Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
På grund af allt detta och då Utskottets ofvanberörda betänkande blifvit af Ridderskapet och Adeln samt Borgare-ståndet bifallet, anser Utskottet sig böra detsamma vidhålla.
Ank. till Exp.-utsk. den 9 Maj, kl. 2 e. m.
Utlåtande, i anledning af erhållna återremisser af betänkandet N:o 95, angående eftergift i arrendet för Mörrums krono-laxfiske i Blekinge län. (J. A.)
I anledning af Kongl. Majits i ämnet aflåtna nådiga skrifvelse, hade Stats-utskottet uti förenämnde betänkande tillstyrkta Rikets Ständers bifall dertill, att, i enlighet med hvad i högstberörda nådiga skrifvelse blifvit föreslaget, arrende-afgiften, af Mörrums krono-laxfiske för nästlidet år 1847, äfvensom för det nu löpande sista arrende-året till hälften nedsättas, under förbindelse för arrendatorn att fullgöra hvad arrende-kontraktet i öfrigt stadgade.
Detta betänkande, hvilket af Borgare-ståndet bifallits, har deremot af de öfriga trenne riksstånden blifvit till Utskottet återremitteradt.
De ledamöter af dessa 3ine riksstånd, hvilka yrkat återremiss å betänkandet, hafva yttrat den åsigt, att sådana omständigheter förefunnes, på grund hvaraf billigheten och statens värdighet gemensamt fordrade, att en större eftergift, än den Kongl. Majit i nåder föreslagit och Utskottet tillstyrkt, i arrendet af ifrågavarande laxfiske, borde arrendatorn förunnas.
Utom de uti det återremitterade betänkandet omförmälda orsaker, hvilka vållat fiskets betydliga försämring och arrendatorns i följd deraf iråkade ekonomiska un - 8 Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 170. dergång, har blifvit åberopadt, dels sjön Åsens sänkning, hvarigenom vattnet i den nedanför samma sjö liggande Mörrums åen förminskats, dels det stora otillbörliga intrång arrendatorn under de sednare årens svåra missväxter lidit af svältande grannar, hvilka, för att rädda sig undan hungersnöden, ej dragit i betänkande, att olofligen ingripa uti hans dyrköpta rättigheter och ofta i denna afsigt infunnit sig i så talrik mängd vid fiskeställena, att hvarje försök att hindra eller afvisa de obehöriga varit fruktlöst, — omständigheter, hvilka vid arrendets ingående omöjligen kunnat förutses och tagas i beräkning eller sedermera utaf arrendatorn afvärjas; — hvarjemte blifvit anfördt, att den redan tillstyrkta eftergiften icke skulle komma den lidande och utblottade arrendatorn, utan endast hans borgensmän, till godo.
Med föranledande af hvad sålunda hos Ridderskapet och Adelil samt Presteoch Bonde-stånden förekommit, anser Utskottet sig icke sakna skäl att i så måtto förändra sitt ofvanberörda i ämnet afgifna tillstyrkande, att Utskottet hemställer, det Rikets Ständer ville för sin del medgifva, att arrende-afgiften af Mörrums krono-laxfiske må varda till sitt hela belopp så väl för år 1847, som för nu löpande sista arrendeåret eftergifven, under förbindelse likväl för arrendatorn, att fullgöra hvad arrende-kontraktet i öfrigt stadgar.
Reservationer af herr Norin: ”Då Utskottet endast och allenast för bibehållandet af den vidtagna formen att, når ett Utskottets tillstyrkande blifvit ifrån (— icke af) 3:ne riksstånd återremitteradt, såsom nytt beslut anmäla hvad som i dessa återremisser sammanstämma, icke annorlunda nu bordt förfara, så mycket heldre, som få af Utskottets ledamöter, efter hvad af diskussionen om den ifrågavarande eftergiften alltför tydligt kunde inhemtas, ansåge sig ega skäl tillstyrka mer, än hvad i det återremitterade betänkandet N:o 95 finnes, i öfverensstämmelse med Kongl.
Maj:ts nådiga proposition, föreslaget, anser jag Utskottet denna sin betydliga pluralitets åsigt jemväl bordt allmängöra, och icke, såsom nu skulle kunna af det nya tillstyrkandet reduceras, förklara sig helt och hållet såsom sitt beslut upptaga och tillstyrka hvad några få af riksståndens ledamöter mot Utskottets förra resultat anmärkt”.
Af herr Walley. STOCKHOLM 1848, hos J. A. Walldén. Sluts-Utskottets Utlåtandej N:o i<fu l N:o 171.
Ank. till Exp. Utsk. den n Maj, kl. 2 e. ib.
Utlåtande , i anledning af väckt motion j angående nedsättning i arrendet för Krono-säteriet Boda. TT.
(LA).‘ kJ li en hos Högvörd.
Preste-ståndet väckt och till Stats-utskoltet remitterad, motion, har herr prosten Sätterblad anföit, att då regements-skrifvaren G. E. Erasmi vid auktion i December 1837 inropade på arrende under 30 år, räknadt ifrån midfastan påföljande år 1838, indragne.» kornett-bostället kronosäteriet
Boda med underlydande hemman och lägenheter i Wadsbo härad och Skaraborgs län, emot en årlig arrendeafgift af 184 tunnor 16 kappar span mål, hälften råg och hälften korn, grundade Erasmi sitt anbud på det af Kongl.
Kammar-kollegium upprättade och Konungens befallningshafvande i länet tillsända projekt till arrende-kontrakt, den enda för boställets bedömande före och vid auktionsli 11 fället tillgängliga handling, enligt hvilken säteriet Boda skulle innehålla en öppen åkerrymd af 152 tunnland^ 1 kappland.
Sedan Erasmi, som vid auktionen gjort högsta anbudet, blifvit till arrendator antagen, samt midfastan sistnämnde år bostället
Lil 1 träd t, hade han snart, genom en närmare undersökning af protokollet till den mätningsförrättning, hvilken, i afseende på arrendet, kommissions-landtmätaren Rosell verkställt, blifvit öfvértygad, att den i projekt-arrende-kontraktet förekomne uppgift om tunlandtalet af öppna åkerjorden vore oriktig, och att följaktligen det arrende, Erasmi erbjudit, vore alltför högt, i anledning hvaraf vid 1840 års riksdag motion väckts om nedsättning i arrendet, hvilken dock, i anseende dertill, att vederbörande embetsmyndigheter icke blifvit i frågan hörde, lemnats utan afseende.
För att erhålla en af billighet och rättvisa påkallad lindring i arrendet, hade Erasmi instämt Kongl, Majit och kronan till vederbörande härads-rätt med påstående, att arrendet måtte nedsättas från 184 1/2 tunnor till 120, samt alt han måtte återfå, hvad han för mycket erlagt, jemte ränta derå från betalningsdagen, hvilket påstående i vissa hufvudsakliga delar häradsrätten godkänt, men länets lagmans-rätt, dit målet fullföljts, helt och hållet bifallit, hvarefter Kongl. Götha Hof-rätt fastställt härads-rätlens utslag, hvaremot Kongl. Majit, under hvars nådiga pröfning saken blifvit af parterne å ömse sidor dragen, upphäft domstolarnes i hufvudsaken sammanstämmande beslut och frånkänt Erasmi all rätt till vidare nedsättning i arrendet än för Vilt. till R.
Prot. 1S4.7 och 1848i 4 Samt. 1 A/d. 2 Band. 6 Haft. 1 o Stats-Vtskottets Utlåtande j N.o ijt. den jord, som bestod af träd- och kålgårdar.
Då genom den nådiga domen således blifvit oåterkalleligen afgjordt, hvad som uti ifrågavarande mål borde anses för det lagligt ratta, funne sig motionären, djupt ömmande för den olycka, Som hotade den svårt blottställde sextioår ige Erasmi, hans hustru san,t sex oförsörjde och till det mesta ouppfostrade barn, uppmanad att påkalla Rikets nu församlade
Ständers förnyade öfvervägande af detta arrende-ärende, icke ur den lagliga rättens, utan ur billighetens och ädelmodets synpunkt; i följd hvaraf motionären hemställde, alt, med afseende på de omständigheter, under hvilka Erasmi blifvit inledd i det ofördelaktiga arrendet, på hvars fullgörande han uppoffrat en ärfd förmögenhet och tioårig verksamhet, Rikets S änder måtte bevilja Erasmi den eftergift i arrendet af Boda, alt detsamma nedsattes från 184 tunnor 16 kappar till 120 tunnor spanmål, hälften råg och hälften korn, samt att honom medgåfves restitution af hvad han hitintills för mycket erlagt.
Af de motionen bifogade handlingar har Utskottet hufvudsakligen inherntat, att, sedan, såsom förut blifvit omformäldt, Erasmi till vederbörande häradsrätt instämt Kongl.
Majit och kronan med påslående, att,som han vid auktion å länets lands-kontor den 8
December 1837, till bortarrenderande på 30 år af förenämnde boställe, krono-säteriet Boda N:o 1 ett mantal, med derunder lydande hemman och lägenheter, stannat, för högsta anbudet af 70 tunnor 15 1/4 kappar spanmål, hälften råg och hälften korn, utom den spantuålsränta, som borde erläggas med tre fjärdedels lunna lika beskaffad säd för hvarje geometriskt tunland öppen åker, eller för etthundrafemtiotvå tunland ett kappland, som den öppna åkerjorden, enligt tillförordnade förste landtmätaren A L Rosells deröfver år 1837 den 5 Juli meddelade uppgift och beskrifning, skall utgjort, 114 tunnor 3/4 kappar och således tillsammans 184 tunnor 16 kappar spanmål, men boställets och underlydande hemmans öppna åkerjord icke innehöile den rymd, som blifvit uppgifven, det måtte Erasmi, hvilken endast på uppgiften derom, efter uträkning och förslag grundat sitt anbud, i arrendeafgäIden vinna nedsättning till öfverensstämmelse med hvad i årligt arrende bevisligen kunde högst erläggas och erhålla återbetalning af allt hvad hos honom i thy fall blifvit orätt uttaget, jemte ränta och godtgörelse för de förluster, honom i nämnde hänseende tillfogats, samt att, angående krouotiondens erläggande för bostället, få njuta säterifriheten till godo och sålunda med ränta återfå den kronotionde, han genom utmätning måst betala, har härads-rätten genom utslag den 29 Augusti 1842, bland annat, hvarom nu icke är fråga, sig utlåtit: att Erasmi> dels i rättegångens början och dels under dess fortsättning till grund for sitt anspråk om arrendets ned* iStats-Ut skottets Utlåtande, N:0 1jh. 3 sättning åberopat, att af de 152 tunland 1 kappland, som, enligt Kongl. Kammar-kollegii den 2 Januari 1838 till Erasmi utfärdade arrende-kontrakt, skulle utgöra egendomens öppna åkerjord, 88 tunland 2 kappland bestode dels af trädgårds- och kåigårdsland vid Boda hufvudgård och underlydande hemman och torp, till en sammanräknad vidd af 9 tunland 23 2- kappland, dels af jord, som gamla, lill arbete oförmögne, backstugusittare begagnade, dels af ängsmarken Båsen, tillfälligtvis uppodlad till åker, men metande Is igenlagd till äng, såsom den tillförene varit och framdeles borde förblifva, dels af jord, hvilken öfversvämmades och skadades af stillastående vatten från sjön Wiken, dels ock af jordfasta stenar, allt på sätt landtmätaren RoseUs åren 1839 och 184-1 hällne förrättoings-protokoll närmare upplyste,
samt att dessutom sådane egor, som tillhörde oskatilagde, på säteriets utmark upptagne, torp, blifvit uti den öppna åkerjordsrymdeu inberäknade; att hvad anginge frågorna om en del af åkerjordens öfversvämning och skadande af stillastående vatten från sjön Wiken samt om jordfasta stenar i åkern, så enär Erasmi bade att skylla sig sjelf, om han före arrende-auktionen icke tagit kännedom om läget af egorna och deras naturliga beskaffenhet, samt 1837 års landtmäteri-beskrifning öfver åkerjorden antydde, att den på flera ställea vore ganska stenbunden, och ingen lag påbjöde något åliggande för landtmätare att vid åkerjords uppmätning frånskilja rymden af jordfasta stenar, hvilket ej eller skett vid den på Erasmis föranstaltande af landtmätaren Rosell höstetiden år 1839 verkställde förrättning., utan protokollet deröfver blott uttryckte, att landtmätaren och gode männen ansett sådane stenar upptaga en rymd af två tunland, saknades skäl att påståendet i dessa delar godkäuna; att beträffande den omständigheten, att trädgårds- och kåigårdsland samt oskattlagde torps egor ingått bland öppna åke! jorden uti 1837 års beskrifning deröfver, det vore stridande emot allmänt begrepp om öppen åkerjord att derunder hänföra trädgård och kålgård, till hvilken mening ej heller kunnat af beskrifningen slutas; att af Kongl, kungörelsen den 17
December 1799, angående bortarreiulering af kungsgårdar, inhemtades, det oskattlagde torps egor icke skulle bland gårdens öppna åkerjord beräknas till årlig spanmåls-afgift, utan att ersättning för dem ansåges inbegripen under det i öfrigt erbjudna förhöjda arrendebeloppet, hvarmed Kongl, brefvet den 1 December 1807, kungjordt genom Kongl. Krigs- och Kammar-kollegiernes cirkulär den 8 Februari 1808, i fråga om arrenden af militice-boställen, jemväl öfverensstämde, utan annat undantag än för sådane torp, hvilka bestodo af odalegor och ej blifvit af gårdens mark upptagne; att det utlåtande, landtmätaren Rosell med gode män vid undersökning den 10 December 1841 afgifvit och hvaruti krono - 4 Stats-Utskottets Utlåtande, N-o 171. ombudet med sia underskrift deltagit, innefattade det på lokal-förhållanden grundade omdöme, alt oskattlagde torplägenheterne Rydjan, Hultängen, Bjrgget, Skatetorp, Fallet, Roten, Ekeskogen, Dalen, Dolman, Anderstorp, Perstorp, Håilshagen och Strandängen voro upptagne på säteriet Bodas skogs- och utmark; fördenskull och enär hvad det för Erasmi utfärdade arrende-kontrakt innehölle, rörande torplägenheternas intagande i egendomens jordrymd, icke finge förringa verkan af nyss åberopade, till efterrättelse för så beskaffade afhandlingar gällande laga stadgar, förklarades Erasmi berättigad alt på det i samma kontrakt för Boda egendom utsatte årliga arrende 184 tunnor 16 kappar spanmål, hälften råg och hälften korn, tillgodonjuta det afdrag, som, efter beräkning af | lunna för hvarje geometriskt tunland, svarade emot årliga arrendeafgiften icke allenast af trädgårds- och kålgårdsjord vid Boda säteri, med underlydande tå- och rörshemmanen Pälsalorp N:o 2, Lilla Pälsatorp N:o 3, Haraldstorp N:o 4, Fetebacken N:o 5 och Fiskaretorpet N:o 6 samt torpet Herrängen, utan äfven för både träd- och kålgårdar och öppna åkerjorden vid ofvanomförmälde oskattlagde ^torplägenheter, hvilkas så beskaffade egor utgjorde, enligt 1837 års beskrifning, trettiosju tunland ett kappland, hvaremot arealen af trädgårds- och kålgårdsjorden vid Boda och nyssnämnde hemman och torpet Herrängen, såsom ej serskild uträknad, icke kunde bestämmas, utan skulle af landtmätare, i vederbörandes närvaro, behörigen utredas för det sålunda beslutade afdrag på arrendet; att, vidkommande sedermera det af Erasmi anmärkte förhållande med den lill hemmanet Haraldstorp hörande ega, Råsen kallad och uti 1837 års beskrifning intagen bland detta hemmans öppna åkerjord, så funne harads-rätten af 1839 års landtmätare-protokoll,
hvars öfverensstämmelse med sanna förhållandet blifvit af kronans ombud, kronofogden Hasselström, vid ytterligare undersökning den 4 November 1841 ntrönd och vitsordad, det vara ådagalagdt, att besagda, under öppna åkerjorden inbegripna, ega i sjelfva verket bestode af gammal ängsmark, hvilken, efter hvad öfverste-löjtnanten m. m.
Liljehöök ed ligen vittnat, blifvit af honom under den lid, han innehade Boda, uppodlad, för att efter dikning och gödning igenläggas till högst behöflig tillökning i höfoder för gården, och då samma ega följaktligen icke bort komma i beräkning såsom städse brukbar åker eller sädesjord vid arrendeafgiftens bestämmande, i enlighet med åberopade författningar, till visst belopp efter rymden af så beskaffad jord, utan rätteligen varit att betrakta såsom en lägenhet, hvaraf annan afgäld ej skolat utgå, än deri, som i arrendet för ladugårdsafkastningen inbegrepes, ansåg härads-rätten Erasmi böra på utsatte spanmålsarrendet äfven vinna afkortning, räknad till trefjerdedels tunna, hälften råg och hälften korn, för Stats-Utskoltets Utlåtande, N:o 171, 5 hvarje af de åtta tunland 14 kappland, hvilka utgjorde den i Haraldslorps åkerjord intagna rymd af förenämnde äng Råsen, äfvensom återfå af kronan, jemte sex procenls ränta från utbetalningsdagarne, hvad han guldit mer, än vederbort efter ofvan antagne grunder.
Efter det härads-rältens berörde utslag blifvit af parterne å ömse sidor motvädjadt och vid Skaraborgs läns lagmans-rält fullfoljdt, har sistnämnde rätt, medelst dom den 20 December 1842, i afseende på hufvudsaken sig yttrat: att alldenstund hvarje, i stöd af 16 kap. jordabalken och gällande författningar, träffad öfverenskommelse om städsel och lego af hemman hörde till sådane kontrakter, deri aftal skedde om ömsesidiga rättigheter och skyldigheter, hvilka nödvändigt måste motsvara hvarandra, ehvad en slik öfverenskommelse uppgjordes emellan enskilde personer eller afslutades emellan Kongl. Maj:t och kronan samt enskild man, och deraf åter följde, att, i den händelse, såsom i förevarande fråga vöre fallet, ett ingånget arrendekontrakt af den ena parten icke kunde i allo uppfyllas, den andra kontrahenten, å hvars sida intet brustit, måste blifva berättigad att, efter eget val, antingen kontraktet alldeles frånträda eller ock tillgodonjuta minskning i skyldigheten, i samma förhållande, som de motsvarande rättigheterna af motparten förblefvo ouppfyllda; fördenskull och då Kongl. Maj;t och kronan medgifvit, hvad äfven för öfrigt vore ådagalagdt, att det belopp af öppen åkerjord, hvarföre Erasmij enligt ifrådaställde kontraktet af den 2 Januari 1838, borde för hvarje tunnland utgifva bestämdt arrendebelopp af säd, å oftanämnde säteri ej fanns, och icke eller å kronans sida omstämdt vore det af Erasmi bestridda påstående, att, i följd af berörde förhållande, ifrågavarande kontrakt mätte i anledning af den sistnämndes käromål förklaras ogiltigt och afslutade arrendet alltså upphöra, funne lagmans-rälten sig böra gilla härads-rättens förfarande att uti Erasmi arrendeskyldigheter stadga nedsättning, i fråga om hvars belopp lagmans-rätten förordnade, att, emedan en så belägen jord, den der öfversvämmades af valten, som icke kunde afledas, vore till åker oduglig och dertill aldrig borde begagnas, utan endast användas till i landtbruket så kallad naturlig äng, samt ett sådant förhållande, eller att öfversvämmning, som ej genom dikande kunde förekommas, inträffade med de under 2, 3 och 5 punkterne af kommissionslandtmätaren Rosells åberopade protokoll och beskrifning ofver säteriet Boda den 13 November 1839, såsom upptagne jordstycken, utgörande tillsammans fyra tunnland tjugu kappland; tby och med ändring af härads-rättens utslag i denna del, ansåg lagmans-rätten, alt berörde jordstycken, med hvilka försök till åkerodling förgäfves blifvit gjordt,
icke kunde eller finge såsom öppen 6 Stats-Uskottets Utlåtandej N\o fjt. åker beräknas; att då härads-rätten sig utlåtit, det ingen lag påbjöde något åliggande för landtmätare att vid åkerjordsuppmätning frånskilja rymden af jordfasta eller större stenar och härads-rätten af sådant skäl icke kunnat godkänna Erasmis påstående, att, enligt anmärkningen i nyssberörde landtwäteri-protokoll, iva tunnland borde för sådane befintlige stenar ifrån uppgifna åkerjordsrymden afräknas, hade härads-rätten förbisett 4 kap. 3 § 1 inom. af skiftes-stadgan den 4 Maj 1827, hvarest ett slikt åliggande finues landtmätare föreskrifvet, hvarföre, med bifall lill Erasmi käromål i denna del, lagmans-rätten stadgade, att berörde tvenne tunnlands rymd icke eller skulle till åkerjorden räknas; att, hvad deremot härads-rätten beslutat, rörande afdrag för dels i Boda, Pälsatorp N:o 2, Lilla Pälsalorp N:o 3, Haraldstorp, Fetebacken och Fiskartorp varande trädgårds- och kålgårdsjord, hvilken icke vore till arealen bestämd, dels både träd- och kålgårdar samt öppen åkerjord tillsammans 37 tunnland t kappland å oskattlagde torplägenheterne Rydjan, Hultängen, Bygget, Skatetorp, Fallet, Roten, Ekeskogen och Dahlen, samt likaledes oskattlagde backstugu-lägenheterne Dill!man, Anderstorp, Perstorp, Hållsängen och Strandängen, dels ock åtta tunnland 14 kappland å odlingen Råsen, blef på de af härads-rätten anförde skäl af Ligruans-rätten, under åberopande af 24 kap. 4 § rättegångf-balken, faslsläldt, och som det till arealen bestämda afdrag, femtiotvå tunnland 3 kappland, lemnade en återstod af endast nittionio tunnland 30 kappland, hvarföre den i Kongl, kungörelsen den 17 December 1799, jemförd med Kongl, brefven den 20 Februari 1805 och den 4 Oktober 18Ö6, med | tunna för hvarje tunnland stadgade spannmåisiäntå utgjorde 74 tunnor 30 1 kappar, samt härtill skulle läggas 46 tunnor 10 kappar, hvilket sistnämnde belopp uppkomtne, då, såsom i följd af den öfriga nedsättningen, nödvändigt, till förekommande af arrendatorns lidande, mäste ske, det gjorda auktions-anbudet, 70 tunnor 15 1 kappar, minskades, i samma förhållande, som afdrag blifvit gjordt från det i arrende-kontraktet antagna öppna åker-jords-beloppet, biet alltså hela den spanmåls-arrendesumma, sorn för berörde nittionio tunnland 30 kappland borde utgöras, etthundratjugu tunnor 8 i kappar; att vid sådant förhållande och emedan ytterligare afdrag från öppna åkern måste beräknas för deu säteriet Boda,
båda hemmanen Pälsatorp, Haraldstorp, Fetebacken och Fiskaretorp samt torpet Herrängen tillhörande, icke serskildt till arealen bestämde kålgårdsjord, hvilken ovedersägligeu uppgick, till flere tunlands rymd, och det spanmåls-arreude-belopp, hvilket arrendatorn, under förevarande omständigheter, rätteligen borde för säteriet Boda med underlydande årligen utgifva, alltså understeg izo tunnorj som arrendatorn likväl Stals-Vtskot ets Utlåtande, N.o 171. 7 erbjudit sig att för hvarje år utgöra; hvadan och enär med flere trovärdige vittnens sammanstämmande intyg blifvit styrkt, att högsta årliga arrendet, som för merberorde fastigheter kunde beräknas, utgjordes af sistnämnde belopp, funne lagmans-rätten sig böra tili Etthundratjugu tunnor säd3 hälften råg och hälften korn, nedsätta hela det arrende-belopp, som Erasmi för indragna kornettbostället
Boda med underlydande årligen skulle betala; hvarförutan lagmans-rätten förklarade Erasmi berättigad att återbekomma, hvad han öfver nämnde belopp hittills årligen utgifvit, jemte sex procents med stadgadt bevillnings-afdrag minskad ränta ifrån hvarje betalningstid.
Denna lagmans-rättens dom öfvet klagades af Kongl. Majit och kronan hos Kongl. Götha Hof-rätt, som, efter omröstning, dervid 3:ne af rättens ledamöter gillade densamma, genom dom den 19 September 1845, ändrade lagmans» lättens beslut i fråga om nedsättning af arrende-afgiften och återbäring af det till för högt belopp erlagda arrendet, derutinnan härads-rättens meddelade utslag fastställdes; hvarefter och sedan båda parterna dragit denna sak under Kongl. M*j:ts pröfning, Dess Högsta domstol, hvarest vid sakens afgörande skiljaktiga meningar uppstått, i så måtto, att 3:ne röster gillade Hofiättens dom, hvaremot 4 upphäfde densamma, meddelst dom den 15 Mars 1847, förklarat, i enlighet med pluralilelens mening, att alldenstund det lagligen ingångna kontraktet om i fråga varande arrende måste läggas till grund, för bedömandet i denna tvist af parternas ömsesidiga rättigheter och skyldigheter, utan afseende på frågan i hvad mån kontraktet öfverensstämde med eller afveke från de i serskilde förfa tuingar gifne föreskrifter för bevakandet af kronans rätt vid upprättandet af dylika kontrakter, så att Erasmi lika litet kunde i förevarande, på domarens pröfning beroende, tvist från berörde föreskrifter hemta något stöd för sin talan, att den utfästa arrendeafgiften vore lör högt beräknad, som kronan å sin sida kunnat på samma föreskrifter grunda påstående om förhöjning i arrende-afgiften, i händelse den varit betingad lägre, än i öfverensstämmelse dermed vederbort; fördenskull och som i den fråga, hvarpå tvistens afgörande följaktligen beror, huruvida nemligen Erasmi kommit i åtnjutande af hvad honom medelst kontraktet varit tillförsäkrad!, det befunnes, dels, att den af tillförordnade förste landtmätaren A. Rosell år 1837 meddelade beskrifning öfver åkerjorden vid Boda, enligt hvilken uti kontraktet årlig spanmålsränta efter | tunna hälften råg och hälften korn, för hvarje geometriskt tunnland vore beräknad för 152 tunne- ett kappland till 114 tunnor | kappar, innehölle, att berörde jordryiad 152 tunne- 1 kappland vore till utsatte belopp fördelad ej blott på Boda och derunder lydande hemman, utan ock på torp - 8 Stais-Utskottets Utlåtande, N:o tjt. lägenheterna, äfvensom att jorden på flere ställen vore mycket stenbunden och besvärad af syra, dels ock att den till hemmanet Haraldstorp lydande ega, Råsen benämnd, som ingått uti den 1837 af Rosell meddelade uppgift på åkerjorden,