Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Bankoombudet fullkomligen motsvarat det honom lemnade förtroende, samt under tiden icke blifvit från sin befattning ålerkalladt; egande den af verkets ordinarie tjenstemän, åt hvilken ett dylikt förordnande meddelas, att beräkna sig till godo den tid, han dessförinnan såsom ordinarie i Banken tjenat, så att, om Banko-ombudet vid utnämningen redan under 3:ne år i verket innehaft kontorsskrifvare- eller bokhållare-syssla, endast ett års tjenstetid, i egenskap af ombud, erfordras för erhållande af tour, i förra fallet inom bokhållare- och i det sednare inom kamererare-graden.
Så länge inkallad suppleant bestrider ordinarie ledamots befattning i Direktionen, åtnjute han det för den sednare bestämda arfvode, lampadt efter den tid, han i verkets styrelse och förvaltning deltager.
Mom. 3. (oförändradt.)
För Banko-ombud, som, vid utnämningen dertill, innehar, eller sedermera får tour i kamereraregrad, bör lourberäkningen inom graden på vanligt sätt fortgå; men ombud, som. på grund af ansökning, befordras till syssla inom högsta tjenstegraden, vare skyldig att densamma genast tillträda. vid Lånekontoret förefallande kassörsgöromål. Banko-Utskottets Memorial JVS 61.
Banko-ombud, som, utan eget förvållande, varder entledigadl, eger att, intilldess han till någon ledig tjenst i Banken vinner befordran, årligen på expektansstat tillgodonjuta ett belopp, motsvarande lönen i den grad, han vid entledigandet innehade. Mom. 4.
Erhåller någon af Bankens tjenstemän annan befattning vid Lånekontoren än den i nästförestående moment omförmälda, bibehålle han den tour i Banken, som tillkommer hans der innehafvande lönegrad.
Åt stadgandet i 93 § torde kunna gifvas denna lydelse: I 8:o.
Tjenstemännen vid Lånekontoren äro förbundna att underkasta sig den vidsträcktare tjenstgöringsskyldighet eller jemkning i åligganden, som vid förändrad Organisation af Lånekontoren eller eljest kan varda stadgad.
Mom. 4. (oförändradt.) Jemf. § 93.
Vid uppförande på ordinarie stat af den Banko-diskont-verkets i Stockholm samt Lånekontorens i Göteborg och Malmö tjenstemän oell betjente under sednaste riksdag beviljade tillfälliga löne- och arfvodesförhöjning, hafva Rikets Ständer fästat det vilkor, alt den, som ingår på nya staten, skall vara förbunden att underkasta sig den vidsträcktare tjenstgöringsskyldighet eller jemkning i åligganden, som vid en blifvande förändrad organisation af Banko- och Diskont-verken eller eljelst i allmänhet kan varda stadgad.
Direktionen öfver Lånekontoret i Wisby har, uti dess till Utskottet afgifna berättelse, hemställt, att, i anseende till obetydligheten af de arfvoden, som för närvarande tillkomma Lånekontorets tjenstemän, en förhöjd aflöning till vissa bestämda belopp måtte dem beviljas, eller att, derest Banko-Utskottet icke skulle anse sig böra tillstyrka att tjenstemännens löner, i likhet med dem vid öfriga Lånekontoren, uppfördes å ordinarie stat, anslaget för Kontorets förvaltningskostnader måtte bestämmas, i ett för allt, till 6,000 R:dr R:mt, alt efter
Direktionens bepröfvande användas.
Till stöd härför är vordet anfördt, att, sedan Rikets Ständer år 1855 till Bankofullmägtige öfverlemnat reglerandet och fastställandet af förändrad aflöningsstat för Lånekontorets tjenstemän, så afslogs härom väckt förslag genom Fullmägtiges beslut 24 Banko-Utskottets Memorial Jtä 61. af den 2 Augusti 1856; att det missförhållande emelian lånerörelsens utsträckning sedan Lånekontorets öppnande och göromålens i följd deraf ökade mängd, samt tjenstemännens obetydliga ersättning, hvilket genom detta beslut framkallades, visserligen i någon mån sedermera lättats, då Utskottet vid 1857 års riksdag meddelade Fullmägtige uppdrag att åt Banko-ombudet och tjenstemännen vid Lånekontoret, till förhöjande af aflönmgen med 33]f proc., låta under åren 1857, 1858 och 1859 använda hvad å de i och för förvaltningen anvisade medel kunde utöfver kostnaderna under hvardera året besparas, och detta medgifvande äfven för följande åren genom Fullmägtige utsträckts; att denna, i sig sjelf alltför obetydliga och af billighet samt göromålens gång högst påkallade tillökning, hvilken endast utgått på så sätt, att ersättning för upp- och afskrifnings- samt postremiss-rörelsen deruti inberäknats, likväl vore oviss och otillräcklig, samt att, sedan den ersättning af 750 R:dr, som af Statslånefonden för dess förvaltning utgått, med 1862 års slut upphört, Lånekontorets tjenstemän följaktligen skulle återgå till de ursprungliga ringa arfvoden, som vid Kontorets öppnande bestämdes, nemligen för Banko-ombudet 600 R:dr, för Kamereraren 500 R.dr, för Bokhållaren och Registratorn 450 R:dr, för Ombudsmannen 200 R:dr och för Vaktbetjenten 75 R:dr, allt Riksmynt att ännu under andra året af Kontorets verksamhet detsamma var öppet endast en dag i veckan, då lånerörelsen, omfattande å de särskilda fonderna endast 487 nummer, var, motsvarande aflöningen, obetydlig, hvaremot lånenummern under år 1861 utgjorde å allmänna fonden 594, å vexlar och handelslån 324 och å kreditiv 108, eller tillsammans 1,020, till följd hvaraf och då göromålen sålunda blifvit dubbelt ökade, Kontoret nu måste hållas för allmänheten öppet 4 dagar i veckan; att fondernas ringhet, ehuru beloppen å desamma under sista åren ökats, äfven förorsakat lånerörelsens utvidgning medelst utlemnande till största delen af små lån, hvilkas behandling vore underkastad alldeles enahanda bestyr, somför de större lånen; att ofvan ifrågavarande arfvoden derföre, vid jemförelse af fondernas ökande emot hvad de ursprungligen varit och lånerörelsens utsträckning under de tio sistförflutna åren,
nu vida mera än förut stöde i ett till göromålens mängd och ansvarsfullhet alltför oproportionerligt förhållande; att detta förhållande, som besannades af den ständiga afgången och omsättningen af Kontorets tjenstemän, synnerligen beträffande kamererareplatsen, snart torde göra det omöjligt för
Direktionen att för tjensternas bestridande och lånerörelsens upprätthållande erhålla pålitliga och skickliga personer; samt att
Direktionen ock redan flera gånger, vid tillfälliga hinder för ordinarie tjenstemännen, satts i förlägenhet att erhålla lämpliga biträden, oaktadt hela lönen, ersättningen för Statslånefonden inberäknad, derlöre erbjudits; hvadan och då sålunda, ur angifna skäl, de nuvarande tjenstemännen eller, när desse älgå, andre personer, till hvilka Direktionen kunde hysa förtroende, billigt vis icke kunde åtnöjas med så ringa ersättning, Direktionen ansett sig ur förhållandena sjelfva uppfordrad att göra ofvannämnda hemställan om en jemnare aflöning för Kontorets tjenstemän.
När Banko-Utskottets Memorial M 61. 25 När vid 1850—-1851 årens riksdag förslag väcktes till bestämmelser rörande organisationen af Lånekontoret i Wisby, yttrade Utskottet i då afgifna memorial JVs 67 sig anse lämpligast att Rikets Ständer öfverlemnade åt Fullmägtige att, efter Direktionens hörande, bestämma lönevilkoren och öfriga förmåner för så väl Bankoombudet, som tjenstemännen och vakt-betjente vid Lånekontoret.
De för denna åsigt i åberopade memorial utvecklade skäl äro fortfarande tilllämpliga, i följd hvaraf Utskottet, utan att ingå i bedömande af frågan angående det arfvodesbelopp, som skäligen bör hvardera af de vid Lånekontoret anställde tjenstemän tillkomma, nu allenast tagit under bepröfvande, huruvida anledning må förefinnas att tillstyrka någon förhöjning i anslaget på det hela för Lånekontorets förvaltning; och alldenstund, oaktadt Rikets Ständer under de sednare åren beviljat Bankens, Banko-diskont-verkets samt Lånekontorens i Göteborg och Malmö tjenstemän löneförhöjning, enahanda förmån icke tillkommit tjenstemännen vid Lånekontoret i Wisby, hvars anslag för förvaltningskostnaden ännu är detsamma, som när Lånekontoret inrättades, men deremot, till följd af Rikets Ständers beslut angående förhöjning i fonden för kassakreditiv-rörelse, öppnande af upp- och afskrifnings-räkning samt åtgärders vidtagande till förekommande af penninge-remisser med posterna emellan Stockholm och de orter, der Banken har Lånekontor, göromålen vid Lånekontoret i Wisby blifvit i så betydlig grad ökade, att, enligt hvad Direktionen upplyst, Lånekontoret måst hållas öppet för allmänheten 4 dagar i veckan i stället för en dag, som under första åren af Kontorets verksamhet erfordrades, har det synts Utskottet med rättvisa och billighet öfverensstämmande, att någon löneförhöjning bereddes kontorets tjenstemän och att således anslaget för Lånekontorets förvaltningskostnad höjes från 4,500 R:dr till 6000 R:dr.
Utskottet föreslår alltså att stadgande härom må uppställas sålunda: 4 9:o Jemf. § 94.
Förvaltningskostnaderna för Lånekonto- Förvaltningskostnaderna för Lånekontoret i Wisby få, i ett för allt, icke öfver- ret i Wisby få, i ett för allt, icke öfverstiga 6,000 R:dr. stiga 4,500 R:dr Riksmynt.
Af denna summa anslås till hvardera
Af denna summa anslås till hvardera af de fyra, utom Banko-ombudet, i Styrel- af de fyra, utom Banko-ombudet, i Direksen deltagande ledamöter arfvode, i ett tionen deltagande ledamöter arfvode i ett för allt, 375 R:dr
Direktiobestämma lönevilkoren och öfriga förmå- nens hörande, bestämma lönevilkoren och ner för så väl Banko-ombudet, som tjen- öfriga förmåner för så väl Banko-ombustemännen och vaktbetjenten vid Lånekon- det, som tjenstemänen och vaktbetjenten Bih. till R.
Prof. 1862 & 1863. 6 Sami. 1 Åfd. 26 Haft. 4 26 Banko-Utskottets Memorial Al 61. toret, under vilkor och förbehåll, att det vid Lånekontoret, under vilkor och föranvisade anslaget för Lånekontorets för- behåll, att det anvisade anslaget för Lå valtning, 6,000 R:dr, icke må öfverskri- nekontorets förvaltning, 4,500 R:dr Riks das med mera, än som erfordras till be- mynt, icke må öfverskridas med mera, stridande af kostnaderna för de årliga re- än som erfordras till bestridande af kost visionerna af Lånekontorets räkenskaper naderna för de årliga revisionerna af Låoch förvaltning. nekontorets räkenskaper och förvaltning, Med anledning af de under denna riksdag angående Banko-diskont-verket beslutade förändringar, hemställes åt 95 § denna lydelse: 20:o.
I de för tjenstemännen och vaktbetjeningen vid Lånekontoren i § upptagne löne- och arfvodesbelopp ega hvarken Ful 1- mägtige eller Lånekontorens Styrelser att tillökning meddela; dock ega Fullmägtige att anvisa oundvikligen nödiga arfvoden för det ökade tjenstemannabiträde, som i och för medels emottagande på upp- och afskrifningsräkning vid Lånekontoren kan erfordras.
På enahanda grund torde § 96 böra 2 ho.
Då tjensteman vid någotdera Lånekontoret af sjukdom eller annat laga förfall hindras att tjensten bestrida, ege vederbörande Lånekontors-Styrelse att efter de grunder, som i detta afseende äro inom Banken gällande, bestämma arfvodesbeluppet för den, som varder till tjenstens bestridande förordnad.
Jemf. § 95.
Uti de för tjenstemännen och vaktbetjeningen vid Banko-diskont-verket och.Lånekontoren i §§ 91 och 92 upptagna lönebelopp, ega hvarken Fullmägtige eller vederbörande
Skulle fråga derom uppslå, underställes densamma Rikets Ständers pröfning och afgörande; dock ega Fullmägtige att anvisa oundvikligen nödiga arfvoden för det ökade tjenstemanna-biträde, som genom jernlånerörelsens öfverflyttande till Banko-diskont-verket samt medels emottagande på upp- och afskrifningsräkning vid diskont-verken kunna erfordras. sålunda förändras:
Diskontverket af sjukdom eller annat laga förfall hindras att tjensten besörja, ankomme det på vederbörande
Diskont-direktion, att efter de grunder, som i detta afseende äro inom Banken gällande, bestämma arfvodesbeloppet för den, som varder till tjenstens bestridande förordnad. må erhålla denna Likaledes och på samma skäl, tillstyrker Utskottet att 97 uppställning: Banko-Utskottets Memorial JM 61. 27 22:o. Jemf. § 97.
Då tjensteman eller vaktbetjent vid Då någon tjensteman eller vaktbetjent Lånekontor, efter ådagalagdt välförhållande som finnes uppförd, antingen å Bankoi tjensten, nödsakas för ålderdom eller diskontverkets eller Lånekontorens stat, sjuklighet från Lånekontorets tjenst afgå, efter ådagalagdt välförhållande i tjensten, eger han att undfå lämpligt understöd på nödsakas för ålderdom eller sjuklighet från Bankens pensions-stat till belopp, som verket afgå, ege han att undfå lämpligt Fullmägtigebes tämma, med fästadt afseende understöd på Bankens allmänna pensionså såväl den lön, han i Lönekontoret upp- stat, efter de beräkningsgrunder, som för bär, som de grunder, hvilka äro gällande Bankostaten äro gällande, dock så, att om för pensionering af Bankens tjenstemän en person, som varit tjensteman både i och betjente.
Banken och Banko-diskonten, från begge tjensterna afgår och tili pension finnes berättigad, pensionen bestämmes i förhållande till den högsta utaf de löner, som han inom ettdera af dessa begge verk innehaft.
Som åtskillige af de reglements-stadganden, Utskottet nu föreslagit till uteslutning eller förändring, måste tillämpas intilldess de nya förhållanden inträdt, hvilka föran ledt samma förslag eller stadgarne i 77 § mom. 4 och 5, 83 § mom. 4, 88 § mom. 1, 90 § mom. 4, 91 §, 95, 96 och 97 §§; så tillstyrker Utskottet 23:o att i blifvande reglemente må införas följande föreskrift:
De i 4-:de artikeln af Banko-reglementet under den 30
Oktober 1860 befintliga stadganden angående icke allenast Banko-diskontverkets tjenstemän och betjente samt deras löner och arfvoden utan äfven om granskningen af nämnda verks räkenskaper och förvaltning komma att tjena till efterrättelse, intilldess de af Rikets Ständer vid denna riksdag i berörda hänseende beslutade förändrade förhållanden t rädt i verksamhet.
Tryckt hos E. Westrell, 1863.
Banko-Utskottets Utlåtande N:o 62. 1 N:o 62.
Ank. till Exp.-Utsk. den 3 Okt. 1863, kl. 1 e. m.
Utlåtande, i anledning af ett utaf Possessionaten N. Kemner gjordt ackordsanbuä.
Uti en till Utskottet ingifven skrift har Possessionaten N.
Kemner förmält, hurusom han, i egenskap af utredningsman i sterbhuset efter sin aflidne broder, Civil-konduktören Johan Carl Kemner, erfarit, att Banko-diskontverket. i boet anmält en fordran af 1,743 Kalr 31 öre Emit, grundande sig på en af bemälde J. C. Kemner den 22 Augusti 1840 utfärdad och i hans konkurs år 1841 bevakad skuldsedel; att den enda tillgång, som i boet funnes och hvilken tillkommit genom slutliga afgörandet af en långvarig rättegång, utgjordes af^del af fasta egendomarne här i staden uti qvarteret Trivia under N:o 2, qvarteret Pinehus under N:o 3 och qvarteret Juno under N:o 4, men att ovisst vore när och huru dessa fastighetsandelar kunde realiseras, och ännu mera ovisst om tillgångarne blefve tillräckliga till gäldande af skulderna, hvilka, enligt konkurs domen af den 15 Juni 1842, uppgingo till 4,832 K:dr 39 öre, förutom räntor, och sedermera ytterligare tillvext, samt att sökanden, med afseende härå och för att undvika urarfvagörelse, sökte tillvägabringa ackord med fordringsegarne och, i sådant ändamål, ville erbjuda sig att inom en månad till Diskontverket inbetala det af verket bevakade kapitalbelopp, 1,743 R:dr 31 öre, emot det att upplupna öfverräntan eftergåfves.
Uti dess, till följd af erhållen remiss, häröfver afgifna utlåtande, har Bankodiskont-direktionen meddelat, att nyssnämnda kapitalbelopp utgör återstoden af ett under N:o 12,119 till J. C. Kemner, emot borgen af Enkefru S. W. Kemner, beviljadt och den 15 April 1841 förfallet lån å 1,500 R:dr Banko, hvarå, sedan detsamma bevakats och fastställts i båda gäldenärernes under åren 1842 orh Bih. till B.
Brot. 1862 & 1863. 6 Sami 1 Åfd. 27 Eäft. 2 Banko-Utskottets Utlåtande N:o 62. 1843 afdömda konkurser, såsom utdelningar till Diskont-verket influtit, från låntagarens konkursmassa 9 R:dr 26 sk. och från kautionistens tillsammans 328 It:dr 12 sk., allt Banko, hvaremot vid sedermera tid efter annan anställda utmätningsförsök icke något kunnat hos gäldenärerne uttagas; att efter det Enkefru Kemner aflidit, lånets återstod år 1854 bevakats jemväl i den efter henne uppkomna konkurs, deri tillgångarne varit otillräckliga till betäckande af förmånsrätt egande fordringar, men arfvingarne tillerkänts urarfvaförmån; att sedan äfven låntagaren den 11 December 1861 med döden afgått, en mångårig rättegång i fråga om fideikommissrätten till de s. k.
Reijmerska egendomarne här i staden blifvit af Kongl. Maj:t i nåder afgjord och J. C. Kemner derigenom tillerkänd 2i:del i berörda egendomar, samt att Diskont-verkets kapitalfordran med ränta deruppå bevakats i låntagarens årsproklamamål, äfvensom inteckningssäkerhet för samma fordran blifvit af verket sökt hos Stockholms Rådstufvurätt, hvilken ansökning är vorden utställd till kommunikation med hans sterbhusdelegare till den 28 instundande
December; i anledning hvaraf nu hos Direk tionen blifvit upplyst, att sterbhusdelegarnes hufvudlotter äro 6, hvaraf en lott tillhör 3 och en annan lott 4 arfvingar, af hvilka åter några vistas utrikes och andra på okänd ort.
Då, oberäknadt de svårigheter och den tidsutdrägt, som med afseende härå måste uppstå för vinnande af den sökta intecknings-säkerheten, det torde vara ganska tvifvelaktigt, huruvida, efter det inteckningen omsider kommit till stånd, realiseringen af ifrågavarande särskilda fastighetslotter kanske med den fördel, att
Diskont-verket varder godtgjordt icke blott för sin kapitalfordran, utan äfven för den derå upplupna räntan, anser Utskottet, lika med hvad Diskont-direktionen tillstyrkt, antagandet af nu gjorda ackordsanbud vara med Diskont-verkets fördel öfverensstämmande, och Utskottet hemställer fördenskull, att, derest sökanden inom en månad efter det Rikets Ständers beslut i ämnet blifvit honom delgifvet. till
Diskontverket inbetalar kapitalåterstoden 1,743 R:dr 31 öre R-.mt å ofvanberörda lån, öfverräntan å detsamma må eftergifvas och utur Diskont-verkets räkenskaper få afskrifvas.
Banko- Utskottets Memorial N:o 63. 3 N:o 63.
Memorial, med anmälan angående en verkställd omröstning.
Soin, enligt protokollsutdrag af den 14:de, 15:de och 19:de nästlidne September, Ridderskapet och Adeln samt Preste- och Borgare-Stånden, och således Tre Riks-Stånd godkänt Banko-Utskottets i Memorial N:o 53 framlagda förslag till voterings-proposition, i anledning af framställningen i 28 punkten, 2 moni. af Betänkandet N:o 35, hvilket Memorial blifvit af Bonde-Ståndet afslaget; så har Förstärkta Banko-Utskottet, denna dag, anställt omröstning öfver omförmälda Proposition, så lydande:
Den som bifaller Utskottets af Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet gillade framställning om införande i blifvande reglemente af detta stadgande: “Af allmänna Diskont-fonden skola Fullmägtige, under hvartdera året 1864, 1865 och 1866, innehålla Två Hundra Tusen Riksdaler, hvilken innehållning verkställes på sätt och i den ordning, Fullmägtige lämpligast anse; dock under förbehåll, att någon minskning icke sker i den andel af fonden, som med 150,000 Riksdaler är för Wisby Lånekontor afsatt;" röstar Ja; Den, det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, besluta Rikets Ständer, att berörda stadgande icke skall i Banko-reglementet indvta.
Omröstningen, deri 118 ledamöter deltagit, har, sedan en sedel blifvit aflagd och förseglad samt en sedel kasserats, utfallit med 36 Ja och 80
Nej; i följd hvaraf Rikets Ständer beslutat i öfverensstämmelse med Nej-propositionen; hvilket Förstärkta Utskottet får hos Rikets Ständer anmäla.
Stockholm den 2 Oktober 1863. 4 Banko-Utskottets Memorial N:o 64, N:o 64.
Ank. till Exp.-Ulsk. den 3 Okt. 18ö3, kl. 1 e. m.
Memorial, med anledning af Riks-Ståndens beslut öfver Betänkandet N:o 36, angående uppställningen af 5:te och G:te afdelningarne i Banko-reglementets 6:te artikel.
Af protokolls-utdrag för den 22, 25 och 27 Maj detta år har Utskottet inhemtat, att samtliga Riks-Stånden bifallit l:a och 2:a punkterna af Betänkandet N:o 36, hvaremot 3:e punkten, godkänd af Bonde-Ståndet, blifvit återförvisad af öfriga tre Riks-Stånden.
I nämnda punkt föreslog Utskottet grundfondens bestämmande till Tretio millioner R:dr, hvilket förslag likväl var bygdt på förutsättning af Rikets Ständers bifall till Utskottets framställningar i 44:de och 45:te punkterna af Betänkandet N:o 35, om bibehållande i Banken af den sedan 1860 års början upplupna bankovinst och om användande af minst
Fem millioner
R:dr af nämnde vinst till inköp af lätt realisabla obligationer.
Omförmälde återremisser voro föranledda af det beslut, tre Riks-Stånd sammanstämmande fattade, att af berörda vinstmedel, Fem millioner R:dr, skulle från Banken aflemnas, i följd hvaraf grundfonden ej kunde till den ifrågasatta summan uppbringas.
Utskottet har i ofvannämnda Betänkande» utvecklat skälen för den föreslagna förhöjningen af grundfonden och torde således nu kunna inskränka sitt yttrande till meddelande af följande upplysningar:
Bankens kapital öfverskott utgjorde vid nästlidet års slut R:dr 29,628,066: 10. eller:
Grundfond 19,000,000:
— Återstående behållning derutöfver från åren före 1860 8,955,524: 42.
Behållen vinst för åren 1860—1862 .... 5,672,541: 68.
S:gr 207628,066: 10.
Transport Rulr 29,628,066: 10. Banko-Utskottets Memorial N:o 64.
5 Transport R:dr 29.628,066: 10.
Af behållna vinsten för åren 1860—1862 skall, såsom nyss är förmäldt, ett belopp af „ 5,000,000: — från Banken aflemnas; hvadan kapital-öfverskottet, utan beräkning af behållna vinsten för detta år, uppgår till . .
R:dr 24,628,066: 10. men som detta aflemnande sker med 3:del hvartdera året 1863, 1864 och 1865 samt under tiden ny vinst ingår; så och enär för uppbringande af grundfonden till 25,000,000 R:dr allenast 371,933 R:dr 90 öre erfordras, anser Utskottet hinder ej möta för grundfondens fastställande till belopp af 25,000,000 R:dr.
Maximum för den del af sedelutgifningen, som saknar motsvarighet i metallisk valuta, är bestämd till Tretio millioner R:dr.
Inom detta maximum lig ger likväl reservfondens behållning, hvilken i allmänhet torde komma att bibehållas vid en summa af omkring
Fem millioner R:dr; så att, om grundfonden utgör Tjugofem millioner R:dr, denna fond, under vanliga förhållanden, kan antagas fullt motsvara omförmälda sedelutgifning utöfver metalliska valutan; ty beloppet af de
Staten samt allmänna verk och kassor tillhöriga och på depositionsräkning i Banken innestående medel bör uppväga den förminskning af reservfondens behållning under den antagna normala summan, som tidtals kan inträffa.
Då försigtigheten bjuder att Banken förses med en grundfond, tillräckligt stor, att kunna betrygga Bankens förmåga att infria sina sedlar, föreslår Utskottet att, i stället för 174 §:n i Reglementet, följande stadgande må införas, nemligen: l:o.
Bankens kapital-öfverskott eller grundfond skall, utan beräkning af Bankens fasta egendom och inventarier, myntoch medaljkabinettet deruti inbegripet, utgöra en summa af Tjugofem millioner R:dr, hvadan möjligen inträffande kapitalförminskning under året, af vinsten ersättes.
Och skall Utskottet, i händelse af bifall härtill, icke underlåta att afgifva förslag till förändring af 4:de §:n i Lagen för Rikets Ständers Bank af den 1 Mars 1830, sådan denna § lyder i Kongl.
Kungörelsen af den 19 Augusti 1845.
I 4:de punkten hade Utskottet hemställt om uteslutning från Reglementet af dess 175 §, innefattande att Banken skall vara innehafvare af 7,500,000 R:dr i lätt realisabla obligationer.
Mot Utskottets hemställan i nämnde punkt, hvilken är vorden bifallen af Ridderskapet och Adeln samt Bonde-Ståndet, har anmärkning ej blifvit gjord inom öfriga Riks-Stånd, hvilkas återremisser synas vara föranledda af här ofvan 6 Banko-Utskottets Memorial N:o 64. omformälda beslut, angående bankovinstens aflemnande från Banken till Riksgälds-kontoret.
Vid sådant förhållande förnyar Utskottet den tillstyrkan, 2:o. att 175 § må från Reglementet, uteslutas.
Under punkt 5:o i Betänkandet N:o 36 hade
Utskottet framlagt förslag till uppställning af föreskrifter angående reservfonden.
Denna uppställning är beroende, bland annat, af besluten om innehållningen af allmänna diskont-fonden och i fråga om bankovinsten.
I följd af dessa beslut har Utskottet förändrat en del af föreskriften, till hvilken Utskottet nu anser sig böra tillstyrka ett tillägg, erforderligt på det att reservfonden må redovisa för hela skilnaden emellan sedelstocken och maximibeloppet af densamma, hvilket nu ej är händelsen.
För motsvarighet af 173 § i Reglementet hemställer Utskottet alltså följande lydelse: 3:o.
Skilnaden emellan beloppet af högsta tillåtna sedelutgifning och beloppet af beräknad sedelstock, utgör Bankens Reservfond.