Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande, N:o g5.
Öfver denna underdåniga ansökning hade Bergs-Collegium Lill Kongl.
Maj:t under den 22 sisllidne Augusti afgifvit in ford rad t underdånigt utlåtande och deruti, efter en fullständig utveckling af de fördelar jernhandteringen och landet i allmänhet skördat af förbudet mot utförande af landets förnämsta rå-ämne Tackjernet, samt under åberopande af de flere skäl, som talade för samma förbuds vidare fortfarande, i underdånighet afstyrkt
Nådigt bifall till omberörde ansökning, men tillika för den händelse, att Kongl. Maj:t under nuvarande ovanliga omständigheter skulle, med behjertande af Bergsmännens för tillfället svåra ställning, Nådigst bevilja ett undantag ifrån det hittills gällande förbudet emot export af Tackjern, i underdånighet hemställt, att sådant åtminstone icke måtte ske annorlunda än för en gång eller på försök under en viss kortare tid och till ett bestämdt belopp af 50 ä 60,000 Skepp, årligen emot en exporttull af 1 R:dr 24 sk.
Skeppundet.
Ifrån detta Bergs-Collegii beslut var en Collegii ledamot i så måtto skiljagtig, att han ovilkorligen afstyrkte all export, äfven för den kortaste tid; hvaremot en annan ledamot, som med Collegium instämde uti afstyrkande af tillåtelse till export af Tackjern under någon längre tid, enär icke föreses kunde, huruvida icke handels-conjuncluren ett annat år kunde blifva sådan, att tackjernstillgångarne för inrikes behofvet blefvo erforderlige, likväl å andra sidan anförde, att då kändt vore, det förlidna årets minskade stångjerns-export varit af den svåraste inverkan på Bergslagernes ställning, så att de derigenom blifvit urståndsatte att till ett skäligt pris kunna afyttra Tackjernet, hvilket fallit till och under |:delar af hvad det förut gällt; samt att ett öfverskott af 56 a 60,000 Skepp, sålunda funnes, hvilket i närvarande stund, då Brukens smiden antingen till en del blifvit inställde eller icke med någon vinst kunde bedrifvas, vore nära osäljbart, åtminstone till ett pris, som försloge att belacka tillverkningskostnaden, samt afvaktandet af en bättre period, hvarförinnan det befintliga öfverskotta skulle ligga till last, än vidare skulle nedtrycka priset och försvåra Bergslagernes ställning, ansåge sig bemälde ledamot, med åliggandet att lika mycket se på bergsmanna- som bruks-intresset och ulan att frånträda förut yttrad åsigt, att en fortfarande lackjerns-export skulle blifva skadlig, böra till Kongl. Maj:ls Nådiga bifall framställa, att till afhjelpande af den närvarande förlägenheten, hvari Bergsmännen sig befinna, 50,000 Skepp.
Tackjern måtte under loppet af detta och nästkommande år 1845 under behöriga kontroller och emot en utförselstull af högst 1 R:dr B:co, Allm, Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande, N\o gS, 5 få exporleras, med fördelning af 30,000 Skepp, på Stockholms och 10,000 Skepp, på hvardera af Götheborgs och Gefle vågar; och har Kongl. Maj:t öfver ifrågavarande underdåniga ansökning ännu icke fattat Dess Nådiga beslut.
Efter att sålunda hafva omförmält hvad så väl vid sistlidne Riksdag soin sedermera i denna fråga förekommit, får Utskottet, som tagit den nu väckta motionen i ämnet uti noggrann t öfvervägande, deröfver sitt yttrande afgifva.
Hvad först beträffar den af motionären föreslagna fortfarande årliga export af 30 å 50,000 Skepp.
Tackjern, så instämmer UtskoLtet till alla delar i de så väl af Rikets Ständer vid förra Riksdagen som af Bergscollegium häremot anförde betänkligheter, hvarför det hemtar ett ökadt stöd af de yttranden, som inom Välloflige Borgare-ståndet Herrar Waern» Petre och Wedberg, med full sakkännedom i ämnet afgifvit, och anser följaktligen den nu gjorda framställningen om en till tiden obegränsad tackjerns-export icke böra bifallas.
Vidkommande åter förslaget att det undantagsvis och för en kortare tid måtte medgifvas export af ett visst belopp utaf Tackjern, så tror Utskottet härvid böra utredas, huruvida behofvet verkligen kräfver ett undantag från grundsatsen att ej utföra Tackjern, som under en lång tidsföljd gjort sig gällande till landets fördel, samt om ej genom ett sådant af vikande skulle uppstå följder, hvilka genom skadligt inflytande på jernhandeln i sin helhet öfvervägde det gagn, som en del tackjernstillverkare derutaf korame att draga.
Utskottet anser likväl dessa frågor böra föregås af en undersökning, rörande förhållandet emellan tackjerns- och sinides-lillverkningarne, samt beloppet af det tackjerns-öfverskott som kan vara för handen, och får Utskottet i afseende härå anföra, att enligt de upplysningar, som
Utskottet inhemlat rörande det förra af dessa ämnen eller förhållandet emellan tackjernstill verkningen och slångjernssmidet i Riket under de sistförflutne sex åren, detsamma har varit följande:
För år 1838 utgjorde smidestillverkningen i Riket . . 525,705 Skepp, och Tackjernstill verkningen efter afdrag af hvad, som åtgått lill gjutgods och export till Finland 518,841.
53(34 — 1839 Smidestill verkningen 583,144.
Tackjerns dito 552,593. 6 Allm.
Besvärs* och Ekoliomi-U(skottets Betänkande > N.-o 95.
För år 1841 Smidestillverkning 590,779.
Tackjei os dito ••••••«•• o85, /0o. ^ 074 Samma mindre tackjerns- än smides-tillverkning för dessa trenne år 42,489.
Ett motsatt förhållande har egt ram under åren:
För år 1840, då Tackjernstillverkningen utgjorde . . 597,636 Skepp. samt Smides dito 583,646. j3gqQ — 1842 Tackjernstillverkning 590,205.
Smides dito . 576,845.
— 1843 Tackjernslillverkning 637,397.
Smides dito 541,847.
Summa överskjutande Tackjärnstillverkning 122,900.
Då härifrån afdrages bristen för åren 1838, 1839 och 1840 . . 42,489.
O . så utgör skillnaden Skepp. 80,411. hvilket belopp skulle utgöra det af motionären omförmälda öfverskottel af Tackjern; men då uppgiflerne om smidet ej innefatta mera än hvad sorn blifvit vågfördt och deri således ej finnes upptaget allt det smidesjern, sorn vid sjelfva Bruken blifvit till kringboende försåldt, så torde den beräknade tackjernsbehållningen skäligen böra nedsättas med minst 20,000 Skeppund.
Då de Svenska Tackjerns-sorterna äro af mycket olika beskaffenhet, så är det mer än sannolikt, att en del af öfverskotlet uppkommit derigenom, att Bruks-egarne, hvilka under en svårare conjunctur måst tillse, att de genom ett noggrannt urval af Tackjern satts i stånd att kunna bereda ett smide, som i handeln blefve begärligt, derföre företrädesvis köpt det bättre Tackjernet, hvilket åter haft till följd, att de sämre Tackjerns-sqirterne saknat afsättning.
När härtill kommer, att under de sednare åren vattenbrist vållat, det mångå Stångjernsverk, ej hafva kunnat bedrifvas så starkt som vanligt, samt alt tackjernstillverkningen under sislförflutne året tillökats så betydligt som ifrån 590,205 Skepp, till 637,397 Skepp., så synas orsakerne till uppkomsten af det nu för handen varande tackjerns-öfverskottet ligga i öppen dag.
Alin».
Besvärs- och Ekonomi-Utskollels Betänkande, IV:o 7 Emedlertid hafva priserne å denna vara hållit sig uppe i en förmånligare proportion än de å Slångjernet ända till sisllidne och synnerligast innevarande år, då de sammanstötande tillfälligheterne af Stångjernets nedtryckta pris, lill omkring £ af hvad det för 8 år sedan gällde, minskning i tillverkning af denna vara lill följd dels af ringare afsättning, dels af vattenbristen vid jernverken och dels af den alla näringar tryckande penninge-förlägenheten, vållat en nedsättning af taekjerns-priset, som visserligen i så mycket högre grad måste kännas svår för Bergslagerne, som dessa allt hittills varit vane att erhålla en hög betalning för sin vara.
Dessutom torde det äfven hafva bidragit till minskad afsättning af Bergslagernes Tackjern, dels att under den tid, då Tackjernet hölls i ett pris, som var högre, än hvad Slångjerns-lillverkarne skäligen kunde betala, de Bruksegare som besitta utom Bergslag belägna hyttor, sågo sig tvungne att inköpa grufvudelar och uppdrifva deras egen taekjerns-lillverkning så högt som möjligt, dels att dessa under den svårare conjuneturen måst, innan de försedde sig med nytt Tackjern, anlita de äldre förlager deraf, som under bättre tider samlats.
Att alla dessa sammanstötande orsaker försvårat afsältningen af Bergslagernes hufvudsakligasle produkt kan ej nekas, men å andra sidan har Utskottet, innan det kunde tillstyrka ett sådant botemedel deremot, sorn motionären föreslagit, trott sig böra undersöka, om den närvarande ställningen ej är af öfvergående natur, och om det således ej är sannolikt, alt den kan på en annan, och med hittills följde grundsattser mera förenlig, väg afhjelpas.
Utskottet tror och hoppas då i första rummet, att den betydliga skeppning af stångjern som della år, ehuru till nedsatta priser, egt ruin, och som å alla vågar belydligt minskat de från föregående åren hopade invenlarierne, skall åter lifva den tynande näringen, samt, då äfven vattenbrist för det kommande året nu ej synes vara att befara, gifva en. ökad fart åt densamma.
Derigenom kunna Bergslagerne i så mycket högre moa påräkna en liflig afsättning å sina tillverkningar, som dels egarne till de utom Bergslag belägna tackjernshyttorna, till följd af det nedsatta priset å varan, mäste finna det vara mera lönande att köpa Tackjern än att sjelfve med förlust tillverka detsamma, och dels de vid Bruken varande äldre förlägen deraf nu måsle i det närmaste vara uttömde. 8 Allm.
Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande , N\o gS.
Då nu härtill kommer, att priset å Bergslagernes hufvudsakligaste förnödenheter, spanraål och sill, har fallit lägre än det på många år varit, så att en lunna råg i de flesta orter kan erhållas för samma pris som ett Skepp.
Tackjern, ett förhållande som Bergslagerne alltid ansett vara serdeles förmånligt, så tror Utskottet, ali det ej misstager sig, om det vid här ofvan uppgifne förhållanden ej kan anse Bergslagernes ställning vara så tryckande, att ett undantag ifrån hittills antagne grunder i afseende på jernhushållningen i Riket, af den vådliga art, som det af motionären föreslagne, är af behofvet oundgängligen påkalladt.
Det återstår nu att utreda, huruvida ett sådant undantag är vådligt ur Stats-ekonomisk synpunkt, så att, äfven om behofvet påkallade detsamma, det skulle kunna tillstyrkas.
Utskottet anser sig härvid försl böra upprepa den af all erfarenhet, vitsordade grundsatsen, att. ett land drager största nyttan af sina producter, om de, så mycket ske kan, förädlas inom landel innan de derifrån utföras, och sedermera fästa uppmärksamheten på det serskildta förhållande, som här eger rum, eller att det Svenska jernet, som uti fullständig behandling öfverträffas af det Engelska, hvilket äfven står i högre pris, ändock hittills varit och troligen städse kommer att blifva begärligt, i och för dess inre godhet.
Dess afsättning och i följd deraf den vinst landet drager deraf, hvilar således i första rummet på den hittills följda grundsatsen, att ej medgifva export af råämnet, hvilket, behandladt med den omsorg, som de Engelska Stål-fabrikerne, ej inskränkta genom några tryckande band, kunna derpå använda, snart skulle göra vårt Stångjern umbärligt, och ytterligare nedtrycka priset derå.
En mängd af Stångjernsverk skulle derigenom gå under, ty, redan bragle till det yttersta, genom en långvarig svår conjunctur, skulle egarne säkerligen ej kunna uthärda en saknad afsättning under trenne år.
Att genom en sådan våldsam rubbning i de hittills varande förhållande! ne, ej blott dessa egare, ulan alla de som för öfrigt nu hafva sitt uppehälle genom denna näring, skulle komma i det största betryck, synes vara lika klart, som att den redan svaga allmänna krediten i landet derigenom skulle lida ännu större skada.
Om man kunde förutse , att en export af Tackjern skulle kunna beredas, så betydlig, att den för landet i det hela inbringade en större behåll - Allm.
Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande, N:o gS, 9 behållning än den nuvarande exporfen af Stångjern, så skulle det utur rent
Stats-ekonomisk synpunkt måhända kunna försvaras, att man gjorde ett försök dermed, men detta är ej att förmoda.
Utlänningen skulle nemligen då lika litet vilja köpa våra mindre goda Tackjerns-sorter, som han nu velat begagna sig af den redan medgifna rättigheten att utföra myrmalmsjern.
Utförseln kommer således att inskränka sig till våra aldrabästa tackjerns-sorter, eller de företrädesvis till Slåljern användbara, och för dessa betalade Engelsmännen säkert så mycket, att samtlige våra Stål-tillverkare ej kunde med dem uthärda täflan, utan nödgades inställa sin fabrikation, hvarefter den utländske köparen, sedan han väl krossat de Svenske medläflarne, väl skulle veta att nedtrycka priset å en vara, som då saknade afsättning inom landet.
Den förmån, som man åsyftar att bereda åt Bergslagerne, skulle på detta sätt endast vinnas för de förut bäst lottade bland dem, och detta endast för en kort tid, under det Tackjerns-näringen i sin helhet blefve lidande genom de förluster, som genom ett sådant steg bereddes åt dess säkraste stöd, eller de inhemske Slångjerns-tillverkarne.
Dessutom skulle de Engelske fabrikanterne, som hittills endast kunnat förfalska de Svenska slångjerns-sorterna, då de ej mera sågo sig genom förbuden utförsel från riket af Tackjern, förhindrade att äfven till detta utsträcka samma industri, säkerligen ej försumma att under falska stämplar utbjuda äfven sådant.
Någon controll härå vore ej möjlig, då ingen kunde säga, om det utbjudna Tackjernet verkligen hörde till de, till utförsel tillåtne, 5o,ooo Skepp., eller ej, och torde det icke behöfva omtalas, alt det Svenska jernets redan förut rubbade credit derigenom skulle måhända alldeles undergräfvas.
Slutligen skulle det alltid blifva svårt att reglera den föreslagna, både till tid och qvantitet inskränktare exporten så, att den komme de egentliga Bergsmännen i allmänhet lill godo, emedan detta tackjernsbelopp snart vore utfördt af dem, som nu uppköpt Tackjern af Bergsmännen, hvarefter desse troligen ej erhölle af deras förläggare i Bergslags-städerna mera än en ganska ringa andel af den möjligen uppkomna vinsten.
Då derföre, på sätt Utskottet sökt bevisa, en tillåtelse att i allmänhet fritt exportera Tackjern ej kan tillstyrkas, och då ett undantag från den allmänna regeln, enligt Utskottets tanka, hvarken af ett oeftergifligt beBih, till R.
St, Prot, 1844 j 8 Sami, 16 Haft, 2 10 Allm.
Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande , If:o gS. hof för närvarande påkallas, ej heller kan annat än högst menligt inverka så väl på den för landets bestånd vigtiga stångjernstill verkningen, sorn i längden på flertalet af de tackjernsproducerande orterna i landet, så kan Utskottet ej annat än tillstyrka: att den ifrågavarande motionen, ej måtte leda till någon Rikets Ständers åtgärd.
Häremot anfördes följande Reservationer af Herr v. Ehrenheim, C. IV., som yttrade: ”Ehuru jag delar Utskottets åsigt i så måtto att jag anser en till tiden obegränsad tackjerns-export ieke böra tillstyrkas, har jag likväl icke kunnat biträda Utskottets beslut alt afstyrka all export af Tackjern äfven för en kortare tid, ulan måste mig deremot reservera.
I betraktande nemligen deraf, att den till närmare 100,000 Skepp, calculerade öfverproductionen af Tackjern, hvilken, vid Bergslagshyttorna uppkommit genom behof för ökade smiden och varm bläslers användande, icke kunnat vinna afsättning till följd af förlidna årets minskade stångjerns-export, hvilken, ehuru för innevarande år betydlig, men hemlad till en stor del från det höga slångjerns-inventarium på vågarne, icke förmått att höja de sedan 2:ne år tillbaka mycket nedtryckte tackjerns-priserne, har jag icke kunnat undgå att finna Bergsmännens belägenhet för närvarande högst brydsam, ja vida svårare än Bruksegarnes, och anser jag rättvisa och billighet påkalla att tillfälle beredes Bergslagerne att på utrikes ort få afsätta det för den inrikes Bruksrörelsen icke behöfliga Tackjern, så vida ett dylikt medgifvande, inskränkt lill ett belopp motsvarande den för handen varande öfverproductionen och endast till en kortare tidrymd utsträckt, icke pröfvades blifva för den Svenska jernförädlingen skadligt.
— I motsatts mot Utskottets pluralitet tror jag en sådan tillåtelse utan fara för Sveriges jernhandtering kunna beviljas.
Skulle man nemligen frukta att England i fall tackjernsexport blefve tillåten, kunde försöka att i grund förstöra vår jernförädling genom hög import-tulls läggande å Svenskt Stångjern och borttagande af ali tull å Svenskt Tackjern, så är denna fruktan lätt håfven då man besinnar det tillförlitliga factum, att Engelskt Tackjern, behandlad t med trädkol i härd gifver ett Stångjern, sorn är jern förligt med vårt bättre Stångjern, äfvensom att å andra sidan Svenskt Tackjern med användande Allm, Besrtärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande, N.o gS. 1! af Pucldlingsmelhoden, lemnat elt otalt Stångjern, ingalunda egande de egenskaper, sorn det, hvilket med trädkol tillverkats.
— Om således England och andra länder, der Puddlingsmelhoden i allmänhet begagnas, vilja använda vårt Tackjern lill ulsmidning, måste de vara betänkte på att nyttja trädkol, för att kunna förskaffa sig godt Stångjern, men trädkolen stå der så högt i pris, att dessa länder endast med få undantag kunna finna uträkning uti att dermed utsmida vårt dyra Tackjern, då de hafva eget till nära hälften billigare pris, som med trädkol beredt gifver dugligt Stångjern.
— Skulle alltså, såsom all anledning är att förmoda, det icke blifva någon uträkning att exportera Tackjern, i anseende lill de stora kostnader och svårigheter, som i alla händelser skulle blifva med en så beskaffad export förenade, vore likväl det ändamål genom tillåtelsen vunnet, att vederbörande Bergslags-Intressenler blefve derom öfvertygade, så att de troligen icke vidare skulle finna med deras fördel öfverensstämmande att förnya yrkandet om tackjerns-export, heldst de otvifvelaktig! skulle komma att inse den stora fördel de hafva framför Stångjerns—ti 11 verkare, genom afsättning inom landet af deras Tackjern, hvilket när blåsningarne och ännu mera den för närvarande så litet vårdade Stångjernsti 11 verkningen vunnit en nödig förbättring, sannolikt icke skall komma att sakna afsättning till ett pris, hvarmed Bergsmännen böra vara belåtne.
Då det således i Statsekonomiskl hänseende icke synes vara äfventyrligt att såsom ett försök för någon kortare tid, hvilken lämpligast skulle kunna bestämmas till 3:ne år, tillåta en årlig export af 50,000 Skepp.
Tackjern under nödiga conlroller och emot en utförselstull, som icke blefve så hög att den i likhet med den af Bergs-Collegium föreslagna innefattade en omöjlighet för Bergsmännen att på den jemväl föreslagna korta tiden af ett år kunna tillvägabringa någon export, anser jag mig böra vördsamt tillstyrka: att Rikets Ständer målle hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att, med upphäfvande af nu gällande förbud emot exporl af Tackjern i Nåder mätte tillåtas, att, utöfver de 6,000 Skepp., hvilka enligt.
Handels-Tractaten med Ryssland få lill Finland årligen exporteras, ytterligare 50,000 Skepp, af den tillverkning, som vid Bergslagshyltorna åstadkommits, måtte under loppet af nästkommande 3:ne år 1845, 1846 och 1847 få ur riket årligen utföras, emot den tull Kongl. Maj:t funne för godt i Nåder bestämma, samt med fördel - 12 Allm.
Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande , N\o g.5. ning af 30,000 Skepp, på Stockholms våg och 10,000 Skepp, på hvardera af Götheborgs och Gefle jernvägar.” Denna Reservation biträddes af Herr Brukspatronen Langenberg, Herr Rådmannen Berglund samt Herr Lundgren jemte Riksdagsfullmägtige Anders Trysén och Anders Jansson, hvarvid likväl Herr Langenberg för sin del tilläde, det lian, med afseende å det verkliga öfverflöd af Tackjern, som förefinnes, samt de för närvarande nedtryckta priserne derå, önskat, att Utskottet hade tillstyrkt en underdånig anhållan om tillåtelse, att 50,000 Skepp.
Tackjern finge under ett år exporteras.
Herr Berglund anförde äfven, att, om någon utförsel af Tackjern icke beviljades, skulle tackjernstillverkarne, i anseende till bristande afsättning, nödgas afskeda en del af gruf-arbetarne samt inskränka malmbrytningarne och blåsningarne, och deremot söka att utvidga sitt jordbruk; hvarefter, då en bättre conjunctur inträffade, det blefve med stora svårigheter förenadt att återuppbringa tackjernsproduktionen lill den höjd, som behofvet då kunde kräfva.
Af Herr Prosten Gahne: ”Emot Utskottets nu justerade beslut, sorn upphäfver Afdelningens förslag till underdånig skrifvelse, ”att 50,000 Skepp.
Tackjern må under loppet af 3 år mot en lindrig lull exporteras”, får jag min reservation anmala.
Den högst ogynnsamma conjunctur, som serdeles i det förflutna året nedtryckt priserna från 8 ä 9 R:dr ända till 5 R:dr per Skepp., förljenar att behjertas, i synnerhet när behållningen af Taekjernet uppgått till omkring 100,000 Skepp.
När Kongl. Bergs-Collegium, å den klagan åtskillige tackjernsti 11verkare fört, i det underdåniga utlåtandet tillstyrkt, att 60,000 Skepp.
Tackjern må i tvenne år utföras, och när Högloft Bevillnings-Ulskoltet nyligen visat så stor liberaliLe att föreslå utförsel af 50,000 Skepp, på ett år; så var det i sanning oväntadt att stångjerns haft en sådan verkan på det Högloft Ekonomi-Utskottet, att det kunnat förbise det verkliga lidande och svåra beroende, som hårdast drabbar tackjernstill verkarne.”
Häruti instämde Herr Prosten Carlander, Herr Comininistern Hardin samt Riksdagsfullmägtigen Matts Persson.
STOCKHOLM, tryckt hos P. G. Berg, i844' Allm. Beiv.- oeh Ekon.-Ut shott eli Betänkande, 1V:o 96. i N:o 96.
Ani. till Exp.-Utsk. d. 4 Dec., kl. 1 c. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion om ändring i Kongl. Förordningen elen 29 Januari 1831, angående stämpling af Tackjern.
Bonde-Ståndet till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet remitteradt memorial, har Riksdags-fullmägligen Pehr Pehrsson från Örebro Län andragit: att genom Kongl.
Förordningen den 17 Maj 1814 hafva Bergsbetjening och Jernvräkare erhållit rättighet att med qvarstad belägga sådant tackjern, som i någon mon kan befinnas vara otydligt slämpladt, ehuru samma tackjern för öfrigt kan vara med omsorg tillverkadt oeh af god egenskap, samt vidare, att genom Kongl. Förordningen den 39 Januari 1831 blifvit stadgadt, att egaren af det, såsom otydligt stämpladt befunna gödsel, för denna lörsurcmelse skall, med afdrag af 6 procent utaf hela postens vigt, plikta i/3:dei af dess återstående värde; hvilka stadganden motionären ansett så mycket hårdare, som stämplingen, enligt hvad bekant vore, verkställdes af hylt-arbetarne vid masugnarne, hvilka, i anseende till deras fattigdom, icke kunde lemna deras husbonde någon ersättning, i händelse stämplingen genom deras vårdslöshet blifvit otydlig, hvilket äfven vid sjelfva smältningen lätteligen kunde utan deras förvållande inträffa; och har motionären, till följd häraf, ansett en jemkning af hvad genom Kongl. Förordningen den 29 Januari 1831 blifvit föreskrifvet vara af rättvisa och billighet påkallad och derföre föreslagit, att i stället måtfce stadgas, det Tackjern skall vara märkt med den för hvarje masugn tillåtne stämpel, och att, i fall uti någon tackjernspost påträffas stycken, som antingen sakna stämpel eller äro sA otydligt stämplade, att det icke kan urskiljas, hvarest jernet blifvit till verk a cl t, sådane stycken, i händelse de icke utgöra mer än 25, eller minst 20, procent af hela posten, må lemnäs utan åtal; men att, för hvad derutöfver stiger, tillverkaren eller säljaren må fällas att böta i/^tdel af delsammas värde, beräknadt efter Kronans sist fastställda pris å tackjern i den ort, derifrån jernet blifvit afyttradt.
Härmed förenade sig till alla delar Riksdags-fullmägtige Anders Ja.
Brot. ISU.
S Semi. i7 Baft i 2 Allm. Best.- och Ekon.-Utskottels Betänkande, N:o 97. hansson frän Wermland, Anders Ericsson från Örebro Län, Lars Boethius från Stora Kopparbergs
Län och Anders Jansson från Westerås Län.