Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Förklaring uttryckligen föreskrefve, alt i sådant fall domaren borde först utsätta de olika straff, hvilka efter lag följde 160 å hvar gerning för sig, hvarom förbrytaren vore förvunnen, och sedermera efter stadgade grunder uträkna och till en straff art förvandla de olika straffbestämmelserna, utslaget likväl icke innehölle något yttrande om påföljden för hvartdera af de särskilda brotten, och således icke heller lemnade upplysning om de bestraffningar, hvilka de tilltalade blifvit dömde att i ena bot aftjena, utan äfven och förnämligast deruti, att då enligt anförde lagrum och författningar de tilltalade gjort sig skyldiga att för inbrottet hvardera straffas med nio par spö eller deremot svarande fängelse vid vatten och bröd samt stölden läge i tveböte, och vid förvandling af de särskilda bestraffningarna till fängelse i ena bot dubbla värdet af det stulna eller Tretton R:dr 37 sk. 4 rst. banco, utgörande något öfver 41 daler silfvermynt, jemte det belopp, som motsvarade nio par spö, eller 27 daler, och således ett sammanräknadt belopp af sextionio daler bordt tjena till grund for fängelsetidens bestämmande, men sistnämnde daler tal motsvarade fängelse vid vatten och bröd endast i aderton dagar, Bergstingsrätten, hvars utslag stadgade sådant fängelse i tjuguåtta dagar, följaktligen dömt de tilltalade att för deras berörde förbrytelse undergå fängelse vid vatten och bröd under 10 dagar längre, än rätteligen skolat äga rum; i följd hvaraf Advokatfiskalsembetet yrkat, att då lagstridighelen af Bergstingsrättens utslag i anmärkta delar vore uppenbar och tillika, enär utslaget kommit till verkställighet, haft den påföljd, att de tilltalade undergått svårare straff, än de efter lag förtjent, äfvensom Kongl. Maj:t och Kronan måst vidkännas kostnad af fångarnes underhåll och vård i häktet den tid af tio dagar, vatten- och brödstraffet genom det olagliga utslaget blifvit för hvar af dem obehörigen förlängdt, Herr Bergmästaren Lyman, såsom för Bergstingsrättens förfarande i målet ansvarig, måtte för i fråga varande lagstridiga domslut, såsom vittnande om vårdslöshet eller okunnighet, varda förklarad skyldig att jemlikt 1 kap. 12 § Rättegångsbalken samt Kongl. Brefvet den 11 December 1766 böta 60 daler silfvermynt med Tjugu R:dr banco, ersätta Netterqvist, Stål och Meijer för det dem tillskyndade lidande, derest de sådan ersättning fordrade, samt godtgöra Kongl. Maj:t och Kronan dess uti i fråga varande hänseende hafde kostnad;
öfver hvilket påstående Bergmästaren Lyman blifvit hörd, och Kongl. Hofrätten derefter genom utslag den 26 sistlidne Februari sig utlåtit, att som Bergstingsrättens ofvanberörde utslag vore, på sätt Advokatfisk alsem betets memorial upptoge, origtigt och lagstridigt i så måtto, att jemte det Bergstingsrätten underlåtit att utsätta de särskilda bestraffningar, som motsvarade hvardera af de förbrytelser, bestående dels uti olofligt tillgrepp, dels 161 dels uti inbrott, hvarom de sakfälde ansetts öfvertygade, Bergstingsrätten dömt Netterqvist, Ståhl oell Meijer att för stöld af bruket tillhöriga jerneffekter till värde af 6 R:dr 42 sk. 8 rst. banco jemte inbrott första resan, i stället för adeiton dagars fängelse vid vatten och bröd, hvarvid de sak fä
I Ides bestraffning af kroppsplikt, lätteligen uträknad, skolat stadna, undergå sådant fängelse i tjugoåtta dagar, till följd af hvilket domslut de sakfällde jemväl blifvit i häkte vid vatten och bröd qvarhållne tio dagar längre än vederbordt; Kongl. Hofrätten alltså funne, det Bergstingsrättens Ordförande Bergmästaren Lyman, för Bergstingsrättens ofvanberörde lagstridiga förfarande uti omförmälte mål, gjort sig skyldig att jemlikt 1 kap. 12 § Rättegångsbalken böta sextio daler silfvermynt med Tjugu R:dr banco, äfvensom att ersätta Kongl. Maj:t och Kronan kostnaden för de tre sakfälldes underhåll i häktet under i fråga varande tio dagar, uppgående till Fyra R:dr 23 sk. banco tillsammans; men då Netterqvist, Ståbi och Meijer uti iufordradt skriftligt yttrande förklarat, att de ej för det dem genom fängelsetidens obehöriga förlängning öfvergå ugne lidande emot Bergmästaren Lyman gjorde något anspråk på ersättning, läte Kongl. Hofrätten dervid bero.
Detta utslag har icke blifvit öfverklagadt.
Sedan Torparne Anders Andersson och Erik Ersson i Brobacken, b vi Ike varit dömde dels genom Kongl. Svea Hofrätts utslag den 24 Oktober 1845 att i brist af böter för skogsåverkan straffas med 28 dagars fängelse vid vatten och bröd, dels ock genom Jösse Häradsrätts utslag den 22 Januari 1846 att i saknad af försutet vile hållas åtta dagar i fängelse, blifvit till Carlstads länshäkte införpassade, för att på grund af förslberörde utslag undergå 28 dagars fängelse vid vatten och bröd, hvilken bestraffning de den 11 April 1846 börjat att utstå; så har Konungens Befallningshafvande i Wermelands län, oaktadt Jösse Häradsrätts omförmälte utslag den 30 i sistnämnde månad från Kronobetjent i Jösse härad jemväl för verkställighet af det stadgade förvandlingsstraffet till Wermelands Landskantsli inkommit och det förhållande sålunda inträffat, att de två utslag, hvarigenom Anders Andersson och Erik Ersson ådömde böter blifvit till kroppsplikt förvandlade, på en gång förekommit till verkställighet, samt Anders Anderssons och Erik Erssons bestraffning följaktligen bordt blifva sådan, som densamma, ådömd genom eit utslag, skolat af domaren utstakas, eller i förevarande fall till endast tjugoåtta dagars Just.-Ombudsmans Emb.-Bcräll. till 1850 års riksdag. 21 162 fängelse vid vatten och bröd, likväl underlåtit att i enlighet med Kongl. Brefvet den 26
Maj 1827 derom afgifva berättelse lill Kongl. Hofrätten och i stället, efter det Auders Andersson och Erik Ersson den 8 Maj 1846 slutat vatten- och bröd-straffet, befordrat dem till undergående af det medelst Jösse
Häradsrätts sagde utslag bestämda fängelsestraff.
I anledning häraf har jag den '7 April 1848 förordnat åtal emot Konungens Befallningshafvande, hvilket åtal blifvit af Advokatfiskalsernbetet i Kongl.
Svea Hofrätt till en början anstäldt emot Herr Landshöfdingen och Riddaren H. F. Oldewig samt Herr Landssekreteraren C. O. de Frese, men sedermera, efter skedd anmälan, att tillförordnade Landskamererare!! F. Wångenberg jemte Landssekreteraren de
Frese uti nämnde åtgärd deltagit under den tid, Herr Landshöfdingen Oldewig varit på embetsresa i länet stadd, med frånträdande af den emot Herr Landshöfdingen väckte talan, fortsatt emot bemälte Landssekreterare och tillförordnade Landskamererare, med påstående om böter och skadestånd; och sedan vederbörande blifvit häröfver hörde; är Kongl. Hofrättens utslag gifvet den 9 sistlidne April af innehåll, att enär, efter det Herr Landshöfdingen Oldewig uppgifvit saint Landssekreteraren de Frese och tillförordnade Landskamereraren Wångenberg vitsordat, att Herr Landshöfdingen icke deltagit uti den såsom felaktig anmärkta åtgärd, att hafva utan föregången anmälan hos Kongl.
Hofrätten och afvaklan af dess beslut meddelat föreskrift om verkställande af Jösse Häradsrätts i fråga varande utslag, Advokatfiskalsernbetet förklarat sig frånträda den emot Herr Landshöfdingen Oldewig i detta mål väckta talan, Kongl.
Hofrätten läte dervid bero; men att beträffande åtalet emot Landssekreteraren och tillförordnade Landskamereraren, så alldenstund., efter det Konungens Befallningshafvande låtit intaga Anders Andersson och Erik Ersson i Carlstad länshäkte till undergående af det dem medelst Kongl. Hofrättens utslag ådömde straff af 28 dagars fängelse vid vatten och bröd, Jösse Häradsrätts beslut, hvarigenom ett dem ålagdt vite varit förvandladt lill åtta dagars fängelse, blifvit till Konungens Befallningshafvande öfverlemnadt, och följaktligen, enär fråga om tillämpning af sistnämnde beslut hos Exsekutor förekommit på samma gång, som Kongl.
Hofrättens berörde utslag var under verkställighet, samt den bestraffning, hvartill Anders Andersson och Erik Ersson, i saknad af tillgång till sagde böter och vite, gjort sig skyldige, icke i händelse bestraffningen skolat i ett sammanhang utstakas, bordt emot Kongl. Förklaringen den 23 Mars 1807 bestämmas till vidare kroppsplikt, än tjuguåtta dagars fängelse vid vatten och bröd, Konungens Befallningshafvande, jemlikt Kongl. Brefvet den 26
Maj 1827, 163 ålegat att berättelse om förhållandet lill Kongl. Hofrätten afgifva och, innan Jösse Häradsrätts förvandlingsbeslut tillämpades, Kongl.
Hofrättens förordnande i ämnet afvakta, men Konungens Befallningshafvande, med åsidosättande häraf, befordrat Anders Andersson och Erik Ersson lill undergående jemväl af det dem ådömda fängelsestraff, hvarigenom inträffat, att de blifvit lill sådant straff i åtta dagar längre än vederbordt hällne; fördenskull pröfvade Kongl. Hofrätten rättvist, det Landssekreteraren de Frese och tillförordnade Landskamererare!!
Wångenberg, hvilka medgifvit sig hafva deltagit i den anmärkta åtgärden och följaktligen vore för det udagalagde felaktiga förfarandet ansvarige, skulle jemlikt 9 kap. 5 § Utsökningsbalken och 1 kap. 12 § Rättegångsbalken gemensamt böta femtio daler silfvermynt med Sexton R:dr 32 sk. banco, samt dessutom för Anders Anderssons och Erik Erssons underhåll i häkte under åtta dagar till Kongl. Majit och Kronan i ersättning, efter inkommen uträkning, erlägga Två R:dr 32 sk. nämnde mynt; hvaremot och då Anders Andersson och Erik Ersson förklarat, att de icke fordrade godtgörelse för det dem obehörigen tillskyndade lidande, något utlåtande i denna del af målet icke erfordrades.
Öfver detta utslag är ej heller hos Kongl. Majit någon klagan förd.
Genom utslag den 29 April 1847 hade Kongl. Hofrätten öfver Skåne och Blekinge fällt Häradsskrifvare!! O. C. Möller att, för det han underlåtit inom föreskrifven tid afgifva förklaring öfver de besvär, häktade förre Bokhållaren S. E. Lundqvist hos Kongl. Hofrätten anfört öfver Harjagers Häradsrätts den 26 Nov. 1846 meddelade utslag, hvarigenom Lundqvist blifvit dömd till ansvar för bedrägligt förfarande emot borgenärer, utgifva försutet vite 6 Ridr 32 sk. samt förelagt Möller jemte Nämndemannen Nils Olsson i Ströö att, så framt de astundade varda i målet hörde, förklara sig öfver Lundqvist besvär inom tre veckor efter det de erhölle cici af Kongl. Hofrättens berörde utslag, hvilket genom Konungens Befallningshafvande i Malmöhus län skulle dem emot bevis och lösen tillställas; och hade Möller å egna och Nils Olssons vägnar den 5 Juli 1847 fått emottaga samma utslag; hvarefter och när jag anmodat Konungens Befallningshafvande att förklara anledningen till förelupna dröjsmålet i afseende å utslagets delgifvande åt Möller, derom bevis först den 20 i sistnämnde månad kommit Konungens Befallningshafvande tillhanda, samt Konungens Befallningshafvande begärt yttrande i ämnet af Magistraten i Lund, dels blifvit upplyst, att Konungens Befallningshafvande med skrifvelse den 3 164 Maj 1847 afsändt utslaget till nämnde Magistrat, samt dagen derefter aflemnat det till stadens tillförordnade Exsecutionsförvaltare G. J.
Boström, hvilken uppå Magistratens erinran, föranledd af Konungens Befallningshafvandes påminnelser i bref den 19 påföljande Juli, dagen derpå till Magistraten inkommit med bevis, att utslaget blifvit Möller tillstäldt, dels ock anmält af Boström såsom anledning till dröjsmålet, att Möller en längre tid varit sysselsatt med taxeringar på landet och följaktligen icke kunnat träffas i sitt hemvist, hvarom
Bostrom desto mindre ansett något tillkännagifvande hos Magistraten behöflig!, som Konungens Befallningshafvandes först omförmälte skrifvelse icke innehållit, att Kongl. Hofrättens utslag, derom Boström icke tagit någon kännedom, angått häktad person eller att verkställigheten fordrade särskild skyndsam åtgärd, samt af Magistraten, att först genom Konungens Befallningshafvandes skrifvelse den 19 Juli 1847 Magistraten blifvit upplyst derom, att Kongl. Hofrättens utslag, om hvars beskaffenhet ej heller Magistraten tagit någon kunskap, rörde häktad person.
Då jag funnit det sålunda vara utredt, att i fråga varande kommunikatiousärende under tiden från den 4 Maj till den 20 Juli 1847 varit på Magistratens åtgärd beroende, och ansett de till urskuldande af anmärkta dröjsmålet anförda skäl icke kunna godkännas; har jag genom skrifvelse den 3 Sept. 1849 anmodat Advokathskalsembetet i Kongl. Hofrätten öfver Skåne och Blekinge alt emot
Magistraten för den i fråga ställde försummelsen, hvarigenom häktad persons qvarhållande i häkte blifvit otillbörligen förlängd t, åtal i laglig ordning anställa och utföra; och sedan detta för sig gått samt vederbörande blifvit öfver Advokatfiskalsembetets påstående hörde; så har Kongl. Hofrätten genom utslag den 3 sistiidne
Maj sig utlåtit, ait som Magistraten, hvilken den 4 Maj 1847 erhållit uppdrag af Kongl. Majrts Befallningshafvande i Malmöhus län att emot bevis tillställa Häradsskrifvare!) O. C.
Möller Kongl. Hofrättens utslag den 29 förutgångne April rörande, på sätt ock i utslaget funnits anmärkt, häktad person, först den 20 påföljde Juli, sedan Magistraten förstnämnde dag öfverlemna! utslaget till stadens Exsekutionsförvakare, för att verkställa uppdraget, och derefter af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande emottagit erinran i ämnet, aflemnat bevis, att utslaget blifvit Möller tillstäldt; ty och då det dröjsmål, som sålunda fått öga rum, måst, enär giltig ursäkt derföre icke kunnat visas, anses obehörigt samt tillräknas Magistraten, som det ålegat tillse, det den underordnade Tjensteman, hvars biträde Magistraten anlitade, i rätt tid fullgjorde omförmälte
Magistraten gifna uppdrag; alltså pröfvade Kongl. Hofrätten, ulan afseende derå, att förre Bokhållaren Lunrl - / 165 qvist afstålt från anspråk på ersättning och att Kongl. Maj:t, i anseende till det långvariga häkte, Lundqvist under förehafd rättegång undergått, af Nåd förunnat honom eftergift af ådömdt fängelsestraff, rättvist att för den bristande uppmärksamhet å tjenstepligt, som i förberörde måtto läge Magistraten till last, jemlikt grunderna i 9 kap. 5 § Utsökningsbalken och 1 kap. 12 § Rättegångsbalken, döma Magistratens Ledamöter, Herr Borgmästaren och Riddaren J.
Bäckström, Rådmannen Vice Häradshöfdingen L.
Billström och adjungerade Ledamoten, Magistratssekreterare!!, Vice Häradshöfdingen J.
Göransson, att hvardera böta Atta R:dr 16 sk. banco till treskiftes; men någon ersättning till Kongl. Maj:t och Kronan för den fångförplägning, Lundqvist under uppgifven tid åtnjutit, funne Kongl.
Hofrätten, vid det på grund af Kongl.
Maj:ts nådiga Utslag anmärkta förhållande, icke böra i fråga komma.
Delta utslag, hvilket jag för min del låtit vinna laga kraft, är ej heller å delosidan öfverklaeadt.
O Hos mig hade Riksdagsfullmäktige!! af Bondeståndet Erik Andersson i Nya Dahla skriftligen angifvit, att uti ett till 1847 års sommarting med Gudhems härad emot honom instämdt mål, der Handlanden i Fahlköping Rob. Bergmark af Erik Andersson fordrat ersättning för bristande lefverering af ett parti hafra, den senare för uteblifvande blifvit fälld dels till böter 32 sk. vid första tinget och dels till två vitén å tillhopa tretton R:dr 16 sk. banco, vid 1847 års bostel ing och 1848 års vinterting, oansedt han icke skall lill godo njutit svarande parts rätt att varda ordentligen stämd, enär den af
Dom hafva nd ens ombud för stämningars utfärdande C. J. Otterström meddelle kallelse varit utställd på den 10
Maj 1847 i stället för den 4 Maj, hvartill i offentlig kungörelse
Gudhems härads sommarting varit utsatt, och målet detta oaktadt vid Häradsrätten företagits den 8
Maj eller två dagar tidigare, än i stämningen varit bestämdt, samt Erik
Andersson icke genom domstolens åtgärd blifvit beredt tillfälle att få del af de uppskofsbeslut, hvarigenom berörde vitén varit honom förelagda.
Efter erhållen del af denna angifvelse har vice Häradshöfdingen N. M. Stedt, hvilken i egenskap af tillförordnad domhafvande förrättat de i fråga varande tingen, lill mig afgifvit förklaring, hvaröfver Elik
Andersson inkommit med påminnelser samt deri anmärkt, att stämningen icke blifvit honom tillställd af två personer eller emot bevis från honom sjelf, hvadan densammas försittande förmentes icke hafva bordt till ansvar föranleda; och har jag, 166 efter lagen kännedom af .handlingarna, funnit anmärkningsvärdi, dels alt Häradsrätten, enligt hvad dess protokoll för den 8 Maj 1847 visade, på intyg af blott en person, Nämndemannen Jonas Andersson i Knapagården Dahla, ansett Erik Andersson lagligen stämd, och dels att målet blifvit till handläggning företaget två dagar före den i stämningen utsatta tid; hvarföre och som ett dylikt förfarande icke blott stridde emot föreskriften i 11 kap. 7 § Rättegångsbalken om beskaffenheten af giltigt stämningsbevis, utan ock förnärmade svarandeparts rätt att icke å annan tid, än den i stämningen förelagda, äfventyra sakens upptagande eller ansvar för försummad inställelse, jag uti skrifvelse den 12 Oktober 1848 för åtal emot vice Häradshöfdingen Stedt remitterat handlingarna till Advokatfiskalsembetet i Kongl. Göta Hofrätt, dervid äfven Riksdagsmannen Erik Andersson borde lemnäs tillfälle att varda i saken hörd och få sina påståenden framställa.
Vid detta atals utförande har Erik Andersson för sitt genom
Häradsrättens åtgärder iråkade lidande äskat godtgörelse efter förteckning med 24 R:dr 45 sk. banco, utom ränta å derunder inbegripne botes- och vitesbeloppen 14 R:dr, deni han den 6 Maj 1848 betalt; och har Advokatfiskalsembetet dels yrkat, att vice Häradshöfdingen Stedt, för hvad jag räknat honom till last, måtte efter 1 kap. 12 § Rättegångsbalken lill böter fållås, dels ock yttrat sig öfver Erik Anderssons ersättningsanspråk sålunda, att emedan denne under skriftvexlingen hos mig erkänt, det han blifvit i förberörde mål stämd till Gudhems härads sommarting 1847, fastän dagen för tingets början varit i stämningsresolutionen af den 9 April felaktigt utsatt till den 10 i stället för den 4 Maj samma år, samt Erik Andersson alltså, ehuru honom icke bordt ådömas böter för uppropsförsummelse å en dag före den i stämningen utsatta, likväl jemlikt 41 punkten i Kongl. Förklaringen den 23 Mars 1S07 ålegat att, sedan han en gång fått till godo njuta laga stämning, uti allt hvad sedan i saken förelupit utan vidare kallelse iakttaga, hvad lag stadgar samt han eljest kunnat till bevakande af sin rätt finna vara för sig nödigt, hvaraf följde, att Erik Anderssons uteblifvande från de paföljde höste- och vinterlingen icke kom me Häradsrätten till last; ty och som dels Erik Anderssons resekostnader vore obestyrkte, dels någon kostnad ej syntes hafva drabbat honom för skriftvexlingen hos mig, enär han derunder i allt fall såsom Riksdagsfullmäktig vistats i hufvudstaden, och dels Kongl. Hofrätlens utslag i åtalet förmodades blifva honom tillstäldt utan annan kostnad, än sjelfva lösen derför; så ansåge Advokatfiskalsembetet sig sakna fog alt understödja Erik Anderssons ersättningsanspråk i vidare mån, än så vidt det rörde bö - 167 terna för uteblifvande under första " tinget 32 sk., lösen för Häradsrättens protokollsutdrag för den 8
Maj 1847 med postporto En R:dr 10 sk. och lösen för Kongl. Hofrätlens utslag.
Sedan vice Häradshöfdingen Stedt blifvit öfver detta Advokatfiskalsembetets påstående hörd och sig förklarat; har Kongl. Hofrätten genom utslag den 3 sistlidne Juni sig i målet utlåtit; och livad först beträffade den omständighet, att Häradsrätten antagit Erik Andersson hafva varit behörigen stämd; så ehuru detta antagande grundats på intyg af endast en person och således, då Erik
Andersson icke lemnat skriftligt stämningsbetyg ifrån sig, icke varit förenligt med föreskriften i 11 kap. 7 § Rättegångsbalken, sådan den lyder i Kongl.
Kungörelsen den 7 Januari 1830; dock som Erik Andersson medgifvit, att han fått stämningen sig tillställd, och Erik Andersson, såsom han i angifvelseskriften omförmält, icke med anledning af förelupet fel vid stämningens delgifvande, utan i förmodan, att stämningsåtgärden innefattade ett gyckel, uteblifvit från domstolen, den han likväl, efter hvad han i påminnelseskriften uppgifvit, sökt å den dag, som i stämningen varit för tingets början utsatt, men dervid Rättens sammanträden i och för ransakningsmålen redan upphört; alltså funne Kongl.
Hofrätten Häradsrättens berörde antagande, fastän otillständigt, icke vara af sådan beskaffenhet, att annan påföljd derför skäligen rnåLte äga rum, än att vice Häradshöfdingen Stedt om origtigheten härutinnan erinrades.
Vidkommande dernäst anmärkningen, att målet vore till handläggning förelaget två dagar före den i stämningen föresätta tid; så emedan Erik Andersson blifvit, såsom vederbordt, stämd till tinget och icke till någon viss dag deraf, ehuru i stämningsresolutionen af misstag influtit, att tinget skulle börjas den 10
Maj i stället för den 4 i samma månad, enligt i länet utfärdad lysning, om hvars innehåll Erik Andersson haft kännedom; ty och som å sistnämnde dag Erik Andersson ålegat att sig vid Häradsrätten infinna, för att afvakta besked, hvilken dag under tinget hans mål skulle förekomma lill handläggning, men han sådant uraktlåtit och dymedelst sjelf vållat, att han, som icke fått vidkännas någon påföljd för försummad inställelse vid upprop första gången, blifvit för sin ute varö under tingens lopp till böter och vitén fälld; alltså och alldenstund
Domhafvandens stämningsombuds för vice Häradshöfdingen Stedt obekanta misstag om tiden för tingets början icke kunde läggas vice Häradshöfdingen till last; fördenskull pröfvade Kongl. Hofrätten rättvist åtalet i denna del att ogilla. 168
Då jag med detta utslag ej kunnat åtnöjas; har jag deröfver anfört underdåniga besvär, deri jag först anmärkt, att så vida, enligt
Ho frät tens åsigt, Häradsrätten icke ägt antaga, det Erik Andersson varit behörigen stämd, häraf också syntes följa, att
Häradsrätten felat ej blott i sjelfva antagandet af stämningens behörighet, utan ock i de åtgärder, som på detta antagande stöddes och dessförutan ej lagligen kunde äga rum.
Vidare har jag ansett frågan om sakens företagande hos Häradsrätten före den i stämningen utsatta tid bero af en annan, nemligen huruvida den, som erhållit stämning till viss dag, såsom begynnande ett lagtima ting, vöre skyldig att uti uppgiften på denna dag förutsätta möjligt misstag i stämningen och derföre ur den offentliga tingskungörelsen underrätta sig, om icke tinget tilläfventyrs komme att börjas förr, än stämningen innehölle; och då jag ej kunnat inse anledningen lill denna frågas bejakande; har jag häraf slutat, alt i förevarande fall Svaranden ej varit skyldig att vid tinget inställa sig, när detta inträffade före den dag, hvartill lian var stämd; att ett uppskof och ett vite, sorn vid sådant förhållande beslötos, bordt den uteblifna svaranden kungöras, för att kunna mot honom äga verkan, samt att
Häradsrätten bordt antingen om sådant kungörande meddela föreskrift, eller ock utan all åteärd afskrifva målet.
När detta icke skett, och stämningen i Svarandens frånvaro blifvit upptagen utan fullständigt stämningsbevis, samt saken, utan kännedom af stämningen och utan föreskrift örn kommunikation till Svaranden, blifvit uppskjuten först med föreläggande af vite och derefter med fällande till sådant; bade Hofrätten, efter min tanka, bordt ej allenast fälla Domhafvauden till lagligt ansvar, utan ock döma honom att godtgöra, hvad Svaranden i böter och vitén obehörigen förlorat.
Mina underdåniga besvär äro daterade den 9 sisth Juli; och det nådiga beslut, som jag deröfver afvaktar, kommer att afgöra ett ämne, hvilket jag tror icke vara utan vigt i rättegångsordningen.
Vid granskning af fånglistorna från Elfsborgs län hafva anmärkningar förekommit dels derom, att ett af Kämnersrätten i Borås den 16 Augusti 184-5 meddeladt utslag, hvarigenom Pigan Anna Brita Nilsdotter varit dömd alt för hustjufnad till värde af 3 R:dr 19 sk. böta eller, vid bristande tillgång dertill, undergå sexton dagars fängelse vid valten och bröd, icke blifvit till verkställighet befordradt, dels att häktade Drängen Anders Isaksson från Grimma - 169 G. immared, sedan lian vid Marks Häradsrätt undergått ransakning och, derifrån förpassad, den 22 Juli 1846 till länshäktet ankommit, blifvit derstädes qvarsittande lill den 8 nästföljande September, ehuru Domhafvandens i sagde härad förpassning innehållit, att Anders Isaksson vore förvisad till vidare ransakning vid Himble Häradsrätt, och han således bordt af Konungens