Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
I stället för Utskottets 3:dje och 4:de punkter föreslår jag följande: ”Till understöd för do skjutslag, der entreprenad-afgiften visar sig jemförelsevis mera betungande, uppföres å 6:te Hufvudtiteln ett årligt reservationsanslag, stort 60,000 R:dr R:mt, under följande vilkor: a) Understöd ifrågakommer ej der entreprenad-afgiften inom skjutslaget icke uppgår till mer äu 15 R:dr R:mt för helt mantal; b) Statsbidrag lemnäs aldrig till större del än att skjutslagets andel i entreprenad-afgiften minst utgör 15 R:dr R:mt för helt mantal; c) Intill dess sig visat huruvida anslaget är tillfyllestgörande för bidrags meddelande åt alla skjutslag, der entreprenad-afgiften uppgår till nyssnämnda belopp, skola skjutslagen ega företrädesrätt till Statens mellankomst i den xnån skjutsningsbestyret medför större tunga; d) Det belopp hvarmed Staten deltager i entreprenad-kostnaden får i allmänhet icke utgöra mera än hälften af samma afgift, dock der den samma utgår med 100 R:dr R:mt och derutöfver, för helt mantal, må Statens bidrag utsträckas till 1 af beloppet; e) Städer, hvilka för skjutsens uppehållande vidkännas betydligare uppoffringar, hafva äfven rätt till statsbidrag, hviket då utgår efter de grunder, Kongl. Maj:t i särskilda fall nådigst bestämmer; f) Ansökningar af skjutslag, vare sig i stad eller på landet, om statsbidrags erhållande, ingifvas till Konungens Befallningshafvande i länet, som dessa ansökningar till Kongl. Maj:t insända, dervid Konungens Befallningshafvande bör dels afgifva utlåtande, huruvida skälig omtanka från skjutslagets sida blifvit iakttagen i ändamål att bereda så lindrig entreprenad-afgift som möjligt, dels föreslå den andel af samma afgift som, med afseende å lokala eller andra förhållanden, bör af Staten öfvertagas.”
Hvad betänkandets sista punkt angår får jag påminna att Rikets sednast församlade
Ständer beslöto ”att postföringsskyldigheten må, i den mån Kongl.
Majit finner sådant lämpligen kunna ske, från jordbruket skiljas emot åliggande för posthommanen att fullgöra de onera från hvilka de hittills varit i egenskap af posthemman befriade och att såsom följd häraf posthemmanen tillförbindas att, 24 Sammans, Stats- samt Allm. Besv.- och Ekon-Ulsk.
Betänkande N:o 21. likhet med andra i skjutslag indelade hemman, deltaga i det allmänna skjutningsbesväret.
” Detta beslut anser jag, för min del, vara fullt tillfredsställande och Utskottets förslag, att postskjutsen ovilkorligen nu skall från jorden skiljas, icke af behofvet påkalladt.
I den mån jernvägarne fortgå och diligense-inrättningen utvidgas förändras postbefordringssättet, posthemmanen blifva, såsom sådana, öfverflödiga, de befrias från postskjutsskyldigheten och antaga samma natur som andra hemman.
På detta lika enkla som rätta sätt torde frågan, utan något vidare Rikets Ständers åtgörande, ordnas.
Ett kraftigt medel att påskynda saken är dock att de vid sednaste riksdag
Postverket beviljade 70,000 R:dr årligen icke blott fortfarande anslås, utan verkligen af Postverket användas till Jet afsedda ändamålet.
Jag anser således att ofvannämnda 70,000 R:dr årligen böra å 7:de Hufvudtiteln utföras utan det vilkor, som Utskottet dermed fästat.”
Uti förestående reservation instämde Friherre Leijonhufvud, B. A af Herr af Klint, E. M. af Doktor Söderberg. af Doktor Landgren: ”Till alla delar öfverensstämmande med Herr Grefve
Björnstjerna så väl angående nödvändigheten att bevilja ett anslag af 60,000 R:dr för afhjelpande af den öfverdrifna tunga, som skjutsningsbesväret på några orter medför, som ock af 70,000 R:dr för postskjutsens skiljande från jordbruket, anser jag mig skyldig att ytterligare framlägga de skäl, som för mig utgör ett hinder att biträda den genomgripande reglering, som Utskottet föreslår.
Samtliga rikets gästgifvaregårdar utgöra, enligt Skjutsnings-kommittéens uppgift, 1,473, hvaraf 1,385 på landet och 88 i städerna.
— På de fern föreslagna så kallade postvägslinierna, upptagande endast 106 af dessa gästgifvaregårdar, beräknas Staten komma att göra en årlig förlust af 396,300 R:dr R:mt, ocn på alla återstående så kallade bipostvägar skulle sammanlagda bristen blifva 612,227 R:dr.
Sammanlagda förlusten för Statsverket, genom den af Utskottet föreslagna åtgärden, skulle således blifva 1,008,527 Riksdaler, motsvarande ungefärligen halfva allmänna bevillningen, som för år 1861 utgjorde 2,176,916 R:dr 79 öre.
Då för närvarande
Statens ordinarie inkomster afklippas på flera håll, men anspråken på statsanslag för hvarje riksdag vexa, och då de extra-ordinarie statsinkomternas fortgående stegring i icke ringa mån torde sammanhänga med det offentliga och enskilda lånesystemet, icke lemnande någon synnerlig garanti för framtiden, så måste man alltid vara beredd att fylla den nu föreslagna förlusten för Statsverket med bevillningens höjning till halfva beloppet öfver hvad den nu är, hvarvid, enligt gällande grunder, skall inträffa att den hittills skjutsskyldige jordbrukaren, som eger ett mantal värdt 30,000 Riksdaler, endast erlägger en skjutsafgift af 4 R:dr 50 öre, då deremot en löntagare eller näringsidkare, som eger 2,000 Riksdalers inkomst, måste erlägga 10 Riksdaler, för ett onus, hvarmed han hittills intet haft att skaffa; ehuru man väl dessutom måste medgifva, att en sådan jordbrukare antager en mera betryggad ekonomisk ställning för sig och sin familj än en embetsman, som blott eger omförmälda löne-inkomst.
Man synes böra något betänka sig innan saken tvingas till en sådan lösning.
Utskottet synes dock hysa den öfvertygelsen att Statens förlust skall blifva vida mindre och ej öfverstiga 670,000 Riksdaler, för hvilken obetydliga summa ingen förhöjning i bevillningen kan komma i fråga; emedan all möjlig sparsamhet och inskränkning bör iakttagas.
Detta är utan tvifvel de mäns innersta och redliga öfvertygelse, som dikterat Utskottets beslut; men när grundsatsen en gång är erkänd Sammans.
Besv- och Ekon-Utslc.
25 är erkänd att skjutsskyldigheten åligger Staten, så framträda inom representationen helt andra stämmor, som ropa högt på civilisationens fordringar och landets värdighet och dessa nya röster skola icke länge sakna gehör.
Om den nya methoden blott för skjutsningen rätt fram mellan 106 gästgifvaregårdar medför en förlust af 396,300 R:dr, så skall upprättandet af ännu flera sådana postvägsbefordringar medföra motsvarande stegring af denna summa.
Helt annat blifver förhållandet då Statens jernvägs-stambanor blifvit inom icke så aflägsen framtid fulländade, från hvilka bibanor genom enskilda bolags försorg i olika rigtningar utgrena sig.
Längre resor kunna då utan öfverdrifven kostnad bestridas äfven om skjutslegan betydligen höjes å bivägarne, och Statens förlust derigenom verkligen betydligt reduceras.
Då jag emellertid är öfvertygad att frågan äfven utan alla reservationer för närvarande faller i Stånden så synes mig Utskottet hafva afskurit hvarje utväg att få de mest i ögonen fallande missförhållandena afhjelpta genom ett tvärt förkastande af all bemedling; emedan det antingen fordrar allt eller intet, förmodligen af fruktan att beröfva sig de bästa skälen till framtida klagomål genom de svåraste olågenheternes afhjelpande.
Huruvida dock detta är rättvist och ädelt tänkt mot dem, som nu lida af misstörkållanderna lemnar jag derhän.
Jag tror dock att giltiga skäl till klagomål aldrig skola saknas, enär skjutsningsskyldigheten de facto är kastad på 31,615 mantal af hela rikets hemmantal, som utgör 66,225; hvarvid det egna förhållandet yppar sig att 22,002 mantal, som verkligen i kraft af gällande lagar äro skjutsningsskyldige, alldeles icke behöft deltaga i detta onus, hvarjemte komitéen upplyser att de skjutsande hemmansegarne på flera orter i riket icke betrakta skjutsen såsom en börda utan såsom en förmån.
I denna rigtning har flertalet yttrat sig i Kronobergs län, likasom spridda socknar, härader och fögderier i 7 andra län.
Allt detta visar att skäl till framtida åtgärder icke skola saknas äfven om Staten nu, såsom längesedan bort ske, börjar att träda mellan på de håll, der skjutspålagan öfverskrider billighetens gränsor ända till 480 R:dr per mantal — såsom ofta bemälda komités Betänkande utvisar; ty enskilda skjutslag böra väl icke uppoffras derföre att jernvägs-kommunikationer, skogsrörelser och andra nyuppkomna industrigrenar i glest befolkade trakter infört en ström af resande, som do svaga skjutslagen oj förmå att utan det kännbaraste lidande fortskaffa.'’ af Herr Sommelius.
Herr Biskop Millén och Herr Ekholm hafva begärt få antecknadt att de ej i beslutet deltagit.
Bih. till JR.
Brot. 1862 1863. 4 Sami. 2 A/d. 7 JHJaft. 4 STOCKHOLM, TRYCKT HOS ISAAC MARCUS, 1863.
Stats- samt Allm. Besv.- och Ekonomi-Utskottets Betänkande M 22.
1 Nio 22.
Ank. till Exp.-Utsk. den 16 April 1863, kl. 7 e. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion om upphäfvande af 43 § i Kongl. Förordningen den 20 Januari 4824, angående utri/ning af vattenverk, som genom uppdämning skada jord eller hindra dess Omförmälda § innehåller, att Kongl. Majits
Befallningshafvande eger tillse, att ränta eller andra allmänna skyldigheter å vattenverk, som utrifves, eller å den del som genom försämring bortgår, blifva, efter de för skattläggningar i allmänhet stadgade grunder, i vederbörlig ordning flyttade på den jord, för hvars båtnad verket rifves eller försämras; och har J. O. Sundgren från Stockholms län, inom Hedervärda Bonde-Ståndet, af anförda skäl, väckt motion (JV2 271) alt ifrågavarande § må upphöra att vara gällande.
Enär, genom meddeladt bifall till Stats-Utskottets vid denna riksdag aflåtna Betänkande M 45 Litt. A., Rikets Ständer för sin del beslutat att räntan å mjöl- och sågqvarnar må. från och med nästa statsreglermgsperiod, upphöra att vidare utgöras, och att i följd deraf rustningsskyldigheten för så beskaffade verk af frälse natur äfven bör försvinna, lärer, vid det förhållande att någon tillämpning af omförmälda § sålunda ej vidare kan ifrågakomma, motionen ej till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Brot. 1862 & 1863. 4 Sami. 2 Afd. 8 Baft. 1 2 Sammans.
Stats- samt Allm. Besv.- och Ekonomi-Utskottets Betänkande M 23.
Betänkande, i anledning af väckt motion om ersättning af statsmedel för upprätthållandet af nya gästgifveri- och skjulsrättare-befattningar inom lndahls tingslag i Medelpad.
Ifrågavarande motion är af Per Tjernlund från Vester-Norrlands län väckt inom Hedervärda Bonde-Ståndet (J\fs. 477).
Motionären har anfört att den gästgifverihållning, som Kongl Maj:ts Befallningshafvande i Vester-Norrlands län ålagt Skattehemmansegarne att bestrida vid den öster om Indahlselfven belägna nya landsvägen, mot den ersättning som framdeles kunde i laga ordning bestämmas, vöre ett särdeles tryckande onus, men ingenstädes kännbarare än vid gästgifvaregårdarne Boda och Backen inom Lidens socken; och då det visat sig omöjligt för gästgifveri-hållarne att genom ansökning hos Konungens Befallningshafvande komma i åtnjutande af utlofvad godtgörelse, föreslog motionären att Rikets Ständer måtte, såsom ersättning för berörda onus, hvilket motionären ansåg ej lagligen kunna annorledes än emot vederlag ålägga skattehemman, bevilja åt bonden Per Mattsson, som från den 1 Maj 1861 till den 1 Maj 1863 har att uppehålla Gästgifveri- och Skjulsrättar-befattningarne vid Boda. och åt bonden Per Unander, hvilken under' samma tid bestrider enahanda befattningar vid Backen, hvardera 1,000 H:dr, samt åt nämndemannen Nils Nilsson, hvilken från den 1 Maj 1860 till samma tid 1861 upprätthållit dessa befattningar vid Boda, 500 R:dr, allt R:mt.
Vid motionen var fogadt utdrag af Domboken vid lagtima vårtinget med lndahls tingslag den 27 Juni 1862, hvaraf inhemtas alt förenämnde Nils Nilsson till Kongl. Maj:ts Befallningshafvande ingifvit ansökning om ersättning med 700 R:dr R.mt, enligt räkning för det han bestridt gästgifverihållningen vid Boda skjutsstation under ett år, räknadt, från den 1 Maj 1860 till samma tid 1861.
Sedan Kongl. Majis Befallningshafvande anmodat Kronofogden i orten att, efter vederbörandes hörande, med utlåtande i ärendet inkomma, så hafva lndahls tingslags skjutsskyldige invånare bestridt Nils Nilssons ersättningsanspråk, på den grund att Nils Nilson icke begärt hyra för sina i och för gästgifverihållningen till de resandes beqvämlighet och her - Sammans.
Stats- samt Allm. Besv.- och Ekonomi-Utskottets Betänkande M 23. 3 bergerande upplåtne ruin, utan endast ersättning för med gästgifverihållningen i öfrigt förenade besvär och omkostnader, hvilka besvär och omkostnader de skjutsskyldige ej ansågo sig genom någon lag pligtige att ersätta; hvaremot Kronofogden ansett Häradsboerne vara ovilkorligen pligtige att lemna Nils Nilsson skälig godtgörelse, ehvad den utginge i form af aflöning till skjutsbudare m. m., såsom Nils Nilsson uppfattat saken, eller i egenskap af ersättning för det han, medelst upplåtelse af alla erforderliga lägenheter för gästgifveriets uppehållande, fullgjort de skjutsskyldiges åligganden; hvilken godtgörelse Kronofogden föreslog att, för den uppgifna tiden, till Nils Nilsson utgå med 500 R:dr.
Maj:ts Befallningshafvande har derefter remitterat, ärendet till Domare embetet för att inför Häradsrätten höra vederbörande GästgifveribyggnadsskyIdige, samt betänkande afgifva; i hvilket betänkande Häradsrätten sig utlåtit att, enär Socken-ombuden bestridt att Tingslaget måtte åläggas att ifrågakomne ersättning utgifva, samt skyldighet dertill ej heller lagligen förefunnes, kunde Häradsrätten ej tillstyrka att berörda ersättning från Tingslaget utginge.
I Häradsrättens ifrågavarande protokoll finnes jemväl intagen den förutgångne resolution, hvarigenom Kongl. Majlis Befallningshafvande den 2 Juli 1860 förpligtat Nils Nilsson att ifrågavarande gästgifveriskyldighet fullgöra intilldess annorlunda kunde varda förordnad!, dock ej utöfver ett år, samt »emot åtnjutande af den ersättning, sora i laga ordning kunde varda bestämd».
Det vill synas Utskottet, sorn voro de här omförmälda handlingarne ej tillräckliga att om saken lemna erforderlig kännedom.
Förutom att de afse förhållandet blott med Nils Nilsson och ej med de öfrige, för hvilka ersättning blifvit föreslagen, så inhemtar man ej heller af dessa handlingar hurudant Kongl Maj:ts Befallningshafvandes eller högre myndigheters slutliga utslag i saken blifvit.
Nu är likväl uti Kongl. Maj:ts Gästgifvare-ordning den 12 December 1734, genom § 28 stadgadt, bland annat, att på de orter, der Gästgifvaregårdarne och Gästgifveriet, efter skedd undersökning vid tinget i allmogens närvaro, eljest med de tillförene meddelte förmåner icke uppehållas kunna, har Landshöfdingen att inkomma med dess underdåniga förslag hvad friheter, efter ortens och farvägens beskaffenhet, dem skäligen lemnäs må På grund häraf, och då derförutan genom samma Gästgifvare-ordning blifvit gäslgifvarne medgifne åtskilliga förmåner, tror Utskottet sig kunna antaga att, derest de med ifrågavarande gästgifverihållning betungade behörigen fullföljt sina anspråk på ersättning, och dessa anspråk befunnits välgrundade, godtgörelse kunnat i laglig ordning dem beredas, utan att Rikets Ständers mellankomst dervid varit behöflig.
Af dessa skäl, och i enlighet med den åsigt Utskottet hyllar, att Rikets Ständer ej böra uppmuntra försöken att, med förbigående af de myndigheter, å hvilkas handläggning en fråga ankommer, draga densamma i outredt skick under Rikets Ständers pröfning, hemställer Utskottet att motionen ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Besv-. och Ekon.-Ulsks Mern.
M 24 o. Bet.
Memorial, i anledning af återremiss å Utskottets Betänkande JU. 4-, i anledning af väckt motion om förändrad lagstiftning i fråga om forntida minnesmärkens fredande.
Ifrågavarande Betänkande har blifvit af Hedervärda Bonde-Ståndet återremitteradi ; men då de öfrige tre Riks-Slånden Betänkandet bifallit, har Utskottet allenast skolat Bonde-Ståndet om detta Rikets Ständers beslut underrätta.
Betänkande, i anledning af väckta motioner dels att alla pedagogier mätte, under vissa vilkor, förklaras för elementar-läroverk, dels all pedagogien i Laholm måtte förändras till ett lägre elementarläroverk.
Dessa motioner äro inom Vällofliga Borgare-Ståndet väckta af dels Herr Alander, dels Herr Sommelius.
Den förstnämnde har, i sin motion [JU 36) ansett alla skäl tala derför att Sverige icke borde, hvarjehanda tillämpningsläroverk oberäknade, ega mer än tre grader af Sammans.
Besv. och Ekonomi-Utskottets Betänkande J\s 25. 5 skolor, nämligen folkskolor, elementarskolor och högskolor eller universitet, samt derföre föreslagit att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, det Kongl. Majit täcktes förklara alla så väl två- som en-klassiga pedagogier för elementarläroverk, och sålunda ställde under den för sådane läroverk i nåder utfärdade stadga; likväl med följande vilkor: 1:0.
Att Läroverkseforerne i allmänhet må vara tillåtet, på vederbörande lärares och skolinspektörers hemställan, vid fastställandet af de förslag till årspensa, som vid hvarje hösttermins början böra till eforerne ingifvas, medgifva icke blott de enoch två-klassiga elementarläroverken, utan äfven de treklassiga en eller annan frihet i afseende på de föreskrifter, som gälla för motsvarande klasser i de fem- och sjuk lassiga; och särskildt att de må tillstädja dem att, der de tillgängliga lärarekrafterne dertill förslå, något utsträcka undervisningen utöfver hvad i Kongl.
Stadgan för elementarläroverken är föreskrifva; 2:0.
Att i afseende på kompetens och prof för tillsättningen af lärare vid de en-klassiga Elementarläroverken, samt desse lärares löner, tills vidare må förblifva vid hvad i Kongl Brefvet den 22 November 186 i är föreskrifvet i afseende på de enklassiga pedagogierna.
Herr Sommelius åter har, till stöd för sitt yrkande, att pedagogien i Laholm måtte förändras till ett lägre elementarläroverk, åberopat så väl de grunder, hvilka närmare voro angifne uti en af honom väckt motion rörande åtskilliga ändringar och tillägg i nu gällande skolstadga, som ock att, enligt motionärens åsigt, hvarje stad i Sverige borde åtminstone hafva ett lägre elementarläroverk.
I den af Herr Sommelius sålunda åberopade motion (J[g. 26), hvilken ej blifvit till Utskottets handläggning öfverlemnad, vltrar motionären, bland annat, att i nu gällande skolstadga, likasom i den af år 1856, saknas en högst väsendtlig sak, nemligen en sådan bestämning vid läroverkens klassificering, att hvarje klass af läroverk representerade i någon mån en på de olika studierna afslutad undervisning.
I våra städer funnos pedagogier, 2-, 3-, 5- och 7-klassiga elementarläroverk.
Att pedagogierne och de tvåklassiga läroverken voro otillräckliga för att bibringa någon som helst undervisning, tillräcklig för någon Samhällsklass, som borde höja sig något öfver den bildning, som meddelas i folkskolan, lede ej tvifvel.
Att åter sända bort 10- eller 1l-åri°en från föräldrahemmet, då Staten inrättat en skola i fädernestaden vore orimligt; och föreslogs derföre, bland annat, att alla Sveriges släder skola ega elementarläroverk.
Sedan Rikets Stander i underdånig skrifvelse den 18 November 1854- anhållit det Kongl. Majit måtte, vid den definitiva regleringen af elementarläroverken, taga i öfvervägande, huruvida de så kallade pedagogierne eller mindre skolorna i åtskilliga 6 Sammans.
Stats- samt Allm. Besv.- och Ekonomi-Utskottets Betänkande JVI 25. af Rikets smärre städer kunde sältas i närmare förhållande till rikets öfriga läroverk, hade Kongl. Majt vid riksdagen 1856 —1858 föreslagit Rikets
Ständer att 28 af dessa skolor måtte upptagas på elementarläroverkens stat, med hvardera en Rektor och en Kollega.
Rikets Ständer, som med anledning deraf beslöto att till elementarläroverkens klass uppflytta tre pedagogier, funno sig i öfrigt — i saknad af närmare upplysning i afseende å pedagogiernas antal och förhållande så väl sins emellan som till städernas folkskolor m. fl omständigheter, hvilkas utredning syntes nödig för att kunna uppgöra en bestämd stat för de ifrågavarande läroverken — förhindrade att bifalla omförmälda nådiga förslag; hvarjemte Rikets Ständer an höllö att vid påföljande riksdag måtte lemnäs'den utredning, angående ifrågavarande slags skolor, hvarom Rikets Ständer, på sätt nämndt är, år 1854 gjort underdånig framställning.
Enligt hvad Statsrådsprotokollet- för den 14 Oktober utvisar, har, då detta ärende tillika Died öfrige till 8:de Hufvudtiteln hörande statsregleringsfrågor inför Kongl. Majit i underdånighet anmäldes, Departementschefen yttrat den åsigt, att det utan tvifvel låge i sakens natur, att flertalet af pedagogierne i rikets städer småningom skulle vinna den utveckling och det ökade antal lärjungar, att de borde upptagas bland elementarläroverken och ställas under de för dessa gällande föreskrifter.
Deremot syntes det ej nödvändigt alt genom ett beslut åstadkomma en sådan förändring förr, än den af städernas eget behof, oaktadt i sednare tider gjord tillökning i lärokrafter och derom uttalade önskningar, påkallades, helst det onekligen för vissa städer innebure en fördel, att lärarne vid pedagogien kunde leda de fåtaliga lärjungarnes undervisning längre än Skolstadgan för 2- eller 3-klassiga elementarläroverk medgåfve.
Maj t anbefallt vederbörande
Domkapitel att inkomma med noggranna upplysningar rörande i riket befintliga pedagogier, deras beskaffenhet, läge, omfånget af den undervisning, som der meddelades, lärjungarnes antal, kommunernas benägenhet att lemna skolhus och Rektorsboställe samt öfriga förhållanden som dessa läroanstalter beträffade, har Kongl. Majit, efter det dylika upplysningar blifvit afgifna, låtit inom den i Ecklesiastik-departementet bildade afdelning för handläggning af ärenden rörande allmänna uppfostran och undervisningen, verkställa den utredning af ämnet, hvartill omförmälda upplysningar kunnat gifva anledning, samt till Rikets
Ständer lemnat de uppgifter i nämnda hänseenden, hvilken såsom bilaga åtfölja Kongl. Majits nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer af den 17 November 1859 (införd under M 61 i lista Samlingen af Bihanget till samtlige Riks-Ståndens Protokoll för riksdagen 1859 och 1860.)
Uti den särskilda Proposition Kongl. Majit den 21 Oktober 1859 aflät till Rikets Ständer, angående anslag till folkundervisningens befrämjande, och deruti Kongl. Majit bland annat yttrar att pedagogierne af ålder varit räknade till folkskololrna, ehuru synnerligen stadspedagogierne varit afsedde att utgöra ett slags högre fokskolor, hvilket ändamål de fleste bland dem också på ett tillfredsställande sätt Sammans.
Besv. och Ekonomi-Utskottets Betänkande JV2 25. 7 uppfyllt, äskade Kongl. Maj:t ett särskildt anslag att utgå till löneförhöjning vid samt tiil utvidgning af stadspedagogien.
I anledning af denna nådiga framställning, samt af ett större antal inom Riks-Stånden väckta motioner dels om alla de sedan 1856— 1858 års riksdag med två lärare försedda pedagogiers eller smärre stadsskolors upptagande bland elementarläroverken och ställande under de för dessa gällande föreskrifter, dels om en sådan uppflyttning af åtskilliga städers pedagogier, deribland äfven Laholms, i fråga om hvilken af dåvarande motionären, åberopats att, enär Laholm vore beläget i en folkrik trakt, behofvet af utvidgadt läroverk der vore särdeles stort, hvartill komme att staden hade en passande lokal för den nya skolan att erbjuda, har Stats-Utskottet, i dess Betänkande vid berörda riksdag, J\ts. 123, under erinrande om den olikhet, som sålunda förekomme emellan de af Kongl Majit uttalade åsigter och den förutsättning, från hvilken åtskilliga af motionärerne utgått, nemligen att alla större och mera besökta pedagogier borde såsom sådane upphöra och bland elementarläroverken uppflyttas, för Stats-Utskottets del biträdt de skäl, som legat till grund för Kongl. Majits tillkännagifna åsigt; hvarjemte Utskottet yttrat att, då pedagogierne tillhörde folkundervisningens område, och följaktligen deras hufvudsakliga ändamål i allmänhet måste vara att bereda sina elever en så beskaffad undervisning, som kunde vara nödig och lämplig för dem, hvilka antagligen icke komme att fortsätta sina studier vid elementarläroverken, syntes det