Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
u m e r a fru Under nära sju år, 1889 — 96, skötte hon på det utmärktaste sätt de funktioner, som efter henne kom- mit på fröken Kjellbergs lott, näm ligen i första hand modetidnin- garna och frågoafdelningen.
Om någon blifvit en väl insmidd länk i Iduns kamratkedja, så var det väl hon.
De inflytelser, som till sist dock voro nog mäktiga att bryta henne ur den, antydas redan genom namnförändringen: år 1896 i juli ingick hon äktenskap med gross- handlaren Karl Husberg och är numera bosatt på sin makes verk- samhetsplats, London, i dess f örnarna förstad Richmond.
Minnet af hen- nes intagande friska personlighet och kamratliga hjärtelag lefver all- tid i Idun.
Sin verksamhet i främmande land har ock den tredje af Iduns » gångna » sökt och funnit.
Fröken Gerda Hell berg, en syster till tidningens redak- tör, förestod med nit och skicklig- het den s. k.
» Iduns uträttnings byrå », så länge denna institution ännu var i verk- samhet.
Denna af redaktionen upprättade kom- missionsbyrå, som helt och hållet gratis fick an- litas af tidningens prenumeranter, förmedlade åt desamma talrika uppköp och andra ärenden och var särskildt för våra läsarinnor i landsorten, som önskade något uträttadt i hufvudstaden, af obe- stridlig och allmänt uppskattad nytta.
Med tid- ningens betydande tillväxt måste dock denna gren af verksamheten nedläggas, åtminstone tills- vidare.
Fröken Hellberg utbildade sig då till sjukgymnast och har numera som sådan sedan flere år sin verksamhet i Manchester i England.
Kamraterna i Idun släppte endast alltför ogärna ifrån sig den glada och hurtiga » byråchefen ».
Ett tack, ett af hjärtat gående tack må- ste vi ock på denna plats uttala till alla de talrika medarbetare och medarbetarinnor, som under det nu tillryggalagda decenniet med sin litterära eller artistiska talang stödt vår tidning och dess verksamhet.
Idun har haft den sto- ra lyckan att efter hand för sina spalter kun- na förvärfva bidrag af ett öfvervägande flertal af vårt lands högst skattade författare och författarinnor, liksom konstnärlig medverkan af många dess talangfullaste artister.
Mängden af dessa har kommit så troget och så ofta igen, att vi till sist nästan lärt oss betrakta dem som våra beständiga medarbetare.
Vi hoppas, att så alltjämt skall få fortfara; vi hoppas, att den förbindelse med de bästa ele- menten af den svenska familjepubliken, de bland annat genom Idun funnit, blifvit dem så kär, att de gärna vilja framhärda i befäs- tandet af de ömsesidiga sympatierna.
Men äfven anspråkslösare krafter, signaturer och märken, som tilläfventyrs utom våra spal- ter aldrig gjort sig kända eller hörda, ha be- näget stått oss bi.
Deras inlägg ha icke va- rit de minst kärkomna.
Just den privatperson- lighetens oskrymtade prägel, som ett dylikt frivilligt medarbetareskap bär, har sitt synner- ligen stora värde.
Och vår läsekrets har helt visst lärt sig skatta den lika högt som vi.
Hade det varit möjligt, skulle vi här ha velat bjuda ett fullständigt porträttgalleri af alla dessa tio års medarbetare.
Därtill skulle dock näppeligen detta häfte, fylldt från pärm till pärm, ha förslagit.
Vi ha alltså måst in- skränka oss till att välja bland mängden af dem, hvilkas namn måhända särskildt fäst sig i läsarnes hågkomst.
Luckor — och betydli- ga luckor — finnas nog ändock; men dessa äro då ej frivilliga.
En eller annan har af olika personliga skäl afböjt vår begäran om porträtt; andra ha ej i behöflig tid kunnat an- träffas o. s. v. I alla händelser hoppas vi, att ingen känner sig förbigången.
På novellistikens sida finna vi då namn så- dana som fru Eva Vigström f Ave), en af våra allra trognaste och tidigaste medarbetarinnor, hvilken för öfrigt med sin mångsidiga talang- medverkat som artikelförfattarinna, som biograf m. m., med ett ord på de mest skilda om- råden; fru Afhild Agrell, den där ock allas vår Lovisa Petterkvist är; fröken .Elin Ameen, bland annat författarinna till den fängslande berättelsen » Frihet » i romanbiblioteket; den kärnfulla fru Hilma Angered Strandberg; Tore Blanche, den elegante kåsören och berättaren; fru Cecilia Båålh-Holmberg, den skickliga kul- turskildrerskan och novellisten; fru Sophie El- kan (Bust Boest), den skarpsynta verklighets- skildrerskan; fröken Amalia Fahlstedt och fru Laura Fitinghoff, bägge ursprungliga förfat- tarindividualiteter; Per Hallström, hvars rykte redan stadgats långt utom fosterlandets gränser; den populäre Frans Hedberg; fröken Hedvig Inåebetou (— ster), hvars fina författarskap för visso har många vänner; fru Amanda Kerfstedt, en af våra erkändt förnämsta skriftställarinnor; fröken Elisabet Kuylenstierna, hvilken unga författarinna hos Iduns läsarinnor gjort sig skattad för sin behagliga stil; fröken Selma Lagerlöf, » Gösta BerlingS » ryktbara diktarinna; fröken Elsa Lindberg, en ung stjärna i märk- bart uppstigande; fru Vilma Lindhé, högt skat- tad för sin gedigna berättarekonst; fru Nonny Lundberg, frisk humorist och äfven känslig skaldinna; fru Matilda Lönnberg, » fru Holm- frids » prisbelönta författarinna; fru Matilda Mailing, den finslipade historiska novellens ele- ganta företrädarinna; fröken Gerda Meyerson, välkänd både i novellens och det dramatise- rade proverbets form; Georg Nordensvan, den spirituelle novellisten; professorskan Helena Nyblom, med samma skaldeflykt på prosaskis- sens och den bundna diktens område; fröken Matilda Boos, » Helgsmålsklockans » m. m. rykt- bara författarinna; fröken Ina Stockenstrand, en stadigt framåtgående novellist af gedigen halt; fru Anna Wahlenberg-Kjerrman, välbekant för alla vänner af kärnsvensk diktning; fru Josephine Wettergrund, allas vår Lea — vare det nog sagdt; N.
P. Ödman, den högt upp- burne Gefle-lektorn och författaren, hvilken i detta nummer för första — men vi hoppas ej för sista — gången hedrar Idun med ett bidrag från sin penna.
På biografiens, kulturskildringarnas ocli de mera allvarliga artiklarnes område möta vi fru Lina Berg (L.
), den lifserfarna, varmhjär- tade biografen och skaldinnan; fru Ellen Berg- ström, en af Iduns mångsidigaste och popu- läraste medarbetarinnor; telegraf kommissarien Vilhelm Bäckman, med underhållande taflor från sin rika minnesskatt; den begåfvade jour- nalisten Hjalmar Cassel; fru Fanny Chrysan- der, högt skattad för sitt allvar och sin värme; redaktör Gustaf Gullberg, under flere år på många områden en flitig medarbetare, särskildt nog i tacksamt minne för sin instruktiva ar- tikelserie: » Från kvinnans arbetsfält »; Adolf Hellander med sin smidiga och underhållande penna; fru Hanna Kamke, särskildt framstå- ende i skol- och uppfostringsfrågor; fröken Ellen Key, hvars rika och själfständiga begåf- Litograf iateliem.
IDUN En uppgift, som vid sidan af de löpande göromålen genom snart sagdt hela årets lopp flitigt lägger beslag på redaktionens omtanke och tid, är julnumrets ordnande och utarbetande.
När våra läsarinnor i detta nu hålla det lilla häftet färdigt i sin hand, kunna de svår- ligen, främmande som de äro för de många tekniska detaljerna, tänka sig, att ett så långvarigt och be- svärligt förarbete här ligger^ned- lagdt.
Litografiska hanclpresstryckeriet.
ning är allom känd; fröken Anna Kockum, en af våra varmt värderade medarbetarinnor i rikets andra stad; fru Matilda Langlet, vår högt skattade mångåriga framstående medarbe- tarinna; fröken Amanda Leffler, så förtrogen med i synnerhet Göteborgs personligheter och lif; V. Lindman, vår specielt underkunnige i Helsingfors och angående finska förhållanden; Claes Lundin, den evigt lika ungdomlige skrift- ställare-nestorn; H.
G. Sandström, specielt på musikområdet känd biograf; Birger Schöld- ström, den spirituelle och allkunnige kultur- historikern; H.
L. Victorin, den talangfulle tidningsmannen och biografen.
Skaldernas och skaldinnornas rad är ej min- dre lysande: A.
U. Bååth, som bekant en af våra fulltonigaste barder; fru Sigrid Elm- blad, den intagande sångarinnan Toivo; Daniel Fallström, om någon Iduns och » damernas skald » par préférance; Ernst Högman, högt skat- tad för sin nobla konst; de rikt begåfvade skaldin- norna fröken Anna Knutson och fröken Lotten von Kræmer; fru Ellen Lundberg, född Nyblom, hvilkens skaldebörd skulle röjts äfven utan Svenska akademiens hallstämpel; fru Sigrid Nordlund (Snorre), vår moderna Anna Maria Lönngren; regementspastor Carl Strandberg, af gammal skaldeätt; fru Sophie Sonnichsen, hvars okonstlade kvitter med vemodig hemlands- klang ända från San Fransisco rört lands- maninnornas hjärtan; d:r C.
D. af Wirsén, som bland konstens främste ej behöfver för- tryta sin slutplats i alfabetet.
betryckt liten nästa.
Namnet Stenia lyser där med strålande glans: fru Elisabet Kallstenius har för öfrigt på mångfaldiga områden gjort sig förtjänt af Iduns varma tacksamhet, bland annat en lång tid som » köksalmanackans » re- daktris.
Och hvart komme vi på syarafdelnin- gen, älskvärda frågarinnor, utan t. ex. vår o- skattbara S.
(fru Sophie Berenoreutz, född Flach), vår alltid tjänstvilliga Fru Brita (fru Una Ponten, född Sjögren), den mångkunniga Olga (fru Olga Ahl) eller allas vår Moster Emma, alias fru Emma Andersson i Bjär- stad?
Helt visst kanske saknaden af ett af dessa populära märken skulle gå vida längre än efter månget klingande författarenamn!
Och för att icke lämna något område obe- aktadt ha vi till sist äfven nöjet presentera » Tidsfördrif saf delningens » utan all gensägelse flitigaste och mångsidigaste frivilliga » Moster Lisa » (hr Hugo Bergquist), hvilkens öfver- raskande manliga drag torde bereda mången väninna af hårdknäckta tankenötter en stilla förnöjelse.
r Men det är verkligen sant, att en af det nya årets första stora frågor är, hvad man månde finna på och planera till julnumret vid dess slut.
Man måste träffa sina föran- staltningar och tusen ting därvid kräfva tid.
Man måste uppgöra listan på de författare, hvilkas bi- drag önskas; man måste sedan un- derhandla med hvar och en sär- skildt af dem och, sedan man för- värfvat det välvilliga löftet, gifva veckor, kanske månader till manu- skriptets utarbetande.
De kunna ju sällan vara redo att genast slå sig ned.
Mycket kan ju ock sedan kom- ma emellan, en oförutsedd händelse i sista stund strandsätta oss på ett beräknadt bidrag.
Emellertid pläga vi anstränga oss att på våren, åt- minstone i maj månad, ha det litterära materialet i ordning.
Nu kommer omsorgen för den artistiska utstyrseln.
Det är nu vi hafva att lita till våra talangfulle och bepröfvade medhjälpare på detta område, hr Viktor Andrén, som troget varit med från tidningens allra spädaste ålder, ja, till och med innan den blef till, då ju han är » pappa » för den nu så välbe- kanta titelvignetten med Iduns- bilden, som pryder första sidan; fru Jenny Nyström-Stoopendaal, den populära, fantasirika och out- Komma vi så till signaturernas här alltför ringa falang; men en hel del äro så rädda, så rädda om anonymiteten 1 Kandidat Buben G:son Berg är allmänt skattad under sitt för- fattaremärke Lennart Hennings och fröken Ingeborg Dahllöf (Inge m. fl.
märken) ej mindre för sina käcka inlägg i många ledande frågor; fru Louise Frcenekel (Ilse Franke) är äfvenledes känd och värderad för sina kloka artiklar; fröken Ida Granqvist har vunnit lika många hjärtan under signaturen i&gt;En svensk kvinna » som under visiret » Adi »; kandidat Gustaf Lindkvist har som Mari Mihi många tacksamma läsarinnor; och fru Sophie Nordling (Sophie Linge) känna våra läsarinnor redan.
På Iduns rent praktiska afdelningar, i Hjälp- redan och i Svarsspalterna finnas ock några s^omsignaturer, hvilkas popularitet icke torde vara den minst vidtgående, outtröttliga och snart sagdt allkunniga råd- och hjälparinnor som de visat sig vara åt hvarje i bryderi stadd eller Litografiska snällpresstryckeriet.
23 Matilda Roos.
G. Sandström.
IDUN a Angered Strandberg.
Carl Strandberg.
Gerda iTirén.
phine Wettergrund (Lea), tröttliga illustratrisen; de högt skat- tade konstnärinnorna fru Gerda Tirén och fröken Ottilia Adelborg; den talangfulle tecknaren hr Da- vid Ljungdahl och ännu fler.
På dessa fördela vi nu våra manu- skript, rådgöra om do situationer och scener, som bäst ägna sig för behandling, om de olika för hvarje fall lämpligaste framställningssätten, såsom pennteckning, lavering, akva- rell o. s. v. En mycket vansklig, men maktpåliggande sak är att re- dan från början beräkna storleken och platsen för de olika illustratio- nerna, då allt ju måste gå in på de gifna sidorna, och då olika ark i häftet tryckas i olika antal färger en, två eller ännu flere, till hvilket allt måste tagas hänsyn vid illustra- tionernas och klichéernas utförande, Qch så åter en nervös väntetid un- der artisternas arbete, som ofta kan sitta hårdt inne, då de ju alla äro strängt sysselsatta och för mån- gahanda uppdrag anlitade konst- närer.
Ändtligen, fram i sommarvär- men, börja vi få äfven dessa bi- drag samlade och kunna nu tänka på klichéerna.
En del kanske måste sändas ända ned till Wien.
till den europeiskt ryktbara firman Angerer &amp; Göschl; det mesta ut- föres dock hos vår härvarande skicklige autotypör: Silfversparres grafiska aktiebolag.
Det skulle vara frestande att söka ge våra läsa- rinnor en, om än aldrig så flyk- tig inblick i de intressanta pro- cesser, med hvilka den högt ut- vecklade moderna reproduktions- konsten rör sig — men det skulle föra oss alltför långt.
Vare endast sagdt som en antydning, att till en illustration, som exempelvis skall in i trefärgsarket, måste förfärdigas ^refaldiga klichéer, en för hvarje färg, och att detta » upplösande » så att säga af artistens akvarell i dess elementära färger är en af [klichéfabrikationens svåraste, men också mest beundransvärda åtgär- der.
Och tiden glider, g l i d e r.
Vi ha sensommar, höst, då vi en dag Pappersrummet.
ändtligen få den sista klichéen från Silfver- sparres.
Nu raskt till » oinbrytningen », d.v s. numrets ordnande i si- dor, den under tiden uppsatta textens och klichéernas samman- passande och hopfo- gande i » formarne ».
Det är sannerligen ett bekymmersamt göra, när icke allt på milli- metern stämmer, ty metallstilar och zink- klichéer låta ej forma sig som vax eller sam- manpressa sig som kaut- schuk.
Men det går, det går dock efter tusen mätningar, jämkningar och bekymmer, och en vacker septemberdag kunna vi med nästan jublande tillfredsstäl- lelse förkunna för tryc- kerifaktorn, att form ar- ne stå färdiga att tagas in i pressen.
Nå, det var icke en dag för tidigt I Ty nu börjar åter en serie S a t i n e r i n g s r u m m et.
vidlyftiga och tidsödan- ka kvinnofingrar formar sig exemplar efter ex- de processer.
Ett illustrationstryck i våra moderna emplar af det färgbrokiga Idunsjulnumret, snällpressar kan icke snurras i väg som vanligt stapla sig upp till takhöga trafvar.
tidningstryck med rotationspress.
Det måste i hvarje minut noga öfvervakas, passas och När den första bokbindarpojken slungar den regleras, om illustrationerna skola bli vackra första packen — duns!
— i expeditionsdiskeu, och färgerna klara.
Först måste alla de många då blir det ändå liksom en särskild liten upp- klichéerna » upplappas », d. v. s. på det känsli- ståndelse på Iduns byrå.
Ut ur sitt rum kom- gaste inställas i pressarne, så att skuggorna och mer redaktören, ut från sin sida redaktions- dagrarne i hvarje bild komma till sin fulla rätt, sekretararen, och kassören är inte långt borta.
hvilket tar långa dagar, endast det, innan ma- Och alla fröknarna äro naturligtvis tillstädes.
skineriet sättes i gång.
Och när vi till sist få Det är som vädrade man nygräddadt bröd, de börja trycka, så kräfver ju hvarje ark sin läckraste julbullar, direkt ur ugnen, ja, myc- press, och först måste hvarje sida af pappers- ket rarare.
Alla vilja de hafva en af de för- arket tryckas och därefter den andra; mellan sta smakbitarna.
hvarje färg skola arken torka och sedan tryckas » Hvad ha vi nu i dag, » säger redaktören, » den på nytt för hvarje ny färg.
Det blir veckor 3 december!
Jag tror vi äro 4 dagar tidigare af dagarne, innan vi hinna till det slutet.
än i fjol?
Godt att vi började andra januari! » Och så bläddra vi alla genom de fina, färska Under hela denna tid har samtidigt på vårt numren; det frasar och det doftar.
litografiska tryckeri arbetet bedrifvits med jul- » Bara nu läsarinnorna bli nöjda, » säger nummersomslaget.
Tidigt på våren redan verk- redaktionssekreteraren.
ställdes artistens eskiss; sedan ha våra litografer » Ja, bara de bli nöjda.
! » instämmer re- där uppe reproducerat densamma på de nya, fin- daktören.
slipade Solenhofenstenarne.
För arbeten af denna art användes en särskild sten för hvarje färg, och Iduns jul nummers om slag tryckes vanligen i sex, sju färger.
Det går nära en månad endast för att göra stenarne i ordning, och ännu längre tid se- dan för tryckningen.
Ty naturligtvis måste upp- lagan torka mellan hvarje färg, annars blefve det bara sudd af alltsammans.
Nå väl, en gång ligga dock både omslaget och » innanmätet » färdiga för bokbindaren.
Utanför de stora tryckerifönstren dansa då hvita flingor mellan Klara kyrkogårds nakna trädgrenar.
Nu blir det ett falsande och ett häftande; mellanflin- 24 Vi finna, till vår oro, älskvärda läsarinna, huru dessa rader svällt ut till spalter, spal- terna till sidor.
Men i edert sällskap har ti- den glidit så fort.
Ännu skulle vi ju dock göra en visit tillsammans på våra tryckeriloka- ler.
Den måste dock bli helt kort.
Vi gå alltså tvärs öfver gården och stå då inför den stora tryckeribyggnadskomplexen, fyra våningar ofvan och cn under jord.
I dess midt är inbyggd en fyrkantig, väldig ljusgård, dess fasad vetter åt Klara kyrkogård.
Dc nedre regionernas svarta kamrar kanske in- tressera er minst; här bor portvakten vid sin gallergrind, här finna vi inrymda källare för kol- och pappersupplag samt maskinrummet, från hvilket en 18 hästkrafters gasmotor för- ser hela etablissementet med drifkraft, och därifrån under den kalla årstiden värmen li- kaledes sprides till de olika lokalerna.
En trappa upp ha vi det ljusa och trefliga tryc- kerikontoret, i hvars yttre rum tryckerifaktorn, hr G. Lindberg, mottager kunderna, och i hvars
IDUN husets bredd.
Här stå sättarne sida om sida vid sina kaster, » gata » upp och » gata » ned, och med högt drifven finger- snabbhet sammanplocka de i » vinkelhakarne » de små typerna ur deras oli- ka fack, ord för ord, rad för rad.
Innanför en af- skrankning är sätterifak- torns, hr J. Ekelöf, plats.
Genom hela huset, från källaren till vinden, gå hissar för transport af de tunga pappersbalarne och tryckformarne vånin- garne emellan.
Tryckeriet har 21 större och mindre tryckpressar och syssel- sätter ett 100-tal arbetare.
Maskinrummet två inre tryckeriföreståndaren, hr Fr. Nyholm, re- siderar.
Frän tryckerikontoret, där all expedition, som rör det stora tryckeriet, ombesörjes, kan man medels ett nät af telefonledningar och talrör kom- ma i förbindelse med de olika lokalerna.
Här är ett oaflåtligt pinglande och talande i telefonerna, ett kommande och gående med manuskript och be- ställningar å trycksaker, ett oupphörligt spriDg med paket, revidérark och prof tryck.
Förbi » pap- persräknarens » kontor och lagerrum, där allt pap- per, som på tryckeriet förbrukas, uppräknas och kontrolleras såväl före som efter tryckningen, och där de färdigtryckta upplagorna förvaras, innan de aflämnas till bokbindaren, passera vi rätt fram oeh in i den stora press-salen, som upptager hela fasaden åt kyrkogården.
Här stå alla de största och tyngsta pressarne, som måste ha solida tross- bottnar till grund; ändock skälfver och darrar den under våra fötter för hvarje gång tryckpres- sarne slunga fram tryckarken, remmarne glida öfver dc väldiga axelledningarna i taket och hjulen svänga i svindlande fart.
Det är ett surr och ett hvinande, så att man knappt kan göra sig hörd, och de stora pressvidundren sluka i sina svarta gap ark efter ark undan » iläggarnes » flinka fingrar, medan » tryckarne » öfvervaka tryc- ket och reglera » färghållningen » och, allt efter som de glida fram, syna de färdigtryckta arken.
Men det kan nu vara tid att sätta p u n k t.
» Ja väl, broder Nordling; men dessförinnan torde du för ett ögonblick lämna pennan åt din chef! » Redan under loppet af första året visade det sig nödvändigt att anskaffa en dugande medhjälpare vid redaktionen, enär det för ut- gifvaren blef för betungande att ensam sköta såväl den redaktionella som den ekonomiska delen af företaget.
Mot slutet af sagda år engagerades därför den unge skriftställaren Johan Nordling, hvilken redan från tidningens första begynnelse lämnat bidrag på både vers och prosa.
Det visade sig ock snart och har under årens gång allt mera bekräftat sig, att utgifvaren ej gärna kunnat göra ett bättre val.
Det program och de mål, denne för Idun upp- ställt, och för hvilka tidningen under sin tio- åriga tillvaro oaflåtligt arbetat, uppfattades till- fullo af den nye medarbetaren, och samarbetet mellan redaktören och hans närmaste man blef därför sä mycket lättare och angenämare.
Af- färens oupphörliga tillväxt har, särskildt sedan ett stort industrielt etablissement förbundits med tidningsföretaget, naturligtvis medfört, att det ekonomiska maskineriet blifvit mer och mer inveckladt och kraft en allt oaflåtligare uppmärksamhet från re- Ännu en trappa högre upp ha vi den andra daktörens-utgifvarens si- stora press-salen, rätt öfver den förstnämnda.
Under sådana för- Här stå de mindre och lättare snällpressarne hållanden ha de redak- samt accidenspressar för smärre tryck, cirkulär, tionella bestyren små- visitkort o. s. v. Här ha ock satinerings-, pap- ningom till hufvudsak- persskärnings- m. fl.
specialmaskiner sin plats.
lig del öfvergått till re- I samma våning, åt gårdssidan, ligger det lito- daktionssekreteraren.
grafiska tryckeriets press- och maskinrum.
Var Med en ingalunda van- så god, vi stiga in i föreståndarens, hr E. Holm- lig stilistisk förmåga hvar- quist, kontor, och han ledsagar oss nu vidare på tidningens läsarinnor genom sitt » departement ».
För att vinna nö- många gånger haft till- digt utrymme ha vi här måst genombryta väg- fälle se prof i de bidrag gen in i granngården och grannhuset, och filen i bunden eller obunden af den litografiska afdelningens rum sträcker form, som under årens sig ända ut till Klara östra kyrkogata.
Vi lopp influtit i Iduns passera nu salen, där » öfvertryckarne » behandla spalter, förenar hr Nord- och etsa stenarna före tryckningen, och komma ling ett sundt omdöme så i litografiska ateliern, genom sina stora fönster och ett varmt intresse flödande af ljus.
Här arbetas rastlöst af tecknare för sitt arbete, hvilka och litografer, hvilka återge bilden af det före- egenskaper ej kunnat an- lagda originalet på de litografiska stenarna.
Här- nat än förvärfva honom vid användas flere olika framställningssätt, ocb det största förtroende teckningen måste alltid göras bakvänd-på.
stenen från utgifvarens sida.
för att vid tryckningen bli rättvänd.
grafiska afdelningen, trappa upp.
Här ha en åt fasadsidan, en Återkomna från den lito- stiga vi ytterligare en vi de stora sätterisalarne, åt gårdssidan efter hela Liksom hr Nordling sålunda väsentligen bi- dragit att lätta det redaktionella arbetet för utgifvaren, så har denne ock på det ekono- miska området haft en förträfflig medhjälpare 25 i sin bror Alexander Hellberg, affärens kassör.
Hvad nyss här ofvan yttrats om duglighet och nit, kan i lika hög grad på ho- nom tillämpas.
För öfrigt har Iduns grundläggare och fortfarande utgifvare alltid haft den oskatt- bara förmånen att omkring sig äga honom hängifna och hvar på sitt område duktiga och nitiska med- hjälpare, och då han nu gifvit efter för läsekretsens från så många håll uttalade önskningar att låta densamma få en liten inblick bak- om kulisserna, har han ej kunnat underlåta att åt dessa sina med- hjälpare gitva ett offentligt erkän- nande, på det Iduns ärade läsar- innor må få kunskap om det goda och i allo harmoniska samarbete, som är rådande på deras egen tid- nings byrå, och af hvilket de äfven själfva äro de närmaste att få njuta frukterna.
Måtte dessa ständigt utgöra sinnet föryngrande Idunsäpplen!
Allra sist vårt varmaste tack, vän- liga läsarinna, för den uppmärksam- het, hvarmed ni följt dessa små in- teriörer ur Iduns hvardagslif, dessa korta återblickar på dess nu tio- åriga » historia ».
Aldrig hafva vi själfva lifligare än just vid slutet af denna öfversikt förnummit, hur ringa våra egna krafter varit, hur bristfällig förmågan, om än ärlig viljan.