Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Bomulls tråd. 34 antagna, å det förra till 8 och å det sednare till 14 öre pr skålpund, hvilka belopp väl äro omkring en tredjedel lägre än de nu varande, men i vida större mån öfverstiga Tullföreningsafgifterna, har å Sveriges sida nedsättning föreslagits i tullen för Bomullstråd från 40 till 25 öre, men af de Franske fullmäktige yrkats till 20 öre pr skålpund.
— Enligt förut omförmälda från ett Svenskt bomullsspinneri meddelade upplysningar, uppgår hela tillverkningskostnaden, alla slags utgifter inberäknade, till 1 R:dr 64 öre pr bundt garn af medelnummern 14, eller icke fullt 16 öre pr Svenskt skålpund.
För groft och medelfint garn, eller sådana slag, som företrädesvis här tillverkas, utgör således de föreslagna tullsatserna ett vida högre skydd, än som rimligen kunde begäras, äfven om skyddssystemet fortfarande skulle uppehållas.
För finare slag blir väl afgiften i förhållande till den högre tillverkningskostnaden och varans värde billigare, dock visserligen alltid fullt tillräcklig såsom skydd och uppmuntran för den tillverkning, som här kan ifrågakomma.
Skulle något särskiljande af gröfre och finare garn med olika tullsatser ifrågakomma, borde detta således icke föranleda förhöjning af nämnde tullsats för de finare slagen, utan snarare en ytterligare nedsättning för de grofva; men till en sådan åtgärd gifva traktatsförhandlingarne icke anledning.
Om följaktligen ur spinneri-industriens synpunkt någon tvekan icke kan uppstå om antagligheten af de föreslagna tullafgifterna för ofärgadt och färgadt bomullsgarn, bjuder deremot afseendet å väfnads-industriens behof, att detta material, hvaraf icke obetydliga qvantiteter fortfarande måste hemtas från utlandet, ej oskäligen fördyras.
Komiterade, som tillika erfarit, att bomullstråd icke utgör föremål för någon nämnvärd inhemsk tillverkning till afsalu, finna sig alltså föranlåtne att underdånigst tillstyrka antagandet, utan någon öfvergångstid, icke blott af de tullafgifter å ofärgadt och färgadt bomullsgarn, om hvilka underhandlarne varit ense, utan ock af den från Frankrikes sida äskade tullafgiften å bomullstråd.
Linne- och För Batist, Linön och Flor samt Kammarduk af lin och hampa, hvarå vWmcier tullen nu utgör 3 R:dr skålpundet, har å Sveriges sida föreslagits 75, men å Frankrikes blifvit yrkadt 60 öre, hvartill, bland annat, skäl torde hafva hemtats från de betydligt lägre tullsatser, Tyska Tullföreningstraktaten utvisar, nemligen 46 öre skålpundet å kammarduk samt endast 23 öre å de öfriga slagen.
Då man emellertid å Frankrikes sida redan medgifvit 75 öres tull för likartade väfnader af bomull, och de nu ifrågavarande icke skäligen kunna lägre tullbeskattas, anse komiterade, att införselsafgifterna å begge slagen böra, äfven till förebyggande af osäkerhet och misstag vid tullbehandlingen, vara lika, hvarom de
Svenske fullmäktige derföre torde förständigas att göra förnyad framställning, ehuru med rättighet att, då 35 artiklarne äro af föga vigt med hänsigt vare sig till inhemsk industri eller statsinkomsten, kunna, om nödigt blir, efterge för Frankrikes fordran i denna del.
Deremot finna komiterade någon betänklighet väl icke möta för antagande såsom yttersta tullsats af den till 50 öre skålpundet yrkade nedsättning i nu varande tullsats, 1 R:dr, å Linnelärft och Damast, å hvilka artiklar de Svenske fullmäktige föreslagit 75 öre pr skålpund, men anse följdriktigheten kräfva samma öfvergångsbestämmelser, som för bomullsdamast blifvit föreslagna, så att nedsättningen inskränkes för åren 1865 och 1866 till 75 och först med år 1867 kommer att blifva 50 öre skålpundet.
Icke heller har mot de för Linnegarn och Linnetråd ömsesidigt an- Linnegarn tagna tullnedsättningar skälig erinran varit att göra, för så vidt deras till- 00,1 lr&d' lämpning får ske efterhand, i hvilket afseende komiterade hemställa, att afgifterna må komma att på de nyssnämnda tiderna nedgå, för ofärgadt och oblekt garn från 25 till 15 och 10, — för färgadt eller blekt från 40 till 30 och 20, — vidare för oblekt tråd likaledes från 40 till 30 och 20, samt för blekt eller färgad från 50 till 40 och 30 öre skålpundet.
De nu för
Kläder bestämda tilläggsafgifter i tullen för det tyg, hvaraf Kläder, de hufvudsakligen bestå, nämligen 50 procent för sådana utan, och 100 procent för dem med guld- eller silfverbroderier eller galoner, m. m., hafva de Svenske koinissarierne ansett kunna nedsättas, de förra till 10 och de sednare till 20 procent, hvilket man å Frankrikes sida äfven biträdt.
Då emellertid, hvad gångkläder beträffar, det å dem anbragta foder, äfvensom annat tillbehör, ofta kan bestå af sådant tyg eller ämne, som drager högre tull än öfvertyget, i hvilka fall införselsafgiften för den färdiga persedeln, med endast 10 procents tillägg till den för öfvertyget, kunde blifva lägre, än om hvardera beståndsdelen förtullades för sig, eller åtminstone icke öfverstege summan af afgifterna för dessa, och således icke komme att stå i rättvist förhållande till det högre värde, som den färdiga klädespersedeln måste i regeln antagas ega, så, och för att på samma gång vinna inskränkning i taxerubrikernas antal, hemställes, att de Svenske fullmäktige måtte i Nåder anbefallas att, med åberopande af förstnämnda oegentlighet och af fördelen utaf rubrikernes sammanförande, föreslå de Franske komissarierne en för alla, under de begge nu ifrågavarande rubrikerne inbegripna slag, gemensam tilläggsafgift af 20 procent utöfver tullen för öfvertyget.
På enahanda grund, och då den för Broderadt alngods nu med 20
Broderade procent utöfver tullen för det tyg, hvarå broderiet är anbragt, utgående aibeten4 illtäggsafgift, blifvit ömsesidigt antagen till 10 procent, kunna komiterade 36 Hudar och Skinn. icke heller godkänna förslaget om lika låg tilläggstull, i stället för nu stadgade 50 procent, å fullfärdiga broderade persedlar eller delar deraf, såsom shawlar, dukar, kragar, m. m., utan tillstyrka, att tilläggsafgiften äfven för dessa må bli bestämd till 20 procent, eller lika med den för tyger eller persedlar, broderade med guld eller silfver, föreslagna och antagna, numera med 100 procent utgående tillökningstullen, hvarigenom jemväl dessa begge sistnämnde rubriker kunna till en sammanslås.
I fråga om Hudar och Skinn hafva Traktatsförhandlingarne endast afsett de beredda, till pelsverk ej hänförliga slagen deraf, och i afseende å hvilka de Svenske fullmäktige föreslagit tullnedsättning, å »sulläder samt hvitgarfvad och sämskad vara» från 25 till 15 öre, — å > pergaments-, färgade, pressade och tryckta skinn, saffianskinn för tillverkning af handskar och etuiarbeten» från 75 till 30 öre, — samt å »andra slag», derunder inbegripna lackerade hudar och skinn, från 40 till 20 öre skålpundet.
Sistnämnda tullsats har å Frankrikes sida blifvit antagen, men för de begge andra rubrikerna är ytterligare nedsättning yrkad, å sulläder, m. m., till 10 och å pergaments- samt färgade skinn, m. fl., till 20 öre per skålpund.
Då komiterade af skäl, som här nedan skola närmare utvecklas, funnit sig böra tillstyrka antagande af omfbrmälda, från Frankrikes sida fordrade tullnedsättningar, hafva komiterade likväl dervid förutsatt såsom oundgängligt vilkor, att råvaran för läderberedningen, likasom de flesta andra råvaror göres fullkomligt tullfri och detta väl icke genom något aftal i Franska traktaten, men likväl samtidigt med dess tillämpning.
Af sådan anledningtillåta sig komiterade att här behandla frågan om tullbestämmelserna å råa eller oberedda|hudar och skinn.
Den stigande importen af dessa från 20,386 Centner, som den utgjorde år 1853, till 52,714 Centner, hvartill den uppgick år 1862, utvisar nogsamt det oeftergifliga behofvet för landet af denna nödvändighetsvara, på samma gång som deraf förklaras de betänkligheter, hvilka den betydliga statsinkomst, artikeln inbringat, hittills föranledt emot tullafgifternas; nedsättning eller borttagande.
Tullkomitén af år 1856 tilltrodde sig derföre, att endast i någon mindre mån föreslå nedjemkning i dåvarande tullsatser såväl å råämnet som å fabrikaten, men under dervid yttrad önskan och förhoppning, att ett fortgående gynnsamt resultat af tullintraderna måtte sätta Eders Kongl.
Maj:t i tillfälle att äfven till den inhemska lädertillverkningen kunna utsträcka fördelen af ytterligare tullnedsättning eller tullfrihet vid införseln af råämnet, de oberedda hudarna, samt i bredd dermed i afpassad mån än vidare sänka införselstullen å fabrikaten.
Genom den näst derefter, eller år 1857, utkomna tulltaxan godkändes väl komiterades förslag till tullsatser å de sednare, änskönt den af dem tillstyrkta råvarutullen å en del, nemligen de 37 torra hudarna, redan då nedsattes till nära hälften, samt å våtsaltade och alla öfriga slag hudar och skinn alldeles borttogs; och dessa bestämmelser hafva derefter förblifvit oförändrade, sedan ett af sista Riksdagens Bevillningsutskott framstäldt förslag, att, med anledning af berörda afvikelse från hvad bemälda tullkomiterade hemställt i afseende å råvaran, tullen å sulläder, m. m., borde sänkas till 15 öre skålpundet, icke lyckades vinna Rihets Ständers bifall.
Då inkomsten af tullmedlen, som vid 1857 års
Riksdag beräknades till 9,500,000 Rdr och redan år 1858 uppgick till 10,125,012 Rdr, sedermera så tillvuxit, att den vid sisthållne Riksdag ansetts kunna beräknas till 13,500,000 Rdr, måste den härpå beroende svårigheten vid skäliga jemkningar i tullen å dessa varor finnas hafva väsendtligen förminskats; och enär, genom den redan år 1857 vidtagna ofvanomförmälda åtgärden att från tullafgift fritaga vissa slag af ifrågavarande råämne, både tullinkomsten, som från denna artikel kunnat hemtas, förlorat i betydelse och sjelfva grundsatsen, att råämnet borde vara tullfritt, synes hafva blifvit erkänd, på samma gång likväl en annan grundsats om jemlik beskattning lemnats å sido i det välmenta men ur lagstiftningssynpunkt förkastliga syftet att genom detta konstlade medel inverka på industriens val af råämne, finna sig komiterade ega alla anledningar att nu underdånigst tillstyrka beviljande af tullfrihet för alla slag, till pelsverk ej hänförliga, oberedda hudar och skinn; och detta så mycket heldre, som det derförutan, enligt komiterades tanka, icke vore tillrådligt att antaga de eljest så önskvärda tulln edsättningar å beredda hudar och skinn, hvilka nu äro i fråga.
Det missförhållande emellan nuvarande tullbestämmelser å de råa och beredda hudarne, hvilket, såsom nyss är antydt, sedan 1857 års tullreglering egt rum, skulle, utan nedsättning i tullafgifterna å de beredda slagen, naturligen, genom berörde afgiftsfrihet för råvaran, blifva ännu större, och är derföre en sådan nedsättning äfven ur denna synpunkt af behofvet påkallad.
Komiterade, som i ämnet hört egaren till Engelska lädergarfveriet vid Tegelviken, samt af läderhandlare härstädes inhemtat upplysningar angående priserna å utländsk vara, hafva, vid sammanställandet af de uppgifter, som sålunda erhållits, funnit partipriset för sulläder samt hvitgarfvade (alunerade) hudar, oförtullade, icke kunna antagas öfverhufvud utgöra mera än 1 Rdr skålpundet, å det förra slaget något mindre, å de sednare något mera.
I hvad mån kostnaden för råämnena och för beredningen ingår i detta värde, hafva komiterade icke, i saknad af fullständiga upplysningar derom, kunnat med önskvärd noggranhet beräkna, men af dem, som erhållits, bör likväl med någorlunda visshet kunna antagas, att tillverkningskostnaden 38 icke uppgår till eller åtminstone ej öfverstiger hälften af hela varuvärdet; och då behöfliga garfämnen redan förut äro befriade från införselstull, så att, genom medgifvande af tullfrihet för de oberedda hudarna, garfverihandteringen skäligen icke skulle kunna ega anspråk på skydd å mera än kostnaden för beredningen, finna komiterade den å Frankrikes sida yrkade tullsats af 10 öre skålpundet, under det att konventionen med Tyska Tullföreningen upptager endast 4^ öres tull, visserligen böra vara i allmänhet tillräcklig; men emedan härvid icke bör lemnäs utan uppmärksamhet, att denna näring fordrar en längre tid för åstadkommandet af sina tillverkningar, hvadan fördelen af den föreslagna tullfriheten å de råa hudarna kornme idkarne i samma mån senare tillgodo, i bredd dermed att deras färdiga och under hela den tidrymd, läderberedningen erfordrar, färdigblifvande lager, som med redan erlagd råvarutull är belastadt, hade att bestå en på dennas frånvaro beräknad och sålunda med beloppet deraf försvårad täflan med det utländska fabrikat, hvilket af den derå nedsatta tullen genast kommit i åtnjutande, anse komiterade sig böra hemställa, att, till förekommande af det möjligen menliga inflytandet häraf på den inhemska industrien, tullen vid traktatens trädande i verket må nedgå endast till 15 öre och dervid förblifva till år 1868, samt först då till 10 öre per skålpund såsom slutsiffra nedsättas.
Hvad särskilt angår de sämskade slagen, har väl hos komiterade blifvit uppgifvet, att beredningen af dem skulle lemna vida mindre utbyte af råvaran än sulläder och äfven erfordra mera arbete och större konstfärdighet, och att sämskade hudar och skinn derföre snarare borde tullbehandlas lika med »pergaments-, färgade, pressade och tryckta skinn samt saffian och andra finare skinn;» men då de angifna omständigheterna icke nödvändigt innebära, att sämskade hudar och skinn, som i Tyska Tullföreningstariffen äro sammanförda med sulläder, och hvilka ända sedan 1841 års taxereglering härstädes haft sig åsatt enahanda införselstull som detta, under det att finare skinn varit betydligt högre tullbeskattade, äro i värde närmare jemförliga med dessa och böra draga en med dem lika hög tull, hafva komiterade icke funnit anledning att för närvarande någon dertill ledande åtgärd tillstyrka.
Beträffande deremot såväl pergaments- med de flere nyssberörda finare skinnslagen, som ock de till rubriken »andra slag» hörande sorterne, så, enär, angående dessa, blifvit upplyst, att varubenämningarne icke alltid lemna nödig visshet, hvilkendera af de olika tullsatserna som rätteligen bör tillämpas, hvartill kommer, att så väl å de högst tullbeskattade, hvilka i öfrigt icke äro föremål för någon mera utbredd tillverkning inom landet, som äfven å de till »andra slag» hänförliga smorläders- och vaxlädershu - 39 darna, hvilka ega en stor användning och förbrukning, tullafgifterna funnits i allmänhet öfverdrifna, hafva komiterade trott lämpligast vara att under den generella rubriken »alla andra slag» sammanföra begge de två sednare rubrikerna med en gemensam tullsats, och ansett denna kunna till en början antagas till 30 öre, men år 1868 nedgå till 20 öre skålpundet.
Emot den af underhandlarne ömsesidigt föreslagna tullnedsättning å Handskar från 3 till 1 Rdr skålpundet, hafva komiterade icke funnit anledning till anmärkning; men då någon meningsskiljaktighet egt rum i fråga derom, huruvida denna tullnedsättning borde ske på en gång eller öfvergångsvis, och komiténs pluralitet stannat vid den förra meningen, torde skälen derför böra underdånigst anmälas.
Enligt Frankrikes traktat med Tyska Tullföreningen, är ifrågavarande artikel utan någon öfvergång åsatt en tull, motsvarande allenast 30 öre pr Svenskt skålpund.
Då Frankrike för denna artikel, som i dess industri har ganska stor betydelse, men för Sveriges är af underordnad vigt, ändock medgifvit en så betydligt högre tullsats, har både klokhet och grannlagenhet synts fordra, att man icke derutöfver uppställde anspråk på ännu högre öfvergångsafgifter, hvilka icke heller af något verkligt behof påkallas.
Då svårligen torde kunna kontrolleras, huruvida förgyllning, försilfring eller plätering af de å Sadelmakarearbeten anbragta beslag är äkta eller icke, böra komiterade förnya förut vid tulltaxefrågans behandling annorstädes gjord underdånig hemställan om uteslutande af ordet ”äkta”, men biträda i öfrigt ej mindre de Svenske fullmäktiges förslag om nedsättning i införselsafgiften å denna rubrik från 75 till 25 öre, än äfven det å Frankrikes sida gjorda yrkande, att den å rubriken ”andra slag” nu stadgade tull 50 öre måtte nedgå till 15 i stället för 25 öre skålpundet, som från Svenska sidan erbjudits, hvilka afgiftsbelopp komiterade anse vara betingade såväl af de tillstyrkta nedsättningarne å beredt läder, som af den icke obetydliga andel i varans vigt, beslaget utgör.
Följdriktigheten fordrar emellertid äfven här, att berörda yttersta tullsatser icke omedelbart vinna tillämpning, utan torde nedsättningarne böra inskränkas år 1865 för den förra rubriken till 40 och för den sednare till 30 öre, samt afgifterna först år 1868 nedgå till deras slutsiffror af respektive 25 och 15 öre per skålpund.
Såsom en följd jemväl af hvad komiterade föreslagit i fråga om bomulls-, ylle- och linne-väfnader, samt nyss förut angående finare och gröfre skinn och lädersorter, tillstyrkes godkännande af de nedsättningar, som blifvit ifrågasatte å Skomakarearbeten af »andra tyger än siden, samt af saffians-, karduans-, färgade, pressade och tryckta skinn» — från 2 Rdr Handskar.
Sadelmakarearbeten, ej specificerade.
Skomakarearbeten, af annat ämne än siden.
40 till 60 öre skålpundet, såsom de Franske komissarierne fordrat, i stället för 75 öre, som de Svenske föreslagit, — äfvensom å dem, som inbegripas under rubriken »andra slag», nemligen från 1 Rdr 25 öre till erbjudna och antagna 40 öre skålpundet, — och hvilka afgifter betydligt öfverstiga de motsvarande i tariffen för Tyska Tullföreningstraktaten, som såväl för skomakare- som för sadelmakare-arbeten bestämmer tullsatserna å de under hvardera upptagna begge första rubrikerna till 23, och för »andra slag» endast till 9 öre skålpundet.
Läderarbe-
I likhet med hvad förut i jemförliga fall blifvit tillstyrkt, hemställa ten’'c} komiterade, att den nu för ej specificerade Låderarbeten med 50 procent ^Decince- y t * rade. utöfver tullen för lädret, hvaraf arbetet hufvudsakligen består, utgående tillläggsafgift må bestämmas, icke såsom föreslaget och antaget är, till 10, utan till 20 procent.
Af Porslin utgör s. k.
Sten- eller fayans, hvarmed förstås oäkta pors lin, föremål för en temligen betydlig tillverkning vid två i grannskapet af hufvudstaden belägna fabriker, af hvilkas ägare, äfvensom från åtskilliga handlande, komiterade inhemtat nödiga ansedda upplysningar för bedömande af lämpliga tullsatser å såväl dessa som de äkta slagen porslin.
Dervid har blifvit uppgifvet, att, ehuru hvarken arbetslönerna eller de egentliga råämnena ställa sig nämnvärdt dyrare för den Svenska än för den främmande tillverkningen, öfriga omkostnader likväl icke medgåfve den färdiga varans afyttrande till ett med den utländska jemförligt pris, beroende dels på dyrare och längre förlag härstädes, och dels derpå att brännmaterialet, som i utlandet, hvarest fabrikerna allmänligen skola blifvit anlagda i närheten af stenkolsgrufvor, erhålles för ytterst ringa kostnad, här belastade va ruvärdet med ända till 15 procent.
Medgifvande, att dessa omständigheter, särdeles den sistnämnda, måste verka till fördyrande af den Svenska tillverkningen, och hvars lämplighet för landet derföre torde kunna med skäl ifrågasättas, bör dock denna fabrikation framför de flesta andra ega ett kraftigt skydd uti den i följd af varans bräckliga och skrymmande beskaffenhet höga transportkostnaden.
— Enligt uppgifter från ett Svenskt handelshus, som mycket sysselsätter sig med porslinshandeln, skola nemligen omkostnaderna för införseln från Englands fabriker till Göteborg, tullafgiften oberäknad, öfverhufvud uppgå till närmare 50 procent af det oäkta tryckta porslinets värde; men hvitt oäkta porslin under längre tid icke varit föremål för import.
Af två andra handlande har den ena uppgifvit dessa omkostnader för olika specificerade slag, måladt porslin till 15'/,., 17 och 32 procent, samt den andre i allmänhet till 30 ä 40 procent af inköpspriset; hvilka sistnämnde 2:ne uppgifter likväl endast omfatta de dyrbarare, till andra slag, än tallrickar, lxänförliga 41 pjeser; hvaraf den betydliga skiljaktigheten i beräkningarne förklaras.
— Då dessutom sjelfva tullafgifterna äro särdeles höga, enligt meddelanden från omförmälda handlande, icke understigande 22 å 23 men uppgående ända till 50 å 63 procent å tallrickar samt för andra pjeser lägst 23 men i allmänhet omkring 40 procent samt stundom upgående till 55 procent af varuvärdet, gifves det icke något tvifvel derom, att icke dessa med innevarande år något nedsatta tullsatser kunna och böra ytterligare förmildras.
De Svenske fullmäktige hafva i sådant afseende föreslagit, å hvitt eller enfärgadt men omåladt fayans, nedsättning för »tallrickar» från 4 till 3 och å «andra pjeser» från 8 till 6 öre, men hvilken sistnämnde tullsats man å Frankrikes sida icke velat medgifva till högre belopp än 5 öre pr skålpund; och är vidare, å de målade eller tryckta, nedsättning erbjuden från 8 till 6 öre å (tallrickar» samt från 15 till 10 öre skålpundet å »andra pjeser», men å hvilken sednare rubrik de Franske fullmäktige icke velat bevilja mer än 8 öres tull.
De sålunda för begge slagen tallrickar ömsesidigt antagna tullsatserna finna komiterade sig desto hellre böra tillstyrka till antagande utan någon öfvergång, som Svenska porslinsfabrikanterna sjelfva inför komiterade förklarat sig i afseende å denna del af tillverkningen icke befara någon menlig täflan.
Att någon verklig fara vore förenad med omedelbar tillämpning äfven af de från Frankrikes sida äskade tullnedsättningar för andra pjeser hafva komiterade svårt att föreställa sig, oaktadt de betänkligheter, Svenska fabrikanterna i sådant hänseende inför komiterade framställt.
Men då de ifrågavarande tullsatserna vid sista riksdag undergingo icke oväsendtlig förändring, hvilken först innevarande år vunnit tillämpning, och frågan om det oäkta porslinet antagligen icke är af något större intresse för Frankrike; hvaremot för den Svenska fabrikanten må vara af mera vigt att vid denna, såsom i afseende å andra tillverkningar redan blifvit tillstyrkt, endast småningom få ingå i allvarligare täflan med den utländska, hemställa komiterade, om icke, såsom en passande medelväg emellan gällande tulltaxas bestämmelser och de respektive underhandlarnes framställningar, tullsatserna för »andra pjeser» oäkta porslin borde nedgå ä hvitt eller enfärgadt är 1865 till 7, år 1866 till 6 och år 1868 till 5 öre, samt å måladt eller tryckt år 1865 till 12, år 1866 till 10 och år 1868 till yrkade 8 öre skålpundet.
Beträffande äkta porslin, så angifva de olika förteckingarne öfver Svenska och Norska vid traktatsförhandlingarne ifrågakomne artiklar, att de tullnedsättningar, Svenske och Norske underhandlarne föreslagit från 20 till 6 42 Glasar beten.
10 öre för hvitt samt från 40 till 20 öre för måladt eller förgyldt äkta porslin, väl skulle blifvit, hvad Norge vidkom, antagne af Frankrikes fullmäktige ; men att dessa deremot skulle å sistnämnda slag fordrat en ytterligare nedsättning till 15 öre i Sverige.
Under antagande att denna skiljaktighet härrört af något missförstånd, samt vid erinran derom förfaller, gå komiterade att yttra sig öfver tullnedsättningarne, sådane de här först omförmälas.
Då äkta porslin icke kan anses utgöra föremål för någon nämnvärd inhemsk tillverkning, kan icke heller ur sådan synpunkt någon betänklighet möta de ifrågasatta tullnedsättningax-ne.
I följd af det äkta porslinets högre värde, uppgår transportkostnaden väl icke till så hög procent, som här ofvan för det oäkta porslinet blifvit omförmäld; men den beräknas likväl utgöra från 17 till 25 procent.
Deremot uppgå de nu gällande tullsatserna, i anseende till det äkta porslinets stora tyngd, från 22 ända till 137 procent af varuvärdet samt synas i medeltal kunna antagas till omkring 40 procent.
Fullt befogad måste följaktligen Frankrikes fordran på tullafgifternas nedsättning till hälften af nu varande beloppen erkännas vara.
Visserligen angifva beräkningarne en häraf härflytande icke obetydlig minskning i statsinkomsten, ehuru det måste vara uppenbart, att tullförlusten å en hittills så öfverdrifvet beskattad artikel snart skall genom ökad införsel ersättas.
Men i hvad fall som helst utgör den ifrågavarande artikeln en af de få, hvilka, af stor betydelse för Frankrikes industri men af alls ingen för den Svenska, företrädesvis synas kunna och böra från Sveriges sida behandlas med en liberalitet, som ådagalägger beredvillighet att gå Frankrikes önskningar till mötes och må kunna åberopas i andra fall, der grundade skäl äro för handen att iakttaga större återhållsamhet.