Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
S. D. ortsattes de vid sista Sessionen började ofverläggningar, om det a£ Första Beredningen utarbetade Betänkande, rörande Bränvinbränningen.
Herr Capitaine Hertzenhjelm ingaf ett så lydande anförande till Protocollet:
Under en tid af mer än hundrade år, har snart sagdt lika många Författningar och Påbud, rörande bränvinet i Sverige utkommit, alla hafva haft det allmänna syftemål, att antingen helt och hållet utrota sinaken till en förut okänd vara, eller ock förekomma missbruket, så väl i anseende till dess tillverkning, som consumtionen, 3 bägge delar så skadligt både i moraliskt och oeconorniskt afseende.
Men en lika lång tids erfarenhet har visat, att alla de anstalter, som vidtagits, nästan alltid förfelat ändamålet, eller haft en deremot stridande verkan.
De föregående Författningar hafva ansetts skadlige eller o - ”Ödmjukt Memorial! till 23* Den 8 Juni. tillräcklig®, nya hafva utkommit, följden har blifvit iner uppväckta begär, nya öfverträdelser, förökade lagbrott.
Annu skadligare har den anstalt varit, att anse tillåtelsen att efter eget behag få använda en naturs-product, den man sjelf framskaffat, såsom ett medel att föröka Stats-Cas“ sans tillgångar, och således salja rättigheten att den utöfva; men allra - förderfligast af allt lärer väl varit, då Kronan sjelf tog under sin handläggning detta hushålls göromål som förut af enskildte utöfvades, och derigenom lärde allmänheten, att det med fördel kunde förvandlas till en i'abiiksinrättning.
Påföljden har, som man nu i sednare tider beklagligen fått erfara , varit ett oförlåtligt slösande af den dyrbara säden och ett uti fordna tider okändt omättligt begär hos många efter den deraf tillverkade varan , Bränvin.
Det strider kanske ännu för mycket emot allmänna öfvertygelsen, men torde efter ännu flera misfdyckade försök , att genom inskränkningar hämma detta onda, blifva funner sannolikast, att ett rakt motsatt förhållande skulle vara det tjenligaste medel, nemligen att alla Författningar rörande bränvin alldeles upphörde; att detta hushållsroål blefve ansedt af lika liten vigt för Regeringen, att blanda sig uti, som brödbakning, drankbryggd och dylikt mera; samt, för att aldrig i någon Publique Act behöfva nämna bränvinsbränning, den derföre utgående, för StatsCassan oumgängliga Bevillning blefve under annan rubrique pä .Landets in vanare fördelad.
Följden skall troligen blifva alla stora Bränvinspannors - Den 8 Juni. * $9 nors försvinnande; ty bristande afsättning skulle åstadkomma Bränvins - Fabrikernas inställande, Krögarne skulle se sin Näringsgren aftaga och snart alldeles upphöra, då hvar och en sjelf kunde an* skaffa sitt behof, den slöaste säden och andra ämnen till Bränvin användas, och hvad som mest vore att önska, begäret efter starka drycker i lika mon förminskas, som otillräckliga tvångsmedel icke äggade hågen att dem öfvervinna.
Om derjemte en lätt och lönande afsättning på spannmål befordras, skulle det för Landtrnannen blifva en ny driffjäder, att den till ett ädlare ändamål bespara.
Om ej i vår eller den nu uppväxande generationens tid en så lycklig verkan af en fullkomlig frigifven Bränvinsbränning skulle stå att förmoda, så torde det dock blifva tillkommande tiders lyckligare lott, att den ärfva.
Men så länge några Författningar skola utfärdas och Staten deraf draga fördel till sina behofs fyllande, håller jag före, det Krono Brännerierna i Stockholm, Götheborg och Carlscrona, böra, sorn hittills skttt, för Kronans räknfng allena begagnas, utan att till någon under arrende upplåtas, och det af följande skäl: z:o Så länge Allmänna Magazins-förvaltningen bibehålles på den fot, den nu är, kunna de ej umbäras, för att använda deri Spannmål, som ofta kan komma att ligga till last, och hvilket handt flera gånger: lill exempel må anföra-s, då 1813 hafre införskrefs, hvilken dels för dess dålighet, dels för det den kom för sent, ieke ku-ude be sas - t-lo Deri 8 Juni. ragnas till utsäde, men kostade Kronan något ofver 11 R:d, brändes deraf bränvin, som var för Kronan det enda medel att komma någorlunda skadeslös från saken. 2:0
På Kronans Brännerier nyttjas i det mesta Stenkol; en så mycket nyttigare method, som inga medel borde försummas att i Stockholm bespara consumtion af ved, för hvilken artikel så stora summor årligen utgå till Finland, till oersättlig förlust för Riket.
Inga förbehåll vid Arrende - Contracts afslutande skulle vara tillräckliga, i anseende till omöjligheten att deröfver hålla Controll, helst om af Bryggare-Embetet egna Verk skulle få begagnas. 3:0
Då Kronan sjelf alltid är i behof af Bränvin, antingen för Arméens eller Flottornas räkning, står det alltid lättast och för lindrigaste priset ur dess egna Magaziner att erhållas. o 4:0
I anledning af Herr Bryggare - Åldermannen Eychöus till Vällofl. Borgare-Ståndet ingifnä Memorial, om upplåtande af rättighet för Bryggare-Embetet att i egna Verk få tillverka Bränvin, får jag anmärka, att, utom det Kronans med så mycken kostnad uppförda Veik då skulle blifva onyttiga gjorda, ingen ^Controll kunde hallas öfver det spannmåls - qvantum , sorn dertill skulle användas; och således det tillåtna lätt öfverskridas, helst om surnadt dricka äfven skulle begagnas, hvilket sednare Herr Eychous skäl tyc - Den 8 Jani'. kes förutsätta elen förmodan, att liela året öfver få idka bränvinsbränning; men hvilket strider emot Höglofl.
Utskottets nu föreslagna tetmin af åtta månader. • *.
• ' 1 . 5:0 Torde det oj stå att förena nied 90 §. i Regeringsformen , att bort-arrendera en rättighet, hvilken kunde Jeda tili ett monopoliskt företräde hos någon viss dass af medborgare.
Som vinsten af Krono-Brännerierna på visst s5itt tillfaller Stats-Cassan och utgör en del af Kronans inkomster, lärer det vara Riksens Ständers ostridiga rätt att sig deröfver utlåta, och icke ankomma blott på Kongliga .Maj:ts
Nådiga välbehag att ensam deröfver besluta.
I stöd af allt detta önskade jag, att den punkten i Projectet till Betänkandet blefve så ändrad,' att hos Kongl Majit i underdånighet gjordes dea hemställan, att Krono-Brännerierna i Stockholm, Götheborg ock Carlscrona, finge gå för Kronans räkning och icke till någon bortarreuderas.’!, Ut Supra.
Uu £:de B.
N:o 31, 33.
Utdrag af Protocollet, hullet i Riksens Hög lo fl. Ständers Allmänna Besvärs- och Oeconomie-Utskotts Plenum den 26 Maj 181S• S. D. Protocollet för den a 5 i denna månad justerades; hvarefter Herr Prosten Wikblad,, i afseende på hvad det för Utskottet förl id ne gårdag upplästa project till Betänkande, rörande Bränvinsbränningen i Riket och dermed gemenskap anande omständigheter, innehåller, skriftligen yttrade sig sålunda:
,5De grunder, hvarpå Höglofl.
Utskottet stadgat sitt Betänkande örn Bränvinsbränningen, synas mig i allmänhet både så rättvisa och billiga, att jag, med fullkomlig öfvertygelse om deras verkan, att så väl i allmänna som enskildt.! hushållningen medföra en osviklig båtnad för det måttliga behofvet, samt en motvigt for det egennyttiga Specuiations •
System, som vederbörande Bränvins-Fabriksidkare, Gross- och Minut-handlare på alla orter i Riket sökt införa, icke tvekat att till alla delar instämma uti gillandet af den plan, sorn till en blifvande Bränvins-Förordning nu underställes Riksens Höglofl.
Ständers upplysta pröfning och stadfästelse.
Jag hade likväl önskat, att i en omständighet, som visst icke undfallit Höglofl.
Utskottets uppmärksamhet, men sorn nu, liksom vid den hittills gällande Brän vins’’ - Ben g Juni, 243 vins - Författningens stadgande, blifvit förbi- - gången, förmodeligen af en klok försigtighet, att icke alltför långt utsträcka
Bran vinsrätt igheten, få den lättelse, som återskänker några få medborgare en tillåtelse, den de af billiga anledningar hoppats, och som i min tanka icke utan orättvisa varit dem nekad.
Att med Jordbruket, såsom en uppmuntran till dess drift och förädling af dess afkastning, branvinsbrännings-rättigheten ar förenad, lärer väl ingen ogilla, lika sä litet, som både jag och andra skulle vilja tillstyrka, att alla mindre Jordbrukare utan undantag, såsom Torpare, Ryttare och Soldater, finge sig denna rättighet tillerkänd.
Men om det gifves inom Riket en jord, som utan att vara i hemmantal, likväl i moa af sin beskaffenhet deltager uti liera afgifter till Statens underhåll, genom den årligen utgående gruridrenta, som äfven deltager i Ilandets försvar genom Extra-Roteringen, och således, med undantag af några få och mindre betydande skyldigheter, får vidkännas alla Onera, som hemmanen i allmänhet äro ålagde, synes denna slags jord äfven böra få begagna Brätt» vinsbränningsrättigheten; och sådane lägenheter gifvas under namn af Utjordar.
Jag vill alldeles icke, att denna förmon skulle utsträckas till alla utjordar utan undantag; ty en del äro så obetydlige, så inblandade med andra hemmans, ägor, att de hvarken kunna bebos, eller ansetts kunna tili Rotering uppföras; men då det finnes sådane af den betydligare beskaffenhet, att de särskildt äro bebyggde och bebodde af en och flera Den 8 Junii flera aboer, samt tillika äro roterade, och igenom R oteringen uppflyttade i verkligt hemmantal, _ en och annan utgöra Boställen för Ernbets- och Tjenstemän, synes det mig äfven vara rättvist, älven desse Utjordar fa begagna Bränvinsbränningsrrättigheten.
Grunden och proportionen, hvarefter denna ber dem tillerkännas, är gifven i det bestämda hemmantal af T'j, *, g, i, hvartill de äro roterade, samt det värde, hvartill de vid Taxeringarne, liksom all annan jord, blifva uppskattade.
Jag föreslår derföre, att alle sådana Utjordar, som äro särkildt bebyggde och bebodde, samt roterade, måtte få, i likhet med andra hemman, bränvinsbränningen idka , enligt de grunder', som nyss äro anförde, och att då Höglofl.
' Utskottet ansett betänkligt att detta bifalla, samt derföre icke yttrat sig i sitt Betänkande öfver detta ämne, anhåller jag, att denna min särskildta mening, måtte så väl i Protocollet blifva intagen, sorn äfven få åtfölja sjelfva Betänkandet till samtliga Respectiva Riks-Stäriden. A. Wikblad.
Riksdagsmannen Nils Månsson från Skåne:
Dä, enligt 2 Art. 3 §. uti Bevillnings-Stadgan, Torp och Eägenheter, som blifvit afsöndrade från sin förra Bolstad, värderas lika, som ali annan jord på Eander, till Bevillningsafgift, samt följaktligen äfven betala Bränvinsafgift, fastän de icke Den 8 Juni,' 245 icke äga rättighet att tillverka Bränvin"; anser jag dem böra förklaras berättigade att, lika med annan jord idka Bran vinsbränning , eller ock att afgiften derföre icke ml dem åläggas.
Ex Protocollo iif. M. Rosbeck* : Uppläst hos Samteliga Riks-Stånden den 8 Juni, Riksens Högloft.
Ständers Särskildta Utskotts Betänkande angående Förslag till förnyadt Reglemente för här varande fudar.
Till Särskildta Utskottets utlåtande hafva Rik* sens Höglofl.
Ständer behagat öfverlemna den hos Vällofl. Borgare-Ståndet väckta fråga, rörande förslag till ett förnyadt Reglemente för Medlemmar af Judiska Nationen, som redan äro i Sverige vistande, samt angående förbud för flera Judar att i Riket inkomma.
Uti de till Höglofl.
Ridderskapet och Adelig Vällofl.
Borgare-Ståndet och Hedervärda BondeStåndet ingifna samt tili Utskottet remitterade Memorial rörande detta ärende, har Utskottet funnit J)en 8 Junii funnit följande anmärkningar emot Judiska Na* tionen förekomma, nemligen: AF Herr Stabeck är anfördt, att alla anstalter, som kunna vidtagas, att återgifva Svenska Nationen smak för tarflighet, skola blifva fruktlösa, så fram de ej allraförst och directe rigtas emot här varande Medlemmar af Judiska Nationen, hvilka, af utländskt ursprung och sammanbundne med nationliga religieusa band, hufvudsakligen hafva sitt interesse uti au påföra oss och i Sverige kringsprida utländska varor, dem de införskrifva till oerhörda qvantiteter och värden utöfver dess i jemförelse med hvad Svenska Köpmännen i nion af sitt antal importera, till upplysning hvarom föreslås infordrandet af TullSpecialerna för de sist förflutna 5 åren, för att deraf kunna erfara till hvad grad importen af utländska öfverflödsvaror till Stockholm, Götheborg, Carlshamn och Carlscrona, skett för Judars, jemförelsevis med den för egna Landsmäns räkning; att Judiske handlande med exporten af Svenska producter nästan icke sig befatta; att äfven' Lurendrägeri af dem hufvudsakligen idkas; att Judarne icke deltaga i Jordbruk och Bergshandtering; att de Fabriker, som blifvit af dem här anlagde, egentligen varit sadane, hvaraf tillräcklig tillgång i Riket förut ej saknats; att Sjöfart och frakt-handel föga fästat deras uppmärksamhet, saint ingen af dem valt Sjöväsendet till sitt yrke; alt, oaktadt enligt Jude-Reglementet Judiska.
Barn är tillåtet att lära och arbeta - Den 8 Junti ta på Christna Mästares Verkstäder, någon sådan frihet aldrig blifvit af dem begagnad, likasom ej eller något exempel finnes, att Judiska föräldrar, äfven i de knappaste vilkor stadde, ledt sina barns böjelse till idkande af Jordbruk, hvilket yrke, genom någon författning ej vore dem betaget; och slutligen att, sedan allt tillträde i Norrige blifvit Judar förnekadt, en dylik författning i Sverige vore lika oundgänglig, för att fastare sammanknyta den Nordiska föreningen, som instämmande med alla Patrioters önskan.
'P Herr Lindström anmärker, att Judarnc-, till en stor del, varit och ännu äro endast Cotnmissionnairer och Handels Expediter för Utländska Natoners här till förbrukning ej nödvändiga tillverkningar; att de merändels alltid varit de förste, sorn begagnat sig af alla tillfällen till inskaffandet af utländska tillverkningar; att de, i stället lör att till Jord - odlingar använda sin arbetsförmåga, ''sin imlustrie och siri här samlade förmögenhet, hindrat de inhemska Näringarnes förkofran, genom det att de underhållit och må hända äfven tillskapat en förut okänd Luxe; samt att de till sin framtida trygghet och oberoende inköpt en stor del af Hufvudstadens bäst belägna egendomar till eget beboende, hvilket skall haft den kanbaraste inflytelse på hus och hyrors stegring.
Herr Stadsrnajoten och Kådmannen Limnelius, som hufvudsakligen instämmer uti hvad
Her - Den 8 Juni.
Herrar Stabeck och Lindström anfort, tillägger» att den Judarne tillät na fria Religions - öfning medför den allmänna förargelse, sorn Grundlagen sökt förekomma; att deras obenägenhet för åkerbruk och handarbeten härleder sig endast och allenast från läran om det tillkommande Verldsliga Riket, och att derföre nf dem ej kan förväntas någon upprigtig känsla för ett Land, som icke är deras, och för medborgare, söm ej höra till deras Stam, och att genom deras utflyttning ej någon stor förmögenhet eller högst million R:d skulle dragas utur Landet.
Herr Commerce - Rådet och Riddaren Wegelius Memorial innehåller hufvudsakligen, att någon i Sverige förut okänd slöjd ej blifvit af Judar införd, eller de inhemska näringarne genom dem upphjelpte, ehuru sådant troligen varit afsigten med tillåtelsen till deras inflyttande^ att så länge dem var förbudet att med sina tillverkningar begagna sig af andra än Judar, något i stort ej blifvit af dem försökt, och att först med rättigheten att nyttja Svenska arbetares biträde, «le börjat utvidga sina Fabriker, af hvilka inga förmått åstadkomma bättre, men val, hvad Clattuns - tryckerierna angår, producerat sämre och mindre dugliga arbeten, an som vid de Svenska inrättningarna förfärdigas, med undantag endast af det här i Staden anlagde Glasbruk, hvilket i den nu varande ägarens hand anses hafva vunnit, och att följaktligen den verkliga tillväxt, sora konstfliten i Sverige gjort, icke tillkommit genom Ju - Den 8 Juni. 249 Judar,' ritan att denna ära pä ett utmärkt satt till— hoi' Svenskars" eller främmande Christnas idoghet; att ingeri af den Judiska Nationens talrika medlemmar i Sverige förtjenar att räknas ibland den dass af Svenska Handlande, som utgöres af dem, hvilka på en gång äro Exporteurer, Bruks förlägga re , Hvarfs- och Skeppsägare; att Judiska Nationens täflan uti Exporthandeln föga blifvit spord, men att deremot Importen af både tillåtna och med största liflighet deltagit; att de, genom sina Nationella förbindelser på alla orter kunhat både erhålla och sälja sina varor till bättre pris än andra, och äfven varit dertill tvungne, för att vinna afsättning på de större partier, som de infört, hvilket förhållande vore att anse såsom ms. ra skadligt än gagneligt för det allmänna, emedan det instämmer med erfarenheten, att eli: högt pris på en öfverflöda - vara minskar bruket af densamma, och att deremot ett lägre pris gifver missbruket fria tömmar; att hvad Staten i ökade Tullintägter vunnit af Judames större import, Riket mångdubbelt förlorat genom en större förbrukning och de olägenheter af flera slag, som den medfört; att uti ingen af handelns manga grenar några Judiske handlande haft en större och olyckligare öfvervigt, än uti växelhandelh; att -Svenska
Coursen i längre tid berott af dessas speculationer, hvilka i iner än dubbel mån bidragit till dess stegring och alla dermed förenade följder af Svenska myntets ökade vanvärde; att den förmögenhet, sota större delen af dem sam - förbudna varor är den lat, 2jO Den 8 Juni. lat, är Utsugen af Rikets inbyggare, och ian, liuru annu här befintlig, icke betraktas sorn Landets tillhörighet, emedan dan vid nuvarande förhållanden icke någonsin kan återgå dil, hvarifrån den kommir, utan förbi ifver beständigt inom Judiska folkets afsöndrade gränsoi, då deremot af de manga främlingar, som bosatt sig L Sverige, och antingen medfört förmögenhet elier samlat den här, högst få åter utvandrat och bortfört hvad de förvärfvat, ulan tvärtom de flestes barn och efterkommande, ofta redan i första generationen, sammansmält med Nationens och nu utgöra ett med densamma; och att redan för flera år tillbaka antalet af hit inkomna Judar befunnits så tillräckligt, att all tillökning deruti genom vidare inflytining förböds genom Kungörelsen af den 19 December 1806.
Herr Revisions Secreteraren Friherre Boye: att Judarne i allmänhet äro icke allenast icke nyttige, utan deremot verkligen skadlige för Sverige, hvaiull såsom skäl anföres deras särskildta Nationalitet och dess naturliga påföljd till skiljaktighet i National - interesse; att Judarne gifta sig inom sig sjelfva, samt midt ibland oss lefva och dö främlingar till allt hvad som rörer vårt allmänna väl; att deras Religion alagger detn att för bröder anse blott medlemmar af deras egen Stam; att sjelfva det löftet deras Religion, såsom belöning framställer, att en gång återfå deras fordna Fädernesland, stundligen påminner dem, att de dessförinnan äga blott vistelseort; samt att de säle - D*n 8 Juni. således utgöra en Nathan 1 Nationen, och att derifrån uppkommer en mängd af orsaker till ett särskildt interesse, afvikande från Landets allmänna; att Juden icke personligen deltager uti väre fäderneslands försvar; att de, med få undantag, sysselsätta sig med importhandel, eller inre handeln med importerade varor, men icke hvarken med exporthandeln eller med företag till varutillverkning; hvaraf följer, att oss Svenskar åligger både omsorgen, förlaget och arbetet til! åstadkommande af den produetion, hvilken skall ej allenast i exporten betala Judarnes import, utan äfven åtgå till deras underhåll och till samlande af den förmögenhet, sorn en gang erhållen, också stadnar inom dern , for att med dem eller deras barn utgå.
Riksdagsmannen Eric Svensson från» Bohus Län: att Judarne väsendtligen bidragit att ägga och underhålla
Luxen och genom öfverdrifna importer, bestående till det mesta af öfverflödsvaror, förorsakat pennrringevärdets förfall; att de, utan att vara förbundne till Läro- och Tjensteår, äga frihet att här idka handel, samt att de aldrig deltagit i fäderneslandets försvar.
Riksdags - Fullmägtigen Jacob Ersson Elfstadius från Stockholms Län anmärker äfven: att härvarande Judar i synnerhet bidragit att sprida den hos Svenska Nationen nu rådande smak för yppighet oell öfverflöd.
Vice Den 8 Juni.
Vice Talemnnnen Hyckert anför: att Judarne, som nästan aldrig i något Land befattat sig med inhemsk production, eller med utförsel af inhemska producter, i synnerhet varit verksamme i den för Riket skadliga importhandeln; att denna Nation aldrig kan anse Sverige som Fädernesland eller lifvas af de patriotiska känslor och tänkesätt, hvaraf hos Landets egna Barn tillskapas den national-esprit, som är den säkraste borgen för Rikets sjelfständighet och välmåga, emedan den gör hvarje uppoffring för Fosterlandets val möjlig och lätt, samt slutligen, att vare nya Landsmän, Norrmännen, af Danmarks erfarenhet nogsamt upplyste om den för samma
Rike fövderfliga handel, som Judarne derstädes bedrifva, genom deras Grundlag visligen förebyggt Judars kringspridande och bosättning i Norrige.
De anmärkningar, soln förenämnde Memorial således innehålla, äro tillika beledsagade med åtskilliga förslag, hvilka, i vissa omständigheter skiljaktiga, hufvudsakligen åsyfta, dels att härvarande
Judar m,atte antingen ovilkorligen, eller med vissa undantag, Riket förvisas, dels ock, ätt elem ej annorlunda än rander vissa förbehåll och inskränkningar må vara tillåtet att här förblifva, samt i öfrigt förbud utfärdas för medlemmar af denna Nation att hädanefter i riket inkomma.
Herr Hof-Junkaren G.
Malmerfelt, har deremot uti sitt i frågan härom ingifna Memorial yttrat
Den 8 Juni'. yitrat den öfvertygelse, att Svenska Nationens smak för öfverflöd, såsom redan öfverklagad för Judarnes inflyttande , icke kan läggas dessa sednare till last; att Lurendrägeri föröfvas äfven af andra än Judar; att desse, såsom nöjde med måttlig vinst, sälja sina varor för bättre pris, än Svenske handlande; att det för ett folkfattigt land är förrnonligare, att inlocka främmande, än att fördrifva de redan bosatte, samt föreslår, att inflyttade Judar, hvilka anmäla sig till erhållande af Skyddsbref såsom Handlande, borde visa sig äga ett Capital af 12,000 Enl, och den Jude, som vill i sin tjenst antaga Svenska tjenstehjon, förbindas att, utom den vanliga afgifren, erlägga för hvarje Dräng 20 B:d och för hvarje Piga 1» B:d Banco.
Herr Majoren och Biddaren Påhlman anser orsakerna till det emot Judarna anmärkta förhållande, att de i synnerhet sysselsätta sig med handel af Utländska öfverflödsvaror, till betydlig del igenfinnas i den trånga gräns, som blifvit utstakad för deras verkningsförmåga, och att följaktligen felaktige författningar hindrat dem att för Sverige vara så nyttige, som de kunnat vara och sannolikt skulle blifva, om dem tillåtes att sträcka sin omtanka och industrie till alla riksgagneliga yrken och företag, och tillstyrker derföre, att Jude - Beglementet må granskas, samt alla hinder upphäfvas, som äro lagde för dem, att använda sina Capifaler och sin förmåga på Jordbruk, handel med inhemska varor, handtverkefier och alla andra Biket gagnande yrken.
Biks - 354 Den 8 Juni.
Riksdagsfullmägtigen Anders Anderssen Aherg frän Vesterbotten anser det ej vara upplyst, att några skadliga följder för det allmänna upp. kommit af Judars vistande här i Riket, eller för framtiden vore af deras qvarblifvande att befara, joen anmärker såsom olämpligt, att dem å ena sidan är medgifvet, att utan skyldighet till Läro-år, få idka handel, och å andra sidan förbudet att drifva handtverk, och hemställer, om icke dem må ina kunna tillåtas att få träda i gifte med Rikets infödingar, med förbindelse, att barnen af sådana ägtenskap ovilkorligen borde i den Christna Religionen uppfostras, och dem tillika medgifvas att emot fullgörande af de skyldigheter, som i Författningarna äro eller framdeles blifva föreskrifne, samt emot deltagande i Borgerliga onera, få idka alla lofliga näringar; uti hvilket utlåtande Riksdagsmannen från Vesterbotten Moses Johansson jemväl instämmer.
För egen del får nu Utskottet vördsamt yttra sina tankar i detta ämne.
Då uppå Riksens Ständers underdåniga tillstyrkande vid 1779 års Riksdag en fri Religionsöfning och, såsom en följd deraf, allmänt tillstånd till Judars inflyttning beviljades, var, enligt innehållet af nämnde Riksdags - Beslut, afsigten dermed, att befordra Rikets tillväxt genom folkmängdens tillökning och den inhemska industriens förkofran.
Om den tillåtelse, som således blef Judiska Nationen leninad, icke medfört all den Den 8 Juni. den nytta för Staten, som man ä-gt skal att hoppas, böra orsakerne dertill sökas dels i de föreskrifter, som bestämma denna Nations Näringsrättigheter, dels uti det särskildta förhållande , som i afseende på Rikets näringar i allmänhet under de sednare åren inträffat.