Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Sätter, i något af de fall, som i 1, 2, 3, 4, 7, 8, 9, 11, 12, 13, och 14 §§ sagda äro, förbrytare sig till motvärn emot den, som egendomen äger, innehafver eller vårdar, eller mot dess folk, då någon af dem vill honom från gerningen hindra, eller af honom taga åter hvad han åtkommit, eller ock fråntaga honom det, som till vedermäle af gerningen qvarhållas må; dömes till fängelse eller straffarbete på högst två år. 28 Kap. Om brott eif embetsman 1 §.
Ställer Konungens Befallningshafvande, eller annan, som å embetes vägnar äger att brott åklaga, den han vet oskyldig vara, under åtal vid Domstol; varde afsatt, och straffes dessutom såsom i 19 Kap. om falsk angifvelse stad gadt är. 2 §.
Underlåter domare af vårdslöshet eller försummelse, att i laga tid företaga ransakning öfver häktad person; straffes med böter, eller der dröjsmålet varat öfver sextio dagar, med mistning af embete från två till sex månader.
Har domare, af ondt uppsåt, ransakning fördröjt; varde afsatt. 3 §.
Fördröjer Konungens Befallningshafvande eller annan embetsman utan laga skäl, häktad persons inställande till ransakning eller verkställighet af dom öfver sådan person, eller håller honom obehörigen i straffinrättning eller häkte qvar, sedan han sitt straff undergått eller är berättigad att å fri fot vara; varde, för det olaga dröjsmål, straffad efter ty för hvarje fall i 2 § skils. 4 §.
Släpper embetsman, som öfver fånge eller häktad person inseende häfver, honom med vilja lös, eller hjelper honom att undkomma; varde afsatt, och dömes dessutom till straffarbete på högst fyra år.
Släpper han fången eller den häktade af vårdslöshet; dömes, om vårdslösheten grof var, till mistning af embete, så ock till fängelse, och om den mindre var, till böter. 5 §.
Yar den undkomne för gäld häktad; då skall, om han med vilja släpptes, till mistning af embete och till fängelse, och om det af vårdslöshet skedde, till böter dömas; stånde ock den, som honom med vilja släppte, i sådan ansvarighet, som i 8 Kap. 5 § sägs. 6 §.
Gör domare.
Konungens Befallningshafvande elier annan embetsman i dom eller beslut uppsåtligen orätt; varde afsatt. 7 §• 28 Kap. 57 7 <§.
Har domare uppsåtligen fullt till straff den han visste oskyldig vara; då skall han dömas, utom afsättning, till straff efter 19 Kap. 1 §, och om den oskyldige undergått straffet till fullo eller till någon del, efter 3 § i samma Kapitel. 8 §.
Viger prest, utan att laga lysning till äktenskap föregått; miste embetet.
Viger prest dem, hvilkas ägtenskap för laga hinder återgå måste, och var det hinder honom veterligt; varde afsatt. 9 §.
Har embetsman tagit eller betingat sig muta, för att i embetet orätt främja; varde afsatt, ändå att ingen skada skedde.
Tager eller betingar han sig eljest för sin embetsåtgärd någon belöning eller sportel, dertill han ej berättigad är; straffes med mistning af embete från sex månader till ett år eller böter. 10 <§.
Embetsman som, för egen vinning, sjelf eller genom annan, intalar eller förleder Rikets invånare till sammanskott, utgift, kostnad eller arbete, dömes till mistning af embete eller böter.
Tager han sådant emot, då det såsom af fri vilja bjudes; vare straffet böter. 11 <§.
Muta eller annat, som embetsman, den der efter 9 eller 10 g straffas, olofligen tagit, tillfälle Kronan. 12 g.
Tager embetsman gåfva eller förläning af främmande Makt, och har han ej förut, eller straxt derefter, sökt Konungens lof dertill; miste embetet.
Lag samma vare, om han, der lof vägradt blifvit, ej ställer sig till efterrättelse hvad Konungen om gåfvan eller förläningen förordnar. 13 §.
Embetsman, som uppsåtligen å annan lägger eller af honom uttager annan eller högre skatt, tull eller annan allmän utskyld, än beviljad och påbuden är, eller utfordrar hvad han vet af skatt, tull eller utskyld redan guldet vara, varde afsatt.
Gör han det för egen fördel; då skall han dessutom till straffarbete på högst fyra år dömas. 14 §.
Gör embetsman uppsåtligen orätt genom afkortning, vid bestämmande eller uppbörd af skatt, lull eller annan allmän utskyld; straffes med mistning af embete eller böter.
Gör han det för egen fördel; då skall han till afsättning och straffarbete på högst fyra år dömas. 13 §.
Tillgriper och förskingrar embetsman penningar eller annat, vare sig Statens eller annans tillhörighet, som han i kraft af sitt embete till förvarande, förvaltning, eller redovisning emottagit; varde afsatt, och dömes dessutom till straffarbete på högst fyra år.
Gitter han det förskingrade genast ersätta, eller sådan säkerhet derföre ställa, att någon skada af tillgreppet ej komma kan; då må han sitt brott med embetets mistning försona.
Prol. 1847 och 1848; 7 Sami. 1 Afd. 22 Baft. . 8 58 28 Kap. 16 §.
Har embetsman, som i 15 § omtalas, genom falska räkenskaper eller böcker sökt dölja sitt tillgrepp, såsom att han uteslutit influtna medel, eller upptagit dem såsom restantier, eller å räkning uppfört utbetalningar, som icke skett, eller liar han, till bristens döljande, undanskaffat handlingar, företett oriktiga verifikationer, eller föröfvat annat sådant bedrägeri; varde, ändå att lian det förskingrade ersätter eller säkerhet derföre ställer, dömd till afsättning och straffarbete från sex till och med tio år 17 §.
Lånar förman af underordnad embetsman veterligen sådana medel, som honom å embetets vägnar anförtrodde äro; straffes, om skada deraf kom, med afsättning, och i annat fall, med mistning af embete.
Lånar förman i uppbördsverk medel af underordnad uppbördsman eller redogörare; miste embetet, ändå att de medel ej till uppbörden hörde. 18 §.
Bryter eller öppnar embetsman vid postverket olofligen annans bref eller eljest förseglade tillhörighet, som under hans embetsvård är; varde afsatt, och dömes dessutom till straffarbete på högst fyra år.
Tillgriper han derutur penningar eller penningevärde; då skall han dömas, utom afsättnirigen, till straffarbete från sex till och med tio år. 19 §.
Begår embetsman uppsåtligen, på annat sätt, än nu sagdt är, förbrytelse i sitt embete, för egen fördel, eller för att annan gynna eller skada, eller eljest till kränkning af allmän eller enskild rätt eller säkerhet, eller underlåter embetsman uppsåtligen, i afsigt som sagd är, sin embetspligt; dömes till mistning af embete på ett år eller för alltid, eller till afsättning: var det af förhastande, som embetsmannen sig förgick, och kom deraf ingen eller ringa skada; då må han till böter dömas. 20 <§.
Viser embetsman vårdslöshet, försummelse, oförstånd eller oskicklighet i sitt embete, och är ej särskildt ansvar derå satt; straffes med böter eller mistning af embete på högst ett år eller för alltid. 21 §.
Innefattar förbrytelse, som i 19 eller 20 § sagd är, tillika annat uppsåtligt brott, eller sådant vållande, hvarå straff efter denna lag följa bör; gånge som i 6 Kap. 12 § stadgas 22 §.
Nu har embetsman, utan lof eller tillkännagifvet förfall, sig från tjenstgöring afhållit och ej kunnat med kallelse träffas eller inställas: kommer han ej inom tre månader, sedan kallelse i allmänna tidningarna ågått; varde till mistning af embetet dömd. 23 §.
Dömes embetsman, för brott, utom embetet, af sådan beskaffenhet, att hans embetsvärdighet eller medborgerliga anseende derigenom befläckas eller spilles; miste embetet. 28 Kap. 59 24 g.
Böter, som efter detta Kap. ådömas, må sättas högst till beloppet för ett år af den lön och öfriga inkomst, som åtfölja det embete, hvari den skyldige sig förbrutit.
Är ej med det embete viss lön eller annan inkomst förenad; vare bot högst tvåhundra Riksdaler. 25 §.
Hvad om Statens embetsman bär stadgadt är, gälle ock om deni, som äro satte att förvalta städers, menigheters eller allmänna af Konungen stadlästade verks, bolags eller andra inrättningars eller stiftelsers angelägenheter, om de tjenstemän, som under embets- eller förvaltningsmyndigheterna lyda, och om andra, som förordnade äro att embete eller tjensteäreude förrätta.
Postförare, som i vård häfver hvad åt allmänna posten förtrodt är, varde efter IB § straffad, om han i postföringen något af de brott begår, som der sagda äro. 60 1 Kap. Ii Å- Cir om verkställighet af straffarbete och fängelsestraff.
1 Kap» Om straffarbete. 1 J§.
Straffarbete skall, efter ty i 2 Kap. 6 <§ Strafflagen sägs, verkställas i ensamhets- eller gemensamhetslangelse. 1.
Ens a mhe ts f ä ngels e. 2 §.
Hvarje fånge skall inneslutas i enrum eller så kallad cell och afhållas från all gemenskap med andra fångar. 5 <§.
Ej må fånge, utan trängande nöd, från cellen utkomma i andra fall, än då han från ett till annat rum inom fängelset, till annat fängelse, eller till häkte föras skall, eller då honom tillätes att i fria luften vistas, efter ty i 6 § sägs. 4 §.
I de fall, som i 3 § sagda äro, varde iakttaget hvad i 2 §, om fån ges afhållande från gemenskap med annan fånge, stadgadt är. 5 §.
Då fånge till straffinrättning ankommit, må han, högst fjorton dagar, lemnäs utan sysselsättning.
Sedan skall han hållas till det arbete, som för honom lämpligt finnes. 6 §.
A särskild plats vid fängelset skall fången lemnäs tillfälle att röra sig i fria luften dagligen, så vidt ske kan, och eljest så ofta det för hans helsa nödigt anses. 2.
Gerne ns a m hetsfän g el s e. 7 <§.
Fångarne skola gemensamt till arbete hållas, men böra, der ske kan, hafva hvar sitt sofrum. 8 §.
De böra, så vidt möjligt är, från allt samtal och annat meddelande sinsemellan, vid arbete eller eljest, afhållas.
Är ej tillfälle till särskildt sofrum för 1 Kap. (51 hvarje fänge; då skall annan anstalt fogas, hvarigenom allt meddelande fångarne emellan äfven nattetid förekommas kan. 9 §.
Om tillfälle dertill gifves, bör ock fånge, som till gemensamhetsfängelse ankommer, hållas någon tid i enrum; och må han under den tid lemnäs utan sysselsättning, efter ty i 3 § om ensamhetsfånge sagdt är.
Hvad om tillåtelse för fånge att röra sig i fria luften i 6 § stadgas, varde ock för gemensamhetsfånge iakttaget.
10 <§, De, som till straffarbete på lifstid dömde äro, skola hållas afskilde från dem, som undergå straffarbete på viss tid; och ankomme på särskild föreskrift huruvida å de förstnämnda må tillämpas hvad i 7, 8 och 9 §§ stadgadt är. 3.
Allmänna bestämmelser. 11 §.
Fångar af olika kön skola i särskilda straffinrättningar förvaras.
Der det ej ske kan, skola de dock hållas från hvarannan åtskilde. 12 §.
Om undervisning och upptuktelse för fånge under femton år skall särskild värd halvas.
Ej må sådan fånge i enrum sättas, der det ej sker till bestraffning, efter ty i 18 § sägs, eller eljest för hans upptuktelse nödigt är. 13 §.
Fånge skall erhålla sund och nödtorftig kost, så ock annan förnödenhet. 14 §.
Ej må fånge förskaffa sig eller emottaga underhåll, beklädnad eller annat, utöfver hvad honom af straffinrättningen bestås. 13 §.
Fånge må ej emottaga eller afsända bref eller bud från eller till person inom eller utom fängelset, om han ej dertill lof erhållit af fängelsets Styresman, hvilken äger om sådant brefs innehåll taga kännedom.
Utan Styresmannens lof, må ej heller fånge besökas af annan, än fångvaktare eller sådan person, som i 21 eller 23 § omtalas.
Om besök af dem, som för embete, eller efter särskildt förordnande äga tillträde till Rikets fängelser, gälle hvad derom särskildt stadgadt är. 16 §.
Betalning för arbete tillkomme ej fånge i straffinrättning; men då han derifrån utgår, må skäligt understöd honom tilldelas, efter ty som derom särskildt förordnas. 17 §.
Kan fånge ej säkert vårdas, utan särskildt fängsel; då må han dermed beläggas, dock ej annorlunda eller på längre tid, än säkerheten lordrar. 18 §.
Gör långe oljud eller ofrid, eller viser uppstudsighet, eller beträdes med lättja eller vårdslöshet i arbete, eller rymmer eller gör försök dertill, eller felar eljest emot den för straffinrättningen stadgade ordning; då må han, efter omständigheterna straffas: 02 1 Kap. 1. dermed att han på viss tid lemnäs utan sysselsättning, under hvilken tid fånge, som hålles i gemensamhetsfängelse, inneslutes i enrum; eller 2. genom förknappning af vardiga fångkosten eller annan förnödenhet på viss tid, dock så, att äfventyr för helsan deraf ej kommer; eller 5. genom inneslutande i mörkt enrum på högst fjorton dagar.
Dessa bestraffningar kunna, antingen hvar för sig, eller flera på en gäng, åläggas.
OO 19 §.
Ar någon fånge så halsstarrig, att han ej låter sig rättas genom de bestraffningar, som i 18 § sagda äro; då må kroppsaga å honom användas. 20 §.
Brukar fånge våld till verkställande af rymning ur stralfinrättning, eller försöker han, utan våld, sådan rymning verkställa; då må emot honom det våld brukas, som till rymningens hindrande nödigt är. 21 §.
Vid hvarje straflinrättning skall finnas prest, som ombesörjer undervisning och Gudstjenst för fångarna; så ock läkare, som vårdar deras helsa. 22 §.
Styresman öfver straflinrättning förordnas af Konungen, eller efter ty Konungen härom bestämmer.
Å denna embetsmans ansvar ligge, att ådömdt straff rätteligen verkstäldt varder.
Han skall besöka fångarna så ofta ske kan, tillse att allt inom fängelset ordentligen tillgår, vaka öfver fångarnas undervisning, hos dem befrämja arbetsvana och sedlighet, så ock söka, genom fångarnas behandling i allt öfrigt, verka till deras förbättring.
Under kans uppsigt och befäl stå alla öfriga tjenstemän och betjente vid fängelset.
Ej må bestraffning efter 18 eller 19 § verkställas, utan att Styresmannen derom lörordnar. 25 §.
Konungen förordnar ock från tre till sex män, som i orten boende äro, att å straflinrättning tillsyn hafva.
Hvarje medlem af denna Uppsigtskommité bör, minst en gång hvart fjerdedels år, besöka fängelset och noga underrätta sig om dess tillstånd.
Finnes, vid sådant besök, något att anmärka; varde det af Kommiteen ofördröjligen anmäldt hos Styrelsen öfver fängelserna i Riket. 24 <§.
I hvarje straflinrättning skull hållas bok, hvari införes: 1. fånges namn, ålder och utseende; dagen då han till inrättningen ankommit; brottet hvarföre, och domstolen hvarest, han dömd blifvit; så ock strafftiden.
2. om han under strafftiden gjort sig till bestraffning efter 18 eller 19 § skyldig, och hvad i öfrigt må anses nödigt att om hans förhållande anmärka.
3. dagen då han ur inrättningen utgår, och orten dit han förpassas.
4. om han under strafftiden dör, dagen då det timmat.
Den bok, som nu sagd är, skall vara tillgänglig till genomseende för hvarje medlem af Uppsigtskommiteen, vid besök som i 23 § sägs; och gore han om besöket anteckning i boken.
1 Kap. 03 25 §. livad ytterligare i afseende på fångars vård, arbete och behandling skall iakttagas, så ock hvad i öfrigt lill ordning vid straffinrättning och tillsyn derå hörer, stadgas särskildt. 'i Kap. Om fängelsestraff. 1 §.
Fängelse vid vatten och bröd verkställes, så vidt ske kan, i enrum. 2 §.
Fånge, som undergår enkelt fängelse, ehvad det såsom urbota- eller förvandlingsstraff ådömdt är, erhålle ock särskildt rum, om tillgång dertill finnes.
Ej må han sättas tillsammans med den, som straffarbete undergår. 3 §.
Vid behandling af fånge, som här omtalas, gälle äfven hvad af de i 1 Kap. stadgade allmänna bestämmelser å honom tillämpligt är; och lände i öfrigt till efterrättelse hvad angående tillsyn och vård om sådan fånge särskildt stadgas.
STOCKHOLM, TRYCKT HOS JOIL BECKMAN, 1841!.
Reservationer vid Lag-Utskottets Betänkande, N:o 58. 65 Reservationer: Af Herr Cederstråle J. K.: »Då jag deltagit i granskning af det förslag lill strafflag, sora nu för Rikets Ständer framlägges, men i anseende till enskilda an gelägenheter nödgas från riksdagen afresa innan Utskottets betänkande hinner uppsättas och justeras samt således icke blifver i tillfälle att deraf taga kännedom innan detsamma till
Stånden ingår och följaktligen ej kan bifoga någon fullständigt utvecklad reservation i de frågor, hvaruti jag vid behandling af denna vigtiga fråga skiljt mig från pluralitetens åsigt, har jag dock velat i största korthet antyda mina åsigter i de hufvudsakligaste omständigheterna.
Uti 2 kap. 7 § stadgas att domaren, då någon dömes till straffarbete, skall bestämma om och i hvad mån straffet skall verkställas i ensamhets- eller gemensamhetsfängelse; men någon grund, hvarefter en sådan bestämmelse bör ske, är icke angifven.
I fråga om användande af enkelt fängelse eller fängelse vid vatten och bröd har emellertid en slik föreskrift blifvit meddelad, och för min del har jag ansett den i förevarande fall icke heller hafva bort saknas.
För den, som första gången på kortare tid dömes till straffarbete, synes mig ensamhetsfängelset företrädesvis böra begagnas och det under hela strafftiden, och då i anseende till strafftidens längd eller andra förhållanden nödigt blifver att en del af straffet verkställes i ensamhets- och en del i gemensamhetsfängelse, torde en viss proportion emellan ensamhetsfängelset och hela strafftiden hafva bort bestämmas.
Efter orden »etthundraåltatio dagar» i 9 §, har jag önskat ett tillägg af orden, »der ej för särskildta fall, som å hvarje ställe i lagen utsatta äro, längre tid bestämd är.y>
För åtskilliga brott, såsom en del af politisk beskaffenhet, hvilka böra bestraffas högre än med sex månaders fängelse, har jag nemligen ansett det lämpligare att kunna stadga fängelsestraff på längre tid, än att använda straffarbete.
I 15 § har jag velat bibehålla stadgandet att böter skulle tillfalla Kronan.
Den sats att Statens straffrätt genom böters ådömande och utkräfvande utöfvas, hade då varit uti lagen rätteligen uttalad, utan att något hinder deraf uppstått för användande af dessa böter till de ändamål, hvartill de kunnat anses erforderliga och lämpliga.
Det i vår nu gällande lag befintliga stadgande att, om någon till böter fälld ej mägtar dem fullt gälda, han skall stå kroppsplikt för allt, har jag äfven ansett Bill. till R.
Prot. 1847 och 1848• 7 Sami. 1 Afd. 22 Haft. 9 66 Reservationer vid Lag-Utskottets Betänkande, N:o S8. böra bibehållas.
Den af Utskottet godkända och i 16 § uttalade åsigt i detta afseende föranleder efter min åsigt, till en obillig olikhet i bestraffning för dem som blifvit dömde till lika bötesbelopp — särdeles då dessa uppgå till större summa — och äga den ene större och den andre mindre tillgång till böternas utgifvande.
Straffet blifver ock otillbörligt hårdt och skadligt derigenom, att den som ej förmår gälda fulla bötesbeloppet, utan måste för en del af böterna undergå fängelse, vid återkomsten derifrån jemväl är beröfvad en stor del af medlet för sin bergning och ofta just på detta sätt kommer i frestelse att åter inträda på brot tets bana. 9 § i 6 kap. anser jag böra utgå.
Det tillfälle till nedsättning i straff för vissa personer, man härigenom velat bereda domaren, utöfver det latituden i de liesta straffbestämmelser lemnar, är efter min tanka ej lämpligt, utan leder till ytterligare ojemnhet och osäkerhet vid lagskipningen.
De fall, då en sådan nedsättning skäligen bör komma i fråga, synas mig derföre rättare böra blifva föremål för benådningsrätten.
I öfrigt förekomma visserligen uti de efter det 8:de följande 20 kapitlen åtskilliga fall, der jag vid granskning af lagtexten yttrat mig för någon förändring uti de af pluraliteten antagna straffbestämmelser; men då dessa varit få och skiljaktigheterne icke äro af någon särdeles betydenhet, har jag, med afseende derå att denna min reservation i allt fall icke äger den fullständighet och omfattning, som jag, om jag dertill haft tid och tillfälle innan min afresa, önskat gifva den, ansett mig icke äga full anledning att omförmälda skiljaktigheter uti denna reservation upptaga.» Af Herr Berg von Linde J.,, »som likaledes efter erhållen permission afrest från riksdagen innan Utskottets betänkande och förslag hunnit slutligen justeras, har anmälts att han i åtskilliga omständigheter, hvaribland hufvudsakligast i fråga om föreskriften i 2 kap. 10 §, att sådan fånge, som der omtalas ej må till arbete tvingas, vore af annan mening än pluraliteten.» Af Herr Grefve Sparre, E.: »Vid företagande till handläggning inom Utskottet af Kongl.
Maj:ts Nådiga proposition med förslag till ny strafflag, har jag ansett den fråga först böra framställas, huruvida det allmänt erkända behofvet af en snar reform i vissa delar af vår brottmålslagstiftning lättast och ändamålsenligast kan till vägabringas på det sätt, som i den Kongl, propositionen anvisas; nemligen sålunda att, med upphäfvande af den hittills gällande lagstiftningen, en helt ny antages.
Omfånget af ett sådant företag antyder redan alla de svårigheter, som dermed äro förenade; och betänkligheterna angående möjligheten att på en gång Reservationer vid Lag-Utskottets Betänkande, N:o 58. 67 åstadkomma ett sådant lagstiftningsarbete ökas vid nu förevarande fall, om man tager i betraktande alt det arbete och de kostnader från nationens sida, som under snart 40 år blifvit använda på denna plan ända hittills icke medfört andra resultater än en massa af projekter, af hvilka det senaste i allmänna omdömet anses ännu mindre antagligt än det första; besinnar man derjemte att, enligt vår egen historias vittnesbörd, ett lika beskaffadt försök, att på en gång genomföra en fullkomlig nyskapning af vår lagstiftning, i början af 1600-talet aflopp lika fruktlöst, ända till dess man lärde sig inse nödvändigheten, att genom partiella reformer småningom afhjelpa de hufvudsakligaste bristerna; att ännu i senaste tider i vår närmaste grannstat
Dannmark, der man samtidigt eller redan några år före oss, 1800, började arbeta på en helt ny brottmålslag, man också nödgades uppgifva denna plan, för att arbeta i en annan ordning; så synes det vara af vigt, att närmare skärskåda, huruvida den method, som man, oaktadt nyssberörde varnande exempel, hos oss synes vilja vidhålla, kan komma att leda till ett godt slut, eller huruvida man icke äfventyrar att, just till följd af detta vidhållande, qvarstanna på samma punkt, der vi för närvarande befinna oss.
Brottmålslagstiflningen innefattar 3:ne hufvudmomenter: 1) behandlingssättet vid undersökningen angående förbrytelser, eller rättegångsordningen; 2) karakteriserandet af brotten, eller bestämmandet af brottens kännetecken, tillräkneligheten o. s. v.; samt 3) straffsystemet.
Ifrågavarande förslag til! ny lag omfattar blott de tvenne senare momenterna.
Det är likväl otvifvelaktigt att, vid en reform af brottmålslagstiftningen, början bort ske med rättegången.
Strafflagen utgör nemligen endast en del och just den senare delen af kriminallagstiftningen.
En sådan hufvudsaklig punkt i rättegångsordningen, af hvilken strafflagen till sitt innehåll måste blifva beroende, är domstolarnes organisation.
Om man, lika med Utskottet, anser att, för åstadkommande af fullkomlig rättvisa, måste öfverlemnas åt domaren, att, efter den åsigt han fattar om de vid hvarje särskildt fall förekommande omständigheter, bestämma straffets svårhet och långvarighet; om man, till följd häraf anser att, i motsats mot vår nu gällande lag, som i de flesta hänseenden för hvarje brott stadgar ett bestämdt straff, en ny lag bör stadga ett visst maximum och minimum af straff, med rättighet för domstolen, att lämpa straffet efter sin uppfattning af brottet eller brottsligheten; så är det uppen - 68 Reservationer vid Lag-Utskottets Betänkande, iV.o S8. bart, att man på förhand mäste känna beskaffenheten af dessa domstolars organisation, antingen de skola utgöras af en eller flere domare, antingen nämnden eller domstolen skall afgöra frågan om förbrytarens skuld eller oskuld o. s. v. Åt en af flere lagfarne personer bestående domstol kan en sådan pröfningsrätt vid straffets bestämmande öfverlåtas, men icke åt en ensam domare, helst om, såsom förhållandet är med våra Häradsrätter, denna domare stundom är en yngling utan erfarenhet, och, på sätt vi i det följande skola finna, icke underkastad de kontroller, som äro nödvändiga vid öfverlåtelse åt domaren af en sådan makt.
Vår nu gällande lag har sökt att förekomma underdomares maktmissbruk genom stadgandet, att gröfre brottmål skola underställas Öfverrätts pröfning.
En sådan pröfning kan för Hofrätten blifva möjlig, då Hofrätten dervid har att följa en lag med bestämda straff, och en bestämd bevistheori; då protokollerna således endast skola utvisa, hurvida de i lag föreskrifna bevis förefinnas derom, att ett visst brott, som till sin karaktär är genom lag eller stadgad praxis bestämdt, blifvit begånget eller ej, hvarefter lagen bestämmer det straff, som å brottet, der det är begånget, skall följa.