Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Häraf följer tydeligen, att om en Boktryckare på Tryckningsorten ej utgifver och ej heller tillställer Hof-Canzlerens ombud en brottslig Skrift, eller om Tryckningsorten ej är uppgifven eller är falsk, i hvilka alla fall qvarstad på Tryckningsorten är omöjlig, kan samma Skrift, endast den på rätta Tryckningsorten hemlig hålles, obehindradt i hela riket kringspridas och försäljas, utan att på något ställe qvarstad enligt denna
Lag vore tilllåten.
Sjelfva brottet af Skriftens uraktlåtna inlemnande skulle på detta sätt tjena till skydd för dess utspridande och till ett värn emot Hof-Canzlerens lagliga, nödvändiga åtgärd att med qvarstad belägga densamma hvar den finnes, hvilket är en uppenbar orimlighet.
Till följe häraf får jag föreslå, att efter orden »med qvarstad belagd» må tilläggas: eller i det fall, att Skriften ej blifvit enligt 4 § 2 Mom. till Ilof-Canzler en eller dess Ombud inlemnade.
Skulle till öfverläggning upptagas, då 5 § till pröfning i nästa sammanträde förekomme. *) Sid. 73 här ofvan.
Bilaga Q till Mern.
N:o 3. 377 Bilaga Q till Meni.
Ständers Constitutions-Utskotts nedsatte Beredning öfver Tryckfrihetsmål den 18 Junii 1812.
Protocollet för den 17 dennes.
Beredningen företog till granskning det förslag till redaction af 5 § i Tryckfrihets-Lagen, hvilket sista Constitutions-Utskottet afgifvit, då ifrån början, till och med orden »insättande i häkte» pag.
58,*) skulle införas en ny redaction af följande innehåll: 5 §. l:o.
Lagligheten af Böckers och Skrifters innehåll skall hädanefter alltid prof vas af en Jury eller Nämnd, bestående af nio personer, hvilka, utan arfvode eller kostnadsersättning för denna befattning, sammanträda vid den Domstol, der brott emot denna Lag åtalas och der, genom förhör med Farterna, åklagarens af gifvande slutpåstående och den åtalades infordrade förklaring, ransakningen fullbordas bör. 2:o.
Derefter äga Parterna välja hvar sina fyra och Domstolen fern, tillsammans tretton i Staden eller orten derintill nära boende, för medborgerlig dygd välkände personer, af hvilka, sedan de efter Lag blifvit af Domstolen ojäfvige förklarade, en af vederparten och en af Domstolen nämnd person bör af hvardera Parten, utan anförde skäl, jäfvas. 3:o. Sedan Nämndens antal sålunda blifvit nedsatt till nio L,edamöter, skola de af Domstolen, så snart sig göra låter, till utsättande dag sammankallas, då de inför
Domstolen skola aflägga en så lydande ed:
Din godhet och förbarmande nåd mig evigt tillsluten, om jag döljer min öfvertygelse i detta mål.
Jag N. N. svär derföre vid Gud och Hans heliga Evangelium, att efter mitt bästa förstånd och samvete utlåtande i denna sak afgifva, och att clet, sorn under öfverläggningen yttras, skall af mig i obrottslig tystnad hållas. *) Sid.
70 här ofvan. 378 Riksdagen 1812. 4:o.
Jemte en hort och noga bestämd skriftelig sammanfattning af målets beskaffenhet och skick, bör Domaren dä för Nämnden framställa denna fråga:
Och må Nämnden, sedan Domstolens Ordförande och Ledamöter afträdt, icke åtskiljas innan minst två tredjedelar igenom med slutna sedlar anstäld omröstning förenat sig att med
Nej eller Ja besvara elen af Domaren framstälda fråga, huruvida den anklagade är brottslig eller ej.
L anledning deraf skall, efter inhemtad underrättelse om Nämndens åtgärd, Domstolen ofördröjligen för Parterna afkunna Utslag med tillägg, antingen af den bestraffning, hvartill den brottslige sig skyldig gjort, eller af den upprättelse, hvartill den oskyldigt anklagade kan berättigad anses. »Förbrytelser emot denna Lag» etc., såsom i Utskottets Betänkanden. »Finner Hof-Canzlern eller dess» etc., lika som föreslaget varit, med undantag att »Svea Hof-Rätt» förändras till: Hof-Rätten. »Under-Rätt äge ej» etc. till och med »får» förändras till: Sedan Nämndens utlåtande således blifvit inhemtadt, pröfve och afgöre Domaren saken och underställe sitt Utslag Hof-Rättens pröfning, på sätt 25 Gap. 5 § Rätteg ängs-Ralken bjuder. »Svea Hof-Rätt» förändras till: Hof-Rätten.
Hela Stycket, som börjas med: »Uti de mål» etc., utbytes emot:
Är åklagad Skrift efter åklagarens påstående af så brottslig beskaffenhet, att urbota bestraffning derå följa bör, och Skriftens Författare hörer till det Stånd, att, efter Lag och Författningar, han endast i IIof-Rätt för dylikt brott dömas kan, förvise då Under-Ratt, der namnsedeln blifvit öppnad, saken till HofRättens handläggning, hvarefter med densamma vidare förfares såsom denna Tryckfrihets-Lag föreskrifva'. »Kommer han ej» etc. till styckets slut, utgår. »Angripes uti af Trycket» etc. bibehålies hela Momentet, med uteslutande af orden »der tillmälet är af högre och hårdare beskaffenhet».
»I frågor om qvarstad» etc. bibehålles den föreslagna redactionen hela stycket igenom; men efter orden »med qvarstad belagd» tillägges: eller i det fall att Skriften Bilaga R till Mern.
N:o 3. 379 ej blifvit enligt 4 § 2 Mom. till Hof-Ganzleren eller dess Ombud inlemnad.
Stycket, som börjas: »Varder någon af Trycket» etc., bibehålles intill orden »I de fall då», hvilka, med den öfriga meningen, utgå.
De B derefter följande stycken bibehållas, men de 2 sista af den föreslagne redactionen skulle gå ut.
Herr Lagmannen Sandberg anförde:
Som jag, hvad inrättningen af en Jury beträffar, redan yttrat mina tankar i Borgare-Ståndets Pleno och ej kan gå derifrån, så har jag ej heller kunnat ingå i pröfning af de modificationer och stadganden, som af denna inrättning blifvit en följd; hvilket jag för min del önskar få i Protocollet antecknadt.
Beredningens öfrige Ledamöter, hvilka ej förenat sig med pluraliteten om inrättningen af en Jury, hade redan vid början af detta sammanträde yttrat lika tanka med hvad Herr Lagman Sandberg nu anfört.
Bilaga R till Mern.
Ständers Gonstitutions-Utskotts nedsatte Beredning öfver Tryckfrihetsmål den 19 Junii 1812.
Protocollet för den 18 dennes och 5 § af Tryckfrihets-Lagen, som der blifvit i förändrad lydelse införd.
Herr Biskoppen Tingstadius uppläste följande: Till Protocollet den 19 Junii 1812.
Med det vilkoret, att appell eger rum ifrån Nämndens utslag i brottmål emot Tryckfriheten till Hof-Rättcrna, finner jag den uti Högl.
Utskotts-Afdelningens rodaction af 1810 års förslag nu organiserade Nämnd antaglig.
Grunden för vilkoret stödjer sig derpå, att Nämnden skulle i annat fall ega större magt än Högsta Domstolen.
_ Endast återstår för mig det tvifiet, om, förutan de redan tillförordnade Domstolarna, en Nämnd i ofvannämnda mål mer än i andra brottmål är behöflig. 380 Riksdagen 1812.
Enär Domare med kunskap och moralisk känsla utrustade förutsättas, tillika med den dem åliggande ansvarighetspligt för deras göromål, är, efter min tanka, den Rättegångsordning både kortast och säkrast, att alla till målet, i brott emot Tryckfriheten, hörande Handlingar, ehvad Underrätt deruti domer eller icke dömer, af denna Rätt underställnings vis insändas till Kongl. Hof-Rätten; att Hof-Rätten, der så godt synes, inhemtar den inrättade Tryckfrihets-Committéens utlåtande öfver målet, innan dom deruti fälles; och att detsamma till Högsta Domstolens slutliga pröfning hänskjutes, der så äskas.
Herr Biskoppen Doctor Faxe anförde skriftligen:
För min del kan jag ej tillstyrka antagande af den föreslagne Nämnd till afgörande af Tryckfrihetsfrågor.
Den är i min öfvertygelse ej förenlig med grunderne för Svenska Rättegångsordningen och betager Konungen den domsrätt, som både Grundlag och Allmän Lag Konungen tillerkänna.
På flera orter i Riket torde den icke heller vara verkställbar och dessutom nu mera mindre nödig, sedan de brott, som 3 § uppräknar, blifvit mera bestämda genom uteslutande af de förr tillagde epitheter, hvilka för Domare mera invecklade än utredde begreppen om brottens beskaffenhet.
Då Domare äro i början af 3 § ålagde att fästa uppmärksamheten mera på åsyftningen af en Skrift än på framställningssättet, anser jag det icke för Domare vara svårare, än för en Nämnd, att äfven i tvetydiga fall kunna tillämpa Lagen.
Herr Lagmannen Sandberg uppläste:
Jag förenar mig till alla delar uti Högloft.
Beredningens förslag till ändring och tillägg uti TryckfrihetsLagen, utom hvad angår 5 §, och den delen deraf, som angår, att pröfningen af brott emot denne Lag måtte ankomma icke på Allmänna Domstolarne utan af en Jury eller Nämnd.
Jag åberopar mig i denne omständighet mitt till Vällofl. Borgare-Ståndets Protocoll den 9 i denna månad afgifne yttrande, och får dervid endast tillägga, att jag, lika med Herr Biskop Faxe, anser föreskriften om en Nämnds utseende i en del af landsorterne icke alltid vara verkställbar, i de fleste fall onödig och öfverflödig, och, hvad det föreslagne omröstningssättet angår, att nemi. intet beslut kan fattas med mindre Bilaga R till Mern.
N:o .3. 381 2/3:delar af Ledamöterne sig derom förena, så afvikande ifrån vår Svenska Rättegångsordning och den säkerhet, som deri ligger parter förvarad, att beslutet afgöres genom fleste rösterne, så att jag derutinnan måtte förblifva vid min förut yttrade särskilta mening.
Jag får härvid blott åberopa, hvad jag tillförene haft äran nämna, det min enskildta mening är, att då brott emot Tryckfrihets-Lagen äro af den obestämda och mångtydiga beskaffenhet, att Domarens vid Lagens bokstaf bundne åtgärd sällan kan uppfylla sitt ändamål vid deras pröfning, så borde de af en Jury behandlas, hvilken med mera skyndsamhet, säkerhet och fullkomlighet kan bedömma dem, än det står i en vanlig
Domares magt, ehuru upplyst han må vara.
Herr Öfver-Intendenten Edélcrants erinrade om det af Herr Grefve Löwenhjelm, i dess från Höglofl.
Ridderskapet och Adeln remitterade Memorial om Tryckfriheten, gjorde förslag att, då den åklagade Skriften innehåller sådan beskyllning, som hör under Lagens åtgärd, anses Författaren alltid såsom smädare, antingen han styrker sin beskyllning eller ej, så framt han ej, före Skriftens publicerande, gjort målet vid vederbörlig
Domstol anhängigt, såsom Lagen är i England; och hemstälde Herr Öfver-Intendenten, om icke denna fråga kunde förtjena att komma under öfverläggning, innan Beredningens arbete öfverlemnades till Utskottets Plenum.
Det kan väl vara möjligt, att Engelska Lagen stadgar sådant för särskildta händelser, men ej kan det vara gällande i allmänhet.
Vi se ju der i alla oppositionsblad, huru Ministrarne dagligen tadlas, och det helt visst utan iakttagande af ofvannämnde vilkor.
Jag tror äfven, att dess förutsättande i vårt land skulle föranleda dertill, att skälig klagan alltför ofta återhölles.
Herr Biskop Faxe förenade sig med Öfver-Intendenten Edelcrantz och önskade, att de återstående anmärkningar, så väl ifrån Preste-Ståndet samfält som särskilde Riksdagsmäns, hvilka ännu icke af Utskottet blifvit upptagne, måtte framdeles komma under öfverläggning. 382 Riksdagen 1812.
Bilaga S till Mern.
Ständers (Jonstitutions-Utskott den 19 Junii 1812.
Sedan Herr Grefven och Ordföranden tillkännagifvit, att Utskottet sammanträdt i ändamål att granska de förändringar i Tryckfrihets-Lagen, sorn med anledning al Kongl. Majt:s vid denna Riksdag aflåtne Nådiga Proposition rörande Tryckfriheten samt de uti de respect.
Riks-Stånden gjorde anmärkningar af Utskottets första afdelning blifvit sammanfattade, blef nu den föreslagne nya redactionen af Tryckfrihets-Lagen uppläst.
Beträffande Ingressen anmälte Herr Grefven och Ordföranden, att Beredningen väl tillstyrkt tillägg efter »lagda» af orden: af Lagen, men att äfven Ledamöter i Beredningen ansett orden: af Tryckfrihets-Lagen, böra för mera tydlighet i stället införas.
Herr Assessoren Arosenius ansåg tillägget: af Tryckfrihets, icke behöfvas, hvaremot Herr Borgmästaren Egge och flere af Ledamöterne yttrade, att ett sådant tillägg borde äga rum.
Uppå derom framstäld proposition blef det föreslagna tillägget: af Tryckfrihets-Lagen etc., gillad t, och skulle vidare den förändring iakttagas uti Ingressen, att i stället för den »tilltalades» sättes den oskyldiges. 1, 2 och 3 Mom. i 1 § blefvo på sätt Beredningen tillstyrkt gillade.
Rörande 4 Morn., hvilket af Beredningen blifvit föreslaget komma att inflyttas emellan B och 4 Mom. i Tryckfrihets-Lagen, yttrade Herr Biskoppen Doctor Tingstadius, att ordalydelsen uti Konungens Nådiga Proposition enligt Herr Biskoppens mening borde i detta ämne följas.
Herr Lagmannen Sandberg ansåg ordet förut böra tilläggas emellan orden »anmäle sig» och »jemte».
Utskottet godkände uppå framstäld proposition den föreslagne redactionen.
5 Mom. blef till alla delar gilladt.
Nio 3. 383 6 Mom.
Herr Doctor Falk ansåg det vara emot all Lagesprit stridande, att de personer, som enligt detta Mom. böra bestyrka rigtigheten af Författarens uppgifter, kunna blifva Borgesmän och stånda Författare-ansvar, då de endast böra anses såsom vittnen, hvarmed Herr Professoren Doctor Wijkman sig förenade.
Herr Ofver-Intendenten Rdélcrantz ansåg för sin del ändamålet med detta af förra Constitutions-Utskottet föreslagna tillägg hafva varit att erhålla en slags moralisk borgen för den okände Författarens Caracter och medborgerliga frägd och en större trygghet för allmänheten emot anonymitetens möjeliga missbruk.
Herr Lagmannen Sandberg och Herr Borgmästaren Norström förenade sig med Herr Öfver-Intendenten.
Redactionen blef uppå af Herr Ordföranden framstäld proposition gillad, äfvensom 7 Mom.
\ id 8 Mom. yttrade Herr Professoren Doctor Wijkman, att han ansåg namnsedeln ej annorlunda än efter Domarens föregångne Utslag böra öppnas; att sådant Utslag genast vid Målets första företagande kunde lemnäs och derefter verkställas, hvarigenom samma ändamål utan tidsutdrägt vunnes, men Lag-esprit mera vore bibehållen.
Icke kunde heller detta som preliminairt Utslag i saken anses, emedan annat vore Utslag om Partens framkallande, annat Utslag i sjelfva Hufvudsaken. 9 Mom. blef på sätt Beredningen föreslagit samt 10 och 11 Mom. oförändrade, såsom i Tryckfrihets-Laaen, bibehållna.
Vid redactionen af 12 Mom. var intet att erinra. 2 §, 1 Mom. gillades.
Herr Biskoppen Doctor Faxe ansåg de häri förekommande orden »smädlig» och »skändlig» öfverflödiga, hvarmed Herr Borgmästaren Egge sig förenade.
Efter framstäld proposition blefvo 2 och 3 Mom. i enlighet med den föreslagne redactionen gillade.
Vid 2 punkten i 4 Mom. gjorde Herr Envoyén Baron Adlerberg den anmärkning att i stället för orden »100 R:dr eller mera, efter brottets beskaffenhet», borde något bestämdt utsättas.
Herr Grefven och Ordföranden upplyste, att detta ej heller undfallit Beredningens uppmärksamhet, men att det föreslagna stadgandet vore i afsigt att kunna olika 384 Riksdagen 1812. bestraffa de särskildta grader af brottslighet, som enligt detta Mom. kunde äga rum, eller åtskilja det kitsliga från det öfverlagda förrädiska uppsåtet. 4 punkten blef enligt med Beredningens förslag, utan förändring, såsom i Tryckfrihets-Lagen bibehållen.
Herr Envoyén Baron Adlerberg anhöll att få i Protocollet införd sin mening vara, att då en förbrytare enligt 4:de punkten 2 § 4 Mom. i Tryckfrihets-Lagen ej straffas vidare än med 50 R:drs böter, kunde möjligen hända, att någon illa sinnad gjorde sig till förbrytare, utan att derföre lida något, derest han hölles skadeslös af någon autoritet eller enskild, som sålunda nyttjade honom till medel för en elak afsigt; till förekommande hvaraf Herr Baron ansåg något kroppsstraff i dylikt fall böra förbrytaren åläggas.
Vid 5, 6, 7, 8 och 9 punkterne i 2 § samt 3 § 1, 2, B, 4, 5, 6 och 7 punkterne var intet att erinra.
Herr Borgmästaren Norström ansåg för sin del smädliga och förgripliga omdömen och yttranden emot alla Nationer eller Stater vara brottsliga och skadliga, äfven om det vore emot en Stat med hvilken Riket vore i uppenbart krig, hvarföre Herr Borgmästaren förmente att Tryckfrihets-Lagen ej borde gifva anledning till något undantag i detta fall.
Herr Grefven och Ordföranden trodde, att i nuvarande redaction någon ändring icke borde göras, emedan det möjligen kunde inträffa förhållanden, då ett yttrande, som emot en med Riket i fredligt förhållande varande Stat vore anstötligt, kunde emot en Magt hvarmed Riket vore i uppenbart krig antaga en förändrad beskaffenhet, och voro följderne äfven olika, då en sådan förgriplig
Skrift i sednare fället ej kunde göra den skada, som varit Lagstiftarens föremål att afvända.
Herr Grefven och Ordföranden uppläste i anledning af nu i fråga varande Mom. en från Stats-Ministern för Utrikes-Ärenderne till Herr Grefven och Ordföranden aflåten Skrifvelse, hvilken redan i Första Afdelningen blifvit uppläst och härjemte finnes bifogad:
Örebro den 13 Junii 1812.
Det är Herr Grefven utan tvifvel bekant, att en förleden höst uti en politisk journal tryckt afhandling Bilaga S till Mern.
385 angående sättet att återförena Finland med Sverige, väckt Ryske Regeringens uppmärksamhet, och att, sedan Tryckfrihets-Committén förklarat det författaren borde till ansvar ställas, densamme, som befans vara Canzlisten Regnér, blifvit dömd till 3:ne års fängelse å fästning.
Den 14 Mars innevarande år infördes uti Wexiöbladet en dylik afhandling, syftande på Norriges läggande under Svenska Kronan.
Danske Chargé däftäires Herr Grefve Baudissin inlämnade till mig en note den 26 samma månad för att begära näpst uppå författaren, hvartill han ägde så mycket mera hopp, som Ryske
Beskickningens begäran uti ett alldeles dylikt fäll blifvit beviljad.
Dagen derefter öfverlämnade jag en afskrift af denna note åt Herr Hof-Canzleren Baron Wetterstedt, på det han måtte åt denna sak lämna den åtgärd hans Embete tillhör.
Efter kort tidsutdrägt underrättade mig Herr Baron och Hof-Canzleren, att han låtit lägga sequestre å de ännu i behåll varande exemplar, men att Tryckfrihets-Committén, som blifvit å vedex-börligt vis öfver ämnet hörd, förklarat, att skriften enligt lagens bokstaf icke åtalas kunde.
Intet annat svar var då att lämna Danske Beskickningen, än att sequestre blifvit lagd å de hos Boktryckaren fundne exemplar.
Dermed var Hans Kongl. Danske Majit icke nöjd.
Då Konungens Ministre i Köpenhamn Baron Oxenstjerna begärde förklaring å den församling af Norrske troppar, som ägde rum å Svenske gränsen, och de patruller, hvilka äfven understundom öfverträdde densamma, fick Danske Stats-Ministren Herr Rosencrantz Konungens, sin Herres, befallning att, jämte derå lämnadt svar, äfven récriminera uti följande uttryck: »vid detta tillfälle kan undertecknad icke undgå att anmoda Baron Oxenstjerna om påminnelse hos Svenska Ministéren af de klagomål dem Konungen af Danemark anbefalt sin Beskickning i Stockholm att göra emot författaren af ett uti Wexiö utgifvit dagblad, hvilket upphöjer förmånerna för Sverige af Norriges eröfring, och hvarå intet nöjaktigt svar ankommit.
Undertecknad öfverlämnar till Baron Oxenstjernas billighet att döma om denna sak icke förtjenar så mycken uppmärksamhet som allt det han behagat anföra».
På Konungens Nådiga befallning får jag den äran 17 386 Riksdagen 1812. anmoda Herr Grefven att låta detta komma till Riksens Ständers Constitutions-Utskotts kunskap.
Med fullkomlig högaktning har jag den äran vara Högvälborne Herr Grefvens Ödmjuke tjenare Lars von Engeström.
Ledamöter antogo den föreslagne redactionen.
10 och 11 Mom. upplästes och gillades. 12 Mom.
Herr Envoyén Baron Adlerberg ansåg för sin del brottet att genom lögnaktiga uppgifter och vrängda framställningar förvilla och förleda allmänheten vara af så svår beskaffenhet, att de derföre utsatte böter ej torde vara tillräcklige att afskräcka från sådane brott, hvarföre Herr Baron föreslog, att till förekommande deraf, att icke en person, som äger tillgång till böter, må kunna snart sagdt strafflös fortfara med sina elaka afsigter, arrest eller något annat straff måtte jemte böterne utsättas.
Herr Biskop Tingstadius instämde med Herr Baron Adlerberg och förmente, att fängelse efter Domarens pröfning måtte utsättas för den högre graden af sådane förbrytelser, efter brottets beskaffenhet.
Herr Öfver-Intendenten Edelcrantz insåg lika med Herr Baron Adlerberg och Biskoppen Doctor Tingstadius angelägenheten deraf, att straffet för ifrågavarande brott blefve skärpt.
Herr Lagman Sandberg, som deruti instämde, föreslog i anledning deraf en sålunda förändrad redaction: brottet umgälles med böter frän 33 R:dr 16 Sk. till och med 100 R:dr eller motsvarande kroppsplikt, efter brottets beskaffenhet; böterna förvandlas enligt 5 § af denna Lag.
Uppå framstäld proposition blef Mom. med det nu gjorde tillägg gilladt. 13 Mom. bifölls med den förändring, att orden fräcka, grof och uppenbart deri komma att utgå. 14 Mom. skulle försvinna. 4 § 2 Mom.
Herr Baron Adlerberg erinrade, att en förbrytare möjeligeu genom erläggande till Boktryckaren Bilaga S till Mern.
N:o 3. 387 af de i detta Mom. för honom utsatte böter, kunde få en brottslig
Skrift med lätthet utspridd.
Herr Öfver-lntendenten Eäelcrantz upplyste, att dessa böter äro för Boktryckarens försummelse i den föreskrifne formaliteten, och att den brottslige Författaren särskildt straffas efter Lag.
Med den förändring, att verkställes sättes i stället för »verkställas bör», blef 3 Mom. äfvenledes antaget.
Vid 4, 5, 6 och 7 Mom. var intet att erinra, utom att Herr Borgmästaren Norström förmente, att orden uti 4 Mom. »framdeles tillgörande» borde förändras till: framdeles upprättande. 8 Mom.
Herr Borgmästaren Ellberg anförde:
Det förstnämnde vilkoret, nemligen om Skriften innehåller något vådeligt för allmän säkerhet, anser jag vara fullgiltigt skäl till både Skriftens confiscation och instälda fortsättning; men vid de tvänne öfriga vilkoren: enskildte personers oskäliga förolämpande och fortfarande smädelig beskaffenhet, får jag anmärka, att det nu föreslagne stadgandet om Hof-Canzlerens rättighet att utfärda förbud emot dylika Skrifters fortsättning, synes mig svårt om icke omöjligt att verkställa.
Huru skall en Skrift anses innefatta personlig angripelse utan skäl, då Hof-Canzleren ej kan höra båda Parterne, ej kan anställa någon undersökning, dervid skäl kunna anföras?
Huru skall Hof-Canzleren möjligen kunna inse alla de fall, fatta åsyftningar af allegoriska framställningar, om enskildta förhållanden, der enskild man i Publique Skrift kan finna sig träffad och förolämpad?
Hvad är åter fortsatt smädelse?
Förmodeligen skall caracteren deraf endast derigenom kunna bestämmas, att Författaren, en eller två gånger förut, för dylikt brott lagligen blifvit tilltald och straffad.
Jag vågar derföre hemställa, om icke 3 § af Tryckfrihets-Lagen kunde såsom skärpning uti straff upptaga det tillägg, att Författaren af en fortsatt smädelig
Tidskrift skall anses förlustig all vidare rättighet att Skriften fortsätta.
Jag förmodar samma ändamål inom lika tid kunna vinnas, om Domaren i följd af sjelfva Lagen sådant Utslag meddelar, och då samma Lag på flere ställen antagit den princip, att enskildte förolämpanden i tryck skola af målsägare sjelfve inför vederbörlig
Domstol åtalas, 388 Riksdagen 1812. inser jag ej något skäl, hvarföre uti detta enda fall afvikelse från principen behöfver antagas.
Dessutom tror jag det icke öfverflödigt att äfven nu stärka den allmänna grundsats, att ingen medborgare bör till något slags straff kunna befordras, utan att vara genom laglig undersökning inför vederbörlig
Domstol till brott förvunnen.
Herr Borgmästaren Egge instämde med Herr Borgmästaren Ullberg, att då enskild man i Skrift förnärmas, bör målet upptagas vid laga Domstol och ej afgöras af Hof-Canzleren.
Herr Assessoren Arosenius:
För min del finner jag att, ehuru Hof-Canzleren må äga att Skriften innehålla, bör pröfningsrätten icke tillkomma Hof-Canzleren, förr än undersökning vid laga Domstol blifvit anstäld.
Herr Regerings-Rådet Hallenstjernci förenade sig med Herr Borgmästaren Ullberg, äfven af det skäl, att Hof-Canzleren troligen skulle blifva öfverlupen af personer, som i Skrifter ansåge sig förnärmade och derföre begärte hans Embetes åtgärd.
Herr Baron Adlerberg anmärkte, att Lagen lätteligen kunde eluderas genom ett obetydeligen förändradt Titelblad på en Skrift, som fortfore att vara förolämpande, då Författaren af en fortsatt smädlig Skrift förlorar rättigheten att Skriften vidare fortsätta.
Herr Borgmästaren Egge anförde äfven som ett skäl till förändring uti den i 8 Mom. föreslagne redaction, att genom Hof-Canzlerens pröfningsrätt skulle enskild man uti ifrågavarande mål emot vanlig Rättegångs-ordning hafva första forum hos Kongl. Maj:t.
Herr Lagmannen Sandberg yttrade sig: