Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Slagteri-idkarens behållning af deras rörelse lander denna tid blifvit högst betydligt minskad, så att de fleste knappt kunnat deraf påräkna den tarfligaste bergning: att orsakerne till detta ofördelaktiga förhållande varit flerehanda: att den första deribland vore en stigande dyrhet å slagtkreatur, förorsakad af den nästan med hvarje år minskade tillgången, då, under de sednare åren, en i mer eller mindre grad fortfarande foderbrist nödgat en stor del Landtbrukare, att allt mer och iner inskränka sine ladugårdar: alt denna dyrhet isynnerhet varit känbar under vårtiderne, då slagtkreaturen måst hemtas ifrån de mest aflägsna orter och ofta kostat endast i fragt 8 å 10 R:dr B:co för stycket: att hvar och en lärer inse, alt, under sådane omständigheter, och då priserne på kreatur varit högt uppjagade, Slagtare-Embetet icke utan förlust kunnat sälja köttet för ungefärligen samma pris, sorn eljest: att derjemte, genom ansenlig import af hudar från utrikes orter, priset å denna vara utomordentligt fallit, så att Slagtare-Embetet äfven på detta sätt lidit en betydlig minskning i påräknad ersättning för de låga köttpriser, som Taxan bestämt: att likaledes lalgpriserne, genom nedsatt tull å utländsk talg, som föranledt en öfverflödig tillförsel af denna vara utifrån, så betydligen fallit, att Embetet jemväl deruti sett sina förhoppningar svikna: att hvad dock mera än allt annat inverkat menligt på Slaglare-Embetets rörelse, vore den beständigt ökade försäljning af färskt kött på stadens torg och allmänna platser höst- och vintertiden, hvarigenom Embetets Ledamöter gått miste om den ersättning de eljest under berörde tid, då slagtkreatur erhållas för bättre pris och från närmare håll, bordt kunna påräkna för de förluster de lått underkasta sig under de öfriga årstiderne, då slagtkreaturen med dryg kostnad mäst hemtas från långt aflägsna orter; och att det för öfrigt vore denna obeskattade slagteri-handtering, som, genom intrång i Slagtare-Embetets rörelse, hotade att småningom undergräfva Embetets bestånd, och skall förr eller sednare sätta dess Ledamöter ur stånd att uppfylla sina förbindelser emot Hufvudstadens befolkning.
Guldsmeds-Embetet och Juvelerarne: att de låtit controllera:
År 1833 — 8,791 Qvintin Guld och 127,778^00 Silfver; ,, 1 884 14,178 3,, ,, 177*389 ,, ,, „ 1000 H,048 » )y ^62,997 » » 51 År 1836 — 9,2793^4 Qvintin Guld och i33,3qp Lod Silfver; „ 1837 — 12,163 „ „ 160,484 „ „ och alt yrket ej undergått, under meranämnde fem år, någon betydlig förändring, ehuru afsältningen de tvänne sista åren varit något i fallande, i följd deraf, att en mängd utländsk
Plaitre inkommit och med begärlighet blifvit köpt i stället för Silfver.
Sockerbagare-Societeten: att medlen för dess Ledamöter till försörjning vore i aftägande, hvartill orsakerne förnämligast uppgifvits vara: 1:0 den allmänna välmågans minskning, så att Societetens tillverkningar, hvilka kunde betraktas såsom lyxartiklar, måste stå efter för varor af större nödvändighet; 2:0 de, enligt Kongl. Brefvet den x Mars 1834, med Societeten införlifvade Schweilzares plägsed, att ifrån utrikes orter införskrifva liqueurer och confiturer; och 3:o den, genom Kongl. Brefvet den 11 Juli i836, Öfver-Ståthållare-Embetet förunnade rättighet, att utdela tillståndsbevis för Caffekokerskor m. fl., att sälja liqueurer.
Garfvare-Embelet: alt detta yrkes aftagande, nära till hälften, ådagalägges af det sista årets arbetares personal, hvartill orsakerne förments vara Eders Kongl. Majrts och Rikets Commerce-Collegii tillåtelse åt en och hvar, som sig anmäler, att nedsätta sig, så i stad, som på landet, för att drifva rörelse samt införande af beredd vara från utrikes ort.
Tenngjutare-Embetet: alt det låtit kontrollera:
År i833 . . 3,119 Skålpund Tenn; „ l834 ........ 3,102 ,» ,, „ 1835 ........
4>935 >, » ,, i836 ........ 4,385 ,, ,, ,, 1837 •.•••...4,125 . ,, ,, samt att Tenngjutare-Embetets, enligt egen uppgift, fortfarande förfall härledde sig, ibland annat,, ifrån det mer och mer tilltagande bruket af porcellaine.
Trädgårdsmästare-Embetet: att Trädgårdsmästare--yrket, betraktadt såsom borgerlig näring, vore i aftagande, sedan, enligt öfver-Ståthållare-Embetets Kungörelse den 17 Februari 1819, hvarje Egare eller Arrendator af Trädgårdar eller Plantager éger samma rättigheter som tillförene, i stöd af Författningar, varit Trädgårdsmästare-Embetet ensamt förbehållne; emedan, i Följd af denna rättighet, få af Embelets Gesäller eller Lärlingar vilja ingå i ett Embete, der utskylderne till Kronan och Staden, andre onera oberäknade, äro mångdubbelt högre, än hvad de, med åtnjutande af lika rättigheter, kunna anses skyldige att. såsom Arrendatorer erlägga. 52 Till de fleste öfrige Handtverks-Emhetens förminskning i deras yken äro såsom skäl hufvudsakligen uttryckte enahanda omständigheter, som de, hvarpå uppmärksamheten fastades vid Femårs-Berättelsen 1833, och hvilka anfördes vara: förökad införsel af utländske tillverkningar, som dels, ehuru stundom af sämre beskaffenhet, än de inhemska, likväl i anseende till lägre pris snarare funno afsättning, än de sednare, dels inbringades under benämningar, som föranledde missbruk: ett för stort antal af vissa Embetens Ledamöter:
Manufacturösters berättigande till enahanda arbetsfrihet för vissa yrkens bedrifvande, som Handtverksmästare, efter föregångna läroår, tillkommer; hvilket vållat att arbetsförtjensten, sönderdelad på för mångå händer, icke kunde lemna alla bergning, samt enahanda, ännu mera på Borgares handtverksrörelse^ inverkande menliga följder af tillåtelse till vissa handtverks bedrifvande, meddelad personer, som ej voro skyldiga att derföre erlägga borgerliga onera, och således kunde för bättre pris lemna arbetsbiträden.
Af Borgerskapets
Äldste är vid denna sammanfattning tillagdt, alt sedan Eders Kongl. Maj:ts och Rikets Commerce-Collcgium, i följd af erhållit Nådigt uppdrag, den 16 A piil r 83f5 till Eders Kongl. Maj:t ingått med förslag lill ny Förordning angående rättighet att i Städerne och på Landet åstadkomma Slöjde- och fLndtverks-arbeten samt Fabriks- och Manufacturvaror, hafva Borgerskapets Äldste till Eders Kongl. Maj:t i underdånighet ingifvit en, den 29 November i836 daterad, Anmärkningsskrift, hvaruti de tro sig hafva utvecklat: att berörde förslag ådagalägger en, utöfver hvad de trenne öfriga Riks-Stånden begärt, långt utsträckt tillämpning af såkallade nyare tidens liberala grundsatser: att det strider emot de af Kongl. Commerce-Collegium uppgifne motiver: att det strider emot Borgare-Ståndets concession år 1810, emot Grundlag och allmän Civillag: och att det, 1 stället att bereda tydlighet och säkerhet vid tillämpning af Närings-författningarne, skall ofelbart åstadkomma de största illusioner, alla ledande dertill, att städernes Borgeiskap försänkas i armod och beroende.
Magistraten har yltrat sig i allmänhet vitsorda de åberopade skälen för serskilda Handels- och Handtverks-yrkeos förminskning, hvarvid dock någre få undantag egde runi, hvilka uppenbarade sig vid anställde jemförelse!-.
Sålunda syntes Guld- och Silfver-Arbetare- samt Tenngjutare-Embetena hafva förkofra! sig, då man besinnade, att beloppet af dessa Embetens tillverkningar, hvilka blifvit till controllering anmälde, under den iIrågavarande tidrymden förökats, synnerligast hvad beträffade Guld- och Silfver-arbeteu.
Äfven funne Magistraten det icke kunna nekas, att, seide - 53 ]es inom vissa handtverk, konstfärdigheten under de sednare åren ganska fördelaktigt utvecklat sig; i hvilket afseende, ibland andra exempel, kunde nämnas Silfver-arbeten, Snickare- samt Bleckslagare-tillverkningar m. m.
Af de Fabriks- och Manufactur-Classer, som till denna Berättelse afgifvit yttranden, har ock, med högst få undantag, klagan allmänneligen blifvit förd öfver Näringarnes större eller mindre förfall, under ifrågavarande fem år.
Till upplysning härom, och till bedömande i hvad mohn denna klagan må vara grundad, åberopar Öfver-Slåthållare-Embetet i underdånighet de förut meddelade uppgifterne på antalet af Närings-Idkare och deras Arbetare samt på lillverkningarnes värden, hvilka uppgifter, sig emellan jemförde, inåste anses lemna en någorlunda tillförlitlig öfversigt af Fabriks- och Manufactur-rörelsen i Hufvudstaden; hvarjemte det af Stadens Hall- och Manufactur-Rätt i ämnet afgifne utlåtande, hvilket dels upptager hvad Fabriksoch Manufactur-Classerne egentligen ansett vara orsak till det öfverklagade förhållandet, dels framställer Hall- och Manufactur-Rättens egne åsigler derom, här intages, lill dess hufvudsakligaste innehåll.
Hall- och Manufactur-Rätten har anfört: alt den utan tvekan vitsordade, att välmågan och belåtenheten med den ekonomiska ställningen i allmänhet declinerat under berörde quinquennium inom Hufvudstadens Fabriks- och Manufactur-Classer: grundande Hall- och Manufactur-Rätten i detta hänseende sin öfvertygelse på erfarenhet, vunnen genom beröring med Fabriks- och Manufactur-Idkarne; och om välmåga och belåtenhet finge anses såsom gradmätare för näringslifvels tillväxt eller förfall, ville det synas, som Fabriks- och Manufactur-rörelsen i Hufvudstaden, nämnde lid, varit i aftagande.
Vid granskning af de summariska uppgifterne, i hvad de anginge Väfverierne, hvilka Hall- och Manufactur-Rätten ansåg utgöra hvad ursprungligen menats med Fabriker, funne man genast, att desse näringsgrenar bestämdt declinerat under berörde tid, både till Idkarnes och Arbetarnes antal som tillverknings-beloppen.
Såsom ett bevis på delta förhållande linge Rätten framlägga resultatet af den under Juli månad i838 till Eders Kongl. Maj:ts och Rikets Commerce-Collegium afgifne Fabriks-Berättelse för år 1837, jemförd med den för år i836, och hvilket resultat hufvudsakligen vore: att minskning år 1S3y egt rum vid Bomulls- och LinneFabrikerne af 23 Yäfstolar, 76 Arbetare, Sy,r 12 alnars tillverkning och 28,989 R:drs tillverkningsvärde; vid Band-Fabrikerne af 45 Yäfstolar, 62 Arbetare, 5,346 stycken och 1,717 alnars tillverkning samt Ii,2i3 R:drs tillverkningsvärde; vid Klädes-Fabrikerne af 28 Yäfstolar, 122 Arbetare, 54 865 stycken filtar och dukar] samt tr,gg\ alnar kläd estil
I verkning och 75,076 R:dr tillverkningsvärde; vid Siden-Fabrikerne af 67 Väfstolar, 114 Arbetare, itf,3pg stycken dukar m. m. och i5,a4° alnar Sidentygs tillverkning samt 60,921 R:dr tillverkningsvärde; vid Silkes-Rederierne, hvilka numera, efter det beredt Silke får i Riket införas, till deras primitiva bestämmelse hufvudsakligen upphört och lill största delen o‘mfatlade
Silkets färgning, af 14>400 hulr afverkningsvärde; och vid Stoffts-Fabrikerne af 4 Stolar, 8 Arbetare och 3,683 R:dr tillverkningsvärde; i sammanhang hvarmed Halloch Manufactur-Rätten, med bifogande af vederbörligt bevis öfver till verk— ningarne inom Siden- och Klädes-Fahriks-Societeterne åren 1823 och 1829, fästat uppmärksamhet på jemförelsen emellan tillverknings-heloppen till alntal förstnämnde år eller j823, och det sista i förflutna quinquennium. eller i83j, hvilken jemförelse utvisade en förminskad tillverkning sistnämnde år af 26,694 alnar Sidentyg och 71,972 alnar Kläde.
Orsakerna till dessa yrkens aftagande, synnerligen under den sednare delen af ifrågasatte tid, hade Fabriks-Idkarne sjelfve uppgifvit hafva varit: en för långt utsträckt rättighet lill införsel af utländska Fahrikater, som, enär den derå satte skyddstull vore otillräcklig att upprätthålla concurrence med utländningen, vållat att landet blifvit öfversvämmadt af utländska Fahriksalsler: ofullständig conlroll å Tullförfattningarnes efterlefnad, i följd hvaraf lurendrejeri och tullförsnillning underlättats: såsom bevis på hvilket omdömes vigtighet åberopats det lill verklighet fullkomligt constaterade förhållande, att den lid, då i anledning af Cholera-farsoten, kustbevakning strängt handhafdes, samt lurendrejeri och tuilförsnillnings-försök sålunda försvårades, den inländska fabrikationen al Siden-, Ylle- och Bomullsväfnader betydligen ökades, hvaremot och sedan, med nyssnämnde anledning, den strängare kustbevakningen upphört, fabrikationen åter aftagit: samt ofullständighet och osäkerhet i Lagstiftningen för Närings-förhållanderne i Sverige, genom hvilken ofullständighet och osäkerhet omtanka och industri hämmades, i stället för alt uppmuntras och förkofras; och kunde Hall- och Manufactur-Rätten för sin del ej annat än instämma uti de i förstberörde tvänne hänseenden sålunda yttrade omdömen, om anledningarne till det aftynings-lillstånd, hvaruti Yäfnads-fabrikationen sig ofelbart befunne.
Caracteristiskt förekomme det Hall- och Manufactur-Rätten, att, enligt hvad Klädes-Fabriks-Societetens Deputerade, i deras afgifne Utlåtande upplyst, Klädes-väfverierne i Riket år ij43> då folkmängden icke var så stor sorn nu, sysselsatte flere yäfstolar och arbetare,, än år i835, oaktadt fabri - 55 1 Nationell under tiden blifvit lill fullkomlighet ojemn fö iliden stegrad, och att förbrukningen af inhemskt kläde på hvarje förbrukande person belöper sig endast till 2 if\ alnar-årligen, hvaraf påtagligen syntes följa, att i sednare tider inpractiserandet af utländskt kläde, ehuru till införsel förbjudet, i betydlig riton tilltagit, till väsendtlig skada för den inhemska fabrikationen och för hela Landet.
De medel till denna näringsgrens uppbjelpande, hvilka Klädes-Fabriks-Societetens
Deputerade antydt och föreslagit, funne Hall- och Manufactur-Rätten förtjente af serskild uppmärksamhet; varande Ibland desse angifne medel, i främsta rummet, upphörandet af de städse inträffande förändringarne i ekonomiske stadganden, eller med andra ord, stadga i ekonomiska lagbestämmelser; hvarjemte bemälde
Deputerade äfven i berörde afseende anfört: att, om man började med sjejfva råämnes-alstringen, och sålunda ställde både råämnets tillgång och dess förädling på inhemsk grund, syntes en lämplig utväg erbjuda sig i förhöjning af införselstullen på utländsk ull lill 8 sk. banco per U., med undantag af Julsk och Isländsk, som ej förmå bära mera, än den nuvarande tullen af 2 sk.; hvaraf den sannolika följden Liefve, att
Sehäfferi-ägarne funne en uppmuntran och en fördel vid förökningen af sine hjordar, derigenom de Svenske fabrikernes ull behof kunde fyllas med inhemsk tillgång, inom mångdubbelt kortare tid, än som vid nuvarande tulJhelopp kunde påräknas: att tullbestämmelser, hurudana sorn helst, betydde likväl föga, om de ej voro beledsagade af nödiga controller, hvaraf få yrken hade mera omedelbart behof, än det ifrågavarande, emedan få fabrikater kunde med samma lätthet lurendrejas och tullförsnillas, som de hvilka tillhöra klädesfabrikernes alster: och att följaktligen en utvidgad tullbevakning vore af nöden, äfvensom en förändrad ordning för beslags verkställande skulle vara af väsendtlig nytta.
Vidare har Hall- och Manufactur-Rätten yttrat: att det vore en allmänt känd sak, huruledes kringvandrande
Vestgöthar här i staden hålla sina verkliga eller förmenta tillverkningar till salu öfver allt, och huruledes de, genom förflyttande af sina försäljningsvaror in uti hvarje honing, förstå och lyckas att skaffa sig afnämare.
Att en så beskaffad oinskränkt handelsfrihet, sorn icke vore sjelfva fabrikanten tillåten, skall högst menligt inverka på afsättningen af hans varor, syntes Hall- och Manufactur-Rälten vara lämmeligen påtagligt, äfvensom att
Fabrikanternes klagan häröfver måste antagas vara billig.
Det vore följaktligen alt önska, att den af kringstrykande ‘Vestgöthar utöfvade handelsfrihet, hvaraf i allt fall intet godt tillskyndades landet, mätte varda inskränkt till deras bo - 56 tiar eller upplagsslällen, samt att kringbärandet och utbjudandet lill salu af egna och främmande tillverkningar, måtte dem förbjudas.
Att Strump-fabrikalionen i Hufvudstaden, på sätt denna Societels Hufvudman anfört, lider betydligt intrång genom den stora mängd af strumpor, som ifrån Finland till högst låg tull årligen införes, vore ett förhållande, som Hall- och Manufactur-Rätten ansåg sig böra vitsorda; och det vore högeligen att önska, det inhemsk industri äfven i denna näringsgren måtte för framtiden icke komma alt stå efter för den utländska, hvartill Finska productionen numera borde räknas.
Med säkerhet kunde antagas, alt Fäderneslandet, under ingen tidpunkt tillförene varit så öfversvämmadt af utländska fäbrikater och luxe-artiklar, som under det med år i83y tilländalupne quinquennium; och att den inhemska fabriks-rörelsen och industrien derigenom i mera eller mindre mon lidit, vore Hall- och Manufactur-Rätlens, på ofvananförde omständigheter, grundade öfvertygelse, som den vid detta tillfälle ansåg för en pligt alt öppet uttala^ jemte det Hall- och Manufactur-Rätten alltså fann sig kunna vitsorda hvad en del af de öfrige Fabriks- och Manufactur-Idkarne anfört om tillståndet af deras yrken.
Att Fabriks- och Manufactur-rörelsen i Sverige, i många fall, lill fabrikationens godhet och elegance, för det närvarande vore jemngod med den utländska, och äfven understundom i verkligt värde öfverträfFude densamma, hade i sednare tider blifvit erkändt; likasom det alltid stod fast, såsom en obestridlig sanning, att den hvarken för det närvarande kunde eller troligen någonsin komme att täfla med den utländska i afseende på försäljningspriserne, så länge utländska fabriks-alster få införas emot låg tull, samt kunna införas och jemväl blifva införde ulan all tull förmedelst lurendrejeri och tullförsnillning.
De egenteliga orsakerna till Fabriks- och Manufactur-handteringens aftynande ansåg Hall- och Manufactur-Rätten således vara: no rättigheten att öfverallt i Riket få införa utländska Fabriks- och Manufaclur-varor, hvilken rättighet medförde oundvikliga och för näringarne skadliga missbruk, då det vore alldeles omöjligt att på alla ställen hafva sådane controller, som betryggade, att den införda varan blefve hänförd under dess rätta rubrik, och således belagd med den tull den borde draga; 2:0 de flerialdiga svårigheter och ansvarspåföljder, som Lurendrejeri-Förordningen innehölle i afseende på beslags-förrättningar, hvika aflägsnade, om ej till det mesta tillintetgjorde den afsedda controllen emot lurendrejeri och tullförsnillning; och 3:o den såkallade Landtmanna-seglationen, som berättigade all - 57 allmogen att med öppna båtar utrikes ifrån införa varor; hvarigenom, i anseende till lättheten att hvar som helst med små farkoster inpractisera utländskt gods, all conlroll blefve omöjlig; och utan controll å handels-trafiken, vore Fabri k s-näringar i Sverige föga tänkbara.
Ibland de Fabriks- och Manufactur-Idkare, hvilka klagat öfver deras yrkens förfall, funnos visserligen åtskilliga, som i afseende på tillverkningen icke voro i collision med utländningen, och således icke eller, åtminstone icke directe, kunde anses hafva, genom det utländska kramet, blifvit lidande.
Till den öfverklagade olägenheten, der den verkligen ägde rum, måste således finnas andra orsaker, och dessa trodde Hall- och ManufacturRätlen, oberäknadt hvad som tilläfventyrs kunde tillskrifvas Närings-idkarens egen oförmåga att sköta sitt yrke, eller försumlighet derutinnan, eller oordentlig lefnad, hvilket, så vidt Hall- och Manufactur-Rätten hade sig bekant, utgjort ett sällspordt undantag ifrån det allmänna förhållandet, kunna igenfinnas i följande omständigheter, nemligen: 1:0 det intrång, som göres i nästan alla näringsgrenar, genom så kallade Fuskare, och hvilkas tillvaro och betydliga tillväxt i sednare tider befordrats genom den tid efter annan utvidgade rättigheten att, som det heter, försörja sig med sina händers arbete, hvilken förunnades Extra Vaktmästare, Slottsknektar, m. fl., och hvaraf följde, att Gesäller och Arbetare heldre föredrogo detta så kallade sjelfständiga lif, än att förtjena sitt uppehälle genom arbete under Husbondes tillsyn och på hans verkstad; och 2:0 den åtrå att tidigt blifva sin egen, som obestridligen caracleriserade den nuvarande generationen, i förening tued lättheten att vinna inträde i näringarne, hvilken vore en följd alden sednare tidens liberala ideer; och då, på detta sätt, antalet af producenter oupphörligen ökades, utan alt consumtionen i samma förhållande tilltog, måste den naturliga följd uppkomma, att arbetsförtjensten blefve delad och således lemnade minsta behållning för hvarje Närings-idkare; men alt desse omständigheter, ehuru mycket gynnade af tidslynnet, likväl icke utöfvade något allmänt eller enskildt gagneligt inflytande, derom vittnade nogsamt de med hvarje år allt mer och mer anlitade fattigvårds- och försörjningsanstalterne i Flufvudstaden, äfvensom den klagan, hvilken allmänt och med fog fördes öfver vanvårdad barna-uppfostran inom de arbetande classerne.
Att totalbeloppet af sammanräknade till verknings-värdet inom de serskilde Fabriks- och Manufactur-näringarne under den ifrågasatte tiden, oansedt den påtagliga minskningen af vissa productioner, ej undergått någon betydlig förändring, härledde sig derifrån, att vissa Fabrikanter, såsom Garfve Öf ver-StåthiUlurens Fe/närs-Berättelse. 8 5& ri-, Jerngjuteri- och Sockerbruksidkare, hvilka uti Tull-förfuttnrngarne åtnjuta verkligt skydd emot intrång i sine Näringar, lill ovanlig höjd uppdrifvit deras productioner under sednare delen af ifrågavarande tidrymd, äfvensom att en ny fabriks-anläggning, nemligen ett meehaniskt Bomullsspinneri, . med synnerlig fart drifvits de sista tvenne åren.
Vid detta, af Hall- och Manufactur-Rätlen om Hufvudstadens Fabriksoch Manufactur-rörelses tillstånd under åren 1833—1837 afgifne utlåtande, hvilket Magistraten funnit vara grundadt på facta, har Magistraten ,. fur sin del, förklarat sig icke hafva något att tillägga.
Hvad sålunda blifvit upplyst och. anfördt angående förhållandet med Näringarne i Hufvudsladen under ifrågavarande quinquennium, anser Öfver-Slåthållare-Embetet visserligen ådagalägga, att detta förhållande i många delar ej varit tillfredsställande; men det torde dock icke kunna nekas, att den af Närings-Idkarne framställda skildring af deras yrkens aftagande och förfall är i allmänhet öfverdrifven, samt att, om en tiel näringsgrenar försämrats, andra deremot gjort framsteg, hvilket visar sig af jemförelse emellan de för hvarje år meddelade uppgiflerne på antalet af begagnade arbetare samt beloppet och värdet af tillverkningarne.
Och får Öfver-Ståtbållare-Embetet för öfrigt, såsom jemväl här tillämplige, i underdånighet åberopa de allmänna omdömen Öfver-Ståthållare-Embetet i sista FemårsBerättelsen låtit inflyta i anledning af Närings-Idkarnes då anförda enahanda klagan. 4:o Politie:
Ibland allmänna anstalter till sedlighetens och ordningens bibehållande i Hufvudstaden omförmältes uti den förra Femårs-Berättelsen, utom de vanliga Domstolarne samt Ecclesiastike Auctoritelerna och Kyrko-Råden, serskildt Polis-kammaren med dess betjening, samt, i sednare hänseendet, edler för ordningens bibehållande, jemte Garnisonen, äfven Stadens MilitaireCompagnie och Brandvakts-Corps.
Utom trenne Stads-Fisealer, som å Stadens Stat uppbära löner, utgörande, enligt af serskilde Comiterade den r5 September 1887 i underdånighet föreslagen och genom Eders Kongl. Maj:ts Bref den 28 Februari i838 i Nåder fastställd Aflönings-Stat, för den förste 600 R:dr, och för hvar och en af de tvenno öfrige 5oo R:dr, allt Banco, oberäknade Ljuspenningar, Skrif-materialier, Tidnings-prasnumerations-medel, anslag till ved m. m., bestod Polis-betjeningen vid r 83y års slut af Tolf Gevaldiger 59 och 5i Uppsyningsman, försedde hvardera, de förre med i5o R:dr och de sednare med 100 R:dr B:co årlig lön, jemte laga andel uti alla, i följd af deras åtal ådömde böter.
Den anmärkning är uti sista Femårs-Berättelsen redan gjord, att berörde löner voro allt för ringa, och att det derföre visat sig svårt att erhålla skicklige och pålitlige personer till nämnde besvärliga och obehagliga befattningar.
Under ifrågavarande tid har ifrån Stats-Verket, såsom tillförene, till Polis-väsendets underhåll i Hufvudstaden, enligt Kongl. Baefvet deu 25 November 1812, årligen utgått i5,ooo R:dr B:co, och ifrån Stadens Cassa dels 1,200 R:dr B:co, såsom hyra för den local, hvilken af Polis-kammaren begagnats, dels ett anslag af i,45o R:dr till sublevation uti Polis-kammarens aflöning, hvilket numera, enligt Kongl. Brefvet den 23 Februari i838, är ökadt till i525 R:dr B:co.
Majrt har ock serskildt af Dess egne medel i Nåder låtit, fortfarande, årligen utbetala i5oo Rtdr B:co, för att användas till löneförbättring för Polis-kammarens Tjenstemän.