Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Och har i afseende härå blifvit anmärkt: ”att allt för många, kanske bela Församlingen, skulle från valet uteslutas, om ingen finge votera, som af dess utgång hade nytta eller skada.
Slägtingar och arftagare, hvilka Utskotten dock tillagt rösträtt, borde då ej få rösta på sin skyldeman, icke en fordringsegare på sin gäldenär, och så vidare; att analogien med alla andra, som ända intill fardag, enligt 23 §, njuta Val-rätt, fordrar, det äfven afträdande å en Prest-lägenhet få behålla samma rätt; att ändamålet genom förbudet icke vinnes, enär en afträdare eller enka kan, så framt sjelfva missbruket icke afskräcker, likafullt verka till sin fordel; samt ändlligen, att det vore mindre eonseqvent att i denna § införa ett nytt jäf, då Utskotten tvärtom genom 22 § borttagit ett annat jäf, som förut varit gällande”.
Deremot har af några Ståuds-Ledamöter bifall till Utskottens förslag blifvit yrkadt.
Vid ytterligare öfvervägande af denna fråga, hafva Utskotten väl icke funnit sin öfvertygelse deruti förändrad, att den, som af Valets utgång eger den mest directa, för 38 Z«g- s. Allm.
Uti. N. o 60. egennyttan retande, vinst eller förlust, också ej borde sältas i frestelse att, genom inflytelsen af sin röst, vid valet verka på dess utgång; men som Utskotten nödgas medgifva, att detta förbud icke utesluter möjligbeten af det missbruk, som dermed skulle förekommas; — som den nu varande voteringsrättens upphäfvande kunde förutsätta den misstanka hos Utskotten, att samma rätt blifvit af Prestenkor och afträdande Prestman mera missbrukad än af andra, hvilket dock
Utskotten visst icke haft anledning att yrka eller befara; samt enär ändtligen borttagande, så vidt möjligt är, af alla slags jäfj för utöfning af rösträtt syues leda till Prestvalens förenklande och befrämjande af lika rättvisa mot alla i ett af det personliga förtroendet egentligen beroende val; så hafva Utskotten ansett sig, med frångående af sin förra hemställan, kunna tillstyrka Rikets Höglofl, Ständer, att början af den ifrågavarande 20 § måtte återfå sin förra lydelse uti Comiterades tryckta förslag.
Emot samma § har ock af 2:ne Preste-Ståndets Ledamöter den anmärkning blifvit gjord: att ”en Kyrkoherde bör vid valet af sin Capellan ega en högre röstberäkning; att Pastor följaktligen borde få afgifva en eller i röst för hvarje tunna Lag- s. Allm. B as v. o. Oec. Utsk. Uti.
N.o 60. 3g Spannmål, som lian lemnartill Capellanens aflöning eller ock ega T~ af Församlingens viel valet afgifne röstetal”.
Fläremot få Utskotten endast erinra: att uti Comiterades förslag redan ett temligen betydligt röstetal blifvit tillagde en Pastor vid Capellansval, nemligen serskildt för Prestgårdens hemmantal, en förEmbetöt och en för den lön han gifver Capellanen; att Pastors röst ändock alltid och med skäl förblifver underlägsen Församlingens, hvilken vanligen till vida större del, än Pastor, bestrider denne Prestmans aflöning, samt ändtligen att uti vissa Pastorater intet slikt lönebidrag af Pastor lemnäs lill Capellanens hvarföre Utskotten anse den framställda anmärkningen icke böra till någon förändring i denna § föranleda. § 2 r.
Emot tillägget af ordet Christna framför Religions-bekännare har blifvit yttradt, att detsamma skulle förråda en intolerance, som snarare skadar än gagnar; men som
Utskotten icke befara den menliga följden af detsammas bibehållande, föreslås vördsamt, att detta tillägg icke må borttagas. § a5.
Till orden publika
HuSj har en Preste-Ståndets Ledamot önskat tillägga 40 Lag- Ålim.
Scsv. o. Oec.
Uti, N.o 60. ordet tomter, hvilket, ehuru, enligt Utskottens förmodan, der temligen öfverflödigt, Utskotten dock, för ytterligare tydlighets skull, i den nya redactionen äfven tillagt.
Mot sjelfva innehållet af § har åter af en annan Ledamot inom samma Slånd blifvit yrkadt, alt för publika
Hus, för hvilka serskilda
Directioner äro tillsatte, borde få löstas; men som, enligt Utskottens tanka, tillfyllestgörande skäl blifvit till vederläggning häraf inom samma Riks-Stånd anförde, anse Utskotten sig endast behöfva upprepa den lmfvudsakliga erinran, att ett sådant stadgande skulle allt för mycket afvika från den för rösträttighet i allmänhet genom denna Författning fastställda hufvudgrund. § 26.
Denna §, hvilken endast angår Prest vals-för rättningar inom Ilufvudstaden, hafva Utskotten, på ofvananförde skäl, utur det nya Förslaget alldeles uteslutit, och torde således kunna undgå att vederlägga och besvara de hvarannan motsatta åsigter, som inom serskilda Riks-Stånd, i afseende derå, blifvit yttrade. § 3i.
Ridderskapet och Adeln har af någre Ledamöter blifvit yrkadt, att rättigheten att begära en /[:de Profpredikant borde utsträckas äfven till Consistoriela Gäll, samt alt åtminstone Val - Lag-s.
Allm. Besv.o. Oec. Utsk. Utl.N.o 60. 4< förrättaren aldrig borde ega rätt att afslå en sådan begäran.
Hvad förutnämnde yrkande beträffar, befara Utskotten af detsammas antagande flera menliga följder, både för det obefordrade Pi esterskapet och för Församlingarne.
Sällan eller aldrig torde, i sådant fall, de af Consislorierne på Förslag uppförde Prestrnännen, såsom oftast för Församlingen mer okände, ehuru mer meriterade, än t. ex. en närboende yngre Prest, komma i åtanka vid menigheternas val, och sålunda länge, måhända hela sin lefnad, förblifva obefordrade.
Lärare-platserne skulle, i sådan händelse, ofta besättas med unga oerfarne män, om än i stöd afen aflagd Examen, förklarade Competente, dock företrädesvis endast utmärkte genom en viss förmåga att fånga den flygtiga folkgunsten för ögonblicket, ofta till oersättlig skada för det ansvariga kallets höga syftemål.
Också vittnar erfarenheten, att der begäran om en 4:de Profpredikant stundom blifvit emot Författningarne framställd, och följaktligen afslagen, Församlingen sedermera funnit sig utmärkt väl belåten med den själasörjare, lion, nästan mot sin egen vilja, nödsakats att välja.
Vidkommande åter den Valförrättaren tillagde rätt att i vissa fall afslå begäran om 4-de Profpredikant, få Utskot - 4a Lag- s. Allm.
IV.o 60, ten erinra, att dessa fall äro så bestämda oell så inskränkta till händelser, som af intet godtyckligt omdöme bero, att all våda af missbruk och arbitrage derigenom fullkomligen undanrödjes.
Deremot är det, till vinning af tid, till förmon både för de väljande och de föreslagne, ganska väsendtligt bidragande, att en begäran , hvilken, enligt Författningarne, på grund af allmänt kända, eller tillförlitligt bestyrkta faeta, möjligen kan af vederbörande Auctoritet bifallas, varder genast på stället ogillad.
Då den missnöjde dessutom alltid eger öppen rätt att äfven öfver denna Valförrättarens åtgärd sig besvära, synes all möjlig säkerhet mot den sistnämndes, i detta afseende knappast tänkbara, misstag, vara beredd.
Utskotten hemställa fördenskull, att anmärkningarne mot denna § må lemnäs utan afseende. § 32.
Både bos Högloflige Ridderskapet och Adeln och hos Hedervärda BondeStåndet har omröstnings-sättet, då fråga är om 4:de Profpredikant, ansetts böra vara enahanda, som vid sjelfva prestvalet, nemligen efter egendom, icke per capita.
Häremot få Utskotten förklara: a) att sistnämnde röstningssätt, i fråga om /[ide Profpredikant, icke är någon af Lag- s. Allm.
Besv. o. Oec. TJtsk. Uti. N. o 60. 43 Utskotten föreslagen nyhet, utan redan, genom Kongl. Förklaringen den 22 Junuarii 1740» § 4, antaget och fastställdt; Uj att frågodags-förrättningens vidlyftighet bör föranleda tili den önskan, att ett hittills stadgadt, utan olägenhet iakttaget, bruk måtte, till förkortning deraf, varda bibehållet; samt c) att ingen, obehörig inkräktning härigenom sker på Egendoms-innehafvarens rätt, enär han icke af pluraliteten kan tvingas att gifva sin röst vid det afgörande valet åt den, möjligen mot hans vilja, på förslaget insatte 4;de Profpredikauten.
I denna preliminaira fråga anser fördenskull Utskotten det åtminstone böra tillåtas hvarje sjelfständig Församlings-Ledamot att sitt enskildta förtroende med lika rätt, som hvarje annan, ådagalägga, och kunna sålunda den föreslagna förändringen ej understödja. § 37.
Utskotten hade mellan stadgandet i 1793 års Kongl. Förordning, enligt hvilken alla slags rättelser i Vallängden kunna på sjelfva Valdagen göras, och det af Comiterade föreslagna förbud mot någon 44 s. Allm.
Uti. 2Y. 0 60. sådan rättelse, annat än på frågodagen, föreslagit den medelväg, att alla yrkanden om rättelser väl borde på frågodagen anmälas, men kunde, i händelse af bristande upplysningar, uppskjutas till afgörande på Valdagen före valets början.
Häremot har dels hos Högloflige Ridderskapet och Adeln, dels hos Hedervärda Bonde-Ståndet af någre Ledamöter blifvit yrkadt: "att J793 års Författning borde oförändrad bibehållas, så att Vallängden mellan Frågo- och Valdagen vore för Församlingen att tillgå, och kunde på Valdagen justeras; att uppläsningen på Frågodagen icke vore justering af Vallängden, utan af Conceptet dertill, hvarföre det i Valförfattningen uttryckligen borde stadgas, att Vallängden skulle å Valdagen å nyo uppläsas; att Utskottens Förslag endast medför en beqvämlighet för Valförrättaren, hvilken borde vika för Menighetens vana, hvaråt
Utskotten på andra ställen i Författningen synas hafva lemnat skäligt afseende o. s. v.’’ Deremot har inom Wälloflige Borgare-Ståndet af en Ledamot antagandet af Comiterades och af en annan bifall till Utskottens förslag blifvit yrkadt, äfvensom en Högvördige Preste-Ståndets Ledamot yttrat sig ej finna något skäl till 2:ne justeringar af Vallängden.
Desv. o. Oec. Ulsk.
Uti. JY. o 60. 45 Utskotten förmoda, att i förra Betänkandet, sid. 3o, 31, de Imfvudmotiver, som grundlagt Utskottens förslag, nemligen befrämjande af ordning och vinnande af tid, att på valdagen medhinna sjelfva Valförrättningen, blifvit tillräckligen antydde och utvecklade, och få fördenskull här blott tillägga, att Valförrättningens afslutande på dagen, före nattens inbrott, måste lända till beqvämlighet icke blott för Valförrättaren, utan ock, ofta i väsendtligare mon, för de väljande sjelfva, som ej sällan hafva att färdas en längre väg efter Valförrättningens slut.
Ingens rätt Jdifver derigenom förnärmad, att en viss dag till anmälan af den samma varder stadgad, enär nog tidsutrymme till bestyrkande deraf, i fall af behof, derjemte varder lemladt.
Att påbjuda dubbla justeringar af en och samma handling måste onekligen förefalla både olämpligt i sig sjelft, och onödigt tidsspillande.
Åt åldriga vanor, som icke sakna en godkänd grund, hafva Utskotten visserligen egnat en skyldig uppmärksamhet, men för bibehållandet af en vana, om ock härledd från en äldre tid än år 1793, hvilken endast gynnar sjelfsvåldet att uppskjuta en i laga ordning kungjord förrättning 46 Lag- s. Allm.
Besv. o. Oec. Utsk. Uti. N. o 60. till en senare dag, hvars egentliga föremål derigenom oordentligt försenas, hafva Utskotten icke kunnat inse något enda fu 11- giltigt skäl, och tillstyrka derföre vördsamt, att Utskottens förra förslag i denna § må varda antaget.
Emot'redactionen af denna och nästföregående § är dessutom anmärkt, alt, före början af Val-längdens justering, den x 3y:de § omförmälda underrättelse bör af Val-förrättarett åt Församlingen vara meddelad, och Utskotten bifoga fördenskull af bägge desse §§ en förnyad redaction. § 38.
En Anmärkare har frågat, bvad Säkerhet åsyftades med förvarandet i kyrkokistan af det ena Val-längds-eXemplaret, och en annan har yrkat, att uttryckas måtte, hvarest det andra exemplaret skall finnas alt tillgå.
Utskotten, som, för sin del, icke fästa en utmärkt vigt vid förstberörde stadgande, hafva dock trott sig kunna derutinnan bibehålla Comiterades förslag, såsom oskadligt och föranledt af omsorgen att belästa vigten af Val-längdens på Frågodagen fullbordade justering, samt förekommande af möjliga, stundom ej alldeles ohörda missbruk.
Med anledning af senare anmärkningen hafva Utskotten tillagt det s. Allm.
Desv. o. Oec. Utsk. Uti.
N.o 60. 47 förklarande, alt det andra Exemplaret må af Valförrättaren till Valdagen behållas. § 3g.
Att anmälan af missnöje skall ske lill Protocollet på Frågodagen, liar funnits ”stridande så väl emot stadgandet i 37 §, att frågodags-förrällningen ej kan anses till fullo afslutad förr än på sjelfva Valdagen, som ock emot den fria begrundningsrälten hos de missnöjde, och den åt de föreslagne Prestmännen i l\jg § förbehållna rättighet att sig äfven Öfver frågodags-förrättningen besvära”.
Till följd häraf har ock ur den nya redactionen af denna § berörde föreskrift blifvit utesluten, § 4°.
Rättigheten att inställa pålysning om Nattvardsgång å Frågo- och Valdag, äfvensom att i Stads-Församlingar aflysa äfven Aftonsångs-Gudstjensten å dessa dagar, har, i följd af derom gjord erinran, blifvit Valförrättaren tillagd. § 4i.
Prestvals förrättande på Onsdag, i stället för på Söndag, har af åtskillige Slånds-Ledamöter blifvit yrfeadt, ”emedan en serskild Gudstjenst på en sådan dag skulle mera högtidligt stämma sinnena till betänkande af dagens vigt.
Valet medhinnes bättre, obehöriga personer afhållas från va - 48 Lag- s. Allm.
Ut sk. Uti.
N.o 60. let, äfvensom en förkortning af tiden mellan profpredikan och valet, nyttig att inskränka de vanliga laborationerna, derigenom skulle beredas”.
Af en Ledamot bland Höglofl.
Ridderskapet och Adeln har deremot blifvit föreslaget, att '”Prestval, med afseende i synnerhet på de Norra orternas behof, borde utsättas antingen till dagen näst före, eller dagen näst efter en Helgedag”, * äfvensom flere al Högv. Preste-Ståndets Ledamöter instämt i ett Förslag, ”att valen väl borde i allmänhet hållas på Söndag, men Consistorierne erhålla rättighet att, om olägenhet dervid någorstädes mötte, gå i författning om deras förflyttande till någon annan dag.”
Vid förnyad granskning af hvad sålunda blifvit anfördt, hafva Utskotten dock ej funnit sig öfvertygade om behofvet och nyttan att förändra det så långvariga, visserligen på goda grunder antagna bruket, att på en Herranom helgad dag utvälja Herrans tjenare i Helgedomen.
Utskotten kunna ej inse, huru afsjungandet af en Psalm och ett tal, hållet ifrån Altaret, skulle mera högtidligt på en Onsdag} än på en Söndag, stämma sinnet till åtanka af förätt— ningens vigt, hvilken tvärtom af hela den före - Lag- s. Allm.
Vt sk. Uti.
JV.-o 60.
49 föregående Gudstjensten på en Söndag bör erhålla en ännu högre andelig betydelse.
Genom Utskottens förslag i 3^ och l[o §§ torde den befarade långa tidsutdrägten vara tillräckligen förebyggd, och hvad obehöriga personers utestängande från Valen beträffar, misstänka Utskotten, ej utan skäl, att förändring af Valdag skulle föga dertill bidraga, enär interesset och intriguen ej skulle försaka mödan att till befrämjande af låga afsigter göra en serskild kyrkoresa.
För dessa vore oek en half veckas inskränkning i tidsutrymmet icke mycket förhinderlig.
I de IVorra orterna, från hvilka ingen klagan blifvit förspord öfver Prcstvals hållande på Söndag, synas de ock
Mka val, ofta måhända med mindre olägenhet, än på andra ställen, kunna å helgdagen förrättas, när aflägsenlieten från kyrkan, i allt fall, gör det för församlings - medlemmarne nödvändigt, att intill nästföljande dag vid Kyrkan, eller i dess granskap, förblifva.
Föga nödvändigt är det, i Utskottens tanka, fördenskull, att åt
Consistorierne begära en rättighet till godtyckliga dispensers meddelande i detta hänseende, helst derigenom enheten i föreskrifter, utan verkligt behof, skulle rubbas. § /f2.
Få derom gjord anmärkning, hafva orden i Comiterades Förslag: Utur Bih. t. R.St. Prat. 18280.1829.7 Sami. a AJd. a B.d. 4 3;dje Haft. 5o Lag- s. Allm.
Bcsv. o. Oec. lits k.
IV:o 60.
Kyrkofästan uttages det på Frågodagen der ijilagde Exemplar af Vallängden jemte det vid Fr ägodags-förrättningen hållna Protocoll, blifvit såsom öfverflödige, utur denna § uteslutne. § 44* De af Utskotten vid denna § upptagne och besvarade Motioner om votering med slutna sedlar hafva utaf de Resp. Motionairerne så inom Högloflige Ridderskapet och Adela, sorn Högvördige PresteStåndet ytterligare blifvit framställde, utvecklade och till antagande föreslagne.
Emot de skäl, på hvilka Utskotten afstyrkt berörde omröstniiigssätt är vordet anmärkt: att man svårligen kunde föreställa sig, huru en Röstvärfvare skulle skaffa sig tillfälle att veta, huru någon voterat, om denne förståndigt begagnar den rätt, lian har genom deli slutna sedeln; att något annat correctiv emot olagligt inflytande vid Prestval ej funnes, än att sätta den röstande i tillfälle att brista i ordhållighet emot den, som brister i laglydnad; att en menniska ej vore falsk, för det hon icke meddelar hela verlden, på hvilken hon voterar vid prestval; att hos den förbehållsamma man ofta finner den redlighet och tro, som saknas hos den öppenhjertiga fritaligheten; att i våra Riksförsamlingar den slutna voteringen ansåges såsom ett Palladium för Representantens obe - Lag- s. Allm.
Besv. o. Occ. Utsk.Utl. N.060.
51 roende sjelfständighet, och ett sådant Palladium behöfdes ännu mera vid Prestval; hvarjemte åtskilligt blifvit yttradt till bevis för verkställbarheten af de uppgifna Förslagen, serdeles mot de inkast, hvilka af andre
Ledamöter deremot under discussionen blifvit framställde.
Häremot medgifva Utskotten visserligen, att ändamålet med sluten votering kan vinnas, om den förståndigt begagnas; men som detta icke lärer hos en enfaldig iUlmoge allestädes kunna förutsättas, torde Utskottens j^ttrade farhåga icke sakna all grund.
En värd Ledamot af Högloflige Ridderskapet och Adeln har, i Utskottens tanka, välgrundadt anmärkt, att ibland lundren, som möta verkställigheten af sluten votering, först bör nämnas den väljande Menighetens okunnighet och oförmåga att controllera röstsättet.
Förhållandet i våra Riksförsamlingar är helt annat, och icke dess mindre torde exempel ej saknas, att äfven der enskildes röster, genom någon oförsigtighet å ena och Förslagens forskning å andra sidan, stundom kunnat röjas.
Utskotten hafva ingalunda förbisett, att en vis förbebållsamhet är ganska förenlig med ära ocb tro, men då en Motionair verkligen framställt såsom skäl till sitt förslag, att ett gifvet löfte genom sluten votering skulle kunna brytas, och enär nu 5i Lag- i.
Allm, Besv. q.
Uti. 2Y.-o 60. ytterligare yrkas, att ordhållighet mot en Röstvärfvare icke är någon pligt, hemställa Utskotten, om ej consequencen leder till det resultat Utskotten befarat.
Så länge egen nyttan af Presterskapets obestämda lönevilkor retas ej mindre att sätta den sökande
Prestmannens pligtkänsla i strid med hans behof af bergning och befordran , än att obehörigt inverka på andra röstandes öfvertygelse, skola oberäkneliga konstgrepp uppfinnas att gäcka verkan äfven af den mest slutna omröstning; Intriguen skall växa i mon af svårigheterna, och immoraliteten, såsom en värd Talare hos Högloflige Ridderskapet och Adeln rättligen anmärkt, förökas genom en ny frestelse, den, att taga betalning från a:ne sidor.
Yäl yrkas med mycket skäl, att en röstande emot obehöriga forskare kan åberopa sin rättighet att behålla sin hemlighet för sig sjelf, men den upplysta sjelfständighet, sorn röjes i ett sådant frimodigt svar, lärer, tyvärr! ej kunna hos alla förmodas, och der den finnes, ingalunda vara i behof af en hemlig votering.
Utskotten kunna fördenskull ej frångå sin öfvertygelse om olämpligheten af ornröstningssättet med slutna sedlar vid Prestval, såsom sällan svarande mot sitt ändamål, ofta ledande tili ett lika, oftare till et större Lag- s. Allm.
JV.-o 60. 53 endt, än det man välment önskar undvika.
Efter denna förklaring mot sjelfva gruudsattsen, lärer det lika litet här, som uti förra Betänkandet, erfordras att upptaga och bevisa alla de svårigheter i verkställigheten, sorn möta den föreslagna röstningsmethoden, och i de Respective Riks-Stånden varit föremål för discussioner.
Hvad Utskotten redan anmärkt om bristande controll vid en sluten votering å en frånvarande röstegares rösteutöfning, har icke blifvit bestridt och lärer icke kunna bestridas, enär en Fullmägtig alltid skulle kunna missbruka det honom lemnade förtroende att aflemna en sluten Valsedel, att förtiga, det antecknandet af Hemmantal å sjelfva voterings-sedeln, enligt Herr Prosten Afzelii förslag, ofta kunde upptäcka den röstande personen, samt att mängden af voteringssedlar, som, i följd af Herr Cederschjöld! förslag, skulle aflemnas för hvarje större röstegare, då den minsta hemmansdelen, eller minsta årliga afgiften till Prest-aflöning, skulle tagas till enhetj måste göra Valet både för de väljande, helst om de icke kunna skrifva, och för Valförrättaren, högst besvärligt och långsamt, om ej alldeles omöjligt att verkställa.
I afseende på de serskilda föreskrifter, som i denna §. innehållas, har för öfrigt 54 Zfig- s. Allin. Besv. o.
Oec. Utsk.Utl. N.o 60. blifvit anmärkt, ”att den lumpna handling, hvarigenom en röstegare afgifver sitt votum, icke behöfver förses med vittnens intyg under Edelig förbindelse, när denna formalitet icke ens erfordras på den handling, hvarigenom man afhänder sig sjelfva egendomen, för hvilken voteras; den edeliga förbindelsen ansåges visserligen vid Prestval med lika lättsinnighet, som alla andra medel dervid att vinna sina ändamål; —Meneden horde då icke af lagstiftaren inbjudas, att öka de öfrige Intriguens hjelpmedel.”
Utskotten kunna dock ej gilla uteslutande af den klandrade formeln utur skriftliga voterings-sedlar.
Då det måste åligga hvarje vittne, att edeligen, der så påfordras, fästa sitt intyg, ehvad denna förbindelse är skriftligen uttryckt, eller icke, så lärer möjligheten af menedens brottslighet och våda ingalunda genom det föreslagna uteslutandet kunna från slika vittnes-attester alldeles skiljas.
För den okunnigare blifver dock skyldigheten att i uttryckliga ord erkänna den förbindelse, som vittnesmålet medför, åtminstone en påminnelse att taga sig till vara för sanningslös uppgift.
Erfarenheten har ådagalagt nyttan häraf, hvarföre Utskottens vördsamma tillstyrkan är, att anmärkningen må förfalla.
Den yrkade förändringen, att, i stället för orden: 2:ne gånger uppropadt, bör heta Lag- s. Allm.
N.-o 60.
55 s:ne gånger omedelbarligen efter hvarandra uppropadt, hafva Utskotten i den nya redactionen af denna §. iakttagit, men deremot icke kunnat gilla hvad af samma anmärkare blifvit yrkadt, att muntligt votum borde aflemnas genom skriftligt befullmägtigadt ombudj enär just ändamålet med §ns stadgande är, att förekomma hehofvet af en sådan skriftlig fullmagt, till beqvämlighet för dem, som icke kunna skrifva, och enär den föreslagna skriftliga fullmagten, enligt derom gifna föreskrifter, i sjelfva verket ej klefve annat, än en skriftlig voterings-sedel. §. 46.
Förmodligen genom missförstånd af §.ns ordalydelse har blifvit yttradt, ”att anmälan hos Kongl. Maj:t vore så mycket mera onödig, som de röstegande, genom sin frånvaro, förverkat sin rösträtt, och de föreslagne genom tidsutdrägten blifva lidande.”
Enär nemligen slik underdånig anmälan blott blifvit stadgad, sä vida Pastoratet är Regalt, i hvilket fall underdånig anmälan om valets utgång ändock måste till Konungen ingå, lärer delina anmärkning böra förfalla. §. 47* Att ifrån Altaret kungöra valets utgång och meddela Besvärs-anvisning, har blifvit ansedt opassande, hvarföre ock förändring i denna §s redaction af Utskotten blifvit föreslagen. 56 La*- s. Allm.
Bcsv. o. Oec.
Ut sk. Uti. lY.-o G o. § 4^- Yrkas den föreskrift, att förteckning på Valsedlarne bör i Val-Protocollet intagas.
Anmärkningen, ehuru, enligt Utskottens tanka, af mindre vigt, du ordentlig anteckning sker uti Vallängden, är dock i den nya redaclionen iakttagen. § 4,9.
Emot det i sista punkten af denna § förekommande stadgande, att åtal emot olaga lönebeting må kunna anställas inom två år efter Valet, äfvensom mot samma stadgande uti 58 §, liar blifvit anmärkt, ”att denna stränga förföljelse mot en med fullmagt försedd Prestman vore högst motbjudande och troligen endast skulle förvärra det onda.
Under de a:ne fatalie-åren skulle Läraren komma i en falsk och obehaglig ställning till sin Församling, och själavården deraf alltid lida men.
En klago- och besvärstid bör vara kort, och, sedan den är förbi, förbrytelsen icke förevigas.
Hellre må dock fulhnagten en längre lid innehållas, än att den ej skulle få gälla, för hvad den är en full magt, en full rättighet, att få göra sin tjenst, obehindradt af alla förutgående händelser”.