Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Kom ihåg att jag i mina dar sett flere kalfskinn än oxhudar.»
Jag vill minnas att den gamle öfverlefde den unge.
— När Utskottet derför bestämt en viss tid, inom hvilken duglighet för pastors-embetets vård begränsas, rinner mig i hågen berättelsen om likbäraren, som af doktorn vid ett sjukhus, under härjande farsot, fått förteckning på aflidne, hvilka på qvällen skulle begrafvas och bland hvilka befanns en skendöd.
Nedsatt i grafven vaknar denne, ropande: »Jag är icke död!» och får till svar: »Tig du! det der måtte doktorn bäst veta.»
När nu en 65 år gammal kaplan med betyg af doktor om sin helsa och af Konsistorium om sin skicklighet, söker pastorat, kan hans yngre embetsbroder ropa: »Maka åt dig, farbror! ty att du inte duger det måtte väl Rikets Ständers Höglofl.
Besvärs- och Ekonomi-Utskott bäst veta.»
Man har såsom motiv för inskränkning af ansökningsrätt anfört svårigheten för en gammal att sätta sig in i själavården på det nya stället.
Allt hvad i detta fall kan sägas om själavården, gäller äfven om helsovården.
Men månne icke en skicklig läkare för en provins äfven kan blifva det för en annan?
Nekas detta, så har det Höglofl.
Utskottet gjort läkaren identisk med det. ryktbara receptet med påskrift: »Hjelper för skräddare, men icke för skomakare.»
Utskottet har antagit såsom grundsats att herden är till för hjordens skull och icke hjorden för herdens, och från denna premiss kommit till sitt beslut.
Meri gifva vi akt på erfarenheten oell niqd förutsättning det församlingen sjelf bäst är i tillfälle att pröfva hvad henne är gagneligt, synes hon vördsamt undanbedja sig detta det Höglofl.
Ekonomi-Utskottets erbjudna förmynderskap.
Det händer ju lika ofta att hon väljer den äldste som den yngste på förslaget.
Vid ett prestval, i det stift jag tillhör, och som hölls i somras, hade församlingen att välja mellan en af 65, en af 60 och en af 53 år.
Den äldste valdes med stor pluralitet.
Hade hvad Utskottet föreslagit blifvit en lag, så hade denna församling icke fått den herde, som hon i många år känt och älskat.
Mången gång kan det vara både nödigt och nyttigt att en kyrkoherde får utbyta församling.
Skälen härtill kunna vara långt ifrån omoraliska; tvärtom härledas från den innerligaste religiositet hos transportsökanden.
Hvarför skall han då stängas?
Och då Apostelen säger:
De sorn förkunna Evangelium, skola hafva sin näring af Evangelio, synes ett skäligt afseende på bergning äfven ur chrish, lig synpunkt vara berättigadt.
Af dessa skäl, hvartill kunde läggas ännu flera; reserverar jag mig mot Höglofl.
Utskottets beslut i ofvannämnde fråga.» STOCKHOLM, typografiska föreningens boktryckeri, 1859.
Allm. Besv.- och Ekon-Utskottets Betänkande N:o 4.
1 .\:o 4.
Arik. till Exp.-Ulsk. den 23 Dec. 1839, Id. 2 e. m.
Betänkande, i anledning af vuckt förslag om nya byggnadslagar m. m.
Hos Högloflig» Ridderskapet oell Adeln har Herr Edelsvärd, A. W., genom motion, sorn till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet blifvit remitterad, fästat uppmärksamheten å angelägenheten att höja byggnadskonsten inom landet; på bristen af fullständigare stadgandon i byggnadsväg; på det behof som i fråga om många af de för särskilda städer utfärdade byggnadslagar förefunnes af deras lämpande efter godkända sanitära grunder samt efter det nya måttsystemet; på den besparing, hvilken, framför allt å landet, skulle för tusentals bebyggare uppkomma genom ändamålsenligare byggnadssätt; samt på den större säkerhet och den moraliska vinning, som alltid blefve en följd af ett med konstens fordringar mera öfverensstämmande byggnadssätt'; hvarförutan motionären anmärkt att tillbörlig kontroll saknades på efterlefvandet af de föreskrifter, som nu, i vissa fall, meddelades, i det att, oaktadt ritningarne till offentliga byggnader erhöllo Kongl. Maj:ts fastställelse, afvikelser från samma ritningar ofta skulle, synnerligen vid kyrkobyggnader, opåtaldt ega rum.
Vid öfvervägande af allt detta insåges lätt behofvet att genom förbättrade byggnadslagar söka verka dertill att sådana platser eller orter, hvilka i följd af jern vägsanläggningar eller af andra orsaker hade en utveckling, och möjligen stor framtid att motse, ej blefvo lag- och förnuftslöst bebyggda och således möjligheten af nya, efter tidsenliga planer anlagda byars, köpingars och städers uppstående inom landet tillintetgjordes; äfvensom huru förhållas skulle med gamla städers utvidgning, att förekomma sådana misstag, som från äldre och allt intill sednare tider egt rum.
Tillika borde för landsbygden utarbetas en byggnadsordning, enkel och lättfattlig, samt mindre grundande sig på stränga föreskrifter än på nyttiga anvisningar; en serie af goda ritningar, detaljer och plankartor öfver byggnader och anläggningar för -den mindre bemedlade jordbrukaren borde utarbetas och på allmän bekostnad litbografieras för att dels uppspikas i landets skolbus, dels mot en billig lösen finnas tillgängliga för den som ville sig deraf betjena; allt under förutsättande af dessa ritningars framtida Bih. till B.
Prot. 1859 & 1860. 8 Sami. 2 Haft. 1 o Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 4. utbytande mot nyare, lämpade efter framåtskridandet ock en kommando tids fordringar.
I hvarje län borde tillsättas en Läns-arkitekt, och ett reglemente utarbetas, upptagande så väl vilkoren för behörighet till dylik plats som
Länsarkitektens förhållande till andra förut befintliga tjenstemän, hans skyldigheter och lönevilkor jemte taxa, hvarefter förrättningar åt kommuner och åt enskilde skulle honom ersättas.
Motionären hemställde derföre det måtte Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, dels om nedsättande af en kommitté af sakkunnige män, för att efter dessa grunder utarbeta förslag till nya bvggnadslagar för stad och land, dels att Kongl. Majit täcktes i nåder låta samma förslag framläggas till näst sammanträdande Ständers pröfning.
Utskottet anser det sätt, hvarpå ett land är bebygdt bära inför samtid och efterverld kraftigt vittnesbörd om nationens styrka, utveckling och bildningsgrad.
En utarmad, förslafvad och rå nation bygger ej sina bostäder rymliga, ljusa och sunda; och förflyttandet till sådana bostäder, ejler blotta åskådandet af vackra och smakfulla byggnader och konstalster, mana omedvetet till förädling och höja smaken, så att det fula, osunda och vanvårdade framstår motbjudande.
I byggnadsväg är ock ofta det prydliga och för hälsan nyttiga, tillika det mest beqväma och ekonomiska.
Frågan huru bebyggandet sker är således ett nödvändigt föremål för samhällets omtanka.
Den enskilda eganderätten bör respekteras; nion en frihet, sorn förnärmar andras välbefinnande, erhåller med skäl benämningen sjelfsvåld.
Och torde här gränsen anträffas der Staten med sin mellankomst bör ingripa; På landsbygden torde dock detta mindre ofta inträffa, der den ene bebyggaren bor mera aflägse från den andre, fastän äfven i de större flyarne mycket skulle kunna vinnas genom ändamålsenligafe, till efterlefnad befordrade föreskrifter.
Hvad motionären föreslagit om antagande af Läns-arkitekter, tillhandahållande af ritningar och planer, förutsätter ock, derest sådant af statsverket skulle besörjas, anslag, hvartill tillgång måhända ej alltid skulle förefinnas; Och då olika orter tordo i dessa hänseenden medföra olika behof för sin på landsbygden spridda befolkning, synes det Utskottet, som skulle omsorgen om ordnandet härutinnan böra för hvarje ort tillkomma den kommunalstyrelse hvars skapande ej kan länge fördröjas, vid hvilket förhållande Utskottet ej nu anser sig böra i dessa hänseenden tillstyrka Rikets Ständer titt någon åtgärd vidtaga.
För städerna deremot samt de platser på landet, hvilka till följd af jernvägsanläggningar eller af andra orsaker komma att tätare bebyggas, lärer väl, af nu anförda skäl, en byggnadsordning obestridligen vara erforderlig.
Behofvet deraf har ock för de flesta bland städerne framkallat sådana, af Kongl. Majit fastställda.
Men många af dessa torde vara föråldrade, hälst nödig väckelse till deras förändrande saknats och åsigterna om huru städerna böra byggas äro ej desamma nu sorn fordom.
Visserligen kunna olika belägenhet, olika näringsgrenar och olika tillgång på byggnadsmaterialier medföra tor den ena platsen behof af vissa föreskrifter, som för en annan ej äro behöfliga; men Utskottet anser dock allmänna föreskrifter kunna stadgas, som i alla städer och köpingar samt vid anläggning af nya sådana böra lända till efterrättelse.
Sålunda finnas grunder för tomtläggning och bebyggning af dylika platser, hvilka grunder, med afseende på prydlighet, renlighet och luftvexling samt säkerhet, förtjena att städse iakttagas och hvilka blifvit af sakkunnige personer och myndigheter så inom som utom fäderneslandet godkände.
En byggnadsordning, innehållande dylika allmänna be - Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 4. 8 stämmelser och utarbetad i enlighet med dessa grunder skulle otvifvelektigt i flera afseenden verka välgörande.
På dessa skäl och då Utskottet till alla delar gillar hvad motionären anfört om angelägenheten att bebyggandet af sådana platser invid jernvägar eller andra större kommunikationsleder, der städer eller köpingar kunna komma att uppstå, från böljan verkställes efter en bestämd ordning, får Utskottet vördsamt hemställa det måtto Rikets Ständer i underdånig skrifvelse till Kongl, Maj:t anhålla att förslag till allmänna bestämmelser för bebyggandet af städer, köpingar samt sådane platser å landet, der till följd af jern vägsanläggningar, grannskapet till andra större kommunikationsleder eller ock af andra orsaker, städer eller köpingar synas komma att uppstå, må, på sätt Kongl. Majit lämpligt finner, uppgöras och derefter till Rikets Ständer öfverlämnäs.
Reserv a t i o n anmäldes af:
Paulus Hedström från Wester-Norrlans län.
„Då jag icke kan gilla det af Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet fattade beslut, det Rikets Ständer skulle med en skrifvelse ingå till Kongl. Majit med anhållan det Kongl. Majit ville, på sätt lämpligast finnes, låta utarbeta en generel byggnadsordning för så väl alla städer, som vid allmänna kommunikationsleder och köpingar samt på sådanc ställen der köpingar möjligen kunna komma att anläggas, och jag således måste nedlägga min reservation emot beslutet, enär jag med min röst ej kunnat biträda detsamma, så vill jag härmed i korthet angifva mina motiver härför.
Alla städer hafva livar för sig byggnadsordningar förut och då dertill kommer, att en kommitté redan varit nedsatt för att utarbeta förslag för städernas ordnande i sanitärt hänseende och hvaruti yttrande om byggnaders ordnande äfven lärer vara föreslaget, hvilket arbete redan lärer vara färdigt, ehuru förslaget ej hunnit inkomma till Ständerna och då kommunal-kommittéen, som äffven nu lärer hafva utarbetat sitt förslag, hvaruti äfven om byggnadsordningen något lärer vara yttrat, så kan jag för min del ej anse det vara nödigt att besvära Kongl. Majit med någon skrifvelse i detta hänseende förr än man inhämtat de yttranden förenämnde kommittéer afgifvit i ämnet, och dessutom torde äfven lokala förhållanden göra det omöjligt, att en generel byggnadsordning kan utarbetas som kan vara tillämplig öfver hela riket; så anser jag don nu beslutade skrifvelsen för närvarande böra afslås, intilldess Ständerna hunnit få kännedom om hvad kommittéernas betänkanden i dessa afseenden innehålla, då det möjligen kan vara öfverflödigt att vidtaga någon ytterligare åtgärd, holst det alltid kommer att medföra oj obetydliga kostnader att utarbeta en sådan byggnadsordning, som slutligen kan vara både öfverflödig och af behofvet ej påkallad.*
Häri instämde Anders Jonsson från Wermlands län.
4 Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 5. X:o 5.
Ank. lill Exp. Ulsk. den 23 Dec. 1839, kl. 2 e. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion om vpphufvande af den genom Kongl. Cirkuläret den 50 November 1849, Kronofogde och Häradsskrifvare tillagde provision för debitering och uppbörd af Kronobr ef bärings-afgifter.
Till Allmänna Besvärs- oell Ekonomi-Utskottet har blifvit öfverlemnad en af Riksdagsfullmäktige!!
Sven Heurlin frän Kronobergs län inom Hedervärda Bondeståndet. väckt motion, deruti är vordet anfördt hurusom, enligt Kongl. Cirkuläret den 30 November 1849, 5:tc punkten, kronofogde och häradsskrifvare på de ställen, der Kronobrefbäringen af vissa utsedde personer eller hemman utgöres mot betalning af de öfrige, skall för debitering deraf och uppbörd, om den dem af de brefbäringsskyldige uppdrages, åtnjuta enahanda provision eller 3 procent å summan ända till 1000 R:dr, dertill den högst vanligen uppgår, som genom Kongl.
Kungörelsen den 14 Juli 1845 är för brandstödsafgifters uppbärande bestämd; hvilket stadgande motionären ansett hvarken vara skäligt eller lämpligt af följande skäl: l:o).
Emedan brefbäringen vore ett allmänt onus för hvars behöriga utgörande kronofogde i följd af sin tjenst borde lemna nödig handräckning.
Den vore af alldeles enahanda beskaffenhet med snöplogning, för hvars reglering, liksom för plogpenningarnes uppbärande och utdelande kronofogde icke enligt 1790 års Förordning äger uppbära någon afgift.
Brandstads uppbärande af enskilde Brandstodsbolag vore en enskild sak, som icke kunde anses tillhöra kronobetjents befattning.
Genom de brefbäringsskyldige sjelfve kunde afgiften icke utan mycken omgång och svårighet uppbäras och utdelas. 2:o).
Emedan något synnerligt besvär med regleringen af brefbäringen ej egde rum, sedan den en gång för fem eller flere år blifvit reglerad och äfven vid ny reglering deraf några jemkningar sällan förekomme, hvilket äfven med snöplogs-regleringen vöre förhållandet.
Afgifterne kunde vid Krono-uppbörd sstämman uppbäras och utdelas och debiteringen deraf äfven göras å debet-sedlarne. 3:o).
Emedan till följd af stadgandet om förenämnde provisions utgörande till kronofogden och häradsskrifvaren lätt kunde hända, att icke, så mycket möjligt ske kunde, allmänna posten enligt författningens föreskrift begagnades för krono - Allm.
B(8v.~ och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o S. B brefvens fortställande, ocb att afgiften högt uppdrefves, på det provisionen måtte blifva så mycket högre, hvarpå exempel ej lärer saknas; Och då kronofogde och häradsskrifvare nu erhållit högst betydliga, mer än fördubblade löner, samt sådana afgifter, som den ifrågavarande dervid borde vara afsedde att upphöra, voro så mycket mindre skäl att de äfven egde uppbära denna provision till ytterligare tunga för brefbäringsskyldige hemmansegare.
På dessa skäl har motionären hemställt att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t anhålla att hvad 1849 års Cirkulär i detta ämne innehåller måtte upphöra att vara gällande, och att med brefbärings-penningarnas uppbärande och utdelande finge förfaras i likhet med hvad angående snöplognings-penningarno i 1790 års Förordning är stadgadt.
Hvad sålunda blifvit anfördt har Utskottet tagit i öfvervägande; nion då den uti Kongl.
Cirkuläret den 90 November 1849 medgifna tillåtelse att don vissa hemman åliggande
Kronobrefbärings-skyldighet må efter öfverenskommelse mot betalning ombesörjas af vissa personer eller hemman inom häradet, icke utesluter rättigheten för de brefbäringsskyldige att sjelfve bestrida detta besvär, om de så för godt finna, och öfverenskommelsen i omförmälde afseende, derest sådan träffas, sålunda är af helt och hållet enskild natur; i följd hvaraf ej heller kronofogde och häradsskrifvare synas kunna å tjenstens vägnar hafva åliggande att den i detta fall mellan vederbörande betingade betalning utan provision debitera och uppbära, helst det enligt ofvannämnde Kongl. Cirkulär år de brefbäringsskyldige obetaget att om afgiftens uppbärande och utbetalande på annat sätt öfverens' komma, så anser Utskottet sig böra hemställa att denna motion icke må till någon åtgärd föranleda.
Stockholm den 22 December 1859. 6 Allm. B t en.- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 6.
IV:o 6.
Ank. till Exp.-Utsk. den 2 3 Dec. 165 9, kl. 2 e. in.
Betänkande, i anledning af väckt motion om meddelande af föreskrift att i alla från offentlig myndighet utfärdade skrifna handlingar s. k. latinsk stil skall begagnas.
Riksdagsfullmägtigen Olof Lagergren från Gottlands län liar uti ett af Hedervärda Bonde-ståndet till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet remitteradt memorial anfört, att den gamla tyska eller s. k. svenska skrifstilen väl numera vore på de flesta ställen inom landet alldeles bortlagd, men att en oell annan embetsman dock ännu funnes, som fortfore att begagna densamma.
För menige man vore detta en svår olägenhet, enär i skolorna numera icke någon undervisning i begagnandet af nämnde skrifstil meddelades, hvarföre ock de fleste, som erhöllo expeditioner, skrifna med sådan stil, nödsakades vända sig till någon deruti mera öfvad person för att inhemta innehållet, Då förmågan att skrifva och läsa den latinska skrifstilen numera vore nästan allmän inom landet, synnerligen bland yngre personer, förefölle det orimligt att i offentliga handlingar skriftecken begagnades, hvilka ganska få kunde med ledighet läsa och mången alls icke förmådde tyda.
Något gagn af ett sådant bruk kunde motionären icke inse, hvarföre han föreslogo att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit anhålla om föreskrift att hädanefter i alla från offentlig myndighet utgående skrifna handlingar s. k. latinsk stil skall hegagnas.
Då bruket af den s. k.
Svenska skrifstilen i sednare tider, utan någon för sådant ändamål vidtagen åtgärd, mer och mer upphört och, på sätt motionären vitsordat, undervisning i densamma icke vidare i skolorna meddelas, samt, vid sådant förhållande, all anledning är förhanden att hvad motionären åsyftat inom kort tid uppnås, utan att någon Statsmakternas mellankomst derför erfordras, hemställer Utskottet, att motionen icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Allm. Besv.- och Blem.-Utskottets Betänkande N:o 7. N: o 7.
Alik. till Exp.-Utsk. den 23 December 1I1S9, kl. 2 e. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion om ändringar i Instruktionen för Bibelkommissionen.
I memorial, som Högloft.
Ridderskapet och Adelil remitterat till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet, har Herr Estenberg, Karl Kristian, framställt vigter! och nödvändigheten deraf, att åtgärder vidtogos för ordnande af arbetet med den nya bibelöfversättningen på sådant sätt, att det eftersträfvade målet, en med grundtexten i möjligaste mån öfverensstämmande öfversättning af bibeln, kundo tidigare uppnås än Bibelkommissionens hittills ådagalagda verksamhet berättigade att hoppas.
För vinnande af detta syfte, syntes det motionären vara af nöden att man icke genom alltför noga reglementerande bunde händerna på Bibelkommissionens ledamöter, utan noga tillsåge att, om en instruktion skulle finnas, densamma blcfve fullt enlig med beskaffenheten af kommissionens arbeten.
Då detta icke efter motionärens mening vore förhållandet med nu gällande, af Kongl. Maj:t den 18
Maj 1773 utfärdade, instruktionen, har motionären föreslagit att Rikets Ständor måtte till Kongl. Maj:t ingå med underdånig anhållan att berörde nådiga instruktion måtte, efter tidsförhållandenas kraf och med fästadt afseende på vinnandet af det ändamål, för hvilket den är gifven, undergå nödig förändring.
Do särskilda anmärkningar motionären, till stöd för nyssberörde förslag, emot den ifrågavarande instruktionen framställt äro: att i ingressen ordställningen skulle vara misslyckad och kunna leda till förvexling af den evige Konungens majestät med Konungen af Sverige; att stadgandet i instruktionen att de utsedde ledamöternc skulle sitt vigtiga värf företaga “med biträde af flere Kongl. Maj:ts och Rikets Embetsman, då deras när- och öfvervaro i Kommisioncti kunde finnas nödig,“ skulle lägga hinder i vägen för Kommissionen att välja sina arbetande biträden bland språkvittre och sakkunnige män, utan afseende på örn desse äro embetsman eller ej; att hvad 8 § 2 mom. af instruktionen föreskrefvc derom, att paralell-språkcn, sedan de blifvit närmare öfversedda och rättade, skulle i prof-öfversättningen införas, nödvändigt måste föranleda stora misstag, enär, då olika delar af bibel-öfversättningen särskildt utgåfves, följden måste blifva att i en tidigare utgifven del hän vis - 8 Allm. Beav.- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 7. singar gåfvos till parallelspråk, sorn i cn sednare del kunde undergå så betydlig förändring att hänvisningen blefve missledande; att orden i 10 § 1 morn. att komrnitterade skulle “göra anstalt om medlens infordrande; hvaruti så väl som allt annat hvad af nöden vara kan vederbörande embetsman och kolleger ega att Kommissionen handen räcka0" skulle vara svåra att rätt fatta; samt att föreskrifterna i tredje momentet af 10 § om huru prof-öfversättnings-arbetena skulle utkomma och publiceras, hvilka bestämmelser i motionärens tanke utgjorde en verklig glanspunkt i hela instruktionen, aldrig blifvit efterföljda, men nu, sedan Kommissionens ledamöter blifvit inskränkta till ett mindre antal, som alla bodde i samma stad, mera än förr borde efterkommas.
Härförutan har motionären fästat uppmärksamheten på svårigheten för personer, hvilka äro af tjenstegöromål strängt upptagne, att kunna såsom ledamöter i Bibelkommissionen uppfylla sina åligganden på ett sätt, hvarigenom det grannlaga och vigtiga arbetet utan alltför stort dröjsmål närmades sin fullbordan.
Det vore deri öre af högsta nödvändighet påkalladt, att arbetet uppdroges åt personer, som, fria från tjenstegöromål, kunde åt det erhållna uppdraget egna all sin verksamhet och hvilka tillförsäkrades sådan aflöning, att de för sig och de sina hade full utkomst.
Blefve saken så ordnad och lyckades man finna män, hvilka genom grundliga excgetiska kunskaper och öfriga egenskaper voro uppdraget fullt vuxne, hoppades motionären att det önskade målet icke skulle vara så synnerligen fjerran.
Hvad sålunda blifvit anfördt och föreslaget har Utskottet tagit i öfvervägande; och som de af motionären framställde anmärkningar emot Kongl. Instruktionen för Bibelkommissionen dels synas härflyta från oriktig uppfattning af deri gjorda bestämmelser; dels icke äro af den vigt att de böra föranleda instruktionens omarbetande; dels ock mera gälla uteblifven tillämpning af hvad instruktionen, enligt motionärens egen tanke välgrundadt stadgar, än anmärkning mot sjelfva stadganderne; samt Utskottet, som till granskning förehaft den ifrågavarande instruktionen i sin helhet, icke dervid funnit densamma, på sätt motionären förmenat, tara, i fråga om sjelfva bibelöfversättningsarbetet, för mycket reglementerande eller innefatta några bestämmelser, som kunna hindrande eller störande inverka på Kommissionens verksamhet, hemställer Utskottet att motionärens förslag att Rikets Ständer skulle hos Kongl. Maj:t göra underdånig framställning om instruktionens omarbetning icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda, Sedan Bibelkommissionen först bildades hafva åttatiosex år förflutit.
Väl utgafs femton år efter Kommissionens bildande en fullständig proföfversättning af bibeln, men denna vann ej godkännande.
Enahanda blef förhållandet med en omkring ett fjordedels sekel derefter framlagd ytterligare prof-öfversättning af Nya Testamentet.
Sedermera har Kommissionen med mer eller mindre verksamhet fortsatt sina arbeten, och derunder offentliggjort nya förslag till öfversättning af särskilda delar af Gamla Testamentet, äfvensom för några år tillbaka ännu en öfversättning af Nya Testamentet, utan att dock ännu arbetets fullbordande kan inom någon ej alltför aflägsen tidrymd emotses.
Att denna långsamhet vid arbetets utförande icke står tillsammans’ med det så länge erkända behofvet af dess fullbordan torde vara obestridligt.
Besinnar man emellertid arbetets vidlyftighet och svårigheter, lärer det icke väcka någon förundran att detsamma, öfverlemnadt åt personer, hvilka förut äro af andra göromål fullt sysselsatte, hvarken kunnat eller Jean skyndsammare fortskrida.
Arbetets vigt och angelägenheten af dess snara full - Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 8. 9 fullbordan är dock sådan, att detsamma, för den eller dom, åt hvilka det uppdrages, borde ställas såsom hufvudsak, icke såsom ett bigöromål, deråt de endast kunna egna den tid andra, ofta ganska trägna göromål lemna öfrig.