Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Prot. 1855 & 1854. 8 Sami. 52 Haft. 1 2 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskollels Betänkande, J\° 123. atl uti underdånig skrifvelse anhålla det Kongl. Maj:t täcktes vidtaga åtgärder till beredande deraf att våg- och mätarepenningar för de tili Westerås ankommande landtmannavaror icke måtte erIaggas i andra lall, än då varorne, efter köpares eller säljares egen åstundan undergå vägning eller mätning af stadens vägare eller mätare.
Reservationer: af Herr Doktor Björling: '»Emot Utskottets beslut att ingå med en underdånig skrifvelse derom att åtgärder måtte vidtagas lill upphävande af våg- och mätarepenningar i Westerås stad får jag reservera mig på följande grunder”
Af äldre resolutioner och Konungabref är tydligt att våg- och mätarepenningar blifvit åt Westerås samt andra städer anslagna dels till underhållande af publika byggnader (således först och främst till våghus och till allt hvad som till vägning och mätning hörer) dels till städernes tjenslemäns aflöning.
Detta är klart af Kongl. Brefven den 7 Mars 1692, 1696 och 1720 samt af Kongl. Brefvet den 29 Maj 1739, som rörer mått, mål och vigt och af Brefvet den 4 Sept. 1783, som stadgar huru våg- och mätarepenningar i Westmanlands städer skola beräknas, hvarjemte sedermera Konungens Nådiga Bref af den 2 Juli 1816 ytterligare bestämmer dessa afgifter till deras belopp.
Slutligen finna nämnda, af Konungen till Westerås och andra städer rnedgifna, inkomster sin bekräftelse uti Kongl. Majts skrifvelse till Kommers-kollegium af den 5 Maj 1819.
De omnämnda väg- och mätarepenningar hafva sedermera icke blifvit genom något Kongl.
Bref eller Kongl. Besolution borttagna utan fortfara ännu att, enligt gällande författningar, utgå till det med dem afsedda ändamål.
Brefvet af den 26 Oktober 1849, som innehåller en taxa för hamn-umgälder och bropenningar i Westerås, omnämner ock ej med ett enda ord våg- och mätarepenningar; hvaraf följer ingalunda, såsom motionären påstår, att våg- och mätarepenningar hafva blifvit för Westerås upphäfda, utan tvertom att de fortfara att gälla, eldigt hvad föregående Kongl. Bref innehålla. ° .
Med anledning af det ofvannämnda är således för alla fullt klart att Westerås stad, jemte liera andra städer, ännu har rättighet att uppbära våg- och mätare penningar för alt genom dem erhålla bidrag till publika byggnader och tjenstemän aflöning, Motionären yrkar nu, och Utskottet har bifallit hans yrkande, att Westerås skall förlora denna sin fördel, på grund deraf att det vore obilligt och orättvist att de landtman, sorn ej låta väga eller mäta sina torgförda varor dock för dem skulle erlägga nämnde afgifter.
Häremot får jag först och främst anmärka alt då staden måste underhålla våghus med tillbehör, samt löna biträden vid vägning och mätning, det ingalunda vore billigt och med rättvisa öfverens - Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande, Jtä 124. 3 stämmande att blott de, som mäta och väga sina varor, skulle för hvarje särskild vägning och mätning erlägga nämnde afgift; ty då de sednares antal är ganska ringa, så torde afgiften, som i sig sjelf är högst obetydlig, ej kunna annat än till en högst ringa del ersätta de af staden för våghus m. m. utlagda kostnader.
Skola dessa afgifter upphöra, så bör ock derför staden befrias från skyldigheten att hålla våghus samt löna vägare och mätare, som skola ständigt stå till hands för att verkställa möjligen inträffande vägningar m. m.
Dessutom är det mot all billighet och rättvisa stridande att Westerås stad ensam beröfvas den påräknade inkomsten, under det att densamma finnes qvar uti andra städer.
— Skola våg- och mätarepenningar borttagas, så bör det väl ske i allmänhet, och ej något undantag för Westerås ensamt i det hänseendet göras; men ett allmänt borttagande af dessa inkomster för städerna har ej blifvit yrkadt af någon motionär och bör ej eller kunna tillstyrkas, enär Utskottet saknar kunskap om den rubbning i städernas påräknade inkomster, som derigenom skulle uppkomma.» Häruti instämde Herr Prosten C. D. Arosenius, Herrar Gustafsson, Spcingierg, Lund och Frich.
Af Pierr Boman: »Emot Utskottets beslut får jag mig reservera; megifvande billigheten af upphörandet af våg- och mätarepenningar för de i Westerås stad torgförde varor som icke undergå vägning eller mätning, kan jag likväl icke anse det rättvist att staden skulle utan den ringaste ersättning frånhändas ifrågavarande inkomster, hvilka genom Kongl. Resolutioner äro staden tillförsäkrade och under en längre tid varit anordnade till löneunderstöd för en del af stadens embets- och tjenstemän, samt till underhåll af våg- och mätarehus.
Af dessa skäl har jag ock inom Utskottet påyrkat att hos Kongl. Maj:t underdånig hemställan jemväl bordt göras att skälig ersättning måtte Westerås stad beredas för den händelse alt våg- och mätarepenningars erläggande skulle komma att upphöra.» M 124.'; Ank. till Exp.-Utsk. d. 29 Aug. 18S4, kl. 1 «. re.
Betänkande, i fråga om förbättrad lagstiftning rörande sinnessjukas värd och behandling.
Uti en inom Högvördiga Preste-Ståndet väckt, till Utskottets behandling ölverlemnad motion har Lektorn Sondén anfört, hurusom, då förbättrade anstalter 4 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande, M 124. för sinnessjukas värd redan utgjort och, såsom man med visshet kunde hoppas, fortfarande komme att utgöra föremål för Konungs och Sliinders omsorg och behjertande, uppmärksamheten i tid borde fästas derpå, alt för det ädla syftemålet icke allt vore vunnet derigenom, att nya och ändamålsenliga hospitaler blefvo anlagda.
Hvarje yttre institution förutsatte nemligen en inre lefvande anda, uttalad i författningar, som befordrade dess ändamål; och med anstalternas förbättrade skick borde således äfven författningarnes hälla jemna steg.
Då våra hospitaler ursprungligen varit endast försörjningsanstalter för så väl vansinnige som andra personer, hvilkas, såsom obotligt betraktade, sjukdomstillstånd påkallade medmenniskors fortfarande hjelp och vård, samt, ehuruväl en sedermera vunnen erfarenhet visat, att en mängd sinnessjuka kunde till helsan återställas, om de finge den särskilda behandling som deras särskilda sjukdomstillstånd kräfde, och åtgärder derför blifvit vidtagna för att åt så beskaffade sjuka bereda möjligheten af en egen synnerlig vård, de gamla författningarne dock allt hittills i det närmaste oförändrade qvarstått, voro ock, såsom en följd deraf, hospitalerne ännu att anse mera såsom försörjningsanstalter för obotliga och fattiga, än såsom läke-anstalter för sinnessjuka.
Dessa olyckligas ställning vore en helt egen.
Å ena sidan vore de nemligen alt betrakta såsom sjuke, hvilka icke allenast såsom andra sjuka kräfde vård utan äfven behöfdc dertill förhjelpas, enär de icke ens kunde derom anropa medmenniskor; och det vore just detta hjelplöshetstillstånd, i förening med vissheten, att mångå bland dpm kunde botas, som i synnerhet påkallade statens kraftiga och skyndsamma mellankomst.
Å en annan sida voro de vansinnige som oftast äfven att jemföra med brottslingar, de der kränkte och våldförde samhällsordningen, och hvilka derför borde tagas om hand och göras oskadliga.
Det vore alltså obestridligt alt staten så väl för sin egen som för de vansinniges skull vore pligtig att om dem taga nödig vård så länge deras sjukdomstillstånd antingen lemnade förhoppning om återvändande helsa eller medförde våda för dem sjelfva och andra samhällets medlemmar.
Häremot funnes icke något skäl alt hålla i förvar eller egna en särskild medicinsk behandling åt så kallade fSpar eller det slags sinnessjuka, som, sedan vansinnet en längre tid fortvarat och ett blott och bart svaghets- eller omyndighetstillstånd inträdt, voro lika oskadliga som oförbätterliga.
När nu, \åsom motionären sökt visa, , ändamålet med hospitalerna vore i främsta rummet de sinnessjukas botande, hade man att, sedan åtgärder blifvit vidtagna för anskaffande af tjeidiga lokaler, äfven tillse, det författningarne om de sjukas vård och behandling blefvo sådane, att de ej motverkade de förbättrade anstalternas hufvudsyftemål.
Exempel af så beskaffade hinderliga författningar saknades ej bland de nu gällande.
Såsom sådan ville motionären anse den ännu gällande föreskriften, att en patient borde på ett lasarett, der föga kunde tillgöras för hans förbättring, undergå en profkur under flera veckors tid, innan han på hospitalet finge intagas, Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Ulslcollels Betänkande, JV* 124. 5 oaktadt ett af grundvilkoren för hospitalernas bestånd och rätta verksamhet, efter motionärens åsigt vore de sjukas förskaffande till värd å hospital så tidigt ske kunde.
Då vidare ett annat sådant grundvilkor utgjorde de obolades skiljande från hospitalet, så snart deras obotlighet och åskådlighet kunde anses konstaterade, syntes detta vilkor blott ofullkomligt fullgöras genom den nu vanliga tillämpningen af Kongl. Serafimer-Ordens-Gillets Cirkulär den 13 Januari 18o8, enär det vore en känd sak, att hospitalerne ännu lill stor del upplyIlas af så beskaffade oskadliga fånar, hvilka utan någon våda kunde annorstädes vårdas, och att hospitalerne just härigenom fasthållas vid deras gamla ståndpunkt.
Ehuru Motionären ansåge dessa två exempel tillräckligt visa behöfligheten af en revision af våra författningar rörande sinnessjukas behandling och vård ville han dock tillika fästa uppmärksamheten derpå att dessa författningar, vid jemförelse med andra länders, hvaribland Norriges Lov om Sindssyges Behandling och Forpleining, hvilken, såsom upplysande i sak, blifvit motionen bilagd och finnes här efteråt aftryckt, syntes vara alltför ofullständiga och otillräckliga, för att, så som sig borde, både bestämma hospitalernas yttre karakter och inre verksamhet och tillförsäkra de sjuka tidig och tjenlig vård och behandling samt i allmänhet betrygga dem mot godtycklig medfart, misshandling eller försummelse; och har motionären, i den öfvertygelse att, utan en fullständig och genomgripande reorganisation af ifrågavarande angelägenhet samt en ny lagstiftning till dess ordnande, alla anslag och förbättringar måste blifva, ehuru icke fruktlöst förspillda, dock i mer eller mindre mån förfelade, föreslagit: att Rikets Ständer matte till Kongl. Maj:t ingå med underdånig hemställan, det Kongl. Maj:t i Nåder täcktes låta genom sakkunniga personer granska alla till förevarande ämne hörande förlattningar samt med stöd deraf och med hänsigt till landets egenheter och behof, uppgöra ett förslag till förordning om sinnessjukas behandling och värd, hvilket sedermera vederbörligen godkändt och efter meddelad Nådig sanktion, kunde tjena till allmän efterrättelse.
Utskottet, som åt förevarande vigtiga fråga egnat sorgfällig uppmärksamhet får till en början derom lemna följande upplysningar: Sedan Rikets åren 1847 —1848 församlade Ständer vunnit den öfvertygelse, att flerfaldiga brister, uti hospitalsväsendet förefunnos, hvilka skulle kunna i väsendtlig mån afhjelpas, om förbättringar komme att efter en för hela riket gemensamt uppgjord plan verkställas samt bestämda sladganden och föreskrifter för förvaltningen i dess helhet blefvo meddelade, men för erhållande af fullständig utredning såväl af de brister, hvarmed de nuvarande hospitals-mrältningarne och den i detta ämne gällande lagstiftning voro behäftade, som af sättet för deras ändamålsenliga afhjelpande, ansett en noggrann undersökning af alla härmed gemenskap egande förhållanden och ett derpå grundadt fullständigt förslag till ett systematiskt ordnande af dessa anstalter vara af behofvet påkalladt, har hemställan i un - 6 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande, Jtfs 124. derdänighet blifvit gjord, watt Kongl. Majit täcktes låta genom dertill skicklige, i »ämnets särskilda detaljer sakkunnige, män upprätta förslag till de förbättringar i »hospitalsväsendet i Sverige, så val i medicinskt som administrativt hänseende, »hvilka utan Statsverkets stora betungande kunde utföras och befinnas nödiga», samt, »att Kongl.
Majit derefter måtte täckas
Nådig proposition i ämnet till Ri»kets Ständer aflåta.» Med Nådigt bifall till denna anhållan förordnade Kongl. Majit en kommitté att i ämnet afgifva underdånigt betänkande och förslag, hvilket kommitterade, under den 31 Juli 1830 afiåtit, hvarefter dels Serafimer-OrdensGillet och dels Öfver-Intendents-Embetet inkommit med underdåniga utlåtanden, med föranledande hvaraf kommitterade sig vidare v Urat; och har Kongl. Majit på grund häraf uti Nådig proposition den 22 April 1831 (JV2 65) för Rikets då lörsamlade Ständer framlagt fullständig plan till samtliga hospitalernas dels förändring och dels ombyggnad samt till Wexiö hospitals nybyggnad, såsom en början till samma plans verkställighet, äskat anslag, hvilket af Rikets Ständer samma år blifvit bev i I jad t; sedermera har Kongl. Majit till fullföljande af meranämnde plan, i Nådig Skrifvelse den 17 Mars innevarande ur (JV2 64) af Rikets Ständer äskat ytterligare anslag lill ett nytt hospital för hufvudstaden samt till nybyggnad af det i Götheborg befintliga; och har Kongl. Majit derjemte öfverlemnat till Rikets Ständer alt tillse, huruvida tillgång kunde beredas jemväl till de belopp, som för förbättring af Wadstena och Hernösands hospital, blifvit af Kongl. Serafimer-OrdensGillct begärda.
Den synnerliga omtanke, hvilken ej mindre Kongl. Majit, än äfven Riket*
Ständer egnat åt en förbättrad vård af sinnessjuka ligger härigenom för öppen dag.
Dock må icke obemärkt lemnäs att, ehuru redan Rikets år 18-48 församlade Ständer halt stadgad öfvertygelse o/n behofvet att afhjelpa så väl hospitalsinrättningarnes, som den i delta ämne gällande lagstiftnings brister, likväl den förra, svårare frågan, hvilken endast med dryga kostnader kan lösas, lill den grad tagit deras uppmärksamhet i uteslutande anspråk, alt i deras underdåniga anhållan till Kongl.
Majit intet rum blifvit lemnadt för den sednare, mindre brydsamraa lag stiftningsfrågan.
Deraf har äfven följt, att den af Kongl. Majit i Nåder tillsatta kommitté icke ansett sitt uppdrag sträcka sig till utarbetande af ett fullständigt förslag till en blifvande författning om sinnessjukes behandling, utan i sitt betänkande endast framställt spridda grunddrag dertill.
Då emellertid det är af vigt, att de nya hospitalerna, genom en förbättrad lagstiftning, sättas i stånd att utöfva all deri välgörande verkan, man med dem åsyftar, och vid granskning af den, motionen bifogade, lag rörande ifrågavarande ämne, lätteligen inses, att en mängd bestämmelser, som i våra nu gällande författningar alldeles saknas, äro af nöden, finner Utskottet, på nu anförda och öfriga af motionären åberopade skäl, sig böra tillstyrka Rikets Ständer Allmänna Besvärs- och Ehonomi-Ulskoltels Betänkande, M 121. 7 att i underdånig Skrifvelse anhålla, det Kongl. Majit måtte täckas i Nåder låta, genom sakkunnige personer, med ledning af så vä!
Rikets, som andra länders författningar i detta ämne samt med hänsigt till landets egenheter och behof, uppgöra ett förslag till stadga om sinnessjukas behandling och vård samt derefter låta utfärda Nådig förordning i ämnet.
Stockholm den 29 Augusti 1834.
LOV om Sindssyges Behandling og Forpleining.
Vi OSCAH, af Guds Naade Kon«;e til Norge og Sverige, de Gothers og Venders:
Gjöre vitterligt: At
Os er bleven förelagt det nu forsamlede ordentlige Slorthings Beslulning af lite
Juli dette Aar, saalydende: Förste Capitel.
Om Sindssygeasylers Opreftclse og Bestyrelse. § *•
Intet Asyl för Sindssvge maa oprettes uden kongelig Aulorisation og ei heller trsede i Virksomhed, forinden et fuldstnendigl Regulativ angaaende sammes specielle Bestyrelse er blevet undergivet kongelig Approbation.
Senere maa ingen Forandringer foretages med et i Overeensstemmelse hermed indrettet Asyl, uden dertil indhentet kongelig Tilladelse.
Ansögninger om Autorisation skulle, foruden nöiagtige Byggeplaner og Overslag över Omkostningerne, tillige indeholde en fuidstaendig Beskrivelse af det bele Anlieg, og navnlig Oplysning om, hvorvidt fölgende Betingelser for de Svges hen»igtsroaessige Behandling og Forpleining ere fyldestgjorte, nemlig:
Asylets fuldkomne
Adskillelse fra alle andre Indretninger; en fri og sund Beliggenhed; Anledning til de Syges Sysselsmtlelse og Bevaegelse i fri Luft; absolut Afsöndring af de forskjellige Kjän, samt en passende Classification af de Syge af hvert Kjön.
Regulativerne, der indsendes till Approbation, skulle indeholde et
Tjenestereglement for samtlige över- og underorduede Betjente, tilligemed Oplysning örn 8 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande, JY§ 124.
Forholdene mellem disses og de Syges Antal, samt derhos de fornödne Forskrifter for de Syges Forpleining, navnlig forsaavidt de fattige Syge angaaer; for Over holdelse af Reenlighed, Orden og Saedelighed; for Tvangsmidlernes Beskaffenhed og Anvendelse; for Arbeidsvirksomheden; for de selskabelige Adspredelser og Fornöielser, samt endelig for de Syges Classification.
§ For Asyler, som Private maatte ville oprette, skal Autorisationen lyde paa Eierens Navn, og naar et saadant Asyl overgaaer til en ny Eier, bliver ny Autorisation at erhverve. § 3- Ethvert Asyl skal bestyres af en i eller naer ved samme|boende og af Kongen specielt dertil autoriseret Laege, som i private Asyler kanj vaere] Eieren selv. § 4.
I ethvert Sindssygeasyl skal der drages Omsorg for, at Patienterne kunne före et selskabeligt Samliv og stadigeu kunne sysselsaettes.
Indespaerren i een somt Vaerelse eller mekaniske Tvangsmidler maa kun anvendes i kortere Tid, og naar de Syges Tilstand gjör det uundgaaeligt nödvendigt.
Legemlig Revselse maa ikke findé Sted. § 3.
I ethvert Sindssygeasyl skal föres en Personalprotocol og en Behandlingsprotocol.
I den förste, hvori et Exemplar af naervaerende
Lov skal vaere indhef— tet, antegnes ved enhver Patients Modtagelse dennes fulde Navn, Alder, Födested, Levevei og Forsörgelseshjem, ligesom ogsaa den Persons Navn, efter hvis Forlangende den
Syge optages i Asylet.
Inden 8 Dage efter Modtagelsen skal en nöiagtig Beskrivelse över Patientens Legenäs- og Sjels—Tilstand og senere de Forandringer, som deri maatte intraede, indföres i denne Prolocol.
Ligeledes bliver i samme at indföre
Dagen, naar nogen Syg afgaaer ved Döden, med Förklaring om dennes sandsynlige Aarsag; Dagen, naar Nogen udskrives, samt den Persons Navn, efter hvis Forlangende Udskrivelsen foregaaer; Grunden, hvorfor og Tilstanden,s hvori Patienten forlader Asylet, og endelig, dersom det er muligt, hans tilkommende Opholdssted.
I Behandlingsprotocollen anföres enhver Patient, sorn har vaeret underkastet Indespaerren i eensomt Yaerelse eller mekaniske Tvangsmidler, med tillöiet Förklaring om Grunden, hvorfor og Tiden, hvori deslige Forholdsregler havé vaeret bragte i Anvendelse.
Ligeledes anföres, hvor mange Patienter der dagligen havé vaeret beskjaeftigede, samt Maaden, hvorpaa dette er skeet.
Disse Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande, M 124.
9 Disse Protocoller, der skulle vaere autoriserede af vedkommende Overövrighed, fremlaegges ved hver Visitation for Controlcommissairerne, som hver Gang forsyne dem med deres Underskrift, efteråt de Anmaerkninger, hvortil Visitationen maatte havé givet Anledning, ere indförte. § 6.
Laegen oversender hver tredie Maaned Extracter af disse Protocoller, med Afskrift af de deri gjorte Anmaerkninger, samt ved hvert Aars Udgang en Generalberetning om Asylets Virksomhed til vedkommende Controlcommission, der har at indsende dem til lligets överste Medicinalbestyrelse, samt at ledsagé Generalberetningen med en Oversigt över Asylets oeconomiske og materielle Tilstand. § 7. Den specielle Control med hvert Sindssygeasyl i Riget skal föres af saerskilte, dertil af Kongen i Naerheden af ethvert Asyl anordnede Commissioner, bestaaende af 3 Medlemmer, hvoriblandt idetmindste een examineret Laege.
'Ved dette Hvervs Udförelse bave de at rette sig efter den Instrux, som maatte blive dem meddeelt; ligesom de for den dermed forbundne
Umage ere berettigede til en passende Godtgjörelse, der bliver at udrede af Statskassen.
Forövrigt kunne samtlige Asyler inspiceres ved dertil for hver Gang udnaevnte Maend, saa ofte det af Kongen matte findes nödvendigt. § 8.
Intet af de nu existerende Sindssygeasyler eller Localer, hvori Sindssyge ere optagne og forpleies, maa laengere end eet Aar, efteråt denne Lov er emaneret, beholde de nuvaerende eller optage nye Patienter, medmindre kongelig Autorisation til at fortsaelte dets Virksomhed erhverves.
For at denne Autorisation kan meddeles, skal det dog ikke kunne (ordres, at nye Bvgninger opföres eller de nuvaerende udvides.
Andet Capitel.
Om Sindssyges öptagelse i Asyler, § 9- Naar Nogen som Sindssvg forlanges optagen i et Asyl, bör Asylets Laege undersöge, om hans Tilstand er saadan, at Optagelsen er hensigtsmaessig for harn selv eller nödvendig for den ofFentlige Ordens og Sikkerheds Overholdelse.
I Tilfaelde af, at nogen Vedkommende maatte vaere utilfreds med Laegens Bestemmelse i saa Hensende, kan denne fordres undergiven Controlcommissionens Afgjörelse.
Prot. 1835 & 1834. 8 Sami. 52 Haft. 2 10 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande, Jtä 124.
Med Forbehold af den naermere Afgjörelse, som omhandles i foregaaende §, kan enhver Sindssyg af Politiövrigheden indsaettes i et Sindssygeasyl, naar han forstyrrer den offentlige Sikkerhed, eller der enten ikke findes Nogen, der har at iagttage hans Tarv, eller de, hvem dette naermest paaligger, ikke paa en passende Maade sorge for hans Forpleining, og bliver i saa Fald den Syges Familie eller andre Vedkommende uopholdelig derom at underrette. S 11- I ethvert Tilfa3lde, hvor Nogen er optagen i et Sindssygeasyl, skal en Udskrift af hvad der i Overeensstemmelse med § 5 er Personalprotocollen tilfört, tilligemed en kort Beskrivelse över Patientens Tilstand inden 48 Timer tilstilles Controlcommissionen, der da strax, om til den er afgiven Klage, eller i andet Fald ved naeste Visitationsmöde anstiller de fornödne Undersögelser, om den
Syge bör forblive i Asylet eller ei.
Tredie Capitel.
Om Sindssyges Udtreedelse af Asyler. § 12- Naar en Sindssyg er af Asylets Laege -erklaeret helbredet, og
Underretning derom i Overeensstemmelse med § 14 er meddeelt Controlcommissionen samt de Personer eller Autoriteter, der bave foranlediget hans Optagelse, kan han ikke laengere holdes tilbage i Asylet. .§ 13- Enhver Sindssyg, selv om han ikke er helbredet, skal til enhver
Tid kunne udskrives saavel af offentlige som private Asyler, naar saadant af dem, der havé at iagttage hans Tarv, eller havé foranlediget Optagelsen, tnaatte forlanges, medmindre han er optagen efter Övrighedens Forlangende, eller hans Udtraedelse af Asylets Laege antages at ville medföre
Färe enten for harn selv eller for den offentlige Sikkerhed, i hvilke Tilfaelde Vedkommende kunne aeske Controlcommissionens Afgjörelse. § 14- Naar en Patient forlader et Sindssygeasyl, eller afgaaer ved Döden saromesteds, skal Indberetning derom, ledsaget i förste Fald af Förklaring om den Syges Tilstand og Grunden til Udskrivelsen inden 48 Timer af Laggen tilstilles Controlcommissionen samt snarest muligt de Personer eller Autoriteter, der havé foranlediget Optagelsen.
Allmänna Besvärs■ och Ekonomi-Utskottets Betänkande, M 124. 11 Fjerde Capitel.
Om Studssyge, der forblive hos deres Familie, eller udsrettes i privat Forpleining. § 13- Ingen maa som Sindssyg holdes indelukket eller under Bevogtning i sit Hjern eller hos Slaegtninge eller Andre, uden at Anmeldelse derom snarest muligt skeer enten gjennem Sognepraesten eller directe til en examineret Laege, som har at undersöge, om de trufne Foranstaltninger kunne ansees beföiede og hensigtsmaessige.
Ligeledes forholdes ogsaa med de Sindssyge, som paa offentlig Bekostning maae forsörges og holdes indespaerrede eller under Bevogtning. § 16- Ubaendige eller rasende Sindssyge skulle helst indsaettes i Sindssygeasyler.
Tilläde Omstaendighederne ikke dette, bör der dog sörges for, at de saavidt muligt erholde Laegetilsyn.
Det skal derhos vaere enhver offentlig eller privat practiserende Laeges Pligt at gjöre Anmeldelse lil Övrigheden, saasnart Misligheder med Hensyn til Behandlingen af Sindssyge, der ere udsatte i privat Forpleining, maatte komme til deres Kundskab. § 17 Fattige Sindssyge, hvis Sygdom er af den Beskaffenhed, at de ikke tiltraeuge saereget Tilsyn eller Bevogtning, blive at forpleie som andre Fattige. § 18.