Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
På landthöjderne emellan dessa dälder finnes, isynnerhet längre inåt landet, ännu barrskog till stor utsträckning.
Mossar och myrjord förekomma ofta i de inre trakterne.
Hela kuststräckan består till största delen af odlad eller odlingsbar jord.
Den derstädes öfvervägande jordarten är sandblandad mylla, men på många ställen, särdeles i Södra Möre härads kusttrakter, hvilar denna på ett mäktigt lager af mer och mindre mergelartad lera.
Ehuru de begge förut beskrifna dalgångarne hafva vissa trakter af en vida större bördighet, än den som förekommer i den södra, så har likväl denna en mera jemnt utbredd bördighet, och, i följd deraf, en i förhållande till arealen talrikare befolkning.
Calmar läns andra hufvudbeståndsdel, Öland, är en omkring 12 mil lång, men endast f å U mil bred ö, utsträckande sig nära nog parallelt med Smålandskusten från 56° 12' till 57° 22' nordlig bredd, öns östra kustlinie är temligen rak, men den vestra bildar en betydlig utböjning, hvarigenom ön redan två mil från södra udden uppnår sin största bredd, hvilken den sedan bibehåller i en längdfortsättning af fem mil till Calmar län.
Administrativ indelning. o Borgholm, der den vestra stranden tvärt böjer sig inåt ön, sorn derefter under de återstående fern milen till norra udden har en bredd af allenast f mil och derunder.
Utanför öns bredare del är sundet, kalladt Calmar sund, i allmänhet endast en mil bredt, men vidgar sig allt mer och mer både i norr och söder.
Oland består hufvudsakligen af ett öfvergångs-kalkberg, som bildar en, utefter större delen af ön fortgående, hög och jemn platå.
Vestra kanten deraf är brant och kallas »landborgen'); men derifrån har landet en jemn sluttning åt östra stranden.
Af denna platå, som höjer sig 100 å 180 fot öfver hafvet, är endast omkring halfva arealen betäckt med så mycket jord, att odling är möjlig, hvaremot det öfriga består af sådana, stundom ganska vidsträckta fält, der kalkflisan ligger nära nog uppe i dagen eller icke har mera än ett par tums jordbetäckning.
Dessa skenbart ofruktbara och ökenlikt trädlösa fält, kända under namn af »Ölands-alfvaren», erbjuda dock ett särdeles godt bete för hästar och får.
Nedanför vestra landborgen utbreder sig ett, förmodligen genom upplandning bildadt, lågt och i allmänhet ej mera än J mil bredt kustland af den bördigaste jordmån.
Djup svartmylla omvexlar här med god lera.
Sandjord träffas endast på höglandet, hvarest äfven, ehuru mera sällan, förekommer kärr- och mossjord.
Granitberg saknas alldeles, men större rullstenar förmärkas utmed kusten.
Under kalkberget finnas i södra delen af öns vestkust mäktiga lager af alunskiffer, blandad med svafvel och jern.
Utom några mindre träsk finnes på ön endast en föga betydlig insjö.
Större vattendrag saknas, och det vatten, som samlas på höglandet, leder sig till hafvet i små bäckar, hvilka under sommaren vanligen äro torra.
Fordom har Öland haft god tillgång på skog, nemligen barrskog på högslätterna och en rikedom af ek, hassel, al och annan löfskog på kustlandet.
Numera är barrskogen nästan alldeles utrotad, utom i öns nordligaste del, der nära i qvadratmil upptages af Böda kronopark och der äfven de enskilda hemmanen hafva någon skog.
Afven löfskogen har i jemnbredd med landets uppodling betydligen minskats.
Öns naturliga bördighet är förvånande.
Den icke allenast gifver riklig föda åt en befolkning, hvilken, om de icke odlingsbara »alfvaren» frånräknas, uppgår till nära (i,000 personer på qvadratmilen, utan har äfven vanligen till afsalu säd i stor mängd, så att kanske få orter i riket kunna i det hänseendet med öland jemföras.
Enligt den till Hahrs karta hörande statistiska tablå utgör Calmar läns hela areal 99,002 qvadratmil, deraf 94,232 fast mark och 5,370 insjöar och träsk.
Af denna areal belöpa på länets fasta land 87,837 och på Öland 1 1,705 qvadratmil.
I administrativt hänseende är länet fördeladt i följande sex fögderier och länsmansdistrikter: 1) Norra och Södra Tjusts härads fögderi med en areal af 24,198 qvadratmil, omfattande fyra länsmansdistrikter, nemligen: a) Dalhems, Gärdserums, Ukna, Tryserums och Hannäs socknar, jemte den så kallade Skaten af Yxnerums socken; b) Gamleby, Odensvi, Hallingebergs och Törnsfalla socknar; c) Ed, Eds kapell, Lofta och Loftahammar; samt d) Hjorthed, Gladhammar, Westerrum, Locknevi och Blackstad; 2) Tunaläns, Sefvedes och Aspelands häraders fögderi.
Arealen 25,079 qvadratmil.
Länsmansdistrikterne fem, nemligen: a) Tunaläns härad, innehållande socknarne Tuna, Christdala och Misterhult; b) norra delen af Sefvedes härad, eller socknarne Rumskulla, Södra Wi, Djursdala och Frödinge; c) Sefvedes härads öfriga socknar, nemligen Wimmerby, Pelarne, Hvena, jemte Lönnberga af Aspelands härad; d) Mörlunda, Tveta och Målilla socknar af Aspelands härad; och é) öfriga delen af sistnämnde härad, nemligen Wirserums, Järeda och Gårdsveda socknar samt Karlstorps Skate; 3) Norra Möre, Stranda och Handbörds häraders fögderi.
Arealen 22,883 qvadratmil.
Länsmansdistrikterne voro vid periodens början fem, nemligen: a) Stranda härads, omfattande socknarne Döderhult, Mönsterås och Alem; b) Handbörds östra eller socknarne Högsby, Långemåla och Fliseryd; c) Handbörds vestra eller sock o liarne Fagerhult och Kråksmåla; d) Norra
Möre härads norra distrikt eller socknarne Ryssby, Aby och Bäckebo; samt e) Norra Möre härads södra eller Christvalla, Förlösa, Dörby, Kläckeberga och Calmar socknar; men från år 1858 har, med Kongl. Maj:ts nådiga tillåtelse, förstnämnde eller Stranda härads länsmansdistrikt 4 Calmar län.
Administrativ indelning. blifvit deladt i tvenne, innehållande det ena
Döderhults samt det andra Mönsterås och Ålems socknar, hvarigenom Länsmännens antal i detta fögderi ökats till sex; 4) Södra Möre härads fögderi, med en areal af 15,ina qvadratmil och fem länsmansdistrikter, nemligen: «) Madesjö socken; b) Ljungby, Hossmo, S:t Sigfrids, Mortorps och Oskars socknar; c) Arby, Hagby, Halltorp och Woxtorp; cl) Söderåkra och Thorsås; samt e) Wissefjerda socken; 5) ölands Norra Mots fögderi, med en areal af 5,783 qvadratmil samt följande tre länsmansdistrikter: fl) Böda, Högby, Källa, Persnäs och Föra socknar; b) Löts, Alböke, Köpings, Egby och Bredsättra socknar samt Borgholms stad; och c) Gärdslösa, Långlöts, Repplinge och Högsrums socknar, jemte större delen af Runstens socken; och 6) < Ilands Södra Mots fögderi, med en areal af 5,982 qvadratmil och likaledes tre länsmansdistrikter, nemligen: «) Norra Möckleby, Sandby, Gårdby, Hulterstads och Stenåsa socknar, jemte Runstens sockens södra och mindre del; b) Glömminge, Algutsrums, Thorslunda, Wickleby, Resmo och Mörbylånga socknar; och c) Kast o lösa, Smedby, Södra Möckleby, As, Wentlinge, Gräsgårds och Segerstads socknar.
Hvartdera af de sex länsmansdistrikterne på Öland har i mycket aflägsna tider utgjort ett särskildt härad eller tingslag, nemligen i Norra Mötet a) Åkerbo, b) Slättbo och c) Runstens, samt i Södra Mötet a) Möckleby, b) Algutsrums och c) Gräsgårds härad; men af denna härads-indelning återstår nu föga mera än benämningen.
Länets städer voro vid periodens början fyra, nemligen: 1) Stapelstaden Calmar utmed kusten vid den smalare delen af Calmar sund, omgifven af Calmar socken i Norra Möre härad.
Staden och dess område hafva en areal af 0,209 qvadratmil; 2) Stapelstaden Westervik, belägen vid början af Gamleby viken saint omsluten på ena sidan af Lofta socken i Norra Tjusts och på den andra af Gladhammars och Törnsfalla socknar i Södra Tjusts härad.
Staden har ett område af 0,317 qvadratmil; 3) Uppstaden Wimmerby, belägen nära södra ändan af sjön Krön i Sefvedes härad och omfattande med sin jord en areal af 0,135 qvadratmil; och 4) Sjöstaden Borgholm vid vestra kusten af öland inom Köpings socken.
Arealen endast 0,006 qvadratrnil.
Under år 1856 har likväl tillkommit en ny stad, derigenom att dåvarande köpingen
Döderhultsvik erhållit nådiga privi'egier såsom stapelstad under namn af Oskarshamn.
Således upptages här 5) Stapelstaden Oskarshamn, belägen vid en liten, men djup hafsvik i Döderhults socken af Stranda härad.
Stadens område utgör allenast 0,ooi qvadratmil.
Antalet socknar, hvilka antingen till hela sin vidd tillhöra detta län eller åtminstone hafva sina kyrkor inom Calmar län, utgör, städerne oberäknade, 97, nemligen: i första fögderiet 18, i andra » 17, i tredje » 16, i fjerde fögderiet 13, i femte » 15, i sjette » 18.
Dock torde böra bemärkas, att uti detta antal inberäknats för andra fögderiet
Gårdsveda eller såsom den också kallas Gottfridsdals socken, som, utgörande annex till Målilla, numera icke har egen, utan med Målilla sammanbyggd kyrka, men likväl i administrativt och kommunalt hänseende fortfar att betraktas såsom ett särskildt sockenområde, samt i fjerde fögderiet S:t Sigfrids socken, som förut varit ett till Ljungby socken hörande kapell-lag, men enligt Kongl. Brefvet den 25 September 1856 blifvit egen socken.
I den administrativa indelningen finnas flera oregelbundenheter, i det att flera socknar dels genomskäras af länsgränsen, så att en del af socknen tillhör detta och öfriga delen ett annat län, samt dels inuti länet blifvit genom fögderi- eller härads-indelningen sönderstyckade.
Calmar län.
Administrativ indelning och oregelbundenheter deruti.
De socknar, med hvilka förstnämnde förhållande äger ruin, äro 7, nemligen Yxnerum, Dalhem och Rumskulla, delade emellan detta och Ostergötlands län, Lönnberga, Karlstorp och Wirserum, deraf delar tillhöra Jönköpings, samt Wissefjerda, deraf en del tillhör Kronobergs län.
Af Yxnerums socken tillhör blott en ringa del Calmar län och af Karlstorps nära hälften.
De öfriga feni socknarne hafva deras största delar jemte socknekyrkorna belägne inom detta läns gräns.
Följande tre socknar genomskäras af länets inre härads-indelning, nemligen:
Tuna, hvaraf största delen jemte kyrkan tillhör Turialäns, men en mindre del under namn af Tuna-Skate ligger inom Sefvedes härad; Hvena, deraf största delen, tillika med kyrkan, är belägen i Sefvedes, men en ringa del tillhör Aspelands härad; och Runstens socken på öland, hvaraf omkring f äro, jemte kyrkan, belägne i Norra, men öfriga delen i Södra Mötet.
Uti Statistiska Central-Byråns berättelse för åren 1851 1855 upptages visserligen, ibland hithörande ore gelbundenheter, att af Bäckebo och Christvalla socknar i Norra
Möre härad vissa hemmansdelar räknas till annat härad, men de förändringar, hvarigenom dessa hemmansdelar blifvit, enligt Kongl. Resolutioner, skiljde tran en och lagde till en annan socken, synas icke egentligen medföra någon administrativ oregelbundenhet.
Uti ecklesiastikt hänseende är länet hufvudsakligen deladt emellan tvenne stift, nemligen Calmar oell Linköpings, af hvilka det förra omfattar
Öland och de tvänne södra fögderierne af fasta landet, meri de två norra fögderierne höra till Linköpings stift, med undantag likväl af Karlstorps socknedel, sorn tillhör Wexiö stitt.
Den del af länet, som utgör Calmar stift, omfattar 7 prosterier och 65 kyrksocknar, fördelade i 42 pastorater, deraf ett är prebende, 8 regala och 33 konsistoriela.
Den till Linköpings stift hörande delen af länet utgöres af 4 prosterier med 35 kyrkor och 26 pastorater, af hvilka 5 äro regala, i patronela och 17 konsistoriela.
Af städerne äro Oskarshamn och Borgholm ännu icke egna kyrkosamhällen, utan tillhöra den förra
Döderhults och den senare Köpings församling.
Calmar och Wimmerby landssocknar hafva gemensam kyrka med staden.
1 afseende på lagskipningen var länets landsbygd i början af perioden delad i 5 domsagor, omfattande a) Norra och Södra Tjusts härad, b) runaläns, Sefvedes och Aspelands, c) Norra Möre, Stranda och Hand börds, d) Södra Möre och e) hela Öland; men år 1858 fördelades de begge under litt. b och c anmärkte domsagorna till tre, omfattande den ena 1 unaläns och Sefvedes, den andra Aspelands och Hand börds och den tredje Stranda och Norra Möre härad, hvarigenom antalet af länets domsagor nu är sex.
Fyra af dessa bestå hvardera af två härad eller tingslag; men i hvarje af de öfriga två domsagorna, nemligen Tjusts och Södra Möre, finnes blott ett tingslag.
Till namnet utgöres väl Tjust af två härader, det Norra och Södra; men begge äro förenade till ett tingslag och äro äfven i flera andra hänseenden att betrakta såsom ett enda härad.
Med Magistrat förenad Rådstufvurätt finnes uti länets alla städer med undantag endast af Borgholm, som ännu lyder under landsrätt, men der en del ekonomiska bestyr skötas af en utaf Kongl.
Maj:ts Befallnings hafvande förordnad Ordningsman.
Rådstufvurätten i Calmar arbetar på två afdelningar.
Stadens Borgmästare är Ordförande på den första och en ordinarie Rådman på den andra afdelningen.
Såsom ledamöter i Rätten tjenstgöra på den eria afdelningen tvenne ordinarie
Rådmän och på den andra en ordinarie oell en extra Rådman.
Westerviks Rådstufvurätt består af en Borgmästare och fern Rådmän.
Rådstufvurätterne i Wimmerby och Oskarshamn utgöras hvardera af en Borgmästare och tre Rådmän.
I militäriskt hänseende saknar länet någon geografiskt begränsad indelning. (liand och Södra Möre härad äro väl uteslutande indelade till båtsmanshåll, men i öfriga strandtrakter förekommer rotering eller indelning till både båtsmän och manskap för Arméen.
6 Calmar län.
Folkmängd. 2.
N:o l. Länets folkmängd, sorn uti förra femårsberättelse!] upptogs att vid slutet af år 1855 utgöra på landet 198,559 och i städerne 14,390 eller tillhopa 207.949 personer, har under nu ifrågavarande period ökat sig så, att den, enligt bifogade tabell N:o 1, vid utgången af år 1860 uppgick på landsbygden till 203,050 och i städerne till 17,979 eller tillsammans 221,029 personer.
Folkökningen har således utgjort 13,080 personer, motsvarande omkring 61 procent af 1855 års folkmängd.
Under nästförutgångna qvinqvennium hade antalet af länets innevånare ökat sig med 14,446 personer, som motsvarade i det närmaste 71 procent af 1850 års folkmängd.
Vid jemförelse emellan förhållandet på landet och i städerne visar sig, att folktillökningen under de fem år, som nu äro i fråga, uppgått på landet till icke fullt 5, men i städerne stigit till 251 procent.
Denna stora skiljaktighet är likväl mera skenbar än verklig, itliy att den hufvudsakligen härleder sig ifrån Döderhultsviks köpings förvandling, år 1856, från köping till stad, hvilken förändring med omkring 2,200 minskade landsbygdens och ökade städernas befolkning.
Enligt mantalslängderne skulle länets hela folkmängd år 1860 hafva belupit sig till allenast 213,203 personer eller 7,826 mindre än hvad husförhörslängderne vid slutet af nämnde år utvisade.
Denna skilnad kan visserligen till någon del härröra af folkökningen under tiden emellan mantalsskrifningarne och årets slut, men torde väsentligen böra tillskrifvas det förhållande, att en mängd personer undgått skattskrifning.
Den vanligaste anledningen till en sådan uteslutning ur mantalslängderne är den, att personer, hvilka afflytta t från eller eljest öfvergifvit den kommun, der de senast varit skattskrifne, och derföre icke vidare upptagas uti samma kommuns mantalslängder, sedermera under ett eller flera år föra ett kringirrande lif, utan att någonstädes firma stadig sysselsättning och bestämdt hemvist, under hvilken tid desse personer i följd deraf icke blifva inom någon kommun skattskrifne.
Detta förhållande inträffar ganska ofta och föranleder till flera olägenheter, synnerligast i fråga om fattigförsörjning.
Såsom ofvan är anmärkt, har folktillökningen under perioden 1856—1860 icke varit lika stark, sorn under de derförinnan närmast förflutna fem åren.
Härtill torde hafva förnämligast bidragit dels svåra och härjande sjukdomav, hvilka under åren 1857—1859 hemsökte flera trakter af länet, och dels den efter år 1857 för någon tid inträffade försämring i de arbetande klassernas ekonomiska ställning.
De sjukdomar, som epidemiskt hemsökt länet under ifrågavarande tideryrnd, hafva hufvudsakligen varit rödsot, som 1857 började visa sig i södra delen af länet, men under följande tvenne åren utbredde sig äfven till länets öfriga trakter, hjernfeber, som härjade betydligt under åren 1856 och 1857, synnerligast i norra hälften af länet, och kolera, som, dock med ringa dödlighet, yppade sig på några få ställen under åren 1856 —1859.
Af dessa farsoter var rödsoten mest härjande samt bortryckte år 1857: 89, år 1858: 783 och år 1859: 516 eller tillhopa 1,388 personer.
Af hjernfeber dogo år 1857 i detta län 376 personer.
Det var naturligt, att den ovanligt stegrade lifliglieten i ali slags handel och rörelse under åren 1854 — 1857 skulle bereda ökade tillfällen till utkomst för den arbetande befolkningen, synnerligast inom de vid sträckta trakter af detta län, der skogsprodukters förädling och forsling utgöra hufvudsakliga näringsmedel.
En fördelaktig konjunktur för spanmålshandeln hade ock, i förening med goda skördar, framkallat en högre grad af välmåga inom slättlandstrakterna och satt jordbrukaren i stånd att i vidsträcktare mån, än eljest, företaga sådana arbeten, dertill legofolk måste användas.
Då under dessa förhållanden ingen duglig arbetare fann sig i saknad af god arbetsförtjenst, så föranleddes deraf ett emot vanligheten stort antal giftermål och nya bosättningar, hvilka omständigheter, jemte den i allmänhet rikliga tillgången på lifsförnödenheter, icke kunde förfela att utöfva en gynnsam inflytelse på folkmängdens tillväxt.
Men efter slutet af år 1857, då konjunkturen kastade om och den allmänna penningeförlägenheten betydligt försvårade utvägarne för arbetaren Calmar län.
Flyttningar.
Sedligt och ekonomiskt tillstånd m. m. 7 att finna sysselsättning och bergning, synes folktillökningen under ett par år hafva varit ytterst ringa.
Den utgjorde från 1857 till 1858 knappast j procent och under det nästföljande året | procent.
Men år 1860, sedan affärslifvet börjat återtaga sin vanliga gång, höjde sig folkmängdens tillväxt till nära H procent, Det förefinnes ingen anledning till antagande, att flyttningav till eller ifrån länet i någon betydligare mån inverkat på nu anförda förhållanden.
Under dessa år hafva väl åtskillige personer, till största delen från Christdala och Hvena socknar af Tunaläns och Aspelands härader, öfverflyttat till Amerika, men deras sammanräknade antal öfverstiger icke 200.
Ärligen brukar också en mängd arbetsfolk från vissa trakter af länet afgå till Stockholm och andra orter för att söka arbetsförtjenst, men örn än dylika utvandringar oftare förekommit under de senare åren, i anseende till lättheten att finna arbete vid jernvägsbyggnaderne, så hafva de likväl icke ledt till någon egentlig minskning i länets folkmängd, emedan de flesta sålunda vårtiden bortgående arbetare på hösten återvända till hemorten.
Antalet af verkligen utflyttade motsvaras troligen af de till länet inflyttades antal.
Vid undersökning af folkmängdens förhållande till arealvidden, befinnes, att länet, i medeltal räknadt, har 2,254 personer på hvarje kring 2,950 personer på cjvadratmilen, samt att deremot Handbörds härad, med 1,620 personer på hvarje qvadratmil, är glesast befolkadt.
Närmast Oland kommer, i afseende på befolkningens relativa talrikhet, Södra Möre härad med omkring 2,600 personer på milen, hvaremot Aspelands härad, med 1.690 per qvadratmil, är näst Handbörds den folk fattigaste orten.
Angående befolkningens tillstånd i sedligt och ekonomiskt afseende, kan, i följd af länets vidd och skiljaktiga beståndsdelar, svårligen afgifvas något på liela länet tillämpligt omdöme.
Af hvad Kronofogdarne, hvar för sin ort, i dessa hänseenden yttrat, torde emellertid nu, likasom i den senaste underdåniga femårsberättelsen, böra göras ett kort sammandrag.
I fögderiberättelserne anföres nemligen hufvudsakligen följande:
För ljusts fögderi:
Gudsfruktan och deraf beroende sedlighet synas vara i tilltagande.
Gröfre brott förekomma mera sällan, än tillförene.
Oftare förspörjas kyskhetsförbrytelser, med hvilka, då de försonas genom äktenskap, den allmänna meningen har benägenhet att öfverse.
Svårigheten numera att åtkomma bränvin på landet, hvarigenom nykterhet blifvit både tvång och vana, har märkbart bidragit till sedernas förbättring.
Hos den förmögnare delen af allmogen råder mycken böjelse för lyx och vällefnad; men i allmänhet lefver folket sparsamt.
Allmogens vanliga klädedrägt förfärdigas af hemmaväfdt tyg, men helgdagsrocken är nästan alltid af kläde.
— Schismatiska rörelser, föranledda af kringresande Baptistpredikanter, hafva visserligen yppat sig, särdeles inom Hallingebergs och Westerrums socknar, men dock icke medfört bildandet af någon särskild församling.
- Sockeubibliotheker äro inrättade i 9 församlingar.
Dock tyckes hågen till deras begagnande icke ännu vara synnerligen stor.
Tunaläns, Sefvedes och Aspelands häraders fögderi:
Den allmänna välmågan led betänkligt genom 1857 års ornstörtningar; men hvad folkets lefnadssätt angår, hade krisen åtminstone det goda med sig, att den märkbart minskade en i hela orten utbredd, vådlig lyx.
Allmogen har återgått till sin förra tarflighet.
Bränvin, som förr sällan saknades ens i det fattigaste hus, har nu i anseende till dyrheten måst gifva vika för kaffe.
Fylleriet har nästan alldeles upphört på landet och förekommer der sällan annorstädes än i närheten af städerna Såsom en följd både af nykterheten och i senare tider vidtagne förändringar uti kriminal lagstiftningen, har antalet af gröfre brott ansenligt minskats.
Folkundervisningen har utöfvat en gynnsam verkan på den allmänna bildningen och sedligheten.
I detta hänseende lofordas äfven de flerestädes inrättade sockenbibliothekerna.
— Schismatiska rörelser, så vidt dermed förstås afvikelser från Lutherska lärans dogmer, hafva i allmänhet icke försports; endast på ett ställe eller i närheten af Figeholms köping finnes ett sällskap af 15 å 20 Baptister.
Deremot har det så kallade »läseriet» gjort stora framsteg.
Men detta synes icke hylla schismatiska religionsåsigter och framträder för öfrigt ej i någon oroande form.
Tvärtom tyckas »läsarne», 8 Calmar län.
Sedligt och ekonomiskt tillstånd m. m. ehuru mycket slutne inom sig sjelfve, beflita sig om ett noggrannt uppfyllande af sina samhällspligter.
De hafva i närheten af Christdala kyrka byggt sig ett eget bönehus.
Ett sådant håller på att inrättas äfven i Tuna socken.
Derjemte hafva »läsarne» i åtskilliga socknar inrättat så kallade barnhem för uppfostrande af fattiga, värnlösa barn, hvilka anstalter, underhållna genom frivilliga bidrag, förestås af diakonissor, utgångne från ett institut i Stockholm.
Ett institut för den så kallade inre missionen var någon tid inrättadt i Christdala socken, men flyttades sistlidet år till Jönköpings län.
Norra Möre, Stranda och Bandbörds häraders fögderi:
Befolkningens sedlighet kan icke sägas hafva gjort stora framsteg.
Saköreslängderrie äro lika dryga som tillförene.
Fylleriet har väl betydligen aftagit, men oredlighet i handel och vandel synes deremot vara i tilltagande.
Detta gäller företrädesvis kusttrakterne, der lyx och vällefnad föranledt skuldsättning och penningevinglerier.
Mera redbar och sparsam är skogsbygdens befolkning, men också mera rå och våldsam.
— Läseriet synes få en allmännare utbredning inom alla ståndsklasser.
Det anses stå i sammanhang med den så kallade inre missionen, till hvilken sammanskott ofta förekomma.
Inom en by i Handbörds härad hade för några år sedan mormonismen vunnit många anhängare, men desse hafva sedermera återkommit från sin förvillelse.
Södra Möre härad:
Välmågan, men äfven lyxen anses vara i stigande.
Allmogens fordna enkelhet i klädedrägt gifver synnerligast nedåt slättlandet allt mer och mer vika för begäret att likna ståndspersonerne.
Vadmalskläder börja der blifva sällsynta.
Tarfligare är dock lefnadssättet i skogstrakterne.
I hela häradet märker man en allmän benägenhet för större och rymligare boningshus.
De fleste bönder och många lägenhetsinnehafvare bebo timmerhus af två våningar med tre eller flera rum i hvarje våning.
I afseende på folkets sedlighet är förhållandet mera tillfredsställande i skogsbygden, än på slättlandet nedemot kusten, der sammanlefnaden i stora byalag samt mängden af sjöfarande och löse arbetare anses öfva ett menligt inflytande på sederna.
Dock synas folkundervisningen och Presterskapets bemödanden icke vara fruktlösa, ty brottmålens antal minskas årligen.
Med en tilltagande nykterhet förmärkes ökad arbetsflit jemte foglighet i lynnet.
Inom fem församlingar har man inrättat sockenbibliotheker.