Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hos Utskottet har Baron Ernst v. Vegesach, uti ingifven skrift, anhållit, att han, som år 1832, i egenskap dels af låntagare och dels af löftesman, häftat för skuld hos Discont-Verket, men vid nämnde tid blifvit för politisk förbrytelse arresterad och sedermera, ej mindre deraf, än af den honom ådömda landsflykt i närmare 2:ne år, varit förhindrad alt ombesörja sina Discont-liq vider, kunde, för vinnande afen på rättvisa och billighet grundad uppgörelse, erhålla eftergift af den straffränta, han i nämnde skuld måst till Discont-Verket erlägga, medelst qvittning af en Discont-Verkets iros Baronen nu egande fordran, stor 240 R:dr B:co.
Directionen öfver Banco-Discontverket, hvars utlåtande öfver ifrågavarande ansökning Utskottet infordrat, har upplyst; att Baron Ernst von Ve - Banco-Utskottets Utlåtande j N:0 12/. l3 gesach vid ofvan uppgifne tid i Discont-Verket lxäfLat för 2:ne egna lån, nemligen ett a R:dr 400, förfallet den 19 Juli 1832, och ett a R:rlr 800, förfallet den 20 Mars 1833, samt en borgens-förbindelse för Baronen Eugene vonVergesachj å 120R:dr, förfallen den 9 Nov. 1832; att, på grund af Öfver-Ståthållare-Embetets Canzlis utslag den 28 Sept. 1832 och den 5 Mars 1835, i brist af annan tillgång för gäldandet af omför malde Discont-skulder, införsel blifvit sökt i de Baron Ernst von Vegesach under tiden tillagde löne- eller arfvodes-inkomsler å Tull-Verkets stat, till följd af hvilken införsel, faststäld den 14 December 1836, Discont-Verkets fordringar småningom blifvit minskade, så att desamma den 25 Maj 1837 utgjort i capital
R:dr 380, å det förra, och R:dr 573 16 sk. å det senare lånet samt Baronens borgen blifvit af låntagaren liqviderad till capitalet och i afräkning på öfverräntan influtit 10 R:dr; att Baronen vid nyssnämnde tid sökt nytt lån ä 600 R:dr, hvilket lån, då ändamålet dermed anmälts vara att uppgöra full liqvid af Baronens då återstående Discont-skulder, Directionen den 24 Maj 1837 funnit med Verkets fördel öfverensstämmande att bifalla, hvarefter blifvit uppgjord följande liqvid: 1837 den 25 Maj inlöst Herr Baron Ernst von Veges adis Discont-lån N:o 8,806 till återstående Capital . , . . . 573:16. —- Öfverränta 262:10. — 835" 26
Dito bemälde Herr Barons lån N:o 3,894 till Capital , 380: — —•
Öfverränta 152:45. 3. 032: 4d. 3.
Återstående öfverränta för lånet N:o 7,708 21:20. 9.
Hvartill blifvit använde contant aflemnade . . . 804: 44. samt Baronens omförmälde nya lån, efter afdrag af förskotts-räntan 585: — 1,389: 44. 1,389: 44.
Varande nyssberörde lån å R:dr 600 genom omsättning småningom förminskadt till återstående, den 29 November 1839 förfallne, 240 R:dr, hvilkas gäldande löftesmannen är vorden ålagd, genom Kongl. Svea Hof-Rätts, uppå anförde besvär, den 30 sistlidne Mars, meddeldta utslag, med verkställighet hvaraf dock Directionen, under afbidan af det beslut, som med anledning af nu ifrågavarande ansökning kunde fattas, sökt anstånd beviljat; och har Di - i4 Banco-Ulskottets Utlåtande j N.o i aa. rectionen ansett sig desto mera af den uppgifna omständigheten sakna skäl att tillstyrka återbäring utaf de vid ofvanberörde iiqvids fullgörande erlagde straff-räntor, sorn det nya lånet å 600
R:dr blifvit beviljadt, hufvudsakligen på det Verket skulle blifva till fullo godtgjordt för dess hos Baronen egande äldre fordrings-anspråk och ega säkerhet för den nya skuldens gäldande uti den derföre ingångna borgens-för bi lidelse.
Enär af ofvanupptagne liqvid inhemtats, att vid dess uppgörande sökandens skuld i capital utgjort allenast R:dr 953: 16 sk., men att öfverränte-beloppet deremot uppgått till närmare hälften deraf, eller R:dr 436: 28, och att således det senast beviljade lånet å 600 R:dr hufvudsakligen användts till godtgörelse af de å den äldre capital-skulden upplupne öfverräntor, har Utskottet, med afseende å sökandens knappa vilkor, såsom fader för 12 oförsörjda barn, funnit sig af de i detta mål förekomna ömande omständigheter uppmanadt att hos Rikets Högloflige Ständer tillstyrka, det må ofvanberörde, ännu oguldne belopp, 240
R:dr, såsom motsvarande en del af de å sökandens äldre förbindelser upplupne öfverräntor, få eftergifvas och afskrifvas.
Ank. till Exp. Utsk. den 18 Nov., kl. 1 f m.
Utlåtande öfver gjord framställning, att den Banco-Fullmägtige, sorn har inspectionen öfver Tumba Pappersbruk, må, under sitt vistande derstädes, erhålla fritt vivre och logis.
Under förmälan, att, ehuru Rikets Högloflige Ständer, med bifall till Utskottets hemställan i Betänkandet N:o 29, pag. 32 och 33, beslutat, att den i 1839 års Revisions-Berättelse, pag. 62, förekommande anmärkning, angående Tumba Bruk påförde kostnader för inspecterande Banco-Fullmägtigens så väl vivre som logis, under vistandet vid Bruket, icke skulle till någon åtgärd föranleda, likväl vore att befara, det lika beskaffade anmärkningar äfven vid framdeles inträffande revisioner kommo att afgifvas, derest icke 1 mom. af 254 §. i nu gällande Banco-Reglemente erhölle en förändrad lydelse, har Banco-Uishottets Utlåtande , N.-o 122.
Herr P rosten C. G. Berlin, uti en inom Utskottet vackt motion, föreslagil, att uti åberopade §. och inom. uti Banco-Reglementet måtte fä inflyta den föreskrift, att Bruks förvaltaren eger af Bruks-cassan åtnjuta ersättning efter räkning för vivre och logis till inspecterande Banco-Fullmägtigen vid dess besök å bruket; hvarvid motionären, jemte tillkännagifvande, det lians afsigt icke vore alt, genom omförmäldta förslag, bereda någon peeuniär fördel för inspecterande Fullmägtigen, förklarat, att, i händelse
Ulskottet skulle anse lämpligt stadga en motsvarande nedsättning uti inspecterande Fullmägtigens arfvode med t. ex. 50 eller 25 Hiksdaler, motionären deremot icke ville göra någon invändning; och har Prosten Berlin , till ytterligare stöd för ifi äga varande förslag, hufvudsakligen anfört, att, enär en i ekonomiskt hänseende oberoende Bruks-förvaltare, helldre än att af sin närmaste förman emottaga en obetydlig betalning af några Riksdaler lör vivre och logis, lemnade detta utan ersättning, sådant skulle föranleda ej mindre en förlust för Bruks-förvnltaren, än äfven den olägenhet, alt inspecterande Fullmägtigen komme till
Bi uks-förvaltaren i en ställning af förbindelse, som, efter motionärens förmenande, icke borde förefinnas.
Efter öfvervägande häraf, och då inspecterande Banco-Fullmägtigen öfver Tumba bruk understundom måste, i och för brukets tillsyn, derstädes vistas en eller annan dag; synes det jemväl vara obestridligt, att han, såsom i brukets ärenden stadd , dervid mäste ega alt påräkna nödig uppassning och mathållning, samt att kostnaderna derför icke böra drabba hvarken Förvaltaren vid bruket eller den inspecterande Fullmägtigen, helst i förra fället, den olägenhet, motionären omlÖrmält, kunde uppkomma, och i det senare åter, det icke skulle kunna vara otänkbart, att framdeles en inspecterande Fullmägtig, för att undgå de enskilda uppoffringar, sorn med hans vistelse på bruket vore förenade, icke vid alla de tillfällen, behofvet kräfde, på stället förskaffade sig nödiga upplysningar, angående brukets drift, byggnader och personal.
Utskottet anser sålunda, lika med motionären, det kostnaderne för inspecterande Fullmägtigens vistelselse å Tumba bruk, böra af Bruks-cassan utbetalas; mea enär det åt bemälde Fullmägtige anslagna arfvode af 300 Riksdaler Banco måste betraktas såsom godtgörelse icke allenast lör resekostnader, utan äfven för det besvär, inspectionen öfver bruket medför, hvartill kommer, alt den inspecterande Fullmägtigen öfver Tumba med nit för sitt uppdrag kan, på sätt pag. 33 af Utskottets Betänkande N:o 29 gifver vid handen, i och för detsamma ådragas jemväl andra utgifter, än för resor, och det bestämda arfvodet torde böra anses äfven såsom ersättning för besagde tillfällige utgifter, har Utskottet destomindre funnit anledning lifstvrka någon nedsättning af samma arfvode, som detsamma alltsedan 1830 oforändradt utgått, under hvil - Baned-Utskottets Memorial, N.o is3: ken tid inspecterande Fullmägtigen, likasom tillförne, åtnjutit fritt vivre och logis vid besök å Tumba.
Vk grund af hvad sålunda anfördt blifvit, hemställer Utskottet, att 1 mom. af 254 §. i nu gällande Banco-Reglemente måtte erhålla följande förändrade lydelse: den af Fullmägtige, som fått inspectionen öfver bruket sig uppdragen, eger att, såsom ersättning för besväret dermed och' godtgörelse för dervid förefallande resekostnader, årligen uppbära 300 R:dr Banco, hvilka från Bruks-cassan utbetalas.
Kostnaderne för denne Fullmägtigs vivre och logis, under vistandet å Tumba, skola, likaledes från Bruks-cassan, Förvaltaren efter räkning godtgöras.
Reservation af vice Talmannen Pehr Ericsson: ”Då, genom den af Banco-Utskottet nu föreslagna, förändrade lydelse af mom.
1 uti Banco-Reglementets 254 inspecterande Fullmägtigen öfver Tumba bruk tillägges fritt vivre och logis under vistandet å bruket, hvilken förmon, enligt min åsigt, icke förut varit, på grund af lydelsen uti åberopade §. af 1835 års Reglemente, bemälde Fullmägtig tillerkänd, bar jag ansett, att inspections-arfvodet hade bordt nedsättas till Banco R:dr 250 eller 266: 32 sk.”
Uti denna reservation hafva instämt: Anders Jonsson i Tuna af Östergöthlands
Län och Olaus Ericsson från Götheborgs och Bohus Län.
N:o 123£ Arik. lill Exp. Utsk, den d. 18 Nov., kL t e. m; Memorial, med hemställan om upphäfvande af föreskriften, angående indragning vid inträffande ledighet af Vala mästar etj ensten vid Tumba Papper s-bruk.
Herr Helledaj, August, har uti en inom Utskottet väckt motion, anfört, Banco-Utskottcts MemorialN.-o 123- *7 fört, dels att förvaltaren vid Tumba Pappersbruk väl eger att, till sitt biträde, antaga en Bruksskrivare, som på Brukets stat åtnjuter årlig lön; men att deremot, enligt 254 §. i Banco-Reglemenlet, vaktmästare-tjensten å Bruket skall, vid nuvarande innehafvarens afgång, indragas, och dels att tillförne, då göromålen vid Bruket voro vida mindre och Brukets afkastning ingen, utom Bruks-förvaltaren, funnos en Bokhållare, två Skrifvare och en Vaktmästare, alla med löner, med anledning hvaraf, och då arbetet vid Bruket numera skall eihållit den utvidgning, att närvarande personalen ej skulle kunna inskränkas; motionären hemställt, att vaktmästaren, med förut anslagen lön, måtte bibehållas.
Banco-Fullmägtige, som häröfver hörde blifvit, hafva, uti ett till Utskottet afgifvet memorial, jemte vitsordande af motionärens uppgift, i afseende å antalet af den personal, som till Förvaltarens å Tumba biträde förut varit anställd, för öfrigt upplyst, att göromålen vid den nu ifrågavarande vaktmästare-tjenslen, sorn skola bestå deruti att emottaga och utlemna varor, materialier och redskap, föra journaler ej mindre deröfver, än öfver till Bruket utgjorde dagsverken, med mera dylikt, äro af den större omfattning, att desamma icke kunna medhinnas af Bokhållaren, utan åsidosättande af de månglälldiga bestyr, hvilka denne senare åligga; alt Förvaltaren således skulle, i händelse af vaktmästare-tjenstens indragning, sakna nödigt biträde, för de berörde befattning åtföljande göromål, samt alt Förvaltareu likväl af ett slikt biträde nu vore i större behof än tillförne, helst enär, utöfver hvad, som ålegat förre Förvaltare, den nuvarande jemväl skall leda och ansvara för hela pappers-tillverkningen, samt lemna allt erforderligt vetenskapligt biträde, såväl i afseende å färgberedningen och öfriga elie na iska åtgärder, som rörande verkets machineri, dess underhåll och ändamålsenliga användande; och hafva Banco-Fullmägtige, på grund af nu anförde förhållanden samt i betraktande deraf, att Bruks-förvaltaren, sorn i ämnet hörd blifvit, bestämdt förklarat sig vara ur stånd att vederbörligen kunna sköta och fullgöra, hvad han i det med Banco-Fullmägtige ingångne contract sig åtagit, såvida han ej för görömålens bestridande linge påräkna de vid Bruket nu befintlige biträden, tillstyrkt bifall lill ofvanberörde af Herr Helledaij väckta förslag.
Med fästadt afseende å de af Banco-Fullmägtige i denna fråga meddelade upplysningar, finner Utskottet, för sin del, någon indragning af vaktmäsfihe-tjensten vid Tumba Bruk, vid närvarande innehafvarens afgång, icke kunna ega rum; samt får alltså tillstyrka, att Bih. till R, Sc. Prot. 1840. 6 Sami. 1 Afd. 33 Haft. 3 Banco-lltskottets Memorial, N'.o 11^.. i stället för 3 mom. uti 254 § af gällande Banco-Reglemente, i blifvande Reglemente måtte få intagas den föreskrift: ”Förvaltaren eger att till sitt biträde antaga och begagna en Bruksskrifvare, samt en Vaktmästare, emot de hitlills för desse personer bestämde inkomster och löneförmoner.” Stockholm den 20 November 1840.
Ank. till Exp. Vtsk. den 18 No v , kl. 1 f m.
'Underdåniga Skrif valser.
Då med E. K. M:ts Nådiga Proposition jemväl instämmer, att endast sådane förluster, sorn tillskyndats Svenske unclersåter under en loflig handel och sjöfart böra komma
I fråga till ersättning, så torde ett närmare bestämmande af livad med oloflig handel förstås vara af nöden.
Härvid förekommer, att under den tid, hvarom nu fråga är, Tractater och Afhandlingar blifvit emellan Sverige och andre neutrale Magter upprättade och kungjorde, hvari desse Staters Regeringar öfverenskomma om ett ömsesidigt iakttagande af visse vilkor och föreskrifter i afseende på utöfningen af deras handel och sjöfart.
Vid tillämpningen af desse Tractater på de ifrågavarande målen, samt vid jemförelse af hvad E. K.
M. uti Dess Nådiga Skrifvelse till Stats-Utskoftet af den 11 sisth Junii i Nåder förklarat, i afseende på utförsel af CoIonisR varor, torde alitsa i allmänhet böra iakttagas, alt export af varor ifrån Sverige icke anses i något fall oloflig förr, än förbud mot sådan utförsel egt rum; Likasom ej eller import af varor till främmande länder anses otillåten, sa vida antingen slika varor till destinations-oit«tn framkommit innan förbud emot deras införande derstädes utkom, eller desamma före ett sådant förbuds utfärdande redan funnits der upplagde.
Allt som häremot strider hafva Riksens Ständer ansett böra betraktas såsom oloflig handel och atr, i sådant fall, både skepp och last må vara förlustige det skydd, Svensk egendom i öfrigt varit berättigad att åtnjuta.
En lika påföljd häfva Riksens Ständer ansea böra ega rum, då skeppare vid uppbringnin - 930 Underdåniga Skrivelser. gen, antingen icke varit försedd med sådane behörige Skepps- och Last-documenter, som enligt författningarne bordt vara om bord till den ort, dit Skepp och Last varit destinerade, elier ock om skepparen funnits innehafva dubbla eller falska Skepps- oell Last-handlingar, sorn gjort hans destination misstänkt, eller i öfrigt någre sådane omständigheter inträffat, som kunna anses innefatta otillåtne åtgärder eller försummelse och vårdslöshet af den egenskap, att den uppbringade sjelf blottställt sig för den förlust honom genom uppbringningen drabbat.
Jemte det Riksens Ständer funnit, såsom en ovilkorlig fordran, böra föreskrifvas, att hvarje anmäld uppbringning, så vida ersättning för densamma skall kunna beviljas, bör vara styrkt, örn möjligt, med protest, men alltid med Gondemnations-dorn, sjöförklaring eller annat giltigt bevis , sorn autentikt styrker, att egendomeu blifvit egaren med våld och emot dess vilja afhänd och fråndömd; hafva Riksens Ständer funnit äfven den omständighet böra ådagaläggas, att den uppgifne förlusten drabbat svenske medborgare och icke uilanske män; Ivqnnandes likväl, då Svensk egendom varit inlastad i främmande pations fartyg, och jemte det blifvit uppbragt af sådan Nations kapare, hvars Régering v*>rit i fiendskap med den Magt, hvarunder samma fartyg lyder, för sidan egendom icke påräknas ersättning af Svenska Staten, emedan Last anses alltid böra åtfölja skepp.
I lika måtto och då fartyg elier deruti inlastadt gods, ehuru Svensk egendom, blifvit med list eller våld uttaget utur convoy af fartyg, Underdåniga Skrif velser. a 31 tillhörige sådan Nation, som varit i krig och ovänskap med den uppbringande delens Regering, må egaren skylla sig sjelf för den förlust, som sålunda kunnat honom tillfogas af fiender till den Magt, under hvars beskydd han sig stalt.
H os Committerade har fråga uppstått, huru en Reclament skulle betraktas, som, utrikes född, inkommit och vunnit burskap i Sverige, samt • derunder åtnjutit samma fri- och rättigheter för sine uppbragte skepp, som andre svenske medborgare, men sedermera och innan E. K. M:ts Nådiga befallning, Om utredning af anmälde förluster genom uppbringningar, utfärdades, återflyttat ur Riket; och, ehuru, uppå Committerades underdåniga förfrågan i denna del, E. K.
M. uti Nådig skrifvelse den 20 Martii 1822, förklarat det Reclamenter af ofvan uppgifne beskaffenhet icke kunde annorlunda betraktas, än såsom Svenske medborgare och undersåter den tid up pbr ilig. ningen skedde, hafva Riksens Stander likväl vågat i underdånighet hysa en annan öfvertygelse i detta fall, samt ansett att då pn person, sedan förlusten timat, afflyttat ur Riket, han ock uppsagt rättigheten till det särskildta skydd, (ian, såsom härstädes domicilierad, haft rätt att fordra, hvilket ock öfverensstämmer med hvad Riksens Ständer, i afseende på Commerce-Rådet Sederholm* i Finland boende arfvingars fordringsanspråk, vid innevarande Riksdag, beslutit.
För att utröna, huruvida icke vederbörande Reclamenter må kunna förut hafva blifvit för deras förluster genom~assurance elier , på annat sätt godtgjorde, hafva Committerade, enär Reclamenten uppgifvit, att han ej å sin förlorade e. Underdåniga Skrifvelser. gendom tecknat assurance och icke eller pH annat sätt erhållit ersättning, och Comrnitterade insett omöjligheten, att ålägga anskaffande af något på. lifligt skriftligt betyg i denne omständighet , samt den negativa'bevisning, sorn vittnens hörande i detta fa il skulle innefatta, hvarken ansetts lämplig, eller kunde leda till hufvudsaklig upplysning, varit föranlåtne att vidtaga den enda återstående utvägen, nemligen; att ålägga Rei clamenterne, ätt med liflig ed inför domstol fästa, att någon ersättning för förlusten hvarken genom asäurance eller på annat sätt, till större eller mindre del, kommit dem tillhanda.
Och då Riksens Ständer nu sned Comrnitterade i denne del instämma, få Riksens Ständer i underdånighet tillägga, dels att genom lika beskaffad edgång äfven bor utredas om icke Reclamenten, antingen derigenom att han emot föreskrift seglat utan Cunvoy, eller annorledes förverkat sin rättighet till assurance} dels ock att Riksens Ständer icke kunna antaga den af Comrnitterade vid åtskillig?
tillfällen tillämpade priucipe, att nemligen, då den erhållne
Assurance-summan ej uppgått till fulla beloppet af den verkliga förlusten genom uppbritigningen, skillnaden blifvit till ersättning anmäld; ty ehvad sådan skillnad uppkommit derigenom att högre assurance, än den erhållne, icke blifvit sökt, eller att en och annan, assuradeur råkat på obestånd, och således icke mägtat sin ingångne förbindelse uppfylla, så förekommer i förra fallet, att, då assurance erhållits för en del af skeppets eiler lastens värde, sådant försigtighetsmått kunnat iakttagas i afseende på det hela, och förlusten derigenom i möj - Underdåniga Skrifvelser. £>33 ligaste måtto förekommas, samt i der senare fallet aler att förlusten uppkommit i följd af enskildte förhållanden emellan försäkringstagaren och försäkringsgifvaren, och dtr Staten således ej är pligtig att mellankomma.
En annan omständighet har äfven fästat Riksens Ständers uppmärksamhet, den nemligen att i flere uppbringningsmål Skepparen , utan att vid vederbörlig
Domstol utföra sin taian om Skeppets och lastens frigifvande, i stället egcnxnägtigt ingått accord med kaparen, och såmedelst friköpt hvad han tilläfventyrs befarade, att icke kunna i laglig väg återvinna.
Då nu, efter hvad ofvan föreskrifvet är, uppbringning bör vara styrkt med sådane gällande handlingar, att deraf må kunna utrönas de orsaker, sorn till densamma föranledt samt huruvida det förlorade icke kun* nät i laglig väg återfås, hvilket, der sådane accords-afhandlingar mellankomma, icke låter sig göra; så hafva Riksens Ständer ansett, ätt, vid sådane händelser, uppbringningen bör betraktas på lika sätt, som då den genom någon Skepparens åtgärd blifvit vållad, och att således för densamma icke kan påräknas ersättning af allmänna medel.
Hos Riksens Ständer har äfven under särskildt öfvervägande kommit, huru sådane mål höra betraktas, der uppbringningen blifvit af den uppbringande Magtens
Domstolar ogillad samt kaparen ålagd att ersälta den derigenom vållade förlusten.
A ena sidan har det val icke kunnat undfalla Riksens Ständer, att i manga fall svårigheter mott för utbekommande af en sadan ersättning af kaparen. —- Men då å den andra T/nderdäriiga SkriJvelter'. otvifvelaktig! är att de ifrågavarande ersättningsanspråken hnfvudsakeligen stödja sig derpå, att Sven-k 4 Staten icke skall kunnat skydda sine undersater' från våldsamheter af andre Magters undersåter , eller för desamma skaffa egne medborgare upprättelse emot desse sistnämnde; så enär hagon Statens skyldighet till activt försvar emot dylilte oförrätter icke rimligen kan begäras, och Svensk man icke eller anses hafva saknat skydd af sin Regering, då han fått njuta den främmande Magtens lagar tillgodo, lärer det förhållande, som derefter emellan honom och kaparen uppstår, vara af alldeles enskild natur.
Vid bestämmande af ett uppbringadt skepps värde hafva Committérade ansett det sista köpebrefvet böra ligga till grund; Tilen då sådant icke varit företedt har det i allmänhet vid Assurancen antagne värde af 150 R:d per läst för ett ekfartyg och joo R:d för ett furu-fartyg blifvit af Gomtnitterade uppfördt.
Men då ett i fullgodt stånd inköpt fartyg, inom få år försämradt, kan nedfalla långt, under inköps-summan , hvaremot ett i sämre skick inköpt fartyg, genom derå använd reparation, kan betydligt stiga i värde utöfver hvad detsamma vid inköpet kostat, utan att desse förhållanden af köpebrefven skönjas, så synes denna handling icke vara någon tillförlitlig norm för utrönande uf ett uppbringadt fartygs värde.
Då likväl någon viss måttstock för bestämmande häraf bör fastställas, som vidalia hithörande fall må kunna tillämpas, hafva Riksens Ständer, med jemkning i de af Committerade antagne värde-summor, fastställt, att för hvarje fartyg i vanligt segelbart stånd ersättning, då dea Underdåniga Skrifvelser.
235 annars tan beviljas, får utsattas för ek-fartyg till 80 R:d B:co per läst, och för furu-fartyg till 50 R:d B:co per läst; samt, alt, då ej uppgifvet är eller styrkas kan om fartyget varit af ek eiler furu, alltid sistnämnde värde-summa, 50 R:d B-co, beräknas.
Rika med Committerade anse Riksens Ständer reclamerad fragt icke böra ersättas efter det öfverenskomna värdet, som Certepartiet innehåller, och sådant af det skäl, att då fartyget, i anseende till uppbringningen icke kunnat fullborda sin resa, den i Certepartiet för hela resan betingade fragten således icke kan anses vara förtjent; Och då uti fragtbeloppet dessutom ingår beräkning af en förmodad vinst, hvilken af Staten ej bor godtgöras, så1 synes det vara billigt, att i ersättningsväg fragt upptages till hälften af den summa fragtslutet innehåller; samt, i de fall att Redarne sjelfve varit befragtaré och något fragtslut således icke upprättafltjxlikaledes till hälften af det belopp, som bevisligen för andra befragtningar af lika beskaffenhet vid den tiden betingades; Men då så kallad Caplake, hvilken af flere Reclamenter blifvit fordrad, hörer till Skepparens aflöning, såsom en Discretion' efter slutad resa, och följaktligen efter uppbringningen icke blifvit af Rederiet till Skepparen ut^ betald, kan någon ersättning i detta afseend^ icke upptagas.
/ I fråga om uppbragte laddningar hafva, i följd af ofvanantagne grundsats, att last i alla händelser åtföljer skepp, Riksens Ständer, då Skeppare eller Redare genom felaktige eller otillåtne åtgärder, ansetts sjelfva vållande till 236 Underdånigt!
Skrif velter. fartygets upper;ngning och någon ersättning således icke derföre eger runi, funnit enahanda förhållande i afseende på (asten alltid böra iakttagas; Isien då ersättning för last kan ega rum, bör dess varde styrkas med Mäklare-bevis, eller, om ead.int ej kan ske, med factura, som inför