Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
För att undvika, att tyget blir fläckigt eller randigt genom att bli liggande, bör man iakttaga samma försigtighetsmått som vid tvätt af färgadt linne och bomull.
Till allt kulört — äfven oäkta — ylle är ett af kok på quillayabark ett utmärkt tvättmedel; tillvägagåendet är det samma som vid begagnandet af kallt såpvatten.
Ehuru äfven tvättning med tvål och såpa, som tidigare utvecklats, beror på en kemisk verkan, och ehuru man ej kan tänka sig någon tvätt utförd, utan att den på kemisk väg lösta eller lossade smut- sen måste aflägsnas på mekanisk väg, får denna sist- nämda dock en mindre framträdande betydelse vid åtskilliga tvättmetoder, som sammanfattas under nam- net kemisk tvätt.
Med en sådan förstår man i hus- hållet ett behandlingssätt, vid h vilket jemsides med såpan eller helt och hållet med uteslutande af den samma användes ett annat reningsmedel, t. ex. terpentin, salmiaksprit o. s. v.; det i förra artikeln meddelade receptet för » tvätt med terpentin och salmiaksprit » ger således anvisning till en kemisk tvätt, och samma namn skulle d:r Schulzes anvisning i den första af dessa artiklar få.
I en trängre och mera korrekt bemärkelse beteck- nar denna kemiska tvätt (tyskarnes » torra tvält ») den rening medels ether, benzin, terpentin, petro- leumether, salmiaksprit, som gemenligen företages med öfverplagg.
Sedan denna tvättningsmetod upp- kom år 1866, har den vunnit allt större och all- männare användning och har i högsta grad bidragit att utbreda större renlighet.
Inrättandet af industri- ella etablissement,^som sysselsätta sig med den samma, har gjort det långt lättare än tillförene att få hela plagg rengjorda, och i hemmen finner denna » kemiska tvätt » vidsträckt användning vid fläckurtagning.
Detta sker genom gnidning med en flanellslapp, doppad i ett eller annat lösningsmedel (i regeln benzin); man bör väl minnas, att de allra flesta af dylika medel äro mycket flyktiga och mycket brännbara, så att ar- betet ej får företagas i närheten af ljus eller eld.
operan har under den senast förflutna veckan gifvit trenne nya repriser, nämligen » Leo- nora », » Hoffmans sagor » o c h » Don Juan ».
Den första reprisen var onekligen den intressantaste.
Tvänne af de vigtigare parlien voro besatta med nya innehafvare: titelrollen utfördes af fröken Jungstedl och konung Alfonsos " " af hr Johanson.
Och så fick man åter höra hr Ödmann i en af dennes bästa roller, Fernandos.
Hvad först fröken Jung- stedt beträffar, måste man gifva henne ett rätt- vist erkännande för hennes delvis verkligt goda utförande af sitt parti.
Att hon redan nu i alla afseenden skall räcka till, är ej begärligt.
Att på fullt tillfredsställande sätt utföra så skilda partier som Nicklaus ' i » Hoffmans sagor » den ena aftonen o c h » Leonoras » den andra, kräfver erfarnare krafter, än man rimligtvis kan begära af den unga sångerskan.
Hon förtjenar emeller- tid erkännande för båda dessa prestationer, af hvilka vi ej tveka att sätta hennes återgifvande af Nicklaus i första rummet.
Att fröken J. inger mycket goda löften o c h säkerligen kommer att varda af stor nytta för kungl.
operan, torde alla vara ense om.
Det samma kan sägas om hr Johanson, hvars präktiga bariton hade ypperligt tillfälle att göra sig gällande i konung Alfonsos parti.
Hans uppträdande var för öfrigt nobelt och obesväradt.
Hr Ödmann sjöng Fernandos parti:varmt och lidelsefullt.
Både spel o c h sång äro måhända uttrycksfullare än förr, stämman klingar härlig som förr; dock förefaller det stundom, som om den ej vore så absolut väl- ljudande som förr.
Detta är väl emellertid, skola vi hoppas, endast några oundvikliga sviter från vistelsen i Köbenhavn, de der så småningom skola försvinna.
» Leonora » gifves fortfarande för goda hus.
K. dramatiska teatern uppför i morgon (torsdag) för första gången det bebådade skådespelet » Jern och blod« af spanjoren Echegaray, förf.
till det
I D U N med så mycket bifall mottagna dramat » Galeotto ».
Rollerna i stycket och deras innehafvare ä r o: Munlaner hr Hillberg; Raimundo hrr Palme o c h Skånberg (alternerande); Caslelnovo hr Örtengren; Rodrigo hr Elmlund; Ferrato hr Envall; en teo- log hr Bergqvist; Genoveva fru Rundberg o c h fröken Lundequist (alternerande); Berta fru Fahlman och Brégida fröken Klefberg.
Vasateatern synes ha gjort ett icke mindre lyck- ligt grepp med sitt operettprogram n:r två än med det första.
Zell och Genées — för stockholmarne sedan Mindre teaterns dagar välbekanta — » Sjö kadetten » går qväll efter qväll för fullsatt salosig och stormande bifall öfver tiljan.
Framgången kan ock kallas välförtjent, då såväl den sceniska uppsättningen som det lifliga, äkta operettmessiga spelet lemna föga öfrigt att önska.
Hvad som ännu brister, är fortfarande det vokala.
Hr Warberg ger ål dom Januarios burleska figur en relief, som ställer denna sekundaroll som styckets främsta.
Som Fanchetie Michel alternera fröknarna Johnsson och Ekström, och ha båda lyckats förvärfva publikens lifliga erkännande för sina prestationer.
Fru Jensen som drottningen och hr KUnger som hennes hemlige gemål fylla ypperligt sina platser.
Den melodiösa o c h under- hållande operetten torde utan allt tvifvel en god tid framåt hålla sig qvar på programmet.
Södermans-matiné gifves söndagen den 27 dennes kl. / 2 e. m. under medverkan af fru H. Heintz, fröknarna Sigrid Wolff och Märta Petrini, hrr C. F. Lundqvist, Max Strandberg och Oskar Lom- berg samt Filharmoniska sällskapets damkor.
Bil- jetter säljas i Abr.
Lundquists k. hofmusikhandel, Malm torgsgatan 8.
Den 23 okt.
1 2 V Utkast af j e r a.
(Forts.) » W||^resden!
S i x t i n s k a m a d o n n a n!
» ut- (^sM r o p a d e h o n l i k s o m spörjande.
J a g k u n d e inte underlåta att nämna, att j a g känt m i g i n å g o n mån sviken i min v ä n - tan p å Sixtinska m a d o n n a n.
» H v i l k e t nöje att en g å n g få h ö r a ett är- ligt o r d!
» M e n taflan är flere g å n g e r ö f v e r m å l a d o c h restaurerad ».
fann j a g m i g g k y l d i g att in- vända.
» H u r den varit, k u n n a v i inte veta.
Nu ser den ut s o m en a q v a r e l l, o c h teckningen är m ä r k l i g t opersonlig, utan energi, v u l g ä r.
» » M e n uttrycket, fröken.
» » D e t är själfullt — det är en v a c k e r u m - brisk flicktyp.
M e n det är precis l i k a b r a p å en g r a v y r.
» M i n estetiska l ä r d o m, s o m j a g n u ansåg det v a r a min p l i g t att r y c k a fram m e d, s l o g ej det minsta an p å denna kättarnatur.
H o n var i Schweilz m e d sin fader, en b l e k giktbruten herre, s o m sköts i en liten v a g n, o c h s o m ofta satt i solskenet, stirrande m e d en m e l a n k o l i s k b l i c k ut öfver sjön.
Vjera satt b r e d v i d h o n o m, m e n i s k u g g a n, m e d sin b o k, alltid m e d sin b o k.
V i k o m m o m y c k e t fort öfver det för- sta stadiet a f vår turistbekantskap o c h u p p - h ö r d e att » konversera ».
H o n v a r riktigt barnsligt ö p p e n i sitt sätt, o c h l i k v ä l var h o n minst a f allt ett barn.
H e n n e s fader, berät- tade h o n, h a d e i sin u n g d o m hört till d e misstänkta, han h a d e läst f ö r b j u d n a skrifter, som hittades vid en a f d e v a n l i g a husvisita- tionerna, o c h derför h a d e han blifvit f ä n g s l a d o c h förvisad efter att ha suttit inspärrad i t v å år, innan saken k o m före v i d d o m s t o l e n.
H a n s helsa v a r bruten, o c h n u mera k u n d e m a n ingenting h o p p a s.
H a n var nu fullkom- ligt indifferent, t a l a d e aldrig o m politik o c h aldrig om deras o l y c k a.
Han satt der i sina tankar, denne hvit- s k ä g g i g e g u b b e m e d det nervösa draget öfver ö g o u e n, den v ä n l i g a b l i c k e n o c h det v e - m o d i g a leendet, satt sluten o c h l i k n ö j d, talade blaseradt o c h k a l l t o m obetydligheter — en man, s o m ingenting h o p p a d e s, men som för- stod att b e h å l l a sin sorg o c h sina känslor för sig sjelf.
D e h a d e vistats i utlandet, allt sedan hans ende son b l e f h ä k t a d o c h d ö m d till Sibirien.
O m h a n blifvit ditsänd, eller h v a r t han tagit v ä g e n, det visste ingen.
D e r y s k a fän- gelsernas murar tala i c k e.
Boris h a d e varit en svärmare, ett g o d t huf- v u d o c h ett g o d t hjerta, » h a n s o m de a n d r a.
» H a n var entusiast, h a n hade m e d sin hela själ hängifvit sig åt » s a k e n » — han hade j u inte k u n n a t annat — o c h h a d e naturligt- vis fallit för den, » h a n s o m så m å n g a andra af vår bästa u n g d o m.
» H o n uttalade sina åsigter m e d lugn, s o m k u n d e det ej k o m m a i fråga att tänka an- norlunda.
D e h a d e helt o c h hållet g e n o m - trängt hennes personlighet.
O c h h o n var en personlighet, d e n n a u n g a flicka, s o m stod på höjden a f sin tids bild- ning, s o m lärde allt utan ansträngning, t a l a d e f e m s p r å k m e d s a m m a lätthet o c h h a d e sin åsigt o m allt, h o n läst o c h lärt.
H o n k u n d e tala sig v a r m o m broderns » o l y c k a », så att hon f ö r ett ö g o n b l i c k fick färg p å kinderna, o c h så att de stora ö g o n e n g l ö d d e, m e n eljes b e h ö l l hon städse sin m i l d a, m e n fasta b l i c k, s o m l i k s o m t o g mått a f den, hon såg p å.
» N i är d å nihilist? » k u n d e j a g en g å n g ej h i n d r a m i g ifrån att fråga, fast j a g visste, hur d u m o c h b a r n s l i g den frågan var.
» N i h i l i s t!
» sade h o n, utan att förvånas öf- ver frågan.
» N i är så l ö j l i g!
H v a d vet ni om d e m?
N i har läst o m d e m i edra tid- ningar, ni har läst D o s t o j e w s k i o c h T u r g e - niew o c h n i tror, att B a z a r o w är den stående t y p e n för d e n r y s k a u n g d o m e n.
H a r ni d å inte lefvat m e d d e sista t v å åren, inser ni inte, att det måste gå, s o m det g å t t?
Tror ni, att v i sträfva efter ett fortsatt s k r ä c k - v ä l d e?
— M e n k a l l a oss gerna revolutionärer, det är ett n a m n, v i äro stolta åt.
V i vilja omstörta — men långsamt.
V a r säker på, att hvälfningen k o m m e r o c h det inte endast i Kyssland.
N i ser partierna: det s o m v i l l förbereda o c h g r u n d a den nya staten — k a l l a oss nihilister, o m det roar er — o c h det s o m k a l l a r sig s a m h ä l l s b e v a r a n d e, s o m v i l l stödja d e n n u v a r a n d e staten, o c h s o m b y g g e r p å ba- jonetter. » H o n talade m e d allvar o c h tro, utan spår a f fanatism.
D e t v a r en l j u m afton m e d sjön k o p p a r r ö d under solstrålarne, s o m g l ö d - g a d e d e ljusa bergen l å n g t b o r t a.
F r å n villor- nas terasser å n g a d e b l o m d o f t e n ut öfver oss, o c h från ett a f d e r ö d a s m å palatsen l j ö d d a n s m u s i k i q v ä l l e n, o c h ute i trädgården syntes herrar o c h d a m e r p r o m e n e r a arm i arm m e l l a n b l o m s t e r g r u p p e r n a, m e d a n wiener- valsen l j ö d d ä m p a d ut öfver aftonens stillhet.
» H v a d tänker ni p å?
» J a g tänker p å min b r o r — undrar h v a d han n u gör, — o m h a n ännu finnes till », sva- rade h o n.
V i g i n g o tysta förbi den r ö d a villan.
Strassu- valsens toner följde oss en minut, så hördes de ej mera.
— U n d e r den f ö l j a n d e tiden träffades v i säl- lan, — hennes fader b l e f sämre o c h h o n h ö l l sig h e m m a.
D å först m ä r k t e j a g, hur nära hon stod m i g.
J a g s a k n a d e henne hvar g å n g j a g g i c k ut o c h ej träffade henne s o m förr, j a g h a d e så m y c k e t j a g v i l l e tala med henne om.
Jag hade v a n t m i g att tala ö p p e t o c h utan f ö r b e h å l l till den lilla a l l v a r l i g a flickan.
D e t var n å g o t hos henne, s o m t v a n g m i g att g å till rätta m e d m i g sjelf, — hen- nes ö p p e n h e t, s o m inte visste h v a d f ö r b e h å l l v i l l e säga, f o r d r a d e till g e n g ä l d s a m m a är- liga språk från min sida.
H o n k u n d e se p å mig, s o m ville hon s ä g a: » n u är det din tur, berätta o m d i g sjelf, o m dina l a n d s m ä n.
H v a d arbeta ni p å, h v a d sträfva ni till, h v a d h o p - pas Di?
L å t oss ej tala i gåtor, P å det sättet få vi intet utbyte a f v å r b e k a n t s k a p.
» M e n det var ej m y c k e t j a g hade att tala om.
E n gång, i början a f vår b e k a n t s k a p, hade hon skämtsamt yttrat: D e n r y s k a ung- d o m e n, ser ni, det är j a g!
O c h n u var j a g nära att säga henne, att j a g v a r den s v e n s k a u n g e mannen, j a g m e d min estetiska a k a d e m i - uppfostran, m e d min misstro o c h min för- sigtiga tystnad, mitt förakt för ett o c h annat, som j a g i sjelfva verket b ö j d e m i g för.
H v a d h a d e j a g att berätta för h e n n e?
O m min literära d e b u t m e d s m å j u l verser, s o m för- skaffat m i g en medalj o c h ett g o d t stipen- dium.
H v a d v a r det att t a l a o m!
Hon v i l l e veta, h v a d j a g ä m n a d e skrifva, o c h j a g n ä m d e ett par m o t i v j a g h a d e i hufvudet — min r o m a n o m en u n g kärlek, s o m u p p l ö s e s i saknad, v e m o d, hårdnar i hvardagslifvets enahanda, m e n s o m j a g ej k u n n a t k o m m a m i g för att börja p å allvar, derför att det var så m y c k e t annat, s o m trängde sig in p å mig, o c h s o m h a d e en helt annan b e t y d e l s e.
H o n h ö r d e p å m i g tyst.
Sedan frågade hon: » K ä n n e r ni v å r literatur?
V e t ni h v e m Oblomow var? » N e j, j a g visste det inte d å.
» H a n lefver i m å n g a l ä n d e r », sade h o n.
N u, d å v i v o r o så g o d t s o m s k i l d a åt, g i c k j a g stundligen o c h tänkte p å V j e r a.
J a g s k i c k a d e henne b l o m m o r, o c h j a g skref en sonett, som aldrig skulle k o m m a att läsas, ty h v a d hon k u n d e, s v e n s k a förstod hon e j.
D a g l i g e n g i c k j a g fiera g å n g e r förbi villan, der h o n b o d d e, o c h der det v a r tyst o c h dödt.
D e n g a m l e r y s k e herrn v a r n u utan hopp.
E n f ö r m i d d a g m o t t o g j a g från Vjera ett kort, der h o n skrifvit m e d sin rediga, k l a r a stil o r d e n: » M i n far har aflidit i m o r s e.
H a f god- heten g ö r m i g ett b e s ö k.
» H o n t o g e m o t m i g i deras lilla salong.
K a n s k e var h o n n å g o t b l e k a r e än vanligt, o c h hennes kinder mera infallna, m e n hon föreföll lika l u g n o c h stilla s o m j a g förut sett henne.
H e n n e s ö g o n v o r o ej r ö d a o c h hon v a r ej svartklädd, men hennes h a n d dar- rade, när h o n r ä c k t e mig den.
H o n b a d m i g hjelpa henne m e d en pen- ningfråga.
D e t g ä l d e en tur in till G e n e v e o c h ett b e s ö k p å en b a n k.
H o n k u n d e inte resa sjelf.
D å j a g å t e r k o m efter uträttadt ärende, träf- fade j a g henne i trädgården.
H o n räckte m i g sin h a n d: » J a g reser i m o r g o n q v ä l l.
Begrafningen blir, s o m ni vet, p å f ö r m i d d a g e n, o c h j a g har ingenting, s o m håller m i g q v a r h ä r.
» » N i reser?
Och hvart? » » Hem. » » Plem?
T i l l edra a n h ö r i g a?
» » N e j, till en början far j a g till en väninna.
H o n lefver f ö r v i s a d o c h under u p p s i g t i en liten b y i L i l l r y s s l a n d.
V e t ni h v a r f ö r hon blifvit förvisad dit o c h fortfarande h ö r till d e misstänkta?
D e r f ö r att hon fick det in- fallet att l ä r a b o n d q v i n n o r n a p å hennes fa-
I DU N dera g o d s att sy o c h att läsa.
i h o p d e m o c h läste för d e m.
» » Och nu? » H o n samlada » H o n är s ö m m e r s k a.
M e n h o n lär barn att läsa — i hemlighet, åtminstone v a r det inte u p p t ä c k t, när j a g senast h ö r d e ifrån henne.
H o s oss är det inte tillåtet att sprida k u n s k a p, derför att k u n s k a p är m a k t, o c h k u n s k a p frigör.
Jag reser dit.
A n t a g l i g e n stannar j a g inte hos henne, så v i d a j a g inte behöfs der.
Men hon skall kunna säga mig, hvar j a g har min p l a t s.
» Vill någon af Iduns läsarinnor, som njuta lyc- kan att vara moder, säga en ung fru, som snart hoppas bli det, hvilka småpersedlar, som måste finnas vid den lilles inträde i verlden?
Huru många bindlar o c h småskjortor o. s. v., behöfvas?
Huru skola de små kläderna sys, o c h hvar får man sådana sydda?
Hvilket tyg tages?
Månne nödvän- digt linne?
Huru mycket lakan o. d. behöfves i ett godt, välordnadt hus för den väntades lilla bädd?
b o m b i fickan, det är m e d a n d r a m e d e l, v i arbeta.
» » O c h så u n g, s o m ni är!
Att komma härifrån S c h w e i z, från d e n n a villa m e d dess härliga omgifningar, dess elegans o c h b e - q v ä m l i g h e t, — o c h från edra fria studier, som ni måste u p p g i f v a, när ni k o m m e r dit bort ... » Hvilka Hon a f b r ö t m i g m e d ett v e m o d i g t småle- ende o c h såg p å m i g m e d sin fasta, ö p p n a blick.
(Forts.) lindning behöfves väl åtminstone om lifvet?
Hvad brukas dertill?
Kunde ett utförligt och samvets- grant svar snart fås, vore tacksamheten stor hos en förhoppningsfull ung fru.
Hvad kan en sådan barnutstyrsel kosta?
Oeorgina.
och hurudana kläder äro lämpligast?
Någon » M e n är det ert a l l v a r.
» » J a g vet h v a d ni v i l l säga.
N i tycker att det är en uppgift för en fantast, detta att försöka lära vårt r y s k a f o l k n å g o t, o m det o c k s å bara v o r e att läsa innantill.
E t t f o l k så okunnigt, att det inte ens förstår, h v a d det tjenar till att lära sig n å g o t!
Låt gå för att det är l ö n l ö s t, — j a g b e g ä r ingen lön. » Då vi tänka oss, att besvarandet af det spörs- mål, » Georgina » här nedan framställer, bör kunna blifva af synnerligt intresse för otaligt många ny- gifta, unga qvinnor inom vår läsekrets, ha vi ve- lat gifva det en mera framskjuten plats och upp- mana ifrigt de erfarna mödrarna att ej undandraga sig tillfället att vara en medsyster till nytta.
» M e n faran.
. » » A l l t är farligt hos oss — för oss.
M e n var l u g n n i!
J a g har ingen spräng- Tjenarne.
Mathållning för tjenarne i ett landt- hushåll.
(Svar till frågan 254) Ett skålpund kaffe och ett skälpund socker i månaden till hvarje tjenare eller en sockerbit (maskinhuggen) till hvar kopp kaffe är alldeles tillräckligt; ty kaffe är ju ej något för kroppen stärkande och närande, utan ett njutningsmedel, som blifvit så allmänt, att det ej kan undvaras.
Kaffe på morgonen begagnas som ett slags förfrukost och bör der- för åtföljas af en skifva godt, mjukt råg- eller rågsiklbröd, väl jäst och väl gräddadt.
Hvad skrämjölsvällig till frukost be- träffar så blir den väl litet enformig i längden och bör af en husmor på lan- det kunna ersättas med annan mat som blir lika billig t. e x.
: Månd.ag potatis och sill; Tisdag skrä- mjölsvälling; Onsdag stekt hafregröt med uppkokt mjölk; Torsdag sill och potatis; Fredag ugnspannkakor och Lördag skrämjölsvälling.
Det blir då litet omvexling med frukostarne.
De söndagar, ni ej kan hafva färskt kött, kan ni taga någon af följande rätter, som äro utmärkt goda och nä- rande: Fläsk med bruna bönor och frukt- soppa.
Salt oxkött med stufvad po- tatis eller potatispuré.
Salt får- eller kalfkött med makaroner.
Fläskkorf med kroppkakor.
Hufvudsaken är, att maten är väl anrättad, ej för salt, ej skämd eller vidbränd och med något kryddor till.
En tarflig rätt, som är renligt och väl tillagad, kan blifva en läckerhet.
Detta blir nu kokerskans fel eller förtjenst.
Gröt och mjölk till afton kan ni haf- va som en stående rätt året om.
Smör är en så dyr vara, alt det ej kan be- stås ett landthushålls många vjenare för hvarje dag och de få trösta sig med, att om de ej såsom tjenstefolk i städerna få smör hvarje dag, så få de i stället hembakadt, godt bröd af är- ligt svenskt rågmjöl och sin goda oför- falskade mjölk m. fl.
andra fördelar framför stadsbor.
Hjelp dig sjell!
(Svar till frågan 252) Någon anvisning på en lämplig kokhjelp kan jag ej gifva eder, men deremot ett godt råd, huru ni skall kunna undvara en dylik.
Antag att eder man vid tiotiden på morgonen säger till, att tre ä fyra her- rar komma till middagen, som skall vara färdig klockan fyra.
Då tänker * Nu är ni befriad från tankarne på dukningen och toaletten samt kan ostörd egna eder åt matlagningen.
Det går så bra, om ni blott tager alltsam- mans lugnt och med eftertanke.
När maten är färdig, fullbordar ni eder klädsel samt emottager edra gä- ster, och medan de äro sysselsatta vid smörgåsbordet, kan ni hinna kasta en sista öfverblick i köket samt gifva jung- frun några små rättelser och befallnin- gar, ej förglömman des att hon skall taga på sig rent förkläde, innan hon kommer in och passar upp.
Derefter kan ni lugnt taga plats vid bordet, och servera soppan samt ej behöfva gå derifrån under hela middagen, ty allting måste ju när vara ni sjelf i sin ordning öfvervakat och det.
Då får ni äran af att icke allenast va- ra en angenäm värdinna, utan äfven en duglig husmoder.
Naturligtvis bör ni äfven i hvardags- lag öfva in eder tjenstflicka att vara eder till den hjelp, jag här ofvan före- skrifvit, ty att göra det med ens på en dag går inte.
Min man bjuder ibland herrar hem till middagen, och jag lagar den sjelf i ordning med tillhjelp af min unga, oerfarna tjenstflicka på sexton, sjut- ton år.
Följ mitt råd för en gång, och det skall nog ej bli den sista, hoppas Fru Anna.
Lärarinnor har Styrelsen för Stockholms Läsesalong beredt tillfälle att erhålla årsabonnement på Läsesalongen för 3 kr., såvida 20 lärarinnor anmäla sig som abonnenter.
Det ordinarie priset är 12 kr.
Läse- salongen, som är öppen från kl. 9 f. m. till kl. 10 e. m., bjuder på omkring 100 in- och utländska tidningar samt på ett stort bibliotek med arbeten på 6 af de moderna språken.
* ni ut, hvad ni skall hafva, först till smörgåsbordet, sedan till middagen.
Antecknar alltsammans, så att ingen- ting glömmes, gör så edra uppköp, hvilka ni bör kunna hinna göra på en timme.
När ni kommer hem, får jungfrun göra upp eld i spiseln och sätta på buljongen (om ni skall hafva sådan till middag), rensa fisken, tvätta potatisen, se öfver knifvar, gafflar, porslin och glas och plocka fram det som behöfs.
Under tiden lägger ni upp smör och kallskuret till smörgåsbordet, sylter och sallader samt desert, om ni möjli- gen har den i ordning af syltade pä ron, marmelad eller något annat, som är lätt att taga till uti en hast!
När ni gjord detta, tager ni sjelf fram de fat och karotter, som skola användas, samt visar eder tjenstflicka, på hvil- ket fat hon skall lägga fisken, steken, etc. Derpå går ni till dukningen, som eder tjenstflicka bör hjelpa till med, ty det är alltig nyttigt för henne.
När ni dukat stora bordet och smörgåsbor- det, satt fram vinbuteljer och allt, som skall vara, kan ni egna en stund åt eder toalett.
Kläd eder i håret och för öfrigt så, att ni endast har klädnin- gen att taga på i sista stund.
välgjordt, För F r å n Iduns läsekrets.
Prinsessbakelse, f skalp, smör tvät- tas; | skalp socker, 8 lod mandel, hälften bitter- och hälften sötmandel, 1 ägg, 1 skalp, mjöl sammanblandas väl.
Goda våfflor.
1 qvarter grädde vi- spas mycket väl; tag socker efter smak; 2 äggulor vispas och hällas i grädden; mjöl så mycket som behöfves; hvitan af de båda äggen slås upp till hårdt skum, som nedröres i smeten.
Fiskpudding.
Risgryn kokas mjuka i mjölk med litet smör.
Uppslås för att svalna.
Blandas med kokt, hackad fisk, litet peppar, salt, socker och mu- skotblomma samt litet mjöl, vispadt i mjölk.
Gräddas i smord form och ätes varm med skiradt smör.
Lättgjord korfkaka.
| liter goda korn- gryn kokas i 3 liter mjölk.
Upp- blandas med fint skuren talg, hvaruti förut blifvit fräst en rödlök.
K ^ d d a s med peppar, salt, mejram och sirap efter smak.
Russin iläggas efter behag.
Sammanröres väl och slås i smord form eller stekpanna och gräddas väl.
Ates varm med smält smör.
Billig prydnad till att lägga mellan innanfönsterna.
Man samlar tillhopa ållon, nypon, eklöf, törnros- och päron- blad, sätter en panna med harts öfver elden och när den kokar doppas de uppräknade ingredienserna deruti.
D e bli då styfva och blanka, samt ta sig särdeles prydligt ut på mossa.
Stämplade frimärken böra hopsamlas och öfversändas till Eugeniahemmet.
Derifrån försäljas de till frimärksam- lare (i Tyskland tror jag) och bereda derigenöm en inkomst.
Frimärket med det papper, hvarpå det är fastlim- madt, bör bortklippas, så att t. o. m. de små uddarne äro qvar.
På franko- kuverter klippes stämpeln jemte så myc- ket af papperet att det bildar en qva- drat och att hela poststämpeln med ortnamn och dato är fullt bevarad.