Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
I afseende på utgörandet och fördelningen af Städernes Salu-accis, enligt den i 18 § af Bevillnings-stadgan åberopade tariff, får, till följd af 59, 60 och 61 §§ Regeringsformen samt i öfverensstämmelse med hvad Rikets Ständer vid de 3:ne nästföregående Riksdagarne beslutat, nemligen att de städer, uti hvilka rättighet att, utan afgift, införa och försälja kött, bröd och dricka, ännu icke vore landtmannen medgifven, fortfarande borde erlägga den, genom Kongl. Kungörelsen af den 30 November 1810, för dessa städer stadgade salu-acciss-ersättnings-afgift, intilldess införsels- och försäljningsfrihet af ofvannärande förnödenhets-arliklar uti någon af dessa städer medgifves, då, året efter det införselsfriheten beviljats, samma stad skulle befrias från berörde afgifts utgörande, Utskotter, som inhemtat, att, sedan sisla Riksdag fri och obehindrad införsel och försäljning af kött, bröd och dricka blifvit medgifven uti städerna Westervik, Nora, Södertelje, Öregrund och Östhammarmot befrielse från salu-accisens utgörande, likmätigt Kongl. Maj:ts under den 30 Mars 1841, den 11 October och 18 December 1843 samt den 12 och 26 Junii innevarande år vidtagne nådiga beslut, härmed vördsamt föreslå, alt de Städer, uti hvilka ofvannämnde rättighet ännu ieke är landtmannen medgifven, fortfarande böra erlägga ifrågavarande salu-accis-ersättnings-afgift, enligt härhos jemväl bilagde förslag till Tariff för reparation af salu accis-ersättningen utaf Städerne; hvilken Tariff, i händelse deu af Rikets Högloft.
Ständer Bevillning!-Utskottets
Betänkandej N-o 11. 33 Ständer godkännes, skulle komma att, på vanligt sätt, såsom bilaga åtfölja den blifvande Bevillnings-Stadgan.
Ständer fastställt grunderna för den blifvande allmänna beviilningen samt bränvinsbrännings-rätlighetens utöfvande, och deraf sig visat, i hvad nion de vid Bevillnings-Stadgan fogade formulär till Debetsedlar, Mantals- och Taxerings-Längder m. m. böra undergå förändring, är Utskottet icke i tillfälle alt derom meddela utlåtande; hvilket Utskottet emedlertid Slutligen och då uti den nu föreslagna Bevillnings-Stadgan förekomma, jemte bötesbestämmelser, vissa föreskrifter i afseende på verkställigheten, hvilka äro af den beskaffenhet, att de Grundlagsenlig! erfordra Kongl. Maj;ts Nådiga godkännande, innan de till efterrättelse kungöras, har Utskottet på sådan grund ansett sig böra tillstyrka Rikets Höglofl.
Ständer att, till Kongl. Maj:t, vid öfverlemnande! af Bevillnings-Stadgan, uti underdånig skrifvelse hemställa, det Kongl. Maj:t, efter öfvervägande af hvad i afseende å så väl böters belopp och fördelning samt andre i Författningen förekommande lagsladganden, som af embets- och tjenstemän beroende verkställighelsåtgärder, på Dess Nådiga pröfning
Grundlagsenligt ankommer, må täckas allmän Författnig i ämnet utfärda'.
Stockholm den 8 November 184-4-.
Herr Grefve Cronhjelm, P. E: "Följande påkallar min reservation: l:o.
Beslutet uti §§ 15, 27 och 29, rörande beviilningen å arbetsfolk. -*
Denna fattigdomen ålagde bevillning, som, enligt en motionärs välgrundade uttryck, ”endast bidrager att göra densamma ännu fattigare”, har likväl. besynnerligt nog, blifvit inrymd under artikeln: Afgift af Lön, E m och Rörelse.
Då för flera medlemmar af de bildade classerne skolat vördsamt anmäla.
Reservationer. 34 Bevillning* Utskottets Betänkandej N.o tt. finnes stadgadt, alt ingen bevillning ifrågakommer förr, än årliga inkomsten uppgår lill 200 R;dr, synes mig så mycket mindre någon bevillning hafva bordt åläggas medlemmarne af den samhällsklass, hvais bela capital uteslutande utgöres af den råa arbetskraften, sorn desse personer, oaktadt det trägnaste arbete, endast högst sällan kunna bereda sig en dylik inkomst, och således torde, genom mantalspenningarnes oell skyddsafgiflens erläggande, få anses tillräckligt elsalia det skydd, dem af samhället lemnäs; 2;o.
I afseende å capilalers beskattning, delar jag helt oell hållet de i Herr von Kocks reservation anförde åsigter, ehuru jig nogsamt inser, alt, med anledning af den återstående korta liden för Riksdagen, någon förändring deruti icke for närvarande kan tillvägabringas; 3;o.
Beträffande bevillning för testamenten, enligt § 3^, anser jag, alt af all beskattning utgår den, som erlägges för testamenten, gåfvor och fidei— commiss, med minsta olägenhet för den skattskyldige; oell då en beskattning oundvikligen för stalsutgifternes bestridande måste ega rum, men det på samma gång torde få anses billigt och gagneligt, att samhället mera uppmuntrar den förmögenhet, som bildas genom eget arbete, än den, som endast genom arf förjlyttas i nye egares händer, hade jag ansett, alt, vid fråga om bevillning elter denna §, undantag åtminstone ej bordt göras till förmon för syskon och deras barn; 4:o.
Då det väl icke lärer kunna på rationella grunder bestridas, att Lvarje årlig bevillning å ett af Konungen förlänadt nådebevis utgör ett indirect ogillande eller motverkande af den ifrågavarande nådebevisningen, betraktad såsom belöningsmedel, hade del visserligen varit att önska, att den i § 37 stadgade bevillning aldrig kommit i (Våga.
— Men då denna bevillningsgrund numera, genom dess vid flere Riksdagar förnyade stadgande, erhållit ett slags häfd, hade, efter ruin åsigt, den af Utskottets 1 ;sta Afdelning tillstyrkte bil 1 ighetsåIgard bordt antagas, att föreslå undanlag från denna be•villning, så ofta de ifrågavarande fullmagterna äro förenade med verklig tjenstgöringsskyldighet för Statens räkning; — och för den händelse, att man icke velat erkänna rättvisan af ett dylikt undantag, bade man åtminstone bordt förkorta den i 3:dje momentet bestämda tid till en månad, hvarigenom embets- och tjenstemän, sorn antingen äro alldeles lönlöse eller njuta lön, svarande mot lägre grad, än den, hval i de äro pligtige att vid påfordran tjenstgöra, åtminstone i vissa fall befriats från erläggande af årlig bevillning för en fullmagt, som i alla fall ålägger dem en, i förhållande till tillgångarne, ofta kostsam tjenstgöring.’'
Bevill ninn*;-Utskottets Betänkande, N.o 11. 35
Ut i denna reservation instämde; Herr Roos, Jonas Emanuel, och Jöns Ersson, i fråga om bevillning af arbetsfolk; Herrar Aminoff och J. von Kock, angående bevillning för caracters-fullmagter.
Herr Friherre Oxenstjerna, Carl: ”Af sjukdom förhindrad afgifva motiverade reservationer emot Höglo!].
Utskottets förslag till nedanstående §§ uti Bevillnings-Sladgan, måste jag, med åberopande af hvad under discussionerne inom Utskottet blifvit yttradi, blott i korthet anmäla följande reservationer: vid § 22, så väl emot den deruti föreslagne förändring, sorn det, enligt min åsigt, mindre formenliga sätt, hvarpå samma förändring blifvit beslutad, enär densamma rörer en utskyld, hvilken alltsedan år 1810 i hvarje Bevillnings-Siadga varit rubricerad ”sås m af Grundskatts natur”; vid § 24, emot uppförandet i denna § af Höganäs Stenkolsverk; vid §§ 15, 22 och 29 emot arbetsfolks uppförande till bevillnings erläggande ; vid § 37, emot Utskottets beslut att icke i 3 mom. införa ett bestämdt undantag för surnuineräre Subaltern-OJTicerare; vid § 43, att icke alla deruti föreskrifne böter blifvit bestämde till samma belopp, som i Kongl.
Kungörelsen af den 30 September 1812 stadgas; vid §§ 73 och 74, att Utskottet icke bifallit de af Herrar Lagerhjelm och Geijer väckte motioner, angående nedsättning uti de vid Bruksocb Bergverks taxering nu bestämde mximi- och minimi-värden ; vid § 80, emot det dervid föreslagne tillägg; äfvensom jjg slutligen får anmäla, alt jag af sjukdomsförfall varit hindrad deltaga i Utskottets sammanträden ifrån den tid, föredragningen af § 121 slutades.” Herr Grefve Posse, Fr.: ”Emot de åsigter, som uti de afgifne grun derne för Bevillnings-Stadgau inom Utskottet gjort sig gällande, får jag i följande delar afgifva min reservation:
Med Herr Printzensköld instämmer jag uti den reservation, han aflemnat emot införandet i 27 § af orden i behörig ordning antagne, vid frågan om Gerningsmän och Sockenhandtverkare, äfvensom jag med honom förenar mig i dess yttrande vid 1 mom.
46 §, då jag tror det stadgande, som nu finnes, bordt varit lemnadt oförändradt, —• samt med Herrar Prytz och Aminoff får jag äfven instämma i hvad deras åsigter angå beskattningen af Fullmagter efter 37 §, och med den förstnämnde i beräkningen af de beslagare - 36 Bevillning*'Utskottets Betänkande, N-o 11. andelar, sorn tillkomma åklagare för till Riket ololligen infördt oell förbrut>t dömdt gods.
Emot den beskattning, sorn nu blifvit ålagd Höganäs Slenkolsgrufva, sedan 5:le moni. i 145 § blifvit borttaget, får jag äfven anföra reservation, då det är kändt, att nämnde verk ännu ej för egarne gifva någon inkomst, tror jag ej eller, att tidpunkten är inne borttaga den lindring i beskullningsväg, som detta patriotiska företag hittills åtnjutit.
Vid 39 och 87 §§ anser jag, att, då ej Landshöfdingen är närvarande vid mantalsskrifningen eller vid Taxerings-Corn i leen i Städerne, borde alltid Borgmästare i Stad, eller tjenstgörande Pastor i församlingen på landet vara sjelfskrifven ordförande. §§ 58, 80 och 83 hafva erhållit tillägg och förändringar, som ålägga Kronofogden ett ökadt ansvar och öfverflytta på honom skyldigheler, hvilka jag anser tillkomma Häradsskrifvare!!.
Emot denna förändring får jag reservera mig.
Kronofogdens ansvar och göromål äro redan nog mångå och trägne, att jag ej tror dem böra förökas, i synnerhet som, efter hvad mig är bekant, det ej är erfarenheten af behof, som föranled t denna förändring. § 116 bestämmer tiden för den, som af Pi öfnings-Comitéon äskar någon rättelse, all densamma ingifva före kl. 12 den dag, då Comitéen sammanträder, men då jag änser det kronans ombud, som åligger af sådane klagomål för Comileen göra föredragningen, och genast vara beredd på anförande af sina åsigter, väl behöfva någon tid förut alt dem genomse, anser jag, att sista tiden till dylika besvärs inlemnande borde vara kl. 12 dagen förr, än Comiteen samlas.
Jag har anfört denna åsigt i Utskottet, men som den ej der blifvit antagen, får jag emot detta beslut anföra min reservation/’ Herr Aminoff, Fredrik: ”Emot Utskottets beslut, i afseende på afgift för Caraclers-fullmagter, får jag härmed anmäla min reservation.
Enligt första momentet af 37 §, skall afgift jemväl utgå för fullmagt å sådan beställning, med hvars innehafvande ej åtföljer lön på Stat eller arfvode.
Della stadgande är icke blott i hög grad obilligt och orättvist, utan synes mig äfven innefatta ett verkligt misstag, tillkommet genom borttagandet af orden "eller bestämd tjenstgöringsskyldighet”, som uti motsvarande moment al 1835 års Bevillnings-Stadga förekommer, emedan, i följd deraf, ej mindre Civile än Mililaire Embe:s- och Tjenstemän, som innehafva ordinarie, med bestämd tjenstgöringsskyldighel förenade, fastän lön - Bevillnings-VtskoHels Betänkande, N-0 U. 37 lösa beställningar i Rikets tjenst, träffas af en beskattning för sin obelönade möda celi uppoffring för det allmänna, som icke ulkräfves af löntagare.
Alt ett sådant missförhållande bör rättas, läier icke undfalla Rikets Ilöglofl.
— Jag får derföre vördsamt föreslå, alt uti berörde moment, näst efter ordet "arfvode”, må införas orden: "eller t/enslgöringsskjldighet'’_, samt att ordet ”eller'-’ framför ”a rf vode”,''må utgå, hvarigenom lönlöse embels- och tjenstemän blifva befriade från erläggande af bevillning för sådan fullmagt.
O ö Embels- och Tjenstemän, sorn tilldelas högre fullmagter uti Regementer och Corpser, jemte Armeen, samt inom Stats-Expeditionerne och andra Embets-Verk, än som motsvara innehafvande löner på stat, emot tjänstgöringsskyldighet, då sådant påkallas, njuta väl, på grund, af 3:dje momentet, befrielse från caracters-bevillning, då de minst ett år tjenstgöra uti den erhållna högre tjenstegraden; men då denna tjenstgöring, såsom mera tillfällig, eller på kortare tider, sällan under helt år oafbrutet fortgår, synnerligen hvad de rnililaira tjenste-befatlningarne beträffar, synes nämnde föreskrift, som följaktligen i högst få händelser kan vinna tillämpning, vara nästan utan all betydelse eiler påföljd ; hvadan jag lika vördsamt hemställer, att hela 3:dje momentet uti 37 § må från Bevillnings-Stadgan utgå, eller, om sådant icke lämpligen kan ega rum, det deruti införde villkor för befrielsen, bestämda tjenstgöringsliden af ett år, åtminstone föiändras eller bestämmas till minst en månad"
Uti denna reservation instämde:
Herrar af Klercker, Biskop Bruhn och Gontracts-Prosten Nibelius.
Herr PrintzensköldCarl: "Jag har i flere fall icke kunnat instäm ma uti pluralitetens inom Bevillnings-Ulskoltet fattade beslut, serdeles hvad angår redacliouen af Bevillnings Stadgan.
Att här uppräkna dem alla, skulle leda till en onödig vidlyftighet, och är äfven mindre behöfligt, då åt— skillige af de, emot mina åsigler, antagne redaclionsförändringar icke äro af den vigt, att de vid författningens tillämpning kunna verka till några menliga följder.
Endast emot de redaclionsförslag, som äro af sistnämnde beskaffenhet, anser jag mig således böra anmäla min reservation.
Härvid förekommer först 27 §, der Utskottet näst efter Gerningsmän eller Socknehandtverkare på landel infört orden "i behörig ordning antagne.
” D t är likväl allmänt kändt, att å landet finnes ett stort antal personer, som, fastän icke antagne till Gerningsmän i den ordning, förfaltniugarne påbjuda, likväl, under skydd af 1833 års Kongl. Förordning, angående försvarslöshel, uteslutande idka handtverk, — äro, såsom handtveikaic 38 Bevillning- Utskottets Betänkande, \.o it. mantals- och skattskrifne, njuta i denna deras egenskap försvar inom den socken, der de äro boende — samt hemta af deras arbetsskicklighet lika mycken inkomst, som verkliga gerningsmän eller handtverkare, hvilka af Konungens Befallningshafvande blifvit med behöriga tillståndsbref försedde.
Hela denna samhällsklass skulle nu, genom det af Utskottets beslutade tillägg, komma att från den för handtverkare å landet stadgade bevillning njula befrielse; hvilket innefattar en orättvisa icke blott emot Staten, utan emot andra skattdragande medborgare; och jag har således för min del liott, det ifrågavarande §, i den del, hvarom nu är fråga, ej bordt undergå någon förändring.
Vidare har Utskottet uti 50 §, andra momentet, utbytt ordet "rälta” näst framför ”värde” mot ordet ”rättmätiga,” så att den i nyssbesagde § omhandlade skyldighet för Taxerings Comiteerna att iagttaga, det hemmanen icke uppskattas under deras 'rätta värde” nu skulle komma alt afse det ”rättmätiga värde,’ hemmanen egde.
Hvaruti ett sådant värde egentligen består, kan jag, för min del, icke göra mig rätt begripligt.
Man säger väl, att ett anspråk är eller icke är rättmätigt; och detta sker derföre, att anspråket till sin beskaffenhet kan mätas och bedömas efter gällande lagar eller till rigtigheten allmänt erkända och antagna rättsgrunder.
Men icke later värdet af ett föremål, detta värde må nu vara materiell eller af hvad slag som helst, på enahanda sätt sig bestämma.
De derpå verkande omständigheter äro helt och hållet relativa, ty det värde å en sak, som vid ett tillfälle anses vara och verkligen är det rätta, kan vid ett annat blifva alldeles motsattsen.
Orsaken ligger deruti, att inga rättsgrunder, utan endast vltre förhållanden, sorn föranleda till föremålens jemförelse med hvarandra, här finnas till värdemätare, och när så är, så blir det alltid origtigt att vid värdebestämmelsen begagna ett epilhet, som endast på rättsgruuderne kan hafva afseende.
Den redaclions-förändring, Utskottet föreslagit, skulle således, derigenom att den icke uttrycker något verkligt begrepp, i fall den antages, leda till förvillelse och osäkerhet vid Bevillnings-stadgans tillämpning.
Och då det är af högsta vigt, att sådant förekommes, samt den grundsattsen hittills alltid varit anlagen och äfven synes vara den enda både rigtiga och naturliga, alt det värde å ett hemman, som vid beskaltningstillfället anses vara det rätta, bör blifva den måttstock, hvarefter bevillning för detta hemman skall utgå; så har jag ansett redactionen af ofvannämnde 50 §, sådan den nu finnes, böra oförändrad bibehållas.
Slutligen har Utskottet ändrat redactionen af 108 § sålunda, att det gångbara värdet icke skulle hädanefter utgöra någon norm för uppskattningen Bevillnings-Uttkotlcts Betänkande t No fr. 3g af lius, åbyggnader och tomter i Siäderne samt hus å lägenheter och lustställen på stäihriies grund, utan att denna uppskattning skulle ske, såsom oiden lyda, 'V förhållande till husens och tomternas beskaffenhet, läge, förmoner och onera"
Om det nu äfven hör kunna förutsättas, att denna ordställning icke skall vid tillämpningen af de begrepp, som deruti velat uttryckas, leda derhän, att det hittills följda beskattningssätt af fastigheter inom slädeine varder i någon väsendlligare mon förändradt, så har man dock icke blott öppnat möjligheten för ett sådant förhållande, utan till och med anlydt, alt i nyssnämde afseend-e en annan bana, än den hittills följda, borde hädanefter beträdas, derigenom att man från §:n helt och hållet uteslutit just den omständighet, sorn tillförene utgjort och alltid bordt utgöra hufvu lgiunden för taxeringsvärdets bestämmande, nemligen husens och tomternas "gångbara värde/1 och dymedelst lemnat taxeringsmännen ett fritt filt för godtycklig beskattning, vare sig till förfång för den enskilde eller för del allmänna.
Alt §s nuvarande ordalydelse understundom, serdeles i hufvudsladen, ledi cle 1 till, alt sisla köpeskillingen, om ock den varit aldrig så öfverdrifven, ansetts såsom bevis på en egendoms gångbara värde och derföre tagits till grund vid taxeringsvärdets bestämmande, är mig ingalunda obekant; likasom det var just delta förhållande, soia framkallat den motion af Herr von Hejne, hvilken gifvit anledning till den af Utskottet beslutade redaclions-löräljdring; men icke bör ett eller annat misstag vid tillämpningen af en allmän regel, hvars läglighet är obestridlig, verka till hela regelns förkastande; och utgående från denna grundsatis samt med fästadt afseende å viglen och angelägenheten deraf, att gifva taxeringsmännen en mera bestämd och säker ledning vid taxeringsvärdets bestämmande å fast egendom i siäderne, än den, Utskottets redactions förslag innehåller, tror jag, för min del, att § bordt oförändrad bibehållas, elier alt åtminstone annan eller vidsträcktare ändring uti densamma icke boldt ega rum, äu att ordet ”gångbara” bordt utbytas mot ordet ”lätta,” hvarigenom all skälig anledning upphört till det missförstånd vid §:s tillämpning, som af Herr von Heyne, blifvit öfverklagadt.
I afseende åter på de beslut, som uti sak blifvit af Utskottet fattade; så och jemte det jag förenar mig uti den af Herr Prytz afgifna reservation, i fråga om bevillningen för caractairs-fullmagter och för beslagare-andelar utaf utländskt förbrutet dömdt gods, som olofiigen införts till Riket, linner jag mig äfven föranlåten reservera mig emot det i l;sla momentet af 46 §, angående skattskyldigs mantalsskrifningsort, utaf Utskottet gjorda tillägg, 1,sd vida icke laga hinder af stadgandet i Kongl. Kungörelsen den 5 Decem - 4<> Bevillnings-Utskottets Betänkande, N-o ii. ber ij88 skulle möta’', enär genom detta tillägg vederbörande manlalsskrifniugslörrättare fått sig tillagd en pröfningsrätt, som endast Konungens Befallningshafvande tillkommer, och en instance för dylika frågors behandling sålunda blifvit bildad, hvilken, hittills okänd, är af natur att sakna all slags behörighet,”
Uti denna reservation instämde Herr Conlracts-Proslen Nibelius, i syftningen af 2:dra och 3:dje punkterna, samt Herr Gillberg, i fiågaom27 och 50 §§.
Herr Prytz, Lars Adolf: "Emot följande, i de föreslagna allmänna grunderne för Bevillningens utgörande, fattade beslut reserverar jag mig : l:o Att arbetsfolk, så väl i städerne, som på landet samt vid Brak, Bergverk och alla öfriga Inrättningar fortfarande åläggas bevillning (se 15, 27 och 29 §§).
Om än den råa arbetskraften må anses vara ett capital, så är likväl delta capital af den art, att det föga lemnar någon behållning utöfver de dagliga och nödvändigaste lefnadsbehofvens tillfredsställande, och borde således icke påläggas någon beskattning, helst de verklige och räntegifvande capitalen endast indireele och högst osäkert med en sådan kunna påhittas.
Arbets-classen eller egentligt arbetsfolk, ulan andra tillgångar, än den egna arbetskraften, som ofta saknar utvägar alt göra sig användbar, bör kunna anses hafva fullgjort sin gäld åt staten uti skyddsafgiftens och mantalspenningarnes erläggande.
Såsom fel i redactionen anmärker jag derjemte, att i 27 §, vid arbetsfolk, bestämmelsen på landet blifvit utesluten, eller ock hade enahanda uteslutande bordt ega rum vid flere efterföljande rubriker i samma §. 2:o I afseende på bevillning af capitaler och cassör (33 §), instämmer jag i Herr J. von Kocks reservation. 3:o
Det oförändrade bibehållandet af 37 § rörande afgift för caraclairsfullmakter, innefattar på en gång ett åsidosättande af aglningen för ett
Konungens prerogativ och för rättvisans fordringar.
I förra alseendet vill man medelst beskattning lägga band på Konungens fria utöfning af Dess höga rätt; i det sednare villman, genom årlig eller lifstids beskattning, göra den Utmärkelse, Konungens
Nåd lemnat den medborgerliga förtjensten, till en börda för den obemedlade, som blifvit hugnad dermed, då likväl redao den första lösen, enligt Charlae Sigillatre Förordningen, af Fulknagt, öppet Bref eller Resolution å en eller annan värdighet, utgör en beskattning elfer bevillning till
Kronan och för de flesta är en kännbar påminnelse, att afven bevisen för Kongl.
Nåd drabbas med pecuniära uppoffringar. Bevillnings-Utskoltett Betänkande , IV-o H.
Den Afdelning af Utskottet, som först handlagt delta ärende, hade föreslagit en skillnad emellan Öppna Bref å en blott Titel eller Värdighet och sådana fullmagter, som medföra tjenstgörings-skyldighet, men Utskottet förkastade den af Afdelningen lemnade hyllning åt rättvisans och billighetens kraf i detta hänseende, genom en votering, dervid några få rösters pluralitet blef afgörande.
Hos de Höglofl.
Riks-Stånden vågar jag hoppas mera afseende å billigheten af det yrkande, jag här vördsamligen framställer, att i 37 §, näst efter ordet arfvode, må tilläggas eller tjenstgörings-skyldighet ; 4;o Borttagandet af ordet ovillkorligen i 1 :sta mom. af 46 §, i utbyte emot en tillagd mening, kommer ofelbart alt leda till tvister om rätter ort för sådane personers mantalsskrifning, hvilka församlingarne af en eller annan orsak vilja utesluta ur deras gemenskap; 5:o I frågan om Bruks- och Bergverkstaxering (73 och 74 §§) före nar jag mig i den af Friherre C.
Oxenstjerna reservationsvis gjorda anmärkning.
Slutligen, och då ett af mig inom Utskottet afgifvet förslag, alt uti 145 §:s Irsta morn., jemte det beslutade tillägget af Häst- och Båtlega samt Beklädnads■ och Bevärings-anslag för Tjenstemän och Betjente vid Tullverket skulle intagas Beslagare-andelar jör Jörbrutet dömdtj i Riket olojligen infördt, gods, blifvit underkändt, dock med den ringa pluraliteten af endast 3;ne röster, framställer jag samma förslag inför de Höglofl.
Riks-Stånden, under anförande i korthet af de skäl, som tala för detsamma.
Före 1835 års Bevillnings-Stadgas tillämpning blefvo dylika besiagare-andelar icke påförde bevillning, sedan, vid en derom uppkommen tvist, Kongl. Majit, genom Nådigt Bref af d. 19 Juli 1814, till General-Tull-Directionen, 1 Nåder förklarat, alt beslagare-andelar af confiscerade varor och böter i confiscalionsmål icke kunna bevillning åläggas.
Men, efter år 1835, har, till följd af den tolkning, man gifvit samma års Bevillnings-Stadga, bevillning ansetts böra påföras beslagare-andelar.
Härigenom hafva en mängd anmärkningsmål, rörande högst obetydliga summor, uppkommit och föranledt en vidlyftig skriftvexling.
Beslagsmål afgöras ofta i högsta instantien först efter 2 å 3 års rättegång och Beslagaren vet således icke, hurudan utgången kan blifva, och huru mycket honom må tilldömas, men måste emedlertid, med större eller mindre summor, godtgöra beslagsbiträden och angifvare, hvilkas namn måste förtigas och emot hvilka inga anspråk på deltagande i det långt efteråt utgående bevillningsbeloppet, kunna i laglig väg göras gäl Bih. till R- St.