Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
När nu pilgrimens bön blifvit uppfyld, fram- buros hans tacksägelser till templet, inristade i marmor, o c h der stodo de sedan till en upp- muntran för alla andra bröder o c h systrar, hvilka likt en alltid hungrande tiggarskara trängdes kring den Barmherrtiges tron.
D o c k, det låg äfven en annan tanke häri; man hade användt dessa marmorskifvor till bildandet af kyrkans murar, o c h jag tror ej att något mera passande ämne till uppförandet a f ett tempel torde finnas än uttrycket af öf- verfulla hjertans tacksamhet!
J a g hade stått försjunken i tankar o c h urakt- låtit att deltaga i den allmänna bönen, hvilket alltid varit min vana vid inträdet i en katolsk kyrka, dels till följd af en inre böjelse, dels också för respekterandet af det folks seder, hvars land jag gästade.
D e n eviga kärlekens eld brann lugn o c h stilla öfver det stora midtelaltaret, ett skärt sken kastades öfver madonnabilden genom lam- pans röda glas o c h en rökelsesky hvilade lik en lätt slöja öfver det hela.
J a g gick fram till den öfriga knäböjande skaran o c h lät mina egna tysta böner förenas m e d de andras.
E n stund hade förgått, då jag stördes genom ljudet af några osammanhängande ord, som hviskades tätt bredvid mig.
J a g upplyfte huf- vudet o c h såg vid min sida en qvinlig varelse, från hvilken orden tycktes k o m m a.
D e n slitna, tarfliga drägt hon bar utvisade fattigdom, håret, som låg slätkammadt under den hvita linnemös- san, häntydde genom sin silfverglans på en högre ålder o c h hvad ansigtet beträffar talade alla dess veck o c h fåror om lidande, som härjat skönhet, härjat ungdom, som brutit kraft o c h som gäckat förhoppningar.
M e n striden inom det stackars menniskohjertat tycktes utkämpad nu, jag tyckte mig kunna se det, ty den A l l - vises segertecken hade till sist blifvit stämp-
ladt deröfver, det Inga ofrankerade talade om försändelser lösas.
undergifvenhet o c h tålamod.
D o c k, livad som ännu m y c k e t mer rörde mig vid åsynen af denna gamla qvinna, var den djupa innerlighet med hvilken bönens ord gingo öfver hennes läppar.
H e l a själens glöd låg uttryckt i det öga, hvilket hon fästat på madonnans bild, händerna hade konvulsiviskt omfattat alla kulorna på radbandet, som hon tryckt till sitt hjerta, liksom ville hon förena alla dessa böner till en enda att dermed tolka sina känslor.
Hvem gälde det m å n n e?
Denna fråga upptog de närmaste minuterna mina tankar, under det j a g tyst smugit mig från hennes sida, men snart var allt annat glömdt för den njutning stunden gaf, ett intres- sant arbete förelåg mig, jag skulle j u bese den lilla helgedomen i sin helhet.
Sent omsider begaf jag mig ut i dagsljuset i g e n; på branten af kullen låg kyrkogården o c h dit styrde jag mina steg.
Djupt nere i den ofantliga dalen låg till höger staden Kouen med alla sina kyrkor o c h palatser.
Jernbantågen rusade frustande fram o c h tillbaka samt korsade staden i flere rigt- ningar, men några menniskor kunde ej urskiljas.
Till venster slingrade sig Seiuen likt ett bredt blått band kring kullens fot.
D e r gingo båtar på väg till o c h från den stora verldsstaden Paris.
L u g n o c h tystnad rådde omkring mig på kyrkogården, men der nere i dalen var det idel l i f o c h rörelse.
P å kyrkogårdens midt reste sig ett ofantligt kors med en skulpterad Kristusfigur; dess armar voro utsträckta och hufvudet hvilade m o t venstra skuldran.
Jag blickade upp i hans ansigte o c h märkte, att hans ögon rigtades ned i djupet, liksom hade han velat följa menniskorna i deras äflan der nere.
Några ord uttalades b a k o m mig, denna gång tydliga nog att kunna urskiljas.
» C é t a i t lä qu ' il était allé, m o n fils, mon pauvre e n f a n t »!
J a g vände mig o m o c h igen- kände samma qvinna jag sett inne i kapellet.
H o n stod nu vänd mot det dimmiga fjerran, som g ö m d e Paris.
Plötsligt såg jag henne sjunka tillsammans, under det några väldiga snyftningar skakade hennes k r o p p.
J a g kunde ej motstå begäret att nalkas henne.
» N i lider, är det ej något som jag kan göra för E r?
» D e n gamla såg upp, borttorkade tårarne o c h smålog.
» N e j tack, ingen kan hjelpa mig utom den heliga Modren och att hon hört mina böner derom är jag fullkomligt viss.
Se, det är ej misstro, som kommer mina ögon att flöda öfver, det är stundom så, ser N i, att j a g känner det för trängt härinne o c h då måste det ut, om ej bröstet skall sprängas. » Jag henne.
hade satt mig på gräskullen bredvid » B o r N i här i R o u e n?
» frågade jag slut- ligen utan att egentligen veta hvad jag skulle säga.
» N e j, min stuga ligger något utanför staden, men jag går hvarje dag dit för att arbeta. » » N i är då mycket f a t t i g?
» » Å nej, gamla Celeste tjenar nog för att uppehålla lifvet o c h mera begär hon inte.
När sedan arbetet är slut går jag hit upp för att bedja, det har jag gjort alltsedan barnet mitt dog o c h det är nu många år sedan. » Jag ville ej utleta hvad jag förstod vara I pv I I Kl Annonser mottagas endast mot kontant liqvid i förskott af 25 öre pr I LJ \ J spalt, hennes hjertehemlighet, fortfor h o n: IN men efter petitrad (
J a g blef då ensam att u p p - fostra barnet. '
D u måste göra honom till en hederlig karl, Celeste ', var det sista Jean sa ' här i lifvet o c h det har ofta kommit för mig de här åren.
D o c k, mitt samvete är rent, jag har gjort bvad jag kunnat, det kan jag svära på inför alla h e l g o n!
» (Forts.) Teater och musik.
Såsom vi i förra numret nämde, började k. ope- ran sin verksamhet för det nya spelåret under synnerligen lofvande omständigheter.
Och under den nu förflutna första veckan hafva ej mindre än trenne ståtliga repriser gått af stapeln samt hvarje föreställningsafton med ljudeligt bifall hel- sats af en fullsatt salong.
Detta bifall har ock i allo varit väl förtjent.
I den första reprisen, Webers härliga opera » Oberon », tages priset naturligtvis af fru Östberg, hvilken i Rezias parli har en af sina förnämsta roller.
Den högt begåfvade sångerskan utförde bl.
a. den storslagna oceanarian i andra akten på ett sätt, som beträffande konstnärlig smak, dra- matiskt lif o c h tonernas välljud svårligen torde kunna öfverträffas.
Hela rollens utförande står för öfrigt såväl i vokalt som dramatiskt hänse- ende som en af de mest helgjutna, vår k. opera har att uppvisa.
Fru EclUng hör till dessa sån- gerskor, som man aldrig ledsnar höra o c h se.
Hennes utförande af Fatimas roll förtjenar ock allt beröm.
I Huons roll uppträder för första gån- gen hr Lundmark o c h ej utan framgång.
Rösten klingar bäst i de mera lyriska delarne af partiet.
De mera fordrande ställena komma deremot ej till sin fulla rätt, t. ex. i första aktens stora aria, hvilken här ej blir af tillbörlig verkan.
Hr L:s utförande af Huons parti är dock på det hela taget vårdadt och utvisar ett bestämdt framsteg, innebärande goda löften för framtiden.
Titelrollen utföres af hr Strandberg, hvars välklingande, om ock något svaga röst passar synnerligen väl för detta parti.
Hrr Janson och Ohlsson äro äfven förträffligt på sin plats, den förre som eunuckför- mannen och den senare som Huons väpnare.
Den andra reprisen för säsongen har utgjorts af Boitos opera » Mefistofeles ».
Alltid gerna hörd, utöfVade den, då den nu i fredags första gången gafs, särskild dragningskraft på grund af den nya rollbesättningen.
De båda manliga hufvudrollerna innehades nämligen, den ena, Mefistofeles, af en debutant å denna scen, hr Fahlström, och den andra, Faust, af den från föregående gästspel här- städes kände, danske tenorsängaren hr Brun.
Der- jemte hade man nöjet i Margaretas roll återhöra fröken Ek, hvilken som bekant här har ett af sina bästa partier.
Hvad först titelrollens innehafvare, hr Fahlström, beträffar, sä måste, o m man bort- ser derifrån, att hans röst i det lägre registret ej alltid räckte till, hans debut å denna scen anses som särdeles lyckad.
Det är den bästa Mefistotyp vi sett sedan hr Algot Langes dagar.
Hr F. har god scenvana — han lär förut hafva uppträdt i Kristiania o c h några landsortsstäder — präktig figur, tydlig frasering, hvarjemte hans sång ut- märkte sig för god tonbildning o c h i allmänhet ett vårdadt föredrag.
Hr F. synes kunna varda mycket användbar.
Hos hr Brun fäste man sig i synnerhet vid två saker, hans ovanligt goda svenska uttal och hans synnerligen vårdade spel, hvilket kulminerade i det förträffliga återgifvandet af sista akten, den döende Faust.
Röstmedlen äro goda, sångföredraget vårdadt och samvetsgrant, men stämman är ej alltid sympatisk.
Måhända lämpar sig denna roll ej heller så alldeles väl för hr Bruns naturel.
Utförandet af den samma kan dock betecknas som godt.
Fröken Ek var utmärkt som Margareta.
Den alltigenom, hvad såväl sång som spel beträffar, Helgjutna prestationen, som hvars glanspunkt fängelsescenen framstod, framkallade det lifligaste och mest berättigade bifall.
Fröken Klemming var likaledes en förträfflig Helena och sekunderades godt af en fröken Petersson som Pantalis.
Körerna i båda operorna gå förträffligt under kormästare Edgrens skickliga ledning; att orkestern 10 stafvelser).
under direktören-hofkapell ' mö ' staren Xoi-dqcists egen taktpinne helt enkelt gör sin sak utmärkt, behöfver knapt nämnas.
Dekorationerna äro desamma som förut, o c h scenförändringarne gå snabbt och säkert.
De båda nya promenadfoyererna användas flitigt af publiken, o c h särskildt tyckes den qvinliga delen af den samma finna stort behag i dem.
I stället för att som förut vara dömda att i tre, fyra timmars tid sitta stilla inne i den heta salongen, kunna damerna nu i foyererna få både rörelse och frisk luft, äfven- som andra förfriskningar.
Den tredje reprisen å lyriska scenen är Wagners opera » Tannhäuser », hvilken gafs sistlidne onsdag med hr Brun i titelrollen.
Ett närmare omnäm- nande af denna repris kunna vi emellertid ej lemna förr än i nästa nummer.
Å denna teater, hvars artister för det nu ingångna nya spelåret arbeta på egen risk och för egen räkning, tog verksamheten sistlidne tisdag sin början med uppförandet af » Tartuffe » och » I tele- fon ».
I den förstnämda ypperliga o c h välkända komedien firade hr Hit / berg en sannskyldig triumf i titelrollen, hvars många olika skiftningar förträffligt pointerades och kommo till fullaste rätt.
Hr Bceckström, hvilken efter hr Lagerqvist, som med förra spelårets slut afgått från teatern, öfverlagit Orgons roll, hade här goda tillfällen att lägga i dagen sin framstående talang.
Äfven öfriga med- spelande skötte sina roller väl och med god ur- skilning.
Till efterpjes gafs som sagdt den för tidigt bortgångna fru Benediktssons omtyckta bagatell » I telefon », der fru Hartinan med vanlig talang och vanlig framgång utförde Siris roll.
Att bifall och blommor ej uteblefvo faller af sig sjelft.
Hvad personalen vid denna teater beträffar, hafva som bekant utom hr Lagerqvist fruarna Hvasser och Kinmanson med förra årets slut afgått.
I stället har teatern återfått en af sina förra stödje- pelare hr Fredrikson, hvilken från och med denna termin intager den dubbla posten af ledande direk- tör och skådespelare.
Också äro vi förvissade om, att han i denna dubbla egenskap skall göra den dramatiska konsten ovärderliga tjensfer, till båtnad såväl för det sällskap, hvars direktör han är,_ som ock för den teaterälskande allmänheten.
Äfven vid denna teater har säsongen börjat un- der gynsamma omständigheter.
Salongen var näm- ligen vid första föreställningen fullsatt och belå- tenheten allmän.
Visdomsord.
O m hjertat löper af med förståndet, har det vanligen ej m y c k e t att taga med sig.
G ö r aldrig den oförståndige till föremål för ringaktande hånlöje; den lektionen kommer lifvet förr eller senare att gifva dig sjelf.
D e t är väl, att vi ej kunna betrakta oss sjelfva med andras ö g o n; under den blicken skulle vår sjelflornöjdhet försvinna.
D e t är med goda infall som m e d skjort- knappar: de fattas oftast, när de bäst behöfvas.
En bröllopsafton.
Skiss af Octavio Beer.
et rådde stor oordning i doktor A l l a n Hahnes skrifrum.
Smärre kappsäckar stodo halfpaekade omkring på golfvet, byrå- lådor voro utdragna, o c h deras innehåll var strödt rundt omkring på bord o c h stolar, hvad som ännu ej hamnat i kappsäckarne.
Doktorn sjelf g i c k nervöst upp o c h ned o c h gare från stökade m e d ett och annat, synbarligen utan nå- skall återkomma.
gon bestämd plan, ty ena stunden kastade han ned några andra effekter i en kappsäck för att åter rifva upp allt sammans.
både tankspridd och misslynt skulle egentligen kunna hans bröllopsdag, skulle stå han brudgum.
förklaras, men ut, tro, att att Han Det mer kunde ju E n annan anmärkning i sista s t u n d?
de — hvarför detta stök D e t plägar j u vara vanligt, att nygiftas våning står redo o c h klar att mot- taga dem, åtminstone vigseln.
saker dagarne eller dagen före den, och Han ned derför, att läkarens stränga praktik tagit hunnit med allt förut, inbitna, eller var det ungkarlens sorglösa vana att Nå, skjuta upp till sista nå — det var j u mest småsaker, qvar!
Den slora som inredningen var nog i behörig ordning.
Ja, han honom skulle icke med sitt tid skulle lång tid säga hur fixerade den med ett och så eldstaden ryggen flusskupa nog och att heller kunna läsa, och slog sig Taklam- g a f h o n o m ljus troligen i c k e velat förderfvä dess belysning m e d något annat.
bra till vemo- hade stämningsfulla D e t passade visst att göra upp innan ju alltid på första prestkrage, och en vigsel är ingen som man känslor, men går till mötes utan Så högtidliga alla af hägrar ständigt i ty Hahne det sågs gång på på tamburdörren, trädde en ung, frackklädd Det var literatören Hahnes bästa vänner, af marskalkarne, o c h strax man in i rum- Kurt och tydligen också en som k o m » Jaså, du är här redan! » svarade Hahne, Men här tycktes vägande i förhållandet vara något här var tydligen allvaret det öfver- » J a g tänkte hjelpa dig, o m det fans n å g o t.
allra en försöket att stund sista, » svarade Sinding m e d ett muntert få småsaker det fruktlösa ordning med packningen o c h till chifFonieren, hvars alla små fack o c h H v i l k e n mängd han radade fram på klaffen!
som här der en h ö g granna kot- ser u t!
» svarade har Hahne kunna brefpackor, hvilka en smula.
emma helt säkert är på oss Jag Endis, terna har sä vid divanbordet, såsom utbyta och meningar samtal, medan förr i be- en sedan den och snart hafva lågorna förvandlat dem till en hög af lätta sotlager, som föras med af draget upp genom slutligen i ordning skorstenen, försvinna.
ut Och jagar kakelugnen, i rymden, der de så spåren igensopade, utplånade, net i äro de synliga o c h endast då o c h då åter fram min- någon gengån- Bostaden.
Mot fukten i dubbla fönster.
I vårt hem har på 15 år ingen fukt emellan de dubbla fönstren förekommit.
V i taga alltid vanliga tegelstenar, knacka sönder dem till nöts eller valnöts stor- lek, som man behagar, torka dem (i ugn, kakelugnsnisch e.
och lägga i hvarje fönster under bomullsvadden 5 — 6 dylika.
— Man kan, om man vill, använda samma stenar år efter år.
Hos en Friherrinna K. v. P., född von TJngern-Sternberg, en gammal fru, brukade små vackra glas, fylda med svafvelsyra, så att bottnen af glaset täcktes, nedsättas i bomullen innanför med att dem, som hustru.
ref upp alla de halfläkta » Bref — från vännen, tragiska inledning.
» Endis!
hemma? » som uppstod från » Det för en o c h han han lade » Och o c h k o m mig ... » märke att till de pressade blommorna.
du brände i c k e u p p dem, då du vade frå- vidröra brefven, men förlof- dig? » » Nej, » svarade golfvet, icke mod Allan o c h sänkte blicken » jag gjorde icke d e t.
j a g hade dertill.
M e n j a g läste dem aldrig åter.
förr än nu nyss, innan jag skulle offra dem åt lågorna.
M e n säg mig — är det icke bevis på en qvinnas oskyldiga, sanna kärlek åt förintelsen, är det icke ett hån henne och jemt allt det Ä h, vet goda du hvad, j a g tyckte, att sågo på mig m e d hennes ö g o n, ännu så milda, men fylda en hans något mot o c h ädla, som hon de allt af tårar, smärtans anklagelsens tårar, o c h j a g kände mig nä- Han gade såg så upprörd ut, att Sinding bekla- h o n o m i sitt inre.
(Forts.) Menar svarade förhållanden.
H a h n e efter efter dag henne.
från E n d i s?
» utan stan som en brottsling! » paus, såren att gråta af upprörda känslor sin användning äfven på vännens pinsam an- älskliga Hamlets o r d: frågade tills i Se här.
» och du E n d i s?
» alla bundo mig vid min ända fins mycket mellan himmel o c h j o r d » etc. hade » Mins allt det gamla röken glad, hjertegod menniska, som erfara, att o c h att j a g var fri från också grymt, att helt kallsinnigt offra så mänga trodde sig ega hela hans förtroende, skulle häpnad m e d fröken sköt brefpacken åt vännen, » h v a d som med ens skänkt!
redes förlofvad dess har j a g verkligen invaggat dast var sjelf bedrägeri.
alla autodafe blef sedan, då jag fann, att allt samman en- och A l l t sådant der måste offras åt förgängelsen.
du föreställningen, än blifvande hyste m y c k e t varma känslor för sin vän H a h n e En sedan » Ja, om förflutna.
ibland af omständighe- B e h r i n g.
det är j u ett år s e d a n?
» hade både ett o c h annat intressant att förmäla det det erfarenheter i lätta hvirflar steg u p p m o t taket.
Sinding, aldrig ett ögonblick upphört att fast sjelf. » mot sutto snart i hvar af » J a g sade synts så, o c h j a g till o c h m e d trott » Men har taga in en flaska port- sin kamratlikt anar, » » Klockan dig. » oeh de båda vännerna cigarrerna bundtade spraka H a n bad tjenstflickan under fullt rätt, än du upp.
vin, m. o c h så dessa omsorgs- steg och anteckningsböcker, några nipper af — mera ännu en m. du och verkligen något att förtro att slag båda o c h satte sig igen.
att j a g hade ett förtroende att gifva dig.
gade Således hafva vi ett par timmar grepp mängd åt dig, O c h nu gick till baka till sin förra plats, slog i vinet såg sig litet fem.
tiljongsmärken, troféer från segrar i balsalongen, olika O c h han förvånad omkring.
Här ett batteri af små flaskor, innehållande droppar, eller parfymer, » innan du är för evigt f ö r l o r a d.
O c h, » Kanske öfvergaf han lådor han började undersöka.
gifter så sinnesstämningen.
Efter Hahne stund ur.
såg på ho- det är j u många år sedan u u!
» i c k e så många, d u!
» band min själ, tror jag inte du kunde behöfva mig, annorlunda; » Men » Äh, dra utan att resa sig, men säg på sitt Sinding uppstigit angående vännens normala till- stånd.
ken åt sidan, utan att hinna dölja den tillräckligt.
uttryck, under det H a h n e voro hans just i dag mer än nå- henne? » ... glömdt, ut! » leende, märker.
tvifvel att hemta h o n o m.
ser jag som på ett fenomen, eller som o m vissa var här ämne.
sig o c h började gå fram och åter sköt brefpac- första Så som man icke längre reste i nu!
sig i golfvet.
nom Sinding, en strålande glans, oeh så är allt annat ett kaos, af högt, mig » Hvad sällheten, som väntar bortom ceremonien, ändå, ringde själfull.
reste E n d i s!
» sade han bestämdt o c h älska allvarliga kärleken herbarium.
att älskar rebelliskt ville tränga sig fram.
efter hvardagshän- vanligen uppslukar andra funderingar, gick » Derför.
gonsin Nåväl, jag har i dylika ögonblick, då man står på lifvet, violer.
ett helt litet språk hur Hahne A l l a n, hvarför talar du o m det der i gång pressa ögonlocken igen öfver en tår, som met.
mellan ett förgånget o c h ett nytt skede sågs en pressad blomma fast- fast än vissnade alla, talade de nog sitt varma var, dag?
satt, konvaljer, blåklint, förgät-mig-ej, gullvifva, räkningen sällsamt men uppe i hvarje vensterhörn sidan hon musikalisk!
» » Älskar han för all- någonting karaktär hon alltid lade i dagen, intelligent » Men, på var helt vanliga små bref, på helt van- ligt brefpapper, se ' n? » då man lifligt hänföres af ett han lektyren.
Det N å än stolen, o c h ögonen fingo den der glansen, som i en emmastol vid divansbordet.
återstod det farväl med alla dess min- D e t ligger gränsen gifta sig, o c h det forna ungkarlslif, spännande den hvilken och uttryck.
vände Och funnos delse, blicken du, uppmärk- som du var så svart- » M i n s du, hur älsklig den flickan var, mins flere gånger i han- fängsla hans den pan m e d sin ljusröda stund?
i vände som du mins — mig för, medan vi voro skolpojkar. » låg i Upsala, j a!
O c h här funnos ännu så många små- h o n o m för m y c k e t i anspråk, för att han skulle nen.
tycktes Han digt, sorgset att ordna eller lägga ned.
— V a r det må hända andra samhet.
och situationen.
alla der en liten brefpaeke, på » O c h som du svärmade för ännu medan du såg emellertid ut, som o m H a h n e icke fans — sjuk skildt än » Ja o c h aldrig mer såg den der mulna, nästan stränga blicken passade icke särdeles väl till var Sär- timmar de der rynkorna i pannan som så litet tvekade inför denna nödvändighet.
o c h ingen Nervositeten tid, den det i dag var o m några den du Endis Larsson der Sinding åter.
hvarje ruta d. v. s. två i hvarje fön- ster.
Klarare rutor kunde man knapt få se.
K r o p p k a k o r.
Fastän icke husmoder på » kroppkaklandet » (Oland) utan blott lärarinna derstädes, tror jag mig dock kunna redogöra för tillagningen af kroppkakor, denna öländingens älsk- lingsrätt.
Man tager, » som man hafva kan », så äfven här.
I förmögnare bondehus lagas kroppkakorna som föl- jer: man skalar och rifver rå potates; genom durchslag får vattnet afrinna från den rifna massan; i massan blan- das hvetemjöl till en smidig deg, hvar- af formas kroppkakor så stora som ett litet tefat.
Emellertid har man till- hands gåsfläsk och lök, skurna i tär- ningar och beströdda med stark- eller kryddpeppar att lägga uti den förut formade kroppkakan.
Kroppkakorna nedläggas i kokande vatten och få koka en timma.
» bättre » hus på Oland lagas kroppkakor sålunda: i några matske- dar mjölk vispas 3 ä 4 ägg, hvarefter den slås till kokt rifven potates; sedan inknådas mjöl i massan tills den blir en lagom hård deg; på bordet » ältas » massan och formas till plättar af en tums tjocklek; på hvarje plätt lägges bräckt fläsk och lök, beströdt eller kryddpeppar.
Derefter till kroppkakor och nedläggas vatten.
Kokta om 15 min.
smält smör.
med stark formas de i kokande Ätas med Emelie.
F r u k t p a j.
T en form af eldfast lera nedsättes ett dricksglas med botten upp.
Häromkring nedläggas hvarf tals med socker friska bär såsom: körsbär, hal- lon, jordgubbar, röda vinbär, äpplen i skifvor, plommon m. m.
— ju flera sorter dess bättre, men endast en sort duger ock.
En smördeg tillredes och utkaflas trenne gånger åt hvarje håll.
VI vilja särskiidt fästa uppmärksamheten pa Iduns lämplighet for plats * sökande och platsutbjudande annonsorer, afvensom för alla Öfriga slags 3 Till 3 " B deg behöfs blott / 9 smör till denna paj.
Formens kanter fuktas med vatten och klädas med smala remsor af degen.
Kesten utkaflas och lägges öfver formen; med en knif göres 3 skåror på midten.
Tål 20 minnter eller ' / s timma i varm ugn.
I glaset samlas saften från bären, hvilken kan efter smak serveras till hvarje portion paj.
4 A r r a c k s pudding.
Ett qvarter grädde, 3 lod socker och en liten bit vanilj uppkokas tillsammans; sedan afiyftes det från elden och 3 mindre äggulor ivispas, påsättes åter öfver elden att nppkoka under flitig vispning.
— Nu upplöser man ' ji lod gelatin, som till- sättes det kokta, sedan det är något afsvalnadt.
— Arrack ihälles efter smak.
(Punsch eller konjak i nödfall).
Sedan slår man blandningen i en form och ställer den på ett svalt ställe att den stelnar.
— När den skall serveras, doppas formen hastigt i hett vatten och upphvälfves på ett fat.
Serveras med saftsås.
Lagom efterrätt för 5 il G personer.
F r u k t p u d d i n g.
Saftiga äplen skäras i fyra delar och kokas till kompott med vin, socker och vatten.
Få kallna.
En smord form beklädes med tunna hvetebrödssmörgåsar.
Härpå lägges kompotten, hvilken åter täckes af ett hvarf tunna smörgåsar med smöret upp.
5 ägg och 1 kvarter grädde vispas med 5 stötta bittermandlar och 1 sked socker samt hälles öfver brödet, hvarefter puddingen gräddas omkring 1 timma i temligen varm ugn.
Ätes kall med vaniljsås, eller varm, fuktad med punsch.
S m ö r g å s p u d d i n g.
Bred smör på skor- por eller hvetebröd och lägg dem i mjölk att blötna; lägg dem sedan hvarf- tals i en smord form.
Vispa 2 ägg och ett glas cognac i mjölken och häll öfver brödet.
Ates med sylt.
Chocolad-efterrätt.
Ett hälft stop mjölk, en half kaka chocolad, en half kopp majsmjöl, socker efter smak ko- kas upp.