Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Och så kommer en ny salfva om flickorna Bing och flickorna Bång, som skulle få nya kappor, fastän deras voro då på långt när icke så fula som hennes, och deras pappa visst inte hade så stora inkomster som hennes.
men, det förstås, när inte pappa och mamma ville så.
så fick hon väl vill I P \ I U I I M U I N Idun, erhållas ett gratlsexemplar för hela den tid, under hvllken » Bonne mentet räcker.
Äro de samlade abonnenterna färre än 5, torde prenumera sitta inne, ty att gå ut med den kappan det kunde då aldrig komma i fråga.
inte så mycket för hennes egen skull, utan för hennes föräldrars.
hon finge inte vara med på några skridskopartier eller något alls.
eller ock skulle hon gå i höstkappan och ta 1.
f vet af sig. » Fröken Elise sjönk med en långdragen snyft- ning ner i närmaste emma, alldeles som hon sett primadonnorna på » Dramatiskan » göra det.
Det hela var utmärkt stilfullt, i all synnerhet sedan mamma skyndat till och Elise fått luta sitt hufvud mot sammetsuppslagen på hennes morgonrock.
» Sä ja, så j a » tröstade mamma och strök med sin välformade hand öfver det brända håret » gråt då inte så förfärligt, barnet mitt. » » Ja — det ä ' nu inte så mycket för k-a-ap- pan — den bry-y-y-r jag mig inte om mer; det ä ' bara för jag ser, att pappa och mamma inte hålla af sin lilla Elise, nej, inte ett d-u-ugg. » Pappa, som stått och sett tvähogsen ut, fattade nu posto på andra sidan.
» Hvad ä ' det för ett tokprat, stumpan lilla. » Elise fortfor att snyfta, men mamma upplät sin mun och sade: » Elise har fått alldeles för mycket känsla, det stackars kära barnet, sådana der varm- hjertade naturer får man allt vara litet var- samm med, eller tror du inte det, Säger? » På den samma dagen och i dagarna tre hemsökte fröken Elise med mamma hvart enda bättre kappmagasin, i hela Stockholms stad, och, hvar de gingo fram, lemnade de hela berg af nedrifna kappor efter sig, utan att det kom- mit till någon handel, tills fröken ändtligen vid fjärde besöket hos Klädströms fattade ett af- görande beslut.
Mamma hade visserligen sin mening för sig om tygets godhet, men det tyckte nu Elise var kälkborgerligt att fästa så mycket afseende vid — kappan var cllic och hvad ändå mer var: » satt som om den vore gjuten », detta var hufvudsaken.
85 kr.
skulle den kosta, men efter öfvermänskligt prutande lem- nades den för 75.
När den unga damen strålande glad prome- nerade i sin nya vinterkappa, hände nog, att hon mötte stackare i sin väg, hvilka gingo och huttrade i paltiga själar eller tunna regn- kappor, och som skulle skattat sig lyckliga, om de varit i stånd att lösa ut vinterplaggen, hvilka sen i våras stodo på assistancen; men för Elise var detta icke något möte — endast förbiskymtande skuggor, från en verld, som hon icke kände- Den gamla kappan skickades till en dam- garderob, der Elise fick 11 kr.
och 50 öre för den, som på otroligt kort tid festades upp i damkafeér, fruktbodar och konditorier.
Nej, inte allt.
En liten blåfrusen flickunge räckte en gång Elise en bukett litet frostbitet löfkojsris med ett par gulgöna blad; henne gaf hon den begärda tioöringen och lät henne behålla blommorna.
och Den fröken Elise, hon hade ett så varmt känsligt hjerta!
n s f j e r d e p r i s t ä f l i n g.
2) För den bästa berättelse, skiss eller no- 347 vellett om högst fyra spalter lemnas ett pris af 20 kronor.
Hvarje pristagare erhåller derjemte en år- gång af Skandinavisk Modetidning: för 1889.
Täflingsskrifterna, som böra skrifvas endast på en sida af papperet och förses med namn eller signatur och förseglad namnsedel, skola vara inlemnade senast den 2 4 december.
Å baksidan af konvolutet bör tecknas ordet: Täf- Redaktionen.
Fröken Gina Oselio afalutar i af- ton (onsdag) såsom Margareta i » Mefistofeles sitt gästspel å k. operan.
I sistnämda parti har hon både som sångerska och skådespelerska dokumente- rat sig som en konstnärinna af framstående rang.
Särdeles torde tredje aktens fängelsescen få räknas till det bästa som här presterats.
Fröken 0:s upp- trädande harstädes har följts med mycket intresse af den ständigt fullsatta salongen och helsats med det lifligaste bifall.
K. d r a m a t i s k a t e a t e r n gifver torsdagen den 29 deu- nes för första gången » Final », skådespel i 3 akter af Ernst Ahlgren och Axel Lundegård.
De vigti- gaste rollerna och deras innehafvare äro: Hugo Bruhn, hr Fredrikson; Betty Bruhn, hans hustru, fru Dorsch- Bosin; Saima Bonne, fru^ Bundberg; Karl Bonne, hr Bersonne; Sörling, hr Ortengren: Stenström, hr Hartman; Hollgren, hr Hamrln; fröken Bertha Sandgren, fröken Ählander; fröken Agda Lundberg, fröken Klefberg och fröken Lisen Törnblom, fröken Bäckström.
V a s a t e a t e r n s bebådade nyhet, » Den nye mikadon », har nu gått af stapeln i och med lördagens preniiere, som samlat öfverfullt hus.
Hvad den glänsande, ge- digna och stiltrogna utstyrseln vidkommer, torde väl knappast det omtyckta sällskapet å denna det unga Stockholms favoritteater förr presterat något lik- nande.
Och dock har det, som allmänt kändt, här- utinnau ingalunda gjort det minsta.
Musiken i den nya operetten, till största delen hemtad från A. Sul- livans melodier till den engelska förebilden, tilltalar äfven den genom sina egenskaper: melodirikedom oeh ganska högt musikaliskt värde.
Skada blott, atL den något klumpiga libretton skall nedtynga in- trycket af det hela.
Samtliga rollinnehafvare skildes med heder från sin uppgift.
Titelpartiet, den unge mikadon Tsing- Tsings roll, utfördes af fröken Anna Petterson med vanlig musikalisk finess och dramatiskt lif.
Fru Carlbeck var särdeles intagande som ung japanska i giftasåren; denna intelligenta skådespelerska gör med hvarje nytt parti anmärkningsvärda framsteg.
Hrr Cloed, Grunder och Johanson böra ock särskildt nämnas.
Samspelet var utmärkt, regien värd allt erkän- nande, bifallet lifligt.
Filharmoniska sällskapet gaf sistlidne tisdag sin första abonnementskonsert i musikaliska akademien under anförande af sin skicklige och energiske le- dare kapellmästaren A.
Större delen af programmet bestod af acapellakörer, några förut här utförda.
De nummer å programmet, som tycktes mest slå an, voro Dvoraks originella och melodiösa stycken » Gyllene åkrar » och » Afconklockan », Hallens fina och vackra fruntimmerskör » Das Aehrenfeld », Jacobssons nätta » Dansvisa » och Mendelssohns » Jagt- sång ».
Till de mera framstående acapellakörerna torde ock få räknas Schumanns » Schön Bothraut », hvilken liksom öfriga stycken erhöll ett förträffligt och väl nyanseradt utförande.
Konsertens slutnummer utgjordes af den populäre tonsättaren P. Heises snill- rika — åtminstone hvad de två första afdelningarna beträffar — tonmålning » Volmerslaget », som nu utför- des med messingsackompanjemang.
Programmet utfyl- des med en aria ur Massenets op. » Cid » och några visor af Kjerulf, förträffligt föredragna af fröken S. Wolfi.
— Konserten bevistades af ett talrikt audi- torium, hvaribland märktes konungen och prins Carl med uppvaktning.
M u s i k f ö r e n i n g e n har, då detta nummer kommer / våra läsarinnors händer, åter uppfört Berlioz ' här- liga dramatiska legend » Faust » och naturligtvis för i förväg utsåldt hus.
V i återkomma i nästa nummer.
Den 28 nov.
Vu., ske å närmaste postanstalt.
— Bidrag från alla områden f 8 r qvlntlg I erksamhet mottagas med tacksamhet.
Endast en sida af papperet bor användas och marginal lemnas.
I DU N Literatur.
Dikter af K. A.
Melin (Sthlm, Wilhelm Bille).
Den begåfvade skalden, förut i vida kretsar känd och erkänd för sina längre dikter: » Prinsessan och svennen » samt » Humleplockningen », skänker här sina minga vänner en välkommen julklapp i form af en knippa smärre dikter Afveu öfver denna samling ligger den ton af skär och verkligt känd poesi, som så behagligt kännetecknat förf:s föregående arbeten.
Detta hindrar ingalunda att förf.
har både starka och bjerta färger på sin palett, hvilka han ock förstår att » lägga på » med realistiskt verkande kraft utan att dock någonsin öfverskrida den konstnärliga måttfullhetens gräns.
Läs blott bland hans ypper- liga skärgårdsbilder en sådan dikt som: » Så skall en sjömanshustru vara », och ni tycker er känna en frisk hafsbris blåsa er till mötes, med doft af sälta och tång.
Vi ha på annat ställe i dagens nummer tillåtit oss aftrycka en liten dikt som smakprof för våra läsarinnor.
Skänd Modet haitigaste ^ ^ ' här » kända ° tidning • Skand.
| | J A | innehåller alltid derjemte en iu.UU.CLt intressant och spännande föl- jetong.
är en prydnad för den finaste Skand.
Modet salong eller budoar.
Modet, endast en modejournal, utan Skand.
M f t t f p t b j u d e r sina abonnenter till lilULuli storartsde pristäflingar i qvin- lig slöjd om tusentals kronor.
WfAflpf ^ ^ J f°relsevis billigaste ili.UU.ul&gt; f]] kända modetidningar.
r Berättelse af J o h a n för Skand.
Modet, Idun Skand.
Modet, jfopdling.
Dystra tider.
(Forts.) var en qväll i slutet af september.
Ruth hade slutat sitt arbete på fleurist- ateliern och skyndade med brådskande steg den långa vägen hemåt.
Vädret var afsky- värdt.
Regnet — ett kallt, snöblandadt regn — öste ned från en himmel, svart som beck; en intensiv, pinande blåst strök fram öfver staden, hvisslade i gathörnen, svängde plötsligt om en knut och kastade ett fång regnvatten rätt in i ögonen på närmaste utevandrare, så att han i det närmaste förblindades.
Det for- sade och sjöd öfver gatans stenar som i ett skummande kärl, och gaslyktornas röda lågor, som lungsiktigt kippade efter andan, glimmade skumt som rjerran vårdeld genom misten.
Modet, |) et Just som Ruth sneddade öfver Artilleripla- nen, ännu mörkare och mera vattensjuk än något annat ställe, steg en manlig gestalt fram ur gömman från en husvägg, och hon hörde en röst nämna henne vid namn.
Hon blef förskräckt, omotiveradt förskräckt: hennes hjerta bultade förtvifladt; men klockan var ju ändock endast 8 på qvällen.
Hon skyndade än hasti- gare på sina steg utan att se sig om.
» Ruth, blif inte rädd!
Det är ju bara jag, Karl Vrede », sade det bakom henne.
Ja, det var han; nu kände hon hans röst och stannade, gladt förvånad, förtjust öfver detta sällskap en så ruskig afton.
» Ack, är det du Karl!
Gud — hvad jag blef rädd!
Hvad i all verlden gör du här vid denna tiden.
Det var så länge sedan vi rå- kades ».
De gingo framåt vid hvarandras sida.
» Jag har vänlat dig här », sade han, » ty jag måste tala vid dig i qväll. » Hon tyckte, att han lade en sådan egen- domlig tonvigt på » måste », och kände sig ge- nast åter beklämd.
» Karl, det är väl inte något ledsamt?
Hvad har händt? » » Ledsamt? » upprepade han dröjande; » åhnej — tvärtom egentligen: jag får resa. » » Resal » Hon stannade.
Han tvingade henne genast i gång på nytt, hälft brydd.
Brådskande, liksom fruktade han, att hon åter skulle få ordet, började han tala, e e antaste 1 sitt slag.
Modet, Ett storstadsbarn.
en en tidning för salongen, utkommer 2 gånger i måna- den med ett haftadt och skuret nummer om 24 sidor, innehåller i hvarje nummer omkring 80 illustrationer samt ett ytterst elegant omslag med 2 kol.
lemnar med hvart annat mim mer en synnerligt rikhaltig mönsterbilaga.
meddelar dessutom i hvarje nummer en moderevy, full- ständiga beskrifningar till alla illustrationerna och for öfrigt uppsatser i allt, som hör till damernas toalett, meddelar ständigt det allra nyaste inom modets verld.
i en nervös, jägtad ton, den han förgäfves an- strängde att göra sorglös och glad.
Det var en lång historia: en af professorerna vid aka- demien, som hade fäst sig vid hans studier och anlag, skulle tillbringa sin vintertjenstledighet i Paris.
Han hade sändt bud på Karl Vrede, hade erbjudit sig att ta honom med, för intet, endast af intresse och för att denne skulle få tillfälle till att i den stora verlds- och konst- närsstaden göra fruktbringande studier.
Ett generöst, ett lysande anbud, omöjligt att af- böja!
Men han hade af böjt, nej, icke afböjt, men tvekat.
Hur skulle han kunna lemna Ruth nu, just nu, när deras kärlek var så ung?
Han hade förhalat tiden, stridt med sig sjelf.
Hans gynnare hade envisats, rätt ut skrattat åt hans barnslighet, när han, nödd och tvungen, ohöljdt öppnade sitt hjerta.
» Naivt pjoller — ett flyktigt tycke, glömdt i morgon — skulle han för detta offra kanske hela sin framtid som konstnär?
Det var ju bara en vinter för öfrigt, det gällde ».
Flyktigt tycke — åh, han visste icke han!
Men det var sannt: det var ju bara en vinter, en kort vinter!
Den kunde väl deras kärlek lida.
Och i dag hade han åter sändt bud på Karl.
» I morgon resa vi », det var allt; och han kunde väl dock icke stöta bort denna fri- kostiga kand, som räcktes honom.
Hvilka ut- sigter öppnade den icke för öfrigt, denna resa!
Åh — han skulle bli en stor konstnär, och han skulle komma åter, berömd, afundad, att lägga sin berömmelse för hennes fötter.
Efter en kort vinter.
Men i morgon skulle de resa.
De hade gått fort, och när han slutat tala, var Ruth nästan hemma.
Hon hade ej ett ord till svar på hans tal, och de gingo framåt i en pinsam tystnad.
» Är du inte glad », frågade han slutligen, » — för min skull? » » Nej », brast hon ut; det lät som en svårt bekämpad snyftning.
Men så ångrade hon sig med ens; hur sjelf - 348 r a e n a r em a t r e MftflPt ^ Sånger omfångsrikare lllUUuU och ojemförligt elegantare än andra här kända modejoui- naler.
i typografisk utstyrsel Skand.
Modet står öfver det bästa, som hos oss bjudes.
MnrlPt ^ ^ " k kramvaru- lliUuDLt affärer, för sömmerskor och damskräddare den bästa an- nonstidning.
r m o e o c för helt år 8 k l.
, % Skand.
Modet, 50 kostar år 6 kr.
50 öre, V2 år 4 kr.
öre, lt 2 kr.
50 öre, 1 postarvodet inberäknadt.
h a r Qkiind Mndflt utgifvare Frithiof Ofi.aUU, IftUUOl, Hellberg, red.
och utg. af Jduji; adress: Stockholm.
visk, hur sjelfvisk!
Han hade ju rätt — och hon plågade honom med sin egoism.
» Ack jo, ack jo — visst är jag glad », sade hon.
» Förlåt mig, Karl, förlåt mig; » och hon slog sina våta, späda armar om hans hals.
Han kände hennes kind, brännande het och torr som eld, snudda vid sin.
» Det är ju bara en vinter », upprepade han på nytt, ton- löst, för att ge sig mod.
» Ja, du skall, du måste resa, det är ju klart. » Och hon började tala, häftigt, entu- siastiskt för hans sak, liksom var det hon som skulle öfvertyga honom.
Ett sådant lyckans äpple, som föll i hans väg — och han skulle icke taga upp det!
Det var den sista qvällen, och de stodo länge, hand i hand, i mörkret, i vattnet, utan- för den gröna porten.
» Farväl », till sist: » farväl » — och hon log — hjeltemodigt — • log och nickade gladt hopp, när hon hastigt vek sig ifrån honom och in genom den gamla porten.
Han hörde hennes steg i den väta sanden dö bort derinom.
Så var det endast regnet, som susade.
Då gick han långsamt hem och for om da- gen derefter.
Det gick bakut med pappa Rebolledos affä- rer i den lilla butiken, förfärande hastigt.
De trogna kunderna blefvo allt färre och färre, pappa Rebolledos humör, som blef surare för hvarje ' ny dag af motgång, lät de få dröjande umgälla, hvad de andra brusto.
Och så trött- nade äfven de långmodige, den ena efter den andra.
Han gaf sig icke tid nu, den gamle koristen, att vänta med sin aftontoddy, till dess Ruth hann hem om qvällarne och med flinka händer fick trefnad i rummet och det varma vattnet i ordning.
När hon kom, var han redan i full gång; och det gamla entalet, som förr aldrig öfverskreds, svällde efter hand ut till både tre och fyra.
Manuskript, som ej antages ttil Införande, återsändes, så vida porto bi- fogas.
Då var röd lian vid under ögonen helsade henne ett konstladt, gladt humör, och hvit om kinderna, och redan i dörren med barnsligt sladder: se god dag, dufva.
Den nog sin gamle min När lilla dufva — konstnären lilla dufva — ännu icke så förnäm, att sig.
det är är lilla ännu god gudbevars!
Hon hon är inte kan nedlåta mörkt, hennes nåd, mycket mörkt.
» Ruth åsyn; så de ack — han var ju än i unga dagar.
och verkligen gammal; och motgången är åren hjerta att I För IDUN klagade han och jemrade utan uppehåll öfver sina motgångar, den » förbannade verldens Hon tyngre hade ej förebrå honom, utan skrattade en i honom uppskatta det yuklighet. » hade de inte trampat pä ned, ned — port, Hade nom.
än de.
Ock så talade han höjde sin röst honom, i all derför att till skrik han annan gång var med, hans lynne som en j u l b r å d s k a n.
1 0 k r.
julklappar å t 6 personer.
Jag antar, att du, min kära unga vän, för första gången ute i den vida verlden att sjelf förtjena ditt bröd, gerna då och då ser några rader från gamla tant Malla, din närmaste slägting i lifvet, du lilla hemlösa vildfogel.
I dag skall mitt bref bli fasligt praktiskt allt igenom.
Du sade i ditt senaste bref, att du gerna till julen ville gifva medlemmarne af den familj, der du nu har din fri- stad och röner vänlighet, några små julklappar, men att du rakt ej vet någon utväg, då din knappa kassa ej tillåter någon större depens än — 20 kr.
20 kr., min kära flicka, det är ju en hel förmögenhet och alldeles för mycket!
Låt oss säga att du offrar hälften, och du behöfver ändock ej stå med skam- men, när den glada qvällen kommer med sina gåfvor.
Din familj består ju, om jag minns rätt, af 6 personer: brukspatronen och hans fru, deras äldsta dotter, fröken Fanny, dina två små disciplar, Bose och Anna på 10 och 6 år, samt till sist hushållerskan, som du » inte vill glömma ».
Nåväl, den saken låter väl arrangera sig.
Alla gåfvor vinna i värde, om man kan märka på dem, att de en längre tid tagit gifvarens uppmärksamhet och ftertanke i anspråk; också böra de väljas så, att de, så vidt möjligt, bereda mottagaren någon längre fortvarande nytta eller nöje.
Herrn och frun i huset bör du visa uppmärksamhet genom ett handarbete.
At frun föreslår jag en fotdyna.
Den göres ungefär 24 centimeter lång, 30 cm.
bred och 20 cm.
hög samt klädes öfver med vanlig juteväf.
Ofver- sidan och sidorna broderas med brokigt yllegarn i korsstyngsbroderi, botten klädes med något mörkt tyg, som all- deles ej behöfver vara nytt men dess mera starkt.
Kanterna och hörnen dekoreras med en yllegarnskordong, som man tvinnar sig sjelf.
Som stopp- ning i dynan användes hö.
V i d ena underkanten anbringas ett handtag af trefaldigt hopfiätadt simpelkort, hvilket handtag, då det ej begagnas, skjutes in under dynans botten.
Pris: högst 1 kr.
Annu billigare och äfven den sär- deles praktisk blir en » synålskappa- ».
En hvit, 15 till 20 cm.
lång och unge- fär 6 cm.
bred flanellremsa sys rundt om i kanten med vidt utdragna lan- guettestygn och prydes med något silkes- broderi.
25 synålar stickas bredvid hvarandra fast i denna remsa.
Ett sidenband af samma längd och bredd fästes vid hörnen under flanellsremsan, och vid den ena tvärändan af arbetet fästes en trådrulle medelst ett fint band, som dragés igenom den.
Begynnelse- tråden på rullen dras genom samtliga nålarne, och den ena efter den andra af dessa » påträdda » nålar kan nu efter behag dras ut med nödig tråd, som klippes af.
» Kappan » rullas till om trådrullen, förses med 2 små sidenöglor set dansade.
Sä han Tvi • dem plötsligt — honom.
var tårarne hon ljuset och gla- ruset, tog önskade, att enda, ban och perlknappar.
Två sådana » synåls- kappor », en för hvit träd och en för svart, bli bestämdt välkomna.
För dagen hinner jag ej mer; men 1 nästa vecka skall jag återkomma till brukspatronens och de öfrigas julklap- par.
Till dess en vänlig helsning från din gamla Tant Malla.
T a l g k o r f.
Till 10 " 8 väl hackadt kött tagas 5 " 8 fint skuren njurtalg.
Köttet arbetas en timma med 3 ' / z kannor upp- kokt men kallriad mjölk samt kryddor efter smak och ej för litet salt.
Sedan arbetas hela massan åter timme, då talgen är ilagd tillika med ' ¡2 % potatis- mjöl.
Korfvarne stoppas temligen hårdt samt saltas som vanligt.
Den kan kokas som fläskkorf med potatis, är utmärkt god samt blir betydligt billi- gare än om man skulle köpa den i boden.
Ofta brnkar jag, då den kokas med potatisen, krydda spadet med ett par hela rödlökar och något litet krydd- peppar.
A t t l u t a f i s k till julen.
5 &lt;§ lutfisk läggas i friskt vatten i 8 dagar (man ombyter vatten några gånger under denna tid).
Fisken upptages derpå ur vattnet och lägges i en balja eller annat passande kärl hvarftals med kalk.
Till hvarje &amp; fisk tages 5 jum- frur kalk.
12 ' / s ort soda upplöses i vatten och slås öfver fisken.
Den är färdig på fyra dagar då den upptages och lägges i rent och friskt vatten.
R ö d b e t o r förekomma sällan i allmo- gehemmen utom under julhelgen, då de användas som ett slags särskild julrätt vid sidan om skinkan, pressyltan och andra feta saker, man fått af den nyss slagtade julgrisen.
Det kan der- för vara på sin plats att i julbrådskan upplysa om, att rödbetorna mycket väl kunna stekas i bakugnen tillsam- man med grofbrödet.
Innan man ko- kar eller steker rödbetorna, får man ej beskära dem hvarken i rotspetsen eller öfverst vid bladkronan, enär eljes den bästa saften går förlorad.
Man tvättar dem endast väl rena och kokar dem något mer än till hälften, häller så vattnet af och betäcker dem, tills de kallnat.
Man bör nämligen ej påbälla ättikan, förr än rödbetorna äro kalla, ty de hålla sig då längre.
milda ord och ho- lirkande möda barn.
Och ideligen vore han ett runno de salta öfver han3 skrumpna kinder, ännu då stoppade täcket om honom och strök ho- nom med sin svala hand öfver hans fuktigt heta panna: till — brast ett » Så, sof nu godt, pappa Rebolledo, och jag skall be för dig om gladare tider.
De komma, ser du, de komma.
— (Forts.) han finge dö — -
Försök den behandling, som föreskrifvits Dortchen i n:o 46.
Åkomman är ytterst envis.
Hedda Använd det medel, som föreskrifvits Alfhild 4) i n:o 47.
Den diet, ni för, synes oss vara allt annat än lämplig, då ni börjar bli så nervös, som nu tyckes vara fallet, ty af ute- slutande vegetabilier får ni inga krafter.
Ni behöfver ej vara orolig för, att köttdiet och kraftig föda i allmänhet äro olämpliga för det obehag, ni omnämner: detta kan naturligtvis ej annat än förvärras genom nervsvaghetens tilltagande.
En systematiskt genomförd göd- ningskur skulle säkert göra er nytta.
Att förorda äro ock kalla afrifningar på morg- narna och på qvällarna kalla lokala tvättningar eller ännu hellre ljumma sittbad.
I sommar bör ni — ensam — tillbringa minst två måna- der vid en god kallvattenkuranstalt.
Villy.
Utan tilltälle till undersökning kunna vi ej gifva er ett samvetsgrant råd.
Ni gjorde klokt i att om möjligt vända er till en specia- list med edra förfrågningar.
En ung flicka af aktad familj med vana att undervisa i brukliga skolämnen och musik, önskar plats i ett verkligt godt hem som lärarinna för yngre barn.
B. å Fredrika-Bremer-För- bundets byrå, Stockholm, der vidare upplysningar meddelas.
[583] I f i n a r e H a n d e l.
En ung flicka med god uppfostran, som genomgått Smedman den äldres Handelsinstitut i Stockholm, önskar plats som kassörska eller som biträde i finare handel.
Svar märkt M.
torde inlemnas å Fredrika-Bremer-För- bundets byrå i Stockholm, der vidare referenser kunna erhållas.
[582] som saknar föräldrahem, önskar plats i någon bildad familj att gå frun till- handa, Den sökande är van vid hus- hållsgöromål, sömnad och finare hand- arbeten.
A. R — n, Skara.
Eder lojalitet är ju mycket vacker men monne den denna gång icke smyckat sig, i alit » för mycket blommor »?
I n n e h å l l s f ö r t e c k n i n g: julbrådskan.
— Till modebilderna.
— Barns- lighet; skiss af Anna Branting.
— Mina gran- nar: af Vidi Källner.
I CD dessa dagar utkommer på Wilhelm Billes förlag: Om den sexuela hygienen CD några af dess etiska konseqvenser.
Trenne föredrag C O CD SEVED RIBBING,!
Professor i praktisk medicin vid universitetet i Lund.
CO Pris 2 kronor- to [581] 55 " ro oo Annonser.
On Lärarinna, l e k t r i s eller •• 3 O - o s ä l l s k a p.
bD S L U i.
L U - i es n •3 o o m •t / 3 [470] 349 Stockholm, [3911 œ o o — ' o En lärarinna — 2 2 år — önskar med första plats att undervisa i van- liga skolämnen (icke främmande språk) samt musik.
[519] M E D Å I L S Fabriks Försäljnings-Magasin, Special-affär för U t s t y r s l a r.
sr [584] och Tillkännagifvande.
— Träldoiusok; några smä betraktelser af Mathilda Langlet.
— Det klappar så sakta på himlens port.
Poem af K. A. Melin.
— I dag.
— Hjerteqval; en novemberhistoria ur lefvande lifvet af Elsa.
— Teateroch musik.
I EL ST ss CD •-3 crq C / 3 rH o " O En ung, bättre flicka, B r e f l å d a.
T ' era.
Ni saknar icke stil och förutsättningar att med fortsatt arbete verkligen lyckas.