Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Grip. 10:dc 'punkten, angående fortfarande kostnader, allvist a på o.: dra hufvudtitelns besparingar, för VexelKontrollörsbeJåt t ning arne i Stockholm och Götheborg.
Hr Justitieombudsmannen har vid denna punkt anmärkt, att genom Konungens Rådgifvares tillstyrkanden den 16
Maj 1836 och den 5 Maj 1837, Rikets Ständers den 24 April och den 6 Oktober 1834 lemnade föreskrifter om dispositionen af 2:dra hufvudtitelns besparingar blifvit åsidosatta, och följaktligen, emot 65 §.
Regeringsformen, öfverträdda.
På sätt StatsRådsprotokollet för den 20 November 1834 utvisar och i Hr JustitieOmbudsmannens anmärkningsmemorial jemväl omförmäles, till - 131 styrkte Föredraganden och StatsRädet i underdånighet nådigt bifall till Rikets Ständers, uti skrifvelse af den 24 April nämnde år, förnyade underdåniga hemställan om upphörande af Vexelkontrollörsbefattningarne i Stockholm och Götheborg, samt uppgåfvo tillika förslag, huru uppgifter om vexelsluten, i fall Kongl. Maj:t fann dem framgent behöfliga, skulle kunna utan kostnad för Staten erhållas.
Då Kongl. Maj:t uppsköt afgörandet af denna fråga, blef deraf en nödvändig följd, att de Yexelkontrollörerne tillagde löningsförmåner, som alltsedan år 1816 utgått af 2:dra hufvudtitelns besparingar och sålunda ej inneburo någon ny eller tillökt anvisning å desamma, måste fortfarande på samma sätt som dittills utbetalas; men en ytterligare besparing af 800 R:dr om året uti de ursprungligen till 1,800 R:dr uppgående och år 1828 till 1,200
R:dr nedsätta, kostnaderna för Vexelkontrollörsbefattningen i Stockholm blef sedermera beredd genom Föredragandens och StalsRådets underdåniga tillstyrkande till protokollet för den 5 Maj 1837, då beslut togs om samma befattnings bestridande derefter med anslag af endast 400 R:dr om året till expenser.
Anmärkningen i denna punkt, hvari förklaringen åberopas af undertecknade: jRos enblad.
Löwenhj elni.
Skogman. förekommer alltså lika oväntad, som den är ogrundad.
1 i:te punkten, angående ett ä y:de hufvudtiteln beviljadt länunderstöd för istdndsättande af Häradshöfdingebostället Allequia pä Gottland.
Emot denna anvisning har Hr Justitieombudsmannen anmärkt, att så vida uppå 9:de hufvudtiteln alla utgifter måste åsyfta företag, som äro allmänt nyttiga, samt följaktligen någon anledning ej förefinnes dertill, att sådana behof som det ifrågavarande, der endast boställsinnehafvarens enskilda nytta kommit i beräkning, blifvit vid titelns reglering afsedda, rådgifvande åtgärden i anförda fall måste innebära, att hafva emot Regeringsformens 65 §. tillstyrkt, det
Rikets medel skulle användas annorlunda än faststäldt blifvit.
Förklaranderne få härvid upplysa, att, vid nuvarande innehafvarens tillträde till Häradshöfdingetjensten i Gottlands Norra Domsaga, boställshuset, som äfven är Häradets Tingshus, befanns i det förfallna tillstånd, 132 att det för sitt ändamål var alldeles obrukbart, äfvensom boställets jord var i ett nära till ödesmål gränsande skick.
På flera år bade Tingen ej kunnat i tingshuset hållas och de i Arkivet befintlige äldre handlingar voro lill större delen förmultnade eller förstörde.
De sednare årens handlingar, tagne i domliafvandens enskilda förvar, hade med honom flyttat från det ena stället till det andra, och Tingen hade måst hållas i Wisby Stad, ehuru äfven detta var förenadt med flera svårigheter.
Fråga hade uppstått om
Häradets skyldighet att ensamt bekosta iståndsättandet af det gemensamma tings och bostadshuset, men genom laga kraftvunnet utslag var förklaradt, att Häradet endast i viss mån borde dertill bidraga, hvilket bidrag också blifvit lemnadt.
För det öfverskjutande behofvet äfvensom till boställsjordens upphjelpande ifrån dess vanhäfd, funnos inga medel, enär uti de bägge sista företrädarnes sterbhus alla tillgångar saknades för gäldande af dessa kostnader, som enligt instrumentet öfver af och tillträdessynen uppgingo till 8,661 R:dr B:co.
Att, emot sitt begifvande, ålägga tillträdande Häradshöfdingen af egna medel bestrida dessa kostnader, var icke förenligt med rättvisa eller billighet.
Vid ett sådant förhållande, och då Kongl. Maj:t, genom ifrågavarande lån utål 9:de hufvudtitelns till Kongl. Maj:ts disposition ställda medel, kunnat befrämja ett allmänt nyttigt, för titeln icke främmande ändamål, hvarunder iståndsättande af ett till åbyggnaden och jordens bruk alldeles förstördt Häradshöfdingeboställe skäligen borde begripas, helst detta kunde ske utan att Staten derigenom kommer alt vidkännas någon egentlig utgift, enär den förskjutna summan skall i stadgad ordning återbetalas; så synes den ifrågavarande åtgärden icke bort lemna grundade anledningar till klander, och ännu mindre till anklagelse inför RiksRätt.
Poppius, von S c hill ze like i rn.
U lfs p a r r e. 12: te punkten, angående Postportofrihet för vissa beskickningar ä utrikes ort, sorn icke redan deraf kommit i åtnjutande.
Enär MinisterStaten, för hvilken Rikets Ständer å 2:dra hufvudtileln lemnat ett årligt anslag at 266,666 R:dr 32 sk., icke måtte kunna anses, för »*>3* 133 för det nu uppgifna behofvet, ega något anspråk på de af Rikets Ständer för Postverket förbehållna och företrädesvis till sjelfva Postinrättningens förbättrande anvisade medel, har Hr Justitieombudsmannen anmärkt StatsRådets tillstyrkande i denna fråga såsom en åtgärd, att, emot 65 §. i Regeringsformen, medel må användas till andra ändamål, än de af Rikets Ständer fastställda.
Till svaromål härå anföra Förklaranderne, att deras underdåniga tillstyrkande af den 1 September i83y, emot hvilket anmärkning i denna punkt är riktad, innebär blott en tillämpning af de den 22 April och 3o September t83o samt den ä3 Juli i83i af Kongl. Maj:t i ämnet fattade nådiga beslut, emot rådgifvande åtgärderne hvarvid anmärkning af Konstitutionsutskottet vid sista Riksdag ej skett; samt att för öfrigt Statens Embetsverk, äfvensom flere serskilde Embetsmän, utan afseende på de för dem anvista lönanslag eller expensmedel njuta portofrihet för deras brefvexling i embetsärenden, hvilken frihet för dem, som hafva sådan brefvexling på utrikes orter, sträcker sig till alla så väl dit afgående, som derifrån ankommande bref, så att de deraf härrörande kostnader, likasom andra utgifter vid Postverket, blifva af uppbörden direkte godtgjorde eller derå afskrifne, innan något för Postinrättningens förbättrande disponibelt öfverskott kan uppkomma.
Ak erlij elm. von S cliulzenheim.
Gjr llerihaal.
13:de punkten, angående försäljning af åtskilliga lius och lägenheter tillhörande Carl Gustafs Stads Gevärsfaktori samt anslag af medel till utvidgning af samma faktori.
Efter framställning af hvad i detta mål förekommit, bar Hr Justitieombudsmannen emot rådgifvande åtgärderne dervid anmärkt: l:o att tillstyrkandet om försäljning af de lill faktoriet hörande och i kronans ägo varande lägenheter är i strid med Regeringsformens 77 §., som bjuder att Konungen icke må, utan Rikets Ständers samtycke, någon Kronans egendom eller lägenhet, genom försäljning eller annorledes, afhända: ' j rt m 2:o att, då, vid sista Riksdag, Rikets Ständer till anskaffande af 9000 gevär beviljade ett anslag af 180,000 R:dr, men i beslutet derom ibland föremålen för dessa medel icke blifvit omnämnde eller afsedde förändringar eller utvidgningar af någotdera af de förut befintliga gevärsfaktorier, öfverträdelse af Regeringsformens 65 §. beredis genom tillstyrkandet, att för ett sådant af Rikets Ständer icke fastsläldt ändamål använda de 32,156 R:dr 43 sk. 1 rst. som å berörde anslag utgjorde endast ett temporärt, genom minskning i gevärstillverkningen uppkommet, öfverskott.
Till bemötande af dessa Hr JustitieOmbudsmannens anmärkningar få Förklaranderne, hvad först beträffar försäljningen af åtskilliga lägenheter under Carl Gustafs Stads gevärsfaktori, vördsamt anföra: att, enligt deras öfvertygelse, med de i Regeringsformens 77 §. dels under bestämda benämningar uppräknade, dels under det allmänna uttrycket, Kronans öfriga lägenheter^ inbegripne tillhörigheter förstås endast sådane, af hvilka Kronan drager skatt, ränta eller inkomst, hvarföre de ock, uti 5 §.
Ansvarighetslagen för Konungens Rådgifvare, sammanföras under den gemensamma benämningen Kronans domäner; men ingalunda sådane, hvilka till gagn och nytta för någon serskild inrättning finnas till Konungens disposition under en bestämd hufvudtitel och således upphört att vara domäner.
— Med de ifrågavarande lägenheterne är detta förhållandet, såsom af protokollet öfver krigsärenden för den 16
Maj 1835 inhemtas.
— Uti berörde protokoll göres bestämd åtskillnad emellan de till faktoriet hörande, men för detsamma helt och hållet umbärliga lägenheterna af sliphus, piphammare, räckhammare och stångjernshammare med skärverk, hvilkas försäljning tillstyrkes, emot köpesummans användande just tiil förbättringar vid den inrättning, hvartill de hörde, och emellan de under faktoriegendomen lydande mjölqvarn samt åker och ängsmark, hvilke, såsom för faktoriet icke behöflige, aro för Statsverkets räkning utarrenderade, och om hvilkas försäljning nådig proposition till Rikets Ständer i underdånighet tillstyrktes.
Förklaranderne äro så långt ifrån att tro sig med deras rådslag i denna fråga hafva öfverträdt Regeringsformens 77 §., att de fast hellre anse, att skälig anledning till anmärkning emot dem, enligt dess 107 §., skulle hafva förekommit, om de tillstyrkt uppskof med ofvanberörde verks försäljning till Rikets Ständers sammankomst, under hvilken tid de skulle hafva ytterligare förfallit och faktoriet varit i mistning af en tillgång, utan hvilken det icke nu kunde, såsom händelsen är, stå i nytt, fullbordadt och ändamålsenligt skick. 135
Den andra anmärkningen i denna punkt livilar på ännu lösare grund än den första.
Den vederlägges genom besvarandet af följande frågor, hvilket vi till Hr Justitieombudsmannen sjelf öfverlemne:
Kunna gevär tillverkas utan machiner och hus, deri de förra uppföras och användas?
Om för gevärstillverkningen erfordras hus, machiner och verktyg, är det att använda anslag för anskaffning af gevär, för annat än sitt ändamål, då det lill någon del disponeras för inrättningar, utan hvilka gevär af erforderlig godhet icke kunna åstadkommas, och hvarigenom sedermera tillverkningskostnaderne förminskas?
Hafva ej i alla tider anslag till materiel blifvit använde äfven för sådane anstalter, medelst hvilka denna materiel frambringas?
Förklaringen i denna punkt åberopas af undertecknade: Rosenblad. Löwenhielm.
Grip. 14.'de punkten, angående anslag till byggnader och reparationer vid Lifgardets till häst kasern.
Hr Justitieombudsmannen bar härvid anfört, att då Rikets Ständers, i underdånig skrifvelse af den 15 December 1834, hos Kongl. Maj:t gjorda anhållan, alt anslaget för de publika byggnaderna i Ilufvudstaden icke måtte användas till kaserners nybyggnad eller underhåll, haft afseende å dispositionen af de till vissa ändamål anordnade medel, samt följaktligen, vid jemförelse af 57, 64 och 65 §§• i Regeringsformen, bort tjena till efterrättelse; men samma anhållan icke blifvit iakttagen vid meddelandet af de beslut, hvarigenom anvisning å berörde anslag skett till kostnader för byggnad och reparation vid LifGardets till häst kasern, Hr Justitieombudsmannen ansett det åligga honom att anmärka detta emot Grundlagens bud stridiga förhållande.
De upplysningar, sorn torklaranderne härvid få aflemna, skola, efter deras tanke, fullständigt ådagalägga anmärkningens obefogenhet.
Kasernbyggnaden för LilGardet till häst börjades redan före 1809 under inseende af tillförordnade Kommitterade, och kostnaderne dervid bestriddes af serskildt anvista Statsmedel.
Då sedermera vid 1810 års Statsreglering ett årligt anslag af 15,000 Riksdaler till Hofstall och kasernbygg - 136 nader på Stat uppfördes till disposition af en serskild Direktion, fortsattes tillsynen å kasernbyggnaden af samma Direktion till år 1817.
Brefvet af den 16
April samma år blef ifrågavarande kasernbyggnad, i likhet med öfriga publika husen i Hufvudstaden, ställd först under SlottsbyggnadsDirektionens, och, efter dess upplösning, enligt Kongl.
Brefvet af den 15 December 1818, från och med år 1819 under ÖfverlntendenlsEmbetets tillsyn och vård.
Kasernbyggnaden för LifGardet till häst har således, allt ifrån dess fullbordan, varit räknad bland Kronans publika hus i Hufvudstaden, och ÖfverlntendentsEmbetet har, på sådan grund, uti de för hvarje år uppgjorda förslag rörande användandet af anslaget för dessa hus, upptagit lill verkställighet de å kasernbyggnaden nödiga befunna reparationsarbeten; så att alltsedan 1817 kostnaderna för sådana arbeten utgått af berörde anslag.
Någon erinran deremot har icke af Rikets Ständer eller deras Revisorer blifvit gjord förrän vid 1832 års Revisionsförrättning, då anmärkning framställdes dervid, att byggnadsanslaget fått vidkännas kostnad i berörde afseende, men hvilken anmärkning vid påföljande
Riksdag likväl lemnades utan afseende.
Vid hvarje Riksdag hafva Rikets Ständer bestämt anslaget till underhåll af publika busen i Hufvudstaden, utan någon föreskrift, att kostnaderne för kasernbyggnadens underhållande ej finge deraf bestridas.
Något sådant förbehåll skedde ej heller vid sista Riksdag: och Rikets Ständers af Hr Justitieombudsmannen åberopade skrifvelse af den 15 December 1834 innefattade endast en anhållan, att byggnadsanslaget icke måtte användas till kaserners nybyggnad och underhåll, men utan att Rikets Ständer då anviste några andra medel att dertill i stället användas.
Brefvet af den 12 December 1827, hvilket blifvit lemnadt utan anmärkning från Rikets Ständers sida, hade Kongl. Majit på anförda utredda skäl förklarat LifGardesRegementet till häst icke kunna, på sätt som för de andra GardesRegemenlernas kaserner egde rum, genom afdrag på inqvarteringsmedlen lemna något bidrag till underhållet, och då Kongl.
Majit icke hade några andra medel att dertill använda, skulle deraf ha blifvtt en gifven följd, att, om Kongl. Majit bifallit Rikets Ständers förrberörde anhållan, ifrågavarande kasernbyggnad skolat till allmän skada hafva förfallit, hvilket med skäl hade kunnat föranleda till en mera grundad anmärkning emot de Konungens Rådgifvare, som ej sökt att genom sina rådslag sådant afvärja.
Förklaringen i denna anmärkningspunkt åberopas af undertecknade: Rosenblad.
r 137 15:dc punkten, rörande en anvisning ä anslaget för publika byggnader i hufvud-" staden till förändrad inredning af Kongl.
Theaterns Salong.
Sorn ifrågavarande förändrade inredning hufvndsakligen åsyftade större inkomst för Kongl. Theatern och den för verkställigheten anordnade summa af 1000
R:dr ej torde kunna hänföras till husets underhåll, men det anslag, hvarifrån medlen togos, blifvit af Rikets Ständer anvisadt, endast för underhåll af de publika husen i hufvudstaden; så har Hr Justitieombudsmannen ansett deraf följa, att de sålunda anordnade medlen äro, emot 65 §. i Regeringsformen, använda annorlunda, än faststäldt blifvit.
Föiklaranderne få häremot anföra, att det så kallade byggnadsanslaget icke är anvisadt endast för de publika busens yttre underhåll, men att äfven deras inredning och inre reparation måste af detta anslag bekostas.
Undantag härifrån i viss mån gäller endast i afseende på de rum och lägenheter i publika hus, hvilka begagnas såsom boställe af Embets och Tjenstemän, med underhållsskyldighet enligt Kongl.
Reglementet af den 11 Januari 1820, hvilket med närvarande fall alldeles icke inträffat.
Också har på förrberörde sätt byggnadsanslaget alltid, utan anmärkning, varit användt, äfven i afseende på Operahuset, der t. ex. åtskillige föreslagne nödige förbättringar, ledande till Theaterns bästa och förmån, just genomförändringar i Salongens inredning, blefvo af Kongl. Majit den 26 Mars iS3i bifallne, och kostnaden, beräknad till 3,886 R:dr 40 sk., anvisades att utgå af anslaget för de publika busen i hufvudstaden.
Rådgifvande åtgärden härvid blef likväl ej af Konstitutionsutskottet vid påföljande
Riksdag ansedd såsom stridande emot Regeringsformens 65 §.
Förklaringen i denna punkt åberopas af undertecknade: Stjerneld. Löwenhielm.
U If sparr e. Munthe.
16:t!e punkten, angående medgifvande för Stats Rådet Hr Friherre Johan Lagerbjelke, att å f\:de hufvudtitelns besparingar bibel tälla en lön fyllnad under den tid, Hr Friherren af t jente begrafningshjelp ä Stats Rådslönen.
Då vid öfverläggningen härom af StatsRådets samtliga närvarande Ledamöter erkändes, att Hr Friherre Lagerbjelke icke egt någon i författningarne grundad rätt till den af honom sökta förmån, att få, under det han ■ afljente begrafningshjelp å SlatsRådslönen, bibehålla den honom, utöfver förut innehafvande lön på Stat, tillagda serskilda aflöning för en befattning, den han dåmera lemnat; så liar Hr Justitieombudsmannen emot de Ledamöter af StalsRådet, som sådant tillstyrkt och derjemte föreslagit anordning af de dertill erforderliga medel å RiksStatens 4:de, för sådan utgift främmande hufvudtitel, anmärkt, att deras rådgifvande åtgärd härvid innefattade icke blott en erkänd öfverträdelse af Rikets lagar rörande Embets och Tjenstemäns aflöning under det begrafningshjelp aftjenas, utan ock ett åsidosättande af hvad 62 och 64 §§.
Regeringsformen om behörig användning af allmänna medel bjuda.
Förklaranderne kunna icke inse emot hvilka Rikets lagar deras rådgifvande åtgärd i detta mål strider.
Det kan icke vara allmänna lagen, ej heller Regeringsformen.
Här är fråga blott om de så kallade Nådårsförfattningarne, från hvilkas reglementariska föreskrifter, enligt hvad Statskontoret i dess underdåniga utlåtande af den 28 Oktober 1839 upplyst, undantag flera gånger egt rum i serskilda, fastän icke med förevarande fullkomligen likartade, fall, Förklaranderne hafva visserligen erkänt, att Hr Friherre Lagerbjelke icke hade någon laglig rätt lill den af honom sökta, men af förklaranderne endast till en del tillstyrkta och af Kongl. Majit medgifna förmån, att, under hegrafningshjelpsbesparingen å StatsRådslönen, få behålla, jemte KontreAmiralslönen, hvartill han var ovilkorligen berättigad, åtskilliga andra löningsförmåner.
Om han äfven lill dessa varit enligt författningarne berättigad, hade han ej behöft derom göra ansökning.
Men då Konungen har obestridlig rätt att, på förekomna skäl och omständigheter, göra undantag från speciella författningar; så lärer ock StatsRådets rätt att sådant tillstyrka eller afstyrka vara obestridlig.
Denna rätt hafva förklaranderne i förevarande mål utcfvat; hvarvid naturligtvis deras uppfattning af de skäl och omständigheter, som talade för bifall, i 139 elen del det blifvit lemnadt, till Sökandens begäran, varit annan, än de StalsRådsLedamöters, som förenade sig i afstyrkande.
Förklaranderne ansågo nemligen, att, då Sökandens emottagande af ett StatsRådsembete för honom medförde icke allenast en minskning i årliga löninkomster, utan ock en betydligare uppoffring under begrafningshjelpens aftjenande, i händelse författnipgarne derom blefve på honom strängt tillämpade, de borde för denna om Fottan och det allmänna högt förtjenta Embetsman tillstyrka ett undantag till hans förmån från föi fattningarnes allmänna föreskrift, dervid de likväl, af skyldig omtanka i afseende på hushållning med Statens medel, ville, att undantaget ej skulle utsträckas så långt, alt någon ökad utgift derigenom tillskyndades Statsverket.
Förklaranderne tillstyrkte således tillåtelse för Sökanden, att under begrafningshjelpstiden få uppbära de af honom såsom befälhafvande
Amiral åtnjutna serskilda löningsförmåner, hvilka under tiden blefvo 4:de hufvudtiteln besparade; men de afstyrkte en sådan tillåtelse i hvad den angick de KontreAmiralslönen på Stat åtföljande tjenstgöringspenningar, emedan desse, såsom protokollet omförmäler, ej kunde under tiden Lill titeln ingå, och deras beviljande skulle hafva förorsakat en dubbel utgift.
Att deras tillstyrkande var med billighet öfverensstämmande, synes äfven deraf, alt, enligt vid denna Riksdag fattadt beslut, StatsRådsLedamöter numera få tillträda deras embeten utan begrafningshjelps aftjenande och utan beräkning af hittills vanliga afgifler, en förmån, som deras företrädare icke åtnjutit.
Men Hr Justitieombudsmannen har äfven anmärkt, att förklaranderne i detta mål öfverträdt Regeringsformens 62 och 64 §§.
För dem är det omöjligt att inse, det en anvisning på 4:de hufvudtiteln för en SlatsRådsLedarnot, sorn dock fortfar att vara Amiralsperson och således tillhörande Flottan, skulle för titeln vara främmande derföre, att fortsatt åtnjutande af den extraaflöning, han i sednare egenskapen uppburit jemte annan ordinarie, hvilken han såsom StatsRåd var ovillkorligen berättigad att å samma titel uppbära, blifvit af serskilda anledningar beviljad.
Förklaringen i denna sista punkt af anmärkningsmernorialet Lit.
E. åberopas af undertecknade:
Gyllenhaal> Grip. 140 Anmärk nin g smemörialct Lit. F., angående rådgifvande åtgärder, som förmenas leda till Rikets belastande med gäld. lista punkten , om det för utvidgning och ombyggnad af Trollhätte Kanal och Slussar beviljade anslag utaf Handels och Sjöfartsfonden.
Efter framställning af de i denna fråga inför Konungen i StatsRådet hållna rådslag, har Hr Justitieombudsmannen funnit sig föranlåten dervid anmärka, att, i anseende till egenskapen af den så kallade handels och sjöfartsfonden och rättigheten att derom disponera, en å samma fonds vägnar af Regeringen ensam ingången förbindelse endast för tiden till näst infallande Riksdag kan vara ovilkorlig; att icke destomindre det under den 25 Augusti 1837 nya Trollhätte Kanalbolag gifna löfte om ett bidrag ifrån denna fond årligen under 25 års tid finnes så stäldt, att anspråk på dess uppfyllande, utan samband med eganderätten till kanalen, kunde öfverlåtas, och att dylika öfverlåtelser jemväl blifvit befordrade, genom de, å bolagets anvisningar uppå alla årens anslag, till meddelande af KonvojKommissariatet, tillstyrkta accepter, som ickeinneliöllo annat vilkor, än att bolaget skulle uppfylla sina förbindelser: hvartill kommer, enligt Hr JustitieOmbudsmannens förmenande, att Föredragandens och StatsRådets öfrige, den 25 Augusti 1837, närvarande Ledamöters inför Kongl. Maj:t gjorde uppgift, att Handelshusets Schön &
C:s anbud icke väsendtligen afvek från de i Kongl.
Kungörelsen den 9 December 1836 faststälda åligganden och utlofvade förmåner, varit mot verkliga förhållandet stridande åtminstone i så måtto, som i högstberörde Kungörelse, ibland förmånerne för ett bildande bolag till Trollhättekanalens ombyggnad, utlofvades ett bidrag ifrån Statens sida af 5o,ooo R:dr årligen i s5 års tidj men Schöns &
C:s anbud deremot innefattade förbehåll om ett sådant årligt bidrag af 60,000 R:dr i lika lång tidj och således för hela tiden af 25 år 250,000
R:dr större bidrag, än i Kungörelsen förutsattes; hvilket svårligen torde kunna såsom en oväsendtlig omständighet betraktas. I följd häraf och enär Konungens Rådgifvare tillstyrkt anordnande af anslag ifrån handels och sjöfartsfonden för en längre tid och accepter s meddelande uppå anvisningarne å hela detta anslag, oberoende af andra omständigheter, än att det nya Kanalbolaget, åt hvilket ett sådant bidrag 141 bidrag blifvit utlofvadt, skulle sina åtagna förbindelser i afseende på Kanalens ombyggnad behörigen fullgöra, bar Hr Justitieombudsmannen ansett det äfven böra såsom uppenbart antagas, att genom dessa tillstyrkanden, som åsyftat Statens förbindelse till gäldande af en betydlig förut icke existerande utgift, öfverträdelse af Regeringsformens y6 blifvit begången _, hvilken stadgar, att Konungen icke kan, utan Rikets Ständers samtycke, lån inrikes eller utrikes göra eller Riket med ny gäld belasta.
Den lära, som Hr Justitieombudsmannen, under åberopande af KonstitulionsUtskottels föreskrifter, härvid framställt, att nemligen beslut om anslag af allmänna medel icke kunde vara ovi/korligt för längre tid_, än till nåstpåföljände Riksdagj är lika ny, som den, i förklarandernes tanke, är förderflig för samhällets bestånd och förkofran.
Enligt densamma skulle samhället förvandlas till ett bolag, som borde upplösas eller förnyas hvart femte år, och äfven förr, om urtima Riksdag inträffade.
All säkerhet för framtiden, alla större företag, som erfordrade kreditens och associationsandans förenade bemödanden, skulle derigenom gå förlorade.