfört flere mekaniska anläggningar, såLandsh.
Femårs-Bcrattelse för Stockholms Lön. 2 IO — som nya såg- mjöl- och gryn-qvarnar, sorn lemna ulmärkt god tillverkning, och hvaraf mjölqvarnen är med dubbelverk af jern, samt ett linberedningsmachineri af sällsjmt fördelaktig sammansättning.
Utom betydliga odlingar vid Udby och Råcksta gårdar i Thyresö socken tillhörige Viktualie-handlanden C. Abrahamsen, bar sedan Udby qvarnar år j831 nedbrunnit, ägaren uppfört ny rymlig qvarnbyggnad af sten och 3 våningars höjd, der 10 par stenar för olika mäld drifvas genom förträffligt inrättad mekanik med dubbel utvexling, hvarmed hissnings-machineri och slipverk jemväl är förenadt; och hvilket för orten och hufvudstaden nyttiga qvarnverk, med skäl anses utmärkt genom föreningen af gagnliga och beqväma anstalter, som vid dylika inrättningar kunna användas.
Vid Sturehof i Botkyrka socken, tillhörigt en af Rikets Herrar m. m.
Herr Grefve C. C. Piper, hafva 70 tunnland jord blifvit uppodlade.
Vid säteriet
Djursholm i Danderyds socken med underlydande, tillhörigt Herr Stats-Rådet m. m. Grefve Wirsens Enkefru, Grefvinnan Wirsen, 264 tunnland, dels ofruktbar ängsmark, dels kärr och mossar; vid Rydboholm i Ryds* socken, tillhörigt en af Rikets Herrar, Herr Grefve M. Brahes Enkefru, Grefvinnan A< Brahe, 86 tunnland; af Kaptenen Bring, Arrendator af Ancarcronska familjens fidei-komiss-egendom Runea i Eds socken, 8< tunnland; vid egendomen Jacobsberg i Jerfälla socken, tillhörig KontraktsProsten Grefve B. von Schwerin och Öfversten Grefve Ph. von Schwerin, samt vid Öfverste-bostället Risne, arrenderadt af Fabrikören Bennet, å hvardera stället 35 tunnland; och af Majoren Trafvenfeldt vid Sundsta, Husby Skederids socken, 3o tunnland.
En mängd godsägare hafva dessutom anställt odlingar å mindre rynider än de nu nämnda; och få egendomar finnas, der icke något sådant arbete hafves för handen., i mohn af tillgångar och utrymme, hvilket sednare likväl, i vissa trakter och förnämligast i Färentuna härad, nu mera föga är att tillgå.
Den förökning produktionen af jordens alsler sålunda måste hafva vunnit, ådagalägges än ytterligare, örn man härtill lägger de mindre rödjningar och brytningar, som, efler godsägarnes exempel, af allmogen företagas, och hvilka, hvar för sig inskränkta, dock sammantagne blifva af någon betydelse.
I Akers fögderi och nordliga delarne af Länet visar sig denna håg synbarast; så hafva till exempel Åsätra och Ruggsätra byalag i Åkers socken af kärr och mossor uppodlat icke mindre än 4° tunnland.
Genom frivillig öfverenskommelse hafva en mängd hemmansägare i Knutby församling sistlidet år inlöst Björkö qvarn i vattendraget emellan sjöarne Kärfven och Ginningen, för att medelst undanrödjande af den derigenom orsakade uppdämning förbättra sina ängsmarker.
För enahanda ändamål har vattendraget mellan sjöarne Floden och Långsjön i Allmunge socken, till följd af Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande laga kraft vunne utslag, skolat under sommaren sistlidet år upprånsas, ehuru detta arbete, i anseende till det då fallna, ymniga regn, endast till den mindre, oundgängligaste delen kunnat verkställas.
Öfver uppdämning, som skall af Kolerncora qvarn förorsakas i sjön Wellen, är af ägaren till Rungarns säteri i Bladåkers socken klagan väckt med påstående om qvarnens utöfning, hvilken tvist dock ännu icke är vid första domstol afdömd.
Boskapsskötseln kan svårligen anses hafva ernått någon förkofran.
Allmogen har från äldre tider ärft vanan, att till åkerbruk och körslor nyttja hästar, och betjenar sig icke utan motvilja af oxar.
Då betesmarkerna derjemte i allmänhet äro inskränkta, men deremot afsättningen till hufvudstaden af mjölk och andra ladugårds-produkter jemn, och i synnerhet för de närmast boende indrägtig, är den gifna följden deraf, att boskap sällan uppfödes, utan kalfvarne helt späda afyttras till hufvudstadens slagtare.
Ladugårds-hushållningen är derföre riktad derhän, att, utan syn nerligt afseende på annan dermed förenlig industri, genom understöd af drank, framskaffa den största mjölk-afkastning.
Racernes beskaffenhet kommer således föga i fråga, och de större ladugårdarne bestå mera sällan af egen afvel.
I sammanhang härmed har ock spanmålens afsättlighet och lättheten alt genom bränvins-bränning vända den till penningar, bragt åkerbruket något öfver dess naturliga gräns, så att understundom arbete derå nedlägges och odlingar anställas på ängs- och betesmarkens bekostnad.
Dock, bör ej förtigas, att, under sednare åren, kulturen af foderväxten börjat tillvinna sig en större uppmärksamhet, som måhända framdeles verkar ett annat förhållande.
Snarast är en förbättring att vänta i fårafveln, som redan hämtat märkbar uppmuntran och fördel af sistförflutna årens förhöjda ullpriser.
Det å General-Majoren m. m.
Friherre Hjertås egendom Mellingeholm i Frötuna socken förlagda, staten tillhöriga stam-schäferi, lofvar i detta afseende en nyttig inflytelse, genom tillgången på en god får-rac, och genom den gagnande föresyn, schäferiets med uppmärksamhet och insigt besörjda vård lemnar.
Några betydligare schäferier hafva ännu ej af enskilde hunnit bildas; men orten har dertill flere inbjudande lägenheter, hvilkas ägare äro sysselsatte med sådane anläggningar. 12 Såsom undantag från boskapsskötselns tillstånd i allmänhet, måste nämnas den tydliga förkofran, som visar sig i häst-kulturen, dels framkallad af en mera stadgad välmåga hos hondén, hvarom den städse utgör ett bland de tillförlitligaste bevis, och dels närmare förorsakad genom tillfällen till stobetäckning af sqvadronsbeskällare och från Strömsholms stuteri utsände hingstar.
I de trakter af
Länet der allmogen mera sysselsättes genom skjutsning, är väl racen ännu småväxt, men i andra delar och den egentliga Roslagen, träffas allmänt goda och starka arbetshästar.
Och vid remonteringar för den i Länet förlagde del af Lif-Regementets DragonCorps, har, under de sista åren, alltid tillgång varit till val bland uppviste remonter af provinsens egen afvel.
Desse intaga väl en icke obetydlig areal af Länet, som innehåller fyra härads-allmänningar, nemligen Sollentuna samt Erlinghundra, Långhundra och Semminghundra häraders; utom några Socken-allmänningar, samt enskilta skogar af större omfång i Huddinge, Vesterhanninge och Sorunda socknar af Södertörn, samt skärgårds-socknarne och bergshruks-orterna i Roslagen.
Men den lockande afsättningen till hufvudstaden, fyllandet af jernverkens jemna behof, ångfartygens och bränneriernas konsumtion, öka åtgången synbarligen öfver den naturliga återväxten, sorn på få ställen af enskille understödes genom plantering och beräknad afverkning.
Det tillkommer framtiden att utvisa, hvad verkan i detta hänseende, kan följa på exemplet af den klokare, systematiska hushållning, som iakttages med allmännings-skogarne. Å. Sollentuna och Semminghundra allmänningar har trakthuggning, redan vid förra berättelsens afgifvande beredd, sedermera iakttagits med den ytterligare sparsamhet, behofven tillåtit; och fortgången häraf skall ofelbart bringa dessa skogar derhän, att de för orten blifva ett beräkneligt förråd af verkligt värde.
Sedan Eders Kongl. Maj:t i nådig skrifvelse till Kammar-Kollegium den 3o:de November sistlidet år behagat tillåta, att äfven Långhundra och Erlinghundra Härads-allmänningar må än vidare under allmän vård förblifva, hafva under detta års sommar, förberedande åtgärder blifvit vidtagne, att å dem införa enahanda afverknings-melod, och hvaraf samma nyttiga påföljd synes kunna beräknas, åtminstone å de af nämnde skogar, som genom sitt läge göra en pålitlig bevakning och vård möjlig.
Sammantagna averkningen å alla dessa allmännings-skogar, till sitt omfång beskrifna i den sista underdåniga berättelsen, har under desse fem — i3 - åren uppgått till 2,49° stycken timmer, i,354 ^ass gärdsel, 566 lass stör och 2,17g lass vec^ I Öknebo härad finnes tre sockne-allmänningar, hvaraf dock tvenne äro delade.
Thuringe socken-allmänning delades åren 1806 och 1807, på det sätt, att skoglöse hemman erhöllo dubbel lott.
Skogen, som är växtlig, vårdas af hvarje ägare särskilt, men besväras af åverkan från skoglöse grannar.
Värdige allmänning delades 1809 e^tei’ oförmedladt mantal, utan afseende på hemmanens bättre eller sämre skogstillgång, och vårdas nu af gemensamt underhållen vaktare.
Den tredje allmänningen, tillhörig Öfver- och Ylter-Jerna socknar, och ännu odeladj har genom försummad v“ård och skogseldar lidit mycken skada.
Byggnads- och stängsel-sättet är lika föga skonande för skogstillgångarne, som förut, med några färre undanlag å större egendomar, samt vid jernverk och hyttor, der sten, samt ler- och slagg-tegel till byggnader användas.
På Hagelstena egendom i Alsike socken är en bränntorfs-måsse upptagen.
De flere i Länet befintliga jernverk och masugnar, hvilkas lägen och lillverkningsbelopp jemväl tillförene blifvit i underdånighet uppgifne, hafva med oafbruten drift fortgått.
Då de, med få undantag, äro grundade på Dannemora bergslags för sin utmärkta godhet eftersökta malmer, hafva priserna hållit sig oberoende af de konjunkturförändringar, hvaraf andra orters bergsbruk baft känning.
I följd häraf befinner sig så väl bergsrörelsen för sig, som det närings-understöd, allmogen och arbetsklassen derifrån hämta, i oförändradt, nöjaktigt tillstånd.
Den enda betänklighet, som härvid framställer sig, ehuru den ännu endast rörer framtiden, är att bristande skogstillgång kunde komma att göra inskränkning i rörelsen nödvändig.
Åtskillige bruksägares under sednare åren röjda omtanka, att, genom inköp af skogshemman och införande afenplanenlig skogshushållning, betrygga sina behof, lemnar dock rum för den förhoppning, att åtminstone några vidsträcktare verkningar af en sådan olägenhet skola kunna förekommas, dertill, lyckligtvis tiden ej ännu kan anses vara försuten.
Vid Herrängs grufvor, hvilka i sednaste berättelsen anmäldes såsom af nyo upptagne, fortgår brytningen och är uti jemt tilltagande.
Malmen transporteras för det mesta till vissa bruk i Norrland.
Utom arbetsförtjensten i orten, har denna gruf-brytning således öppnat tillfälle för allmogen till en indrägtig fraktvinst.
Af enskille personer utom
Dannemora bergslag äro derjemte brytningar företagne å den så kallade gruf-skogen i — i4 — Wahlö socken, samt Roddarne hemman i Hökhufvuds socken, äfvensom några äldre jernskärpningar vid Koxut i Börstels socken blifvit upptagne.
Ännu är dock outrönt, i hvad mohn dessa företag, i anseende till de drygare brytnings- och transport-kostnaderna, kunna blifva lönande.
Å Jerna sockne-allmänning i Öknebo härad har likaledes en gammal jerngrufva blifvit af ett bolag under de tre sista åren ånyo bearbetad, i ändamål att använda malmen, som skall vara af god halt, vid gjuterier i Östergöthland och Södermanland; hvilket likväl i anseende till inträffade barvintrar och grufvans aflägsenhet från laslage-platsen vid saltsjön, hittills mött hinder.
Det oaktadt fortsattes brytningen driftigt med fjorton ständiga arbetare.
I Wårdinge Socken af nyssnämnde härad finnes åtskillige kalkbrott med 5 ugnar, hvilkas tillverkning fyller ortens behof och skulle kunna uppdrifvas vida derutöfver, om afsättningen vore starkare och transporten till Stockholm mindre obeqväm.
Af mera betydenhet är ett kalkbrott i Sorunda socken Sotholms härad, tillhörigt Öfversten och Riddaren Frih. C. H. Anckarswärd.
Tretton arbetare äro der dagligen sysselsatte, och transporten bestrides genom ett af ägaren dertill inrättadt ångfartyg.
Andre bruk, fabriker och näringar.