Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det ar icke utan att man hiipnar öfver iitt se sbl3a.
I&gt;andet&gt; pryda hans rock.
Det har för icke Iiinne " !ie&lt;lnii berittata.
att Kiellniitl inte i alla alsrentlen Iiatle ett helgons ~~rinciper i frfga oin lifvets njutningnr - hans ungdom- liga hy talar emellertid nu mera om miölk och M r 5n on1 i i h n t i n e a h a t; hela saken kunde kanske, om &amp; i tog reda p i förh5llandeiia ' närmare, I~elym drag af karaktärsfasthet, som torilr inge respekt.
Det är icke.alltitl inoralpredikanten sjelf Sr ett mönster.
I vinter har Kiellaiid vistats i Köpenhamn nagra mfnailer.
Han gjorde naturligtvis uppseende, hvnrhelst haii visatle sig, och rar, som alltid, följd af damernas bcuiidraiitle blickar.
En äldre, men iiiinu mycket modern fru gjorde till och med p3 gntai~ ett par a f i n g a försök att fa tala med ilen store mannen for att f2 en autograf.
Och fastfin.
nian .försnkratle hotioiii, att ifrignvaraiiilc dam 11 % nära hall hade utmärkta ögon, riktigt smäktande, oetnotstfndliga, brunn ögon, ville han linila icke.
* Men *, frzgade iiinii skatutande.
som hon koin~ner till er, tirdig att ge en kyss fur en enda liten rad a l er penna, virgrar ni äiidf9h Alig kysser nian icke., skrattade Kiel- land, * jag sticker nied mina " fadermördare ".
jag sticker, jag sticker, jag sticker .. Mans konversatioii sticker icke sällaii, nien bliiiiclar ofta.
och r ilfl han iir] i i det riitta humöret - det aiigri~ärnaste och mest lärorika jag hört.
Ina Langc.
Ratt eller oratt?
Med inledning af Alfhild .4grrllr sklldespcl rEnramm ' hSftr omniiiiits har all~uliiihetcn delat sig i t \ '.
' alme Iiiger nied afseende p i uppf; ~nningcii af ofvannSmtla sk3despel. '
Iliir i korthet gllngcn nf detta stycke.
Efter rit som helt ung hifm fdlit offer för en usel förförare, hm Thon vagrnt att.
enl. sin mors linskm.
skibas vid sitt Iiarn för all döijn ritt fel.
Ilon har i rtllllrt lefvnt endast Mr sin dotter, .uppfostrande sig rjelf, renande och sofrande, ii nit Iiara det blitn skulle Stersti för henne,.
Ehuru !rfvnndc i d n hanscenden ett nkiningsrklt och sjellupp- offrande lif, mötes IiksU Thor.
rll val rom hennes dotter \ ' ngva f r h nlla sidor af misstro och förakt, och nnr den rcnnre runnit en ung mans klrlck.
fordrar dennes fosterhr, prolokollsekreteraren Ekrköld, iiit fl5cksn pll Yngvns Iilird sknll utplinas genim nit modern liter viga sig vid sin forne, n u i Isrier och utsvll- ningnr ytterligme nedsjunkne Mrfärme.
Thorn ragrar, Alinii förskjutes
122 Vi mena nu ej här de bada yttersta flyglarna, der man antingen absolut förkastar eller obetingadt gillar, uLm ri tänka pa de mera sansade och lugnt pröfknde granskare, hvilka hafm öga för b9de felen och för- tjensterna i stycket, men likviil stanna i olika omdöme om detsamma.
ömse sidor anser man det motsatta omdömet gnindadt pa en miss- uppfattning~ af förtns mening, och for att bereda Iiisaren tillfille att opartiskt döma mellan 119da, vill Ihgny här framlägga sin åsigt i ämnet till jeinförelse med .Teatentinnensi.
I cn punkt 3Io \ i fullt ense: det är i aninii~kningen mot det mmo- denn se~lrdrumats slapphct i bchandiingrn af yvinnans fall.
och vi helsa med glad tillfredsställelse de allvarliga ord Teaterviinnen derom yttrar.
Bet ligger tvifvelsutan en fara i den af Alex.
Dumas införda och sedan allt mera kring sig gripande seden att upprija &amp; n fallna qzinnan till hjcltinnan par prlfrctue i diktens verld, och Alfhild Agrell har redan tvänne ganger skattat St detta mod.
Det 51 sannt ocksi, att f ö r h föga eller intet b y sig om att förklara möjligheten af sidana vilje- kraftiga och riittsinnade qvinnors f d l, som \ Valborgs i rDÖmd.
och Thoms i * Ensami, och att hoii derigenom lätt kan komina Iiisaren att finna sadana qvinnors fdl vara en, i och för sig, ej synnerligt beaktansvärd sak, hvilken först af förförarens daliga handlingsfitt och all mr ii^ opinionens orättvisa f9r d g o n djupare betydelse.
En sadan sli~tsats kan ligen dragas af Dömd; men i &amp; sam iir i rh tanke denna svaghet i den etiska behandlingen af problemet upphäfd.
Det vill likva var teaterva och hans liktsnkande icke medge, utan nieiiar, att förEn sätter Thoras fel i paritet med protokollsekre- terarens af svartsjuka dikterade förtegenhet, ja, att hon rent af urskuldar henne och later Thora urskulda sig sjelf dermed, att hon - icke visste att hennes förförare var gift!
Det är i denna punkt vi alldeles skilja oss f d n Teaterviinnen och tro, att han missuppfattat föRn nagot hvaïirtill möjligen de spelande ha kunnat bidraga.
Läser man uppmXrksamt igenom stycket, J möter man straxt i början sådana uttalanden af ' l ' hora om sig sjelf, som full- komligt miste jrka hvaqe misstanke, att hennes skuldmedvetande slum- rar.
Se t. ex. uttyck sadana som dessa: .. Mitt barn ur min t W d u bokslaf *, sid. 10 (hiinsyftning p9 skamtecknet: the scarlet letter, i Haw- thornes bok af samma namn).
d f a n lur att fdrUta allo ut0111 sig sjdfw, sid. 13. l ' ill svar pa doktorns fordran, att hon skulle sätta fm-titel framför sitt nanin, svarar hon, sid 8: .Hoad sh~llc ni säga, om - - en person, stmfad för sMId, / ute på sitt visihr: lryráa: hederlig karl?
Sid. 87 säger hon till sitt barn: rfug har brutit mot mig.
Låt mig bära min skawr.~ Desu och dylika uttryck böra ju icke kunna missförsti %s.
Det enda, som möjligen kan leda omdömet p8 villosplr 31 Thoru ord till protokollsekreteraren sid. 7 0: ¶Ni tex.
när j * kunnat räddas från oänd / &amp; a yual gemm ett enda orda (on1 han niiml.
omtalat, att den man hon älskade var giit).
Men att antaga.
att hon harmed vill r~rsähta det felsteg, hvaraf hon likviil ännu i dag J djupt känner och erkiinner skammen, det är i \ .Lr tanke en missuppfattning af föRns niening.
Orden innebära nämligen endast, att ' l ' hora icke skulle tilkltit sig att älska mannen, om hon vetat, att han var gift.
I innu en vigtig punkt - den hufvudpunkt, kring hvilken hand- ha~.
allniiinliekns omdöme delat sig, likasom lingen i stycket rör sig ocksa vart skiljer sig fran Teate~äiinens.
Det iir i fraga om hunm&amp; Thom hade rutt i sin vägran att / &amp; a v&amp; r&amp; fur sken sk~dl med t i r fdrakt- l&amp; rna., for att derrgCnom bereda SUI unfa dotter ett / lykli@ aktenshap.
Här eiiller det icke mera en inissui&gt;~&gt;fattnine i en eller annan riktnine, -.
utan en ren principfr5ga.
Var Teatervän tilliiinpar 11a ' I ' horas viigran &amp; t gamla ordet: rhög- sta riitt kan rara högsta orätt^, och ganska m h g a anse med honom, att denna viigran rar en onödig och förkastlig grymhet.
Vi kunna försa, att denna iippC ?ttning h n rada, bildi: hos dem, som anse vigseln för c11 aldeles betydelselös ceremoni.
utan nll slags helgd eller förplig- telse, och hos dein, som betr.akta iiktenskapet sisoni ett slags försörj- ningsanstalt, till hrilken man, i brist p9 k5rlek och aktning, endast behöf \ .cr 9 ömse sidor medföra vissa yttre fördelar jemte afsigten att göra lifreet d drägligt for hr.arandra som möjligt.
Men att de, hvilka tro pil helgden af löftet att &amp; ka i Iiist och nöd, och som betrakta det deraf beseglade äktenskapet sisoin det innerligaste och heligaste att de kunna yrka, af alla etiska förhallanden nienniskor emellan, att denna förbindelse under vissa förhallanden IIIS inisshriikas till en lumpen, osann förevändning för tillfrcdsstbllande af en falsk opinion och en oYkta ritttskiinsla, det ha vi s \ .9rt att fatta.
Det kan förklaras endnst genom antagandet, att man af gamni: il \ ' ana vid fm Sta&amp; princip satt qrinnan endast hm att underkasta sig opinionen *, förgiiter huru oriitrnrdig denna opinbn b.
Detta synes oss fru Agrell p9 ett sl5ende siitt Iiahn frainh5llit.
i ensam,.
likasom i allniänhet i den moderna dikten, det uppstilda spö jsmiilet om rätt och orätt drifvits till sin spets.
Sadana prol&gt;lcm soin det ifr5gavarande appstd kanske ej ofin i det verkliga lifvet; men de 18mp sig dock fönriiffligt till profning af den under dcbatt stiiIda principens hallbarhet.
Prin- cipen kan här uttryckm som följer: ~Verlden bör viigra att erkiinna s9soin hederlig hvarjc q \ .inna, som Cdlit, har hon iin sonat sitt fe1 nied ett lin@ lif af renaste kärlek och pligttrohet; men samma verld bör rma redo att godkiinna som aktningsvärd denna qvinna, sa snart hon, genom att rid altaret afligga ett falskt löfte, gifVit sig sken af att vara en föraktlig mans hustru.~ Ilet är denna vrinciii.
som verlden tilliiinnat cent emot Thom och Iitit med iinnii ' stör;; grynihet drabba hinnes oskyldiga barn; det är den.
som i&gt;rotokollsekreterarc~i Iivllm.
d i han föreslar eifterin&amp;let, den, f6r h \; ilken ' sjelfvr den skarpsynte; ch frisinnde dokto&lt; böjer sig: hlen skall ock&amp; allininheten och kritiken göra sig solidarisk med dem?
Skola ocksa vi, som hylla den gnindsats om mannens och o \ innans likstilliehet inför moralen.
hrilkcn str5f \ .ar att komma till ~enoin1) rott i n i i t h m inedvetande skola ockd vi böja oss för den oriiuClrdiea i&gt;rincii&gt;eii och klandra ' I ' hora, i stillet att klandra r ro to koll- sekreterai&amp;, ' h&amp;ens förvända rätt .. liegre; ip allena uppstält hindret för de ungas lycka?
Vi kunna icke tro, att rar l ' eatervän, om han sett saken fran denna sida, velat g5 in h.ïrp %.
Att för öfrigt de nngas lycka fraiiihalles sisom 19ngt niera tryggad genoiii ' I ' horas handlings- -.
siitt, hvilket uppkallar deras viljekraft och arbetsmod, än den skulle varit under hsgnet af en moders lugn och en lysande stPllning, som gjort hvarje sjelfanstrhgning öherfiödig, det är ett vackert drag af furtn, som visar hur djupt hon fattat sitt ämne.
1) ct Yr ock&amp; för den ensam Iemnade modern en tröst, som mildrar intryket af hennes eljest allt tör hhda öde.
Vi hafs härined i korthet frainhAllit de olika uppfattningar, som delat % .. kScIarnc af fru Agrells rEnmn8 i tvänne litger.
Men det finnes h n u en tredje, on1 ock fitaligt ddant.
Det utgöres af dem, för hvilka l ' hons fall ksmd endast deruti, au hon hangaf sig 3t en man, som var ovYrdig hennes kfirlek: hvaremot i motsatt fall hon 4 väl som hennes älskare h e n a s haha varit i sin goda rätt.
1) enna tör q \ .innan likasom för kärleken förnedrande uppfattning innebYr en motsatt och ännu 1Sngt större fara än den, som vill för- hemliga just den fallna qvinnan och se i henne en skuldlöst &amp; er.
Vi varna pi det allvarligaste fur bada dessa niisviktningar.
men vi tro icke, att fm Agrells inarkliga stycke mr nAgondm erbjuder niinsta stöd.
I r81 mnke Yr * Ensam,&gt; i trots af vissa svagheter, ett i sedligt SS räl son1 i &lt;Irainntiskt hitiiseende yodt arhete, för hvars upptagande pS den iiongl.
scenen inan n13 \ .ara iiongl.
' I ' enterdirektionen tacksnm.
Nggra ord o m Daniel S t e n och Stella Cleve med a n l e d n i n g af ett bref.
i hafva ej velat underlåta att meddela det huhudsakliga af den stränga dom öfver nSNmrc foIX.
, SOIII förekonimer i nr- dan intörda bref Wn --.
Delvis Yr den tvifvelsutan väl förtjent.
Det gifves dikt3mnen s i laga, att man icke behvvcr varna tör dem och knappast kan göra det i detalj utan att nedsätta sig sjolf och sina läsare; det g i f k andra .d osnnda och nntuwidriga, att d r bortst6ta hvar och en icke redan till sin natur RirskYind Iiisare.
Till var beclröfielse maste erkännas, au i885 ars literatur bjndit p&amp; tvenne sådana alster af qviunohand: sämre folk af Daniel Sten och Berta Punka d Stclla Clruc.
Vi stalla bida under samma strriiga dom.
soni var korrespondent filt ufver den törstnhmda; men vi uuaia med af.
seende S l h i e l Sten den fasta flrhoppningen, att det inii vara sista sa väl som första gangen ' hon misshmkat sina goda gaf \ .or till att sknfva nagot rlfiigt, och vi hafva sb mycket mera sk31 tör detta vart hopp, som första delen af hennes ifragavande arbete Yr bSde rent Mnkt och fint och vackert skriket.
3yl den ämdc &amp; d n af Dapi ' y f&amp;.
y, Helringiorr Som tillagg till Dagnys korta uttalande i senaste hiiftet mot Daniel Stens ~SPmre folk * och såsom landsmaninna till @ r h ytterst
obehagligt berörd af densamma, ber jag att med n9gra ord få uttala ett lifligt kandt ogillande icke endast af det osanna i hennes teck- ningar s9val af seder soni karaktärer och förhallanden i vart gemen- samma fädernesland, utan ock af den smrtts&amp;n nai ' nralisiir.
hvari hon gen uttryck At sina liga fantasier.
Kritiken i Finlaud har afvenledes vant skarpt klandrande och jag har förgxfves väntat ett iterljud deraf i Sverige.
-- - - Sidaiia litterära alster, de m9 nu sedan talang eller icke, verka nedsattande p9 skönhetssinnet, s9val som p8 den mornliska finkSnsligheten, och kunna hiinföras till de ting, som komma ett folks förderf astad.
De äro ett undergräfningsverk, som till en tid, för dess skenbara oansenlighets skull, ringaktas, men, ohej- dadt af oppositionen, och allt vidare fortsatt kan utveckla sig till ett fullfärdigt mullvadsarbete.
- - - - - - Ala vi kraftigt och allvarligt ropa vart: dömd!
i t sidana fala alster af litteriir verksamhet, icke minst da, iiar f ö r h ar en &lt;pinna.
- - - - - Jt.
Yctcnskaplig afhandling nf pinna.
Vid Yetenskaps- akademiens februarisammantrade inlemnarle Prof. Ivarrning till in- förande i Akademiens skrifter en afhandling af studeranden vid Stockholms högskola Maria Leuin.
kallad * Bidrag till hjertbladets anatomi hos monocotyledonerna~.
REformdrä@en.
Om reform af qvinnodragten höll Professor Curt / / s den a9: de sistl. Mars inför ett ganska talrikt auditorium ett med mycket intresse iihördt föredrag, hvari han sarskildt betonade bekl9dnadsrefor1nens hygicrtis4a sida samt till sist föreslog 1) ildandet af en f h ~ i n g till reformens genomförande.
En teckningslista var till detta Bndaiii91 framlagd, hvar9 efter föredragets slut ett trettiotal damer antecknade sig.
Föreningens Hrsafgift är bestänid till I kr.
Medlemmar kunna allt fort anteckna sig 9 en i Samson k Wallins bokhandel utlagd lista.
DrugInfor~) ~fsrcni~yn.
I Lördags, den 17: de April, hölls i den Schrartz ' ska skolans lokal ett af omkring ioo damer besökt möte, der nyssnxmnda förening koiistituerade sig.
Stadgar antogos eiter en animerad diskussion, nya medlemmar inskrefvo sig och en styrelse, bestSnnde af 9 ordinarie ledamöter och 7 suppleanter, valdes.
Bazarm för s7118 uiirnfijsa fickor, som hölls den a j och 24 mars, leinnadc en bruttoinkonist af omkring I 1,800 kronor.
Quinnurs dcltagandr i stadsft~l / ~t~&lt;i ' Rtigual.
Vid det i slutet a l sistl. mars halha valet af stadsfullmitktige har i Stockholm halva r31 p i n ~ ~ o r personligen, eller genom ombud, afgihit sina vota, hvilka, efter den ioo-gradiga röstskala, som gäller vid dessa val.
represen- terat 3,912 röster.
Detta ar visserligen icke mycket, d9 man vet, att hufvudstaden redan ar i883 egde ej mindre än 4,340 röstberättigade qvinnor och saledes i 9r säkerligen omkring 5,000; men jemfurdt med -
det obetydliga antalet af dem, som de föregående aren deltagit i vala till var kommunalreprcsentation.
måste resultat anses ganska glåd- iande och b u a r eodt för framtiden.
Antalet röstande och röster i hufvudstaden ii olika valkretsar svnes af n e d a n s t h d e tabell, som vi taea oss friheten meddela eker A.
- A " &amp; l Rb~fmi * Rörttv (Storkyrkof (lm.
och Kungsholmen) ..... 5 133 (Klan) .......................................... 24 8go (ikob och Adolf Fredrik) ................ 38 r056 (stermalm och Johuinis ................. 38 g71 valkretsen nlkmicn Tre+ valkretsen Pivdt valkretsen Fcmu valkretsen (blarii och Katarina) ..................... z6 Summa r31 Fän&amp; Amim 862 3.9i2 Finland.
Finska qvinnoföreningen har börjat utgifva en tid- skrift F m d t, som i fria h8ften skall afhandla f r k o r rörande qvin- nans deltagande i kulturarbetet.
Det nyligeii utkomna första hartet innehiiller: - - Hvad är qrinnofrigöreliens m i l?
1.Broverkel för gossar och flickor i Helsingfors.
- Klocktoncr.
al Alde.
Den nya aflöninpsinten för fruntimmers- rkolornn.
- Finska qvinnorr olTa~iliim verksamhel, I.
- Ingn, af Alvilde PryU.
- RiUisfall.
Vid finsk qvinnofdrenings irsmötc.
- Notiser.
- Norge.
En af qvinnofrågans mest framstilende förk %mpar i Norge, Bankdirektör Berner, har nyligen i stortinget vllckt en motion angaende fömogmhttIfih.håIIandet m e U ~ kkta makars.
Qvmligo studenttr.
Privata underrXttelser till Dagny gifva rid handen.
att ej 7, som i förra numret efter otillförlitlig kalla uppgifvits, utan 17 qvinnor f. n. studera vid Köpenhamns universitet, af hvilka 7 sistlidet &amp; r togo studentexamen.
d a n i k Kvind~saiofund.~ Antalet af samfundets medlemmar, som den 31 Dec.
i884 var 547, har under ar 1885 ökats med 153. sa an det den sista sistl. December utgjorde 7 0 0 personer, deraf 517 qvinnor och 183 miin.
.h ' vin&amp;I&amp; Iascförcning~ höll den 14 Febr.
sin arliga generalför- samling.
hiedlen~santalet hade under de 14 ar föreningen egt bestand vuxit fran 71 till 58, hvartill kunde laggas 95 detta $r anmalda nya medlemmar.
rsberPttelsen visade att föreningen gick starkt och sitkert framh.
asterrike.
Fredagen den 18 oktober 1889.
B, yr å: Drottninggatan 48, Tidningen kastar en tr. A n n o n s p r i s: 25 öre pr petitrad (
Redaktör och utgifvare: endast 1 krona för qvartalei FRITHIOF HELLBERG.
Träffas Ingen ' ösnummerförsäijning.
S byrån k l.
6 1 Mathilda et är helt visst en för hvarje bildad svensk qvinna kär bild, som här bred- vid synes, den- na bild med dragen af glänsande intelligens, af fryntlighet o c h godhet, på samma gång de så der lite ' smått erinra o m en af Mathilda Lang- lets egna typer: » den ståtliga bondmorsa ' n, som af allt husfolket benämnes » h o ' sjelf » och stundom äfven af grannarne kallas » L a s - ses sjelfva » eller » Pelles sjelfva », en sådan der gumma, s o m nog har sina egna tankar o m både prest och kung och fjerdingsman o c h andra storheter och kritiserar rätt skarpt deras görande och lå- tande ».
fea&gt; » {Kl,; '; - I |H|-| IJI-T TTtg-lfnlngrstld: T i " Ii; ' V ' 47.
Prenumeration I landsorten: a I Stockholm: lådorna sker postanstaltema.
hos redaktionen, 1 bok- s a m t å tidningskontoren.
h_!
~ ' I I " „): ' • i I " i-l 11 • I H11 i I - 1!
J Och bäcken rullar sakta sitt silfver öfver äng, och ängen skiftar präktigt, liksom en blomstersäng, och ljumma ' vindar ' Ssusa i hassel och i al, som sträcka gröna armar utöfver bölja sval.
Ja, Sörmland är ett härligt, ett blomstersmyckadt land, af Mälarvågor kantadt, som af ett ljusblått ?band; der stod en gång min vagga, der skall mitt Iif förgå, och der, vill Gud, skall bäd- das en gång min graf också.
Det fins en nejd så ljufligi Södermannaland, der Yngens klara vågor slå sakta emot strand, der höga skogar susa, der rika skördar gro, dit lärkan kommer tidigt, och trasten bygger b o.
De vida fälten grönska in- under himmel blå, ur kornets gyllne vågor de gröna kullar stå, och kyrkans torn sig reser med korset på sin spets, ur blommande syrener, ur täta lindars krets.
h v a r j e lielgfri fredag.
Infaller helgdag på fredagen, ut- gifves tidningen näst foreg.
iw iiiififiaiigiiiiiiiiiiiiiiiiiiiiiiiiii Så har Mathilda Lang- let skildrat den nejd, der hennes vagga stod, der hon växte upp och der nu sedan flere år till baka hon har^sitt lyck- liga o c h trefna som- marhem.
Det förhåller sig nog med individen som med folken, att den är lyck- ligast, som har den enk- laste historien.
Mathilda Langlet är en lycklig qvinna, ochhennes enkla lefnadsdata inskränka sig till att hon, den 8 november 1832, hade lyckan att födas i ett af dessa mönster för svenska hem, som kal- las: en prestgård på lan- det, hade lyckan, att hennes fader — pro- sten A.
Söderén — gaf henne en ovanligt vårdad uppfostran, hade lyckan att, 1864, blifva i ett harmoniskt, med barn och blomma väl-
Idun u t k o m m e r I h u f v u d s t a d e n H v a r j e h e l g f r i f r e d a g o c h k o t t a r f o r ö t t qvartal e n d a s t I krona, postarvodet Inberäknadt.
— signadt äktenskap förenad med en bildad, högt aktad, henne värdig make, arkitekten E.
Langlet, den bekante kyrkbyggaren.
Länge bosatt i Stockholm, har emellertid, såsom ofvan nämdes, Langlet ' ska familjen sedan flere år o m somrarna slagit ned sina bopålar å en egendom i närheten af Valla jernvägsstation i Södermanland.
Här är den dugtiga husmodern, » h o ' sjelf », uppe med solen o c h inspekterar ladugård och mjölkkammare, ser till både folk o c h fä, räsonnerar med rättaren o m potatiskupnin- gen eller med väfpigan o m bleket.
Och o m ett par timmar derefter sitter skriftställarin- nan vid arbetsbordet, allvarligt från hem- mets härd belysande tidsströmningarna eller lätt o c h lekande utkastande ett poem, en novell, måhända afsedda just för Idun.
Mathilda Langlet s verksamhet på en gång besjälas o c h besjälas icke af vår stora skal- dinnas råd till Betty.
Sin förnämsta ära sätter hon visserligen i att våra en » mor i huslig krets, som vet sitt sanna kall bevaka » — men för henne, nittonde århundradets vakna, bildade qvinna, är det omöjligt att » undan- vika all brydsam forskning i gazetten ».
* » « * * Vid tidiga år började Mathilda Söderéns literära verksamhet.
Man såg redan i slu- tet af 1850.talet här o c h der poem o c h småuppsatser af hennes hand, och flere för- träffliga öfversättningar af goda berättelser, från engelskan, franskan, spanskan o c h holländskan, härleda sig från hennes första framträdande inom svenska literaturen.
Till och med för den högre politiken var den varmhjertade qvinnan icke främmande, och de t. ex., s o m ha sina lifligaste ungdoms- minnen från dansk-tyska kriget 1864, er- inra sig ännu lifligt de af ädel glöd och ädel harm besjälade stanser, dem — vid sidan af Sven Tröst — ' Mathilda ljungade ut i det Sohlmanska Aftonbladet: I I I I LJ Kl IN l i a n i n g e n I n n e h å l l e r n ä s t a n u t e s l u t a n d e originalbidrag.
— Uppgif å n ä r m a s t e p o s t a n s t a l t n a m n o c h a d r e s s s a m t e r l ä g g en krona, sä er- han talade stolt, » jag står upprätt ändå, ty djupt mina kraftiga rötter gå! » Och qvar hon stod, fastän stormen kom, året om.
Der växte en blomma vid ekens fot i morgondagg; dess stängel var smärt och späd dess rot, och ingen tagg på stjelk eller blad såsom skydd hon bar; hon böjde sitt hufvud, så ödmjuk hon var: och qvar hon stod, faslän stormen kom, året om.
Då sjöng liten fågel, som stundom flög i skogen fram: - Nog växer eken båd ' stolt o c h hög, — stark är dess stam — han tänker, att blomman, sä smärt och vek, skall knappast tåla vid vindarnes smek; få se ändå, hvem som grönast slal- om ett år! » Och blixten splittrade ekens slam djupt ned i rot; och stormen gick öfver blomman fram vid trädets fot; och aldrig mer grönskade eken se ' n; men blomman log emot solen igen och knoppas äter med hvarje vår år från år.
Då sjöng liten fågel, i skogen kom, så glad han var: » Du lilla blomma, som året om din grönska har, du gör mig så glad, du är mig så kär, och kanske för det, du så ödmjuk är; med rikare fägring du ständigt står, år från år! » För fru Langlets literära verksamhet under det närmast följande tiotalet af år förbjuder oss utrymmet att närmare redogöra.
Vi erinra blott o m hennes sagor för de små, hennes redigering af den förträffliga publikationen » Husmodern i staden o c h på landet », hen- nes medarbetareskap i N. Dagl.
Allehandas, Aftonbladets m. fl.
tidningars följelongs- afdelning o. s. v. Emellertid är det först på de senaste åren Mathilda Langlet fått en stor bety- delse för ej blott vår literatur, utan o c k för vårt hela samfundslif.
Bland allt det myckna — mogna o c h omogna, huller om buller — s o m under dessa år framlrädt i » Du dröjde, Svea; v e!
att du det gjorde!
tryck, angående samhällets onda o c h med- Med ord, med endast ord, förspilde du len till dess afhjelpande, intaga fru Lang- det ögonblick, då just du handla borde; men res dig, kanske är det tid ännu!
lets båda arbeten: Vi och våra ' söner Kanske din handske, kastad, väga torde samt Tidsströmningar belysta från hem- på stridens våg, som förr den vägde j u, mets härd honnörsplatser.