Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Flottans stationer i Carlskrona och Stockholm samt Göteborgs depöt, öfver hvilket förslag vederbörande myndigheter tvifvelsutan lemnäs tillfälle att sig yttra, samt vid sådant förhållande tillbörligt afseende antagligen kommer att fästas å Revisorernes ofvanberörda hemställan, lärer någon åtgärd från Rikets Ständers sida för närvarande icke finnas erforderlig. § 19.
(4860 ärs Kev.-ber. pag. 10S.
Utlåt. pag. 320. 1861 års Kev.-ber. pag. 92. Utlåt. pag. 310.)
Vidkommande derefter den af Revisorerne föreslagna, af myndigheterna tillstyrkta anordning om sammanförande under en gemensam titel med benämning: »Till underhåll och nybyggnad», af det sedan år 1850 under två särskilda titlar, den ena benämnd Flottans underhåll, och den andra Flottans nybyggnad utgående anslag till Flottans materiel; sa vill Utskottet vid framdeles afgifvande förslug till 5:te Hufvudtitelns reglering, taga Revisorernes framställning i närmare öfvervägande. § 20. Siats-Utskottets Utlåtande JW 21. 25 "■ § 20.
(1860 års Rev.-ber. pag. 106.
Utlåt. pag. 320 o. 323. 1861 års Rev.-ber. pag. 92.
Utlåt. pag. 310 o 311.)
Vid den år 1858, i Öfverensstämmelse med Rikets Ständers beslut, verkställda inventering af materialförråden i Carlskrona station, bar af en på grund deraf upprättad värdeberäkning å befunna öfverskott och brister visat sig, att de förra uppgått till 505,190 R:dr 13 öre och de sednare till 314,664 R:dr 92 öre, hvarigenom ett öfverskjutande värde af 190,525 R:dr 21 öre R:mt på öfverskolten uppkommit.
— Då häraf ådagalades vigten af den skedda inventeringen, hafva 1860 års Revisorer hemställt, att så beskaffad inventering dädanefter måtte hvart sjette år eller oftare verkställas af materialförrådet i Carlskrona, der det största förrådet förefunnes.
Härvid har Befälhafvande Amiralen i Karlskrona erinrat om det i 269 § uti nådiga Reglementet för Styrelsen och ekonomien för Flottans Stationer intagna stadgande, »att till förekommande af de utgifter och förluster af dagsverken, som vore en följd af hufvuduppbördernes inventering, förvaltarne borde, så länge ske kunde, vid sina befattningar bibehållas, utan att genom bylen och transporter förflyttas.»
Genom berörda stadgande afsåges tydligen inskränkning af de för Stateu kostsamma inventeringarne, hvilka icke eller borde ifrågakomma i annat fall än då misstanka om försnillning förefunnes.
Skulle likväl dylika inventeringar komma alt anbefallas, borde enligt Befälhafvande Amiralens förmenande andra dyrbara förråd, såsom artilleri- och ammunitionsförrådet, skeppsinventarieförrådet samt beklädnadsförrådet och proviantmagasinen jemväl inventeras.
I afseende härå har Kongl. Förvaltningen för Sjöärenderna uti underdånigt utlåtande föreslagit, att dylika inventeringar af Stationernas förråd, med hänseende till de stora kostnader som dermed vore förenade, icke borde ske oftare än hvart 9:de eller 10:de år, helst det afsedda ändamålet, eller Kronans säkerhet, ändock derigenom vunnes; hvaremot
Förvaltningen ansåge någon allmän inventering af fartygens inventarieförråd öfverflödig, dä inventering för hvarje särskildt fartyg egde rum vid dess ut- och afrustning.
Jemte upplysning, att, sedan ofvanomförmälda inventering af Flottans materialförråd i Karlskrona föranledt särkild behandling i anmärkningsväg, Kongl. Maj:t, under den 24 Januari 1860 anbefallt
Justitiekansleren att med sin embetsuppmärksamhet följa detta anmärkningsmål behandling och att, om dervid befinnes, att de i Författningar föreskrifna kontroller öfver materialförvaltarens uppbörd och redovisningen derför blifvit i större eller mindre mån åsidosatta, emot den eller dem, som deruti brustit, låta utföra den talan, som af omständigheterna kan påkallas, får Utskottet, som, lika med 1861 års revisorer, instämmer med hvad Förvaltningen för Sjöärendena härutinnan yttrat, hemställa det Rikets Ständer måtte uti underdånig skrifvelse anhålla, att Kongl. Bih. till R.
Brot. 1862 & 1863. 4 Sami. 1 Afd. 8 Häft.
4 Sfi Stais-Utskottets Utlåtande M 21.
Majit täcktes meddela vederbörande sådan föreskrift i afseende å inventeringen af Stationernas förråder, med undantag af Skeppsinventarielörråden, att icke mer än 10 år må förflyta emellan hvarje förråds inventering. § 21. (1860 års Rev.-ber. pag. 107.
Uti. pag. 320, 324.)
Efter hvad räkenskaperne för spanmåls- och proviant-uppbörden vid Kongl. Flottans proviantmagasin i Carlskrona utvisade, hade afskrifningsprocenten för provianllevereringar från Kronans dervarande förrådstnagasin utgått efter 2 § af Kongl. Majrts den 11 Aug. 1812 utfärdade nådiga Reglemente för uppbördsman och redogörare vid alla Kronans magasiner, ehuru, enligt Revisorernes åsigt, berörda procent bort beräknas i öfverensstämmelse med 4 § > nämnda Reglemente.
— Denna Revisorernes uppfattning grundade sig på ordalydelsen i Reglementet, enligt hvilken den i 2 medgifna högre afskrifningsprocent endast skulle utgå »vid magasin och sjukhus, der intägt och utgift ske månatligen och efter behofvet», sålunda i mindre poster i mån af förbrukningen och såsom »direkt utleverering till trupp», hvaremot den i 4 § omförmälda afskrifningsprocent skulle iakttagas »vid reserveller stående proviant- och fourage-magasiner», då levereringar derifrån ske i större partier; Revisoierne funno jemväl för denna sin åsigt en ytterligare bekräftelse af det uti sista momentet af 3 §, rörande afskrifning under sjöexpeditioner med örlogsfartyg, förekommande stadgande att, »när något större parti» af ombord varande proviant »på en gång aflevererades», såsom vid proviantering af annat fartyg eller eljest under varande expedition, medgåfves å de varor, uppbördsman sålunda levererade »allenast hälften» af den förut i samma § stadgade afskrifning; och syntes Revisorerne, att den nedsättning i afskrifningsprocenteus belopp, hvilken sålunda föranleddes endast af partiets storlek vid aflevereringar från flytande fartyg, ännu mer borde gälla för partilevereringar från stående reservmagasin.
— Enär sålunda genom ofvananmärkta förfarande, som skall hafva fortgått under en längre tid, Statsverket tillskyndats en betydlig fprlust, men det ofullständiga och föråldrade Reglementet måhända föranledt detta missförstånd, hade
Revisorerne framställt angelägenheten af en omarbetning ej mindre af berörda Reglemente än äfven af öfriga dithörande icke tidsenliga stadganden.
I anledning häraf bar Förvaltningen för Sjöärendena, uti afgifvet underdånigt utlåtande, jemte förmälan att tvist om rätta tillämpningen af Reglementet uti anmärkta omstäudighelen blifvit anhängiggjord och för det dåvarande vore beroende på Kongl. Maj:ts pröfning, förklarat ovissheten om rätta tydningen af Reglementet i omförmälda hänseende, antyda behöfligheten af dess omarbetning åtminstone i vissa delar; hvarjemte Kongl.
Förvaltningen erinrat, alt då Reglementet rörde ej allenast Flottans uppbördsman, utan sådane i allmän - Stats-Utskottels Utlåtande JM 21. 27 het jemväl öfrige myndigheter, som egde att tillämpa reglementet, måtte, rörande den ifrågasatta omarbetningen, komma i tillfälle att sig i underdånighet yttra.
De mot tillämpningen af berörda Reglemente gång efter annan förekommande anmärkningar ådagalägga nogsamt behofvet af ett förtydligande utaf åtskilliga dess bestämmelser; med anledning hvaraf och då Reglementet i öfrigt finnes vara föråldradt och i många delar ofullständigt, Utskottet, som helt och hållet delar den af Revisorerne uttalade åsigt, får hemställa, det Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla om utfärdande af ett nytt, fullständigt och tidsenligt Afskrifningsreglemente. § 22. (1861 års Rev.-ber. pag. 93.
Ull. pag. 310 och 313.) I afseende å den i Stockholms Stations hufvudbok intagna redogörelse jemväl för Göteborgs depöt, hafva Revisorerne anmärkt, att vid depöten icke upprättats någon särskild hufvudräkning eller för år på vissa titlar afslutad räkenskap, utan att de granskade räkenskaperne för nämnda depöt innefattat allenast kassajournaier för 4:de qvartalet år 1858 och för Irsta, 2:dra och 3:dje qvartalen 1859 med deröfver vid Stockholms Station upprättade två summariska sammandrag.
— Då således någon fullständig redovisning för utgifterne under revisionsåret icke funnits, i följd hvaraf Revisorerne ej eller kunnat inhemta huru och på hvad sätt anslaget för året blifvit användt, samt dessutom granskningen i väsendtlig mån försvårats deraf, att de i nämnda kassajournaler upptagna folier icke ens hänvisa till motsvarande folier i verifikalionsböckerne, vore rättelse härutinnan af behofvet påkallad; och ansågo
Revisorerne densamma lätteligen kunna verkställas, utan hinder deraf, alt 4:de qvartalets redogörelse för Göteborgs depöt först efter räkenskapsårets slut inkomme till den station, der medlen skulle redovisas, helst samma förhållande egde rum med alla de specialräkningar, som till Kongl. Generaltull-styrelsen efter årets utgång inkomma, men, det oaktadt, i årets räkenskap intoges.
Uti sitt häröfver afgifna underdåniga utlåtande bar Befälhafvaren för Kongl. Flottans Station i Stockholm upplyst, att redovisningen för Göteborgs depöt vore upprättad i enlighet med föreskrifterne i Kongl. Maj:ts den 10 Oktober 1854 för tjenstgöringen vid depöten fastställda reglemente i hvars 5 §, bland annnat, stadgades: »att inom en månad efter hvarje qvartals slut skulle till Stationsbefälbatvären öfversändas redogörelse för det nästförutgångna qvartalets utbetalningar, upprättad efter det formulär, som gälde i afseende på farlygsbefälhafvares redovisning för medel till sjöexpedition, hvilken redogörelse af stationens Revisor granskas och sedan ingår uti stationens kassaräkning; börande all kontant inkomst och utgift vid depöten betraktas såsom förskottsvis gjord för Stockholms stations räkning. »Häraf 28 Stats-UIskottets Utlåtande M 21. följde, alt någon sådan särskild hufvudräkning eller för år på särskilda titlar afslutad räkenskap, som Revisornes anmärkning åsyftade, icke kunde finnas hvarken vid depöten eller vid stationen för depötens räkning.
Orsaken dertill, att endast l:a, 2:a och 3:e qvartalens redogörelse för depöten inginge i löpande årets räkenskaper för stationen, berodde på den af Kongl.
Förvaltningen för Sjöärendena den 30 November 1852 meddelade föreskrift, att räkenskaperna skulle med kalenderår afslutas.
Dä 4:de qvartalets redogörelse för depöten ej kunde afgifvas och stationen tillhandakomma samt hinna granskas och slutligen behandlas förrän måhända 2 till 3 månader inpå ett följande år, vore naturligt, alt med nu gällande stadganden, nämnda qvartalsredogörelse icke kunde ingå i samma års räkenskap för stationen; hvilket dessutom skulle vara ett fel, enär räkenskapen derigenom komme att utvisa ett resultat, olika med det förhållande, som vid redogörelseårets slut egde rum; och förfores på enahanda sätt i afseende å åtskilliga af stationens specialräkningar.
Sjelfva sättet för redogörelsens intagande i Stationens kassaräkning grundade sig på 17:de punkten uti den stationen år 1850 meddelade underrättelse rörande tillämpningen af de för Kongl.
Flottans stationer föreslagna formulärer till hufvudbok och kassaräkning m. m., så lydande: »Öfver flera efter hvarandra liggande verifikationer, hvilka tillhöra samma intägt eller utgift, kan ett omslag eller sammandrag upprättas, som hänvisar till hvar och en af verifikationerne, i hvilket fall endast totalbeloppet i kassaräkningen upptages med hänvisning lill sammandraget.»
Derföre vore ock en naturlig följd häraf, att de till depötens kassajournaler hörande verifikationer, hvilka förenades med verifikationerne till stationens kassaräkning i den ordning nämnde journaler deri inginge, finge andra folienummer, än dero, hvarunder de voro i journalerne upptagne.
I betraktande af hvad sålunda förekommit, finnér Utskottet sig ega grundad anledning att hemställa det Rikets Ständer måtte i underdånig skrifvelse hos Kongl. Maj:t anhålla om meddelande af nådig föreskrift om utfärdande af sådana stadganden, hvarigenom rättelse uti de af Revisorerne anmärkta omständigheter vunnes.
Ultima Landtbruks-Institut. § 23.
(1860 års Rev.-ber. pag. 172.
Uti. pag. 327. 1861 års Rev.-ber. pag. 163.
Uti. pag. 32.)
Vid granskningsn af nämnda Instituts räkenskaper, hafva Revisorerne fästat sin uppmärksamhet å åtskilliga förhållanden och mindre gynnsamma resultater, som be - Siats-Utskottets Utlåtande ,M 21.
29 rörda räkenskaper lade i dagen, samt med anledning deraf hufvndsakligen andragit att flere konti utvisade förlust, hvilken, äfven om anledningen dertill finge til! någon del sökas deruti, att de natura-efFekter, hvilka påförts vissa kontis debet, upptagits till högre pris, än dem, hvartill de kunnat realiseras, likväl torde ega sin grund deri, att den ordning, den noggranna beräkning och omtänksamhet, som vid större landtbruk och isynnerhet vid ett undervisningsverk för landthushållare, borde vara rådande, icke alltid iakttagits vid förvaltningen af den åt Institutet upplåtna egendom; — att ehuru, jemlikt nådiga Brefvet den 15 December 1849, Institutet bort så ordnas, att det bure sig med de tillgångar, som Statens anslag och egendomens afkastning modgåfve, för år 1858 uppstått en minskning i Institutets tillgångar med 2,045 R:dr 1 ö;e; — att kosthållningen vid Institutet uppginge till betydligt belopp, hvartill bidroge, att bröd och dricka för ett hushåll af inemot 100 personer uppköptes hos bagare och bryggare i Upsala i stället för att på stället tillredas; och slutligen att Ultuna, som under en tid af omkring 10 år varit i Institutets vård, likväl lemnat en behållning, mindre än den, som nämnde gård gifvit för mer än 50 år tillbaka.
— Sislanförda missförhållande egde, enligt Revisorernes förmenande, sin grund uti en felaktig anordning af egendomens arbetsstyrka, hvarigenom dels jordbruksgöromålens fortgång, synuerligast under slotterocb skördetiden blifvit ställd uti allt för stort beroende af tillgängen på legofolk, dels gårdens skötsel fördyrad genom de i anseende till egendomens läge i närheten af Upsala stegrade dagsverksprisen.
De Revisorernes delegerade, hvilka besökt
Institutet hade ock funnit denna förutsättning fullt bekräftad och den anmärkta olägenheten tillika erkänd af Institutets förvaltning, som ock derföre gått i författning om uppförande af bostäder för gifta arbetare i årstjenst; hvarförutan de delegerade, som tillika besett en betydlig pågående odling å den från mangården aflägsna s. k.
Kungsängen, funnit af högsta behof påkalladt att, till undvikande af arbetsstyrkans splittring, nödiga arbetarebostäder jemte ladugårdshus derstädes invid de odlade fälten uppfördes.
Hvad Revisorerne här ofvan anfört, har jemväl synts Utskottet förtjena upp märksamhet; men, då, efter hvad Utskottet inhemtat, rättelse uti de af Revisorerne anmärkta omständigheter dels redan skett, dels för framtiden äro att förvänta, anser Utskottet Revisorernes anmärkningar icke böra lill någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. 50 Stals-Utsholtets Utlåtande JV2 21.
Konsistorierna i Riket.
Konsistorium i Linköping § 24.
(1860 års Rev.-ber. pag. 232.
Uti. pag. 3S4.) Vidkommande
Domkapitlets i Linköping räkenskaper hafva Revisorerne anmärkt, att, enligt hvad hufvud-redogörelsen för Stiftets Konsistorii-kassor utvisade, vid revisions-årels slut den 31 December 1858, en kontant behållning förefunnits till belopp af 13,860 R:dr 82 öre R:mt.
Då det icke kunde vara med god hushållning öfverensstämmande att medel till så betydliga belopp läge räntelösa, hafva Revisorerne jemväl framställt behöflighelen af förständigande för vederbörande att tillse, det medlen genom utlåning gjordes fruktbärande.
Uti afgifvet underdånigt utlåtande har Domkapitlet upplyst, att af ifrågavarande kontanta medel 3,776
R:dr 25 öre icke kunde komma i fråga till utlåning såsom tillhörande dels allmänna Premie- och Fattigkassan, hvars inkomst, enligt 133 i den nådiga Läroverks-stadgan, borde årligen utdelas, och dels Stiftets Folkskolelärare-seminarie-anslag.
Det öfriga beloppet tillhörde Bygguads- och Läroverksemeriti-kassorna, hvilka för de löpande, icke obetydliga utgifternes bestridande erfordrade tillräckliga medel; men äfven om så stor kontant behållning, som för det dåvarande förefunnits, icke vore behöflig, kunde likväl stundom en betydligare kassabehållning icke undvikas dels i brist af tillfälle till utlåning mot fullgod säkerhet och dels derföre att de under räkenskapsåret förfallna räntorne för de utlånta kapitalen till icke ringa del först under tiden mellan räkenskapernes afslutande och deras uppgörande inflöte, och hvad som elter räkenskapsårets slut inkomme, sålunda, ehuru upptaget i årets räkenskaper såsom bet ald t, i sjelfva verket icke förr än under följande år varit att tillgå för utlåning.
1 öfrigt ansåge
Domkapitlet den ifrågaställa föreskriften vara mera menlig än gagnelig, då kassa-förvaltare för fullgörande deraf, måhända nödgades förbise beskaffenheten af den säkerhet, som erbjödes.
I denna fråga har Siats-Utskottet inhemtat att behållningen vid 1859 års slut visserligen nedgått till 10,413 R:dr 34 öre, men deremot år 1860 åter uppgått till 15,007 R:dr 46 öre.
I betraktande häraf och då det synes
Utskottet olämpligt att behållningar till så betydliga belopp uti kassorna förefinnas, hemställes det Rikets Ständer måtte uti underdånig skrifvelse hos Kongl.
Maj:t anhålla om nådigt förständigande för vederbörande att noga tillse, det dylika kontanta behållningar framdeles, så fort ske kan, genom utlåningar göras fruktbärande.
Slals-Ulskottets Utlåtande JY2 21. 51 § 25.
Uti. pag. 334.)
Enligt hvad Revisorerne anmält, hade, jemlikt beslut den 22 September 1858, i Byggnadskassans kredit afförts en post af 1,200 R:dr 85 öre, utgörande husröteersättning lill Komministern i Wäderstads och Harstads församlingar.
I afseende härå inhemtades väl af ett räkenskapen biiagdt utdrag af Konsistorii protokoll för nämnde dag, alt, genom vederbörande Syne-rätts beslut, Domkapitlet i Linköping, hvars Byggnadskassa från den 1 Maj 1857 till samma dag påföljande år uppburit inkomsten af Komministersbostället i ofvannämnda socknar, ålagts att till då tillträdande
Komministern utbetala omförmälda husröte-ersältning, äfvensom att
Domkapitlets antagne arrendator af nämnda boställe, på grund af kontrakt, vore förbunden att vidkännas berörda ersättning, men deremot kunde af handlingarne någon upplysning icke vinnas, huruvida några åtgärder för medlens indrifvaode till byggnadskassan blifvit emot bemälde arrendator vidtagne; hvarförutom Revisorerne ansett beloppet, såsom varande en kassatillgång, hafva bort särskildt i utgående balansen upptagas.
Uti sitt i anledning häraf afgifna underdåniga utlåtande har Domkapitlet anfört, att den omständigheten, det bemälde arrendator hos Kongl Göta Hof-rätt öfverklagal Syne-rättens omförmälda beslut samt, efter det Hof-rätten den 20 December 1858 meddelat utslag i målet, hos Kongl. Maj:t deremot anfört underdåniga besvär våilat, att den anmärkta summan, ehuru arrendatorn affordrad, icke kunnat inom räkenskapsåret hos honom utsökas; och hade det synts
Domkapitlet att, då medlen sålunda vore beroende på rättegång, de icke eller lämpligen kunnat såsom en ovilkorlig kassans tillgång, särskildt upptagas i utgående balansen.
Enär, enligt hvad Utskottet vidare inhemtat, berörda belopp numera kommit byggnadskassan till godo, lärer vid sådant förhållande anmärkningen få förfalla.
Konsistorium i Carlstad. § 26. (1860 års Rev.-ber. pag. 260.
Utlåt. pag. 369.)
Likaledes hafva Revisorerne, i afseende å åtskilliga af de under bemälda Konsistorii vård och förvaltning ställde kassor, funnit anledning till enahanda anmärkning, som i afseende å Linköpings konsistorium, eller att betydliga medel vid 1858 års slut befunnits outlånta, utgörande dessa behållningar, bland andra, å 52 Stats-Utskottets Utlåtande M 21.
Byggnadskassans konto ett belopp af icke mindre än 5,998 R:dr 48 öre, ehuru någon nybyggnad icke syntes pågå eller förestå, och å Wähnermanska stipendii fondens en summa af 1,500 R:dr, hvilka anmärkts såsom till utlåning disponible.
Beträffande anledningen lill behållningen i den förstnämnda af dessa kassor har Domkapitlet anfört, att medlen erfordrades för en år 1858 påbörjad betydlig reparation, hvarförutom dessa medel, som småningom under året och förnämligast vid dess slut influtit, icke länge legat uti kassan.
— Hvad åter anginge de 1,500 R:dr, som tillhörde Wähnermanska stipendiifonden, hade Domkapitlet genom anmärkningen, »det desamma vore till utlåning disponible», trott sig hafva till— kännagifvit sin mening att föranstalta om penningarnas utlåning, sedan erbjudna säkerhetshandlingar blifvit inlemnade och godkände; anförande Domkapitlet tillbevis huru medlen förvaltats, det fonden, som år 1800 utgjort endast 3,7151/2 R:dr, år 1860 vuxit till nära 22,000 R:dr R:mt.
Af konsistorii räkenskap för år 1859 synes emellertid, att vid nämnda års slut funnits uti kassorna en kontant summa af 11,011 R:dr 58 öre deraf 8,827
R:dr 80 öre belupit sig å Byggnadskassan och 1,390 R:dr 24 öre å Wähnermanska'’stipendiikassan, och, enligt hvad Utskottet inhemtut i afseende å ställnin gen vid 1860 års slut, har kontanta behållningen utgjort uti byggnadskassan 9,683 R:dr 44 öre och i Wähnermanska stipendiikassan 1,730 R:dr 64 öre, eller uti samtlige under Konsistorii förvaltning ställda kassor tillhopa 17,195 R:dr 1 öre R:mt.
Vid dessa förhållanden, anser Utskottet sig böra hemställa det Rikets Ständer måtte uti underdånig skrifvelse hos Kongl. Maj.t anhålla om nådigt förständigande för vederbörande att noga tillse det dylika kontanta behållningar framdeles, så fort ske kan genom utlåning göras fruktbärande. § 27. (1860 års Bev.-ber. pag. 270.
Utlåt. pag. 380.)
Enär vid verkställd granskning af säkerhetshandlingarne för lån ur allmänna inom hufvudstaden befintliga kassor, förekommit, att ej mindre
Direktionsledamöter än äfven Redogörare häftade för skuld till kassor, hvilkas förvaltning eller redovisning dem ålåge, hafva Revisorerne, som ansett ett dylikt förfarande med god ordning oförenligt och lätt ledande till förvecklingar, föreslagit utfärdandet af ett så lydande stadgande: »att ledamot i direktion eller der anställd tjensteman icke må kunna erhålla lån af de under direktionens förvaltning ställda medel.»
Med anledning häraf och då den af Revisorerne uttalade åsigt tvifvelsutan vore riglig, har Kongl. Kammar-Rätten uti afgifvet, underdånigt utlåtande gjort hemställan om utfärdandet af ett sådant stadgande, att, i enlighet med hvad för vissa Stats-Utskoltels Utlåtande JY2 21. 33 vissa kassor redan funnes föreskrifvet, ledamot af någon inom hufvudstaden befintlig myndighet, som förvaltar kassa, hvars räkenskap skall ingifvas lill Kammar-Rätten för att i Öfverrevisions-departementet granskas, eller af Konsistorium inom något af stiften, äfvensom tjensteman, hvilken hos sådan myndighet eller hos något stifts Konsistorium är vid kassaförvaltningen anställd, icke må erhålla lån af de medel, som på nämnda sätt skola redovisas.
Då, i följd af Kammar-Rättens ofvanberörda underdåniga hemställan, rättelse i det anmärkta förhållandet är att förvänta, lärer någon åtgärd från Rikets Ständers sida icke erfordras. § 28.
(1860 års Rev.-ber. pag. 271.)
Af 1860 års Revisionsberättelse har Utskottet erfarit det en del af Konsistorierna icke ställt sig till efterrättelse åtskilliga af föreskrifterna i Kongl. Cirkulärbrefvet angående förändring i sättet för uppgörande af Konsistoriernas och Elementarläroverkens räkenskaper den 17 September 1856, hvartill orsaken, enligt de afgifna förklaringarne, hufvudsakligen varit att söka uti den olika uppfattningen af ofvannämnda med 1858 års början först tillämpade nådiga Bref; —men enär, enligt hvad Utskottet inhemtat, af Rikets Ständers innevarande år församlade Revisorer blifvit framställd dylik anmärkning, hvaråt Utskottet således framdeles blifver i tillfälle att egna särskild uppmärksamhet, hemställes att anmärkningen för närvarande icke må till någon åtgärd föranleda.
Stockholms Stads Undervisningsverk. §29. åmeiöl Ilil; (1860 års Rev.-ber. pag. 273.
Utlåt. pag. 381. 1861 års Rev.-ber. pag. 239.
Utlåt. pag. 362.)