Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
E. upptagna varor och tillverkningar, för hvilka nu gällande införselsförbud komma att uppbäfvas, tills vidare må införas endast till vissa stapelstäder; dels ock, att alla dessa artiklar, å hvilka, vid den nya tulltaxans utfärdande, en fullständig förteckning lärer böra allmänheten meddelas, icke må på kreditupplag uppläggas, och ej heller på nederlag, annorlunda än till återutförsel i de hamnar, som enligt kongl, förordningen om nederlag af den 15 Maj 1.843 nu äga ständig nederlagsrätt för varor, förbjudna till införsel, nemligen: Stockholm, Göteborg, Karlshamn, Landskrona och Söderköping.
De hamnar, dit införsel af hittills förbjudna varor endast skulle få äga rum, synas böra blifva de af Norrköpings fabrikssocietet uppgifna: Stockholm, Göteborg, Malmö, Kalmar, Norrköping och Gefle, med tillägg af Helsingborg, särskilt i betraktande af den omständigheten, att be - (V? Kongl.
Skrifvelse, N:o 40. tydlig införsel af utländska fabriksvaror kan öfver denna ort verkställas, äfven under de månader af året då sjöfarten i öfrigt är stängd.
1 afseende på Kalmar kunde måhända med skäl föreskrifvas, att införsel af hittills förbjudna utländska varor dit ej finge äga rum förr äu staden blifvit försedd med fullkomligen ändamålsenligt packhus.
För att icke medgifva rätt till kreditupplag för varor, som nu komme att från införseisförbud befrias, erfordras blott, att icke upptaga dem å den vid tulltaxan fogade särskilta tarif för nämnda upplag, hvilket ock vid redaktionen deraf iakttagits.
Norrköpings fabrikssocietet har dessutom till ytterligare kontroll å införseln af hittills förbjudna ylleväfnader föreslagit: l:o att de icke skulle få införas med andra än däckade fartyg af minst 20 lästers drägtighet; 2:o att i manifestet, hvilket konsul i lastningsorten bestyrker, äfvensom i konnässementerna, noga borde upptagas icke allenast märke och innehåll för hvarje kolly, utan ock dess volym af vigt; 5:o att förtullning af sådane väfnader icke skulle få äga rum med mindre särskilt tillförordnad fabriksombudsman dervid vore närvarande för att bevittna för— tullningens riktighet genom påskrift å plakatsstämpeln; 4:o att förnyade förekrifter må meddelas om denna stämpels beskaffenhet; samt 5:o att alla kläden, som konfiskerades, skulle föras till tullkammaren i närmaste stad, hvarest införsel af kläden är medgifven, för att der förses med konfiskationsstämpel och der på auktion försäljas.
Hvad första punkten beträffar, så synes någon lättnad för tullbevakningen genom det föreslagna förbudet emot mindre fartygs begagnande destomindre uppkomma, som oloflig varuinförsel måste, då företaget vinner framgång, förutsättas hafva undsluppit tullbevakningens uppmärksamhet, i hvilket fall omständigheterna hvarken förbättras eller försämras deraf, att godset icke lagligen kunnat med sådant fartyg införas, och om åter farkosterne i olaga hamn eller under lossning af tullbetjeningen anträffas, påföljden blir enahanda antingen fartyget är större eller mindre.
Ett sådant stadgande, som det 2:dra punkten åsyftar, fanns uti den år 1835 utfärdade seglationsordning, och hade sin grund i bemödandet att åstadkomma ett särskilt korrektiv mot det slags underslef, alt större kollys af varor under resa till svensk lossningshamn brytas och olofligen lossas, med qvarlemtiande endast af smärre deruti inlagde persedlar, försedde med samma nummer och märken som konnässementet för de hela persedlarne upptager.
Med afseende å de besvärligheter, som denna föreskrift ofta tillskyndade sjöfarande, och de väsentliga hinder, som den i Kongl.
C i} vissa fall medförde äfven för den lofliga sjöfarten, samt sedan Generaltullstyrelsen vitsordat, att erfarenheten icke ådagalagt några särdeles frugter af denna kontroll, blef densamma i följd af de framställningar, som i delta ämne gjordes af den år 1839 nedsatta Handels- och sjöfartskommitte, ej intagen i den förnyade seglationsordning, som utkom år 1843 och ännu är gällande.
Då senare årens erfarenhet icke heller gifvit anledning dertill, att den genom 1843 års seglationsordning i berörda afseende medgifna lättnad lemnat rum för missbruk, hvilkas motverkande kunde påkalla återupptagandet af ifrågavarande stadgande, torde tillräckliga skäl icke förefinnas att bifalla fabrikssocietetens framställning i denna del, för hvilken någon grund icke heller kan, på sätt fabrikssocieleten velat antyda, från norska tullagstiftningen härledas.
Genom 9:de § i underrättelserna vid nu gällande tulltaxa är det inhemske fabriksidkare medgifvet, att sjelfve eller genom ombud öfvervara lullbehandlingen af utländska fabriksvaror, dock att förrättningen ej må hindras af sådant ombuds frånvaro.
Detta medgifvande synes böra i en förnyad tulltaxa bibehållas, men skäligt afseende å de trafikerandes beqvämlighet och aktning för tulltjenstemannens kall bjuda att icke utsträcka fabriksombuds kontrollerande rätt så, som fabrikssocieteten föreslagit.
Den i fjerde punkten framstälda önskan torde lämpligen kunna pröfvas i sammanhang med de frågor om fabriks- och tullstämpling, som redan äro till Kongl. Maj:ts afgörande i underdånighet öfverlemnade.
1 afseende på den femte punkten förekommer, att Generaltullstyrelsen, som det, enligt Kongl, förordningen emot oloflig varuinförsel, tillhörer att efter omständigheterna förordna å hvilken ort, i hvart särskilt fall, förbrutet dömdt gods bör å auktion försäljas, härvid i allmänhet måste hafva till ögonmärke statens och be slagarens gemensamma fördel i godsets högre betalning utan alltför betungande transportkostnader, under iakttagande tillika, hvad väfnader beträffar, att försäljning icke må ske annorstädes än i stapelstad eller någon af de få läneresidensstäder i öfrigt, hvarest lullkamrarne äro i besittning af sådana plakatstämpelmaterialier, som för väfnaders tull- och konfiskationsstämpling, enligt gällande föreskrifter, erfordras.
Hvad större kontrollsäkerhet skulle vinnas genom försäljningsorternes inskränkning till det ringa antal städer, dit nu förbjudne ylleväfnader, enligt det underdåniga förslaget, fingo mot tull införas, är svårt att inse.
Att deremot en sådan inskränkning i många fall skulle föranleda uppehåll i åklagarnes rätt och minskning i deras beslagsvinst, ett förhållande, som åter i sin mån kommc att verka menligt för statens och den inhemska väfnadsindustriens egna intresse, synes uppenbart, likasom 64 Kongl. Maj:ts Nåd.
Skrifvelse, N:o 40. att, derest det kläde, tili qvantiteten betydligt eller ringa, som vid varuanhållningar förefinnes, måste, till försäljning och afstämpling å annan ort, ovilkorligen frånskiljas det öfriga beslagsgodset, sådant komme att rubba den enkelhet och ordning i räkenskap och redogörelse, som för kontrollen är af icke ringa vigt.
Derförutan har Norrköpings fabrikssocietet dels i underdånighet begärt, att viss tid, och minst ett år, måtte bestämmas tili de äldre med nu stadgad tull på råämnena belastade förlagens upparbetande, innan den nya tulltarifen vidtager, men hvilken underdåniga anhållan torde få förfalla, då skäl icke förefunnits att, såsom societeten föreslagit, tillstyrka, det alla för yllefabrikationen erforderliga råämnen borde från införselstull helt och hållet befrias, och dels i afseende på förtullningsgrunden och afgiftsbeloppen för de ifrågavarande ylleväfnaderne hemställt, att, då antalet af trådarne på tummen i varpen i allmänhet angåfve varans finhet, desse väfnader måtte vid tillåten införsel efter sådan grund förtullas, sålunda, att för tyger af 30 trådar och derunder på tummen i varpen tullen bestämdes till 1 r:dr skålpundet, — för dem af 31 till och med 40 trådar till 1 r:dr 24 sk., — för väfnader, i hvilka trådarnes antal öfverstege 40 till och med 30, till 2 r:dr, — samt då hvart turn innehölle flere trådar än 30 till 2 r:dr 24 sk. per skålpund, — äfvensom att, enär denna förtullningsgrund endast vore tillämplig på tvåskaftade väfnader, för alla andra måtte antagas en gemensam tull af 2 ndr skålpundet; men oberäknadt de väsentliga olägenheter vid tullbehandlingen, som en och samma varas indelning i flera särskilta klasser, särdeles så många som nu ifrågasatts, medförer, hvadan ock i främmande länders tulltarifer, exempelvis Preussens, Danmarks och Norriges, kladesväfnader icke äro efter olika finhet klassificerade till skiljaktiga införselsafgifter, förekommer härvid i öfrigt, att trådantalet ingalunda ger en tillförlitlig måttstock på varans högre eller lägre värde, enär detta antal icke uteslutande beror på varans finlek, och ej allenast finare spånad kan åstadkommas af gröfre ull, likasom tvärtom gröfre spånad af finare ull, utan ock tygets tätare eller glesare väfnad, samt den hårdare eller lösare valkning det undergått, göra trådarnes antal större eller mindre så väl i allmänhet, som ock i olika delar af samma stycke.
På dessa skäl afstyrkes i underdånighet nådigt bifall å ifrågavarande förslag.
På det imellertid någon skillnad i afgifter må äga rum imellan de gröfre och finare slagen af valkade ylleväfnader, och då erfarenheten hittills visat, att bredden å de förra vanligen icke öfverstiger 9 qvarter, hvilket deremot är förhållandet med finare väfnader, hemställes, att efter sådan grund skiljaktiga tullsatser må bestämmas sålunda, att afgiften för valkade ylleväfnader, till och med 9 qvarters bredd, blifver 1 r:dr 16 sk, samt för dem, som i bredd öfverstiga 9 qvarter, 1 r:dr 32 sk. per skålpund.
Med Zink, lutanego och »pionier.
Ägg. / Litt. H. Kongl.
Skrijvelse, N:o 40. 65
Med bibehållande af nuvarande införselstull för oarbetad zink torde, likasom vid artikeln bly blifvit föreslaget, den arbetade varan böra klassificeras uti »omålad och olackerad», derå den för arbetad zink i allmänhet hittills gällande införselsafgift synes kunna bibehållas, samt i »målad eller lackerad», hvarå, med afseende å dess högre värde, sagda afgift torde böra antagas till samma belopp, som för målade eller lackerade blyarbeten föreslagits, nemligen 6 sk. skålpundet.
Då för ångmachiner är stadgad en införselstull af endast 10 procent af värdet, synes den för ångpannor till 20 procent bestämda skäligen kunna nedsättas till 1 5 procent.
Till vinnande af likstämmighet med norska tulltarifen, torde införselstullen å ägg. nu utgörande 2 sk. skålpundet, kunna jemkas till 1 sk. 4 rst. 1 de delar, hvaruti ändringar icke här ofvan blifvit i underdånighet föreslagne, hemställes, att bestämmelserna i 1845 års taxa må bibehållas.
Änskönt, för beredande af förenkling i tarifen, särskilte rubriker blifvit under allmännare benämningar hänförde, torde likväl, för nödiga upplysningar och kontroll, det böra åligga vederbörande vid tullverket alt på förut vanligt sätt i journaler och persedelsammandrag specifikt upptaga de särskilta varuslagen.
Med antagande af lika importqvantiteter hädanefter, som i medeltal under åren 1843, 1844 och 1845, skulle väl genom de föreslagna nedsättningarna i taxan, enligt gjord uträkning Litt. H., jemförd med bilagorna under Litt.
F. och G. öfver varor, för hvilka tullfrihet vid in- och utförsel föreslagits, årliga tullintraden komma att minskas med omkring 221,334 r:dr; men utan att taga i beräkning den tull, som kan inflyta för tillförene förbjudna varor eller (ör tillökning i införselqvantiteterna i följd af föreslagna nedsättningar, bör det kunna antagas, att sagda belopp skall fullt ersättas endast genom en af dessa nedsättningar i allmänhet framkallad mera samvetsgrann förtullning.
Tarifen för kreditupplaget och transitoafgiften.
Med bifall till ltikets åren 1840—1841 församlade Ständers förslag beslutade Kongl. Majit den förändring i tarifen för kreditupplaget och transitoafgiften, att, i stället för det minimiqvantiteten för upplaget förut var bestämd till visst mått, mål eller vigt af hvarje kreditupplagsrält medgifven vara, dervid transitoafgiften beräkISih. till K.
Prot. 1847 och 1848. 1 Sami. 1 Afd 10 Höft. ^ 66 Kongl. Maj:Is Nåd.
Skrifvelse, N:o 40. nades efter ett för enheterna af hvarje slik qvantitetsbestämmelse stadgadt belopp, men till visst varuvärde endast för sådana varor, som ad volorein förtullades, i hvilket senare fall transitoafgiften utgick efter stadgad procent å varans värde, —• meddelades i 1841 års taxa den föreskrift, att minimiqvantitelerna för upplaget borde i allmänhet blifva beroende deraf, att varorna uppgingo till ett tullvärde af 300 r:dr, hvarefter transitoafgiften skulle beräknas till 1 r.dr för hvart 100 r:dr varuvärde.
Förhållandet mellan de qvantitetcr, som minst fått på kredit uppläggas före och efter vidtagandet af sagda ändring, blef i flera fall högst skiljaktigt.
Sålunda kunde t. ex. före tiden för tillämpningen af 1841 års taxa icke på kredit få uppläggas mindre än 4,000 Lispund gråsidor och 2,000 skålpund tobaksblad, men efter nämnde tid fick deremot kreditupplagsrätt tillgodonjutas för endast 225 lispund gråsidor och för 800 skålpund tobaksblad, eller ock utgjorde tvärtom före 1841 års taxereglering minimiqvantiteten för upplaget af anis 500 skålpund, men derefter 1800 skålpund, — af kaffe 500 skålpund före, men 1200 skålpund efter nämnde tidpunkt, — af ingefära 100' skålpund förut, men 1600 skålpund efteråt, — af plommon 400 skålpund före, men ända till 2,400 skålpund efter taxeregleringen af år 1841 o. s. v. Denna skiljaktighet må imellertid, sedan förhållandet redan under flera års tid ägt rum, nu kunna med mera likgiltighet anses, men då af förslaget att ur larifen utesluta alla tullvärden möjligheten att vidare på desamma grunda minimiqvantiteterna för kreditupplaget upphäfves, så föreslås, att dessa må ånyo bestämmas till visst mått, mål eller vigt, men till den myckenhet, ungefärligen och i jemna 100:de- eller 10:tal, som de nu utgöra, och att transitoafgiften jemväl fortfarande antages till vid pass en procent af varuvärdena, men ulsättes i bestämda belopp.
Jemte det att artiklarne romersk alun samt hamp- och linblår, i anseende till den ringa införseln deraf, äfvensom oarbetadt elfenben och ohäcklad hampa, för hvilka föreslagits tullfrihet vid införsel, samt piphufvuden af sjöskum, hvilken artikel synes vara i relativt mindre behof af kreditupplagsrätt, torde böra ur tarifen utgå, lära alltså, i öfverensstämmelse med hvad nu blifvit anfördt, minimiqvantiteterna och transitoafgifterna för de öfrige artiklarne, vid en del af hvilka redaktionen jemkats efter den förändrade lydelse, som ofvanföre i hvart fall föreslagits, få anJtt.
G. tagas till de belopp, som i en uppgjord tarif Litt.
C. blifvit utförda. itt. D.
D. § 1. § i i underrättelserna om hvad vid taxans verkställighet iaktlagas bör sy nes, såsom innefattande endast upplysning angående hvilken myntsort, som med tull - §§ 4 oell 5, nja N:ris 3 och 4. § G, nn 4. § 9, nu 7. ^ 11, nu 9. § 14, nu 12. 15 och 20, lill 15.
Skrijvelse, N:o 40. 67 bestämmelserna afses, lämpligen kunna utgå, och sådant i stället i kolumnerne för tullafgifterna utsättas.
Då den i 4 § fartyg inom riket medgifna förmån att tullen för varor, som i dem införas, beräknas endast till hvad i taxan är bestämdt, lärer komma dem till godo äfven utan ett slikt medgifvande, torde paragrafen kunna alldeles utgå; i sammanhang hvarmed det i 5:te § förekommande uttrycket »kelfria» jemväl må uteslutas.
1 stället för nu varande lydelse af 6 § sista moment, nemligen: »I fråga om »fartyg må anses lastadt eller barlastadt, skall, äfven med hänsigt till skyldigheten »att erlägga lastpenningar, tjena till efterrättelse hvad — — — — finnes stad »gadt», föreslås följande redaktionsförändring: »För bestämmandet härvid om fartyg »må anses lastadt eller barlastadt, skall tjena etc.»
Benämningen »societet» å de ställen der den förekommer i 9 § lärer, till följd af Kongl. Maj:ts den 22 December förlidna år utfärdade fabriks- och handtverksordning, böra utbytas mot »förening» och paragrafens sista moment, som medgifver schäferiägare och ullproducenter rättighet att i de städer, dit grof ull får införas, hålla ombud för tillsyn på förtullningarna deraf, uteslutas, sedan för all ull föreslagits lika tull.
Då hvad i 11 § yttras om varors »tullbarhet» och derstädes stadgas med hänsigt dertill, att en varuartikel »befinnes vara till införsel förbjuden», komme att i allmänhet sakna tillämpning, sedan endast tackjern borde vara till införsel förbjudet, lärer, jemte någon jemkning i öfrigt i lydelsen af l:a momentet, orden »tullbarhet eller» kunna ur detsamma uteslutas, samt hela senare momentet böra utgå.
I öfverensstämmelse med hvad här ofvan för kreditupplagstarifen blifvit föreslaget, bör uttrycket i l:a momentet af 14 § »minimivärde» utbytas mot »minimiqvantiteler».
Sedan Kongl. Majit för särskilta fall behagat under den 4 November nästlidna år medgifva tullfri införsel af machinerier för nya fabriksanläggningar, på den grund, att upplyst blifvit, alt macbinerierna icke kunnat på den tid eller af de egenskaper, som erfordrats, inom landet erhållas, synes det vara nödigt och ändamålsenligt att i tulltaxeunderrättelserna intaga allmän föreskrift i ämnet, innefattande vilkoren och sättet för erhållande af tillstånd till tullfri införsel af så beskaffade machinerier, hvilket tillstånd lämpligen synes böra af Kommerskollegium, efter pröfning af behofvet och öfriga förhållanden, meddelas.
I anledning af ofvanberörda underdåniga ansökning om tullfri införsel af in - 68 Kongl. Mcij:ts Nåd.
Skrifvelse, N:o 40. ventarier till nybyggda fartyg, har Kommerskollegium uti dess öfver samma ansökning infordrade och afgifna utlåtande i underdånighet tillstyrkt: l:o alt hampa må till riket införas fritt från tull, afgift lill handels- och sjö— artsfonden samt tolag; 2:o att tillstånd lill tullfri införsel af garkoppar, zink eller annan metall eller metallsammansåttning för sådana manufakturverks behof, som tillverka bleck och spik till fariygs förhydning, må, på derom hos Kommerskollegium gjord ansökning, af Bergs- och Kommerskollegierna gemensamt, eller endast af sistnämnda kollegium beviljas; 3:o att i stället för den i l:a momentet 20:de § i underrättelserna till 1845 års tulltaxa beviljade restitution af 25 procent af tullumgälderna för inventarier till fartyg om minst 40 lästers drägtighet, som vid svenskt skeppsvarf nybyggas, ägare af fartyg om 10 lästers dräglighet och deröfver, som i Sverige byggas, må, till dess införselsafgifterna för skeppsinventarier kommit under närmare pröfning och en ny tulltaxa blir gällande, åtnjuta tullfrihet för den till fartygets förhydning åtgående bleck och spik af koppar eller annan metall, samt 75 procents lindring i den genom tulltaxan bestämda införselsafgift för öfriga förnödenheter till fartygets första utredning och tackling, mot förbindelse att ställa borgen för det återstående tullbeloppet och underkasta sig de kontroller i afseende på eflfekternes användande inom viss tid för det uppgifna ändamålet, som Kongl. Maj:t, efter Generaltullstyrelsens hörande, kan finna för godt i nåder bestämma.
Jemte det vidsträcktare afseende å tillstyrkandet af tullfrihet för hampa icke synes böra fästas, än att sådan, på sätt ofvan är föreslaget, medgifves för ohäcklad hampa, samt under afstyrkande af nådigt bifall å de undanlagsstadganden Kommerskollegium i öfrigt föreslagit, hemställes att, sedan jemväl för sä väl lin som rå- och beredningsämnen i allmänhet tullfrihet eller tullnedsättning blifvit tillstyrkt, Kongl.
Majit må åt den genom 20 § i tulltaxeunderrättelserna redan medgifna lindring, hvilken, intilldess den nya taxeregleringen kommer till stånd, torde kunna anses vara tillfyllestgörande, täckas lemna den ytterligare utsträckning, att 50 procent i stället för nu bestämda 25 procent få restitueras å belöpande tullumgälder för de skeppsförnödenheter, som visas hafva blifvit till fartygets tackling och utredning införda och använda, samt att, enär så väl nyssnämnda 20 §, som stadgandet angående den ofvan ifrågaställda rättigheten till tullfritt införande af machinerier till nya fabriksanläggningar, synes rätteligen böra få sin plats i ett sammanhang med föreskrifterna i 15 § om tullindring för redskap, machinerier och verktyg för inhemska näringar, samt om tullfrihet för prof och modeller, alla dessa stadganden må sammanfattas uti en gemensam paragraf under blifvande ordningsnummern 13.
Sj, 16, nu 14. § 17, nu IS. § 19.
J 22, nu 17. ✓ j 24, nu 19.
J 25, nu 20.
Skrifvelse, N:o 40, 69 Sisla momentet i den nu varande 20 §, innefattande att fartyg, här i riket bygdå, som för utländsk rakning köpas och utföras, njuta tullfrihet för de varor, som med dem första gången utskeppas, synes lämpligen böra flyttas lill den nuvarande 5:le, meu blifvande 3:dje §.
Sedan å saltadt kött och lisk, för hvilka varor, enligt § 16, den 13:de tunnan, som bestås till packning, är fri från tull och öfriga afgifter, nedsättning ofvanföre blifvit föreslagen, hemställes att ifrågavarande § må utgå.
Uti 17 § lärer, vid föreskriften att besigtning skall äga rum å allt hvitt socker, ankommande från någon hamn i Europa, hvilket ej är angifvet såsom krossadt lump- och Havana- terres-, eller annat under samma tullbestämning hänförligt slag, böra tilläggas toppsocker, såsom följd af förslaget om upphörande af nuvarande införselsförbud å sistnämnda sockerslag.
Den i 19:de § af underrättelserna till gällande taxa meddelade föreskrift, att kobolt bör vid utförsel vara fördelad i paketer och försedd med stämpel från det ställe, der den blifvit tagen, synes lämpligen kunna ur författningen uteslutas, enär varan nu mera både såsom rå och malen, är vid utförsel tullfri och de löreskrifna formaliteterna ur synpunkten af behöflige tullkontroller äro af ingen vigt.
Af beslutet att alla varor af här ifrågavarande beskaffenhet böra vara till införsel tillåtna, följer att orden i slutet af 22, nu blifvande 18:de § 5 moment*, »om det är till införsel lofgifvet», samt »med det förbjudna förfares på sätt angående dylikt gods finnes stadgadt,» böra utgå.
Sedan de exceptionella stadgandena angående tuliafgifterna å spanmål och ull, som från Wismar införas, numera upphört, lärer det i 24:de §, hvilken hädanefter kommer att få ordningsnumern 19, stadgade undantag från tillgodonjutande af föring vid införsel derifrån af sagda varor böra upphöra; äfvensom och då föreskriften att värdet af infördt gods, efter tulltaxebeslämmelserna beräknadt, bör så vida föring skall erhållas, uppgå till minst 300 r:dr, komme, genom tullvärdenas uteslutande ur larifen, att sakna tillämpning, i stället torde böra stadgas, att då tullbeloppet för medförda varor icke uppgår till minst 50 r:dr banko, bestas skeppare och besättning ej någon föring; till öfverensstämmelse hvarmed paragrafens lydelse bör jemkas.
'Af enahanda anledning torde i stället för stadgandet i 25:te, nu blifvande 20:de §, att, om godsägare anser en vara, som under transporten genom tillfällighet tagit skada, icke kunna draga den i taxan utsatta tull, densamma bör, efter det förskämningen blifvit styrkt och varan på auktion försålts, bestämmas för alla de varor, å hvilka tullvärde i tulltaxan är utsatt, efter auktionspriset, jern - § 27, nu 22. § *»• 70 Kongl. Maj:ts Nåd.
Skrifvelse, N:o 40. fördt med samma värde, kunna föreskrifvas, alt i omförmälta händelse godsägaren må äska laga besigtning å godset, hvilken då skall af magistratsperson med biträde af två sakkunnige och ojäfvige män verkställas i närvaro af vederbörande tullkammareföreståndare, som äger att, under tjenstemannaansvarighet för bevakande af kronans rätt, besigtningsåtgärden kontrollera; att, om dervid godset befinnes hafva under transporten undergått förskämning, besigtningsmännen skola ej allenast härom utfärda intyg, utan jemväl, efter granskning af behöriga lasthandlingar, attestera värdet af enahanda vara i oskadadt skick; att, derest fog till anmärkning emot förrättningen icke förekommer, tullkammareföreståndaren bör anteckna sitt godkännande å besigtningsinstrumentet, som ej edsvurne förrättningsmän skola vara pligtige att, der så äskas, med ed fästa; att tullkammaren sedermera bör, efter föregången kungörelse, låta på öppen auktion i behörig ordning försälja hvad förskämdt är, hvarvid, under iakttagande att godset, såsom å nederlag befintligt eller oförtulladt, försäljes, införselstullen för det som enligt taxan förtullas efter värde, beräknas, såsom hittills, efter faststäld tullprocent å auktionspriset, men för annat gods emot tull— taxebostämmelsen minskas i samma mån som auktionspriset understiger det vid besigtningen för oskadad enahanda vara bestämda värde; och torde lydelsen af paragrafens första moment böra i öfverensstämmelse härmed ändras.