Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Presteståndet, utan inkom under den 23 Maj samma år till Eders Kongl. Majit med särskild underdånig skrifvelse, hvaruti Ståndet framställde de skäl, på hvilka Ståndet grundat sitt afslag å det utlåtande, som föranledt Rikets Ständers ofvannämnde beslut; anförande Ståndet dervid hufvudsakligen! att, om Eders Kongl. Majit täcktes lemna nådig uppmärksamhet åt revisionens förslag angående blott en partiell förening af lärdoms- och apologistskolor, nemligen hvad gemensamhet i de tvänne nedersta klasserna vidkommer, och derjemte i nåder bereda utväg att dels inrätta flera fristående apologist-skolor dels utvidga de med lärdomsskolorna på de flesta ställen redan förenade, sådant vore en förbättring af vårt undervisningsväsende, hvilken Presteståndets fleste ledamöter ansett mest ändamålsenligt motsvara tidsfordringarne och samhällsbehofvet; att den föreslagna föreningen näppeligen vore öfverallt verkställbar; att bibehållandet af de lägre skolorna på särskilda ställen såsom underafdelningar af det sammansatta läroverket i stiftsstaden och uppflyttandet i det sedna - i6 res högre klasser af dem, som i andra skolor genomgått de lägre graderna, icke väl öfv eren sstämde med ideen afen sammanhängande läroinrättning, och tvifvelsutan skulle verka störande på den skolplan, till hvars förtjenster det räknas, att lärjungarne ledas genom hela skolan af samma lärare, äfvensom att lärjunge-antalet icke får öfverstiga ett visst, efter lärarepersonalen proportioneradt, maximum; att ett sådant ovilkorligt påbud, som Rikets Ständer i underdånighet äskat, efter all sannolikhet skulle medföra nödvändighet att afskeda och på indragningsstat med lönernas bibehållande uppföra en stor, kanske den större delen af nuvarande gymnasii- och skollärare och åt de nya anslå åtminstone tillräckliga arfvoden tills vidare, en uppoffring, den Rikets Ständer icke omförmält sig vilja vidkännas; att
Presleståndet icke dristat instämma i den ovilkorliga förkastelsedomen öfver de äldre läroverkens form, och inskränkte sig, med underdånig tillförsigt till Eders Kongl.
Maj:ts pröfvande vishet, till den underdåniga anhållan, att Rikets Ständers förslag angående alla läroverkens ombildning till ett matte underkastas den noggrannaste undersökning och omdöme af dessa läroverks erfarne målsmän, innan några försök i denna syftning varda i nåder anbefallda, samt att den medelväg, revisionen föreslagit, att berörde försök må, efter underdånig hemställan, tillåtas endast der lärare och ephorer äro derom fullkomligen ense, vore det högsta Presteståndet för sin del skulle våga i underdånighet tillstyrka; att, då den ambulatoriska läseordningen eller äranesläsning, hvad lärarne angår, redan eger rum i alla gymnasier och till en del i lärdomsskolans rektorsklass, och densammas införande äfven i skolans lägre klasser är i skolordningen medgifvet, något ytterligare påbud i detta afseende syntes mindre behöfligt eller nyttigt, och att införandet äfven i förberedande klassen af ambulatoriske lärare således icke förtjenade, enligt Ståndets öfvertygelse, ens det vilkorligt tillstyrkande, som Rikets Ständers underdåniga skrifvelse innehåller; samt slutligen, i afseende på ämnesläsningen för lärjungar, att Ståndet angående detta vida betänkligare slag af äranesläsning icke inlåtit sig i någon fullständig vederläggning, enär Utskottet, som förberedt Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, i detta hänseende inskränkt sig till den framställning, som, enligt Ståndets åsigt, varit den enda rätta i hela denna vigtiga fråga, nemligen att till Eders Kongl. Maj:ts nådiga pröfning, efter vunnen vidsträcktare erfarenhet, densamma i underdånighet hemställa.
Vid '7
Vid samma riksdag anmälde äfven Presteståndet, under den 19 Maj 1845, till Eders Kongl. Maj:t sin underdåniga anhållan, att, vid den föreslående regleringen af Rikets elementar-iäroverk, lönerna för der anställde lärare måtte blifva så bestämda, att ali förhöjd årsberäkning för bemälde lärare må kunna upphöra.
Från ett ganska betydligt antal af Rikets elementar-iäroverk hafva äfven, under loppet af åren 1844—1846 samt innevarande år, underdåniga framställningar inkommit om förbättrade lönevilkor förlärare.
Enahanda fråga har också blifvit väckt uti största delen af de yttranden, som blifvit afgifna öfver skol-revisionens berättelse
Derjemte hafva från flera läroverk och städer underdåniga ansökningar blifvit ingifna om ökadt antal af lärare eller andra förändringar i organisationen af särskilda skolor.
Med anledning häraf har Eders Kongl. Maj:t i nåder täckts anbefalla mig att med underdånigt förslag i ämnet till Eders Kongl. Maj:t inkomma, och tillåtit mig att tili biträde vid nämnde förslags utarbetande kalla några erfarna män.
Då efter förberedande öfverläggningar för verkställigheten af detta nådiga uppdrag, jag nu går att i underdånighet föreslå de hufvudsakliga förändringar i elementar-läroverkens organisation och undervisningen vid desamma, hvilka jag för min del anser vara af beliofvet påkallade, samt de åtgärder, sorn dermed stå i sammanhang, anhåller jag underdånigst att korteligen få anföra skälen för desamma och att framdeles, sedan Rikets Ständer fattat sina beslut i de delar, som af dem bero, och Eders Kongl. Maj:t hufvudsakligen pröfvat de förslag, som nu i underdånighet framläggas, få utförligare underställa Eders Kongl. Maj:ts nådiga bedömande de föreskrifter och stadganden, som i anledning deraf böra utfärdas.
I äldre tider var för dem, som ej ämnade sig i statens eller det allmännas tjenst, behofvet, med få undantag, högst ringa af annan bildning än den, som inom församlingarne erholles genom religionsundervisningen.
De offentliga läroverken voro derföre uteslutande riktade till meddelande af undervisning i de ämnen, som för embetsmannen under den tiden voro vigtigast, och genom skolans räknekia-s, der i början blott kristendom, aritmetik och skrifning förekommo, blef, med högst få un jBil.
N:o 5 till Kongl. Maj:ts Prop. 1847. käft. 1. 3 dantag, det för alla andra medborgare erforderliga kunskapsmått uppfyldt.
Med'samhällets stigande utveckling i industriellt och politiskt afseende växte likväl småningom mer och mer anspråken på bildning hos aila samhällsklasser, och under sistförflutna århundrade, i synnerhet under det långvariga fredstillståndet inom Europa, hafva dessa anspråk ännu kraftigare gjort sig gällande.
Numera är hehofvet af en mera utsträckt hildning för alla medborgare lika litet tvifvel underkastadt, som samhällets skyldighet att genom lämpligare institutioner underlätta möjligheten till dess erhållande, och äfven vårt lai d har dels genom åtskilliga nya läroämnens införande i lärdomsskolan, dels genom ökadt antal apologistklassers förenande med samma skola, dels ock genom inrättande af särskilda fristående högre apologistskolor, sökt att gå tidens fordringar till mötes.
Denna sista åtgärd har ock, i en och annan stad, der ingen annan offentlig skola stått utmed, apologistskolan, visat sig väl motsvara sitt speciella ändamål; men i de städer åter, der håde lärdoms- och apologistskola, hvar för sig, varit i verksamhet, vare sig såsom skilda läroverk eller såsom skilda klasser inom samma skola, har erfarenheten, med högst få undantag, visat, att apologistbildningen kommit att betydligt stå tillbaka och det icke i följd af mindre duglighet hos lärarne, hvilka tvärtom understundom egt utmärkt skicklighet, utan förnämligast genom de brister och fördomar, som från den närvarande organisationen äro nästan oskiljaktiga.
Då dertill kommer, att inrättandet af fullständiga apologistskolor, jemte lärdomsskolorna, på alla de ställen, der de förre voro behöfliga, allt för strängt skulle anlita statens tillgångar, och att deremot anordnandet af blott lärdomsskolor på vissa och apologistskolor på andra ställen skulle för det mesta utestänga hvarje orts barn från annan bildning än den, som vid det inom orten befintliga läroverk kunde meddelas; så torde ingen tvekan böra uppstå om angelägenheten att söka så inrätta de offentliga läroverken, att de olika anspråken på hildning, för så vidt fråga är om elementarkunskaper, må i möjligaste måtto kunna fyllas i gemensamma läroverk och genom gemensam undervisning.
Utgående från denna grund, och då af de till elementarbildningen hörande ämnen några äro behöfliga för en medborgareklass och andra för en annan, och på det att hvar och en må komma i tillfälle att på sin hana fullända de för honom nödiga studier, så fort som ske kan, utan att hindras af de läroämnen, hvilka för hans biidningsmål äro ohehöfliga, har det blifvit nödigt att välja en sådan organisation och en sådan me - l9 tod, sora, utan att åsidosätta grundlighet i undervisningen, lemnar tillfälle till en viss valfrihet af ämnen för densamma.
Således torde, med bibehållande för de två lägsta klasserna, der lärjungarne mera oafbrutet äro i behof af iärarnes direkta undervisning, och der läroämnena kunna och böra vara för alla lika, af det slutna klass-systemet, men med flyttning hvart halft år, nya elementarskolans metod hufvudsakligen böra antagas för de öfriga klasserna, der ynglingen redan kommit tili någon vana vid studier och hans fattningsförmåga blifvit mera utbildad, under medgifvande likväl, att i vissa ämnen äfven den tredje klassen må kunna hållas sluten med ambulatorisk läseordning, äfvensom att, då flere lärare samtidigt undervisa i de högre klasserna, större eller mindre kretsar af de lärjungar, som tillhöra dem, må kunna afskiljas ifrån de öfriga, för att under hela lärostunden eller någon del deraf njuta sin lärares särskilda undervisning.
Till iakttagande af den vigtiga regeln i ali undervisning att börja med ett lättare ämne och derifrån öfvergå till ett svårare, torde, i afseende på språken, det svenska böra blifva det första, derefter det tyska och sedan det latinska, det fransyska, det grekiska, det engelska och det hebreiska.
Då både fransyska, engelska och flera andra af de lefvande språken härleda sig från det latinska, och detta dessutom är nödvändigt att känna för dem, som skola studera grekiska eiler hebreiska, torde latinska spi’åket böra antagas såsom ett ovilkorlig! läroämne för aila, som qvarstanna i läroverket utöfver fjerde klassen, men alla, som ej söka egentlig embetsmanna- eller lärd bildning, böra erhålla rätt att afbryta dess studerande, så snart de kunna redogöra för en lätt författare, såsom Cornelius, Julius Cresar elier någon dylik.
Erfarenheten både inom och utom fäderneslandet har nemligen, hvad fransyska språket angår, visat att den, som läst något latin, i allmänhet inom ganska kort tid icke allenast upphunnit den, som på fransyska språket ensamt an vändt samma tid, som den förre på både latin och fransyska, utan ock förbigått den sednare, och dessutom sedermera vid studium af andra lefvande språk haft en betydlig lättnad.
Då dertill äfven kommer, att för många af de praktiska yrkena och de förberedande studierna dertill, någon kännedom al latin är nästan oundgänglig, visar sig tydligen, att äfven för den, som åt apopologistsidan söker sin högre bildning, det måste blifva en väsendtlig fördel att hafva inhemtat de första grundbegreppen af latinska språket.
För den stora del af lärjungar, som inom 4 å 5 år lemna skolan och så - 20 ledes ej hinner längre än att på sin höjd genomgå fjerde klassen, synes det deremot vigtigare att på kortare tid vinna den mindre fullständiga kännedom af lefvande språk, hvilken de kunna i dessa klasser erhålla, än att inhemta fastare grunder för språkstudier, hvilka de sannolikt aldrig komma att fullfölja.
För öfrigt torde full frihet böra lemnäs iärjungarne att afsäga sig latinet utöfver ofvan bestämda grad, samt grekiskan och hebreiskan, och för dem, sorn studera grekiska, att afsäga sig engelska.
I öfriga läroämnen, hvilka i allmänhet torde böra blifva desamma som hittills, ehuru till en del utvecklade till ett högre kunskapsmått, torde ingen annan valfrihet böra lemnäs, än att vissa af dem icke behöfva drifvas så högt, att vid afgång från läroverket vitsordet godkänd i dessa ämnen ovilkorligen erfordras för att kunna blifva till student antageu.
Då af elementarläroverkets delning i skola och gymnasium flere olägenheter visat sig dels i diskiplinariskt afseende, dels i förhållandet emellan lärarne vid de olika läroverken, dels i afseende på mindre enhet i undervisningen med mera, och dessutom besparing i utgifter uppkommer, om läroverken förenas, torde dessa båda läroverk böra sammanslås till ett, så att vid ett fullständigt läroverk gossen kan, ifrån intagningen i detsamma till dess han utgår för att blifva student, i samma skola erhålla den bildning, han söker.
Så beskaffade fullständiga läroverk kunna likväl af flera skäl hvarken tilivägabringas eller vara beböfliga inom alia rikets städer.
I större delen deraf måste derföre mindre skolor inrättas, men dessa -kunna ställas i ett sådant sammanhang med de större, att man kan från hvilken mindre skola som helst ingå uti ett fullständigt läroverk, utan att bildningens harmoniska fortgång derigenom störes.
Att rektorsbefattningen vid det sålunda sammanslagna läroverket hör _, likasom vid de mindre, vara en stadig beställning och icke ett amhulatoriskt uppdrag, torde nu mera icke anses tvifvelaktigt.
Att ferierna hittills varit för långa och Iärjungarne således icke allenast förlorat en tid, som kunnat nyttigt användas, utan ock ofta hunnit glömma en del af hvad de lärt, har hittills med skäl blifvit anmärkt.
Läroterminerna torde derföre böra förlängas till omkring 38 veckor om året; höstterminen börja den 15 Augusti samt sluta den 15 December, och vårterminen börja den 15 Januari samt sluta den 15 Juni; vinteroch sommarferierna således upptaga omkring 13 veckor, och en veckas ferier dsssutom lemnäs vid påskhelgen, hvarigenom ferierna tillsammans blefve omkring 14 veckor.
Lärjungarnes lärotimmar torde ock för de fle - 2 I sla klasserna böra förökas, men deremot den hittills beräknade hemläsningen betydligen inskränkas, hvarigenom säkrare kontrolleras, att ynglingarnes arbetskrafter icke öfveransträngas.
Då disciplinen inom våra nuvarande läroverk ofta varit svår att bibehålla _, oclx kroppslig aga, ehuru nu mera ojemförligt mindre begagnad än förr, likväl icke sällan måste tillämpas, torde de diskiplinära stadganden, som inom nya elementarskolan med framgång blifvit följda, äfven böra antagas, och således kroppsaga väl böra bibehållas, men först efter det att den felaktige lärjungen, genom föregående nedflyttning i särskild stralfklass, blifvit varnad och fått allvarsam påminnelse att sig rätta.
Det är i hufvudsaklig öfverenstämmelse med hvad nu blifvit i underdånighet anförclt, och med vidare utveckling af sålunda omförmälda hufvudgrunder, som det utkast till stadganden, motsvarande de nio första kapitlen i Irsta sektionen af nu gällande Skolordning blifvit uppsatt, hvilket nu i underdånighet öfverlemnas till Eders Kongl.
Majrts nådiga bedömande (Bil. n:o 1 vid detta protokoll).
För mera tydlighets skull äro äfven exempelvis förslag bifogade, huru de olika ämnena skulle kunna fördelas på läsetimmarna eller så kalladt schema leetionum.
Särskildt bör jag i underdånighet nämna, det jag trott en blifvande Skolordning i allmänhet ej böra innehålla andra stadganden än dem, som kunna anses blifva gällande för en längre tid och lika för alla orter och omständigheter, och att de-föreskrifter, som borde kunna dels i följd af vunnen erfarenhet lättare förändras, dels med en föreslagen centralstyrelses begifvande jemkas enligt olika förhållanden, lämptigen kunde blifva föremål för särskilda reglementen.
Häruti ligger orsaken, hvarföre många i l:a sektionen af Skolordningen nu befintliga och framdeles äfven behöfliga föreskrifter blifvit utur ofvannämnde utkast useslutne.
Föreskriften i Skolordningens 3 sekt. 1 kap. 2 §, att ansökning till lärare-syssla på stat ej må upptagas, om ej sökanden är född eller njutit uppfostran uti det stift, inom hvilket befordran sökes, medförer åtskilliga olägenheter.
Ej sällan har handt, att fullt skicklige sökande saknats uti ett stift, under det att samtidigt härmed så beskaffade sökande uti ett annat saknat tillfälle att såsom lärare begagnas.
Om på något ställe mindre verksamma lärometoder blifvit följde eller missbruk inrotat sig, blifver det alltid svårare att vinna förbättring i de förra eller rättelse i de sednare, derest blifvande lärare sjelfva varit handledde efter samma metoder, eller såsom lärjungar varit delaktiga i eller vittnen till miss - I 22 bruken, och i allmänhet skulle icke utan skäl kunna befaras, att, om ett läroverk förfölle och valet af lärare vöre inskränkt endast till dem, som der njutit undervisning, samma läroverks förfall allt mer och mer skulle tilltaga.
Dessa sammanverkande orsaker hafva ock redan foraniedt den jemkning i stadgandet, att till vissa lärareplatser sökande från hvilket stift som helst under vissa förhållanden kunna anmäla sig, men då olägenheterna blott ofullständigt härigenom afhjelpas, torde ansökningsrätten i allmänheten böra vara oberoende af den ort, der sökanden är född eller njutit uppfostran, och ofvannamnde stadgande således böra utur en blifvande Skolordning uteslutas.
Hvad i öfrigt angår kompetensen till lärare-sysslor och den vigtiga frågan om sättet att utröna de sökandes större eiler mindre skicklighet för de befattningar, hvartill de anmäla sig, så anhåller jag att i underderdånighet få åberopa den särskilda framställning, som härjemte bifogas (Bil. n:o 2), angående inrättande antingen af skollärare-seminarier eller af särskilda lärostolar i pedagogi och didaktik.
Blifver det i nämnde framställning gjorda förslag till seminarier icke af Eders Kongl. Maj:t godkändt, torde blifva nödigt stadga, det ingen må på eget ansvar få förestå undervisning vid elementarläroverk, innan han åtminstone ett år auskultera! och biträdt vid något sådant läroverk, efter den anvisning, som honom lemnäs af eforus.
Hvad sålunda föreslås är insreutins: an O O nät än det, som på tjenstemannabanan i allmänhet iakttages, att nemligen den blifvande embetsmannen först under andras ledning, såsom extra-ordinarie, inöfvas i det praktiska af tjensten, innan han tillätes att förestå den på eget ansvar.
I fråga om lärares tillsättning anser jag mig böra i underdånighet hemställa, om icke Eders Kongl. Maj:t skulle täckas i Statsrådet utnämna alla ordinarie lärare vid elementarläroverken, utom dem, som skola undervisa i musik, gymnastik och teckning; dock så, att förslag till hvarje beställning först upprättas, åtföljdt, åtminstone hvad rektorsbefattningarne angår, af särskildt, utan afseende på förslagsrummet, lemnadt förord för den af de sökande, som anses vara för den lediga tjensten mest passande.
Visserligen är det sant, att hvars och ens eget uppförande, den skicklighet, hvarmed han uppfyller sitt kall, och vigten af den befattning, han utöfvar, äro de säkraste grunderna för anseende i samhället, men äfven för den, hvars eget medvetande bevittnar, att han på dessa skäl kan bygga anspråk på sina medborgares aktning och upp - a3 märksamhet, kan det icke alltid vara likgiltigt, om de yttre företräden lemnäs honom, som lian så väl förtjenar.
Dessa åter äro till en del, hvad tjenstemännen angår, beroende af den omständigheten, om han är utnämnd af Kongl.
Maj:t, eller om hans fullmakt är utfärdad af någon underlydande myndighet; och då lärarekallet, genom sin höga betydelse för samhället, är fullt ut lika vigtigt som, och vigtigare än många andra af de tjenster, hvilka nu af Kongl. Majit tillsättas, torde skäl vara att äfven åt detta kall gifva det högre yttre anseende, som genom en sådan åtgärd beredes.
Då Kongl. Maj:t inom så många andra grenar af förvaltningen tillsätter embets- och tjenstemännen, och, med undantag af kyrkoherdar i konsistoriella gäll, nästan alla dem, som ega sjelfständig verksamhet, torde det ock vara följdriktigt, att Kongl. Maj:t, genom uLnämnande af tjenstemännen äfven inom ifrågavarande förvaltningsgren, får tillfälle att verka på samhällets framtid också i hvad som angår deras bildning, som sannolikast komma att inom detsamma blifva verksamma medlemmar.
Tillsättandet af vikarier för kortare tid och dupplikanter torde deremot hädanefter, såsom hittills, böra tillhöra vederbörande eforer.
I närmaste sammanhang med frågorna om lärares kompetens och tillsättande står frågan örn deras aflöning och befordringsförmåner.
Enligt det förslag till stater och lönereglering, hvilket jag, jemte särskildt memorial (Bilagorna n:ris 3 och 4 vid detta protokoll) nu i underdånighet får underställa Eders Kongl. Maj:ts nådiga ompröfvande, är antalet af lärare minskadt med omkring 56 personer, eller med ungefärligen en sjundedel al den nuvarande personalen, då det icke räknas lärare i musik, gymnastik och teckning, och detta oaktadt flera läroverk blifvit föreslagna till erhållande af utvidgad verkningskrets.
Denna indragning lemnar likväl på långt när icke tillräckliga medel till den högsl nödiga löneförbättring, som tillika föreslås, utan blifver bristen i alla fall högst betydlig, på sätt samma memorial närmare upplyser.
En sådan löneförbättring utgör likväl vilkoret för möjligheten att borttaga den förhöjda tjenstårsberäkningen för lärarne och det åt dem derigenom lemnade företräde vid befordringar inom kyrkan, förmåner, hvilka visserligen förskaffat läroverken många skickliga lärare, men i andra atseenden menligt inverka både på skolan och kyrkan, och således böra försvinna, så snart ske kan.
Bifalles löneförbättringen, torde äfven kontroller böra bestämmas till förekommande deraf, att personer, som för lärarekallet icke längre äro passande eller dertill blifvit oskicklige, må 24 under en längre
Lid kunna dervid orubbadt qvarblifva och derigenom skada läroverken.
En omständighet, som anses hafva i sin mån bidragit dertill, att elementar-läroverken icke af allmänheten blifvit omfattade med det intresse och förtroende, de verkeligen förtjena, är den, att styrelsen af desamma, äfven i enskildheterna varit öfverlemnad uteslutande åt statens tjenstemän, och att lärjungarnes föräldrar stått i ringa eller ingen beröring med läroverket.
Detta bar ock, under nuvarande förhållanden, åtminstone hvad lärdomsskolorna och gymnasierna angår, icke saknat allt skäl, då undervisningen inom dessa läroverk egentligen haft till syftemål att anskaffa ämnen åt embetsverken, och staten naturligtvis kan föreskrifva, huru den vill hafva de män bildade, hvilka skola inträda i dess tjenst; men i samma mån som anspråken på kunskaper allt mer och mer sträcka sig äfven till andra samhällets klasser och dessa med rätta vänta att kunna få sina fordringar O i denna del uppfyllda, äfven inom de allmänna läroverken, kräfver billigheten och undervisningens sanna gagn, att föräldrarna eller sådana personer, som med dem dela intressen, äfven få någon delaktighet i den närmaste ledningen af läroverkens angelägenheter.
Det är ock säkerligen utur denna synpunkt, som Stockholms samtlige elementar-läroverk blifvit ställda under en särskild styrelse, till en del af municipal beskaffenhet, och som för åtskilliga apologistskolor i landsorterna särskilda direktioner blifvit af Kongl. Majit förordnade, hvartill ledamöter blifvit utsedda bland i orten bosatta personer, utan viss Ijenstbefattning.
Erfarenheten har också i allmänhet visat, att läroverken under en sådan ledning vunnit i förtroende och att lärjungarnas antal ökats.
Då med de förändringar i undervisningen, som nu föreslås, en af hufvudalsigterna är att bereda tillfälle för de olika anspråken på bildning att få sina önskningar tillfredsställda ^ torde det således också vara skäl att till samtliga elementar-läroverken utsträcka hvad redan för några varit antaget.
Det är på dessa skäl jag vågar i underdånighet föreslå, dels att konsistorierna må skiljas ifrån befattningen med elementar-läroverken, och att dessa inom hvarje stift ställas under en särskild eforalstyreise, dels att för hvarje skola må inrättas en särskild lokalstjrrelse.
Eforalstyrelsen kunde bestå af stiftes biskop såsom eforus, domprosten eller, der sådan icke finnes, en af biskopen förordnad prestman, landshöfdingen eller den han i sitt ställe utser, två ledamöter, valde afföräldrarne till den i stifts-stadens läroverk undervisade ungdom, rektor vid sam - 25 samma läroverk, samt en af stiftets samtlige skollärare vald ledamot, tillsammans sju personer.