Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
» Hur bota Som ej jag Hur virkas Hur färga » Jag önskar baka plättar, Men vill beskrifning ha '.
Hur koka gröt, som mättar?
Hur bli från skroffler bra?
Hur färga bomullsgarnet, Som fordom rödbrunt var?
— » Ja, glad blir &gt; Veckobarnet » Af » tillförlitligt » svar.
morgonsnufva, kan bli kvitt?
aftonlufva?
håret milt?
H I L D U R parsamma " V o l o e i p e d d r ä k t e i? "
a S ^ J Andersson Fmar!
P stickylle f ° och r.
Herrar o c h Damer.
IS l p K M en s i k, T tv ä ä fV t a e n ri, s F ull.
Gods afhämtas Tillverkas afgiftsfritt.
af gammalt O em ta ä lt.
rgen, t y t m V e l o c i e d d r ä k t e r 12 Hötorget 12 Allm.
tel. 76 53, Rikstel.
Filial: i Hornsgatan 1.
Hörnet af Götgatan.
tel. 30135.
s o m också vid de öfriga numren under hr Nord- qvists säkra ledning lämnade ett högst förtjänst- fullt ackompagnement.
s o m aldrig lefvats!
G u d — ångesten är där — jag vill spränga drömmen, jag vill ha verklighetens lycka, den, som gått — jag lider!
operan återuppförde den 7 dennes » Me- fistofeles » m e d delvis ny rollbesättning.
Sålunda utfördes Margareta-Helenas dubbelparti för för- sta gången af fröken Frödin, o c h att den unga sångerskan g e n o m det sätt, hvarpå h o n löste denna uppgift, tagit ett afgjordt steg framåt i sin konstnärliga utveckling, må rättvist erkännas.
Såväl i sång som spel röjde fröken F. sin all- varliga sträfvan att åstadkomma något helt o c h godt.
Kosten klingade varm o c h sympatisk, o c h den böjelse för detonation, s o m förr rätt ofta fö- rekom, synes n u dess bättre hafva öfyervunnits.
Spelet röjde vissa förebilder, m e n visade delvis en själfständig uppfattning.
Det var o c k länge- sedan vi sågo en i yttre hänseenden så behaglig och tilltalande Margareta, en så skön o c h ståtlig Helena.
Aftonens rikliga bifall gällde i främsta rummet fröken Frödin.
H r Ödmann var indispone- rad, särskildt i början, m e n sjöng u p p sig o c h eröfrade sina vanliga applåder.
Som Mefistofeles hade hr Söderman en lycklig afton, o c h i Pantalis ' lilla parti gjorde sig fröken Nilson bemärkt m e d sin ganska vackra mezzostpran.
— Henri Prevöst, en vid operan i Budapest an- stäld, mycket uppburen fransk tenorsångare, har blifvit engagerad för ett kortare gästspel vid k. operan härstädes.
Hans gästspel härstädes, s o m börjar redan i denna vecka, skall omfatta följande fyra o p e r o r: » A i d a », » W i l h e l m Tell », » Hugenot- terna » o c h » Trubaduren ».
— E n annan repris, s o m likaledes visar, att bland k. operans yngre solistpersonal finnas fram- åtsträfvande o c h framåtgående förmågor, gafs i fredags o c h måndags, då » Mignon » uppfördes m e d till stor del n y rollbesättning.
Som vi voro hindrade närvara vid den förra föreställningen, hålla vi oss till den senare.
Titelpartiet hade öfvertagits af fröken Thulin, hvars utförande af detsamma tydligen visar, att h o n redan börjat infria de rika löften, h o n vid sina debuter un- der förra spelåret gaf.
Hennes varma o c h klang- fulla stämma är ovanligt jämnt utbildad, into- nationen ren o c h distinkt samt textuttalet så klart och tydligt, att knappt en stafvelse går förlorad.
Den lilla beslöjning eller sordin, s o m stundom förmärkes öfver det lägre registret, torde n o g småningom kunna bortarbetas.
Spelet röjer därjämte g o d o c h själfständig uppfatt- ning, det ligger lif o c h karaktär däri.
Fröken Thulin är en af de bästa Mignoner vi haft sedan fru Edlings tid.
Allvarligt arbete och god ledning skola föra henne till en framstående plats bland vår operapersonal.
Lifliga applåder hälsade henne flere gånger.
Hr Lemon var här vida bättre s o m V i l h e l m Meister än som Nemorino i » Kärleks- drycken ».
Och här märkte man, att han nog gått framåt, o m o c k de höga tonerna ännu förefalla ojämna o c h spröda.
Benägenheten att gifva stämman en alltför sentimental klang framträdde här ej heller så störande.
Framställningen för- tjänar erkännande.
H r Bergström, elev af prof. Hallström o c h känd från flere konserttillställnin- gar, debuterade i Lotharios parti, i hvilket hans väl skolade o c h maimrika basstämma gjorde sig ganska väl gällande.
Det låg för öfrigt öfver hela framställningen en viss nobless.
Fröken Nil- son o c h hr Forsell voro likaledes nya s o m Fre- drik o c h Laertes.
Båda redde sig ganska bra; den förra föreföll dock något ovan i den manliga dräkten.
Fröken Karlsohn utförde m e d vanlig bravur Philines parti, hvilket vid förra före- ställningen återgafs af fröken Petrini, s o m dock däri ej skall hafva varit rätt lycklig.
Operan gick på det kela taget m y c k e t bra under hr Hen- nebergs anförande.
Filharmoniska sällskapet gifver under det nu ingående musikåret tre abonnementskonserter.
V i d den första, i november, upptager program- met såsom hufvudnummer Cherubinis berömda » Requiem ».
Februari-konserten får ett rent skan- dinaviskt program, s o m skall fyllas af P. Heises kantat » Efterårsstormene » (ny för Stockholms- publiken), V.
Svedboms » I Rosengården » (för soli, kör o c h orkester) samt körer a capella.
V i d tredje konserten, i april, framföres ett större franskt tonverk, Oésar Francks » Les Béatitudes », hvilket på senaste åren väckt stor uppmärksam- het å utlandets förnämligare musikplatser.
M e d eld äro de tecknade, de få små minnena, som bränna mig.
— — — — En septemberdag m e d blåklinthimmel — minns du d e n?
Middagssol strålar öfver björ- karna o c h bäcken, s o m entonigt porlar mellan slippriga stenar.
V i hade skilt oss från ung- domsskaran, vi två — blifvit efter i björkhagen — du tog upp din knif o c h skar mitt namn — tala kunde vi icke.
Sedan gingo vi på den träd- skuggade stigen ned m o t bäcken.
— — Rädd för tystnaden, s o m blef tung af innehåll, sprang jag ut på stenarna, hoppande från en till en annan — jag skrattade som en toka, skämta- de, — o c h du följde med, du log — m e n din bruna kind var het, o c h dina stålblå ögon glän- ste.
— — — Då gjorde jag ett öfverdådigt h o p p — o c h nådde en sten långt ute i strömdraget.
Rundtorn var vatten, det såg illa ut för mig.
Du stod på en smal häll ett godt stycke ute, m e n det var dock den närmaste.
Ett ögonblick stodo vi båda stilla — skämtet fastnade i min hals.
Det genomfor mig så oändligt m y c k e t de korta sekunderna — bland annat att jag väl hade att taga af mig skor o c h strumpor nu o c h vada — i din närvaro!
Tanken gjorde mig nervös på allvar.
Jag stod orörlig, o c h en djup rodnad sköt u p p på mina unga kinder — mina flätor hade fallit ned på axeln.
— Jag såg upp bönfallan- de — — det var så tyst, så skrämmande tyst — Konsert gafs i tisdags å k. operan under medverkan af fru Dagmar Möller, född Bosse, o c h hr Tor Aulin, själf s o m bekant tillhörande k. hofkapellet.
Aftonen blef de båda medverkan- des.
Fru Möller föredrog på ett förträffligt sätt en scen ur Goetz ' opera » Hårdt m o t hårdt » samt tvänne visor af Vilh.
Stenhammar m e d text ur Runebergs » Idyll o c h epigram ».
Dessa tvänne visor m e d sitt anslående orkesterkompagnement verkade särdeles tilltalande, i all synnerhet den senare, s o m ock måste omtagas, samt gåfvo ånyo vittnesbörd o m hr Stenhammars stora begåfning.
H r Aulin skötte på ett öfverlägset sätt violin- stämman ej blott i sin egen nya konsert för violin o c h orkester (c moll n:r 3), utan o c k i Bachs konsert för violin o c h stråkorkester (a- moll) samt i den af hr Aulin själf orkestrerade parafrasen ur o p.
» Mästersångarne » af Wagner.
A f dessa trenne n u m m e r tilltalades publiken oförtydbart mest af hr Aulins egen konsert.
De tvänne första satserna i densamma buros ock af en stämning o c h ett djup, som verkade beta- gande.
Den sista satsen var mera humoristiskt anlagd, m e n gaf ett mindre helgjutet intryck än de båda första.
Programmet inleddes m e d Ber- walds stämningsfulla tonmålning » Minnen från norska fjällen », delikat utförd af k. hofkapellet, Af Teater och musik.
Begär hos Eder specerist 1 Stockholm och de flesta lands- ortsstäder Vasateatern.
» En vintersaga », s o m under den senaste tiden gifvits för nära utsålda hus, upp- fördes för sista gången i går torsdag, enär fru Håkansson o c h hr Svennberg efter slutad före- ställning måste afresa till Helsingfors för att under sex veckors tid uppträda å därvarande svenska.
teater.
I dag fredag gifves ingen fö- reställning, m e d anledning af generalrepetition å sagospelet » Lycko-Pers resa », som uppföres för första gången å denna teater lördagen den 17 dennes.
Södra teatern uppförde i torsdags för första gången ett svenskt originallustspel » Doktorns bröllopsdag », till hvilket vi härnäst skola när- mare återkomma.
öfverallt, bara bäcken porlade söfvande då sträckte du ut dina armar.
Var det » k o m », du hviskade?
Jag har aldrig vetat det bestämdt, dock hörde jag det någonstädes ifrån.
— Men ditt ömma, ljusa leende, det såg jag, din mustasch som skälf- de lätt, dina ögon s o m nästan svartnade.
— — En 3 rsel betog mig, en gränslös kärlek, den svepte in dig, mig själf, allt i ett flor — hade jag älskat mindre, så hade jag vågat hoppa i din famn — öfverdådigt som ett barn.
Nu vågade jag ej, vågade ej tro, att det var kärlek, s o m sträckte sina armar — — vågade ej bjuda ut min kärlek, så kallade jag det.
Jag blef stel, koketteri hade man varnat mig för, en kvinnas blygsamhet gör henne dubbelt begärlig, hade man lärt mig.
D u stod kvar.
Och jag vände mig o m och sade — lät det naturligt?
r A b o n n e m e n t ä 10 kr., gällande för de tre kon- serterna jämte tillträde till alla repetitioner, kan tecknas i A b r.
Lundquists hofmusikhandel samt vid repitionerna måndagsaftnar i musikaliska akademien.
Kammarmusik.
V i d Aulinska kvartettens kam- marmusiksoaréer säsongen 1896 — 97 äro följande kammarmusikverk påtänkta till utförande: Suite för stråkinstrument af Handel; Stråk- kvartett (B dur) af Brahms; Stråkkvartett (B dur) öfver ett för alla satserna gemensamt motiv af de fyra ryska tonsättarne Rimsky-Korakow, Lia- dow, Borodine o c h Glazounow; Pianokvintett af César Franck; Stråkkvartett (ny) af W.
Sten- hammar; Stråkkvintett af K n u t B ä c k; Serenad för stråk- o c h blåsinstrument af A.
Hallen; Pia- nokvartett af F. Gernsheim; hvilka samtliga äro nyheter för Stockholmspubliken.
Dessutom kom- ma verk af H a y d n, Mozart, Beethoven, Berwald, Norman o c h Grieg till utförande.
Första soarén eger rum instundande tisdag.
Edvard Grieg anländer hit i dagarne för att förbereda ett par konserter härstädes till början af nästa månad.
Att dessa torde få räknas till musiksäsongens evenemanger, kan man taga för gifvet.
• A quarante ans.
Hilma Angered Strandberg.
Jag måste sluta det här, rifva itu dessa blad — eller visa d e m för min m a n!
H u r skall jag någonsin kunna det — o c h ändå måste jag!
— Ä r min själ en af grund?
H a n k o m m e r h e m o m några dagar — jag är rädd att se h o n o m — jag bäfvar för, att han skall läsa min hemlighet i mitt ansikte.
— — Jag är ung igen — så förfärande ung — men det kan j u inte borttaga mina fyrtio år — o c h an- dra än han, som är van vid mitt ansikte, kunna icke se, hvad jag förnimmer.
När jag var med dem i kväll, de unga, så var jag s o m en af dem, talade o c h följde d e m s o m en ung — i min hjär- na fanns icke det minsta, som motsatte sig detta, — och jag var så fylld af verkligheten af min ungdom, att det dröjde länge, innan jag märkte, att de tystnat — förlägna — de förstodo mig e j!
H u r skulle de kunnat.
— — — En middag.
Jag måste d r ö m m a d r ö m m e n till slut — jag förstår, att en gång är det utsjunget, detta farväl till mitt verkliga lif — mitt enda verkliga lif — A Graf ström &amp; C:is l£rx ffU — Då puffar jag er i vattnet!
Och så balancerade jag ut på små kiselstenar, vätte mina fötter, kände förtviflan — o c h du k o m efter, blek o c h stum — — o, minns d u?
Ock ändå var jag inte viss.
Så där viss som de lärt mig, att man måste vara för att gifva en man ett tecken af sin genkärlek.
Ett enda litet språng — o c h jag hade lefvat mitt verkliga lif, kort eller långt — dock mitt lif!
Skymningen var det, o c h de gamle hvilade därinne Jag satt vid pianot o c h spelade sakta, o c h du stod bredvid.
Mitt hjärta krympte sam- man af ångest, ty dagarne ledo o c h vi skulle skiljas.
Älskade du mig verkligen?
Jag hade aldrig mött kärlek, jag väntade ett Niagara o c h aktade ej på de blyga strömdrag, s o m runno bort, m e d rosor i sin famn.
Då hörde jag dig säga halfhögt, medan du piskade noterna därborta m e d ett strå: — Hvarför skulle inte jag ha rätt att sjunga ut, jag s o m andra — hvarför?
det är löjligt.
— Förtviflan grep mig — aningen tror jag af lif- vets hela smärta.
Jag minns, att det flög igenom mig en vild tanke att bryta ut — att kasta mig handlöst ned öfver tangenterna i lidelsefull gråt.
Men lika blixtsnabbt k o m den kalla tanken: det vore ett sätt att påskynda frieri — kanske me- nade han inte det han k o m m e då o c h toge mig i sin famn.
— — Och oviss, sliten — slår jag i stället an en gammal vals, spelar som en galning, slutar m e d ett skratt o c h stiger upp.
Du förstod mig e j!
Jag gycklade väl.
H o s mig fanns ett naturstarkt element, och det skulle jag lydt — aldrig blir den vinnare, s o m sviker naturen!
Hvarför lydde jag ej mig själf!
Alla k o m m o utom jag.
Min m o r förbjöd mig — af intet an- nat skäl än att det gjorde godt att säga nej då o c h då.
Älskade han, så eggades han blott af denna lilla m a n ö v e r!
O lek — förbannad vare du s o m frestar natu- ren!
När jag mötte dig nästa gång, var du så underlig.
Jag öfver- dref m a m m a s ord, o c h det blef, som o m vi båda funnit att det nu vore n o g.
Hnshållskaffe a 1,25 pr paket ä V » kg.
Fint kaffe ä 1,50 » » Finaste kaffe ä 2, — » »
Mins du att detta var sista gången — o c h sådant var vårt af sked?
I c k e afsiktligt — m e n ödet hade pröf- vat m i g nog, o c h du vände stäfven åt andra stränder o c h m o t n y a mål.
— — E n kväll, en natt därefter, då det blef m i g klart, att vi voro oåterkalleligt skilda, då det blef en lefvande sanning — försvann för ett ögon- blick all förmåga att lefva.
Jag hade lagt döds- verktyget o m m i n hals — det var nog allvar detta — omkring mig fanns icke en strimma af ljus.
M e n samma kalla tanke, s o m sprungit fram, när jag velat gifva m i g åt lifvet, den ställ- de sig nu framför döden, o c h d ö d e n vek.
Men den kalla tanken, den blef bofast i hjärtat, ett stelt förfruset något, s o m aldrig tinat upp.
Nej — jag skall bekänna allt — jag härdar icke ut.
Detta lif jag lefvat sista månaderna är ett brott m o t m i n make hvars minsta tan- k e jag äger.
H u r skall det blifva n u?
Ä r det slut m e d den lugna lycka, som synes m i g efter- sträfvansvärdare än någonsin, när jag kanske står i b e g r e p p att förlora den.
— — M e n jag skall vara stark.
Om jag dolde det, så skulle jag känna m i g så brottslig, att jag blefve sjuk — hvem vet — måhända gjorde m i g något illa.
— Och om han skulle upptäcka det ändå — o m jag skulle tala i s ö m n e n — — förråda m i g på något sätt — då — j a — hvad kunde icke då hända!
— Kan han — är det möjligt att han skall fordra — skilsmässa?
M e n det är ju egentligen ingenting jag gjort.
— Och d o c k — tanhe.nl — Det är som o m denna oroliga tvekan utplånat de förbjudna, ljufva drömmarna — minnena — något annat är det j u e j.
Underliga aningar ila g e n o m mig-.
Egent- ligen har det ju aldrig varit någonting i mitt lif — riktigt — så där, så att jag med ens sett nya syner, hört nya toner, känt nya känslor — — det har gått — en dag i sender, den ena länkad till den andra — en dag äldre för hvar dag.
Det är precis, s o m o m något skulle hända nu — något stort — nytt — något ofattligt — hemskt kanske — men — ändå — — Jag darrar af besynnerliga rörelser.
nu har Eedigeras af Sophie Bidrag mottagas med Linge.
Den s o m vill hos m i g en ställnin få, Måste lära sig att stå på tå, Slingra sig finurligt, K r y p a helt figurligt Och att endast på k o m m a n d o gå.
Högt En afton — minst en vecka senare.
Ja ha — så var det.
— — Så konstigt lif- vet är — hvad är det s o m verkligen är någonting?
Hvarför i all världen fortsätter jag den här d u m m a d a g b o k e n?
Det har blifvit en gammal vana — s o m när tandlösa g u m m o r prata för sig själfva.
I dag såg jag, hur tunna mina kinder äro, o c h att huden vid tinningarna hade rynkor.
Gammal — ohjälpligt!
Ä r jag verkligen bara 40 å r?
— — — Tänk så rädd jag var!
Ju längre det led inemot kvällen, då jag skulle visa Emil den här barnsliga historien, dess ängsligare blef jag.
Händerna v o r o kallfuktiga, jag kände, hur jag bleknade, att ö g o n e n blefvo stora s o m tekoppar — det bli de alltid, när j a g står inför något vik- tigt — åtgörande.
Det ena tillfället erbjöd sig efter det andra — m e n m o d e t svek mig.
Jag kunde icke.
Natten gick — nästa m o r g o n släpa- de sig fram — slutligen efter middagen greps jag af förtviflad beslutsamhet.
Emil hade slagit sig ned i en emmastol — (hvad han börjar bli fet!
Kinderna nästan hänga ned — en smula slappt.
—) — H a n höll tankfullt benen utsträckta framför sig.
Börsnoteringar o c h konjunkturer syntes fjärran från hans sinne.
nu eller aldrig.
Jag vet inte, hur jag k o m fram till hans stol m e d papperslapparna.
Sakta s m ö g jag d e m i hans lediga hand, s o m jag drog fram ur fickan på kavajen.
— Emil, läs!
— o c h haf förbarmande m e d m i g — jag menade i c k e något — — något ondt — m e n — åh — är allt förloradt.
mumlade jag virrigt o c h sjönk på knä vid stolkarmen.
jag darrade så.
Han tog cigarren ur m u n o c h såg ytterst för- vånad ut.
Därpå läste han igenom första sidan — började den andra — o c h satte åter cigarren mellan läpparna efter att ha slagit af askan.
Melanie Warberg; af — n —.
— Tack; af Hess — Några ord i frågan för dagen; af Hj.
— Troijänarinnor; reflexioner i tjänstflyttningsliden af Bell.
— Kvinnokongressen i Berlin; bref från Iduns korrespon- dent Augusta Guldbrand.
— Missuppfatt- ningar; skiss af Emy.
— Mitt hem och jag; af Vivcka I * ang. — Iduns läkarartiklar.
X I: Om organismens egna skydds- krafter mot infektion, af d:r E.
— Från Iduns läsekrets: En » bufvudfråga »; af — e —.
Till Iduns » fråg- visa » läsarinnor!
— A quarante ans; af Hilma Angered Strandberg.
— Tidsfördrif.
* Sagolik historia.
Och den falska gloria, S o m skall dölja anletsdragens brist.
Något konstrueradt Och så kombineradt Att ej kraft onödig blir förspilld.
Ett gemensamt namn på mina barn.
H v a d kan skvallret utaf ondskans garn Oftast upp ett stycke.
Går i par m e d tycke.
Och hvad dessa göra i en kvarn.
Lagens tjänarinna — brottets skräck.
Stockholm, N:r 1 (472).
F r e d a g e n d e n 8 j a n u a r i 1897.
Prenumerationspris pr år: Idun ensam Iduns Modet., fjortondagsuppl.
Iduns Modet., månadsuppl Barngarderoben kr.
&gt; » » 5 5: 3 S Byrå: Klara s ö d r a k y r k o g.
16, 1 tr..
Prenumeration sker å a l l a post- anstalter i riket.
Redaktör och u t g i f v a r e: FRITHIOF HELLBERG.
helgfri Tryckeri Aktiebolag.
10:de å r g.
U t g i f n i n g s t id: hvarje Iduns Annonspris: fredag.
35 Sre pr nonpareillerad.
F ö r » Platssökande » o. » Lediga platser » Träffas säkrast kl. 2 — 3.
Lösnummerprli IS öre 25 öre för hvarje påbörjadt tiotal stafv.
(Iösn:r e n d a s t för kompletteringar.)
V å r a ministerfruar, f Lina B o s t r ö m, född A l m q v i s t å g r u n d af s i n h ö g a sociala s t ä l l n i n g ä r fru L i n a B o s t r ö m, v å r n u v a r a n d e s t a t s m i n i s t e r s m a k a, v i d officiella h ö g t i d l i g h e t e r själfskrifven till e n af d e y p p e r s t a p l a t s e r n a, n ä r m s t d e k u n g l i g a.
Till e t t r u m u t i I d u n s k v i n n o g a l l e r i b e r ä t t i g a r h e n n e l i k a l e d e s h e n n e s h ö g a r a n g, till e t t h e d e r s r u m d ä r i h e n n e s n o b l a g ä r n i n g inom h e m m e t s värld.
D o t t e r t i l l d e n h ö g t för- tjänte statsmannen Ludvig Teodor Almqvist och h a n s m a k a, E u g é n i e B j ö r k m a n, fa- d e r n af a n s e d d s m å l ä n d s k p r ä s t s l ä k t, m o d e r n af a k t a d b r u k s ä g a r s t a m, f ö d d e s fru Bo- s t r ö m d e n 17 a u g u s t i 1 8 5 2 på det fagra Görväln vid Mälaren.
Sina första barn- d o m s å r t i l l b r a g t e h o n å god- s e t A l g ö p å S e l a ö n, k ä n d t, äf- v e n d e t t a, för s i n b l i d a fäg- ring.
När fadern, vid den t i d e n h ä r a d s h ö f d i n g i Lifge- dingets domsaga, 1856 utbytte domaresätet mot statsrådsta- b u r e t t e n, n e d s l o g f a m i l j e n si- na bopålar i Stockholm.
U n d e r ö m m a och fint bil- dade föräldrars inseende och e n förträfflig l ä r a r i n n a s led- n i n g i n h ä m t a d e d e n u n g a flic- k a n sina första bokliga kun- skaper tillsammans med två yngre bröder; då dessa inträd- de i läroverk, fortsatte deras s y s t e r, a l l t j ä m t i h e m m e t och under s a m m a uppsikt, ensam sina studier.
Hennes kärlek till v i t t e r h e t o c h h i s t o r i a u p p - m u n t r a d e s g e n o m l ä s n i n g af våra förnämsta skalders verk, af l i t t e r a t u r h i s t o r i s k a a r b e t e n och af v ä r d e f u l l a h i s t o r i s k a romaner.
Statsrådet Almqvist, som under dotterns uppväxt- å r skiftesvis v a r c i v i l m i n i s t e r, j u s t i t i e r å d och p r e s i d e n t i S v e a hof- r ä t t (sedermera äfven justitieminister), fann, t r o t s d r y g a och an- s v a r s f u l l a ä m b e t s p l i k t e r, tillfälle a t t ä f v e n d i r e k t i n g r i p a i s i t t älsklingsbarns utveckling.
H a n invigde h e n n e i d a g e n s frågor och sina egna fosterländska sträfvanden s a m t t o r d e i de frisk » y t t r i n g a r n a af h e n n e s v a k n a i n t e l l i g e n s och u n g d o m l i g a e n t u s i a m hafva funnit en vederkvickel- se, v i d a ö f v e r s t i g a n d e h a n s möda.
Så d a n a d e den grå- n a d e s t a t s m a n n e n, sig själf o v e t a n d e, sin u n g a, b l o m s t r a n - d e d o t t e r för h e n n e s f r a m - t i d a k a l l s o m m a k a å t Sve- riges högstbetrodde ämbets- man.
B e n t och h a r m o n i s k t s o m förhållandet mellan föräldrar- n a och b a r n e n v a r syskonlif- vet i det almqvistska hem- m e t.
F ö r e m å l för f a d e r s, m o - d e r s och f y r a b r ö d e r s ö m m a - ste s y m p a t i, bibehöll h u s e t s e n d a d o t t e r, o a k t a d t s i n pri- vilegierade ställning, hela sin medfödda, vinnande anspråks- löshet.
Hemlifvet v a r stilla och r e g e l b u n d e t o c h b a r n e n nästan uteslutande hänvisade till f a m i l j e k r e t s e n s n ö j e n.
E n r e s a till B e r l i n m e d f ö r ä l d r a r - n a och en j ä m n å r i g v ä n i n - na, ett besök hos släktingarna i Småland, en brunnssejour i H o m b u r g i faderns sällskap k o r t före u t b r o t t e t af f r a n s k - t y s k a k r i g e t och e n A m a r a n t e r - bal voro de enda lustbarheter u t o m h e m m e t s värld, som b j ö d o s fru B o s t r ö m före h e n - nes trolofning.
Liksom barnet städse tram- p a t b a n a d s t i g, g j o r d e s » por- t a r n a h ö g a och d ö r r a r n a v i d a »
2 1897 I D U N Ä k t a kvinnlighet är intet annat än sann mänsklighet.
M. Lazarus.
för u n g m ö n s u t t r ä d e i lifvet.
N ä r fideikom- m i s s a r i e n till Ö s t a n å, E r i k G u s t a f B o s t r ö m, begärde den nittonårigas hand, hade h a n oemotståndliga förespråkare både hos henne själf och h e n n e s f ö r ä l d r a r i s i n k r a f t i g a och s y m p a t i s k a, f r a m t i d s m a n n e n r ö j a n d e ' personlighet, sin solida samhällsställning och d e n ö m s e s i d i g a a k t n i n g, s o m f ö r e n a t h a n s f a d e r, l a g m a n B o s t r ö m, och s t a t s r å d e t A l m q v i s t.
M e l l a n förlofningen och bröllop- p e t förflöto b l o t t n å g r a m å n a d e r.
E f t e r vig- seln, s o m f ö r r ä t t a d e s i b r u d e n s f ö r ä l d r a h e m, i n s k e p p a d e sig h e l a b r ö l l o p s s k a r a n och å n g - a d e u t till d e t s t o l t a Ö s t a n å, s o m, k l ä d t i h ö g s o m m a r s k r u d, välkomnade sin n y a här- s k a r i n n a m e d s i l f v e r b l a n k t m å n l j u s öfver s k o g och sjö, m e d g u l d g l a n s f r å n facklor och l u s t e l d a r s a m t m e d j u b e l f r å n h ö g t i d s - klädda skaror.
N u följde för fru B o s t r ö m e n t i d af frisk husmoderlig verksamhet.