Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Lands-Contoren till de högre Embetsverke», sorn dermed ega befattning; samt slutligen att Utskottet mätte utreda beloppet af de ersättningar åt länte-innehafvare, som kunna ifrågakomma. 2:o Af Herr Friherre af Nordin> C. J., som, under anförande, alt det -ville synas, att den extra ordinarie eller Man tals-räntan _, hvars serskilda skatte-titlar dels utgjort bevillningar, medgifna i och för tillfälliga behof, dels uppkommit i utbyte emot na tu ra-pravsta Lionel-, utan att något beslut om deras utgörande all framgent föregått, blifvit, utan Rikets Ständers medverkan, år 1719 i Jordeböckerne intagen, samt att, om äfven Rikets Ständer, missledde af det för handen varande förhållandet, vid sedermera vidtagne regleringar, utan närmare granskning af tillkomsten, låtit dervid bero, sådant icke borde rubba de skattskyldiges rätt att icke utgöra andra skatter, än Rikets Ständer i laglig ordning ålagt, yrkat, alt Stats-Utskottet måtte noga utreda och för Rikets Ständer fullständigt framlägga de lagliga beslut, hvarigenom de under namn af Hemmanlals-ränta nu utgående skatter äro af Rikets Ständer förklarade i all framtid höra af jorden utgöras, samt att, derest sådant beslut icke skulle finnas, hela denna ränta, eller den del deraf, för hvilken ett dylikt beslut saknas, måtte med år 1841 upphöra att debiteras och uppbäras; varande jemväl af motionären framställdt, att, om af Kronan, under en tid, då räntan på god tro utgick, den blifvit till visst ändamål anvisad, ersättning af Stats-Verket måste lemnäs till Militaire- och Civil-staterne antingen i penningar eller sådane räntor, som Kronan lagligen eger att disponera, utan att detta bör inverka på jordegarens rätt att blifva befriad från ett skattebidrag, som saknar laglig grund, äfvensom det vore Kronans ensak att ersätta dem, som med egande-rätt nu innehafva några af dessa räntor, hvarvid dock borde utredas, huruvida alla nu till enskild man utgående räntor verkligen förefunnos, då Kronan afhände sig egande-rätten. 3:o Af Riksdags-fullmägtigen Måns Månsson från Calmar Län, som förmenat, att hemmantals-räntan tillkommit för tillfälliga behof och bordt upphöra, när dessa behof icke vidare varit för banden, samt, på sådan grund, yrkat, att berörde ränta måtte upphäfvas och de Statsbehof, hvartill densamma varit påräknad, fyllas genom allmänna Bevillningen;
men att, om hinder deremot skulle möta, sådan författning mätte vidtagas, hvarigenom de hemman, som äro för högt beskattade, må kunna förmedlas efter en enkel, men tillförlitlig, undersökning om förhållandet.
Utskottet har icke underlåtit att ej mindre åt hvad motionärerne framställt, än de anföranden, sorn vid motionernes föredragning, före remisser - Bil. lill Siats-Utskottets Utlåtande, IV.-o 64. 5 nes beviljande, blifvit afgifne, lemna all den noggranna uppmärksamhet, som påkallas af det vigliga ämne, hvilket berörde motioner omfatta.
Hvad först angår hemmantals-räntans uppkomst och lagliga grunden för dess utfordrande, så är det visserligen med förhållandet enligt, att, på sätt moLionärerne uppgifvit, åtskilliga af de serskilda skatter, hvaraf denna ränta består, i början utgjort gärder, beviljade för tillfälliga behof; men då sedermera ej mindre dessa skattebidrag, än de öfriga, hvilka tillkommit i stället för hemmanen åliggande prestationer in natura, blifvit åtagne utan inskränkning till viss lid samt, på sådan grund, ingått uti egendomarnes skattläggning och uti Jordeböckerne intagits, hafva de likväl nu mera iklädt sig naturen af ständiga räntor, samt äro jemväl inbegripne ibland de, uti 59 §. af nu gällande Regeringsform, omförmälde Stats-verkets ordinarie inkomster.
Yid dessa förhållanden anser Utskottet det vara ostridigt, att egarne af sådan jord, hvarmed liemmantals-ränta följer och hvilka jemväl för värf va t samma jord med beräkning af denna ränta såsom en ordinarie skatt, icke lagligen kunna undandraga sig att ifrågavarande ränta utgöra och att densamma cj kan upphöra i annan ordning, än hvar och en af Statens öfriga ordinarie inkomster.
I följd häraf torde ock Rikets Ständer finna det icke vara af behof påkalladt, att Utskottet, på sätt en motionär yrkat, för Rikets Ständer framlägger någon detaljerad utredning, huru de serskilde skattetitlar, hvaraf berörde ränta består, tillkommit och hvilka stadganden, i afsende å deras utgörande, sedermera blifvit meddeldte.
Vidkommande åter frågan derom att, medelst hemmantals-räntans upphörande, bereda jordbruket lindring i detsamma åtföljande skattebördor; så delar Utskottet fullkomligen med motionärerne den öfvertygelse, att den oprivilegierade jorden, som för närvarande drager den betydligaste andelen uti skal tebord orne, företrädesvis är i behof af lindring deruti, i den nion sådan på lämpligt sätt kan till vägabringas.
Men emot det nu väckta förslaget till detta ändamåls vinnande förekomma likväl följande väsendtliga betänkligheter: att upphäfvande af hemmantals-räntan skulle, utom den derigenom uppkom mande förändring uti Rikets Jordeböcker, icke allenast till sina grundvalar rubba hela Indelnings-verket, utan ock i afseende å alla de egendomar, iler Kronan icke eger räntan, antingen ingripa uti eganderätten och, på sätt Herr Friherre af Nordin föreslagit, å Statens sida föranleda tili betydliga v ersättningar till ränte-egarne, eller ock, genom räntornas bibehållande uti nyssnämnde fall, en annan anledning till ojemnhet uti beskattning emellan de olika egendomarne uppkomma; att då, på sätt tillförene blifvit inför Rikets Ständer upplyst (se Stats-Utskottets Betänkande af den 31 October 1829, 4 Bil. till Stats-Ulsholtets Utlåtande, N.-o 6j..
N:o .323) oell jemväl vid discussionen om Herr Grefve Anckarsvärds och Herr Baron af Nordins motioner hos Ridderskapet och Adeln erinradt, den ifrågavarande räntan uti olika provinser utgår lill högst betydligt skiljaktiga belopp, förmonen af dess upphörande skulle emellan de skattdragande blifva serdeles olika fördelad; samt slutligen, att, då denna ränta, för så vidt den inflyter till Staten, uppgår till omkring 1,300,000 Ralr, en så betydlig nedsättning af Statens ordinarie inkomster icke torde blifva verkställbar, eller, der den vore möjlig, skäligen kunde uteslutande lill förmon för en samliällsclass tillvägabringas.
Deremot anser Utskottet, alt den lättnad i skattebördor ne, hvaraf den skattskyldiga jorden är i behof, lämpligast och med minsta olägenhet kan beredas derigenom, att serskilda, icke till grundräntorne börande, förvissa ändamål bestämda skattebidrag, företrädesvis och i den moll omsländigheterne det medgifva, förminskas eller upphäfvas-, hvilken åsigt jemväl blifvit följd, då Utskottet, dels redan tillstyrkt, att mötespassevolance-afgiflen må upphöra, samt sådane åtgärder vidtagas, hvarigenom rothållarnes nu utgående bidrag till indeldta armeens och båts männens beklädnad skulle komma att försvinna eller förminskas, dels ock nu, uti serskildt Betänkande, föreslår, att Lagmansoch Häradshöfdinge-räntan, hvilken egentligen drabbar sådane personer, sorn äro bosatte å oprivilegierad jord, måtte upphöra; hvarförutan anmäldes, att, då Utskottet likaledes tillstyrkt, att mantals-penningarne icke må utgå förr än från 17 års ålder, sådant jemväl skulle bidraga till ej ringa lindring för jordegare och brukare, hvilka oftast för många personel- böra en dylik afgift erlägga.
Utskottet för öfrigt icke underlåta alt, vid behandlingen af serskilda i ämnet väckta motioner, i afseende å sjelfva sättet för grundskalternes utgörande, föreslå de förändringar, som kunna finnas utförbara och af beliofvet påkallade, så alt de olägenheter, hvilka i detta hänseende blifvit anmärkte, jemväl uti de motioner, som nu utgöra föremål för Utskottets yttrande, må i möjligaste måtto kunna undanrödjas.
På grund af hvad sålunda blifvit anfördt, linner Utskottet sig böra afstyrka bifall till bär förut omförmälde motioner, i hvad de afse hemmantals-räntans upphörande.
Och kommer Utskottet, sorn tillika fått emottaga motioner om upphäfvande af vissa uti denna ränta ingående skattelitlar, att, i anledning deraf, afgifva serskilda yttranden.
Bil. till Stats- Utskottets Utlåtande, N:0 6j. 5 N:o 64.
Ank till Erp.
Ut sk. den i3 April, kl. jf <’■ 111.
Utlåtande, i anledning af motion om skjutsfärds-penningarnes upphörande. (I. A.) Uti en af Riksdags-fullmägtigeu Johan Ericsson från Stora Kopparbergs
Län väckt oell till Stats-Utskottet remitterad motion, hvarmed Anders Göransson från nämnde
Län sig förenat, har blifvit anfördL, hurusom, då det i forntiden varit tillåtet för de resande, att, utan ersättning, af allmogen taga skjuts oeh förtäring, hade allmogen vid 1642 års Riksdag, emot det att fria skjutsfärder oeh gästning»!' afskallådes, åtagit sig en skatt under namn af skjutsfärds-penningar, att utgå med 3 daler silfvermynt af hvarje hemman krono och skatte, hvilken skatt likväl således drabbade äfven sådan jordegendom, som varit befriad ifrån den fria skjutsniugen och gästningen, hvilken, - efter motionärens förmenande, ålegat alla vid vägarne belägne egendomar, utan afseende på deras natur; men då numera Kronans Em bets- och Tjenstemän njuta ersättning för resor i tjensle-ärenden och, för resandes fortskadände, den tryckande håll- och reserv-skjutsen blifvit införd, förmenade motionären, att skjutsfärds-penningarne bordt upphöra; hvadan det blifvit yrkadt, att denna skatt måtte upphäfvas och läggas på bev dillingen.
Enligt hvad jemväl motionären till någon del upplyst, blefvo skjutsfärdspenningarne vid 1642 års Riksdag först åtagne samt vid 1649 års Riksdag ytterligare stadfästade, emot upphörande af den allmogen förut åliggande skyldighet att fritt fortskaffa och underhålla dem, som reste i Kronans ärenden, och de ega således icke, på sätt motionären förmenat, samband med den allmänna skyldigheten att, emot betalning, fortskaffa resande, i hvilket afseende föreskrifter redan vid otvannämude tidpunkt yoro ineddeldte.
Vid sådant förhållande och då skjutsfärds-penningarne utgöra en del af hemmanens mantalsränta och, såsom sådan, sedan de infördes, ingått uti derefter inträffade skattläggningar, finner Utskottet, som, uti serskildt utlåtande af denna dag, afstyvkt bifall till väckt fråga om hela nämnde räntas upphörande, sig böra hemställa, att nu ifrågavarande motion lemnäs utan afseende.
Stockholm den 23 April 1840. 6 Bil. till Slats-Ulshottets Utlåtandej IV.0 64.
Lii. C. Arik. till Exp. Etsk. den 23 April, kl, 4 e- mUtlåtande3 i fråga om Ollon-gäldens upphörande. (I. A.) Riksdags-fullmägtigen D. Andersson frän Hallands Län har, uli en hos Bonde-Ståndet väckt motion, hvarmed O.
Lindbeck från samma
Län sig förenat, anfört, att bland de bördor, som trycka allmogen, den så kallade Ollongälden utgjorde en rättsvidrig beskattning, enär motionären, ehuru grunden för densamma vore honom obekant, icke kunde anse den med lag enlig; hvadan, och då det, efter motionärens tanka, låge i öppen dag, att denna beskattning i icke obetydlig mon bidrager till den redan visade mindre bevågenheten för skogshushållning och skogsplantering, motionären yrkat, att denna beskattning, ehvad den i penningar eller persedlar utgår, må varda afskaflad.
Ifrågavarande afgift, sorn erlägges för de svinkreatur, hvilka på Kronans ollonskogar intagas, att der betas, har först tillkommit genom Nyköpings recess år 1537 §. 10, och skall numera, enligt de i serskilde författningar utsiakade grunder, bestämmas vid markegångs-sättningarne uti de Län, der sådan afgift kan ifrågakomma, eller egentligen uti Skåne och Halland.
Då, på sätt sålunda blifvit upplyst, berörde afgift är lagligen grundad och densamma räknas bland statens ordinarie inkomster i likhet med grundskatterne, anser Utskottet skäl icke förekomma att för närvarande tillstyrka denna afgifts upphörande.
Men då en del af Kronans skogar, för hvilkas begagnande ifrågavarande afgift blifvit bestämd, numera äro försålde, hemställer Utskottet tillika, att Rikets Ständer ville hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att, efter det fullständig utredning af ämnet blifvit tillvägabragt, vid nästkommande Riksdag må för Rikets Ständer framställas förslag till de förändringar uti stadgandena angående ollongälden, hvilka af nuvarande förhållanden möjligen må påkallas.
Bil. till Stat s-Utskol tets Utlåtande , N.o 6,j,. N:o 04.
Litt. D. 7 Ank. till Exp.
Utsk. den 23 April, kl. 4 e. m.
Utlåtande, angående gjord framställning, att ränta af odlingslägenheter å Allmänningar, i vissa fall, bör upphöra att till Stats-Verket ingå. (I. A.)
Du det i senare tider skall hafva visat sig, att af de vidsträckta skogstrakter, som, under namn af Kronoparker eller Allmänningar, stått under Kronans disposition, större eller mindre delar tillhört enskilde hemman eller lägenheter och jemväl, efter derom anställde rättegångar, blifvit dem tillerkände; men derförinnan och under det Allmänningarne ännu ansågos tillhöra Kronan, odlingslägenheter, i tillämpning af 1805 års Skogsordning, blifvit upplåtne och skattlagde, ehuru håde upplåtelsen och skattläggningen voro tillkomne, under ovigtig förutsättning af Kronans egande-rätt, som icke existerat, emedan hemmanens ordinarie skattläggning skett, med beräkning af alla deras tillhörigheter, hvaruti således den såsom allmänning ansedde skogsmarken förments vara inbegripen; har Riksdags-fullmägtigen Anders Andersson ifrån Skaraborgs Län, uti motion, sorn tili Stats-Utskottet blifvit remitterad, föreslagit, att, enär uppenbart vore, att den serskilde skattläggningen af förstberörde lägenheter utgjorde en lika orättvis, sorn obehörig tillökning uti hemmanens ordinarie skattläggning, Kronans anspråk på den ökade skatten, der nämnde förhållande är för handen, måtte från trä das och samma skatt, i den mon lägenheterne bibehållas, erläggas till hemmanens innehafvare.
Då det ankommer på vederbörande, som förmena sig för deras hemman ega anspråk på sådan jord å Allmänningar, hvilken till odling blifvit upplåten, att i laga ordning utföra elen återvinningstalan, hvartill de må förmena sig vara berätligaile, på utgången hvaraf beror, huru med odlingslägenheternes ränta kommer att förhållas, anser Utskottet den nu väckta motionen icke tili någon åtgärd å Rikets Ständers sida kunna föranleda.
Stockholm den 23 April 1840. 8 Bil. lill Ståts-Utskottets Utlåtande, No 6^..
Nio 64.
Litt E Ank. till Exp Utsk. den o3 Aptit, kl 4 e m‘ Utlåtande, i anledning af väckt fråga om upphäf vande af den, vid fördelningen af utmarken på Öland, samma atma/k dsatte ränta. (I. A.)
Uti en till Kongl. Majit den 5 October 1838 i underdånighet ingifven skrift, sorn, jemte tillhörande handlingar, blifvit under den 15 sistlidne februari till Stats-Utskottet i Nåder öfverlemnad, hafva Ölands hemmansegare, genom beful!rnägtigadt ombud, Häradsdomaren Pehr Jonsson, pa antörde skäl, anhållit om upphäfvande af den årliga spanmälsränla till saminanräknadt belopp af 864 tunnor 24-J | kappar, hvilken bl i t vit bestämd att utgöras för den å hemmanen på Öland fördelade utmark eller den så kallade Alfvareu; och har Utskottet, genom remiss från Hedervärda B >nde-Ståndet, jemväl fått emottaga ett af Riksdags-fullmägtige från Öland Pehr Jonsson och Sven Jacobsson i enahanda syftning afgifvet memorial.
1 afseende på tillkomsten af ifrågavarande spanmåls-ränta, utmarks-skatten benämnd, lemna de
Utskottet tillbandakomne handlingar den upplysning, att, sedan Kongl. Majit, genom Nådigt Bref den 16 Mars 1802, angående hushållningens förbättrande å Öland, med bifall till Kammar-Collegii gjorde hemställan, föreskrifvit, att om förmälde utmark, efter det de delar deraf blifvit frånskiljde, hvilka till Skogsallmänningar och Eke-planteringshagar borde bibehållas, finge af Kongl. Majits
Befallningshafvande fördelas emellan dem, som sig deraf begagnade, dock alt, om någon del af den upplåtne marken funnes tjenlig till trädplantering, vissa skyldigheter i berörde hänseende borde med fördelningen förbindas, så hade under den 6
Maj 1813 för de Committerade, som skulle verkställa den sålunda beslutade fördelningen af Alfvaren, Nådig instruction blifvit utfärdad, innefattande bland annat den föreskrift, alf, för hvarje till uppodling tjeuligt tunneland, en viss årlig ränta af 1,2,3, till 4 kappar afrads-spanmål borde utsättas; hvarefter utmarks-fördelningen för sig galt och af Kongl. Majit blifvit i Nåder gillad, för Norra Mötet enligt Kongl.
Brefvet den 29 October 1816, och för Södra Mötet, jemlikt Kongl. Brefvet den 12 Maj 1819.
Så väl vid 1823 års, som vid 1828 och 1834 årens Riksdagar, hafva af Riksdags-fullmägtige från Öland befrielse från berörde spanmåls-ränta blifvit sökt, Bil. till Siats-Utskottets Utlåtande, N;0 64. g sökt, hufvudsakligen på enahanda grunder med dem, hvilka innefattas i de till Stats-UIskottets handläggning nu öfverlemnade framställningar, att nemligen, ehuru jagträttigheten på Öland från uråldriga tider varit Kongl. Maj:t förbehållen och alla högdjur på ön fridlyste, hvilket gällt sä väl för inegorne som utmarkerne eller Alfvaren, hade likväl denna rätt endast angått djuren, men icke varit så vidsträckt, att sjelfva jorden någonsin ailsetts för en Kongl.
Majrts och Kronans tillhörighet, utan hade ifrågavarande utmarker fastmera betraktats såsom hemmanens betesmark och allmogen i alla tider derå egt betes-rättighet, som vid skattläggningarne blifvit bland hemmanens så kallade herrligheter upptagen och ingått i beräkning vid hemmantalets bestämmande, af hvilket förhållande hemtats den slutsats, att, genom den nu tillkomne spanmåls-räntan, dubbel skatt för en och samma förmon blifvit hemmanen ålagd.
De åtgärder, hvilka, i anledning af dessa förnyade ansökningar om utmarks-skattens upphörande, blifvit intill sistlidne Riksmötes början vidtagne, finnas omförmälde uti det af Stats- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomiutskottens den 12 Juli 1834 afgifne Betänkande, N:o 12, till hvars innehåll Stats-Utskottet, för undvikande af vidlyftighet, får hänvisa.
Sedan Rikets Ständer, uti underdånig skrifvelse den 11 Augusti 1834, Nro 94, hos Kongl. Majrt förnyat deras underdåniga anhållan, att, på Ölands hemmansegares bekostnad, undersökning måtte varda af Kongl.
Kammar-Collegium och Kongl.
Maj ts vederbörande Befallningshafvande, i närvaro af hemmansegarne eller deras befullmägtigade omljud, föranstaltad, till utredande, huruvida ifrågavarande
Allmännings-marker verkligen blifvit på 2:ne serskilda sätt och vid olika tillfällen skattlagde, eller hemmans-egarnes lagliga rätt i annat afseende för nära trädd, i hvilket fall Kongl. Maj:t täcktes rättelse deruti förordna, så, och efter det Kongl. Majt, genom Nådigt Bref till Kammar-Collegium af den 1 November 1834, föreskrifvit, att den af Rikets Ständer begärde undersökning skulle å stället förrättas af en utaf Collegii Ledamöter, biträdd af en utaf Kongl. Majrts
Befallningshafvande i Calmar
Län dertill förordnad ojäfvig Landtmätare, blef, under loppet af Juli och Augusti månader 1835, merauämnde undersökning, i föreskrifven ordning, verkställd af Kammar-Rådet och Riddaren S. P. Liljenroth, samt protocoll öfver förrättningen till Kongl. Kammar-Collegium inlemnadt.
Uti dess, under den 19 November 1835, angående undersöknings-förrättningen afgifne utlåtande, har Kammar-Råclet Liljenroth anfört: att då, i den för Öland under den 28 November 1690 utfärdade skatlläggningsmethod, uppBih. lill R.
Fröt. t84o. 4 Sami. 1 Afd. 27 Häftet. 1 30 Bil, till Stats-U tskoltcls Utlåtandej N:0 64• tages icke allenast de egor och förmoner, som till visst värde borde uppskattas jemte sådane, hvilka borde komma i betragtande dessa till bättring och styrka, utan äfven de, som ailsågos vara mindre betydliga för att vid skattläggning i beräkning tagas, men uti intetdera afseendet förekomme något om utmarken, sådant bevisade, att, på siitt uti de dels före, dels efter methoden utfärdade Kongl.
Författningar, Bref och Resolutioner blifvit stadgadt, all mark utom inegorne tillhörde Kongl. Maj:t och Kronan; att, enär skattläggningarne blifvit, i öfverensstämmelse med methoden, verkställde och de vid undersökningen företedde öfver åtskilliga hemman i början af 1700:talet upprättade skattläggnings-instrument ådagalade, att, efter methodens anvisning, endast uppskattade värdet af åker och äng tagits i beräkning vid de hemmanen åsatte mantal och räntor, samt hvad i berörde skattläggnings-instrument derjemte om mulbete förekomme, alt nemligen hemmanen egde sådant å utmarken, eller så kallade Alfvaren, icke kunde förklaras annorlunda, än att Skattläggningsmännen dermed velat uttrycka den rättighet till mulbete, som af ålder varit hemmanen medgifven till begagnande å utmarken, så syntes deraf följa, att utmarkerne på Öland, före den allmänna fördelningen deraf, med egande-rätt icke tillhört hemmanen, och ej eller dessförinnan varit under desamma till ränta skattlagde, ehuru den rättighet till mulbete å utmarken, som hemmanen af ålder egt samt, i anseende till ringa höbord och saknad af beteshagar, så väl behöfva, icke kunnat dem betagas eller afhändas, utan deras obestånd och förfallande i ödesmål; men alt deremot utmarksskatten, betraktad såsom ränta för mulbete, vore alltför hög och vida öfverstege den, som på hemman i angränsande orter belöper, hvilket visade sig vid jemförelse emot skattläggnings-methoden för Tjusts, Tunaläns, Sefvedes och Aspelands härader i Calmar
Län, hvarmed methoden för Öland vore i det närmaste lika, enär, under det att efter förstnämnde method J mantal i berörde härader erlägger för godt mulbete marker smör, hvaremot, efter samma method, någon ränta för mulbete af annan eller sämre beskaffenhet icke är stadgad, af | mantal på Öland utgöres i utmarksskatt omkring 9 kappar spanmål, på grund af hvilket sistnämnde förhållande och då vid undersökningen blifvit utröndt, dels att ifrågavarande utmark allmänneligast vore af svag beskaffenhet och bestode af stenbunden sand- och grusjord, hvarå endast ett magert mulbete erhålles, så att odling der icke kan med fördel verkställas, dels att marken efter en följd af år, sedan upplåtelsen skedde, ännu vore i samma skick, som tillförene, och äfven för det mesta läge öppen, emedan kostnaden för hägnad och stängsel öfverstege fördelen af markens infredande samt, i betraktande deraf, att Kongl. Majit, vid hus - Bil. till Stats-Utskottets Utlåtande, JY.-o 64.
11 hållningens reglerande med flere andra kronoparker, i Nåder tillåtit, att på derintill belägna hemman, åt hvilka mulbetesrätt varit af gunst och nåd förunnad, desamma må fördelas, utan att någon afgift eller tillökning i hemmanens räntor dervid komme i fråga; Kammar-Rådet ansåge sig böra i underdånighet hemställa, det Kongl. Maj:t i Nåder täcktes tillstädja, att utmarksskatten på Öland måtte för framtiden alldeles upphöra.
Efter det omförmälde undersöknings-protocoll och underdåniga utlåtande blifvit af Kongl.
Kammar-Collegium, jemte eget betänkande i ämnet, till Kongl. Maj:t i underdånighet insände, har Kongl. Majit, genom Nådigt Bref den 18 November 1836, behagat förklara, att, då vid den hållna undersökningen ytterligare blifvit ådagalagdt, att de å hemmanen å Öland fördelade utmarker icke äro vordne på 2:ne serskilde sätt och vid olika tillfällen skattlagde, äfvensom att hemmansegarnes lagliga rätt i annat afseende icke eller blifvit för nära trädd, Kongl.
Majit, i likhet med hvad Kammar-Collegium yttrat, funnit den sökta befrielsen från spanmåls-räntans erläggande för ifrågavarande utmärker icke kunna beviljas.