Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Sänkning af sjöarne Flaten, Welen och Kläggen uti Östmarks och Fryksände socknar af Fryksdals öfre tingslag, för odling af 500 tunnland ängs- och kärrjord af god beskaffenhet samt af 100 tunnland bättre och sämre mossjord, till utförande af hvilket företag statsbidrag blifvit 1852 med 5,333 R.-dr 16 sk.
Banko i nåder beviljadt.
Sänkning af sjöarna Vadjungen och Björkängen samt rensning af elfven Rinnan i Nordmarks härad, i ändamål att odla vattendränkt mark, hvartill Eders Kongl. Maj:t år 1855 i nåder beviljat understöd af statsmedel, att utgå med 14,000 R:dr B:ko, deraf 11,200 R:dr såsom lån och 2,800 såsom anslag utan återbetalningsskyIdighet.
Ett odlingsföretag af omkring 100 tunnlands rymd å hemmanet Gräshöjden uti Brattfors socken af Färnebo‘härad.
Odlingar till 103 tunnlands vidd å hemmanen lydande under Mölnbacka bruk i Nedra Ulleruds socken af Kihls härad.
Aftappning af Backsjön i Lungsunds socken af Fernebo härad, hvarigenom vid pass 240 tunnland till odling tjenlig jord lärer vinnas.
Vallanläggning vid Byelfs vattendrag af 2,000 alnars längd å Seffle och Krokstad egendomar i By socken af Näs härad, för att från öfversvämning afstänga och odla 70 tunnland förut dels vattendränkt, dels vattensjuk mark.
Odling af 70 tunnland stenbunden mark å Wästbro egendom i sistnämnde socken och härad.
Aftappning af en kärn, Getkärn kallad, å Getnäs hemmans område i Sunne socken och Frykdals härads nedre tingslag, till vinnande af 150 tunnland åker och äng.
Dessa sistnämnde sex arbeten äro, likasom ett stort antal mindre odlingar, utan statsbidrag företagne.
I anseende till de skador, som jordägare vid sjön Wenern lida af dess periodiska öfversvämningar, har redan 1820 undersökning, på allmän bekostnad, ägt rum, i ändamål att utreda om åtgärder kunde vidtagas till reglerande af sjöns vattenhöjd; men utan att det förslag, som dertill då skall blifvit upprättadt, kommit till utförande.
Under den 7 December 1852 har Eders Kongl. Majit, uppå underdånig hemställan af Dess Befallningshafvande i Skaraborgs
Län, täckts i nåder anslå en summa af 5,000 R:dr B:ko till förnyad undersökning i berörde afseende, med vilkor likväl att den derutöfver för undersökningen erforderliga kostnad tillskjutes af dem, som för frågans utredande kunna vara intresserade; Och vid sammanträde här å Landskansliet den 22 Mars 1853 hafva jordägare vid Wenerns stränder inom Wermland genom sockneombud förklarat sig viliige att med strandägare inom Skaraborgs och Elfsborgs
Län deltaga i omförmälde kostnad samt utsett deputerade för att gemensamt med dem, hvilka inom de nyssnämnde begge
Länen kunde dertill väljas, öfverlägga och besluta i allt som rörde undersökningens tillväga^ bringande.
Huruledes eller i hvad mån den sedermera fortskridit är väl icke Eders Kongl. Majits Befallningshafvande bekant, men emellertid har det inträffat, att Wenerns vattenstånd åren 1854 och 1855 betydligen fallit, och vid vissa tider deraf varit lägre än hvad man åtminstone på femtio år erfarit, hvilket försvårat segelfarten på sjön, enär det haft till följd att mångfaldige grund för tio till åtta fots djupgående fartyg uppstått i trakter af denna sjö, der sådana fartyg förut obehindrade framgått.
För att förekomma öfversvämningar af Wenern erfordras utan tvifvel, att vattnet får ett hastigare aflopp än hvad det hitintills haft, i den inån sjön stiger, eller åtminstone så snart den hunnit till en viss höjd; men skulle nu en sådan aftappning kunna medföra, att Wenerns valten under blifvande varma och torra somrar faller ännu mer, till en vida lägre ståndpunkt, än hvad man tillförene erfarit, så torde noga böra utredas om ej de hinder och olägenheter, som af ett slikt förhållande tid efter annan kumma uppkomma för segelfarten på Wenern, Götha kanal och Trollhätte kanal, samt å de flere i nämnde sjö fällande större vattendragen, på hvilken sjö, kanaler och vatten årligen fraktas varor förmänga millioners värde, kunna vålla större förluster än dem, hvilka Wenerns periodiska öfversvämningar förorsaka. § 2.
Enligt längderna öfver den skattskrifning, som ägde rum under de sista månaderna af 1855, utgjorde då folkmängden i Länet med Städerna 220,408 personer, nemligen:
Skattskyldige af mankön 59,342 Dito af qvinkön 01,241 120 583.
Befriade af mankön 48,669 Dito af qvinkön 51,156 99,825 Summa 220,408 och af dessa voro 213,231 invånare på landet samt 7,177 i städerne.
— Anmärkas bör dock, att Länets folkmängd är tvifvelsutan större än hvad skattskrifningslängderne sålunda visa. emedan allmogens uppgifter till mantals- och skattskrifningen ofta äro ofullständige hvad angår minderåriga barn och andra skattfrie personer.
År 1850 uppgick folknummern i Länet till 209,979, och har den således under de sista fem åren blifvit ökad med 10,429 personer.
Af kolerafarsoten hemsöktes 1853 års höst städerna Carlstad och Christinehamn samt åtskilliga orter i närheten af dessa städer och af sjön Wenern, samt 1855 års höst några gårdar i Kihls, Grums och Wisnums härader, och under åren 1854 och 1855 var rödsot tidtals gängse uti Länets norra del; men ehuru på åtskilliga ställen icke få aflidit i dessa sjukdomar, af hvilka rödsoten visat sig ganska elakartad, hafva de, såsom mindre spridda, likväl icke i någon märkbar mån motverkat folkmängdens tillväxt.
Ett mera hämmande inflytande derpå hade otvifvelaktigt det missöde, som 1851 drabbade en vidsträckt del af Länet, dess norra socknar, då grödan derstädes dels betydligt skadades, dels förstördes af regn och frost.
Genom det att de tvänne föregående årens skördar varit svaga hade redan många af dessa socknars mindre bemedlade invånare råkat i fattigdom, och efter 1851 års missväxt yppade sig der ock irjycken 6 nöd.
Till densammas aftyelpande täcktes Eders Kongl. Maj:t, uppå Dess Befallningshafvandes underdåniga hemställan, i nåder anvisa under den 17 December 1851 och den 3 Mars 1852 dels uti tvänne särskilde poster tillsammans 28,000
R:dr, att utlemnas i räntefria lån tili Östmarks, Lekvattnets, Fryksände och Hvitsands församlingar i Fryksdals öfre tingslag, Gräsmarks församling i Fryksdals nedra tingslag, Bogens och Gunnarskogs församlingar i Jösse härad, samt Ny, Dahlby och Södra Finnskoga församlingar i Elfdals öfre tingslag, med återbetalning å vissa tider under åren 1853, 1854 och 1855 med en tredjedel hvardera året, dels ock 3,500 R;dr B:ko att utan återbetalningsskyldighet användas till understöd åt behöfvande inom Östmarks och Lekvattnets, Ny, Dahlby, Södra Finnskoga och Gunnarskogs församlingar, dock företrädesvis genom att bereda dem sysselsättning och arbetsförtjenst.
Den framställning, som Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i allmänna tidningarne gjorde om det bedröfliga tillståndet inom förenämnde socknar, hade äfven till följd, att välgörenheten skyndade de nödlidande till hjelp med rika gåfvor, och inflöto sådane i slutet af 1851 och under 1852 till det betydliga beloppet i penningar af 83,642 R:dr 47 sk. 9 r.-st.
De nödlidandes undsättning skedde väl i viss mån, der så nödigt var, med direkta gåfvor, men för det mesta genom att gifva dem arbete vid jordbruket och i slöjder, hvarmedelst de kunde vinna uppehället.
Ar 1851 organiserades uti Fryksdals öfre tingslag en arbetsinrättning, i ändamål att bereda arbete i hemorten åt obemedlade, som icke kunde eller bemödade sig om att sjelfve förskaffa sig det, och att såmedelst förekomma det tiggeri, hvarmed en betydlig del af tingslagets befolkning besvärade både denna och andra provinser.
Till denna inrättning, för hvilken stadgar blifvit qppgjorde samt af Länets Hushållnings-sällskap granskade och antagne, hade Länets invånare sammanskjutit 2,760
R:dr, och af det öfverskott, som uppkom å förenämnde gåfvomedel, sedan tillräckliga belopp deraf för de behöfvandes undsättning under året blifvit till församlingarne utbetalde, anslogos
Sju tusen två hundra trettiotre R:dr 16 sk.
Banko, för att åt inrättningen gifva nödig utsträckning och varaktighet.
Genom den omsorg man inom församlingarne, vid de behöfvandes undsättning sistnämnde år, hade att bereda dem arbetsförtjenst och genom den omförmälde arbetsinrättningens seder mera fortgående verksamhet hafva säkerligen icke få fattige och vid tiggeri vande blifvit derifrån afhållne och till arbetsamhet förde; men antagas får dock, att ännu mer än dessa anstalter hafva skördarnes dels medelmåttiga och dels bättre beskaffenhet inom Länets norra orter under de fyra sista åren samt en större och mera lönande arbetstillgång verkat att de stora tiggarehopar, som från dessa orter ofta öfversvämmade landet, efter hand, sedan 1852 försvunnit och att tiggare derifrån äro numera annorstädes i provinsen temligen sällsynta.
Då arbetsfolk de sednare åren behöfdes och söktes till många både allmänna och enskilda arbetsföretag i liera delar af riket och i Norrige samt betalades med 50 till 150 procent högre dagsverkspenning än här i Länet, var det naturligt att från Wermland, af hvars arbetsklass många voro vana att utom provinsen med arbete skaffa sig bidrag till bergningen, större mas - 7 sor arbetare än någonsin tillförene skulle utvandra och göra sig tillgodo den högre förtjensten på andra orter.
Klagan förspordes ock förlidet år öfver dessa utvandringar och öfver brist på arbetare vid jordbruket.
Man kunde förut emot en dagspenning af 32 till 36 skillingar Iliksgäldssedlar, understundom till och med för mindre, när och hvar som helst få flere arbetare för dagen, men förändring häri hade timat; — i stället för det att legoarbetare nästan dagligen sökte arbete, der sådant förmodades vara qtt tillgå, måste man i tid efterhöra och betinga dem.
— Af förenämnde orsak var tillgången på arbetsfolk inom Länet mindre de begge sista åren, än hvad man tillförene erfarit, men någon sådan brist derpå, som kunnat menligt inverka på provinsens näringar, har veterligen icke någorstädes visat sig; och arbetslönens stegring förlidet år till En R:dr ä En R.-dr 12 sk.
Riksgäldssedlar för mansdagsverke får anses såsom nödvändig följd deraf, att alla Iefnadsförnödenheter då stigit i högt penningevärde.
— Emellertid har arbetsklassens ekonomiska tillstånd genom mera jemn och lönande arbetsförtjenst blifvit utan tvifvel förbättradt.
Allmogen är foglig til lynnet samt arbetsam och iakttager, med få undantag, stor sparsamhet i lefnaden, hvarföre ock ett talrikt antal hushåll kunna berga sig på mycket små hemmanslotter.
Under de sednare fyra åren äro få gröfre brott begångna inom provinsen och tjufnadsförbrytelser hafva de sista tvänne åren förekommit till vida mindre antal än förut, hvilket väl må anses vittna om stigande välmåga och sedlighet hos den arbetande och tjenande delen af befolkningen; men ehuru kändt är, att konsumtionen af bränvin i Länet minskats betydligt sistberörde år, i anseende till varans dyrhet, kan det likväl icke påstås att dryckenskapslasten i samma mån aftagit; ty när den mera sällsynta drycken åtkommits, hafva måttlighetens gränsor vid förtäringen ofta blifvit öfverskridne. § 3- Näringar.
Åkerbruk.
Det cirkulationsbruk af rent träde, höstråg, tre års gräsvall samt två till fyra års hafra, hvilket i underdåniga berättelserna af 1849 och 1851 blifvit omnämndt, såsom å största delen af den Wermländska odlade jorden användt, är fortfarande det rådande, endast med undantag af de nordligaste delarne, der dels en inskränkt areal, dels bruket hos den der boende Finnallmogen, har åstadkommit ett uteslutande begagnande af hafra och kornsäde på den mer än vanligt starkt gödslade jorden.
Såsom det förestående visar, utgöra väl ännu råg och hafra provinsens hufvudsäden, men hvete, som för trettio år sedan blott hos några få possessionater odlades och i allmänhet ansågs mindre passande för Wermlands åkerjord, har vunnit mera insteg under de sednare åren; 8 och i provinsens sydligare delar har odlingen deraf betydligt tilltagit, med i allmänhet goda resultater.
Detta sädesslags odling synes innebära ett bevis på en närmare kännedom om den Wermländska jordens produktionsförmåga än den man förr ägt, och torde äfven vittna derom, att man tillagt hvetet större fordringar på en bördig jord, än detsamma verkligen äger.
Det är visserligen sannt att Wermlands jord kan egentligen sägas bestå af tvänne hufvudslag, nemligen lerjord, sällan styf, och sandjord; meh dessa äro ofta blandade med en större mängd humus, som gör dem båda ganska fruktbärande när de erhålla en passande och omsorgsfull skötsel.
Afkastningen af hvetet har någon gång varit högre, men torde allmännast kunna, under vanliga vegetationsforhållanden, antagas till åttonde, hvaremot rågen under samma förhållande gifver tionde kornet.
Något vårhvete, korn, ärter och vicker odlas väl äfven, men i mindre qvantiteter och hos allmogen ofta alldeles icke.
Hos possessionaten^ tilltager bruket af dessa sädesslag, särdeles af de bättre kornslagen, men i afseende på trindsädet begränsar mycket jordmånens beskaffenhet dess användande.
I de norra delarne af Länet begagnas af allmogen blandade säden af dels korn och hafra, dels vår-råg och hafra, men dessa öka icke utsädesqvantiteten, utan intaga en del af den för hafra eljest begagnade jorden.
Då rofodling i större skala endast förekommer hos ett ringa antal possessionater och på de flesta ställen kan sägas utgöra ett experiment, enär man med denna växtkultur ännu ej blifvit rätt förtrolig, utgöra potäterna de enda allmänt och i större qvantiteter odlade jordfrukter, likväl utan att ingå i cirkulationsbruket.
De första åren af det här afhandlade qvinqvennium led denna växt ganska betydligt af torröta, men denna sjukdom har under de sednare åren minskats och slutligen endast sporadiskt förekommit.
Då det numera synes vara nästan afgjordt, att densamma har sin hufvudorsak i väderleksförhållanden, är den att anse såsom en oundviklighet, hvilken hvarken af nytt utsäde eller en konstig behandling kan hindras att vissa år utbreda sig.
Odlingen af potates, uppdragen af frön, har icke vunnit någon framgång och blott på ganska få ställen har man sökt införa några nya potatessorter.
Emedlertid kan man icke säga att de motgångar, som oalarne rönt genom torrötans härjningar, minskat potatesodlingen, utan torde med visshet kunna antagas att qvantiteten af utsädet är oförändradt, om ej ökadt.
Linodlingen är ganska inskränkt, emedan man tror sig sakna derför tjenlig jord.
Det är visserligen sannt att på mycket få ställen inom Länet förekomma större åkervidder af den beskaffenhet, att de vore för kultur af lin fullt tjenlige, men med den stora omvexling i jordmån, som här sig företer, torde nästan å hvarje egendom finnas ett mindre utrymme passande för odling af denna växt, hvilken nu alltför mycket försummas.
Fara är, att den beständigt sig ökande förbrukningen af bomull och bomullsväfnader omsider skall hos allmogen alldeles uttränga linet och dess produkter, hvilket obestridligen kommer att medföra ej allenast en förlust för landet, utan äfven beröfva den arbetande klassen den trefnad, som linets behandling såsom husslöjd medförer.
9 I afseende på åkerns brukningssätt måste tvänne omständigheter anmärkas, hvilka ofta, särdeles af allmogen, åsidosättas.
Den ena är djupare plöjning af åkerjorden och den andra en ändamålsenligare och fullkomlig afdikning.
Skälen för den förstnämnde af dessa åtgärder äro så nogsamt kände, att de icke behöfva upprepas, och äfven allmogen börjar nu inse desamma.
Skick lighet i plöjningsarbetet utbreder sig allt mer och mer, hvilket särdeles väl ådagalägges vid de täflingsplöjningar, som ej allenast genom Länets Hushållnings-sällskap blifvit föranstaltade, utan äfven numera inom nästan hvarje härad årligen äga rum.
Den vid dessa tillfällen tillstädeskom mande allmogen visar ett varmt intresse för åkerbruket och detsammas förkofran, och hos de täflande ser man ofta stor arbetsfärdighet.
Hvad åter afdikningen angår, så har väl hos flera, till och med många possessionater, täckdiken blifvit anlagda och man finner äfven detta exempel hafva varit verksamt hos allmogen.
Den kostnad, som är förenad med en fullständigare afdikning, är ett hufvudsäkligt hinder mot dessa arbetens allmännare införande.
Till ett bestämdt omdöme om något visst slags diken, såsom rördikens, risdikens, stendikens med fleres företräde, är man ännu ej kommen, utan användas de olika metoderne i mån af tillgångar på materialier och andra enskilda förhållanden.
Ett af den senare tidens starkaste medel att lyfta åkerbruket är användandet af guano; och detta gödningsämne har tilltagit i förbrukning högst betydligt.
Under loppet af fyra år kan man säga att kännedomen derom spridt sig med en förvånande hastighet, och år 1855 inkommo till Länets hamnar ej mindre än 21,222 LU af denna vara.
Ännu inskränker sig förbrukningen häraf till possessionater, men den börjar, äfven ej blifva främmande för allmogen.
Sedan det med possessionaten Fahlbäck ingångna kontraktet om Länets landtbruksskolas underhållande på Trefors upphört, flyttades sarnma läroverk till Gårdsjö egendom i Gillberga socken.
Undervisningen har derstädes oafbrutet blifvit meddelad åt tolf rättarelärlingar i de ämnen, hvilka äro föreskrifna i det af Eders Kongl. Majit fastställda nådiga reglemente för dylika skolor, och derjemte har föreståndaren lemnat undervisning åt ofta ett hälften så stort antal privata elever, synnerligast ur ståndspersons-klassen.
Förtroendet för denna läroanstalt och hågen för förvärfvande af de kunskaper, hvari undervisning der lemnäs, lia inom orten så tilltagit, att då nya elever skola antagas, är de sökandes antal ofta nära tre gånger större än de lediga platsernas och reqvisitionerne å rättare bland de afgående eleverne öfverstiga alltid de afgåendes antal.
Icke allenast genom de åt dessa sednare meddelade kunskaper gagnar denna skola direkte åkerbruket, den sprider äfven genom de mera rationella arbeten, som der utföras, talande bevis om dessas verkningar och är sålunda af stort gagn för trakten deromkring.
För de framsteg, eleverne gjort, redogöres vid årliga examina, hvilka öfvervaras ej blott af många possessionater, utan ock af allmogen, som under sednare tider börjat der insätta sina söner.
Länets Hushållnings-sällskap har fortfarit att med dess ägande hjelpmedel understödja Iandtbrukets utveckling.
Sålunda har sällskapet årligen föranstaltat täflingsplöjningar i särskilda delar Berättelse öfver Wermlands Län för åren 1851—1855. 2 10 af Länet, och hvarvid belöningar varit utdelade för skicklighet i nämnde arbete samt premier blifvit utgifne för så väl vackra husdjur som ändamålsenlig åkerbruksredskap.
Sällskapet har ock biträdt ortens landtmän med införskrifvande af bättre sädesslag och guano, men en dylik åtgärd för anskaffande af större partier klöfver- och timotejfrö har sällskapet ansett af behofvet icke vidare påkallad, sedan dessa fröslag numera förekomma af ganska god beskaffenhet i allmänna handeln.
Dels för att få lättare och säkrare kommunikation med ortens utinärktare landtbrukare, och dels för att erhålla ett medel att sprida kännedom om förbättringar i landtbruket och verka till deras införande, äro, genom sällskapets försorg, hushållsnämnder inrättade i de flesta af Länets härader, och det har redan visat sig att dessa institutioner gjort verkligt gagn på de ställen, der de varit af nitiska personer ledda.
Sällskapet har dessutom sökt att sprida kunskaper i åkerbruksvetenskapep genom meddelandet af passande skrifter i dessa ämnen.
Ingen gren af landthushållningen står på så låg ståndpunkt inom provinsen som boskapsskötseln, hvartill äfven bristen på stamholländeri inom orten betydligt bidragit.
Emedlertid har redan från längre tid tillbaka en race funnits inom orten, hvilken, bördig från Holland, numera uppnämnes efter den ort, hvarest den bibehållit sig temligen ren, nemligen herregården Katrineberg.
Denna ganska go.da mjölkko-race beSnnes på flera ställen, till verklig belåtenhet, väl bibehållen, och på Mölnbacka egendom i Kihls härad är en ladugård af 100 särdeles vackra kor af denna race.
Ayrshire- och korthornsracerne finnas hos flere possessionater införde, och man förordar olika dessa racer, efter de anspråk man har dels å mjölkdels å köttdjur.
På åtskillige andra ställen har man ock förskaffat sig tjurar af den förra racen, hvilken synes vara temligen eftersökt.
Af Tyroler-race har man haft några ladugårdar uppsatta, men öfvergifvit densamma, emedan korna voro alltför litet mjölkgifvande.
Den allmänna kreatursracen är småväxt och ej särdeles mjölk-, än mindre köttgifvande, men som den väl åtnöjer sig med ett svagt sommarbete och en ofta svagare stallutfodring, har den vunnit stort insteg inom orten och skall säkert länge här bibehålla sig.
Mejerier i större skala äro endast anlagde vid Ölmskog i Wäse härad och vid Asen under Mölnbacka i Kihls härad.
Då afsättningen af dessa mejeriers afkastning varit ganska rask och flere egendomar öro lämpliga för dylika anläggningar, torde sådane ytterligare tillkomma, särdeles om bättre tillgång än hitintills blifver på tjenliga personer för ladugårdarnes och mejeriernas ändamålsenliga skötsel.
Sedan det på Malma varande schäferi utaf Southdowns-race år 1851 blifvit förflyttadt till annan utom
Länet belägen ort, har här endast funnits ett annat af Dishleij- eller ny Leicesterrace, hvilket några år var stationeradt på Kroksta och flyttades derefter till Rosenborg i Näs härad.
Detta sistnämnde schäferi har bestått af 30 till 33 djur, deraf en springbagge och 11 ä 12 tackor.
Härifrån äro årligen afyttrade så många lamm, som man icke ansett nödiga för schäferiets underhållande, och racen är nu temligen spridd i södra delarne af Länet.
De torra beten här förekomma öppna ett godt tillfälle för en större fårafvel, men i anseende till provin - 11 sens vidsträckthet är ett stamschäferi här icke tillräckligt, enär detsamma ej kan sprida sina verkningar till de mera aflägsna trakterna.
Det vore derföre högst önskvärdt att ett eller flere sådane placerades i olika delar af Länet och försåges med olika fårslag till vinnande af full kännedom om det för orten mest passande.
Den år 1839 stiftade förening till hästkulturens befrämjande fortsätter med oförminskad kraft sina bemödanden för införandet af en bättre hästrace, och har under dessa år underhållit 6 till 10 hingstar, hvilka blifvit begagnade för omkring 200 ston årligen.
Genom svaga höskördar under flere af de förflutne fern åren och deraf följande svårighet att finna hingsthållare, var man 1855 nödsakad att inskränka hingstarnes antal till fyra stycken.
Af den summa, stor 400 R.-dr B:ko, som-Eders Kongl. Maj:t täcktes ställa till Hushållnings-sällskapets disposition, för att genom nyssnämnde förening användas till premier för utmärktare hästkreatur, hafva prisbelöningar blifvit utdelade för djur fallne efter föreningen tillhörande hingstar, och då dylika prisutdelningar numera årligen äga rum, skall utan tvifvel såväl intresset för hästafveln öka och sprida sig, som djurslaget ock blifva betydligt förbättradt.
På några ställen inom provinsen äro Percherons-hästar införda i afsigt att genom croisering med den Norrska hästen vinna en arbetshäst, som förenade båda dessa racernas utmärktare egenskaper.
Ännu fortfar
Norrige att förse Wermlands marknader med ett betydligt antal hästar, och detta skall sannolikt fortfara så länge en mindre rik fodertillgång hindrar uppfödandet af föl mångenstädes inom provinsen.
Såsom omförmäldt är i de föregående underdåniga berättelserne fäster man i allmänhet ännu föga uppmärksamhet vid skogens vård.
Denna anmärkning gäller i synnerhet bondeståndet, som på åtskilliga orter med verklig ifver ödelägger skogen.
För att vinna en, ofta ganska mager rågskörd och några års ännu magrare bete, svedjas oftast utan ali hänsyn til! ståndskogens och markens beskaffenhet, och följden blifver ock att den sednare beröfvas all växtlighet för ett halft sekel, då svedjandet ägt rum på stenbunden och oländig mark.
Den förmånliga afsättning de sednare åren af storvirke och sågblockar har ökat afbrukningen af dessa virkesslag, men den skadligaste af all skogsafverkning har varit den af sparrar eller unga, raka träd af den frodigaste växt, hvilka en tid funno afsättning till höga priser.
Under det allmogen sålunda med ilande fart söker till penningar realisera allt hvad skogen kan lemna, har en ny spekulation uppstått uti inköp af skogsegendomar och köpeskillingens sammanbringande genom försäljning af trädvaror.