Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag har för min del mycket ringa lust att söka öfverskrida gränserna för privatlifvets område, som jag verkligen tycker att till och med en kunglig person kan hafva rätt att få behålla för sig.
Allmän- hetens underbara vetgirighet i detta hän- seende kallar jag, med förlof sagdt, blott höggradig nyfikenhet.
Emellertid, mon amie, det var ett litet förtjusande rum i grönt, med en vacker fris utmed taklisten och en för ovanlighetens skull vacker hvit kakelugn, hvars make du kanske såg på Rörstrands utställning i somras.
Jag skall ej berätta dig mera om skrifrummet, än att jag observerade en vacker och origi- nel bokhylla i mahogny, till hvilken Prins Eugen skall hafva gjort ritningen, och på hvars hyllor jag såg bland annat arbeten af Andersen, Ingemann, Bergsöe och To- pelius.
På ett utsprång nedanför böckerna stod bland brokiga bokblad en statyett af Thorwaldsen — trygg och flärdlös som hela hans konst.
Det gjorde mig godt att bland småtaflorna på väggen, bland hvilka fanns en vy af Kongens Köben- havn, finna bilden af en af våra största historiska personligheter — Gustaf II Adolf.
Jag tänkte för mig själf, att i en ung svensk furstinnas skrifrum skulle jag, så främling jag var, vilja önska henne, icke blott hvad Goethe sade att vi alla skola bedja Gud om: grosse Gedanken und ein reines Herz, utan ock ett vaket sinne för de ädlaste och bästa insatser hennes nya landsmän gjort i mänsklighetens lif.
Och så, Louise, var vårt besök i det närmaste slut.
Att jag kastade en blick in i den hvita toaletten med sin fris af blommor i guld och grönt, hvilket rum just tycktes mig vara en värdig ram till ungdom och behag, förtänker du mig icke.
Ej häller att jag i matsalen tog mig fri- heten att oförmärkt låta en liten täck amo- rin af brons, som stod på bordet vid Her- tiginnans plats, ringa på en lakej — som för resten ej kom.
Jag kan tänka mig, att detta rum med sin gröna panel, sina färgrika kannor och krus, sina högryggade gyllenläderstolar och andra gamla ståtliga möbler skall vara vackert, då det är upp- lyst.
Nu var det nästan mörkt och tid för oss att gå.
Kära Louise, du skulle just varit med!
Men du sitter därhemma och förnimmer af all denna världens buller icke mer än suset af vinden i granskogen.
Jag tycker mig höra det nu bakom bullret på torget och — kom, så få] - jag hviska något till dig — jag läng- tar dit.
Din Anne-Margrethe.
Samtliga ruinsmteriörer, som beledsaga vår artikel: » Det unga furstehemmet:, äro foto- graferade af Generalstabens litografiska, anstalt, som o c k för vår räkning utfört klichéerna.
Por- trättet af det unga fursteparet på l:a sidan är verkstäldt af Iduns egen zinkografiska anstalt efter en fotografi af Hansen o c h W e l l e r i K ö - benhavn.
IDUN 38 s a d e fru P.
: bitet om sömmerskor och punktlighet.
M under det nya ligaste blef det ifrigaste kalasandet naturligtvis hafva genom ett olycksöde en n y i Jag som brukar s o m oftast hon, anskaffa öronen, arbeta åt söm- oss, när vi säger, satt m e d arbete var hon upp v ä n l i g n o g att lofva m i g hjälp, o c h vi bestämde dag o c h t i m m e för k o m m i t k l o c k a n elfva, d e n första N u var riktiga det naturligtvis mitt hjärtas upp- uppsåt kommen dagen som profningen.
att infinna m i g på öfverens- tid, m e n så h ä n d e, att j u s t p å d e n kom jag e n g o d v ä n u p p till m i g, o c h naturligtvis .ej k u n d e visa p å dörren, därför att henne j a g e g e n t l i g e n skulle till l i t e t s e n a r e, lugnt ned Men för hur det kaffebrickan världens att o c h så satte vi oss prata nu märkliga ting, glömde vi totalt en ännu längre paus m e d tystnad, reflexioner en ändtligen oroligt fru hem, kan omöjligt afvakta sig irrar hit och är svarad min fråga, hvart vän sig öfverläggning han, skulle kunna tillbaka man fick af.
Efter ett hinna till sömmerskan i g e n till k l o c k a n tre, k o m h e m för att ögonblicks huruvida äta sitt s o l s k e n s l y n n e f ö r d ä r f v a d t, ej f a n n s tillstädes och maten hafva varit klockan tolf. » var mig ihåg, att före mig.
behandling i Den ena var redan profningsrummet, den satt t y d l i g e n o c h a f v a k t a d e Detta få hade min jag lilla v e k a n d e att jag » o m bara därute, Jag anlade fru tillåter min till s a g d a d a m.
gade visserligen ger till utmärkt ledighet » J a g ber fruntimret men som min och gick klin- laborerande åt okända damer samtalet, sade: så m y c k e t o m ursäkt, d e t s k u l l e v ä l i c k e g å an, att j a g profva före fruntimret, j a g har finge så rysligt brådtom. » Fru föreföll jag skulle » Ack, icke nu lille ej trefiig tal den i regel timmar kommer senare, stället för och nu å tete så m å s t e jag hungern han äro förstås utan — här själf snälla 1 man e n, t v å till man förut lämna bud o m detta sömmerskan, — mycket kundernas en arbete slarf v å l l a r omöjligt vis kunden själf Jag han p å b e s t ä m d tid få förargad, u t a n att besinna, o f t a är o r s a k därtill, dels g e n o m det afbräck i arbetet hennes bristande punktlighet åsamkat, det dåliga föredöme Förhållandet nackdel.
gällde dels indirekt Men mer, vore än det nu att så, att erkännande ställa ren ej värd djupare oss tio ord.
kvinnor ymnigt detta florerande beträffar, slarf, bevisar Låt vara till att älska anse oss äga.
bristen p å punktlighet skada både för oss själfva o c h sedan andra är ansatte utom, o m v i i ett a f s e e n d e v i s a o s s m i n d r e ett underlåta pålitliga, spörja, för att en o c h hur att vi ge- Känn ligger hur till då det gäller den dock fördömlig — det vi finna till hands dikts såg ingenting säga därom, utan ex. för de stackars s ö m m e r - honom m e d att säga, en u n d e r b a r allt t y d l i g a r e, h u r varit, och Mitt andra så själf!
H. Skaldernas kvinnor.
att af Emil Linders.
förmåga Kommen III.
för m i g berättigade j a g fattade de hade då det beslutet Esaias Tegnér.
att e första inslag p å d e n n y a v ä g e n jag slaget genom att infinna hos min sömmerska, p r o f n i n g e n skulle försiggå.
mig när obarmhärtiga Franzéns ska, hafva hans åren, sånger s o m så låtit en delvis falla i g l ö m - varit mildare m o t en annan samtida, Hon ma ligtvis vara h e m m a.
» hörde gladt ö f v e r r a s k a d ut, uppmärksamt tonfall så innerligt, på stolarna inre strid Till och slut, ändad oroligt blickade m o t tydligen med efter skarp själföfvervinnelse, episod svär- den käcke och tusende ynglingar d r ö m m a o m k u n g Beles fagra Ty k v i n n o r för dotter.
v ä n o c h ä d e l är h o n, d e n n a I n g e b o r g, vid att E n n o r d e n s k v i n n a m e d alla d e d y g d e r o c h Sedan k o m m o det b e h a g, h v a r m e d en diktares fantasi kan då skulle det ej vara arbeta någon konst o c h g ö r a alla till l a g s.
» ders klockan.
lägga denna Frithiof unga så, säga, m e n sväljde oss ett d e t e g e n t l i g e n är tusende Selma och men ännu f ö r a l l m ä n h e t e n s ö g o n: » A c k, o m alla t ä n k t e vi naturligtvis följde en paus, hvarunder vi vredo p å o c h sade m e d att det, s o m k o m m i g att i a l l m ä n h e t.
» — » J a, » t y v ä r r höll j a g p å att Härpå att af en större, Frithiofs o c h Inge- ens berättade hela historien för h e n n e.
hänvisa bevingade slutord: * hädanefter å t m i n s t o n e försöka att v a r a punkt- den » D e t är m i n o c k s å, — d e t ä r o v i s s t h e r r a r Ja, själf, b ö r j a d e j a g t ä n k a ö f v e r h a n s o r d, in- gjorde är s å r y s l i g t p u n k t l i g.
» att oss i andra.
möjligen närmast på sig s o m har på m e d m i n anhållan, m i n m a n k o m m e r o c h dess- svaret vill j a g blott allbekant dig nära förhålla m i d d a g k l o c k a n tre, o c h d å m å s t e j a g natur- då, o c h han väl sin g r u n d i o b e t ä n k s a m h e t, m e n F a n n y äro n ä s t a n g l ö m d a, hem i öfver- ej d e n b i n d a n d e kraft i vårt ord, s o m vi väl gärna oftast har hvad att a f s e e n d e ligger ej det allvar i enskommelsen, en Detta bland borgs sångare och Sveas skald.
timret ej blefve Saken har.
d o c k o c h allvarligare sida.
tidsbestämningar veta, h v a d vi kvinnor allt r ä t t i g e n.
precis frun- det e n k l ä d n i n g ej färdig i dag utan i morgon, vore den malö- ena, belönade härtill därför j a g v å g a d e besvära gifvit.
är o n e k l i g e n b å d a p a r t e r n a till med var genom hon därigenom Hon » det att direkt p u n k t l i g h e t ställa till o r e d a t. ögon sade j a g bekymrad, en H ä r ö f v e r blir naturligt- k a n s k e ej h a d e alldeles orätt — ett litet såg » Det göra vi med, » men gifvetvis b v a r i g e n o m d e t ofta blir att beställning färdig.
hon åsamkar S m å studier * f ö r I d u n fruntimret vilja göra den dag.
skall m e d h i n n a s, försumlighet s t o c k n i n g häri, henne skorna.
m e n k a n o m ö j l i g t, v i äta gärna dröjs- ligger i öppen jag så d e n lilla t j ä n s t e n, kan i c k e alls k o m m e r Efter ö f v e r e n s k o m m e n proftid beräknar h o n, hur fick tänkte han tre eftermiddagen o c h s i n k a l l n a d e s o p p a, m e n v a r stor- tillfogade att det möjli- på förmiddagen, ja, det att stackars för ö f v e r e n s k o m m e n tid, bristande ej större, kunden s a m m a dag, utan först den nästa, o c h detta som värsta är stundom på till o c h m e d h ä n d a Tanken skrattade rätt g o d t, m e n däri j a g egentligen nom tete g u b b e var lätt blidkad, längre passa situationen Månne hon här komisk — fruntimret, Pettersson lyfte hjälplöst sina till m i g: — så alltsammans.
Min lig.
upp mig berätta men personligen o c h mellan gifta det något m a n man, undrade jag.
hålla, det b e h ä n d i g a tilltalsord, s o m v i d sam- språk sin k ä r e slagen n o g att var hon det icke, hvarför jag, med med andra sade hon be- Hennes namn bekant, tid, o c h o b e h a g b å d e för oss själfva o c h andra Pettersson, huldaste men g ö r a de det n o g, eljes då m e d ens hela kunde jag lyckades kom jag det — P. stod för m i g.
Han det. » fram läppar, litet först.
för m i g, » mina honom.
därtill.
sagt själf s o m det kan m e d den saken.)
under syfröken afsides och b a d be- gärna redvilligt, väntar ej beräknat, få p r o f v a » Mycket sin tur en lång seance, » gåta, d e t m e d h e r r a r, är det vara helt » J a g blef hindr — » sväfvade nästan öfver stod p å bor- M e n hos s ö m m e r s k a n fann j a g två kun- der öfvermåttan (Hur han kunde min- en också hade en sådan d e t, b e s l ö t j a g stå r i s k e n o c h s k y n d a d e i v ä g.
V i satte oss » d u s k u l l e j u till h e n n e och om jag hos j a g varit hos sömmerskan.
m e d fru d å m i n lille sittande, lejon o c h han frågade icke ens, jag m i d d a g o c h lätt som hvar m a n vet, i rummen.
föll h a n g e n a s t i n, knappt när mannen Till slut sade j a g själf att » Det måtte det, min — då j a g v a r i t, h v i l k e t är e t t obesväradt, tiden tagit vägen, gaf m e d m i g själf, borta, hennes ankomst dit dåligt tecken.
är hem, gick m e d n å g o t af b u r a d t g e n a s t till b o r d s, hvar kom af o c h a n i v å n i n g e n händelsevis kommer utan fick en som kommer på bestämd Hvilka svårigheter jag man och ordning sig än tvärt o m — e n af t j u g u, slut.
När tur hos en söm- hos s i n a t e l i e r n o g o f t a r e ser ödmjuka sitt laga kan obe- ännu ej gen målet.
i två, u p p, o c h m e d en och på väntetid hela p r o f n i n g e n, o c h först när k l o c k a n slog vi häpna som vår vill de skola minnas, foro naturligtvis allt medan med af k u n d k r e t s e n merska — o r o l i g a r e b l i c k a r m o t k l o c k a n, tills o m s i d e r nas vi följde tryckande redan var, l i g e n v e t a, att i litet.
m e l l a n o s s r e s o n n e r a d e o m all också hindrad, » upprepade jag » j a g skulle h a f v a k o m m i t k l o c k a n Härefter b o r t o c h p r o f v a, fick d e t v ä l a n s t å m e d d e n saken m e n försum- hindrad. » tolf. » sker, s y h e m m a, o c h fastän som man till hast försöka s p r a n g b o r t till e n snäll l i t e n merska, ej, i största stället.
t i d e n, får j a g t y j a g skulle e g e n t l i g e n mig, j a g blef modfälld, platt fördärfvad, hvarför det blef n ö d - v ä n d i g t att vänta, » Jag blef på året h ä n d e sig, att m i n p r y d - högtidsskrud o m fruntimret var stämd h i t till p r o f n i n g v i d d e n h ä r made idt » Men 1898 o s ö k t att punktlighet i tala litet o m kun- allmänhet, och genom hvars ö d e n skalden länkar utrusta den Hon är kungadottern uppfattning nära därom verkan af, att ej skulle vara ett litet m a n a n d e ord ö f v e r f l ö d i g t, till h v a d det sedan hafva kan.
J a g fick n ä m - än b o r t sin ger ».
hjältes!
älskade.
» spelets h v a d j a g h ö r d e fick j a g e n a l l d e l e s b e s t ä m d sin den som bästa stjäl ligger ».
» Frithiofs n a m n docka », hon är » sin lycka ej, hur Hon ur vill ej skaldens röfva sån- Hellre vandrar hon pliktuppfyllelsens
IDUN 1898 törniga väg, äfven o m hennes k o m m a h e n n e s ä l s k a r e att e t t tvina på hennes kärlek — —.
v a l skall ögonblick T e g n é r h a r i I n g e b o r g g i f v i t sitt l a n d e n k v i n n o g e s t a l t, s o m ingen tid skall k u n n a k o m m a att blekna.
E n annan k v i n n o b i l d ger han oss i Gärda, » bergets hedna tärna ».
I de vackraste strofer berättar h a n oss o m j ä t t e m ö n, s o m var -, » hvitklädd, hälften jungfru, hälften m ö », men också förtäljningen o m sagan o m högsint afstående.
Gärda är O c h l i k v ä l är T e g n é r e j e n s k a l d, s o m a n n a r s p r e d i k a r f ö r s a k e l s e f ö r n å g o n eller s o m i l i k h e t m e d t. e x.
N y b o m a n s e r att » k v i n n a n m å s t e mycket l i d a ».
I s i n s å n g Till damerna s ä g e r h a n s i g fin- n a, att k v i n n o r n a » d e d y r k a s ö f v e r a l l t, j ä m - väl när de f ö r t r y c k a s ».
M e n h a n håller k v i n n o r n a för v ä s e n d e n, s o m b e h ö f v a stöd, h a n låter I n g e b o r g säga o m sitt k ö n: » H v a d vore kvinnan, o m h o n slet sig lös ifrån de band, hvarmed Allfader fäst invid den starke hennes svaga v ä s e n?
Den bleka vattenliljan liknar h o n — — » o c h i flere af s i n a d i k t e r v i s a r h a n s i g dela sin tids tankar o m kvinnans mission, s å s o m när h a n i d e n f ö r u t n ä m n d a sången Till damerna sjunger: » Du smälter, Evas kön, den hårde mannens bröst, m e d lätta händer du hvart sår förbinder, vår u n g d o m vårdar du, vår ålder ger du tröst o c h målar mången ros på lifvets bleka kinder. » F ö r att v i d a r e n ä m n a d e n b l a n d skal- d e n s d i k t e r, s o m f ö r s t f ä s t e d e n s t ö r r e all- mänhetens uppmärksamhet på h o n o m, hans Sång för skånska landtvärnet, så h e t e r d e t d ä r i m e d afseende på d e m, s o m d ö för foster- landet: » en flicka med sväfvande lockar skall gå, och fälla en bäfvande tår däruppå. » Orden hafva för resten i mer och mindre ä n d r a d f o r m u p p t a g i t s af e n m a s s a a n d r a skalder m e d N y b o m i spetsen.
A t t kvinnokönet i Tegnér hade en varm, o m o c k s å s t u n d o m en s m u l a y t l i g beund- rare, d ä r o m vittna j u h a n s ytterst talrika kvinnoadresserade dikter.
O m m a n får an- s e d e m f ö r m e r ä n i h j ä r t l i g a s t e f o r m ut- tryckta artighetsbetygelser, skulle T e g n é r h a f v a ä g t s t o r a a n l a g att b l i v å r H e i n e, skalden s o m älskat hundratals kvinnor o c h ä g n a t e n o c h h v a r af d e m ett p o o m.
T o n e n i d e s s a k v i n n o d i k t e r är v a n l i g e n helt skämtsam, o m m a n undantar dikter m e d m e r a allvarligt ämne, s å s o m p o e m e t Vid en borgarflickas graf o c h d e p o e m, skal- d e n r i k t a d e till d e n u n g m ö, s o m s e d a n b l e f hans maka.
Alla dessa m i n d r e dikter skjutas d o c k i s k u g g a n af s k a l d e n s s t ö r r e, o c h d e s s a få i s i n o r d n i n g v i k a u n d a n f ö r d e t s t ö r s t a af h a n s v e r k, Frithiofs saga, g e n o m h v i l k e t T e g n é r s n a m n är k ä n d t o c h ä l s k a d t ä f v e n b l a n d d e m, h v i l k a s h ä n d e r o f t a r e h å l l a ett arbetsverktyg än en b o k.
O c h Frithiofssagan, d e t är till e n d e l d e n s v e n s k a s å n g e n s h y l - n i n g åt d e n s v e n s k a k v i n n a n i s k e p n a d af Ingeborg, den gamle nordmannadrottens sköna, högsinta dotter.
Vasateatern presenterade torsdagen den 28 ja- nuari den gamle Sardous senfödda dotter » Mar- celle » för sin publik.
Mer än lofligt lik vissa af sina äldre, redan förut hos oss introducerade lands- maninnor o c h dessutom behäftad äfven med an- dra i ögonen fallande brister, mottogs flickebarnet i början tämligen kyligt af publiken, m e n lyckades det oaktadt under aftonens lopp genom sitt glada lynne, sin odisputabla kvickhet o c h slagfärdighet samt sin understundom frambrytande äkta känsla tilltvinga sig både intresse o c h bifall.
Till pjäsens framgång bidrog emellertid i ej ringa mån det på de flesta håll förtjänstfulla spelet.
Hjältinnan, den ädla o c h uppoffrande Marcelle, s o m för att rädda sin skurkaktige bror utsatt sig för en skymflig misstanke, hvilken hotar att sköfla hen- nes unga lycka, spelades fint o c h måttfullt, o m ock ej m e d all önskvärd nyansering, af fröken Gottschalk.
Olivier Couturier, som af kärlek till Marcelle jäfvar de mest talande bevis på den unga flickans brottslighet o c h förblir henne tro- gen i det yttersta, torde näppeligen kunna finna en mera sympatisk o c h trohjärtad representant än herr de Wahl.
Öfver fru Håkanssons g e n o m många fina smådrag utmärkta framställning af Oli- viers gamla varmhjärtade o c h frisinnade moder, som förenar de båda älskande efter att genom ett sinnrikt konstgrepp hafva rentvått Marcelles he- der, hvilade tyvärr en kyla o c h reservation, s o m ej veko ens i de mera sensationella m o m e n t e n.
Bland det öf riga sällskapet, en skara sedeslösa manliga o c h kvinnliga odågor, som i infernalisk endräkt — ofta under de mest skrattretande situationer — m e d näbbar o c h klor sönderslita Marcelles goda namn o c h rykte, må särskildt framhållas Chatillac, en oförbätterlig vivör o c h resonnör, af herr Svenn- berg återgifven m e d makalös aplomb o c h abandön.
Södra teatern bjuder sedan slutet af förra vec- kan på en ny, pikant kryddad anrättning af det lättare slaget ur det välförsedda franska k ö k e t: » Dubbelgångaren » af Sylvane o c h Gascogne.
Tack vare sin pigga o c h uppsluppna dialog, sina tok- roliga förvecklingar o c h sin fyndiga upplösning har pjäsen vunnit en afgjord succés de rire.
Oemotståndligt komiska äro herr Lambert som en stackars olycksfågel till skrifvare, herr Erland Wagner s o m en lättsinnig krabat till värnpliktig, den där under sina reglementsvidriga snedsprång råkar ut för det ena äfventyret, befängdare än det andra, o c h herr Richard Wagner s o m en gammal hedersknyffel till regementsläkare.
I sina respektive roller af eldfängd dansös o c h frispråkig » husa » förtjäna likaledes fruarna Lam- bert o c h Hagman en mention honorable.
Musikföreningen gaf i tisdags sin 49:de konsert o c h hade härvid glädjen se Musikaliska akade- miens stora sal fylld så g o d t s o m till sista plats.
Programmet var särdeles omväxlande.
Det in- leddes m e d B r a h m s ' » Akademische Festouver- ture », en glädtig o c h humoristisk komposition, byggd på tyska studentsånger.
A f högre musika liskt värde var d o c k samme tonsättares » Schick- salslied », ett kör- o c h orkesternummer af m y c - ken skönhet, skildrande än sällheten på de him- melska stigarne, än kvalen på den jordiska törne- stråten.
Härpå följde Francks bibliska scen » Rebecka » för soli, k ö r o c h orkester.
Originel och alltigenom af en orientalisk färgnyans inne- håller denna k o m p o s i t i o n flere skönheter, s o m ej kunna undgå att verka anslående.
Särskildt Rebeckas b ö n m e d körbeledsagning, Eleasars bön, en del af flickornas körer samt den ståt- liga slutkören.
Rebeckas o c h Eleasars partier utfördes förtjänstfullt af fru JEdling o c h herr Lundqvist.
K o n s e r t e n s andra afdelning upptog » Sfinxen » för soli, k ö r o c h orkester af Ivar Hall- ström till ord af Carmen Sylva, drottning Eli- sabeth af Rumänien.
Melodiös o c h anslående, väckte kompositionen rätt m y c k e t bifall.
Solo- stämmorna utfördes af de två nyssnämnda soli- sterna samt fröken Anna Piéhl o c h herr Gentzel, hvilken senare var betydligt hes.
Programmets h u f v u d n u m m e r o c h säkerligen dess mest anslå- ende var Gades » Baldurs d r ö m », för soli, kör o c h orkester.
Den första afdelningen m e d sin strålande, solljusa Valhalla-stämning är välbe- kant från den stora musikfesten härstädes i som- ras.
K o m p o s i t i o n e n minner o m Wagner, men har d o c k tillräcklig originalitet för att värdigt uppbära Gades fräjdade namn.
Den erhöll o c k ett nästan alltigenom förträffligt utförande.
Led- samt nog måste Baldurs solo uteslutas på grund af herr Gentzels heshet.
Friggas och Brages partier utfördes af fru Edling o c h herr Lund- qvist.
K ö r e r n a gingo i allmänhet b r a; tenorerna föreföllo d o c k något matta.
39 Konserten bevistades af h. m:t k o n u n g e n, kron- prinsen och hertiginnan af Dalarne.
Borwicks-konserterna i Musikaliska akademiens stora sal förliden lördag o c h onsdag — den senare en s. k. populär konsert m e d nedsatta priser — v o r o väl ägnade att stärka de sympatier, s o m den flärdlöse o c h gedigne konstnären under lady Hallé-turnén i höstas lyckades tillvinna sig hos Stockholmspubliken.
Programmen, hvarå såväl gamla s o m nya mästare v o r o värdigt represen- terade, utfördes m e d den sällsynta grad af fan- tasi, känsla, skola o c h originell personlig upp- fattning, s o m vi redan förut konstaterat hos mr.
Borwick.
Bifallet, ihållande o c h intensivt efter samtliga numren, kulminerade efter Ohopins Scherzo h-moll o c h Liszts Rhapsodie hongroise.
Herr Ragnar Grevillius gifver m e d biträde af fröken H e d v i d Edgren, en musikälskarinna samt hr Viktor W i c k l u n d konsert i Vetenskapsaka- demien fredagen den 11 februari kl. 8 e. m.
Andreas Hallens orkester- och körkonsert gifves i Musikaliska akademiens stora sal nästkom- mande torsdag den 10 dennes.
- * •- Kanske ändå ...
Skiss för Idun af Agathe L Lind.
uften hade varit tung i dagar.
Samma grå himmel, samma regndusk från m o r g o n till kväll.
Redan klockan två började det skymma, så att fru Gärda icke såg sy längre.
H o n svepte en schal omkring sig, k r ö p u p p i soffhörnet o c h satte sig bekvämt tillrätta.
M e n hon kunde icke somna; de tankar o c h känslor s o m arbetade i n o m henne hela dagen, de fortsatte utan rast eller ro, o c h den unga kvinnan vred sig ibland liksom af kroppslig smärta.
Så spratt h o n plötsligt till vid att någon tog i dörrvredet.
Det hade blifvit mörkt i rummet.
» Är frun h ä r?
» » Ja. » » Jo, jag undrar o m jag ska ' elda härinne, tills jägmästaren k o m m e r h e m?
» » Ja, gör det. » Fru Gärda reste sig från sin liggande ställ- ning, slätade till håret m e d handen o c h såg m e d en frånvarande min på, hur jungfrun sökte tän- da brasan.
» Det är då alldeles omöjligt att få eld på de här sura pinnarne, vet frun! » I c k e heller rökte det ut ordentligt, utan ett o c h annat r ö k m o l n trängde fram o c h smög sig mjukt uppför kakelugnen.
Det påminde fru Gär- da o m ordspråket, s o m h o n förr tyckte vara så vackert: » Mera än elden på främmande härd röken i egen hydda är värd, » o c h h o n smålog ironiskt.
E n manlig röst hördes ute i tamburen, o c h strax därpå k o m jägmästaren in till sin hustru, åtföljd af jungfrun, s o m bar en tänd lampa.
» Goddag liten! » sade han muntert o c h kysste henne på pannan.
» Nej, se du har låtit elda, det var ju trefligt.
Jag tycker luften är friskare, du skall se att vi få snö.
Nu har du fått vänta m e d middagen igen, — förlåt mig, m e n jag har inspekterat en trakthuggning, s o m ligger ett par mil bort, ända vid Vedasjön, du vet.
M e n så är jag också hungrig s o m en varg.
K o m nu! » De gingo in i salen, o c h jägmästaren höll s o m vanligt målron vid makt under middagen.
H a n beskref utförligt sitt arbete för dagen o c h de intryck han fått i skog o c h mark.
Fru Gärda hörde tyst på o c h såg ointresserad ut.
» Har du varit ute i d a g?
» frågade han plöts- ligt.
» U t e!
H v e m kan gå ut i sådant väder o c h på dessa bottenlösa vägar?