Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då inom en stor del församlingar finnas flera folkskolor, belägna ofta på betydligt afstånd från hvarandra^ finner Utskottet motionärens förslag, att Presterskapet skulle i samma skolor dagligen hålla bibelförklaringar, vara alldeles overkställbar!; men om äfven det ifrågaställa åliggandet för Presterskapet, att helt och hållet öfvertaga kristendoms-undervisningen inom folkskolan, inskränktes dertill, alt Presterskapet skulle ett färre antal dagar i veckan på lämpligt ställe Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskotlels Betänkande N:o 9S. 3 i socknen meddela samma undervisning, så komme ett sådant stadgande, enligt Utskottets öfvertygelse, icke att uppfylla ändamålet, dels derföre att, såsom erfarenheten i afseende å de fasta skolorna visat, en stor del af församlingens barn vore hindrad att å det för undervisningen utsatta ställe tillstädeskomma, dels ock emedan berörde åliggande icke kan med Presterskapets öfriga tjenstegöromål förenas, hvilket sednare lätt torde inses vid betraktande af, bland annat, de många kristendomsförhör, hvilka, enligt nu gällande föreskrifter, skola af Presterskapet å vissa tider af året förrättas, såsom för ungdomens beredelse till den Heliga Nattvarden och de om liöstarne förekommande husförhören; hemställande Utskottet alltså, att någon åtgärd i anledning af motionen i denna del ej må af Rikets Ständer vidtagas.
Hvad derefter beträffar motionärens förslag, att hvarken Lindbloms katekesförklaring eller någon annan dylik lärobok vidare måtte vid kristendoms-undervisningen i folkskolorna och församlingarne begagnas, utan att
Doktor Luthers katekes skulle i sådant hänseende uteslutande användas, så och med afseende å denna sednare läroboks korthet och synnerliga djup, tror Utskottet att densamma ej kan rätt uppfattas, utan en utförligare förklaring af dess innehåll; och synes det derföre vara oundgängligt, ej mindre att läraren, särdeles om han icke är prest, må till ledning vid kristendoms-undervisningen, jemte den Lutherska katekesen, hafva att tillgå en till densamma så mycket som möjligt sig anslutande, förklarande text, utan ock att barnen ega till begagnande utom skolan en dylik omständligare lärobok.
Utskottet anser således den Lindblomska katekes-förklaringen, om ock bristfällig, icke kunna vid kristendoms-undervisningen umbäras, förr än annan, motsvarande lärobok blifvit utarbetad och antagen; hvadan och då Utskottet i afseende härå inhemtat, att förslag till en dylik lärobok blifvit på Kongl. Maj:ts
Nådiga befallning uppgjordt och vid innevarande riksmöte till Högvördiga Preste-Ståndets granskning öfverlemnadt, Utskottet finnér sig böra hemställa, att äfvenledes denna del af motionen må lemnäs utan åtgärd» Stockholm den 26 Juni 1857.
Rudenschöld begärde få antecknadt, att han, såsom hindrad af sjukdomsförfall, icke deltagit i förestående beslut.
Herr Lallerstedt afgaf följande reservation: »Lika med motionären anser jag den Lindblomska katekesen icke längre böra såsom lärobok vid den första kristendoms-undervisningen begagnas.
Genom det sätt, hvarpå denna undervisning meddelas det uppvcxande slägtet, förlamas helt och hållet det kristliga lifvets ut - 4 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Blskollels Betänkande N:0 98. veckling och i stället näres och utbildas hos detsamma den föreställning, att kristendoms-kunskapen egentligen består i att kunna ur minnet mer eller mindre tanklöst upprepa katekesen.
I folkskolorna uppoffras på katekesens utanläsning så mycken tid, att andra angelägna undervisningsämnen blifva eftersatta.
De förderfliga verkningarne af utanläsningen äro längesedan allmänt insedda, och i samma mån behofvet efter verklig kristendom gör sig gällande, skola allt flere och flere mäktiga röster höj q, sig mot det nu begagnade undervisningssättet, som går ut på att sätta den döda bokstafven i stället för den kristliga andan.
Nyligen har en vältalig stämma från Zions höjder låtit höra sig samt yrkat en lefvande och med protestantismens väsende mera öfverensstämmande religions-undervisning.
Uti det underdåniga yttrande, som Biskop
Agardh afgifvit öfver det utarbetade förslag till ny förklaring öfver Luthers lilla katekes, fördömer han katekesens utanläsning och yttrar sig sålanda om de skadliga verkningarne deraf: »För det första är den en plåga för lärjungen, som derigenom får motvilja för kristendomen redan ifrån början, såsom sin svåraste lexa.
För det andra profaneras och ohelgas kristendomen genom det tanklösa upprepandet.
För det tredje tränga kristendomens höga läror derigenom hvarken till hjertat eller förståndet.
För att kunna oförhindradt upprepa stycket från början till slut, nödgas lärjungarne fästa sig framför allt vid orden, vid ljudet.
Så snart de glömt ett ord i ett stycke stadna de tvärtak
Man använder visserligen äfven frågor vid undervisningen i andra ämnen.
Men de användas der på helt annat sätt, än som sker vid kristendoms-undervisningen.
Sedan lärjungen genomläst ett lärostycke för sig sjelf, förhöres han nemligen af läraren, i ändamål att lära känna huruvida lärjungen rätt uppfattat det lästa.
Läraren gör alldeles fria frågor; och lärjungen svarar fritt med egna ord och efter som han fattat det lästa.
Detta är ett förträffligt lärosätt, bekant under namn af det sokratiska.
Ty läraren kan dervid rätta, utvidga och vidare förklara det lästa
Minnet tages visserligen i anspråk hos lärjungen, men det är begrepps-minnet, icke ordminnet.
Det är ej sådane begreppsfrågor och svar, som användas vid Svenska ungdomens kristendoms-undervisning.
Både frågor och svar äro öfverkasta såsom rolerne vid ett skådespel.
Läraren har sin röle att framsäga, lärjungen sin; men för säkerhet skull behåller läraren boken för att tjena till sufflör både för sig och lärjungen.
När ett ord i det inlärda stycket blifvit af lärjungen glömdt, så tiger han tvärt, och det ända intill dess läraren tillhviskar detta ord, då åter ordströmmen kommer i gång, uti hvilken detta ord utgjorde liksom en fördämning.
En del lärare göra sig icke ens besväret att sufflera det glömda ordet, utan skicka lärjungen helt enkelt tillbaka, att läsa om igen hela stycket för det han glömt ett ord.
Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Viskollels Betänkande N:o 98.
5 Det är otvifvelaktig! att ett sådant lärosätt icke blott binder begreppet vid ord, utan borttager äfven den vördnad, hvarmed kristendomslärorne borde uppfattas.
Hvar och en känner svårigheten för lärjungen att lära utantill den så kallade lång-katekesen, och nian erkänner således allmänt nödvändigheten, att icke allt för hårdt anstränga lärjungarnes ordminne.
Ty om än några få af dessa äro utrustade med ett förträffligt sådant, finnas likväl många, som hafva yttersta svårighet att uppläsa prosaiska stycken ordagrannt.
Alla år händer derföre att allmogens barn förvägras att admitteras till Nattvarden, emedan de icke kunna perfekt lång-katekesen utantill; ty lång-katekesen förvexlas ofta i vårt land med kristendoms-kunskapen.
Ofta blifva lärjungarne på detta sätt bortvista flera år å rad, till föräldrarnes största bedröfvelse.
Ofta ledsna de slutligen vid att försöka, och många komma derigenom aldrig att gå till Nattvarden, utan förblifva i detta afseende hvad kyrkolagen kallar okristne.»
Dessa ord kunna icke jäfvas.
Utskottet erkänner ock att den Lindblomska katekes-förklaringen är bristfällig, men anser den icke kunna umbäras förr än annan, mera lämplig lärobok blifvit utarbetad och antagen; och emedan ett förslag dertill blifvit uppgjordt och vid denna riksdag till Preste-Ståndet öfvcrlemnadt, har Utskottet ansett motionen icke förtjena afseende.
Men hvarje annat, om än mera lyckat försök i samma rigtning som den Lindblomska katekesen, skall dock, på sätt motionären yttrat, icke förmå höja den låga ståndpunkt, hvarpå kristendoms-undervisningen nu står i vårt land.
Att den föreslagna katekesforklaringen icke är ändamålsenligare än den Lindblomska läroboken, har dessutom Biskop Agardh i berörda Utlåtande ådagalagt.
Från tillvaron af ifrågavarande förslag kan således icke hemtas något skäl till afstyrkande af motionen, och att i afbidan på ett annat förslag förlänga det närvarande tillståndet finnér jag högst betänkligt; hvarföre jag får vördsamt tillstyrka, det Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit göra underdånig framställning derom, att, vid kristendoms-undervisningen i folkskolorna endast må användas Luthers lilla katekes, jemte nödig bibelförklaring, och den, med föranledande af Kongl. Brefvet den 21 Juli 1810, såsom lärobok i folkskolorna antagna Lindblomska katekesen i sådan egenskap afskaffas och blott såsom handbok af läraren begagnas.
I strid med hvad Utskottet yttrat, anser jag religions-undervisningen ifolkskolorna böra af Presterskapet besörjas.
Så länge en Statskyrka finnes och Presterskapet af kommunen aflönas, utgör religions-undervisningen dess första pligt; och denna pligt får icke vika för de verldsliga göromål, som nu åligga Presterskapet.
Det är tvärtom dessa, som böra fråntagas Presterskapet, för att sätta dess medlemmar i tillfälle att uteslutande egna sig åt det höga kall, som är dem anförtrodt.
För den händelse att motionärens framställning icke skulle bifallas, får jag, i anledning af motionen och med stöd af 34 § Riksdags-Ordningen, hemställa, 6 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskoitets Betänkande N:o 99. att, då, i följd af den vigt, som vid kristendoms-undervisningen blifvit lagd på färdigheten att upprepa katekes-förklaringen ur minnet, hvarom särskildt vitsord vanligen i prestbetygen meddelas, hos folket uppstått den föreställning, att kristendoms-kunskapen består i denna färdighet, Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla om meddelande af Nådig föreskrift, att i berörde hänseende något vitsord icke vidare må i prestbetygen upptagas.» i\:o ?>?».
Ank. till Exp.-Utsk. den 1 Juli 1857, kl. 1 e. tn.
Betänkande, i anledning af väckta motioner, rörande Handcls-Urdningen den 22 December -1846, jemte åtskilliga dermed sammanhang egande författningar, äfvensom om rättighet till fri handel med salt inom riket.
Motioner rörande Handels-Ordningen den 22 December 1846, jemte åtskilliga dermed sammanhang egande författningar, hafva blifvit väckta, dels inora Vällofliga Borgare-Ståndet af Herr P.
Muren, Herr A. J. Thomée, Herr R.
Almgren, Herr Chr.
Berglund och Herr A. N. Lundh, dels inom Hedervärda Bonde-Ståndet af Riksdagsmännen Per Nilsson från Malmöhus, Nits Andersson från Christianstads, Anders Petter Andersson från Östergöthlands, f. d. Vice Talmannen Per Eriksson från Wermlands, Josef Holm från Stockholms och Olof Lagergren från Gottlands län.
Ilärförutom har Tobias Lind från Götheborgs och Bohus län inom sistnämnda
Stånd framställt förslag om rättighet till fri handel med salt inom Riket.
Utan att uppgifva någon viss del, hvari ändring påkallas, har Herr Lundh föreslagit, att Rikets Ständer ville hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att en kommitté, bestående af sakkunnige och för ämnet intresserade personer, mätte Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o Sfi. 7 nedsättas, för att afgifva förslag till de ändringar i Handels-, Handtverks- och Fabriks-Ordningarne den 22 December 1846, hvartill omständigheterna och vunnen erfarenhet kunde föranleda; men som Herr Murén, under förmenande att tiden nu vore inne att medgifva hvarje välfräjdad, öfver sig och sin egendom sjelfrådande person, att, hvarest honom bäst syntes, ensam eller med biträde af andra, idka handel och handtverk, utan annan inskränkning, än att anmälan skulle göras lius ortens administrativa myndighet om tid och ställe för näringens utöfvande, uti sin motion dels föreslagit, att underdånig skrifvelse måtte till Kongl. Majit aflåtas med hemställan, det Kongl. Majit täcktes, jemte upphäfvande af nyssberörde tvänne författningar, tillstädja en allmän och oinskränkt näringsfrihet samt, så väl i afseende å formaliteterna vid anmälan till en närings utöfvande, som ock angående de undantag, hvilka med hänseende till särskilda försigtighetsmått och politi-stadganden, kunde ifrågakomma, utfärda nödiga föreskrifter, dels ock, i händelse detta förslag af Rikets Ständer icke komme att gillas, jemte öfrige här ofvan nämnde motionärer, gjort framställning om vissa bestämda ändringar i samma författningar, anser Utskottet sig först böra afgifva yttrande öfver dessa särskilda förslag, innan utlåtande lemnäs öfver Herr Lundhs motion.
Efter att hafva sökt utveckla hurusom den ursprungliga näringsfriheten inom landet efter hand genom särskilda privilegier och stadganden blifvit begränsad, har Herr Murén andragit, att det blifvit mer och mer erkändt, att våra handelsförhållanden till främmande stater borde gifvas den största möjliga utsträckning, hvilket visades deraf, att regeringen icke sparat medel för att betinga landets undersåter fri handel och sjöfart på andra länder; men att ett klart begrepp om nyttan och rättvisan af full frihet för vår inre handel och industri icke ännu gjort sig gällande, syntes af stadgandena i Handels- samt Handtverks- och FabriksOrdningarne, i hvilka författningar, ehuru genom desamma gränserna för arbetets frihet visserligen blifvit utvidgade, åtskilliga industrien hämmande inskränkningar dock qvarstode.
Att dessa, all rättsgrund saknande inskränkningar förefunnes i omförmalda författningar, kunde endast förklaras deraf, att missförstådda intressen förmått göra sig gällande vid desammas utfärdande.
Sådana inskränkningar vore, hvad handtverkerierna angår, bland andra dels den, att en familjefader väl är berättigad att med hustrus och barns, men ej med tjenstehjons biträde till afsalu förfärdiga de allra nödvändigaste artiklar, dels ock förbudet för två eiler flera, hvar för sig till handtverks-arbete berättigade personer, att gemensamt utöfva sin handtering, med mindre någon af dem underkastat sig de för olika yrken temligen godtyckligt utstakade, skiljaktiga vilkor för arbetets fria utöfning.
Annu mera påfallande vore dock de inskränkningar, som röra handelsfriheten, och deribland i synnerhet stadgandena i Kongl. Kommers-kollcgii Kungörelse den 22 Februari 1847 samt 6 § 1 mom.
Ilandels-Ordningen.
Under 8 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Vtskollels Betänkande N:o 99. rubrikerne:
Nipperhandel, Klädmäkleri, Mångleri samt Tobaks-handel och Nålstolskram uppräknades i berörda Kungörelse något öfver 100 olika varuslag, hörande till berörda handelsgrenar.
I denna mångfald af varor läge visserligen ett slags frihet, men i specifikationen också en inskränkning, som vore onödig och lagstiftningen föga värdig.
Enligt samma Kungörelse, vore det tillåtet en qvinna att försälja klädespersedlar och hufvudbonader för fruntimmer och barn, och en annan att afyttra klädespersedlar och hufvudbonader af alla slag.
Huruvida en hufvudbonad är att anse såsom ämnad för barn, yngling eller den sorn uppnått manliga år, berodde dock helt och hållet på olika åldrar och torde ganska ofta vara svårt att bestämma.
Vidare föreskrefves, att den ena qvinnan må handla med, bland annat, färskt fläsk samt färskt smör, men att denna rättighet upphör, då fläsket eller smöret icke längre är färskt; hvaremot en annan egde sälja näfver, men icke bark, vax- och sandperlor, men icke perlor af stål eller glas, tälj- och pennknifvar, men icke rak- och bordsknifvar.
Beträffande stadgandet i 6 § 1 mom.
Ilandels-Ordningen förekomme, att rättigheten att idka handel å landet vore beroende på förhållanden, som icke hade någon motsvarighet i städerna.
Ehuru personer, bosatte på landet, lika litet som stadsbor kunde genom lag inskränkas till förbrukning af några vissa handels-artiklar, finge, enligt detta stadgande, jemte alla slags inhemska varor, endast några vissa uppräknade varuslag af utländskt ursprung föryttras; men alla andra, om än aldrig så nödvändiga utländska varor, vore från denna handel undantagna.
I salubodar å landet vore det tillåtet att afyttra bomulls- men ej ull- eller linnegarn, fisk-redskap men icke jagt- eller åkerbruks-redskap, tvål inen icke såpa, synålar men icke syringar, kaffe men icke socker o. s. v., hvarjemte en mängd andra utländska varuslag, med hvilka till och med qvinnor i städerna finge idka handel, vore från landthandlandens rörelse undantagne, ehuru denne måste för sin behörighet till handels idkande besitta alldeles samma kunskapsmått och öfriga personliga egenskaper, som för oinskränkt handelsrätts utöfvande i stad erfordras.
Den allmänna föreskriften i oinförmälda moment, att öppen salubod å landet icke får anläggas på mindre än tre mils afstånd från närmaste stad eller köping, hade äfvenledes genom Kongl.
Kungörelsen den 7 Februari 1852 blifvit ytterligare inskränkt, emedan Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, enligt samma Kungörelse, eger att, efter sockennämndens hörande, pröfva nyttan och behofvet för orten af en sökt handelsrättighets beviljande.
Väl har,— fortfor motionären, — Kongl. Majit uti Nådig Proposition den 1 November sistlidet år väckt fråga om rättighet för samma person att få på en gång idka handel i flera städer; men ehuru handeln i siad derigenom finge någon större utsträckning, blefve dock handeln på landet fortfarande lika begränsad, som hittills.
All begränsning i handelsfriheten vore dock en villfarelse, emedan derigenom - Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Ulskollels Betänkande N;0 9'.). 9 igenom ej mindre uppoffrades den enskildes rätt att med handelsrörelse sig ärligen försörja, än äfven afskars tillfället för den stora handeln att uppsamla och sprida frukterna af naturens alstringsförmåga och menniskans flit.
Det vore väl en sanning, att handeln genom varu-omsättningen framkallade lif och verksamhet i andra näringar, hvadan ock det vittnade om föga klokhet i lagstiftningen att genom hämmande ingrepp i enskilda hushållningen tillstänga denna niiringarnes källa.
Att stadsprivilegier deremot icke gifvit handeln dess öfvervägande gagnelighet, har motionären ansett vara alldeles uppenbart; likasom motionären, i fråga om skadligheten för landsbygden af någon utsträckning af handelns frihet, förmenat den icke blifva större, derest salubod anlades pä 1 eller 2 mils afstånd från närmaste stad, än om afståndet vore 3 mil; ty om så vore fallet, huru, frågas af motionären, skulle icke då det landtfoik lida, som vore bosatt mellan tvänne städer på lå lj mils afstånd från hvarandra?
— Skillnaden mellan flera mindre städer ä vissa orter och byar å andra vore dessutom ofta omärkbar; men det oaktadt uppmuntrade man i de förra samma rörelse, som man i de sednare sökte förhindra.
Fri täflan i handelsnäringar och i alla andra yttringar af loflig verksamhet utgjorde kraftigaste medlet att höja både näringar och dess idkare, ty först vid jemförelse kunde man urskilja hvad sorn vore bäst eller ej, och om landthandeln på åtskilliga ställen icke motsvarat hvars och ens billiga anspråk, torde orsaken härtill fä sökas i de inskränkningar denna handel varit och ännu är underkastad.
Vidare har motionären fästat uppmärksamhet vid den omständighet, alt om af de jernvägar, som förmodas komma att inom kort blifva i landet anlagda, skall dragas annan nytta än den, att desamma endast skola vara löreningslinier emellan städerna, blefve det nödvändigt att frigifva handeln å landet, på det orternas produkter måtte kunna blifva upphemtade vid hvarje station och handels-artiklar dit återförde.
Skulle hvarje landtman sjelf föra sina varor till närmaste stad, för att desamma afyttra och derefter göra uppköp, vore det löga besparing i kostnaderna, hvaremot, om tillfälle bereddes honom att vid den hans hem närmast belägna station göra sina varubyten, både tid och penningar skulle besparas.
Härigenom komme jemväl mellanhandeln att tagas i anspråk och då skulle det näringslif, som öfverallt annorstädes förefinnes, vid jernvägarne uppblomstra.
Pä grund af hvad sålunda blifvit anfördt och såsom gärd af rättvisa och hyllning ät den stats-ekonomiska lära, som i näringarnes frihet vill finna den kraft, som förgäfves blifvit sökt i privilegier och utfärdade påbud, har Herr Murén framställt omförmälda yrkande, men för den händelse detsamma, såsom mera en önskan än förhoppning, ej skulle vinna bifall, föreslagit särskilda ändringar i Handels-Ordningen.
Ehuru Utskottet delar åsigten om nyttan af utvidgad frihet i handel och Uih. lill 11.
Prol. 1836 & 1837. 8 Sami. 28 Höft. 2 30 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-VIskottets Betänkande N:o 99. näringar, finnér dock Utskottet, att ett så våldsamt ingripande i nu bestående förhållanden, som motionären åsyftat, skulle verka menligt; hvadan Utskottet anser, det Herr Murens förslag, att, med upphäfvande af nu gällande Handels-Ordning, jemte Handtverks- och Fabriks-Ordningen, allmän och oinskränkt närings-frihet måtte tillstädjas, ej bör bifallas.
Då Utskottet nu öfvergår till granskning af de särskilda såväl af Herr Murén, som öfrige motionärer emot Handels-Ordningen och dermed sammanhang egande författningar framställda anmärkningar, anser Utskottet lämpligast följa den ordning, i hvillken de §§, hvaruti ändring yrkats eller tillägg föreslagits, förekomma, samt att dervid, efter det hvarje förslag blifvit omförmäldt, afgifva yttrande deröfver. § 2, mom. 3.
Herr Murén har föreslagit, att detta mom. måtte få följande förändrade lydelse: »En hvar, som i någon stad vunnit rättighet, jemlikt § 1, att handel idka, eger jemväl att i andra städer och på landet drifva handel med alla slags inhemska och lofligen införda utländska varor.» — — — — Utskottet har inhemtat, att Kongl. Maj:ts, af Herr Murén åberopade Nådiga Proposition till Rikets nu församlade Ständer, i fråga om medgifvande af rättighet för Svensk man, att i två eller flera inrikes städer samtidigt drifva handel, redan varit föremål för Ständernas öfverläggningar, men icke vunnit bifall; hvadan Utskottet anser, något särskildt yttrande i anledning af motionärens förslag i denna del icke erforderligt; hvarjemte och som, hvad derefter beträffar förslaget om rättighet för köpman i stad att jemväl drifva handel på landet, grundsatsen att köpman skulle ega att utom den ort, der han har sitt hemvist, idka minut-handel, måste anses hafva genom nyss omförmälda beslut blifvit af Rikets nu församlade Ständer underkänd, Utskottet finner sig böra afstyrka nyssnämnda förslag. § 4.
Beträffande denna § är föreslaget: a) af Herr Murén ett tillägg af detta innehåll; »Under de vilkor, som i 1 § mom. a) omförmälas, Vare qvinna jemväl be^ fättigad att i stad och på landet idka all annan minuthandel.» b) af Herr Almgren, att qvinna måtte förunnas samma rätt till idkande af Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N.-q 93.
11 minuthandel, som borgare i stad, emot erläggande af de för sådan handel stadgade afgifter.
Billigheten häraf insåges, enligt Herr Almgrens förmenande, vid granskning af Kongl. Kommers-kollegii Kungörelse den 22 Februari 1847.
Den sedan äldre tider rådande åsigt, att qvinna ej i likhet med man skulle ega förmåga att genom arbete sig försörja, har mer och mer blifvit undanröjd och numera har till och med den mening temligen allmänt gjort sig gällande, att qvinna, vid viss ålder, må sjelf ega råda öfver sig och gods sitt.
Genom den uti Handels-Ordningen den 22 December 1846 qvinna förunnade rätt, att under vissa vilkor och inskränkningar idka handel, synas de betänkligheter, lagstiftarne kunnat hysa i afseende å medgifvandet för henne att såmedelst sig försörja, till en del blifvit häfda; och att berörda rätt i allmänhet väl begagnats samt ej medfört några olägenheter torde vara af erfarenheten bekräftadt.
Ehuru det måste medgifvas, att qvinnans uppfostran merändels varit vänd åt verksamheten inom det husliga lifvet, kan dock ej bestridas, att uppfostringsväsendet i sednare tider blifvit betydligt förbättradt samt mera vidtomfattande, så att detsamma utan tvifvel, derest qvinnas rätt att drifva handelsrörelse blefve fullt erkänd, skulle inom kort erhålla den för henne i detta hänseende nödvändiga praktiska riktning.
I anledning häraf och då det synes med tidsandan och billigheten öfverenstämmande, att en rättvis omtanke egnas åt de samhälls-medlemmars försörjning och utkomst, hvilkas arbetsförmåga hittills varit inskränkt inom en oftast mindre lönande verkningskrets, tvekar Utskottet icke att vördsamt föreslå, det Kikets Ständer ville uti skrifvelse hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att Kongl. Maj:t behagade till 4 § Handels-Ordningen i Kader utfärda ett tillägg i ett 2:dra inom., af följande lydelse: »Under de vilkor, som i 1 § mom. a) omförmälas, vare qvinna jemväl berättigad att idka all annan minuthandel.» § 6, mom. 1.