Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hon hade just anländt med ångbåten och satt i soffan inne i sitt förmak med upplösta hattband, torkande svetten ur ansiktet.
På golfvet stod hennes koffert, en hattask, ett par korgar och Lovisa, som just höll på att öppna en af korgarne, hvilken innehöll fär- ska ägg, dem fröken köpt upp på landet.
är man då, gudskelof, hemma igen, » sade fröken med en suck af välbe- hag och sträckte ut sina fötter fram på golfvet; » jag har inte en minuts ro, medan jag är borta. »: Fjorton, femton, sexton, » räknade Lovisa äggen, som hon lade i ett stort lerfat; » hvad behöfver fröken vara orolig för — här går allt lika bra, fast fröken är borta — sjut- ton, aderton.
» » Lika bra, j o, jag tackar jag, » fnös frö- ken, tog af sig hatten med de gula smör- blommorna och lade den försiktigt på bor- det, » hur var det inte sist — bästa sopp- terrinen sönderslagen, råtthål på damastdu- ken, soteld i spisen, katten död af gift, ja jag minns inte allt hvad.
» » Det hade händt likadant, om fröken va- rit hemma — ett t j o g; ett, två, tre.
Det var Guds vilja, » sade Lovisa, som var and- ligt sinnad.
» Ja, det är så lätt att skylla på vår Herre, som du alltid gör, Lovisa; men det kommer en dag att straffa sig själf, liksom alla de lögner du och pigorna slå i mig, när jag kommer hem.
» Lovisas bruna hy kunde icke rodna mera, vare sig af blygsel eller vrede, men hon upphörde med räknandet och hennes små, bruna ögon gnistrade.
» Har jag nå ' nsin ljugit för fröken — — kan fröken beslå mig med det så.
. » » Bevars, hvad du tar i — akta äggen, du får betala dem, o m du slår sönder d e m!
» Lovisa lugnade sig vid detta perspektiv och lade dem försiktigare ner i fatet.
» Nå, hur ha vi det nu med våra herrar, » återtog fröken, » betala de ordentligt?
Jan- son och Petterson och Hellström? » » Ja, hvarendaste en — d. v. s. han Olén är på efterkälken, fast det kommer nog, och Lindberg fick afdrag, för han var borta i fem dagar och förlofvade sig. » » Gud sig förbarma — hvem ville ha det kräket? » » En änka med sju barn. » » Nej, hvad säger Lovisa — den besked- lige karlen — så likt honom, för ett be- skedligt nöt är han.
Nå, lille Bergström då? » » Äsch, han — jag sa ' opp honom, för han betalte aldrig.
» » Sa ' du opp Bergström — hvem hade bedt dig om det?
Hur kunde du vara en sådan — blodsugare — ja, det är hvad du är, Lovisa, en blodsugare är d u!
» » För det jag står på frökens bästa?
Ska ' jag ha skällsord för d e t?
» Lovisa hade all- deles upphört med räkningen, där hon låg på knä på golfvet, ögonen sprutade eld, och hela hennes kropp skälfde.
» Nästa gång får jag väl heta skarprättare, kan jag tro.
Och det för att jag inte kunde se, hur den där slyngeln åt ut fröken med hull och hår.
En sådan aptit — det var som en bottenlös brunn allt som försvann i hans stora gap.
Och här har han gått månad efter månad, och när han skulle till att be- tala, så har han stått där och v ä n d t u t o c h in på sin tomma pung liksom på sina him- melsblå ögon och sett så söt ut som en Nya med ull.
1897 gudsängel — och då har fröken bara skrat- tat och låtit nåd gå för rätt.
Men det har svidit i mitt hjärta, ja, det har det, när jag förstod att det bara var skoj och be- drägeri, och jag ville inte se, hur alla de bästa matbitarne och en half öl gratis flög i halsen på honon.
Och så lad ' jag fram räkningen — • för åtta månader — och så bad jag om betalning — då vände han ut och in på sina ögon, men på mig tar inte sån ' t där skräp, utan jag sa: betala eller g å!
Han gick, kan fröken väl förstå, och har inte kommit tillbaka igen. » » Det skulle du inte gjort, Lovisa, du skulle ha frågat mig först; det är jag som är herre här och inte d u!
» » När fröken är förblindad och inte har sitt vett i behåll, så, därför att fröken för- älskat sig i den där talgdanken.
» Fröken blef icke blott karmosinröd på kinderna, utan ända upp till det tunna, po- maderade hårfästet.
Hon kom sig dock icke genast för att svara, utan en synbar för- lägenhet af speglade sig på hennes ansikte.
Men hon hämtade sig och sade med vär- dighet: » Du behöfver inte chikanera mig för mitt goda hjärta, Lovisa, och du skall ha re- spekt för mig, för jag är din matmor och du inte annat än min tjänare. » » Ja, frökens goda hjärta brukar just inte annars göra sig besvär så kvickt — och hvad tjänare beträffar, så är jag en fri människa och kan lämna fröken hvad stund jag vill — — » » Gör det, Lovisa, gör det, så slipper jag från allt detta bråk, som förstör mina ner- ver och lägger mig i en förtidig graf. » » Ingen kommer i en förtidig graf — det är Gud som kallar dem som dö. » » Du har inte ett spår till hjärta, Lovisa, du talar så lättsinnigt om döden till mig, som inte tål att höra sådant. » Lovisa svarade ingenting; hon räknade äggen halfhögt, och när fatet var fullt, gick hon ut med det.
Fröken lutade sig med matt min tillbaka mot soffans ryggstöd och slöt sina ögon.
När Lovisa kom in igen med tomma fatet för att åter fyl ' a det, sneglade hon på sin matmor.
Då denna fortfarande höll ögonen slutna, fortsatte Lovisa under tystnad att räkna och lägga upp äggen.
» Lovisa! » Denna vände litet på hufvudet.
» D u har en ny klädning — uppslag och pös af siden — j o, jag tackar — hur har du haft råd till det? » » Ja, inte har det varit på min innestå- ende lön inte, som rantat af sig i tjugu år, » fräste Lovisa.
» Hvar har du fått pengarna ifrån? » » Drickspengar, kan fröken väl veta — hvar skulle de annars kommit ifrån? » » Och du vill inbilla mig, att du nå ' nsin fått en sådan massa med drickspengar!
Nu förstår jag, hvarför du inte skickade mig mer än trettio kronor, fast jag bedt o m femti — det andra gick i din klädning! » Nu reste sig Lovisa så häftigt, att hon var nära att stöta kull hela äggkorgen, och den bruna hyn fick cm skiftning af bly- grått.
» Nej, vet fröken, nu går det för långt — först kallas jag för skarprättare och se- dan beskylls jag för tjuf; och det till på köpet, fast jag tog af mina egna sedan ett par år hopsparade julpengar och skickade fröken, när här inte fanns ett öre att ta '.
mönster i klädningstyg väfda af gammalt ylle i förening fl N y modell å plaids äfven väfd af gammalt ylle.
Gods afhämtas tacksamt afgiftsfritt.
Men nu är det slut mellan fröken och mig — nu går jag på eviga momangen — och sedan får fröken se, hur det går med det här kalaset. » » För all del, gå bara, du, » svarade fröken och slöt åter matt sina ögon, » du tar ändå lifvet af m i g; ju förr du är i väg, desto bättre för mina stackars utpinade nerver. » Lovisa gick, i det hon lämnade korgen och fatet midt på golfvet.
Fröken reste sig upp och gick några långa steg framåt; stannade därpå och ruskade på hufvudet.
Inte var gikten något bättre ännu — håhå, men det kom väl sedan, hade doktorn sagt.
Fröken började så småningom ordna sina effekter, lade undan hatt och handskar och öppnade sina byrålådor.
Rätt som det var öppnades dörren och Lovisa trädde in.
» Jag lämnar aldrig halfgjordt arbete, » sade hon!
» jag ska ' sluta med äggen, så får någon annan göra allt det andra sedan. » » Som du behagar, » svarade fröken.
Se- dan sade ingen af dem något på en god stund.
Lovisa fortsatte sitt göromål, och fröken packade upp ur kofferten i lådorna.
Slutligen stannade fröken midt framför Lo- visa med några kläder på sin arm och sade i mildt förebrående ton: » Det var ändå illa af dig, Lovisa, att du körde af lille Bergström — gossen är fattig och en rar pojke — inte hade jag blifvit ruinerad på det hundskrap han fick. » » Hundskrap — kallar fröken det för hund- skrap? » Nu var Lovisa topprasande igen.
» På måndagarne fick han kallops med po- tatis och saftsoppa; tisdagar fläskkotlett med bruna bönor och buljong; onsdag gädda eller torsk — där var redd sås, men be- vars han begärde alltid » smörsås med ägg » — Lovisa läspade, satte näsan i vädret och härmade Bergström.
» Ja, det är bra; men i morgon skickar jag bud till honom och säger, att han är välkommen hit igen. » » Ja, vill fröken föda honom med Egyf- teus köttgrytor som Potifars hustru gjorde med Josef, så var så god — jag är inte längre här att se på, hur man bestjäl frö- ken.
Men innan fröken gör textamentet till Bergströmmaren, så var god och kom ihåg min innestående lön med ränta. » » Ränta?
När har du nå ' nsin sett mig ha ett öre öfver till annat än de dagliga be- hof ven? » » Aldrig, fröken — det kan jag intyga. » » Och du talar om ränta som en annan ockrare; fy, Lovisa. » Lovisa såg litet skamsen ut.
Där blef åter en paus.
Sedan sade Lovisa plötsligt: » Jag får be fröken skrifva ut mitt betyg åt mig, för i morgon bittida är jag borta. » » På allvar, Lovisa? » » På.
rena allvar. » Lovisa sväfvade litet på rösten.
» Hvad skall jag sätta i betyget? » » Hvad fröken vill — bara inte skarp- rättare, lögnare, tjuf.
Fröken kan j u för resten sätta, att jag inte fått ut min lön på tjugu år annat än en fattig tia då och då — och att när fröken låg sjuk i difteri och ingen människa ville titta hit och hela » affärden » var stängd och fröken höll på att dö — då satt Lovisa hos fröken natt och dag och skötte fröken och tog af sina sparade drickspengar till medicin och annat, » Lovisas röst hade blifvit allt gällare och slutade till sist i en tjutande snyftning.
» Ja, Lovisa, och hvem tog dig för tjugu HILDUR ANDERSSONS.
Ullspinneri och SKrädderraktiebolag.
76 68.
H F i l i a l: ö t o H r g e t o r n s Riks.
g a t a n i„ För vikt om 18 kg fraktfritt fram och åter.
Aiim.
30 435.
!DUN 1897 år sedan till silt hem, när du inte hade en vrå att luta ditt hufvud mot — och inte så mycket som ett lintyg på din kropp. » » Jo, fröken, ett hade jag, men inte fler, » snyftade Lovisa.
» Det är figurligt taladt, som det heter, Lovisa.
Och ha vi inte delat ondt och godt med hvarandra alla dessa år — hålla vi inte af hvarandra - — Lovisa — och du vill öfverge mig. » Fröken tog fram sin näsduk och torkade sig i ögonen.
» Nej, fröken, aldrig — jag öfverger al- drig min goda fröken.
. » » Det är rätt, Lovisa; och hvad din lön beträffar, nog vet du, att du får den, när jag själf får något öfver!
Seså, gråt nu inte; gå ut och tag äggen med dig och sätt på kaffe — bästa java utan cikoria, och sätt fram två af mina bästa, äkta koppar och kom in till mig, så ska ' vi ha oss en rik- tigt treflig pratstund. » 285 tillade han, » skrifva till honom på s v e n s k a, ty han läser vårt språk obehindradt. » Nå, det var då riktigt intressant, tyckte jag, ty de äro väl ytterst få, hvilka i Petöfis land förstå Tegnérs tungomål — jag visste då blott, att svenskan förstods där nere i Ungern af Vambéry, den store upptäckts- resanden och språkforskaren, af Thomas von Szana, Sveriges och de svenska förhål- landenas mångårige trofaste rapportör inom den magyariska tidningsvärlden, Viktor Ryd- bergs vän — ehuru de aldrig personligen råkades —, korrespondent och öfversättare, samt professorn vid Klausenburgs univer- sitet Hugo von Meltzl, hvilken verkställt flere briljanta tolkningar till magyariskan af konung Oscar II:s skaldestycken.
Men nu fick jag reda på en fjärde svensk- magyar, fick reda på att i Klausenburg var boende en man, hvilken som få utländingar i vår tid satt sig in i ej blott det svenska En stund därefter sade köksan till upp- passerskan: » Nå, flyttar mamsell Lovisa? » » Tycker da, » svarade denna; » det är all- deles som det varit hundra gånger förr — strid och uppsägning, och nu försoning — titta i springan, ska du få se, hur de sitta bredvid hvarandra i soffan, och fröken hål- ler mamsell Lovisa i hand, och mamsell strålar som en sol och det bara doftar af kaffe och försoning. » Zsombor Szåsz.
J det högt ansedda ungerska hufvudstads- bladet Budapesti Naplé lästes den 25 november förra året en längre och liflig skildring från den svenska hufvudstaden, undertecknad: Zsombor Szåsz, och hvilken skildrings inledningsord lödo: Ellen Key kisasszony kalanzolt Stockholmban, det är ut- t y d t: fröken Ellen Key var min ciceron i Stockholm.
Selma Lagerlöfs och Ellen Keys protegee — detta, tror jag, betyder något inför en svensk dampublik, och jag är öfvertygad, att en tredje vår svenska kvinnliga littera- turs celebritet, allas vår kära moster Lovisa, när hon varsnar originalet till ofvanstående bild, skall utbrista: » Kära Ruffen min, sätt dej nu i lugn och ro in i Piehl ' ens tunna, för jag är alldeles tvungen att på utställ- ningen vara i Ellen Keys stad och ställe för den här stilige ungerske doktorn! » Härom året sade en dag till mig min vän, redaktören af » Ord och b i l d »: » Jag har kommit i korrespondens med en ung- rare; han skrifver och ber mig förmedla bekantskapen med dig, ty han vet att du sysslar litet ' med ungerska förhållanden, liksom han med svenska.
Och du kan, » B l a n d nu intages säkert befintliga förnämsta Cacaosorter platsen af I Leijonhufvud &amp; Britellis eljes så för- träffliga bibliografi öfver svenska kvinnors utgifna arbeten och deras öfversättningar till främmande tungomål finnes ingen upp- gift om, att någon bland våra författarinnor blifvit tolkad till magyariskan.
I en upp- sats i en siebenbürgisk tidskrift i fjor höstas upplyser emellertid just d:r Szåsz, att frö- ken Lotten von Kræmer fått se flere af sina dikter öfversatta i den ungerska Idun, veckotidningen » A nök munkaköre » (Det kvinnliga arbetet); vidare har jag hört upp- gifvas, att åtskilliga af Marie Sofie Schwartz ' romaner, genom tysk förmedling, blifvit öfversatta och allmänt lästa i Ungern, och i en ungersk förlagskatalog fann jag helt nyligen under Emilie Carléns n a m n: » Két e r k é l y s z o b å c s k a » (
Dessa båda uppgifvas vara öfversatta af en dam, en viss Julia, och äro utan tvifvel äfven tolkade genom tysk mellanhand.
Men det är först d:r Szåsz, hvilken direkt från svenskan till magyariskan öfversatt arbeten af svenska kvinnor, flere af våra yngre författarinnor.
Så hafva skisser och berättelser af Selma Lagerlöf, Jane Gernandt-Claine, Ellen Idström m. fl.
under de senaste åren i hans öfversätt- ningar synts i tidningar och tidskrifter i Budapest och Klausenburg.
Äfven flere af våra äldre som yngre svenska, danska och norska författare hafva genom denne svensk- kunnige och svensk älskande unge man öfverflyttats till hans fosterlands språk och kommit till den bildade ungerska publikens kännedom.
» Till härnäst, ja, » sade köksan och skrat- tade.
» Ja, det förstås, bara till härnäst! » Ensamt detta, att vår högt värderade Ellen Key visat denna tjänst åt en främ- ling, hvilken gästat vår hufvudstad, upp- väcker säkerligen Iduns läsarinnors intresse, men detta intresse torde ytterligare stegras, när det af skildringen framgår, att ciceron- skåpet i fråga föranleddes af ett anbefall- ningsbref från Selma Lagerlöf.
Men hur har den snälle gossen här blif- vit bekant med Selma Lagerlöf?
hör jag frågas ur läsarinnornas krets.
Därom skall strax här nedan nämnas.
Doktor) Zsoraibor Szåsz.
språkets hemligheter, utan ock i våra poli- tiska, statsrättsliga och litterära förhållan- den, något som framgick ej blott genom hans långa bref, utan ock vid det person- liga sammanträffandet i fjor; och i detta mitt omdöme torde alla de instämma, hvilka under doktor Zsombor Szåsz ' vistelse som- maren 1896 i Stockholm blefvo personligen bekanta med honom, och de voro ej få, helst inom det litterära lägret, ty Ellen Key har vidsträckta förbindelser där, från Snoilsky till unge herr Hjalmar Söderberg.
Dock, öfver en sak blef jag öfverraskad, när det en förmiddag anmäldes för mig, att fröken Key sökte mig i sällskap med » en ungersk doktor », och detta sade jag också efter några ögonblick till min ärade gäst: » Jag trodde, af edra bref att döma, att ni, herr doktor, vore en ärevördig, ur- åldrig professor med långt vishetsskägg och profethjässa, och så är ni ju rent af en gosse ».
Ja, en älskvärd och blygsam gosse, men en arbetsam, kunskapsrik och i sina omdömen mogen man!
Familjen Szåsz, egentligen en gammal szeklersläkt, men sedan århundraden till- baka fullkomligt magyariserad, har städse intagit ett framstående rum i Ungerns inre historia, och flere representanter af samma släkt ha lyst och lysa ännu med stark glans inom den ungerska vitterhetens område.
En af de största förhoppningar denna vit- terhet någonsin sett födas, men tidigt slockna, var Pauline Szåsz.
Som helt ung hade hon läst ett tyskt arbete om den skandinaviska fornåldern och häraf tagit ett sådant intryck, att hon till signatur valt Iduna, när hon offentliggjorde sina dikter.
Dessa dikter, fulla af ljuf innerlighet och elegisk stämning, bådade henne en lysande framtid som skaldinna, men redan vid 21 års ålder (1853) bortrycktes hon af lungsot, sedan hon i ett ettårigt, lyckligt äktenskap varit förenad med sin kusin Karoly (Karl) Szåsz.
Denne sistnämnde hade i sin ungdom som geni-officer deltagit i ungerska frihetskriget 1 8 4 8 — 4 9, blef sedan präst samt är nu reformert biskop i Budapest — det finns för öfrigt flere biskopar Szåsz i Ungern — samt mångårig medlem af Ungerska aka- demien.
Med Endrödi täflar Karl Szåsz om äran att vara Ungerns nu lefvande störste skald.
HULTMANS CACAO Redan 1 8 8 8 intygade prof. Joh.
Lang i Lund, att Hultmans Cacao var fullt lika med van Houtens Cacao.
Hultmans Cacao kan således varmt re- kommenderas till hvarje husmoder.
I D U N 286 En mycket framstående skald, lyriker och författare af religiösa dikter är Gerö (Ger- hard) Szåsz.
Hans diktcykel » A passio- héten » (I passionsveckan) erinrar lifligt om vår Wirsén.
Liksom Karl kämpade äfven han, 18 år gammal, med i frihetskriget, blef därefter ett par år instucken som sim- pel soldat i österrikiska armén, ägnade sig, frigifven, äfven han åt teologiska studier och blef kyrkoherde.
Han är numera det reformerta siebenbürgska prästerskapets se- nior, och det var åt honom det ärofulla uppdraget lämnades att den 31 sistl. juli, då den kolossala minnesvården öfver de i slaget vid Segesvår på dagen 48 år förut fallne, däribland den store skalden Petöfi, aftäcktes, hålla högtidstalet.
En son till Gerhard Szåsz är Zsombor Szåsz, hvars bild här of van ses.
Sina stu- dier gjorde han vid Klausenburgs universi- tet, blef vid helt unga år graduerad samt är bosatt i den nämnda staden, där han är praktiserande jurist samt skriftställare.
Svenska förhållanden följer han med såsom väl ytterst få utländingar.
Som bevis härpå må anföras, att han är prenumerant på icke mindre än sex svenska tidningar och tidskrifter samt med hvarje nytt, mera framstående litterärt arbete riktar sitt vackra svenska bibliotek.
Hans intresse för särskildt det svenska språket väcktes redan då han var barn och af en nordisk kvinna, nämligen profes- sorskan Szénnyi, född Eosendahl, samt en tid anställd vid teatern i Helsingfors och sedan några år med sin man bosatt i Klau- senburg.
Hon invigde, nästan på lek, den lille vetgirige gossen i elementerna af sitt hemlands båda språk, af hvilka lärjungen sedan vid sina själf ständiga studier föredrog svenskan framför finskan.
* På ett härberge i Italien sammanträffade d:r Szåsz en afton härom året med flere färdemän och färdekvinnor.
På något sätt fick den unge ungraren reda på, att en bland de senare var en s v e n s k dam, och naturligtvis adresserade han sig då till henne.
Ett samtal kom snart i gång, och visitkort utbyttes.
— Selma Lagerlöf — läste han.
Ah, det &amp; T väl ej författarinnan Selma Lagerlöf?
— Jo-o.
Men hur kan ni känna till mig, ni, en ungrare?
— Jag har helt nyss ur svenska kalen- dern » Svea » till magyariskan öfversatt er berättelse » De fågelfria ».
Ja, jag skall med omgående rekvirera hit numren, så får ni själf se.
På så sätt gick det till, att Zsombor Szåsz kom till Sveriges hufvudstad med rekommendationsbref från Selma Lagerlöf.
D:r Szåsz vistades här i Stockholm hela förra sommaren i och för studier till ett större arbete om svensk-norska unionen, betraktad statsrättsligt och politiskt.
Det är dessa studier — vid sidan af utställ- nings- och jubileilockelser — som nu åter fört honom till Stockholm med dess k. bibliotek och riksarkiv.
Och det är ock därför Iduns mäktige kalif befallt intagandet här af bilden af den unge ridderlige magyaren med det turkiska namnet — Zsombor är ett rent turkiskt ord och betyder: allarm —, de litterära sven- ska » damernas egen » i det ridderliga Ungern.
Och befallt mig skrifva texten.
Birger Sehöldström.
Ett nutida mejeri.
bf \ å ni, ärade läsarinnor, vandra därute på ut- * S ställningsområdet, nu i eftersommarens dalande .skönhetsglans, tänker jag att ni med förkärlek välja den vackra, blomstersmyekade vägen utmed Brunnsvikens bedårande stränder.
Här ligger ju också den lilla idylliska paviljong och kioskstaden utkastad, som en stor näfve små leksakshus, mellan blommor och grönt.
Ni hafva måhända icke ännu hunnit med att egna någon uppmärksamhet åt denna del af utställningen, upptagna som ni varit att under hela sommaren studera samlingarna i Nordiska museet, i konst- hallen samt för öfrigt af allt sevärdt utställ- ningen har att bjuda på.
Det kan därför vara på tid att kasta en liten blick på det återstående nu vid sommarens slut och isynnerhet på allt det som kan vara af in- tresse för våra goda husmödrar och de välord- nade hemmen.
Om vi skulle göra början med den lilla till- talande Separatorspaviljongen, eller som jag hellre vill kalla den, ett nutida mejeri.
Det faller lätt i ögonen, när vi gå där nere vid stran- den.
Den hvitrappade byggningen, med sitt röda tegeltak och sin lilla terrass, ser helt in- bjudande ut.
Den som rest något på Söderman- lands eller Östergötlands landsbygd och där be- sett de större jordagodsen känner lätt igen » stilen » och vet att b^rggnaden innehåller ett mejeri, in- redt efter alla den nya tidens fordringar.
Arkitekten F. Boberg, som tyckes förstå all- ting, har lagt en ny lager till alla sina föregåen- de i afseende på själfva byggnaden.
Genom den rymliga entréen till vänster träder ni in i en sval hall, där man om förmiddagarna är sysselsatt med smörkärning, icke som förr medels den gamla träkärnan, hvars skötande frampräs- sade så många svettdroppar, utan med den ny- ligen i marknaden utsläppta af doktor De Laval uppfunna Alfa handkärnan, hvilken vrides kring med en liten vef, utan all ansträngning, och i hvilken på några minuter den tjocka gula gräd- den förvandlas till det läckraste smör.
När man vidare går öfver en cementlagd för- stuga, inkommer man i ett galleri, hvarifrån man kan öfverskåda det nedanför liggande egentliga mejeriet, där arbetet bedrifves af unga, hurtiga, hvitklädda män och kvinnor.
Mejeriet är mon- teradt med nykonstrueradeturbinseparatorersarnt prima pasteuriseringsanordningar och öfriga in- om den moderna mejeriskötseln brukliga ma- skiner.
Afverkning af mjölk per dag belöper sig här till omkring 600 liter.
Galleriet har under hela utställningstiden dag- ligen varit belägradt af uppmärksamma åskåda- rinnor, icke minst från landsbygden, hvilka med intresse och beundran sett maskinerna ar- beta och gifvit sitt erkännande åt de ståtliga resultaten.
När man så tror att man har skådat allt som här finns att se, så kommer det allra mest se- värda.
I det sista rummet, just vid utgången, är nämligen ett baktereologiskt laboratorium in- rättadt.
Man får här, under kunnig ledning af en fackman, i de stora uppställda mikro- skopen se olika bakterier och deras inverkan på mjölken samt däraf föranledda processer och skadliga förändringar.
Se till ex. i detta mikro- skop till vänster.
ni studsa troligen och fråga, hvad dessa eldröda, fula ormar betyda.
Jo, mina damer, det är de för ögat osynliga bakterier som hos djuren alstra den farliga sjukdomen mjält- brand.
I ett annat mikroskop få ni se det lilla odjuret tuberkulosbacillen, hvilken, inkommen i människokroppen och i lungorna, skördar så mån- ga unga i själfva lifvets vår.
Men vi skola icke bli förskräckta.
Vetenskapen har upptäckt själfva ursprungskällan och därmed är udden af det onda bruten.
Den rena pasteu- riserade mjölken är och förblir dock den sun- daste och hälsosamaste föda för såväl stora som små.
Och nu lämna vi denna intressanta utställning.
Vilja ni, mina damer, se mer af detta på mjölkens område, så få ni gå till Maskinhallen, där Separa- 1897 tor har en väldig montre, hopsatt af alla typer af sin tillverkning, från de största ända till den lilla näpna » Baby ».
Liljeholmens ljusstaJee.
Ni hafva nog, ärade läsarinnor, redan alla sett den egendomliga montre, som Liljeholmens Stea- rinfabriks-aktiebolag skaffat sig och som genom sin höjd träffar blicken, äfven om aftnarna då &gt;den låter sitt ljus lysa för mäniskorna&gt;.