Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det dugde heller icke att dröja länge, innan man vände sig till syateliererna och storsömmerskorna, för att försäkra sig om deras biträde, ty vid dylika tillfällen som det ifrågavarande är det de som hafva makten.
— Bästa fröken Lundin, jag måste ha en balklädning till börsbalen.
— Äh, min friherrinna, jag känner mig förtviflad, jag är alldeles öfverlupen.
— Men ändå.
det är ju alldeles nöd- vändigt!
Och slutligen gaf fröken Lundin med sig, och detsamma gjorde herr Tunborg och de andra stora klädartisterna för dem som vände sig åt de hållen, och nu började de hemliga rådslagen, alla utlandets modejournaler genom- gingos och Skandinavisk Modetidning studera- des, tills man ändtligen kom till målet — en faststäld modell.
Sedan kom naturligtvis profningstiden, hvil- ken för damerna nog eger sina hehag, ty det är ju ett obeskrifligt nöje att se, huru mönster- verket framskrider steg för steg och med vandt öga pröfva den slutliga effekten.
Nå, det der är nu hemligheter, som damerna aldrig låtsa om, men en stygg karl kan alltid litet smått gissa sig fram.
Emellertid sprungo dagarne fort, och innan vi visste ordet af, stodo vi vid sjelfva bal- dagen.
* I budoaren, dämpadt upplyst, Tramför try- måns blanka glas, lade den unga damen sista hand vid den strålande toaletten och mönst- rade sin bild, under det hårfrisörskan med mjuka, vana fingrar fäste blomsterslingan öfver det högt uppkammade håret.
Hon, må hända redan en af balens drottningar.
Ack, en stor bal medför så mycket besvär och det kan hända, att när allt är i ordning, återstår blott en känsla — • och det är trötthet.
Dock, äfven den försvinner, när musikens yra toner ljuda, och när ljuset kastar sig i vida knippen öfver den lysande skaran.
Pendylen knäpper sina sakta slag och der- ute på den mörka gatan rulla vagnarne doft, under det då och då qvartslagen ljuda från det närbelägna kyrktornet.
Ändtligen är allt i ordning, kl. balf 9, en vagn stannar utanför porten och mor och syster inträda från de andra rummen färdigklädda.
Nu på med pels- kapporna och bahytterna och sedan ner till den väntande vagnen, der snart endast märkes en sky af hvitt och spetsar.
Bort till balen, till ljuset, till glädjen!
Vag- nen rullar lätt öfver den snöiga marken, mel- lan folkhoparne på trottoarerna, som stå ny- fikna och söka kasta en blick in i vagnarne för att uppsnappa en skymt af de granna toa- letterna.
Raskt går färden, vagn sluter sig till vagn, snart bilda de en hel fil öfver Norrbro och Skeppsbron upp mot Slottsbacken och så fram under det utanför Börsen vid Stortorget utspända, grant utsirade skydds- tältet, der urstigandet sker.
Man träder in i nedre börssalen, som nu är förvandlad till en klart belyst trädgård af lager och palmträd och här äro äfven kapprummen och toaletter, der man blir befriad från öfverplaggen och får ordna sin koaffyr.
Nu är redan stämningen en annan, trötthe- ten borta, ögonen blixtra och ila öfver detta brokiga virrvarr af balgäster, som göra sig i ordning att begifva sig dit upp, hvarifrån mu- siken redan brusar i yra takter.
Det är bal!
Det är bal för kungen.
# * Vi hoppa öfver beskrifningen af arrange- menterna i börsvåningen, ty den ha de stora tidningarna så väl och omständligt undanstö- kat.
Jag vill blott säga, att allt var ljus, strålande, bländande ljus, blommor och speglar, lif och fröjd.
I stora börssalen böljade danslystna skaror i måleriskt virrvarr.
Ungdom och skönhet, ljusa luftiga toaletter, glänsande uniformer, de främmande sändebudens med guld öfversållade drägter, — allt bidrog att man for en stund drömde sig till de stora verldsstäderna3 hoflif, till Tuilleriernas salar under Napoleonidernas tid eller till Wien Hofburg.
Under det man väntade på de kungliga per- sonerna, skyndade de unge militärerna och diplomaterna att anteckna sig på de unga da- mernas dansprogram för kommande danser, och snart voro de flesta engagerade för hela qvällen.
Men i väntan på de kungliga gissar jag, att damerna önska få några små uoti- ser om de mest framstående toaletterna, och jag skyndar att efter bästa förmåga fullgöra denna pligt.
Jag vill dock först som sist nämna, att de unga damerna utmärkte sig för på samma gång en utsökt smak och en till- talande enkelhet: korta klädningar af taft eller tunnare sars, oftast med öfverklädningar af flor eller broderad tyll, i alla möjliga sme- kande nyanser.
Så såg man här en för- tjusande brunett i rosa, der en frisk blondin i sjögrönt med garnityr af hafsgräs och med ett par neckrosor instuckna i håret, på ett annat håll åter en ljusblå liten elfva med kjol och lif kantade med tusenskönor, och i närheten en ung dam med sydländska drag, med en droppe citron i hyn och kolsvart, glänsande hår, till hvilken bländande förete- else det blekgula taftet, tätt besatt med små bin med guldantenner passade förträffligt.
För öfrigt presenterade sig här ungdomliga baltoa- letter i créme, chamois, lila och agat.
Men vi vilja nu öfvergå till de stora grand-dame- toaletterna.
Se der, till exempel, hvem är den höga majestätiska damen, som likt en drottning skri- der fram öfver balsalens tiljor?
Äh, vi känna henne väl från Amaranten och Iunocensen och från den högre societetens salonger, i hvilka hon alltid är en prydnad.
Det är fru Jenny Zeipel, född Rooth.
För dagen bar hon en robe af brokad i guldbrunt med inväfda stora buketter af ljusgula och hvita blommor.
Fram- våden utgjordes af volanger af meters breda valenciennesspetsar, och från lifvet föll öfver kjo- len på högra sidan en blomsterguirland af blek- röda rosor.
Håret pryddes af höga gula ply- mer, sammanhållna af en diantantagraff, och smyckena utgjordes för öfrigt af halsband, brosch och armband, rikt besatta med stora briljanter och perlor.
Friherrinnan Hoclischild bar en utsökt smak- full toalett, som ännu mer förhöjde hennes fina, eleganta figur.
Sjögrön underklädning af sars, samt lif och släp af broderadt tjockt gras-de-naples, jemte axel och halssmycken af briljanter.
Men hvad är det för ett klingande skratt,
Manuskript, som ej antages tili Införande, återsändes, så vida porto bl- fogas.
som ljuder der i dörröppningen från stora korri- doren?
det är madame Gastellanos, som skyndar in med sydländsk liflighet och låter sina bedårande ögon som en blixt flyga öfver festsalen.
Hon bär en drägt af hvitt siden med inväfda guldblommor, långt brunt släp af silkessammet, på det blåsvarta håret blix- trar en halfmåne af solitärer och på bröstet flammade liksom ett knippe solstrålar ett smycke, som väl kunde mäta sina sju centimeter i ge- nomskärning.
Fru Wallenberg bar en robe af gul siden- brokad med släp, i hvilket voro inväfda mörka rosor, framvåd af brocherad silkestyll och som prydnader diamantsmycken.
Fru Lilly Bäck- ström, sjögrönt sidensars med långt släp, lif och kjol garnerad med violer och friherrinnan Celsing, född Strömfelt, en förtjusande slät drägt af chamoisfärgadt siden med plymgarni- tyr i samma färg.
Friherrinnan Äkerhjélm till Margretelund, född Gyldenstolpe, bar en drottninglik drägt af ponsoröd sidendamast med inväfda hvita blommor, sjögrön tung brokad till framvåd, garnerad med sjögräs.
Drägten i sin helhet ä la Pompadour.
Det lätt pudrade håret om- slöts af ett diamantdiadem, som jemte hals- band och armband utgjorde en furstlig prydnad.
Och der — men hvad nu, det råder lif och rörelse nere i salen, sorlet tystnar, folksången brusar genom salen, nu ljuder ropet: » lefve konungen »!
Och vi se hans majestät inträda, glad och strålande, förande kronprinsessan af Danmark vid armen, samt åtföljd af samtliga prinsar.
Carl den 15:des älskade dotter helsas med strålande ögon af alla.
På samma gång hon eger något af faderns hurtighet i sitt vä- sen, lyser moderns godhet fram ur ögonen och i det väna draget kring munnen.
Kronprinsessan af Danmark var iförd en rik drägt af tjock, hvit sidendrap, med långt släp, öfver hvilken föll en tunika af tyll, broderad med guldblommor och kantad med guldspetsar.
På håret bar hon ett diadem af diamanter och aflånga, mörkgrå perlor, om halsen några rader solitärer och på venstra axeln faderns porträtt, infattadt i diamanter.
öfver högra axeln hängde Katarinaordens röda band.
Nu kom balen snart i gång.
Efter den stela polonäsen och fransäsen följde en yrande vals af Strauss, så en sprittande polka af Berka, och när ändtligen Waldteufels elektri- serande toner brusade genom salen, befunno sig de dansande i sitt rätta esse.
I det elek- triska ljusets blekblå sken hvirflade skyar af flor och silfverskir kring i yster glädje, till- sammans med uniformer i ljusblått och hvitt, i gult och svart, och gehäng och epåletter gnistrade i det trolska skenet.
Dansmarskal- karne, igenkänneliga på sina hvita vattrade skärp, ilade snabt omkring, ordnande dansen, och rundt om salens väggar glänste brokiga drägter och blixtrade juveler.
i r " \ i i K t Annonser mottagas endast mot kontant liqvld i förskott af 2 6 öre pr A.
I Ly U spalt, petitrad (
Allt är förbi — det är slut.
Fanfarerna ljuda och der nere i kapprummen stå betjen- cerna färdiga med pelskapporna.
Vagn efter vagn rullar fram och innan kort sitter den unga balhjeltinnan tillbakalutad mot de mjuka dynorna, försjunken i drömmar.
Der uppe på fästet lyser månenjdar och stjernhimlen strålar med milliarder ljus, men ännu är hon fängslad af balens brusande lif och kan ej slita sig lös från dess skiftande, fantastiska bilder.
Ja, kanske ännu, när rullgardinerna äro fälda och sömnen tynger de tunga ögonlocken, en månstråle smyger in och leker på den af- kastade granna balskruden, för att ännu i söm- nen frammana drömmar om balen för kungen.
Svenskt handarbete.
förhoppning att bland de många vackra utländska mönster och beskrifningar på handarbeten, som våra mode- och mönstertid- ningar bjuda sina läsarinnor, beskrifningen på ett svenskt handarbete skulle försvara sin plats och med intresse mottagas af Iduns läsarinnor, vill jag nämna några ord om ett sådant, som jag nyligen sett.
Det var i Upsala här om dagen — det vill säga: en vecka före jul eller så — hos den skickliga brodösen, fröken Letty Oldberg, som för öfrigt förfärdigat många smakfulla och storartade broderier, af hvilka i Upsala domkyrka finnas några, utförda hos henne och under hennes ledning.
Jag hade just beund- rat det vackra bokstället, broderadt med silke och silfver på sammet, och den rika, efter ett af en konstnärinna ritadt mönster i gult silke och guld utförda spetsen kring altarduken i domkyrkan, då en af mina följeslagare god- hetsfullt erbjöd sig att följa mig till brodö- sen för att få se ett annat vackert arbete.
Det var ett antependium (altarkiäde), d. v. s. omhänge omkring sjelfva altaret, icke altar- duk.
Framsidan är af purpurröd plysch, sidovåderna af djuprödt kläde.
På framsidan synes i upphöjdt broderi en kalk, omgifven af en sol.
Sjelfva kalken är anbragdt på en rund, upphöjd botten af djupblått sammet och omgifven af ornamenteradt silfver och är ett litet mästerstycke i guldbroderi.
Genom guldsnodder och perlor har på ett ypperligt sätt imiterats både refflorna och mönstret på kalken oeh de infattade stenarna, som genom ett litet broderi af silfvertråd fått stor likhet med de i silfver infattade ädelstenar, man ser på gamla kyrkokärl.
D e omgifvande solstrå- lame äro utförda i applikationsbroderi af guldtyg, kontureradt med fina guldsniljor.
Kalken är utförd i gammaldags guldbroderi.
Nedtill har altarklädet en bård af smakfullt stiliserade, uppstående blad, utförda i plysch af en färg — guldbrons kallades den och förtjusande vacker var den.
Mellan bladen höjde sig fina » ståndare », utförda i » gendarm- blå » plysch — alltsammans kantadt med fina guldsniljor.
P å sidorna, der plyschen oeh klädet sammanträffa, eller vid altarets hörn, går ett broderi nedifrån och uppåt, också af stiliserade, behagfullt böjda blad, utförda i mossgrön och djupröd plysch, omsydda med cordonnetsilke och med en infattning af soutache och broderi.
Men så kom supétimman, hvilken förflöt hastigt nog under skämt och löje.
Det pur- purröda vinet myste inom kristallens tunna väggar, champagnens perlor lekte sitt stjern- regn i glasen, ögon eldas, läppar le, qvickheter flöda, hjertan klappa, hvardagslifvets prosa är glömd för nägra ögonblick, man vill skratta, jubla och vara lycklig.
Lefve konungen!
lju- der det.
Det är hans dag och glasen höjas, under det att natten breder sig allt djupare öfver staden der ute.
Än några qvartslag från tornuret och allt är ju förbi.
— Det hela är, som man ser, applikations- Dock, ännu återstod kotiljongen, med sina broderi, men huru noga jag än bjudit till att många turer, sina små eleganta dekorationer, beskrifva arbetet, kan jag dock ej gifva mer sina för ingen uppenbarade hemligheter och | än en svag antydan om effekten af det hela.
Den skimrande purpurbottnen och den guld- strålande solen med kalken i sin medelpunkt, de gratiösa bårderna, de dämpade och dock mättade och skimrande färgerna bildade ett helt, som helt enkelt var förtjusande.
Och så var det allt igenom svenskt / Icke en prick i mönstret var » från utlandet », icke ett styng var » påbörjadt » dersammastädes.
Stadsarkitekten i Upsala, hr Ekholm, hade tecknat mönstret, fröken Oldberg hade valt och sammanställt färgerna och med tillhjelp af några brodöser, som arbeta hos henne, ut- fört detsamma.
Och i en svensk kyrka skall altaret prydas med detta antependium.
Det är Furingstads kyrka i Östergötland, oeh medel till anskaffande af denna kyrkopryd- nad (300 kronor kostade den) hafva samlats medels frivilliga bidrag.
Fröken Oldberg har förut utfört ett lik- nande, ehuru mindre antependium till en kyrka i Norrland.
Man har i Furingstad hört detta arbete omtalas och i anledning deraf beställt det nu i fråga varande.
Här i Upsala är det eljes godt om före- bilder till dylikt arbete — jag menar gam- maldags guld- och silkesbroderier för kyrkliga ändamål.
Fyra stora skåp förvara i dom- kyrkan biskopsskrudar, kappor och mantlar, många af dyrbaraste slag och på hvilka blif- vit nedlagdt ett arbete så drygt, att man häpnar deröfver.
I vår brådskande tid kan man ej hinna med sådana tidsödande arbeten, men det hindrar icke, att man kan lära mycket deraf — noggranhet oeh tålmodighet icke minst.
Poesiens vandring af Lotten vonKrcemer.
Den kända författarinnan har under denna — som oss synes — något oegenttiga rubrik sammanfört en serie dikter, hvilka nästan uteslutande röra sig om och direkt adressera sig till mer eller mindre illustra samtida, allt ifrån Snoilsky och Wirsén intill Bolzius och August Palm.
De olika dikterna äro af ganska vex- lande värde: bredvid skäligen obetydliga finna vi andra, som genomandas af verklig djup poesi, hvil- ken funnit en lycklig och adaeqvat form.
Den vackra inledningsdikten, hvilken egentligen gifvit samlingen dess namn och tillegnats professor Viktor Rydberg, torde höra till det fullödigaste, som flutit ur förfat- tarinnans flitiga penna.
Det lilla häftet utmärker sig för en gedigen utstyrsel, till hvilken hufvudsakligast bidraga de vackra teckningarne af fru Nyström- Stoopendahl.
Nero, drama af Oscar Bensow.
Den unge förfat- taren har icke förmått afvinna det lockande tragiska ämnet något nytt eller originelt: behandlingen är skäligen färglös och framför allt konventionel.
Oss synes det långt vanskligare för en nybörjare att taga upp ett ofta och väl behandladt motiv än att söka finna ett mindre exploiteradt ämne: jemförel- serna skulle i det senare fallet ej ligga så förargligt nära.
V i vilja härmed ingalunda ha sagt, att icke hr Bensow möjligen med träget arbete och dermed vunnen mognad så väl i den dramatiska som i den rent versformela behandlingen samt med den större innerlighet i uppfattning, som studier och lif kunna gifva, framdeles med mera gifven framgång kan komma att skiljas från en liknande uppgift — men vägen derhän torde förvisso vara lång och mödosam.
Minne af konung Oskar ll:s 60-års jubileum.
Med denna titel har bokförläggaren P.
B. Eklund i dessa dagar utsändt ett synnerligen gediget och ståtligt festblad.
Fru Jenny Nyström-Stoopendabl har med sitt eleganta ritstift åstadkommit en verkligt impo- sant omslagsteckning, hvilken gör sig utmärkt, tryckt i blått och guld som den är.
Från samma artist förskrifver sig den den delikata vignetten till Fdvard Evers dikt.
Häftet innehåller dessutom präktiga porträttplanscher af konungen, drottningen och prin- sessan Eugenie samt ett notblad; » Tankar på hem- met », ord af Oskar Fredrik, musik af Ivar Hall- ström.
Med Iduns expedition är förenad Iduns uträttningsbyrå, hvilken gratis verkställer alla uppköp åt Iduns abonnenter i landsorten samt för öfrigt Teater och musik.
Knngl.
operans {estföreställning sistlidne måndag utgjorde en värdig länk i raden af de festligheter, som under denna vecka gått af stapeln med anled- ning af h. m:t konungens 60-års jubileum.
Föreställ- ningen började kl. half två på middagen.
Men redan en god stund före denna tid var teatern från golf till tak fullsatt af en högtidslädd publik.
Platserna å första raden och en del af parkett voro reserverade för hofvet, diplomatiska kåren, högre embetsmän m. fl.
jemte damer.
Här såg man strålande toaletter i alla färger med dyrbara spetsar och blixtrande juve- ler, ordensband och stjernor af alla slag.
Litet emel- lan vändes ögonen mot den kungl.
logen, men in- gen syntes ännu till i den samma.
Slutligen några minuter efter half två hördes kapellmästaren Nord- qvists knackning med taktpinnen, det elektriska ljuset dämpadea och hofkapellet började förspelet till prof. Ivar Hallströms präktiga opera » Den bergtagna ».
Första akten gick af stapeln.
Fröken Klemming som Ingeborg och hr Strandberg som Bergakungen fängs- lade med sin sång.
Särskildt syntes den förstnämda, både hvad spel och sång beträflär, lörträffligt fylla sin plats.
Hr Strandbergs vackra stämma klingar här som alltid välljudande och ren, men förefaller väl vek.
Of- riga medspelande fylde likaledes godt sina platser, särskildt fröken Jungstedt som Bergadrottningen och hr Lundqvist som Ulf.
Endast de tre första akterna af operan gåfvos denna afton.
Under den första mellanakten inträdde konung Oscar förande vid sin sida h. m:t drottningen.
D e åtföljdes af prinsarne och de främmande gästerna från Danmark samt en talrik svit.
Sedan deras ma- jestäter helsat åt alla sidor på de närvarande, som samtliga vid deras inträde rest sig, och orkestern spelat folksången, ordnade sig de kungliga personerna så, att till venster om konungen satt kronprinsessan af Danmark, Sveriges kronprins, prins Hans af Glucksburg och prins Oscar Bernadotte, samt till höger om drottningen danske kronprinsen, prinsarne Carl och Eugen.
Till slutpjes gafs ett tillfällighetsstycke af hr O. Wijkander, kallad » Diamantbrölloppet », visserligen ej af något högre värde, men fyndigt ihopkomrnet, med af kapellmästaren R. Henncberg dels arrange- rad, dels komponerad musik.
Stycket spelar i Ble- king den " 21 januari 1889, således på sjelfva jubile- umsdagen.
Vackra melodier, präktigt arrangerade danser och pittoreska drägter gjorde det hela synner- ligen tilltalande.
Att dagens egentliga festföremål, konungen, ofta blef ihågkommen i stycket, faller af sig sjelft.
Det åldriga diamantbrudparet hade ju gift sig på samma dag, som konung Oscar föddes.
Dia- mantbrudgummen hade fått en präktig representant i hr Knut Almlöf, hvilken ock till slut på ett vär- digt sätt tolkade de närvarandes känslor för konungen i ett längre varmhjertadt qväde, som afslutade pjesen.
Till sist gick förhänget i fonden åt sidan, och här fick man skåda konung Oscars staty i brons, om- gifven af genier.
Det hela var synnerligen anslå- ende.
Härmed slutade den ståtliga festrepresenta- tionen.
Flere konserter förestå under de närmaste dagarne.
Sålunda gifver Musikföreningen lördagen i denna vecka en festkonsert å k. operan med benäget bi- träde af fru Edling, fröken Klemming, hrr Lund- qvist och Strömberg samt hofkapellet.
Biljetter säljas i operans förköpsbyrå.
Filharmoniska sällskapet gifver nästkommande tis- dag sin andra abonnementskonsert, hvarvid kommer att uppföras » Herr Hjalmar och skön Ingrid », dikt af Oscar Fredrik med musik af Ivar Hallström, samt visor i folkton af August Söderman.
Ett par andra med stort intresse motsedda kon- serter bli de tvänne, som komma att gifvas af pia- nisten Alfred Griinfeld och violoncellisten Heinrich Griinfeld.
Båda äro synnerligen framstående hvar på sitt instrument; ja, hr Alfred Griinfeld anses af många vara en andra Rubinstein.
Den första kon- serten gifves den 31 dennes, den följande den 2 feb- ruari.
Biljetter till dessa konserter säljas i Abr.
Lundquists välkända hofmusikhandel.
Den 23 jan.
Om hvarje abonnent värfvar en ny prenume- rant å Idun, fördubblas tidningens upplaga, och det blir för Red.
möjligt att dess förr utvidga tidningen.
| r " \ I I I U U (VI IN tiil billigaste pris och på bästa sätt utför alia möjliga uppdrag till tjenst för Iduns ärade läsarinnor.
ridfull och stilla låg den lilla staden der, rundt om kransad af grönklädda höjder, och med stränderna sköljda af Mälarens blå vatten.
Med sina mångfargade hus, somliga af trä andra af sten, bizarrt oregelbundna, olika till höjd och bygnadsstil, kyrkan i mid- ten med sin höga, smäckra tornspira och på den öfversta toppen den traditionella tuppen i glänsande förgyllning, liknade staden lek- sakerna ur en Niirnberger dockask, på måfå uppsatta af en naiv barnahand.
Till de flesta bättre husen hörde en träd- gård med några få, magra fruktträd, ett par skuggiga alar eller lindar och väl vårdade rabatter med enkla blommor.
Dessa små trädgårdar vid sidan af de krokiga gatorna med sin kullriga stenläggning jemte skogen endast ett stenkast från staden och Mälaren alldeles vid dess fot gåfvo åt den ett tju- sande idylliskt behag.
Sällan hade den sett mera inbjudande ut än denna Augustiafton, i det ångbåten från Stockholm nalkades, lemnande en lång strim- ma af reffladt vatten efter sig på insjöns spe- gelklara yta.
Solen, som i detsamma gick ned bakom granskogen, kastade en rödaktig reflex på de öfversta topparne, medan längre ner vid stranden den dunkelgröna färgtonen alltmera mörknade i aftonens mystiska skug- gor.
Bland passagerarne på däck befann sig ett yngre fruntimmer i sorgdrägt.
Hon hade suttit fullkomligt orörlig på samma plats under de par timmar färden varat.
Det svarta, nästan ogenomskinliga flor, som att börja med betäckt hennes ansigte, hade hon slagit tillbaka öfver hatten, då ångbåten lem- nat inloppet till hufvudstaden och en friskare bris börjat blåsa.
Näsborrarne hade vidgat sig, läpparne, förut fast slutna, hade till hälf- ten öppnat sig, och hennes bröst hade tagit några djupa, liksom befriade andetag.
I det- samma hade hennes mörkhyade ansigte fått litet högre färg, men strax derefter återtagit sin förra blekhet.
Hennes mörka ögon, omgifna af dessa blå ringar, som känneteckna sjukdom eller tårar, hade hela tiden oafvändt stirrat på det tem- ligen enformiga landskapet, hvilket ångbåten sakta gled förbi.
Hon såg det utan att egent- ligen uppfatta det, likasom hon emellanåt kom att kasta ögonen på passagerarne om- bord, utan att deras utseende fäste sig i hen- nes minne.
Hennes synsinne upptog visserli- gen alla föremål mekaniskt — hon såg den ena holmen efter den andra, hon såg hvita herresäten och rödmålade bondstugor — kor som betade på en äng — en väderqvarn, som skarpt aftecknade sina mörka konturer mot den gulaktiga himlen — - hon såg en liten hvitrappad kyrka och prestgården tätt invid — såg bryggor, der ljusklädda sommargäster viftade med näsdukar och parasoller — båtar, h vilkas segel hängde slappa i af- tonens svaga bris — små roddbåtar, hvilka snabbt ilade framåt, förda af ungdomliga roddare i jokeymössor och randiga trikålif.
Hon såg de öfriga passagerarne ombord maka på sig, byta om plats, gå af och an, dricka kaffe, fördjupa sig i sina tidningar, röka sina cigarrer eller virka på något handarbete.
Hon såg ett par små barn kifvas om ett äpple, till dess det rullade ned på däck och vidare ned i vattnet, till barnens häpnad och åskådarnes högljudda skratt.
Hon såg det alltsamman, men hennes tankar dröjde vid intet af det för ett ögonblick.
Bakom henne låg en forntid, framför henne en framtid.
Det ena hade hon genomlefvat, der stod hvarje detalj klar och tydlig för henne — så grymt, obarmhertigt klar.
Det andra gick hon till mötes — det låg höljdt i ovisshetens dunkel, men ett var dock säkert: det förflutna kunde aldrig lefvas om igen!