Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Förordningen vore stridande mot principerna i nu gällande Regeringsform, och de högsta judiciela Autoriteters yttranden citerats såsom bevis derpå; och borde underdånig anhållan göras om upplifvande af samma Förordning, så att en Församlings vägran, att låta någon inflytta, icke måtte gäckas i enskild väg.
Enär Utskotten i förra Betänkandet, sid.1
So, uttryckligen förklarat sig ”finna betänk-, ”ligt att tillstyrka förändring uti den, genom J’förrberörde Kongl. Förordning af år 1788, ”stadgade grund för Fattigförsörjning,” samt derjemte, sid. 32, åberopat samma Nådiga Förordning, såsom ännu gällande, hade Utskotten icke väntat anmärkningen, att om denna så kallade Fattigvårds-Grundlags ämne förbindande kraft hafva underlåtit att yttra sin öfvertygelse ; och någon underdånig anhållan om Förordningens upplifvande kunna Utskotten desto mindre anse behöflig, som oftanämnde Förordning , Utskotten veterligt,' aldrig upphört att tillämpas, och icke eiler, enligt Utskottens tanka, innefattar någon stridighet mot de i 1809 års Regeringsform^ för en lagbunden satnhällsinrättning, stadgade grundsattscr.
4 Lag s. Allm.
Ulsk, Uti. N:o 70. 3:0 Att Utskotten förbigått frågan om Musique-Corpsers inflyttning i Städerna och deras rätt till understöd af allmän Fattigvård.
Frågan om Musique-Corpsers rätt att inflytta uti Städerne och derstädes njuta försörjning för sina fattiga anse Utskotten vara af så enskild beskaffenhet, att den hvarken tillhört Betänkandet om Fattigförsörjningsanstalter i allmänhet, eller bordt, i form af motion för en enskild stad, dragas under Rikets Höglofl.
Ständers pröfning; och det af Allmänna Besvärs- och Oeconomie-Utskottet uti Betänkande N:o 97, deri afslag tillstyrkes å väckt motion om Linköpings Stads befrielse från Musiquepersonalens fattigförsörjning, meddelade yttrande, att nemligen ett allmänt Betänkande om Fattigvårdsanstalter skulle af Utskottet, gemensamt med LagUtskottet, afgifvas, kan och bör icke annorlunda tydas, än att de allmänna grunder, rörande detta ämne, hvilka så för Linköping som för andra Städer ega tillämplighet, skulle af de sammansatta Utskotten uppgifvas. 4:o
Att något bordt stadgas för den händelse, då arbetsföre torpare, inhyseshjon m. fl., genom hårda år m. m. blifva i saknad af arbetsförtjenst och bergning.
Deras underhåll borde ej hvälfvas på Församlin - Lag s. Allm.
Besv. o. Oec. Utsi.
N:o 70. 5 garne, ulan på Staten; äfvensom
Församlingarne skulle ega rättighet att vägra till och med arbetsföre personer inflyttning, om de sakna förmåga att. fullt försörja sig och mångå barn; börandes för sådana husbonden ansvara, åtminstone under vissa år , att de ej folie Fattigvården till last.
I frågan om arbetsföre personers underhåll, när de sakna arbete, och församlingarnes rätt att vägra eller blott vilkorligt tillåta dem inflyttning, som ega flere barn, än de med sin egen arbetsförmåga kunna försörja, anse Utskotten något annat icke kunna tillstyrkas, än hvad så väl rörande skyldighet att söka årstjenst är af Utskotiem i Betänkandet N:o 54 och Utlåtandet N:o 71 föreslaget, som ock hvad i 1788 års Förordning redan stadgadt finnes.
De speciela händelser, som någon gång kunna föranleda till bekymmer vid tillämpningen af Förfatiningarne , måste öfverlemnas åt en omtänksam Fattigvårds och Länsstyrelses gemensamma omsorger. 5:o. Att Säteri, och Bruksegare borde förpligtas att sjelfve underhålla, åtminstone med husrum förse sådana arbetare, som i deras tjenst förtärt sina krafter och sin förmogenhet.
Denna förpligtelse skulle i synnerhet vara nödig, sedan Stattorpare-syste - 6 Lag s.
Allm. Besv. o. Oet.
IJil.
N.o 70. niet, sorn benämnes ett pöbelproducerande hushållssätt, blifvit infördt.
D en i förra Betänkandet, sid.
32 j yttrade mening kunna Utskotten icke frångå, att nemligen det vore både olämpligt och med inrättningen af gemensamma Fattigförsörjningsanstalter oförenligt, att serskilda egendomsinnehafvare inom en församling skulle åläggas, hvar för sig, draga försorg om deras underlydande fattige* Utskotten medgifva den olägenhet, som stundom kan drabba en församling derigenom , att större Possesionater, Bruksegare ni. fl. antaga en större mängd statdrängar, torpare eller gifta tjenstehjon , hvilka vid en högre ålder eller, i händelse af sjuklighet, falla socknens Fattigvård till last; äfvensom Utkotten icke eller bestrida husbondens moraliska förbindelse att, i sådana fall, kraftigast bidraga till underhållet ; men någon allmän Författning härom anse Utskotten icke lämpligt att tillstyrka.
Uti idéen af en gemensam Fattigvård måste det ligga, att socknens invånare ega lika rättigheter, emellan hvilka gränsen eljest blefve svår att bestämma.
1 mon af större egendom inom socknen, och i följd deraf antagen större tjenstehjonspersonal, måste ock en godsegare lemna större bidrag till det gemensamma Faltigförsörjningsverket, samt följaktligen i samma mon ega vidsträckt Lag s. Allm.
Besv. o. Oec] Utsk. TJil.
N;o 70, 7 tare anspråk på dess begagnande.
Vägrar han det förra, frånkännes honom rättvisligen , af vederbörande myndigheter, det senare.
Utskotten få alltså ytterligare hemställa , att anmärkningen må lemnäs utan afseende. 6:0.
Att 1788 års Kongl.
Förordning icke bordt af Utskotten (se Bet. sid. 526) så ovilkorligen gillas, emedan hinder derigenom kunde läggas, dels för barn och anhörige, att uppfylla Christendomens och moralens bud, alt försörja gamla och orklösa föräldrar och anförvandter, dels för fabriksanläggare , att antaga arbetare, mot hvilkas inflyttning socknarne kunde protestera.
Utskotten kunna icke inse, i hvad måtto 1788 års Kongl. Förordning hindrar föräldrars inflyttning till barn , som ega tillgångar att dem och sig försörja; äro barnen sjelfve fattige och i behof af understöd, gifver Författningen, såsom en Ståndsledamot välgrundadt anmärkt, ett önskvärdt stöd åt församlingens pröfningsrätt.
Beträffande anmärkningen rörande hindret för fabriksanläggare att antaga arbetare, lärer älven den förfalla, enär husbonden, om han önskar antaga sådant folk , som församlingen anser komma att betunga Fattigvården, eger att meddela församlingen garantier deremot, 8 Lag s.
Allm. Besv. o. Ooc. Utsk.
N;o 70. genom offentligt erkännande af sin förbindelse, att sjelf för sina arbetares vård och underhåll ansvara. 7:0.
Att Utskottens förslag, (sid. 32) ”det en församling, som icke inom natt och ”år protesterat mot en persons inflyttning, ”förpligtades att meddela densamma underhållvöre orättvist, om undantag ej finge ega rum , emedan en sådan kunde insmyga sig och ett helt år uppehålla sig i en församling , utan att församlingens föreståndare derom finge kännedom.
Atminstoae borde någon större ansvarighet stadgas, dels för den inflyttade, som icke hos Pastor sig anmäler , dels för den, som underlåter att vid Mantalsskrifningar uppgifva dem, som till honom eller på dess egor inflyttat; och syntes det vara en lämplig bestraffning för den sistnämnde, om han ålades att, i den mon han förmådde, sjelf lemna understöd åt den olofligen inflyttade.
Utskotten befara icke, det den anmärkta svårigheten att erhålla kännedom om olofligen inflyttande skall ofta inträffa.
Genom det af Utskotten föreslagna stadgandet, anse Utskotten vederbörande Församlingsboer, Ordningsmän, Rotmästare, Sexman, Kronobetjenter böra blifva så mycket mera uppmärksamma - Lag? s. Allm.
Btsv. o. Otc. U/s';.
N:0 70. § märksamma alt upptäcka och i tid armäla dem, sorn sig olofligen insmygt.
Att, utom det ansvar, som serskildt, är stadgadt för* underlåtenhet, vid Mantalsskrifningar, af ordentlige uppgifter å inflyttad t tolk, ätvensom för den , hvilken försummar att hos Pastor förete vederbörligt Prestbetyg, föreslå någon ytterligare straffbestämmelse, firma Utskotten icke lämpligt, helst förslaget, att lägga underhålls-skyldigheten af ett inflytiadt fallighjon på den, som detsamma mottagit, rnen icke anmält, sällan eller alldrig, såsom inom ett Riks-Stånd blifvit anmärkt , lärer leda lill ändamålet, när den mottagande vanligen sjelf hörer till classen af Församlingens minst bemedlade medlemmar. 8:0; Att Rikets HÖglofl.
Ständer borde hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det hvarje församling måtte, erhålla rättighet, alt inom sig träffa serskild öfverenskommelse angående sin Fattigförsörjning.
Församlingarnes ifrågavarande rättighet finna Utskotten , såsom, under det allmänna vilkoret af laglighet, redan både gifven oell bestämd, icke behöfva genom serskild föreskrift stadgas; hvadan motionen derom torde böra förfalla.
Bih> till Rikt-St.
Prat. 1818 och 1829, 7 Sami.
I Af-t, i a‘.dra B.t 6:te 11;u 10 Lug. s, Ällnh Bav, o. Otc , t/isk.
Ull, N:o yöi 9:0 Att Utskotten bordt lästa mera afseende på Motionairernes yttranden i a:dra och Ssdje punkterne af torra Betänkandet* (siddi 26 och 27) att någon billig proportion borde finnas emellan serskilda orters deltagande i samma fattiges Underhåll * i nion af flen tid de på hvardera stället * med större eller mindre arbetsförmåga* tillbragt.
10 å i5 åt* borde deri inflyttade hafva lefvSJt i eri socken utan allmänt understöd* om församlingen ensam skulle anses pligtig vidkännas hela dess fattigunderhåll; i annat fall borda det proportionaliter fördelas mellan de församlingar* der han vistats under sirt arbetsföra tid.
Beräkningarrie häraf skulle ej blifva svåra* då de grundades på AutoriteterS intyganden och serdeles på Prestbevis* Häremot hat* redan blifvit al en Ståndsledamot erinradt, att eri sådan fördelning af underhållsskyldighet emellan flere församlingar skulle fordra en vidlyftig undersökning , hvars resultat ändock blefve svårt att utfinna; och få Utskotten* under åberopande dessutom af hvad de redan ^sidd* ug och 5o i förra Betänkandet) anfört, vördsamt afstyrka bifall till den förnyade motionen ; samt slutligen 10:0 att orden: gammalt tjenstehjon; sorn forsamlingarne egde vägra inflyttning $ fäng- s. Ålim.
Utsi, Ur?.
N:o 70. 11 borde närmare bestämmas; äfvensom att J med antagande af Utskottens förslag, uttryckas måtte, hvarest protesten mot oloflig inflyttning skall andragas.
Hvad först bestämmandet af orden : gamjnalt tjenstehjon beträffar, få Ulskotien erinra , att samma ord redan finnas i oftaberörde Kongl. Förordning af år 1788, och, Utskotten veterligt, icke föranledt till några tvister , helst betydelsen , ej mindre genom allmänna språkbruket, än genom tillägget: mindre arbetsfört, synes vara tillräckligen bestämd.
Vidkommande åter anmärkningen, att stadgas borde , hvarest åtalan mot olofliga inflyttningar skall göras, få Utskotten hemställa, alt, till meningens förtydligande i det föreslagna stadgandet, om utfärdande hvaraf, i händelse af Rikets Höglofl.
Ständers bifall, underdånig anhållan, i afgående Skrifvelse till Kongl.
Maj:t, torde böra frambäras, följande tillägg måtte efter orden: åtalan gor, inflyta* vid allmän Sockenstämma, och sådant derefter vid nästblifvande Mantalsskrifning anmäler, Till någon annan förändring uti det först afgifna och af a:ne Riks-Stånd redan godkända Betänkandet, hafva Utskotten icke funnit de framställda jstnmärkningarne kunna föranleda.
Stockholm den 5 December 1829. i S 1/ rgt t, Allm.
Besv. »>, One.
Uti, N:o 79 N:o 71, Ankom till Expetl, Utskottet den i!
December Tg29< Utlåtande, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottens Betänkande, N:o 54, rörande ändringar och rättelser eller tillägg, såväl uti Kongl.
Maj.ts Nådiga Lego-Stadga för Husbönder och Tjenstehjon, den 15 Majifi8o5, som uti Kongl. Maj;ts Nådiga Kungörelse, angående flyttningstiden för Tjenstehjon, d, 22 April 1S19.
TJtskoftens j ofvanberörde ämnen afgifna Betänkande har, på sätt ankomne ProtocollsUtdrag, af den i och 7 sistlidne September, utvisa, blifvit af det Högvördige PresteStåndet och det Hedervärda BondeStåndet bitallet, men deremot af HöglofL Ridderskapet och Adeln samt det Vällofl.
BorgareStåndet återremitteradt, på grund af följande anmärkningar och i sammanhang dermed väckta nya motioner, hvilka Utskotten ansett sig böra vördsamt upptaga och besvara, i den ordning anmärkningarnes föremål i Betänkandet förekomma, eller under de Lagrum , med hvilka motionerne funnits stå i beröring, Lag- s. Allm, Besv. o. Oec.
Utsi, Uti, N:o 71. 13 Lego-Stadgan: 1 Cap. Ibland de för Statens skydd och säkerhet af Utskotten oumbärliga ansedda correctiv mot missbruk i friheten att använda egen arbetsförmåga, hade Utskotten föreslagit : 1:0.
"Att alla de personer, hvilka, en— 5,ligt 1 Art. 1 §. i r8o5 års LegoStadga, s’jemförd med a i Kongl. Förordningen ‘den 3i Aug. 1819, äro såsom lösdrifvare ”att anse, måga, derest de i öfrigt ega god ”och klanderfri frejd , samt till krigstjenst ”finnas duglige , dertill förfallne anses och ”användas, men att de, hvilka icke ega en ”sadan frejd , eller eljest finnas till krigstjenst otjenlige, måga till Correctionshus ”försändas, så framt de antingen för brott ”blifvit domde och straffade, eller gjort sig ”för vanartigt, liderligt och lättjefullt uppförande kände, och således för samhället ”äro vådliga, eller, ehuru arbetsföre, likväl ”sysslolöst kringstrukit och besvärat allmän"heten med tiggande."
Härvid är anmärkt vordet, att Utskottens förslag till återinförande af den Lösdrifveristadga, som gällde före 1819, vore olämpligt; men deremot Kongl.
Förordningen den 3i Aug. 1819, sorn upphäfde Värfningssladgau, t4 Lag? s, Allm, Besy, o, Oec. Disk.
Uti, iV o 71, billig, rättvis, värdig vår tid, och innefatta»* de, ä Styrelsens sida, ett erkännande af menniskovärde.
Possessionats-interessets klagan öfver stegrade arbetslöner i goda år vore väl esomoftast förspord; men det vore också anmärkningsvärd!, att, då nian från ena sidan yrkade alja möjliga prohibitioner, i tänka ati vinna högre betalning för landtmannavaror och ett högre värde å arbetsproducten, man icke, å den andra, ville fasta lika vigt vid den ädlaste delen af allt värde, nemligen den medfödda arbetskraften.
Att Utskottens förslag tycktes vilja till* imetgöra de steg, som togos genom Kongl. Förordningen 181g, för att sätta Lego-Stadgan i öfverensstämmelse med Grundlagen , hvars 16 §. försäkrar hvarje Svensk man om besittningen af sin frihet , till dess han, ge* norn Domstols beslut, ‘blifvit till brott förvunnen.
Att Lagstiftaren alldrig borde förgäta , huru Christendomen , som förutsätter frihet för alla att uppresa sig till del högsta moraliska värde, och som icke känner någon rangskillnad , vöre den första oell förnämsta Lag , sorn blifvit gifven ät menniskorrte.
Den , sorn glömde, att menniskan är född fri och bör få vara det tills hon genom brott lörverkal friheten ; den , som yrkade Lag- s, Allmt Bésv. o.
Otc. tJisL tJtl.
N:o 7 i. i 5 på återgång från närvarande liberala fi i hållanden till forntidens strängare grundsatser; den handlade icke i Chrislendomens auda.
Lagstiftaren val vore pligtig alt thedia emellan egennyttan och sjelfsvåldet, samt genom allmänna Arbetshus bereda utvägar till förtjenst
• fnen ingalunda vore han berättigad att våldföra någons oförverkade personliga frihet, att eiler godtfinnande använda sill arbetskraft; och icke borde rnan tvinga någon till krigstjenst , och satta den dyrbara skyldigheten , att försvara Fäderneslandet , i likhet med straff- eller tukthusarbete , en skyldighet, som snarare bör hållas i heder och aktning.
Att, då fråga är om bestraffning och hämmande af lösdrifveriet, och utvägar således böra vidtagas, att återföra lösdrifvaren till ordning och sysslosättning, skulle val ändamålet kunna befrämjas, om han dömdes till krigstjenst ; men medlet vore principlöst och förkastligt.
Deremot torde det onda kunna afhjelpas, om arbetscompagnier på militairisk fot inrättades , och lös— drifvaren der hölles till verksamhet, utan behof att qvarstanna längre, än tills han erhållit laga försvar; samt i &
Las,-s■ Allm.
N;o 71, Att hos hvarje Lag fordrades den väsendtliga egenskapen ait vara bestämd.
Sådant syntes dock icke det af Utskotten föreslagna stadgande vara, att nemligen personer , sorn gj‘ort sig kände för liderligt, lättjefullt och vanartigt lefnadssätt, borde dömas till Cor» rections-Inrättningar.
Hvad sålunda emot
Utskottens förslag i förevarande ämne är anmärkt vordet, hafva Utskotten sorgfälligt öfvervägat ; och om Utskotten bära skyldig aktning för andras meningar, så är det ock en tillfredsställelse för Utskotten att, ifrån första behandlingen af en fråga, sorn icke rörer något mindre än medborgares enskilda frihet, hafva uppskattat den på ett sätt, att inga anmärkningar kunnat rubba den öfvertygelse , Utskotten i förslaget uttalat.
Det var icke Utskotten ovantadt, alt Läran om friheten, såsom idé, skulle finna sig förnärmad i de inskränkningar förslaget omfattar, men Utskotten godkänna ingen annan frihet i Lagstiftningsväg, än den Lagbundna, och deras förslag alser inga andra förhållanden, än sådana, i hvilka enskild mans rätt bör ställas till samhällets ändamål, eller till samhällets fordring.ar på ordning och säkerhet.
Ifrån denna hufvudgrund utgå Utskottens åsigter af ämnet; och då härtill koinmer erfarenhetens vittness börd 3 % Läg- s. Allm.
J3esv. o.Oec. Tjtsk.
N.'o 71,’ 17 börd , att nemligen , sedan hvar och en , som icke blifvit beträdd med tiggeri eller tjufnad, erhållit frihet att, utan årstjenst, utan kändt näringsfång och utan egentligt laga försvar, anförtro åt hoppet, händelsen och sysslolöshetens vådor hela sin physiska och tno; raliska varelse, en sådan frihet urartat till den grad , atUnära 2000 mestadels arbetsföre hjon, häktade för vanart och lösdrifveri, förvaras inom bomar och las. under det landets näringar lida brist på arbetande händer; så synes det Utskotten icke lämpligt blott, men ytterst nödvändigt, alt tillvägabringa de föreslagna inskränkningarne.
Örn de leda till målet eller icke, skall framtiden lägga i dagen , men utöfver behofvets gräns äro de icke utsträckta: de ingripa icke eller i någons rätt att , bäst han kan och vill , bestämma platsen för sin verksamhet eller välja sitt näringsfång, och det kan icks tillvitas Utskotten, att hafva lörbisett den så kallade ädlaste delen af allt värde, eller den medfödda arbetskraften.
Tvärtom : att sådana förfoganden måtte vidtagas, som kunde förekomma, att denna arbetskraft varder förspilld till Statens och individers skada , som kunde bereda correctiv mot missbruken, bringa lättsinnet till »ansning och stadga, förbyta lättjan i nyttig verksamhet ( och Bih. till Rikt-St.
Prat. igig och rSJg, 7 Stml, 2 Afi, 3* a-.clra B-.t. (>:le Hl. ig Lag- s. Ailm.
Hesv. o. Oec. Utsk.XJH.N’,0 7 1 förbättra, åtminstone göra oskadlig mången sysslolös vandrare, som nu störer allmän säkerhet och enskild frid, detta är hvad Utskotten med förslaget åsyftat ; och ett sådant förslag kan icke skäligen stämplas såsom oförenligt hvarken med Grundlagens bud eller med Christendomens anda ; ty Grundlagen är ett palladium för Svensk mans säkerhet, men icke ett fribref för sjelfsvåldet, och Christendomens milda , men visa läror ställa sig främst bland theorier för en ordning på jorden , och sätta samhällsmenniskans högsta värde i hängifveuheten under pligterne mot Öfverhet, medborgare och sig sjelf.
Hvad derefter beträffar anmärkningen ; att ingen borde tvingas till krigstjenst, och att skyldigheten att försvara Fäderneslandet måste hållas i heder och aktning, få Utskotten, under åberopande, i hufvudsaken, af de grunder för förslaget i det hela, som i det föregående framställde blifvit, vördsamt er. inra , att det klandrade tvånget icke kan och bör från någon annan synpunkt betraktas, än hvilken annan ansvarighet som helst under Lag, enär den i constitutionel ordning tillkommit , och vilkoren, hvarunder tillämpningen deraf får ega rum , blifvit behörigen kungjorde.
I frågan åter om den heder och aktning, hvartill Fäderneslandets försvarare ega så ostridig rätt , anse Utskot - Lag- s. Allm.
Btsv. o. Oec.Vtsk. Uti.
N;o 71, ig ten förslaget hafva blifvit alldeles missförstådt.
Med lösdrifvarens förpligtelse till krigstjenst hafva Utskotten icke afseti en bestämmelse af sträft, men en tvångslag, som binder honom vid sysslosättning , utan att nedslå hans sinne, och utan att förblanda honom med vanfrejdade Correctionshjon och förbrytare ; och Utskotten sakna icke skäl för den öfvertygelse, att ändamålet bäst och säkrast skulle vinnas under militairisk tjenstgöring, der olydnad, försumlighet och annan afvikelse från ordning med stränghet beifras; men der vården om hederskänslan sorgfälligt uppmuntras och utmärkes.
Utskotten uppdragit en skarp gräns emellan den till krigstjenst förfallne lösdrifvaren och brottslingen , samt derföre fästat vid den förres ifrågavarande förpligtelse det uttryckliga förbehåll , att han skulle i öfrigt ega god och klanderfri frejd, våga Utskotten tro, att en så qvalificerad persons anställande vid Regemente eller Corps, långt ifrån att kasta någon skugga på vapenyrkets anseende, skall af hvarje vältänkande och fördomsfri medborgare tacksamt erkännas och värderas.
Den af en Stånds.Ledamot väckta fråga, att
Arbetscompagnier på militairisk fot måtte inrättas , der lösdrifvare kunde hållas till verksamhet, anse Utskotten vara eli på 2o Lag- s. Allm.
Be sv. o. Oec, Utsk.
N:o 7 Ii Kongl. Maj:ts egen Nådiga pröfning ankommande ordningsmål, som till granskning i Lagstiftningsväg således icke upptagas bör.
Slutligen och hvad anmärkningen angår, att det af Utskotten föreslagna stadgandet om liderlige , lättjefulle och vanartige personers försändande till Correctionshus , saknade egenskapen att vara bestämdt; kunna Utskotten destomindre öfver samma anmärkning sig utlåta , som den icke innefattar någon uppgift, i hvilka delar det obestämda ligger.
Sedan Utskotten nu besvarat de anmärkningar, sorn emot det föreslagna stadgandet framställde blifvit, och i hvilket stadgande Utskotten icke kunna tillstyrka någon hufvudsaklig förändring, få Utskotten, som, vid närmare granskning af redactionen , ansett den vinna i tydlighet, om orden : ”maga till Correctionshus forsändas,” varda till slutet af punkten nedflyttade, vördsamt hemställa, att meranämnde stadgande måtte erhålla följande lydelse : ”Ätt alla de personer, hvilka , enligt 1 ”Art, 1 §. i i8o5 års Lego-Stadga, jemförd ”med 2 §. i Kongl. Förordningen den 51 ”Aug. 1819, äro såsom lösdrifvare att an* ’’se , måga t ■derest de i öfrigt ega god och Lag- s.
Besv. o. 0<rc.
Utk.
N;o 71. 21 ‘'klanderfri frejd, samt till krigstjenst finnas ’’duglige, dertill förfallne anses och använ, Jdas, men att de , hvilka icke ega en sådan ^frejd, eller eljest finnas till krigstjenst otjen”lige, eller för brott blifvit dömde och straffade , eller gjort sig för vanartigt, liderligt och lättjefullt uppförande kände och så”ledes för Samhället äro vådliga, eller, e”huru arbetsföre , likväl sysslolöst kringstru”kit och besvärat allmänheten med tiggan?’de, måga till Correctionshus försändas.” Vidare hade Utskotten tillstyrkt; 2:0 Att 4 Art. 1 $. af Förslag till Handels-Ordning, samt 2 Art. 2, 5 och 4 $'§. af Förslag till Förordning, angående Handtverkerierne i Riket, hvilka Förslag Rikets Ständer vid 182.0 års Riksdag till Kongl. Majit i underdånighet inlemnat , måtte , på sätt Utskotten i deras Betänkande, pag. 20 och 21, hafva hemställt, varda, såsom tillägg till 1 Art. af Lego-Stadgan , antagne.
Härvid hafva följande anmärkningar fö. rekommit: a) Att, ehuru missbruk inom Skrå-Inrätt ningarne kunna ega rum, det dock icke vore omöjligt att rälta det felaktiga, utan att derföre omstörta det hela, och sätta handt; 32 Lag-s.
Allm. Besv. o. Otc.
Ull. N.'o 7 1. verkare under Lego-Stadgan.
Således, och liksom Lego-Stadgan gäller såsom allmänt contract emellan husbonde och tjenare , der något, serskildt dem emellan icke upprättas, borde Skrå Ordningen bestämma förhållandena emellan mästaren och hans arbetare , så vida serskilda förord icke deri göra inskräukning, b) Att, om Gesäller ställas under Lego-Stadgan, ett sådant förfogande skulle lägga hinder i vägen för en del handtverkeriers förkolran.
Deremot syntes liden påkalla den reform , att en serskild reglementarisk stadga varder gilven för handtverksarbetare och fabriksfolk. c) Att den tid, för hvilken en Gesäll må, elter Utskottens förslag, städslas, eller tre månader, vore för inskränkt, helst uppsägelse bör, enligt hvad i Handtverks-Ordningens 5 Art. 5 förekommer, ega rum två månader före flyttningen.