Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då svarade han honom, och sade: Du säger det.
Då sade Pilatus till öfversta Presterna, och till folket: Jag finner intet brott med denna mannen.
Men de höllo sitt tal fram, sägande: Han gör uppror ibland folket, lärandes öfver allt Judiska landet, begynnandes i Galileen, och sedan allt hit.
Då Pilatus hörde nämnas Galileen, frågade han, om han var en Galileisk man.
Och då han förnam, att han var under Herodis välde, försände han honom till Herodes; ty han var ock i Jerusalem på den tiden.
Då Herodes fick se Jesum, vardt han ganska glad; ty han hade i lång tid haft åstundan till att se honom; ty han hade mycket hört om honom, och hoppades få se något tecken göras af honom.
Och han frågade honom om mång stycker; men han svarade honom intet.
Stodo ock öfverste Presterna, och de Skriftlärde, och klagade svårliga på honom.
Men Herodes med sitt folk föraktade honom, och begabbade honom, och klädde honom uti ett hvitt kläde, och sände honom igen till Pilatum.
Och Pilatus och Herodes vordo vänner emellan sig på samma dag; ty emellan dem hade tillförene varit ovänskap.
Då kallade Pilatus tillhopa de öfversta Presterna, och föreståndarena, och folket;
Och sade till dem: I hafven fått mig denna mannen, såsom den der hafver förvändt folket; och si, jag hafver förhört honom i edor närvaro, och finner dock ingen af de ogerningar med denna mannen, der I anklagen honom före; Och ej heller Herodes; ty jag försände eder till honom; och si, man kunde intet komma på honom, det döden värdt var.
Derföre vill jag näpsan och släppan.
Ty han skulle om högtidena gifva dem en lös.
Då ropade hele hopen, och sade: Tag denna af vägen, och gif oss Barabbam lös;
Den der låg i fängelset, för ett upplopps skull, som i staden skedt var, och för ett mandråp.
Åter talade Pilatus till dem, och ville gifva Jesum lös.
Då ropade de, och sade: Korsfäst, korsfäst honom.
Då sade han tredje resona till dem: Hvad hafver han då illa gjort?
Jag finner ingen dödssak med honom; derföre vill jag näpsan, och gifvan lös.
Men de lade åt med stort rop, och begärade att han skulle korsfästas; och deras och de öfversta Presternas rop vardt ju mer och mer.
Då dömde Pilatus, att så ske skulle, som de begärade;
Och gaf dem lös den i fängelset satt var för upploppets och dråpets skull, den de begärat hade; men Jesum öfverantvardade han deras vilja.
Och då de ledde honom ut, fingo de en fatt, som het Simon af Cyrene, den der kom af markene; honom lade de korset uppå, att han skulle bära det efter Jesum.
Men honom följde en stor hop folk, och qvinnor, de der greto och ömkade sig öfver honom.
Då vände sig Jesus om till dem, och sade: I Jerusalems döttrar, gråter icke öfver mig; utan gråter öfver eder sjelfva, och öfver edor barn.
Ty si, de dagar varda kommande, i hvilkom de skola säga: Saliga äro de ofruktsamma, och de qveder som intet födt hafva, och de spenar som ingom hade dia gifvit.
Då skola de begynna säga till bergen: Faller öfver oss; och till högarna: Skyler oss.
Ty är detta skedt på det färska trät, hvad skall då ske på det torra?
Leddes der ock ut två andre ogerningsmän med honom, till att aflifvas.
Och då de kommo till det rummet, som kallas hufvudskallaplatsen, der korsfäste de honom, och de ogerningsmän med honom; den ena på den högra sidon, den andra på den venstra.
Och sade Jesus: Fader, förlåt dem det; ty de veta icke hvad de göra.
Och de bytte hans kläder, kastandes lott på dem.
Och folket stod och såg uppå; och de öfverste, samt med dem, begabbade honom, sägande: Androm hafver han hulpit, hjelpe sig nu sjelfvom, om han är Christus, den Guds utkorade.
Begabbade honom ock krigsknektarna, och gingo till, och räckte ättiko till honom;
Sägande: Äst du Judarnas Konung, så hjelp dig sjelf.
Var ock en öfverskrift skrifven öfver honom, med Grekiska, Latinska och Ebreiska bokstäfver: Denne är Judarnas Konung.
Men en af de ogerningsmän, som upphängde voro, hädde honom, och sade: Äst du Christus, så hjelp dig sjelf och oss.
Då svarade den andre, straffade honom, och sade: Fruktar du icke heller Gud, du som äst i samma fördömelsen?
Och är det väl rätt med oss; ty vi lide det våra gerningar värda äro; men denne hafver intet ondt gjort.
Och sade han till Jesum: Herre, tänk på mig, då du kommer i ditt rike.
Och sade Jesus till honom: Sannerliga säger jag dig, i dag skall du vara med mig i paradis.
Och var detta vid sjette timman; och ett mörker vardt öfver hela landet, allt intill nionde timman.
Och solen miste sitt sken; och förlåten i templet remnade midt i tu.
Och Jesus ropade med höga röst, och sade: Fader, jag befaller min anda i dina händer; och då han hade det sagt, gaf han upp andan.
Då höfvitsmannen såg hvad der skedde, prisade han Gud, och sade: Sannerliga var denne en rättfärdig man.
Och allt folket, som dit gånget var att se härpå, då de sett hade hvad der skedde, slogo de sig för sin bröst, och gingo hem igen.
Men alle hans kände vänner, och qvinnor, som honom följt hade af Galileen, stodo långt ifrån, och sågo derpå.
Och si, en man, benämnd Joseph, en rådherre, den var en god och rättfärdig man;
Och hade icke samtyckt deras råd och gerning; och han var bördig af den Judarnas stad Arimathia; den der ock åstundade efter Guds rike; Han gick till Pilatum, och beddes Jesu lekamen; Och tog honom ned, svepte honom uti ett linkläde, och laden ned i ena graf, som uthuggen var uti sten, der än då ingen hade uti lagd varit.
Och det var tillredelsedagen, och Sabbathen begynte gå uppå.
Och följde der några qvinnor efter, som med honom komna voro af Galileen och besågo grafvena, och huruledes hans lekamen lagd var;
Och gingo sedan tillbaka igen, och tillredde välluktandes krydder och smörjelse; men om Sabbathen voro de stilla, som budet var i lagen.
På den ena Sabbathen, ganska bittida om morgonen, kommo de till grafvena, bärande de välluktande krydder, som de tillredt hade; och några med dem.
Så funno de stenen afvältad ifrå grafvene;
Och gingo in, och funno intet Herrans Jesu lekamen.
Och det begaf sig att, då de derom bekymrade voro, si, så stodo när dem två män i skinande kläder.
Då vordo de förfärade, och slogo sin ansigte neder åt jordene.
Då sade de till dem: Hvi söken I den lefvande ibland de döda?
Han är icke här, han är uppstånden; kommer ihåg, huru han sade eder, då han ännu var i Galileen,
Sägandes: Menniskones Son måste öfverantvardas i syndiga menniskors händer, och korsfästas; och uppstå på tredje dagen.
Och så begynte de komma ihåg hans ord;
Och gingo tillbaka ifrå grafvene, och bådade detta allt dem ellofva, och allom dem androm.
Och det var Maria Magdalena, och Johanna, och Maria Jacobi, och andra som med dem voro, de detta sade till Apostlarna.
Och deras ord syntes för dem såsom galenskap; och de trodde dem intet.
Men Petrus stod upp, och lopp till grafvena; och då han lutade sig derin, fick han se linkläden liggande allena; och gick sina färde, förundrandes vid sig sjelf hvad der skedt var.
Och si, två af dem gingo på samma dagen till en by, som låg vid sextio stadier vägs ifrå Jerusalem, benämnd Emaus.
Och de talade hvar med annan, om allt det som skedt var.
Och hände sig, då de talades vid, och befrågade hvarannan, nalkades ock Jesus, och gick med dem.
Men deras ögon voro förhållen, att de icke kände honom.
Då sade han till dem: Hvad är det för tal, som I hafven eder emellan, vid I gån, och ären bedröfvade?
Då svarade endera, som het Cleophas, och sade till honom: Äst du allena ibland främmande män i Jerusalem, som icke vet hvad der skedt är i dessa dagar?
Sade han till dem: Hvad?
Sade de till honom: Om Jesu Nazareno, som var en Prophet, mägtig både i gerningar och ord, för Gudi, och allo folkena;
Och huruledes de öfverste Presterna, och våre förmän, öfverantvardade honom i dödsens fördömelse, och korsfäste honom.
Men vi hoppades, att han skulle vara den som förlossa skulle Israel; och öfver allt detta är nu tredje dagen, sedan det skedde.
Och några qvinnor af våra hafva förskräckt oss, de der bittida om morgonen hade kommit till grafvena;
Och då de icke funno hans lekamen, kommo de, och sade, att de ock Änglasyn sett hade, hvilke sagt hade att han lefver.
Och någre af dem, som med oss voro, gingo bort till grafven, och funno såsom qvinnorna sagt hade; men honom funno de intet.
Då sade han till dem: O!
I galne, och senhjertade till att tro, uti allt det som Propheterna sagt hafva.
Skulle icke Christus sådant lida, och sedan ingå uti sin härlighet?
Och han begynte på Mose, och alla Propheterna, och gjorde uttydelse för dem i alla Skrifter, som voro om honom.
Och de begynte nalkas intill byn, dit de ville; och han låts som han ville gå längre fram.
Och de nödgade honom, sägande: Blif när oss; ty det lider åt aftonen, och dagen är förliden.
Och så gick han in, till att blifva när dem.
Och det begaf sig, då han satt till bords med dem, tog han brödet; tackade, bröt det, och fick dem.
Och deras ögon öppnades, att de kände honom; och så försvann han utu deras åsyn.
Och de sade emellan sig: Var icke vårt hjerta brinnande i oss, då han talade med oss i vägen, och uttydde oss Skrifterna?
Och i samma stundene stodo de upp, och gingo till Jerusalem igen, och funno församlade de ellofva, och de som med dem voro;
De der sade: Herren är sannerliga uppstånden, och är synter af Simone.
Och de förtäljde hvad skedt var i vägen, och huru han vardt känd af dem, i det han bröt brödet.
Som de nu härom talade, stod Jesus sjelf midt ibland dem, och sade till dem: Frid vare eder.
Då vordo de förfärade, och fruktade, menandes att de sågo en anda.
Då sade han till dem: Hvi ären I förfärade?
Och hvi uppstiga sådana tankar uti edor hjerta?
Ser mina händer, och mina fötter, att det är jag sjelf: Tager på mig, och skåder; ty anden hafver icke kött och ben, såsom I sen mig hafva.
Och då han hade det sagt, viste han dem händer och fötter.
Och som de ännu icke trodde, för glädjes skull, utan förundrade sig, sade han till dem: Hafven I här något att äta?
Då fingo de honom fram ett stycke stekt fisk, och något af en hannogskako.
Och han tog det, och åt deraf i deras åsyn.
Och han sade till dem: Detta äro de ord, som jag sade till eder, då jag ännu var med eder, att allt måste fullbordas, som skrifvet är i Mose lag, och i Propheterna, och i Psalmerna, om mig.
Då öppnade han dem deras sinne, att de förstodo Skrifterna;
Och sade till dem: Så är det skrifvet, och så måste Christus lida, och tredje dagen uppstå ifrå de döda; Och predikas i hans Namn bättring och syndernas förlåtelse ibland all folk, begynnande på Jerusalem.
Och I ären vittne till allt detta.
Och si, jag vill sända öfver eder mins Faders löfte; men I skolen blifva i staden Jerusalem, tilldess I varden beklädde med kraft af höjdene.
Och han hade dem ut till Bethanien, och upplyfte sina händer, och välsignade dem.
Och skedde, då han dem välsignat hade, skiljdes han ifrå dem, och uppfor i himmelen.
Och de tillbådo honom; och gingo sedan in i Jerusalem igen, med stora glädje;
Och voro alltid i templet, prisade och lofvade Gud.
I Begynnelsen var Ordet, och Ordet var när Gudi; och Gud var Ordet.
Det samma var i begynnelsen när Gudi.
Genom det äro all ting gjord; och thy förutan är intet gjordt, det gjordt är.
I thy var lifvet; och lifvet var menniskornas ljus;
Och ljuset lyser i mörkret; och mörkret hafver det icke begripit.
En man var sänd af Gudi, som het Johannes;
Han kom till vittnesbörd, på det han skulle vittna om Ljuset, att alle skulle tro genom honom.
Icke var han Ljuset; men ([han var sänd]) till att vittna om Ljuset.
Det var det sanna Ljuset, hvilket upplyser alla menniskor, som komma i verlden.
I verldene var det, och igenom det är verlden gjord; och verlden kände det icke.
Han kom till sitt eget, och hans egne anammade honom icke.
Men allom dem, som honom anammade, gaf han magt att blifva Guds barn, dem som tro på hans Namn;
Hvilke icke af blod, icke heller af köttslig vilja, icke heller af någors mans vilja, utan af Gudi födde äro.
Och Ordet vardt kött, och bodde ibland oss; och vi sågom hans härlighet, såsom enda Sonsens härlighet af Fadrenom, full med nåd och sanning.
Johannes vittnar om honom, ropar, och säger: Denne varet, om hvilken jag sagt hafver: Efter mig skall komma, den för mig varit hafver; ty han var förr än jag;
Och af hans fullhet hafve vi alle fått, och nåd för nåd.
Ty genom Mosen är lagen gifven; nåd och sanning är kommen genom Jesum Christum.
Ingen hafver någon tid sett Gud; ende Sonen, som är i Fadrens sköt, han hafver det kungjort.
Och detta är Johannis vittnesbörd, då Judarna sände Prester och Leviter af Jerusalem, att de skulle fråga honom: Ho äst du?
Och han bekände, och försakade icke; och bekände han: Icke är jag Christus.
Då frågade de honom: Hvad då; äst du Elias?
Han sade: Jag är det icke.
Äst du en Prophet?
Och han svarade: Nej.
Då sade de till honom: Ho äst du, att vi måge gifva dem svar, som oss sändt hafva?
Sade han: Jag är ens ropandes röst i öknene: Rödjer Herrans väg, som Esaias Propheten sagt hafver.
Och de, som sände voro, voro af de Phariseer.
Och de frågade honom, och sade till honom: Hvi döper du då, medan du äst icke Christus, icke heller Elias, icke heller en Prophet?
Svarade dem Johannes, och sade: Jag döper med vatten; men midt ibland eder står den I icke kännen.
Han är den som efter mig komma skall, hvilken för mig varit hafver; hvilkens skotväng jag icke värdig är upplösa.
Detta skedde i Bethabara, på hinsidon Jordan, der Johannes döpte.
Dagen derefter såg Johannes Jesum komma till sig, och sade: Si, Guds Lamb, som borttager verldenes synd.
Denne äret, om hvilken jag sagt hafver: Efter mig skall komma en man, den för mig varit hafver; ty han var förr än jag:
Och jag kände honom icke; men på det han skulle varda uppenbar i Israel, fördenskull är jag kommen, till att döpa med vatten.
Och Johannes vittnade, och sade: Jag såg Andan nederkomma i dufvoliknelse af himmelen, och blef på honom;
Och jag kände honom icke; men den som mig sände, till att döpa med vatten, han sade till mig: Öfver hvilken du far se Andan nederkomma, och blifva på honom, han är den som döper med den Helga Anda.
Och jag såg det, och vittnade att han är Guds Son.
Dagen derefter stod åter Johannes, och två af hans lärjungar.
Och som han fick se Jesum gå, sade han: Si, Guds Lamb.
Och de två hans lärjungar hörde honom tala, och följde Jesum.
Då vände Jesus sig om, och såg dem följa sig, och sade till dem: Hvad söken I?
Då sade de till honom: Rabbi (det betyder Mästar), hvar vistas du?
Då sade han till dem: Kommer, och ser.
De kommo, och sågo hvar han vistades, och blefvo den dagen när honom; och det var vid tionde timman.
Och var Andreas, Simonis Petri broder, en af de två, som hade hört af Johanne; och följde Jesum.
Han fann först sin broder Simon, och sade till honom: Vi hafve funnit Messiam, det betyder den Smorda.
Och han hade honom till Jesum.
Då Jesus fick se honom, sade han: Du äst Simon, Jona son; du skall heta Cephas, det betyder hälleberg.
Dagen derefter ville Jesus gå ut i Galileen; och fann Philippum, och sade till honom: Följ mig.
Och var Philippus af Bethsaida, Andree och Petri stad.
Philippus fann Nathanael, och sade till honom: Den som Mose hafver skrifvit om i lagen, och Propheterna, hafve vi funnit, Jesum, Josephs son af Nazareth.
Och Nathanael sade till honom: Kan något godt komma af Nazareth?
Philippus sade till honom: Kom, och se.
Jesus såg Nathanael komma till sig, och sade om honom: Si, en rätt Israelit, i hvilkom intet svek är.
Då sade Nathanael till honom: Hvaraf känner du mig?
Jesus svarade, och sade till honom: Förr än Philippus kallade dig, då du vast under fikonaträt, såg jag dig.
Nathanael svarade, och sade till honom: Rabbi, du äst Guds Son: Du äst Israels Konung.
Jesus svarade, och sade till honom: Efter det jag sade dig, att jag såg dig under fikonaträt, tror du; större ting, än desse äro, skall du få se;
Och sade till honom: Sannerliga, sannerliga säger jag eder: Härefter skolen I få se himmelen öppen, och Guds Änglar fara upp och neder öfver menniskones Son.
Och på tredje dagen vardt ett bröllop i Cana i Galileen; och Jesu moder var der.
Vardt ock desslikes Jesus buden, och hans Lärjungar, till bröllopet.
Och då vinet begynte fattas, sade Jesu moder till honom: De hafva intet vin.
Då sade Jesus till henne: Qvinna, hvad hafver jag med dig?
Min tid är icke ännu kommen.
Då sade hans moder till tjenarena: Hvad han säger eder, det görer.
Så voro der sex stenkrukor, som satta voro efter sättet om Judarnas rening, hållandes hvardera tu eller tre mått.
Då sade Jesus till dem: Fyller upp krukorna med vatten; och de fyllde dem öfverfulla.
Och han sade till dem: Låter nu uti, och bärer till kökemästaren; och de båro.
När då kökemästaren smakade vinet, som vatten varit hade, och icke visste hvadan det kommet var; men tjenarena, som vattnet öst hade, visste det, kallade han brudgummen;
Och sade till honom: Hvar man sätter först fram det goda vinet, och när de äro vordne druckne, då det som sämre är.
Du hafver gömt det goda vinet allt härtill.
Detta var det första tecken, som Jesus gjorde i Cana i Galileen, och uppenbarade sina härlighet; och hans Lärjungar trodde på honom.
Derefter for han ned till Capernaum, han och hans moder, och hans bröder, och hans Lärjungar; och blefvo der i få dagar.
Och var Judarnas Påska hardt när; och Jesus for upp till Jerusalem;
Och fann i templet dem som sålde fä, och får, och dufvor, och vexlare sittande.
Då gjorde han ena gissel af tåg, och dref dem alla ut af templet, med får och fä, och bortspillde vexlarenas penningar, och störte borden omkull.
Och sade till dem som dufvor sålde: Hafver detta bort hädan, och görer icke af mins Faders hus ett marknadshus.
Då kommo hans Lärjungar ihåg det som skrifvet är: Dins hus nitälskan hafver frätit mig.
Då svarade Judarna, och sade till honom: Hvad tecken låter du oss se, att du skall detta göra?
Svarade Jesus, och sade till dem: Slår detta templet neder, och i tre dagar vill jag det upprätta.
Då sade Judarna: I sex och fyratio år är detta templet uppbygdt, och du vill det upprätta i tre dagar!
Men han sade om sins kropps tempel.
Och när han var uppstånden ifrå de döda, kommo hans Lärjungar ihåg, att han hade det sagt dem; och trodde Skriftene, och det tal, som Jesus sagt hade.
Då han nu var i Jerusalem, om Påskana på högtidsdagen, trodde månge på hans Namn, då de sågo hans tecken, som han gjorde.
Men Jesus betrodde icke sig sjelfvan dem; ty han kände alla;
Och behöfde icke, att någor skulle vittna om menniskona; ty han visste väl hvad i menniskone var.
Och var en man af de Phariseer, som het Nicodemus, en öfverste ibland Judarna.
Han kom till Jesum om nattena, och sade till honom: Rabbi, vi vete att du äst kommen af Gudi för en lärare; ty ingen kan göra de tecken, som du gör, utan Gud är med honom.
Jesus svarade, och sade till honom: Sannerliga, sannerliga säger jag dig: Utan en blifver född på nytt, kan han icke se Guds rike.
Då sade Nicodemus till honom: Huru kan en menniska födas, när hon är gammal?
Icke kan hon på nytt gå in i sins moders lif, och födas?
Svarade Jesus: Sannerliga, sannerliga säger jag dig: Utan en varder född af vatten och Andanom, kan han icke ingå i Guds rike.
Det som är födt af kött, det är kött; och det som är födt af Andanom, det är Ande.
Förundra icke, att jag sade dig, att I måsten födas på nytt.
Vädret blås hvart det vill, och du hörer dess röst; och du vetst icke hvadan det kommer, eller hvart det fart alltså är hvar och en, som af Andanom född är.
Nicodemus svarade, och sade till honom: Huru kan detta ske?
Jesus svarade, och sade till honom: Äst du en mästare i Israel, och vetst icke detta?
Sannerliga, sannerliga säger jag dig: Vi tale det vi vete, och det vi hafve sett, det vittne vi; och vårt vittnesbörd anammen I icke.
Tron I icke, när jag säger eder om jordisk ting; huru skolen I då tro, om jag säger eder om himmelsk ting?
Och ingen far upp i himmelen, utan den som for neder af himmelen, menniskones Son, som är i himmelen.
Och såsom Moses upphöjde ormen i öknene, alltså måste ock menniskones Son varda upphöjd;
På det att hvar och en, som tror på honom, skall icke förgås, utan få evinnerligit lif.
Ty så älskade Gud verldena, att han utgaf sin enda Son, på det att hvar och en, som tror på honom, skall icke förgås, utan få evinnerligit lif.
Ty icke hafver Gud sändt sin Son i verldena, att han skall döma verldena; utan på det att verlden skall varda salig genom honom.
Hvilken som tror på honom, han varder icke dömd; men hvilken som icke tror, han är redo dömd, efter det han icke trodde i Guds enda Sons Namn.
Men detta är domen, att Ljuset är kommet i verldena, och menniskorna älskade mer mörkret än Ljuset; ty deras gerningar voro onda.
Ty hvar och en, som illa gör, hatar ljuset, och kommer icke till ljuset, att hans gerningar skola icke varda straffade;
Men den som gör sanningena, han kommer till ljuset, att hans gerningar skola varda uppenbara; ty de äro gjorda i Gudi.
Derefter kom Jesus och hans Lärjungar i Judiska landet, och vistades der med dem, och döpte.
Döpte ock desslikes Johannes i Enon, hardt vid Salim; ty der var mycket vatten, och de kommo, och läto döpa sig.
Ty Johannes var icke än då kastad i häktelse.
Då kom upp ett spörsmål ibland Johannis lärjungar, samt med Judarna, om reningen;
Och kommo till Johannem, och sade till honom: Rabbi, den som var när dig på hinsidon Jordan, den du vittnade om, si, han döper, och alle komma till honom.
Johannes svarade, och sade: Menniskan kan intet taga, utan det varder henne gifvet af himmelen.
I ären sjelfve min vittne, att jag sade: Icke är jag Christus; utan jag är sänd för honom.
Den som brudena hafver, han är brudgummen; men brudgummens vän, som står och hörer honom, han fröjdar sig af brudgummens röst; denna min fröjd är nu fullbordad.
Honom bör växa till, och mig bör förminskas.
Den som ofvanefter kommer, han är öfver alla; den af jordene är, han är af jord, och af jordene talar han; den af himmelen kommer, han är öfver alla.
Och det han hafver sett och hört, det vittnar han; och hans vittnesbörd anammar ingen.
Den som anammar hans vittnesbörd, han hafver beseglat, att Gud är sannfärdig.
Ty den Gud sändt hafver, han talar Guds ord; ty Gud gifver icke Andan efter mått.
Fadren älskar Sonen, och allt hafver han gifvit honom i händer.
Hvilken som tror Sonenom, han hafver evinnerligit lif; men den som icke tror Sonenom, han skall icke få se lifvet; utan Guds vrede blifver öfver honom.
Då nu Herren förnam, att Phariseerna hade hört att Jesus gjorde flera Lärjungar, och döpte, än Johannes;
(Ändock Jesus döpte icke sjelf, utan hans Lärjungar;) Öfvergaf han Judeen, och drog åter in i Galileen.
Så måste han gå genom Samarien.
Och när han kom till en stad i Samarien, som kallas Sichar, vid en bolstad, som Jacob gaf sinom son Joseph;
Och der var Jacobs brunn.
Och efter det Jesus var trötter af vägen, satte han sig så ned vid brunnen; och det var vid sjette timman.
Då kom en qvinna af Samarien, till att hemta vatten.
Sade Jesus till henne: Gif mig dricka;
Ty hans Lärjungar voro gångne in i staden, till att köpa mat.
Då sade den Samaritiska qvinnan till honom: Huru bedes du, som äst en Jude, dricka af mig, som är en Samaritisk qvinna?
Ty Judarna hafva ingen handel med de Samariter.
Jesus svarade, och sade till henne: Förstode du Guds gåfvo, och ho den är, som säger till dig: Gif mig dricka; då beddes du af honom, och han gåfve dig lefvandes vatten.
Sade qvinnan till honom: Herre, icke hafver du det du kan tågat med, och brunnen är djuper; hvadan hafver du då lefvandes vatten?
Månn du vara mer än vår fader Jacob, som gaf oss brunnen, och drack af honom, med sin barn och sin boskap?
Då svarade Jesus, och sade till henne: Hvar och en som dricker af detta vattnet, han varder törstig igen;
Men hvilken som dricker af det vatten, som jag honom gifver, han skall icke törsta till evig tid; utan det vatten, som jag honom gifver, skall blifva i honom en källa med springande vatten i evinnerligit lif.
Då sade qvinnan till honom: Herre, gif mig det vattnet, att jag icke törster, eller behöfver komma hit efter vatten.
Sade Jesus till henne: Gack, kalla din man, och kom hit.
Svarade qvinnan, och sade: Jag hafver ingen man.
Sade Jesus till henne: Du sade rätt, jag hafver ingen man;
Ty du hafver haft fem män, och den du nu hafver, är icke din man; det sade du sant.
Då sade qvinnan till honom: Herre, jag ser, att du äst en Prophet.
Våre fäder hafva tillbedit på detta berget, och I sägen, att i Jerusalem är det rum, der man tillbedja skall.