Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Öfverallt ser man långa peleriner af kläde, mest öfversållade med glasbitar af en femtioörings storlek.
Till dessa bäras allmänt stora hattar.
Den vanliga klädseln, som man ser i både eleganta och banala former, består af en vridning af crépe i ljus- gult, hvitt, rosa, laxfärg eller ljusblått — mest ljusblått.
Crépen anordnas frampå brät- tet i en knut, bakom hvilken ett par utspär- rade vingar af annan färg stå upp som ett högt diadem.
Eller dignar hufvudet under blommor i tjocka, rika klasar på små spets- stommar.
Tillsammans med den släpande kjolen bildar allt detta ett hölje, eller en form, som just icke uttrycker idén af liflig käckhet.
D e rätta parisiskorna hafva också lärt sig att gå med långa smygande steg och hålla kroppen stilla.
Men det finns många i Paris, som icke äro parisiskor, och när man ser de högaxlade vida kragarne bäras af fet- lagda småkrämarfruar, ute för att gå i bo- darne, eller kantiga halfvuxna flickor, önskar man att pelerinens tid vore ute. '
A u Bonheur des Dames ' har Zola, som bekant, kallat de stora » magasins de nouve- autés », som tillhöra sevärdheterna i Paris.
Sevärda äro de nog — men lyckan, ' om det skulle vara i köplusten, som denna består, finner man där sällan.
Ibland kan hon nog komma, när man väntar henne minst.
Man går in med en suck af resignation för att köpa någon småsak, som man ej utan letande får på andra ställen, men råkar in i ett af- sidesliggande galleri, där det är tyst och stilla, varorna ligga friska, lockande och bodher- rarne stå påpassliga vid hvarje tecken till svaghet.
Då får man vara på sin vakt, om man icke vill vara svag, och skynda till centrum.
Där försvinner snart all möjlig köplust i hettan och trängseln.
Anblicken kan nog vara liflig; det höga, ljusa midtel- rummet, där bomullsparasollerna hänga i stora röda och blå klasar uppe på pelarne, dyrbara mattor och brokiga skynken hänga ut öfver räckena, som vore det en renässans- stad, smyckad till fest; dubbeltrappan, där de ljusa sommartoiletterna och frestande eleganta morgon-rockarne stå på sina dockor, eller sommarmöblerna af brokig halm och de stora japanska paraplyerna tala om villor och svalka och trefnad; perspektiven åt alla håll förbi pelarne i förgrunden, klädda med pösande sidenkjolar eller skiftande parasoller, nedåt de oändliga sidoskeppen i detta fåfän- gans tempel.
Men tilloppet af trogna är också så stort och luften så förskämd, att man blir blaserad, innan man ens hunnit njuta objektivt af anblicken.
Allt det pris- billiga och eftersökta har ju ock sin plats nära hufvudingången, och blott åsynen af handsklådorna och alla de händer, som rifva i dem, är nog att inge leda för denna vår » civilisation », som är fånig nog att fordra, att man ofvanpå sitt eget skinn skall dra ett fodral af ett annat djurs skinn, som fått släppa till lifvet för ändamålet!
175 Organisationen af dessa jättestora magasin, där allt är så billigt, anses för mönstergill och är det kanske — ur ägarens synpunkt.
Kunderna få vanligen betala i tid det de spara i penningar.
Värst är det i » la mer- cerie », sybehörshandeln, där hvarje herre skö- ter 3 — 4 på en gång och man får vänta i oändlighet, sedan man valt ut sina synålar och linneband, innan alla de andra valt ut sina trådrullar, silken, hakar och fiskben, och man får föras fram i flock som offer till kassan.
Det förargliga är, att varorna tyckas så lätt åtkomliga — strumpebanden och silkes- flätorna hänga i knippor på pelarne, hatt- blommorna ligga i öppna fack, toilettsaker, reseffekter, allt hvad människan begär — och mycket mera står uppradadt på borden.
Det tyckes bara vara att välja,betala och gå.
Men pytt vackert!
Man är nog omgifven af folk, men det är kontrollörer och vägvisare, icke försäljare, de kunna icke göra annat än ropa den ifrågavarande artikeln, tills herrn behagar komma, eller skicka en vidare, om man valt ut en hattfjäder och med den i handen vandrar kring och frågar, hvar man skall få lof att betala den.
Vanligen råkar man då till sist på en herre, hvilken håller på att betjäna någon dam, som alls icke kan få den rätta färgen eller formen på sin blå- klintskrans, och där får man stå och ge sig tålamod — så godt man kan.
En trappa upp är allt bättre — i vissa afdelningar, i syn- nerhet i hvitvaruhandeln.
Allt det löpande god- set, billiga näsdukar, halsdukar o. dyl. säljes där nere; dit upp är det blott de allvarliga kö- parne, som komma.
Hvitvaruhandeln i Lou- vren åtnjuter också verkligt anseende och utgör ensam för sig en hel serie med djupa butiker, förenade medels en mattbelagd mid- telgång, utefter hvilken de mest frestande läckerheterna äro utställda.
Däruppe får man sitta och betjänas med den mest förstående sympati vid valet af underlif eller babyut- styrsel.
En fransman, som har tid att vara artig, låter nämligen oftast sin artighet ta sympatiens form.
Ingenstädes kan man emellertid bli så rent af snäsigt bemött som i det artiga Frankrike, när de icke ha tid att vara sympatiserande och det byråkratiska elementet hos dem tar öfverhanden.
Man får minsann erfara det i stormagasinen — och i synnerhet i kappafdelningen under bråda tider, då alla vilja ha nya vårkappor.
V e den, som då lägger beslag på en af försäljarnes tid förgäfves och icke står till att öfvertala, att en halflång klädeskrage med tunga sten- kolsprydnader är en liten nätt och lämplig sommarkappa.
» Något annat finns inte.
Spetsar?
Dans les cent francs?
Jackor — men det är varmare.
Jackor brukas mycket, men peleriner mera.
Ni får icke se något annat än peleriner! » Och man får icke se mycket annat, åtminstone.
Man känner igen dem och vet, att de äro tunga och varma, men de bäras ändå, så länge det är ' vår ' och man skall vara ' chic ' och icke sommar — då man gör som man behagar.
Kvinlig klockare, organist och kantor.
Fröken Marie Knutson har med öfverväldigande majoritet blifvit vald till klockare, organist och kan- tor i Arsta församling, Halland.
Besvär hade anförts hos k. m:t mot fröken Knut- sons kompetens, men de hafva ogillats och hennes kompetens vunnit godkännande efter många och långa skrifvelser för och emot.
Församlingens val skall hafva fallit på en intelligent och kunnig kvinna, som antages skola komma att väl reda sig med de till en sammanslagna trenne befattningarne.
Ett ovanligt textilt konstverk har i dagarne fullbordadts af fröken Hulda Rejmers i Göteborg, en bland stiflarinnorna till den för textil konst nitäl- skande paramentföreningen därstädes.
Arbetet ut- göres af en med utomordentlig finhet, smak och ihärdighet utförd altarduksspets, som är fem meter lång, nitton ctm.
bred och med s. k. klostersöm broderad å hvit tyll, under användning af brodér- tråd af olika finlek.
Broderiets ämne, de profetiska löftenas uppfyllelse, är behandladt i femton medal- jonger, sju sådana å ömse sidor om en, hvars inne- håll är en nattvardsscen efter Bafaels fresker.
Inne- hållet i de öfriga medaljongerna är heintadt mesta- dels från en äldre samling religiösa tallor, litografe- rade i en Diisseldorfer » Bilder-bibel », och framstäl- ler Kristi lif från Bethlehem t. o. m. himmelsfär- den.
Hvarje medaljong omslutes af ett cirkelrundt språkband, där profetians ord, hemtadt ur Vulgatan, är broderadt i stilsköna bokstäfver.
Denna medal- jongserie sammanknytes genom ett ornament af pas- sionsblommor m. m. Bårderna utgöras af liljor och rosor.
Under tre och ett hälft års tid har fröken Hulda Bejmers på lediga stunder fullbordat det vackra ar- betet.
Operan har för närvarande att glädja sig åt ett gästbesök af den kungl.
danske kammarsån- garen hr Simonsen, en af sångkonstens mest fram- stående och gouterade berömdheter i vårt grannland vid sundet.
Han har här börjat sitt gästspel såsom Figaro i Kossinis » Barberaren i Sevilla » och rönte vid sitt första uppträdande i fredags för fullsatt sa- long och med konungen jämte stor uppvaktning så- som åhörare rikligt bifall.
Om, såsom det föreföll, den uppmärksamhet, som ägnades den danske gästen, var mera aktningsfull än egentligen entusiastisk, torde detta möjligen kunna skrifvas på valet af rol, som icke syntes låta vare sig det dramatiska eller det vokala i hr Simonsens konst komma till sin fulla rätt.
Dock ådagalade han, hvad det förra be- träffar, en viss dansk smidighet och behändighet, som endast behöft något mer af uppsluppet humör för att gifva den glada Figaro-typen, och hvad sån- gen beträffar, fick man göra en angenäm bekantskap med en vacker och omfångsrik röst och, framförallt, en mycket utbildad rutin, som höjde denna Figaro- prestation öfver fiere af hans närmaste föregångare på vår scen.
Hvad de öfrige uppträdande beträffar, så sparade hrr Odmann (Almaviva) och Johanson (Bazil) inga- lunda på färgläggning af sina roler, fru Edling var den mest sympatiska Bosina och hr Strömberg den munvigaste Bartholo.
Bossinis lekande musik rönte redan vid uvertyren publikens lifliga bifall.
Dramatiska teatern har, såsom omvexling och lockelse under den svåra täflingen med de ljusa vårkvällarne, tagit upp Oskar Blnmenthals af O. W i j - kander öfversatta lustspel Profpilen.
Den tyske för- fattaren, som här tagit den franska salongskomedien till mönster, har onekligen i Profpilen presterat ett rangstycke med afseende på stridbar och tillspetsad dialog, spirituella arrangement och — ej minst — en intrigernas konstväfnad, som, om färgvalet icke framstode så minutiöst och pedantiskt uträknadt, skulle vara af än mer slående effekt.
Intrigspelets båda förare, Hortence von Walnack och baron Leo- pold von der Bgge, hvilka strida om ett par unga hjärtans lycka, representerades af fru Lotten Dorsch och hr Fredrikson på ett sätt, som i vissa scener höjde sig öfver allt beröm.
I allmänhet fick styc- ket i fullt mått det utförande det kräfver för att komma till sin rätt.
Bland därtill medverkande må nämnas fru Bceckström med sitt reserverade utföran- de af Emmas rol, hrr Örtengrens och Personnes ka- raktäristiska och roande framställningar af tartuffen Krasinski och; den erotiske Don Quixotten von Den- deroth samt äfven, ehuru det yttre var honom emot, hr Byström såsom Helmuth.
Publiken har varit talrik och bifallet liiligt.
En kyrkokonsert gafs i måndags afton i Johannes kyrka af hrr Emil Sjögren och Tor Aulin, hvilka hade att glädja sig åt en talrik publik, som till sista plats fyllde det i sjunkande solbelysning utomor-
IDUN 17C dentligt vackra templet.
H r Sjögren utförde ett par orgelnummer, en fuga af sig själf och en » Bene- diction nuptiale » af Saint-Saens.
Hr Aulin tolkade på sin fiol ett andante af Kubinstein och Wieniaw- skys ofta hörda legend.
H r Aulin vinnlägger sig på ett synnerligen berömvärdt sätt om ett rent och känsligt spel, han inlägger i sin exekution både själ och kropp — kanske litet för mycket af det senare.
Konsertens hufvudnummer var Emil Sjögrens kantat vid Johannis kyrkas invigning för jämt ett år sedan, en komposition, som fått berömmelse och har i hög grad anslående skönheter att bjuda, exem- pelvis den ståtliga, såsom en altartjänst högstämda inledningskören och den varma smekande duetten.
Oafsedt en något svag manskör, fick detta verk, som ställer mycket stora fordringar på rösterna, en vär- dig tolkning.
I kören utmärkte sig särskildt vackra och tonsäkra sopraner, hvilka pressades af höga lägen.
Solonumren utfördes på ett mångenstädes glänsande sätt af grefvinnan Mathilda Taube, fröken Anna Piehl, hrr Oskar Lejdström, Fritz Backman och Erik Borgstedt.
En skildring från För Italien.
Idun af (Forts.) feien unge mannen hade, sedan han ändtligen " HsS insett omöjligheten af att intressera Elena, tydligt röjt sin missräkning och snart därpå tagit afsked.
Lizzi har dock en tröst.
Hennes syster är utan tadel.
Hon uppmuntrar ej Ercole.
Men än sedan?
Ercole är och blir dock förlo- rad för henne, och hon ser nu klart, att bäst är att slita hans bild ur sitt hjärta.
Det måste ske, huru mycket hon än därvid må- ste lida!
Med stoltheten till hjälp skall det lyckas henne.
Ercole bör aldrig veta, hvad hans uppförande har kostat henne.
Därför bort med alla tårar och bort med hvarje tanke på den otrogne, som med sina varma blickar tjusat det hjärta, han sedan så grymt svikit.
Fasthet och mod — - blir nu flickans valspråk; men att delta är lättare sagdt än gjordt, visar nog- samt den mången morgon tårdränkta hufvudkud- den.
I Italien liksom i Frankrike aflägger man som oftast visiter på aftonen efter den sena middagen.
Klockan half nio en kväll anländer Ercole till Bertarellis villa, där familjen är samlad i salongen, just i färd med att dricka kaffe.
Bankiren sitter i en länstol bredvid divanbordet, på hvilket ligga de sist utkomna tidningarna.
Han blickar ömt bort till Elena, som vid ett sidobord slår upp kaffe i små kinesiska koppar; hon räcker först en kopp till sin man, innan hon vänder sig till den inträdande gästen, åt hvilken hon anvisar plats bredvid Lizzi, som lutar sig bekvämt tillbaka i en amerikansk gungstol.
Hvilken hemtrefnad herskar ej i detta rum med sin stora hänglampa, som klart belyser de smak- fulla möblerna med deras mörka, i varma färger hållna öfverdrag och den uppslagna flygeln.
Etage- rerna äro betäckta med album, böcker och allt detta krimskrams, som ögat älskar att hvila på; värde- fulla taflor hänga på väggarne, japanska vaser och arbetskorgar stå här och där på borden och tyda på flitiga kvinnohänder.
Men hvad som egentligen mest faller i ögonen, är en herrlig mar- morstaty, en Psychefigur.
Ercole, som först för andra gången besöker villan, blickar ovilkorligen med välbehag omkring sig.
Detta rum atsticker skarpt mot salongen i hans eget hem, där möblerna synas styfva och stela och allt förråder, att den endast är beräknad ät gäster; gäster, som skulle bli förvånade, om de fingo se in i de nakna, slarfviga hvardagsrummen, hvilka sakna hvar skymt af trefnad.
De pennin- gar, advokaten består familjen, förslå knappast till toiletter och diamanter, hvilka i främsta rummet måste uppföras på utgiftslistan, » ty man är j u tvungen att kläda sig efter sitt stånd », säger m o - dern, som jämte sina döttrar i hemmet går i tra- sor och föder sig med maccaroni Och grönsaker.
Sinne för hemtrefnad är sällsynt i södern, där allt offras på fåfängans altare.
Elena har hela tiden ett drömmande uttryck i sitt ansikte, paradt med en viss högtidlighet, som man aldrig förr har plägat finna hos henne.
Ercole har druckit en kopp kaffe, under det att han samtalat med Lizzi om sin resa.
Hoppet vaknar därvid åter till lif i flickans bjärta, och Elena gläder sig redan vid tanken, att den unge mannen nu har tagit reson och riktat sin uppmärksamhet åt det rätta hållet.
Bertarelli uppmanar Lizzi att sjunga en af de vackra skotska balladerna.
Han ber henne skynda på, ty om en halftimme måste han in till Neapel, där han klockan tio skall möta en vän, som sam- ma natt afreser med tåget norrut.
Bankiren har redan meddelat Elena, att han ämnar tillbringa natten inne i staden, ty han vill ej komma tillbaka så sent och störa dem alla.
Elena har protesterat häremot och bönfallit sin man att återvända vid hvad tid det än månde vara, men bestämd som Bertarelli ibland kan vara, har han nekat gifva efter.
Lizzi sjunger med en harmonisk, men tämligen svag stämma, hvilken dock i den enkla skotska folksången tar sig väl ut.
Ercole står i ett af de öppna fönstren, hvilka i de flesta neapolitanska hus snarare borde kallas dörrar, som vetta utåt en liten utspringande altan.
Han blickar förströdd ut i den mörka natten.
Elena varsnar ett vemodsfullt drag i hans an- sikte, och det gör henne ondt om honom.
Hennes hjärta ömmar för denna stumma smärta, hvars ofrivilliga orsak hon är.
Men, ej för något pris i världen vill hon visa det starka intresse, han inger henne.
Hon kan emellertid ej lemna å sido vanlig höflighet, som värdinna; därför fyller hon ännu en gång en af de små kopparne och räcker honom den.
Han bugar sig djupt, innan han tar den heta drycken ur hennes hand.
Därvid kommer, som tillfälligt, hans hand att snudda vid hennes hvita, bländande fingrar, medan han hviskar: » Signora, hvad har jag egentligen förbrutit, att ni nu sedan min återkomst är så grym mot mig?
— Ser ni då ej, huru djupt jag lider af er ovänlighet?
Jag är er ju så oändligt tillgifven; ja, hvarför ej nu rent ut säga det, jag älskar er, älskar er af allt mitt hjärta! » » Ni eger ej rätt alt älska mig! » svarar hon, döl- jande sin förvirring under ett svagt leende.
» Nåväl, säg mig, hvarför ej? » frågar han ifrigt.
» Därför att jag är en gift kvinna. » isiga och afkylande ljuda orden.
» Hvad gör det? » hviskar han, medan hans svar- ta ögon flamma upp i en eldig och passionerad blick.
Lugnt står hon framför honom, utan att med en enda min förråda sin starka rörelse, ej heller vi- ker den skära rodnaden från kinderna, medan hon, betonande hvart enda ord, varnar: » Signor Ercole, ni glömmer er. » Den unge mannen, som irriteras af detta lugn, utbrister häftigt: » Gå, signora Elena, ja, gå!
Ni drifver gäck med en mans allra heligaste känslor.
Gä, ty ni är grym och hjärtlös och förtjänar ej ert namn af k v i n n a!
B y r å: 8 Sturegatan 8 (ingång från Hamlegärdsg.
19) Annonspris: 25 öre pr petitrad (
Utgrifning-stid: R e d a k t ö r o c h utgifvare: hvarje helgfri fredag.
Sista numret i hvarje månad Träffas å byrån kl. 9 — 10 och 4 — 5.
innehåller en fullständig mode- o. mönstertidning.
Prenumeration sker: T landsorten: a postanstalterna.
I Stockholm: hos redaktionen, å Stads- postens hufvudkontor, i de större bok- ladorna samt å tidningskontoren.
S v e r i g e s första qvinliga läkare.
|n qvinna läkare!
Den tid ligger ej så långt till baka, då i vårt land blotta tanken på något sådant ansågs för en orimlighet; en för- mäten dröm af öfver- spända qvinnohjernor, omöjlig att förverkliga, eller, i fall den kunde bli verklighet, skulle de dertill erforderliga stu- dierna ovilkorligen be- röfva den feminina lä- karen hvarje spår af äkta qvinlighet och be- hag.
Så dömde man.
Och nu ha vi henne här lifs lefvande, denna framtidsqvinna, som man tänkte sig så ohygg- ligt karlaktig, utmanan- de och vigtig!
Låtom oss se något närmare på henne!
Sen I den der grup- pen af unga qvinnor, bland dem finnes hon, Sveriges första qvinliga läkare.
Försöken att finna henne!
— • Nej, icke hon med det käckt kortklippta håret och den hälft manliga dräg- ten!
— Icke heller da- men med pincenez, och det är ej heller den närsynta, bleka damen, som står med tidskrif- ten i handen och de- monstrerar så lifligt, himlen vete hvarom.
— Åh, I finnen henne ej; kommen, så skall jag presentera henne!
Med.-licentiaten Karolina Wider ström — Iduns läsarinnor.
» Ah, Gud ske lof! » sägen T.
Ja, icke sant, det gör godt att bli öfver- raskad på ett så behagligt sätt?
Det är skönt, att der man fruktat finna en karla- l (apolina Wi dep strö ni.
vulen, stortalande dam, få se en liten fin ung qvinna med rosiga kinder, klara lifiiga ögon, de allra friskaste tänder och ett vackert slätkammadt hår samt med en min så hjertevinnande glad, som om hon vunnit » prinsen och halfva konungariket ».
Nå ja, det har hon ju också, vunnit sitt faststälda mål under en trägen flit, som dock aldrig har fått nedsjunka till trälarbete och plugg- ning.
Karolina Wider- ström har älskat sina studier och från början betraktat det som en lycka och glädje att ha fått egna sig åt det kall, till hvilket hennes håg låg, och ingenting har förefallit henne orimli- gare, än det beröm väl- menande qvinnorskänkt henne för hennes flit och framgång samt de lika välmenande frågorna » om det ej är rysligt svårt för en ung qvinna att studera till läkare. » Det kan ju ligga en hel del i senare delen af denna fråga.
Bland de onda spådomarne stod den, att en flicka skulle få lida mycket t. ex. på anatomisa- larne bland idel manlige kamrater.
Denna spå- dom har visat sig vara fullkomligt falsk, och doktor Karolina Wider- ström kan med oblan- dad glädje se till baka på sin studietid; hon har åtnjutit odelad akt- ning af både kamrater och lärare.
Men hon har också känt hela ansvaret af att vara banbryterska.
Mycket hade hon att akta på; många fördomar att öfvervinna,
Tidningen utkommer i hufvudstaden hvarje helgfri fredag och kostar för ett qvartal endast I krona, postarvodet Inberäknadt.
— Sista numret i många stunder, der qvinnans fina takt må- ste förenas med en okuflig energi, och då den blef pröfvad denna lifsåskädning, som bär upp öfver alla småaktiga och tomma hänsyn, samt i mannen och qvinnan blott ser meuniskan.
Den svenska qvinnan har att tacka dok- tor Widerström för den väg hon banat för efterföljande qvinliga medicine studerande; tonen, den äkta naturliga kamratlika tonen, är anslagen emellan dem och deras manlige kamrater; det gäller nu blott att blifva i det rätta spåret.
Karolina Widerström är född d.
10 de- cember 1856, genomgick gymnastiska cen- tralinstitutet under kursen 1873 — 75, aflade mogenhetsexamen vid Wallinska skolan i Stockholm 1879, utan att frestas till att anlägga studentmössa som ett synligt tec- ken på sin, då temligen sällsynta, värdighet som qvinlig student.
1880 aflade hon med.- fil.
kand. examen i Upsala samt med.-kand. examen vid Karolinska institutet 1884 och nu, d.
26 maj 1888, vid sistnämde läroverk sin med.-licentiat examen.
Sedan den 15 januari detta år har hon varit anstäld som amanuens vid Sabbatsbergs gynekologiska afdelning.
Angående vår unga doktors framtidspla- ner kunna vi för Iduns läsarinnor omtala, att hon på våren 1889 ämnar anträda en studieresa till utlandet samt derefter bosätta sig i hufvudstaden som praktiserande läkare, företrädesvis som specialist i qvinnosjuk- domar.
Det har blifvit sagdt, och det säges mån- genstädes ännu, att qvinnorna sjelfva aldrig skola fatta sådant förtroende till en läkare af sitt eget kön som till en manlig doktor.
Kanske skulle detta ha blifvit förhållandet, om den första svenska qvinliga läkaren » med knapp nöd sluppit igenom » vid sina examina.
Men Karolina Widerström har erhållit höga examensbetyg samt har dessutom under sin tjenstgöring på de olika sjukhusen i Upsala och Stockholm kommit både lärare, kam- rater och patienter att i den unga qvinnan se en pligttrogen och samvetsgrann läkare.
Uuderligt sinne skulle väl den sjuka flicka eller hustru ega, som ej med glädje helsade en qvinlig läkare välkommen.
Det är nogsamt kändt, att svåra olyckor och bittra sorger mångenstädes härledt sig från den fruktan och motvilja, mången qvinna känt för att anförtro sitt kroppsliga lidande åt män.
Må vi derför med fröjd helsa den tid, som förverkligat så mången plågad och lidande qvinnas dröm; må vi af varmaste hjerta helsa Sveriges första qvin- liga läkare välkommen samt önska henne lycka och välsignelse till ' sitt ansvarsfulla kall!
D e t p o r t r ä t t v i i d a g e n s n u m m e r m e d d e l a a f frö- k e n K.
W i d e r s t r ö m ä r x y l o g r a f e r a d t efter p r o f k ö r t e t från h e n n e s s e n a s t e » s i t t n i n g » h o s f o t o g r a f e n, o c h s å l e d e s d e t n y a s t e o c h m e s t l y c k a d e, s o m stått att e r h å l l a.
Ett f minne.
I r * \ I L / I i Kl \ J IN månaden meddeiar en fullständig mode- och mönstertidning.
— Uppgif å närmaste postanstalt namn och adress samt erlägg en krona, så er- Man ser, att det är en själ, som älskar och En underlig känsla sig smög i mitt bröst: hot, när och af ho em fick han detta lider och som helt enkelt säger oss detta och säger oss det varmt, kraftigt, sant och upp- rum?
riktigt.
Men — det finnes dock ett men — Nu låg han der gömd, förgäten och stum, som det hjerta kanske, som hos honom drottningen sakDar tålamod att utarbeta sina utomordentligt förträffliga grundtankar.
Det sökt tröst.
hela bär stundom spår af brådska och omo- Toå blommor bar stjelken, men kant- genhet, och drottningen-författarinnan glöm- blommor blott mer som oftast Horatii uppmaning att » skynda långsamt ».
Detta fel måste man så mycket på en af de toå.
Ett orakelsoar oar således hemtadt — den saken var mer beklaga, som Oarmen Sylva har verklig poetisk begåfning, rik fantasi, godt öra för klar.
Men var dt väl frågerskan nöjd med verstakten, både eld och behag i uttrycket.
Hade hon icke varit drottning, hade hon nöd- sin lott?