Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
* * * På tal om gäss kan jag ej underlåta att be- rätta en sorglustig historia, som kanske skall kunna framlocka ett leende hos någon bekym- rad husmoder, dä hon går och grämer sig öfver, att gåsen ej vill stekas nog fort.
Den låter så här På en större landtegendom i Skåne, där man hade en stor gåsbesättning, fanns det också bränneri, och det var ej ovanligt att gässen smorde kräset med diverse affall från bränne- riet.
En dag hade några kannor s. k. spill- bränvin blifvit sä förorenadt, att man slog ut det i rännstenen utanför bränneriet.
Gässen hade nyss gjort sig ett godt mål och behöfde någonting att dricka.
Sina mindre propra va- nor trogna gingo de till rännstenen och sågo med belåtenhet, att den stod bräddfull.
» Kak, kak, kak, märkvärdigt vatten det här » sade den äldste gåskarlen.
» Det rafflar så skönt i halsen. » » Kak, kak, kak, tycker så med » sa ' äldsta gåsmamman.
Och ögonblickligen stod hela gåsflocken i militärisk ordning uppradad efter rännstenen, hufvudena doppades i vätskan, halsarna höjdes och näbbarna klapprade i bestämd takt.
Så törstiga hade de hyggliga varelserna aldrig känt sig, och de drucko alldeles omåttligt med un- dantag af ett par nygifta gåsfruar, som blott gjorde sig tid att ta ett par klunkar, ty de skulle bort och lägga ägg.
När sällskapet ändtligen släckt sin törst, blef det ett muntert lif på bakgården.
Gåskarlarne sträckte näbbarna i vädret, slogo med vingarna och kacklade och skroderade på ett oredigt och sluddrigt sätt om, att det skulle vara en små- sak för dem att flyga i kapp med dufhöken, som kretsade ett par hundra famnar ofvanom ladugårdstaket, om de bara inte vore alltför för- ståndiga fåglar att göra sig så onödigt besvär, när de hade allt hvad de behöfde härnere.
Gås- mammorna förfasade sig öfver, hvad de där båda svanorna, som lågo nere i dammen och seglade, voro för högfärdiga och inbilska stycken.
Lik- som det skulle vara någonting så öfverdådigt vackert att ha hals som en trana!
Men de unga gåsfröknarna voro nästan värst.
De kack- lade icke längre som värdiga och förståndiga gäss, utan de snattrade som simpla ankor.
Och så slogo de sig ut och koketterade för gåskar- larne på ett sätt, som skulle ingifvit gåsmam- morna de allvarligaste bekymmer, ifall dessa varit klarsynta nog.
Men det voro de inte.
Ja, det var ett fasligt lefverne på bakgården en stund, men efterhand mattade det af, och så blef det alldeles tyst.
När pigan på kvällen kom för att fösa in gässen, kunde hon hvarken höra eller se dem.
Det blef ett fasligt letande, men till sist hit- tade hon hela gåsflocken liggande i ett hörn på bakgården.
De lågo på sidan med halsarna utsträckta och fötterna hopkrummade, så att simhuden hängde slappt mellan tårna som en trasa i regnväder.
» Jesses! » — skrek pigan.
Hela gåsaflocken har ätit ihjäl sig på nået trollt3 ' g. » Ja, det var alldeles omöjligt att få lif i gässen.
De måtte ha blifvit förgiftade på något out- ransakligt sätt.
Och då man således ej vågade använda deras kött, så togos de in i köket och plockades, men kropparna kastades ut på sop- högen för att följande dag nedgräfvas.
Tidigt följande morgon väcktes gårdens folk af ett fruktansvärdt kacklande, och den syn som mötte dem, när de tittade ut på gården, var på en gång ömklig och löjlig.
De stackars gässen, som blifvit plundrade på sin fjäderskrud, medan de voro dödligt be- rusade, hade nu nyktrat till och sprungo i all sin nakenhet omkring under det mest förtvif- lade kacklande.
Deras förtviflan var så stor, att icke ens de unga gåsfröknarna kommo sig för med att rodna, när gåskarlarne sågo på dem.
Ett förslag att sy dem dräkter af flanell, som i familjerådet framställdes af husets half- vuxna dotter, förkastades, och sedan voro stekt gås och svartsoppa en stående rätt där på gården under lång tid.
Af hela släkten lefde blott de två plikt- trogna unga gåsfruarna kvar, men de hafva redan nu talrika afkomlingar.
Moralen af denna fullkomligt sannfärdiga historia är, att ingen, icke ens en gås bör dricka mer än man tål, och att en sträng plikt- känsla räddar från många faror.
Scmvola denna det kvinliga handarbetets mest flore- rande årstid — julklappstiden.
Att ingå i en detaljerad beskrifning ötver mångfalden af utställda arbeten skulle till intet tjäna, då ett återgifvande i ord kräfde en omöjlig bredd för att gifva en uttömman- de föreställning.
Stor uppmärksamhet till- drog sig en präktig gobelinväfnad, beställd af öfverståthållaren frih.
Tamm, hvilken inför de besökandes ögon under konsterfarna hän- der växte i väfstolen eller, kanske rättare, väfbågen.
Ritningen till det dyrbara arbetet var uppgjord af fröken Pelré, och de ifrigt vimlande skarorna kring väfverskans plats vitt- nade om det intresse, de närvarande damerna funnit i att taga del af det egendomliga till- vägagåendet vid denna den mest konstnärliga bransch af den nu så moderna allmogeväf- naden.
Vid en af väggarna var en liten utsökt rumsinteriör anordnad.
Mot en bakgrund af rika portierer står en liten kokett soffa helt och hållet broderad ined flätsöm i orientalisk stil.
En präktig skärm med götiskt broderi, infattadt i en stilenlig ekram, skiljer soffan från en länstol, inbjudande mjuk och bekväm, som nutidens blaserade smak vill ha den, samt försedd med ett broderi i renässans- mönster.
Det mest konstfärdiga i hela rum- met är en liten stol i renässans, klädd med den finaste gobelinväfnad, som någonsin till- verkats inom föreningen.
Ofverdraget är också väfdt af Sveriges skickligaste gobelinväfverska, Karna Nilsson från Skåne.
Endast den lilla bit, som be- kläder stolsryggen, är betald med 55 kr.
Hela rummet är anordnadt på en flossamatla med mattblå botten och bård i renässans.
Mönstren till de här nämnda arbetena voro komponerade af fröknarna Branting och Petré.
Ett af salens hörn pryddes af ett standar, bestäldt af Huskvarna vapenfabrik och afsedt för fabrikens skyttegille.
Standarel är af blått siden, prydt med applikationsbroderi i gult siden och snörmakeri.
På midten är fabri- kens vapen anbragl.
Det hela är kompone- radt af fröken Gisberg och beundransvärdt korrekt utfördt af brodösen.
Se här blott några strödda intryck från den vackra utställningen!
Det är ej första gången vi haft nöjet sysselsätta oss med » Handarbetets Vänner » och dess verksamhet, ej heller, tro vi, blir det den sista.
Vi till- önska den all framgång och allt biträde af svenska kvinnor.
S m å n o t i s e r M e d oförtruten ifver fortgår det kända sällskapet » Handarbetets Vänner » att verka för sitt föresätta » erkän- nansvärda » syfte: kvinnoslöjdens höjande i svenska hem.
Vår öfverlygelse är, att den lifskraftiga föreningen just slagit in på den bästa vägen, och att de utställningar af hand- arbetets alster, som den tid emellan anordnat här i hufvndstaden, högeligen verka att väcka och med nya, fruktbringande idéer och upp- slag vidmakthålla ett allt allmännare intresse.
Den nya utställning, som föreningen under den senaste veckan bjudit oss, har på ett glädjande vis bekräftat vår tro.
Tillströmnin- gen af besökande damer har varit synnerligen liflig, och den föresyn af gediget arbete och god stil, som de utställda föremålen erbjudit, kommer helt visst att sätta god frukt under En från trädgårdsskola kvinnovärlden.
för kvinnor öppnas den 15 nästkommande januari vid Norrvikens trädgårdar, Åby (nära Norrköping), af den nitiske trädgårdsodlaren Rudolf Abelin.
Anmälningar^ och förfrågningar mottagas af ho- nom, adress Åby, af Fredrika-Bremerförbundels byrå i Stockholm ocli af Torshags hushållsskola, Åby.
Fredrika Bremertörbuudet erlägger för två ele ver vid nämnda skola den fastställda afgiften med 75 kr.
för hvarje elev, och kan ansökan i detta fall inlemnas före den 15 december å förbundets byrå, nr 5 Malmtorgsgatan, Stockholm, där vi- dare upplysningar erhållas.
I tidskriften Dagnys sista nummer har hr Abe- lin påkallat ökad uppmärksamhet åt frågan om våra trädgårdars vård.
Han framhåller, hurusom väl ingen öfvertager ett större landtbruk, utan att ha ge- nomgått någon kurs i landtbruk, äfven om han sedan tänker ha både inspektor och rättare vid sin sida.
Men då fråga blir om trädgården, lemnas allt åt trädgårdsmästaren, åt hvars arbete sedan ej gifves tillräckligt understöd eller egnas nog intresse, just
emedan man begriper så föga däraf; följden blir oftast, att trädgården ej bär sig.
En ändring här- utinnan anser han högeligen önskvärd och håller före, alt kvinnorna mera allmänt böra skaffa sig en allmän inblick i trädgårdsodlarens yrke för att sedan — som utomlands ofta är fallet — kunna öfvertaga öfverinseendet af trädgårdens vård, me- dan männen sköta landtbruket i stort.
Dramatiska teaterns spellista har denna vecka utgjorts omvexlande af Sardous och Nanjacs ypper- liga komedi » V i skiljas » samt Michaelsons fina sa- longskomedi » Moln » med » En bengalisk tiger » till efterpjäs.
Denna teaters nästa nyhet blir 4-akts skådespelet » Äran » af Hermann Sudermann, hvilket med ens gjort sin författare vida berömd.
Dramatiska teaterns association kommer äfven un- der denna säsong att gifva några gratismatinéer för NITTIOTVÅ ÅR fyllde härstädes den 16 dennes arbetare.
Vid den första, som gifves redan före jul, enkefru Ulrika Euphrosyne R o o s, född von Keppel, torde Frans Hedbergs » Hårda sinnen » komma att enka efter framlidne fältkamreraren R o o s.
Trots uppföras.
sin höga ålder är den gamla i besittning af goda själs- och kroppskrafter.
Hon företager ännu någon Svenska teatern gaf i går för första gången » Bild- gång promenader i vagn, men vistas dock helst huggaren Clemenceau », skådespel i 5 akter af Alexan- inom hus.
På sin födelsedag var hon föremål för dre Dumas d. y. och Armand d ' Artois.
Vi hinna talrika gratulationer och uppvaktningar samt kunde för denna gång endast nämna, att hufvudrollerna i sjelf mottaga och underhålla de kommande.
Mid- stycket innehafvas af hrr Zachrison och Engelbrekt dag intog hon dagen till ära i sin sons, öfversle samt fruarna Lundberg, Sternvall och Skotte.
Med Roos, familj, som är boende i den gamlas hus, hr Zachiison och fru Lundberg komma hr Ranft Klarabergsgatan 21. och fröken Seelig att alternera.
NYA HUSHÅLLSSKOLAN, hvilken började sin Vasateatern.
» Stackars Jonathan », som å den ge- verksamhet hösten 1881, afser att meddela BILDADE mytliga lilla scenen vid Vasagatan visat sig vara tlickor undervisning och öfning uti enklare o c h — trots namnet — en ganska säker och uthållig finare matlagning, syltning och inläggning af grön- personlighet, har dock ändtligen efter flere tiotal af saker, finstrykning samt öfriga inom ett hushåll föreställningar lagt sina trötta ben till hvila och ef- förekommande göromål, för att sålunda sätta dem terlrädts af en medlem ur det täcka könet, liten i stånd att på ett praktiskt sätt FÖRESTÅ egna » Rosenkind », en gammal bekant för oss stockhol- eller andras hem.
mare för resten från Svenska teaterns tiljor sedan böljan af decenniet.
Den lilla skälmungen uppträdde Hvarje kurs omfattar en lid af I \ må- i måndags under hvad man kallar » skyddande för- nad, räknadt från den l augusti till den 15 klädnad » och bar namnet » LYCKOFLICKAN)), december eller från den 8 januari till den 20 maj.
mycket snart afslöjad.
Bekantskapen återknöts med Ett begränsadt antal elever emottages i hvarje nöje, och den täcka Audranska musiken hade ej le- kurs.
Ät den, som begagnat undervisningen minst 3 månader, gifves - betyg.
Eleverna samlas hvarje gat af sig.
» Jämförelser äro förhatliga », heter det, och att den nyssnämnda scenen vid tiden för » Ro- helgfri dag kl. I 9 på morgonen, och arbetet fort- senkinds » första uppförande hade att erbjuda en går till kl. 4 — 5 e. m.
Middag ätes gemensamt ovanligt lysande besättning för hufvudrollerna be- på skolan, då eleverna hafva tillfälle att turvis höfver ej förtaga » .Lyckoflickan » hennes rättmätiga duka bordet och passa upp eller sköta värdinne- hyllning, där hon föres fram i så gladt och under- skapel.
håilande sällskap som nu å Vasateatern.
Om ock Afgiften för hel kurs är 225 kr., hvilken be- premierens oundgängliga nervosité och en lättför- talas i förskott hvarje månad.
För kortare tid klarlig trötthet efter ansträngande tjänstgöring hos betalas 60 kr.
Närmare upplysningar » Stackars Jonathan » lade en viss sordin öfver frö- meddelas och anmälningar emottagas af fröken ken EKSTRÖMS och herr KLINGERS röster, Karolina Hesselman i skolans lokal Vestra Träd- visst, att kommande representationer skola framlägga gårdsgatan 19, eller fröken Hedda Gronius, Ja- bättre resultat, särskildt som spelet syntes oss hur- kobsbergsgatan 11, helgfria dagar kl. 12 — 1.
Vid tigt och samtliga större eller mindre biroller kom- anmälningen erläggas 10 kr., hvilka afdragas vid mit i goda händer.
Måndagspubliken sparade ej första månadsbetalningen, heller på bifall, och stämningen i salongen gaf allt godt vid handen.
I Th. Blancb ' s konstsalong vid Kungsträdgården på- går för närvarande en utställning af ganska stort in- tresse, på hvilken vi bedja få hänleda våra läsarin- nors uppmärksamhet.
Utställningen, som omfattar arbeten af flere framstående konstnärer, eger rum endast en kortare tid.
Konstlotieri.
Professor C.
G. Hellqvisl, den fram- stående målaren, vistas som bekant, ohjälpligt sin- nessjuk, på ett hospital i Miinchen.
Konstnärens maka, fru Julie Hellqvisl, född Thiersch, som jämte fyra små barn lefver i knappa omständigheter, har till Sverige hemsändt en samling akvareller — de sista af Hellqvists hand — af hvilka en del försålts såväl till staten som till enskilda personer, men en del är ämnad att, på föranstaltande af några bland Hellqvista vänner, bortlottas.
Dessa hans vänner ha tänkt, att de sista fruk- terna af hans arbete genom ett sympatiskt emotta- gande af dem som känna, att fosterlandet hsr nå- gon skyldighet att hjälpa en af olyckan träffad son.
hvars ungdomsdröm var att föra dess runor med ära, skulle i någon mån bidraga att lindra de eko- nomiska bekymmer, af hvilka hans hustru och barn tryckas.
De som således önska köpa lotter (1,500 lotter ä 2 kronor stycket) till det blifvande lotteriet, hvars vinster, 27 akvareller, äro exponerade i bokhandeln Arsenalsgatan 2 D, kunna erhålla sådana därstädes men blef hos hr Knut Lundin.
H e n n e s arbetsfält.
B e r ä t t e l s e för- I d u n af A m a n d a Leffler.
tro vi helt (Forts.).
ärute liven oktobervinden och bjöd upp till ^- ' [1 dans de gulnade löfven, hvilka för hvarje C \ f gång blåsten skakade trädkronorna som mog- ^ na frukter föllo öfver tufvorna.
I parken var det dock alltid lugnt.
Han låg mellan bergen, skyddad af en hög mur, och där kunde man där- för utan obehag gå och lyssna till naturens mäk- tiga toner.
Dess vemodiga, klagande ljud voro i Musikföreningen gaf i tisdags sin tjugufjärde kon- dag ekon af stämningen i Märtas själ.
sert.
Det synnerligen gedigna programmet hade till Musikaliska akademien lockat fullt bus, och alla Hon svepte in sig i sin stora, mjuka schal och dessa åhörare lyssnade synbarligen med spändt in- fäste säkert fast hatten.
Ännu en gång hade hon Kungl.
I den senaste reprisen, Gounods tresse till de härliga tonskapelser som här utfördes.
för Erik utvecklat planen o m sykvällarne, men opera » Romeo och Julia », synes man hafva gjort Konserten inleddes med F. Mendelssohn-Bartholdys han ville alldeles icke gå in på den.
Hon fick ett lyckligt val.
Mestadels i förköp utsåldt hus vid innerligt vackra och anslående uvertyr till » Sagan på inga vilkor ha en sådan sysselsättning.
Hvar- första uppförandet i fredags och en lifiighet och in- om den sköna Melusina », förträffligt utförd af hof- för ville han ej säga.
Hennes arbetsfält var så- tensitet i bifallet, som vittnade om den angenäma- kapellet, Därefter föredrog hr SALOMON SMITH ledes med uppgifvet, och hon kände sin tillvaro full- ste stämning i salongen.
Att den unge debutant, känd sig konstnärlighet och vid ypperlig röstdisposition komligt ändamålslös.
Liknade hon ej den gul- FRÖKEN MORITZ, som nu för förslå gungen vågade under orkesteraekompanjemang Reineckes intressanta nade björken?
Liksom denna hade hon också fram på scenen och därtill i ett så pass stort och haft sin blomstringstid, nu var den svunnen.
Trä- maktpåliggande parti som Julias, kunde taga ät sig konsertaria » Almansor ».
Gades målande och klart utförda » Friiblings-Fantasie » för 4 soloröster, piano det skulle nästa sommar åter stå lika grönt; hvar en mycket god del af detta bifall, bör lända henne och orkester, väckte liksom föregående stycken det var hon då?
Utan ett arbete som intresserade till välförtjänt uppmuntran.
Och rättvisligen bör fiffigaste bifall och förtjänar att framdeles åter någon henne, kunde hon ej lefva, det hade erfarenheten erkännas, att, om man undantager fröken Nord- gång framföras.
Hufvudnumret på programmet var visat, och det tyckte bon ock, Erik borde komma grens debut som Amneris och fröken Petrinis dock Mozarts härliga opera » Idomeneo », ur hvilken, ihåg.
Men icke tänkte han så långt.
Han för- som Lakmé sistlidet år, ingen debutant på de utom den kända uvertyren och en marsch, ej mindre stod henne ej, det var felet, därför fann han sig senaste åren lyckats så bra slå sig igenom som nu än tolf solo-, ensemble- och körnummer utfördes.
bättre i Tant Annas sällskap än i hennes och fröken Moritz.
Den unga sångerskan, som utbildat Denna öfverdådigt praktfulla tonskapelse, som nu- Elises.
Hon riktigt ångrade, att hon så handlöst sig i Paris, har tydligen gått i en god skola.
Ton- mera i allmänhet försvunnit från scenen, förtjänar låtit makten som husmor glida sig ur händerna.
ansatsen är ren och bestämd, koloraturen lätt ocb verkligen att oftare uppföras i konsertsalen.
Dess Elise skulle göra allt, t. o. m. o m en knapp gick pärlande.
Stämman är en ganska omfångsrik mez- många oförlikneligt sköna körer och flere af dess ur Eriks rock, skulle hon sy i den, liksom icke zosopran hvars lägre och mellantoner äro vackra solo- och ensemblenummer kunna ej gärna undgå Märta vore van att begagna nål och tråd.
Om och fylliga, under det de högre tonerna däremot äro att väcka hänförelse hos älskarne af gedigen klassisk Elise ändå ville resa bort några dagar, skulle hon tunna och något gälla.
Genom fortsatta studier musik.
Utförandet var, om man undantager de skä- visa Erik, att hon kunde laga mat lika väl som och trägen öfning torde äfven dessa kunna vinna i ligen klena tenorerna, i allmänhet synnerligen för- hålla föreläsningar, men han skulle nog ej tillåta klang och fyllighet.
Anmärkningsvärd var i all- tjänstfullt.
Särskildt förtjäna körerna och orkestern del!
Han var så rädd o m henne, som vore hon mänhet den säkerhet, fri från hvarje spår af rädsla, ldford.
Det hela leddes med känd skicklighet af en drifhusplanta.
med hvilken fröken M.
från början till slut sjöng hofkapellmästaren Dente.
Säkert är, att man sällan Julias parti, och beträffande den dramatiska delen Tågels hvisselpipa ljöd.
Det var bäst att gå af rollen lemnade hennes uppfattning och utförande gar ifrån en konsert med större behållning än efter in.
Stormen gjorde ej hennes sinne lättare.
denna.
Hösten öfvergick till vinter, Märta försökte åter- HR ODMANN firade som vanligt i Romeos parti taga sina studier, men, utan ändamål, roade de Filharmoniska sällskapets första abonnementskon- välförtjänta triumfer, som skulle hafva varit ännu henne ej mer.
Hon satt då hela dagen med ett aert för innevarande säsong eger rum ti&amp;dagen den mera välförtjänta, om texlstafvelserna — för öfrigt med handarbete.
Detta upptog ej tankarne, dessa kon- 25 dennes i Musikaliska akademien.
A f de verk, fnhVtydligt uttal — erhållit riktigare accentuering.
centrerades därför kring, hur olycklig o c h miss- som vid denna konsert komma till uppförande, må Hr LUNDQVISTS Capulet är likaså känd och värde- förstådd hon var.
Hon blef nervös o c h retlig, i nämnas » Den heliga familjens flykt till Egypten » rad.
H r JOHANSSON hade äfvertagit Mercutios parti synnerhet i Eriks närhet.
Hon riktigt fick tvinga af Max Bruch och » Brudfärd » af Karl Valentin.
och redde sig ganska bra med detsamma.
Om öf- sig att sitta stilla, när han o m kvällen kom in Biträdande varda fröknarna Augusta Ohrström och riga rollinnehafvare är ej annat än godt att säga.
med sin tidning och satte sig i soffan bredvid Gerda Pettersson, hr Oscar Lejdström samt Filhar- Operan fick i sin helhet ett godt utförande.
Om hushållet tog hon mindre notis än moniska symfoniorkestern, som utför Svendsens krö- någonsin.
Där voro julbestyren i full gång.
Hur Den populära operan » Carmen » har återupptagits ningsmarsch och förspelet till Lohengrin.
hade hon ej som liten flicka längtat efter den med frn Edling i titelpartiet samt d:r BOTTERO som dag, då hon skulle få gå i spetsen för dessa, o c h Eseamillo och hr STRANDBERG som don José.
V i hur hade hon ej sedan vid hvarje julfest gjort hafva emellertid, då detta skrifveb,- ännu ej haft till- upp, hur julen skulle firas i hennes hem, om hon fälle öfvervara denna repris.
finge något.
Nu hade hon ett, och nu fick Elise göra som hon var van.
Julkvällen var inne, men i Märtas rum var det mörkt.
Erik satt i soffan, hon stod vid fönstret och gret.
Ett lätt lager af snö låg öfver bergen.
Björ- karne i dungen nedanför landsvägen stodo stilla och kala i den kalla, lugna kvällen.
Sjärnorna strålade.
Det var helgfrid i naturen.
Stillheten därute verkade lugnande på Märtas sinne.
Stjär- norna däruppe kommo med julhelsning också till henne.
De påminde henne o m barndomen, om det ensamma lifvet ute i världen, o c h en känsla af lycka smög sig öfver henne.
Hon stod ju icke längre ensam, och visst hade hon något att lefva för.
Erik hade varit förståndig, då han förbjöd sykvällarne.
Så nervös och klen som hon varit i höst, hade hon aldrig kunnat sköta dem.
Han var god och kärleksfull — men hon!
Var hon ens en förståndig kvinna, o c h vore hon värdig att blifva m o r?
Den, som behöfde uppfostras, det var hon själf.
Hon knäppte ihop händerna och bad Gud om förlåtelse för sin retlighet och otack- samhet, bad om nåd till att i någon mån kunna fylla de plikter, som väntade henne, de högsta för kvinnan, och j u längre hon bad, desto hopp fullare tedde sig framtiden.
Hon torkade bort tå- rarne och vände sig o m.
Skulle också Erik för- låta henne?
Hon gick med dröjande steg bort till soffan, slog armarne om hans hals och hvi- skade: » Förlåt mig! » Han drog henne ned på sitt knä och kysste henne.
Så sutto de, då Elise öppnade salsdör- rarna.
Därute var tjänstfolket samladt.
Märta nickade vänligt åt dem, gick fram till pianot och tog upp julpsalmen.
Den lilla församlingen stämde in.
Erik hade stannat vid dörren.
Den tända granen, det högtidsklädda folket och framförallt Märta grep honom så underbart.
Han hade aldrig varit med om en sådan julafton, och han önskade, som då han var liten gosse o c h gladde sig åt julklapparna, att kvällen aldrig skulle taga slut.
Syskonen kommo ut på annandagen och stan- nade till öfver nyår.
Märta var sig lik som i sin flicktid, o c h det ena vinternöjet aflöste det andra, men ändå kunde ej Erik tillbakavisa en hemlig fruktan att mista henne.
Denna känsla ö v e r v ä l - digade honom stundom så, att han ej kunde dölja den.
Märta försökte då göra honom förtrogen därmed.
Träden därute började åter löfvas, lärka och gök, bjödo i parken våren sitt välkommen; o c h i hvarje blomma, som slog ut i skogen eller på trädgårdssängen, såg Märta en bekräftelse på upp- ståndelsens löfte, men hos Erik väckte hvarje så- dan tanke, hvilken han genast förknippade med Märtas död, ett utrop af smärta.
« * Det var en riktigt skön midsommardag.
Tant Anna, Elise och ett par af jungfrurna hade tidigt på morgonen rest till kyrkan i närgränsande pa- storat.
Det var därför så tyst i det stora hu- set.
Sommarvinden lekle med bladen på frukt- träden och for smekande fram öfver blommorna.
Träden hade sin nya sommarskrud nyss rentva- gen af ett mildt sommarregn.
Svalorna flögo hvi- nande från och till sina reden under takåsen, i körsbärsträden sjöngo bofinkarne och fram öfver sandgången trippade den näpnaste lilla sädesärla.
Dörrarne till verandan stodo öppna för atl kunna insläppa hela knippen af solstrålar.
Dessa upp- fångades på sufletten af en barnvagn.
Därunder slumrade en späd liten världsborgare, som dagen förut döpts till Harald.
Vid vagnen satt Märta.
Hon var klädd i en morgonrock af ljusblått fla- nell, kring halsen hade hon en veckad, hvit spels, sammanhållen af en dyrbar brosch, och på huf- vudet en ungmorsmössa.
Ernst Björks dikter lågo uppslagna i hennes knä, men hon läste icke.