Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Vtsk. Betänkande». 16,51 derlydande Presterskap borde åläggas, att befrämja vexelundervisningen, icke lämpligt, enär ds förmånliga resultaterno a£ vexelundervisningen förmenas förminskas, om man gör densamma till en skyldigbet för vissa tjenstemän, då det deremot ligger i naturen af en vexelundervisningsanstalt, att endast tillhöra den enskilda omtsnkan, sorn i allmänhet med merla oförtrntenhet vakar öfver dess fortgång, än en tjensteman, sorn gör det tilläfventyrs för att slippa ansvar.
Af Herr von Hartmansdorff, som erindrat, att Utskottet väl i premisserne a£ sitt Betänkande upptagit en af Herr Hartmansdorff väckt motion, men ej densamma besvarat.
Denna motion hade åsyftat: att Riksens Högloft.
Ständer ville hos Kongl» Maj‘.t i Underdånighet anhålla, att, i likhet med hvad som skett i Statsförvaltningens öfrige grenar, måtte
Undersökas och utredas hvilka och huru stora tillgångar finnas analagne åt lärostaten, synnerligen Presterskapet i Sverige?
Hvilka och huru många ekklesiastika personer linnas?
Hvarefter borde uppgifvas och föreslås, hvilka indragningar och besparingar sorn skulls kunna göras af personal och material, samt slutligen huruledes tillgången å båda delarna 1S52 Eesv. oell Ekon.
Éctankandeft. måtte kunna så begagnas, att icke allenast religionens, utan äfven den öfriga undervisningen i Riket fullständigare och syftesenligare än hittills meddelas.
Hvad Utskottet an fort mot en undersökning och ny reglering af Presterskapets rättigheter, att nemligen detta skulle vara stridande mot Ståndets privilegier, förmenar Herr Hartinans■* dorff vederläggas derigenom, att i sednare tider och städse Pastorater blifvit äammaaslagne och klufne, nya stift inrättade m. m., hvilket allt gifyit anledning till ökade eller förminskade inkomster för PresteStåndets medlemmar, utan att detta, Herr Hartmansdorff vetterligen, blifvit öfverklagadt.
Frågan, huru vida vexelundervisning enär nyttig på landet, tror Herr Hartmans dorj] böra bero af en undersökning, sotn ensam tillkommer Regeringen; men frågan om de till lärostaten anslagne medels förmånligaste användande tillkommer Konungen och Riksens Ständer att gemensamt bedöma, hvadan Herr Hartmansdorff icke hellar han gilla Utskottets Betänkande i denna del. Af Herr Grefve von Schwerin, Fredric Bogislaus; att det syntes vara mindre i sin ordning, att Riksens Ständer, enligt Utskottets tillstyrkande, borde i den underdåniga Skrifvelsen, angående förevarande ämne, tillika yttra den önskan, att Konungen ville vid en^annan Riksdag inhemta Riksens Ständers förnyade yttrande i detta mål, e* Besvt och E' on.
Utsk\
Betänka uden, 1255 ] nar, om Kongl. Maj:t sådant besluter, beror detta af Kongl. Maj,-t sjelf, men Riksens Ständers önskningar borde icke sträckas längre, än att Konungen må fästa sin uppmärksamhet på målet sådant det nu är, icke att han framdeles vid en kommande Riksdag må deröfver inhemta Ständerne& tanka..
Hos Högv. FresteStåndet., Af Herr Prosten Doctor Svedelius: att det i afseende på vexelundervisningen blir svårt att föreslå generella föreskrifter, dä localiteter härutinnan vore så nödvändiga att afse, samt att, om vexelundervisningen vore välgörande, det Herr
Doctorn ej be» tvillar, skall den förr eller sednare genom sin synbara nytta recommendera sig sjelf, och förskaffa sig ett anseende, hvilket ingen positiv stadga kan tillerkänna den.
Hvad Herr Doctorn hufvudsakligen afstyrker, i afseende på Utskottets Betänkande, är dea projecterade underdåniga Skrifvelsen till Kongl. Maj:t, hvilken Herr Doctorn anser böra hvila till en framtid, sorn säkerligen, deciderar dess behof eller föreskrifver dess oumbärlighet.
Af Herr Biskopen Doctor Faxe, som icke eller tror, att de föreslagna underdåniga Skrifvelserna böra afgå på de skäl Utskottet uppgifvit.
Ehuru Utskottet val suedgifvit ofverdriften i klagan öfver 1*34 Besv* sch Ekon, Etsk.
Estéinkande», bristande undervisningstillfällen, anser Herr Biskopen det likväl ieke hafva varit öfverflödigt, att, då en Motionair yttrat, det i alla landsorter vore en kännbar brist på scholqr, der barn skrifva och räkna, bestämdt underrätta honom och allmänheten, att denna brist ick® finnes i alla landsorter.
Uti de tracter, hvarest i de Reste socknar äro scholhus, på vissa ställen flere i hvarje församling» der, uti de öfriga ambulatoriska schöler Jflnnas inrättade, och knappt någon socken kan uppgifvas, der icke någon anstalt är fogad för en så vigtig och angelägen sak, der, tued Kongl.
Maj:ts Nådiga tillstånd, en del af Kyrkornas behållna medel fått användas, dels för byggnader af scholhus, dels för att löna Scholmästare, der förmodar Herr Biskopen, att den så kallade kännbara bristen icke inträffar.
Qväntadt förefaller det Herr Biskopen, att Utskottet ansett Biksdagsmannen Nils Pehrsson från Skåne hafva egt allt skäl att fordra dervarande klockares handläggning vid barnaundervispingen, och att Utskottet tillstyrkt en underdånig Skrifvelse, det täcktes Kongl. Maj:t i Nåder anbefalla vederbörande Consistorier, att hålla alfvarsam hand derå, att Klockar® fullgöra detta sitt åliggande.
Herr Biskopen undrar hvar Nils Pehrsson fått den upplysningen, att alla Klockare kunna sköta undervisningen för ®n hel socken, eller un* Besv, och Ekon.
Bctänkanden. derstundom för 2:ne eller 3:ne, hvarvid blott en enda Klockare är tjenstgörande, om han kan bedöma om alla Klockare fört blifva skickliga för barnaunder visning en, eller om Församlingens invånare önska sig hans biträde; och skulla önskat, att Utskottet, innan det tillstyrkt en Konungslig erindran i detta afseende, hade uppgifvit hvad som dervid blifvit uraktlåtet, heldst Herr Biskopen kan vitsorda, att stiftets Presterskap tillhåller Klockare, att lägga all den hand vid barnaundervisningen, som deras öfrige göromål, skicklighet och förtroende af församlingens invånare medgifva.
Utskottets tillstyrkande af en underd.
Skrifvelse, med anhållan om Kongl.
Maj:ts Nådiga befallning till Consistorierne, att de låta sig angeläget vara, att på allt sätt befrämja barnaundervisningen på landet, anser Herr Biskopen förutsätta en försummelse, £ fall den behöfves, som förut bordt uppgifvas och undersökas, om den timat, innan fråga härom blifvit väckt.
Den hemställan Utskottet ytterligare gjort, att samma Nådiga Skrifvelse skulle innefatta Nådig befallning, om antagande af vexelundervisningen, och anmaning till Kyrkoherdarne, att vid förslag och rösters afgifvande till Klockarebeställningar göra synnerligt afseende på sökande, som inhemtat bekantskap med vexelundervisningen, förmenar Herr Biskopen yara mindre lämplig, enär Herr Bisko» 12.56 Besv. och Ekon.
Utsk, Eetänkand n. pen är öfvertygad, att äå denna en längre tid fortfarit å de ställen, der den blifvit antagen, och erfarenheten visat en verklig nytta deraf för barns moraliska bildning, en allmän uppmuntran till dess antagande bör lemnäs, men att gifva Kyrkoherdarna föreskrifter, sorn skulle sätta dem i collision imellan deras pligt, enligt nu gällande författningar, att välja Klockare, som bordt passa för kyrkosången, i förening med skicklighet för tjenstens behöriga förvaltning i Öfrigt, och den särskilda för vexelundervis»ingens verkställande, syntes Herr Biskopen betänkligt, äfvensom en sådan anmaning ic* be skulle medföra någon verkan i de orter, der Kyrkoherden eger vid Klockareval endast en ämbetsröst, utom den för Prestgården efter dess hemmantal.
Om någon skrifvelse komma att till Kongl.
Majit afgå, borde den, enligt Herr Biskopens tanka, innefatta en underd. anhållan, om Kongl, Maj:ts Nådiga uppmuntran och befallning till alla församlingar, hvilka ännu icke öf* verenskommit om bestämda undervisningsanstalter, att derom ingå i författning och inom högst två år hafva dem uppgjorda.
Af Herr Professor Fröberg, som med en slags förvåning hört en stor del af de motioner, hvilka under innevarande Riksdag emanerat ifrån Högloft.
BondeStåndet, rörande den allmänna uppfostringen och undervis - Besti- och Elion- Utsk. BttäuKnncIen. 1257 ningen i Riket.
De synas Herr Professorn samtligen utvisa ett öfverflödigt bekymmer i afseende på dessas påstådda dåliga och beklagliga tillstånd; enär enligt Herr Professorns öfvertygelse, anstalterne till barns uppfostran och undervisning, för alla klasser medborgare, likasom lärdomsscholorne och universiteterne, äro inom Sverige icke blott så goda, att de kunna täfla med andra länders, utan ock, synnerligen i hvad som angår inrättningar för de lägre klassernas undervisning och utbildning, öfverträffande hvad som för detta ändamål finnes tillgjordt hos en stor del af Europas öfriga folkslag.
Herr Professorn afstyrker i öfrigt Utskottets förslag, att genom en underdånig Skrifvelse begära af Kongl. Maj:t en stadga och reglemente för barnscholor på landet, och den första undervisningen, äfvensom all underd.
Skrifvelse, om förändring i den nu gällande Scholordningen, heldst en revision öfver undervisningsverkens tillstånd och beskaffenhet samt framgång efter den nya regleringen snart nog förestår; och att dessförinnan särskildt begära partiella förändringar af vissa stadganden uti Scholordningen vöre, enligt Professorens tanka, olämpligt, och endast tjenande att besvära Kongl, Maf:t onödigtvis, och att lägga band på den blifvande fria granskningen af scholstadgar, som i många puncter verkligen tarfva förändring och öfversigt.
Af Herr 12,^8 Best), och Ekon.
Betcinkandent Professoren Doctor Lundblad, som jemväl afstyrkt den underd.
Skrifvelsen till Kongl. Majit, med anhållan, att Uppfostringacomitéens tinder arbetning varande ordning, för undervisningen i mindre scholor, skulle communiceras Consistorierne och deras Betänkande deröfver infordras, enar först och främst Kongl. Uppfostringscotnitéens tid lärer vara tillräckligen upptagen med organiserandet af högre och lägre lärdomsscholor och staöspasdagogier, samt flere ansvarsfulla kall, och derest anledning vore att befara, att Kongl.
Comitéens förslag, såsom, enligt sakens natur, svårligen lämpligt för alla rikets landskaper, skulle mötas a£ mångå anmärkningar, och må hända slutligen befinnas vara overkställbar!. Af Professoren Doctor Thyselius, att den underd.
Skrifvelsen till Kongl. Majit skulle gifva Kongl. Majit anledning till ogrundade farhågor för den Christliga, sedliga och medborgerliga undervisningen, för hvilken Herr Doctorn trott mera hinder läggas i vägen, genom Kongl.
Uppfostringscomitéens vidsträcktare omfattning deraf.
Vexelundervisningen anser Herr Doctorn bäst befordra sig sjelf, om den är nyttig, och tror, att om afseende på skicklighet i detta hanseende skulle afses vid Klockares tillsättande, detta ibland annat skulle gifva anledning till obehagliga tvister och beständiga klagomål, Hvarförutan Herr Doctorn onskaten Besa. oth Ekon.
Betänkanden, 1259, undersökning, huru vida barnaundervisningen i församlingarne är så vanvårdad, som nu föregifves, eller icke.
ContractsProsten Anjou. och Professoren Doctor Forssell hafva jemväl afstyrkt dea underd.
Skrifvelsen, hvarjemte Herr Doctor Forssell på anförde skäl betviflat nyttan af Sockneacholors inrättande, med ständigt lönta lärare och bestämda boställen* Enligt Herr
Doctorns tanka bör man i öfrigt icke brådstörta med vexelundervisningens införande, aldraminst på landet, enär den ännu vore så ny hos oss.
Den borde först genom erfarenheten bevisa sin nytta i städerne, der tjenliga rum och anstalter, samt en större mängd barn lättare kan fås och hopsamlas.
Alla befallande åtgärder af högsta magten, till barnaundervisningens förbättrande, skulle, enligt Herr Doctorns tanka, mera hindra än befrämja ändamålet, enär allt bör åstadkommas genom öfvertygelse och villjans bestämmande, Hos Hederv.
Af RiksdagsFuIImägtigen Anders Danielsson, som bland annat yttrat: ”Det var först då vexelundervisningen i England och Frankrike infördes, som man lärde rätt känna och öfvertyga sig om millioners okunnighet i sjelfva elementerne af undervisningen.
Med all aktning för Utskottets jSÖq Be sv, och Ekon.
Utsk. Betänkanden.. pluralitet fruktar jag, att dess visshet otu religionens och elementar kunskapens lyckliga tillstånd i vårt land, i en framtid kan befinnas byggd på mindre säkra grunder,.
Elier förnedrar man ej begreppet om religionskunskap, då man så kallar dessa få, för ^ns förestående Nattvardsgång inpräglade ut* anlexor, hvilka af så många genast glömmas; och hvad elementarkunskaper af innanläsning, skrifning och räkning angår, må man väl fråga, hur läser, skrifver och räknar mängden af vår allmoge?
Mig synes tiden ännu icke vara inne, att begripa huru menniskan af allt i verlden mest behöfver kunskaper, och att allt hvad staten annars gör för sin lycksalighet och sitt välstånd, mer och mindre är onyttigt, i den mån den gjort för litet för ett tidigt och allmänt inplantande af säkra hegrepp och kunskaper.”
Hvad medlen till allmänna elementarundervisningens utvidgande beträffar, så tror Riksdagsmannen, att då inga andra statsutgifter i lika mån bära frugt för alla tider, ja i tid och evighet, då inga andra i lika grad skapa nya källor för utgifters bestridande, så måsta de framför andra sökas och finnas, om ock med uppoffrande af många andra.
Riksdagsmannen fortfar derefter: ”Mia öfvertygelse är således, att mångdubblade undervisningsanstalter för den stora massan är vårt samhälles största och högsta behof.
En annan fråga blir: är vexelun» Besv, och Ekon. tjtsk.
Betänkandm, iz6i tlervisningen alltid och öfver allt i sådant afseende användbar?
Jag har gjort mig förvissad, att vexelundervisnings-scholor för mindre antal än 60 ä 70 barn leda från ändamålet, sakna framgång och blott gifva anledningar att misskänna methodens förträfflighet.
För ett större antal åter är meth oden högst nyttig.
Afven för ett mindre mindre antal kail den användas, nien endast i vissa delar.
Det rätta är, att intet tvång eger rum i frågor om val af Iäromethod, och just täflan mellan manga olika metboder måste hafva det örest välgörande inflytande.
Hvad lärare angår, så blifver hvar och en på sin rätta plats, då Presten, hvilken vården öfver det hela af odlingen å-. ligger, är Uppsyningsman och ansvarig,Scholmannen eller Klockaren deremot undervisare i detail.
Vex lunder v is ningen, i andra afSeendeö den beqvämligaste, måste genom enformigheten mer än någon annan method trötta mängden af dem, hos hvilka förståndets verkningskrets är månglalldigt utvecklad.
För öfrigt tror jag, att ju flere scholcontroller man har, desto bättre.
Om i samma församling eller contract funnes en Lancastersk, en Bellsk, en vanlig schola; om ContractsProsten i detta afseende ålades vaka öfver Pastorernes nitj om vid anställda visitationer i stiften, Scholornes tillstånd utgjorde ett hufvudföremål för Consistorii uppmärksamhet, så skulle tällan, lif och drift deraf blifva en följd, och föra!- iSÖS Etsi), och Ekon. tjuk.
Beiinkanden. drar af allt hjerta gifva sin skärf till aagol t sina verkningar så välgörande.1’
Då Utskottet nu företager besvarandefe af hvad emot dess förra Utlåtande blifvit anmärkt* förekommer först i ordningen,, huru vida Utskottet rigtigt bedömt nu varande förhållandet med barnaundervisningen på landsbygden.
I frågan härom utgå anmärkningarne från så olika åsigter, atfe då de fleste, som i Högv.
PresteStåndefe yttrat sig, ansett all klagan öfver brist i be* rörde afseende obefogad, har deremot Riksdagsmannen Änders
Danielsson, hvars framställning föraniedt återremissen från Hederv» BondeStåndet, funnit Utskottets framställning af berörde förhållande mera fördelaktig, äo med verkställigheten skall instämma.
Utskottet finner af dessa anmärkningar icka skäl att frånträda den medelväg det sökfe följa, vid bestämmandet af detta sitt omdöme.
Det vore en lika nedslående, som i Ut* skottets tanka origtig föreställning, att tänka sig menighetens religionskunskap sådan, som Anders Danielsson åen framställt, nämligen såsom sammanfattning af några i och för första Nattvardsgången tillärda och sedermera snart förglömda utanlexor.
Man skulle i sådant fall icke hos vår allmoge finna den från ett sundt förnuft och en lefvande känsla utgående fasthet i religionsgrundsatser, hvilken för det mesta visar sig öiägtig att emotstå både otrons och svär* Best), och Ekon.
Utsk> Betankanden.
1263 meriets anfall och hänförelser, och dan Ean» keförmåga, hvilken, endast eller hufvudsakligast genom religionsundervisningen uppöfvad, gör roedlemmarne af nämnds
Stånd skicklige att i öfver läggningar, äfven om statens angelägenheter, deltaga.
Det är således hufvudsakligen i denea, religionslärarens omsorg egentligast tillhörande del af allmänna undervisningen, som Utskottet ansett förbättrade anstalter erfordra?', men då det icke kan bestridas, att vissa i vårt nu varande samhällsskick, för hvars och ens bildning till sjelfständigs medborgare nödige kunskaper, hvaribland hufvudsakligast skrifkonsten och de enklaste räknemethoderne, äfvensom grUnddrageö af fäderneslandets kännedom, i historiskt, statistisk och ekonomiskt afseende, icke allestädes utgöra föremål för folkundervisningen, ehuru insigterna härutinnan visserligen i sednare tilder tilltagit, skulle Utskottet felat mot sin pligt, om det underlåtit, att härå fästa uppmärksamheten och omtankan, synnerligen i en tid, då förbättrade undervisningsmethoder underlättat utväggrne, att bibringa dessa kunskaper.
Om, då det redan genom äldre författningar är bestämdt, att anstalt till barnaundervisning skall i hvarje församling finnas, föremålen för samma undervisning, och deribland de ofvannämnda blifva närmare bestämde i den författning, som angående scholväsendet på landet är att för - i2Ö4 Besv. och Ekon.
Betänkanden. vänta; så lägges derigenom Iska litet nå göthand på Presterskapets och församlingarnes pröfningsrätt, i afseende på den efter särskilda Jonamia och öfriga omständigheter lämpliga ma* rhoden, till dessa kunskapers bibringande, som en slik bestämning och en dermed förenad anmaning till uppmärksamhet åt vexelun der visn ingssättet och omtanka på dess införande, på de ställen, der hinder derföre icke möta, skäligen lärer kunna, på satt några Värde ledamöter af Högv.
PresteStåndet förment, innefatta någon förebråelse emot Presterskapet, för uraktlåtenhet i detta vigtiga ämne, hvilken, om den någorstädes egt rum, visserligen är alltför partiel och tillfällig, att böra läggas hela läroståndet till last.
Det har blifvit anmärkt, att Utskottet för mycket fästat sig vid vexel un der visn io gsmethoden, hvars värde och nytta man ansett böra af erfarenheten närmare bekräftas, innan allmänna anstalter vidtogos till dess införande.
Utskottet har icke heller tillstyrkt denna methoda anbefallande eller ovillkorliga användande, men ansett erfarenheten af dess nytta redaD vara tillräckligen vunnen, till att föranleda en anvisning och uppmuntran till dess införande på de ställen, der locala omständigheterne aro derföre gynnande, och synnerligen der, hvarest fonder och tillgångar sig i sådant afseende erbjuda; och desto heldre, sorn just denna erfarenhet äfven Besv. och Ekon.
Betånhanden, 1265 inom fäderneslandet ådagalaggt, att de inrättade Vexelundervisningsscholorne, med obetydliga andra tillgångar än tillfälliga bidrag, och de som lärjungarnes föräldrar lenjnat, blifvit med begärlighet och framgång begagnade, då deremot ansenliga fonder och legater på flere andra ställen icke haft annan verkan, än uppförandet af schöl* byggnader och tillsättandet af Scholmästare, hvilkas biträde sedermera blifvit föga anlitadt.
Man må ock endast jemnföra den sällsamma förening af ostörd ordning och oafbruten verksamhet i arbetet, den liflighet och glädtighet i lynnet, som råder i vexelundervisningsscholorne, der lärjungen sjelf Anner sig framgå med säkra och snabba steg till ett bestämdt mål, med den tröghet och den oregelbundenhet, hvarigenom den förut vanliga undervisningen hos LandtScholmästara ofta blifvit lika långsam och tröttande, som fattig på förmånliga resultater, för att pä en gång erkänna det företräde, som det planmässiga och ordnade eger framför dess motsats, och tillika inse, att den beskyllning, att leda till en död mechanism, oförenlig med rigtningen till en sann religiositet och nationalanda, som man någon gång gjort vexelundervisningssättet, lika litet bekräftas af erfarenheten, som den i förutsättningen finnes grundad på ett naturligt för - Bihang till IiiksSt, Prot. j(J23> ö‘de Sami.
Nio Co< 1&6G Betti- och Ekon.
Betänkan dem hällande; ty i konsten och vetenskapen, så väl som i naturen, är det icke ordningen» utan fast heldre ordningens rubbning, som dödar lifskrafterna eller hindrar dem från utveckling.
Man må dessutom erinra sig» stt landtmannens barn, genom de ifrågavarande undervisningsanstalterna, endast för en kort tid och aldrig helt och hållet afskiljas från familjelifvet, hvilket genom den traditionella undervisningen eller fortplantningen af de begrepp, som af ålder införlifva! sig med folkets anda och lynne, alltid skall komma att utgöra en ännu väsendtligare del af uppfostran, än sjelfva undervisningen, utan att på något sätt blifva beroende eller rubbad deraf, att, genom den sistnämnde, vissa i vårt samhällsskick lör hvarje sjelfständig medborgare nödige kunskaper göras mera allmänna, än de hittills varit.
En värd ledamot af Ridderskapet och Ådeln synes hafva befarat, att om inseendet öfver vexel undervisningen eller omsorgen om dess införande anförtroddes Prestersfcapet, såsom ämbetsåliggande, skulle resultaterna blifva vida mindre fördelaktiga, än om denna omsorg öfverlemnas åt den enskilda välvilljan.
Utskottet kan ej dela den* na farhåga, dertill skälen ej heller annorlunda uppgifvits, än att yttradt blifvit, det den, som af egen välvillja grundlagt en vexelundervisningsanstalt, med mera oförtruten” Ecsv. och Ekon. XJtik.
1267 het vakar ofver tUss ändamålsenliga användande än den, som endast af tjanstepligt och till undvikande af ansvar, skall derom besörja.
Utskottet anser tvärtom, att den syftning, som Presterskapets kall innebar, till beredande af ali religiös, intellectuell och moralisk utbildning, gör med naturen af samma kall oförenligt, att pligterna dervid skulle utöfvas endast af fruktan för ansvar, som instämmande, att sjelfmant och med den välvsllja, för hvilken ledning och anvisning stundom kan vara både nyttig och kärkommen, men påbud och föreskrifter sällan behöflige, befordra undervisningsanstalterne. i afseendepå hvilka det alltid måste blifva för Preften både en lättnad och tillfredsställelse, ju snarare och säkrare ändamålet derigenom kan vinnas; att, om vexelundervisningens methodiska inrättning skulle innebära något stridande och mot rigtningen till en sannskyldig religiositet och nationalanda, hvilket dock Utskottet lika litet kan medgifva, som det anser nämnde mechaniska inrättning utgöra det hufvadsakliga af undervisningsmethoden, synes äfven Presterskapet, i följe af sin andliga bestämmelse, bäst i tillfälle, att genom lämpliga modificationer och genom sättet för bibringandet af den egentliga religionsundervisningen, förekomma en sådan skadlig missvisning uti allmänna bildningens fortgång; och att, ehuru den enskilda val vill jan visserligen re - v 12Ö8 Best;, och Ekon.
Betanknnden. tian visat sig och ytterligare skall visa sig verksam, att tillvägabringa ifrågavarande nyttiga inrättningar, någon mera allmän verkställighet icke synes vara att påräkna, utan biträda af Pastorerne, hvilka i många församlingar äro nästan ensamme att gifva ledning åt besluten och anstalterne i sådana mål, och hvilkas sorgfälliga åtgärd vid verkställigheten är i de fleste fall ännu mera angelägen och oumbäriig.
Hvad Utskottet föreslagit angående Klockares tillhållande, synnerligen i de orter, der de äro väl lönte, att taga befattning med allmänna undervisningen, torde finnas ej hafva varit utan all anledning, vid besinnande ej mindre af hvad Herr Munck af Rosenschöld och Friherre Wrangel, angående Klockarelönerne i Skåne upplyst, än af hvad en värd Ledamot inom Högv.
PresteStåndet, Herr Prosten Almgren, i detta afseende yrkat, uti dess i förra Utlåtandet upptagna motion; och då Utskottet uppgifvit kännedom om vexelundervisningssättet, såsom en egenskap, hvarå vid Klockares antagande borde göras afseende, har meningen hvarken varit, att göra detta till en alldeles ovillkorlig fordran, eller att förneka företrädet åt de egenskaper, som erfordras för Klockarens egentliga befattning.