Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Slutligen blef kirurgie magister-examen icke den enda pröfning som medicine-licentiater måste genomgå inför Carolinska Institutets lärare, till vinnande af full legitimation; ty äfven embetsprofvet, hvilket egentligen skulle afläggas inför Sundhets-kollegium, kom under lidens lopp att till en del verkställas inför Institutets lärare i medicina legalis, ehuru profvet icke af Institutet utan af bemälda Kollegium bedömdes.
Å andra sidan måste Institutet, som fått rättighet alt dana och utbilda sjellsländiga elever till läkare för alla grenar af medicinal-verket, och som med flerlaligare lärarekrafter och vida rikare undervisnings-materiel kände sig i stånd ali meddela en medicinsk undervisning, fullt jemngod med fakulteternas, såsom en orättvisa uppfatta den underordnade kompetens, som tillerkändes dess utexaminerade elever.
I följd af nu antydda förhållande kunde icke någon enig samverkan uppkomma mellan fakulleteterna och Institutet.
Försök gjordes väl lid efter annan att åstadHih. lill Ii.
Fi ol 1862 1863. 10 Sami. 1 Afd. 5 Haji. 4 26 E
xp fidi lia n s- U Iskottets Förslag till unden!.
Skrifvelse, N:o 88. komma ett närmande mellan läroverken och en bättre inrättning af dem; men dessa strandade mot den stridighet i åsigter, som uppenbarade sig emellan Universitetens fakulteter, å ena sidan, samt Carolinska Institutet å den andra.
Sedan genom de nja statuterna för Universiteten i Upsala och Lund den 2 April 1852 samt Kongl. Maj:ts nådiga Skrifvelse lill H. K. H.
Kronprinsen, Universitetens dåvarande Kansler, den 22 April 1853, blifvit uttryckligen föreskrifvet, att medicine-kandidat borde, för att kunna till undergående af licentiat-examen emoltagas, tjenstgöra vid hufvudstadens kliniska inrättningar minst ett år (en föreskrift, hvarigenom stadlästades den redan utbildade praxis, enligt hvilken dylik tjenstgöring äfven förut egt rum innan licentiat-examen absolverats), hvaremot, i fråga om klinisk tjenstgöring vid barnbördshuset, lick förblifva vid hvad derom tillförene vore stadgadt; samt Carolinska Institutet alltså fått åliggandet att undervisa Universitetens läkare-elever både före och efter licentiat-examen: — började man likväl allmännare inse behofvel af den medicinska undervisningens ordnande i sin helhet.
Under tiden bade Rikets Ständers uppmärksamhet äfven varit riglad på ifrågavarande ärende.
Vid pröfningen af Kongl. Maj:ls nådiga Proposition vid 1840 års riksdag angående förböjdt anslag lill Carolinska Institutets stat, föreslog Stats-Utskottet, efter att hafva påpekat den vidsträcktare verkningskrets och det inflytande på den medicinska undervisningen Institutet erhållit, all Rikets Ständer måtte icke allenast bifalla Kongl. Maj:ls nådiga Proposition, utan äfven ytterligare anslå 400 R:dr B:ko löneförhöjning till hvardera af de sex professorerne vid Carolinska Institutet, under vilkor likväl, "att vid den organisation Institutet nu erhölle, en yngling, som vid Universitetet genomgått en förberedande filosofisk kurs, sedermera måtte kunna vid berörda Institut fullborda sin bildning i medicinska yrket till erhållande af Medicine doktors grad."
Till följd af anmärkningar emot formen för del sålunda föreslagna vilkoret, som Stals-Ulskoltet, oaktadt erhållen ålerremiss, vidhöll, kom dock Rikets Ständers underdåniga skrifvelse att endast innehålla, det Rikets Ständer bifallit Kongl. Maj:ts nådiga Proposition och beviljat ett ytterligare anslag till ornförmälda löneförhöjning, "under vilkor likväl att Institutet, i öfverensstämmelse med Kongl. Maj:ts för detsamma utfärdade nådiga Reglemente af den 1 I December 1822, erhölle en sådan organisation, att pålitlige och till vande läkare för alla grenar af medicinalverket till Statens tjenst kunde vid samma Institut danas.”
Vid 1847—1848 arens riksdag anhöllo Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t, att en komité af sakkunniga män måtte blifva nedsatt med uppdrag att utarbeta förslag till den medicinska undervisningens ordnande, samt att Kongl. Maj:t derefter täcktes vidtaga de åtgärder, hvartill detta förslag kunde föranleda : och då denna underdåniga hemställan allt intill 1856 års riksdag ej föranledt lill någon åtgärd, upprepade Rikets Ständer sin anhållan i underdånig skrifvelse den 10 December 1857. hvarvid tillika anfördes, ali, då, enligt hvad Rikets Ständer inhemta!, de läkare, som genomgått lärokursen vid Carolinska Institutet, icke vore tillerkände enahanda kompetens till läkaretjenster, som de, hvilka vid Universiteten blifvit examinerade, Rikets Ständer, enär den vid bemälda institut meddelade undervisning måste anses icke allenast motsvarande, utan ock i flera delar fullständigare, än den, som vid Universitetens medicinska fakulteter kunde åstadkommas, ansett sig böra i underdånighet hemställa, att de läkare, hvilka genomgått alla vid Institutet föreskrifna examina, måtte tillerkännas lika befordringsrätt med dem, som, efter aflagd medicine-licentiat-examen vid ettdera Universitetet, undergått den s. k. operations-examen och erhållit kirurgie magister-diplom.
Härefter förordnade Kongl.
Maj:t en komité, som den 30 Juni 1859 afgaf ofvan ornförmälda underdåniga betänkande angående medicinska undervisningens ordnande, Exvedilions-Utskottels
Skrifvelse, .\:o 88. 27 hufvudsakligen af innehåll, att, med indragning af såväl de vid Upsala och Lunds universitet befintliga medicinska fakulteter, som af Carolinska medico-kirurgiska Institutet, ett enda medicinskt läroverk borde inrättas i Stockholm, för hvars behof således alla de vid ofvannämnda undervisningsanstalter befintliga inrättningar och materiela hjelpmedel, så vidt möjligt vore, skulle komma alt användas; öfver hvilket förslag underdåniga utlåtanden afgåfvos ej mindre af universitetens medicinska fakulteter och Carolinska Institutets professorer, än äfven af Akademi-kansleren och Sundhets-koilegium, hvarefter E. K. Maj:t i ärendet fattade beslut och meddelade detsamma i nådigt Bref till Sundhets-kollegium den 26 April 1861, jemte det ”Stadgar för Carolinska medico-kirurgiska Institutet", af samma datum, utfärdades.
Ur dessa sednare torde följande, såsom för den nu förevarande frågans bedömande af särskild vigt, här böra ålergifvas. 1 l:sta §:n stadgas att
Institutet ”skall med medicinska fakulteterna i Upsala och Lund deltaga i läkarebildniugen, vid hufvudstadens kliniska inrättningar bestrida den hulVudsakligaste delen af den praktiska undervisningen, så i medicin som i kirurgi, samt, lika med nämnda fakulteter, ega att anställa praktisk medicinsk eller medicinelicentiat-examen". — 2:dra §:n ställer Institutet under öfverstyrelse af Kanslern för Upsala universitet, och 3:dje §:n föreskrifver, att de för universiteten utfärdade statuter skola för Institutet gälla till efterrättelse i alla de delar, som på detsamma ega tillämplighet, och otn hvilka ej i stadgarne annorledes förordnas.
Den 4:de §:n och åtskilliga af de följande anordnar åt Institutet en styrelse af ett lärare-kollegium, i närmaste analogi med universilets-fakulteternas.
31:sta §:n bestämmer hvilka hufvudämnen äro föremål för den vetenskapliga undervisningen vid Institutet, nemligen anatomi, histologi, fysiologi, medicinsk kemi, toxikologi, praktisk medicin, farmakognosi och farmakopé, pediatrik, syfilidologi och dermatologi, psykiatri, praktisk kirurgi, oftalmiatrik, obstetrik och gynäkologi, patologisk anatomi samt rätts- och slals-medicin.
Den nästföljande §:n ger anvisning på de sjukvårdsinrättningar i hufvudstaden, som skola vara för de studerande tillgängliga till vinnande af klinisk undervisning och praktisk öfning, nemligen Serafimer-lasarettet, Allmänna Barnhuset, Allmänna Barnbördshuset, stadens och länets kurhus samt Hospitalet för sinnessjuka å Konradsberg.
Den 34:de §:n föreskrifver, alt vid Institutet skola finnas, underhållas och förfullständigas följande materiela hjelpmedel för-undervisningen, nemligen bibliothek, anatomiskt museum, samling af kemiska farmaceutiska praparater och droguer med tillhörande mineralier, samling af kirurgiska instrumenter och bandager, samling af förlossnings-instrumenter, anatomisal med tillhörande lägenheter samt erforderliga apparater och kemiskt laboratorium.
Föreläsningarne såväl som undervisningen i öfrigt och kontrollen derå äro ordnade på akademiskt säll, examenspröfningen sammalunda och slutligen bemärkes, alt i afseende pä kompetens lill lärarebefattningar vid Institutet föreskrifves, i likhet med hvad för universiteten gäller: i allmänhet att sökande till lärarebefattningar skall hafva förvärfval medicine doktors-grad eller fullgjort de för vinnandet deraf föreskrifna prof; att sökande till professorsbeställning skall fullgöra de vanliga lärdomsprolven, bestående af en disputation och två föreläsningar, hvilka prof bedömas af lärare-kollegiet vid Institutet, likasom af fakulteterna vid universiteten; och att vid återbesättandet af lediga adjunkturer pä enahanda sätt förfares; varande jemväl vid Institutet tillåtet att anställa docenter och amanuenser.
Så vidt det var möjligt att på Carolinska medico-kirurgiska Institutet tillämpa hvad som utgör kännetecknen på en akademisk fakultet, har sådant alltså skedt genom ifrågavarande stadgar, och de olikheter, som må förefinnas, kunna ej anses annat än såsom oväsendlliga i fråga om en högskolas organisation. 28 Expeditions-Utskottets Forsing lill underd.
Skrifvelse, N.-o 88.
Och likväl har Carolinska Institutet, åt hvars utrustning med lärarekrafter på sednare tid egnats till och med mera omsorg, än i fråga 0111 universiteten, och hvars öfverlägsna styrka i afseende på materiela resurser är allmänt erkänd, fråntagits allt annat inflytande pä den teoretiska delen af läkarebildningen, än som kan ntöfvas under den företrädesvis praktiska undervisning, hvilken bereder medicine-kandidalen till licentiat-examen.
Till stöd för bibehållandet af en sådan anordning har, vid ifrågavarande ärendes behandling hos Rikets nu församlade Ständer, bland annat, anförts, att den examensrätt, Carolinska Institutet egt i teoretiska ämnen, endast föga varit begagnad, och alt förändringen i detta förhållande således ej kunde medföra några vidt utseende följder.
— Detta skäl hafva Rikets Ständer dock ansett vederläggas af samma orsak som den förebråelsen, att så få genomgått heta studiikursen vid Carolinska Institutet, — nemligen bristande kompetensrätt för dess lärjungar; och dä lika litet aflagd kirurgie kandidat-examen vid Carolinska Institutet berättigade till undergående af licentiat examen vid universiteten, som aflagd medicine kandidat-examen vid universiteten berättigade till undergående af kirurgie licentiat- och kirurgie magister-examen vid Institutet, så inses lätt, hvarför ingen annan aflade den teoretiska examen vid institutet, än den, som genomgick hela kursen derstädes.
Man skulle således kunna på samma skäl påstå, ali det föga betydt, om man äfven borttagit den praktiska eller licentiat-examen från Institutet, då så få äfvenledes aflade denna examen derstädes.
Men häri låg just en af bristerna i sambandet och samverkan läroverken emellan, att icke motsvarande examina voro gällande vid de olika läroverken.
Vidare har såsom skäl lör förkastande af det hos Rikets Ständer nu väckta förslaget blifvit anfördt, alt komitéen för medicinska undervisningens ordnande i sitt Retänkande förklarat det vara ”obetänkt och ändamålslöst", att låta alla tre läroverken qvarstå och göra dem, hvart och ett, sjelfständiga.
— Hvad komiterade i sitt Utlåtande a fs tyr k le var: att utrusta alla tre läroverken med så fullständiga lärarekrafter och materiela hjelpmedel att de, hvart och ett ensamt för sig, skulle vara i stånd att utbilda skicklige läkare.
Det måste varit härpå som komiterade syltat med benämningen ”sjelfständiga", enär komiterade visat sig nogsamt inse omöjligheten för fakulteterna att få i de smärre städerna, i brist på större sjukvårdsanstaiter, tillräckligt tillfälle (ör klinisk undervisning.
Sundhets kollegium har också afslyrkt en dylik "sjelfständighet", men ändock framhållit och förordat enahanda förslag, som nu blifvit hos Rikets Ständer framsläldt.
Slutligen har den mening blifvit yttrad, att Kongl. Majlis sednaste beslut om medicinska undervisningens ordnande vore i full öfverensstämmelse med Rikets Ständers skrifvelse af den 10 December 1857.
— Uti denna skrifvelse yttras, att medicinska undervisningen meddelas vid trenne läroverk, af hvilka det Carolinska medicokirurgiska Institutet i hulvudstaden "visserligen vore med hänseende till såväl lärarnes antal, som tillgångar af materiela hjelpmedel det fullständigaste; att denna den medicinska undervisningens fördelning på flera läroverk visserligen vore af vigt till förekommande af ensidighet och för undervisningens fullkomnande genom täflan mellan flere lärare i samma vetenskap, hvarigenom ock med mera säkerhet kunde påräknas, att om, af en eller annan orsak, vid någotdera af läroverken en undervisningsgren vore mindre väl upprätthållen, densamma likväl genom de öfrige lärarnes i samma ämne verksamhet icke helt och hållet råkade i förfall; men att, så som lärokurserna vid dessa särskilda undervisningsverk nu vore ordnade, den medicinska kursen onödigtvis och utan verklig vinst i vetenskapligt hänseende blefve i hög grad förlängd och fördyrad; samt att således en ändamålsenligare samverkan mellan dessa läroverk borde Expeditions-Utskottets Förslag till anderd.
29 tillvägabringa» för vinnande af deras gemensamma syftemål, nemligen en så fullständig läkarebildning som möjligt.” — Rikets Ständer hafva ej kunnat inse, huru något stöd för borttagandet af den teoretiska sludiikursen och examen från Carolinska institutet kan sökas i omförmälda underdåniga skrifvelse.
Ty medicinska undervisningens fördelning på lie läroverk, som, enligt Rikets Ständers yttrande, skulle medföra fördelen dels af täflan för undervisningens fullkomnande, dels att, om ett ämne läge nere vid ett läroverk, samma ämne skulle kunna vid ett annat upprätthållas, bör icke gerna kunna tolkas så, att Rikets Ständer åsyftat den teoretiska undervisningens och examens borttagande från del ena läroverket, — och det just från det fullständigaste —, hvarigenom begge fördelarne, nemligen såväl tällan som delaktighet i upprätthållandet af de teoretiska läroämnena, skulle göras om intet, i hvad på Institutet ankomme.
Någon ”samverkan” mellan läroverken synes icke eller kunna befordras derigenom att det ena läroverkets verksamhet uti den teoretiska undervisningen göres omöjlig.
I betraktande häraf och af innehållet i såväl Rikets Ständers underdåniga skrifvelse vid 1840—1841 årens riksdag, hvarom ofvan blifvit förmäldt, som ock sednare delen af den underdåniga skrilvelsen den 10 December 1857, hafva Rikets nu församlade Ständer ansett borttagandet af den teoretiska undervisningen och examen från Carolinska Medico-kirurgiska Institutet, långt ifrån alt öfverensstämma med Rikets Ständers förut uttalade önskan, tvärtom strida mot både ordalydelsen och meningen i Rikets Ständers berörda skrivelser.
Dessutom kan man ej undgå alt i den ifrågavarande anordningen anmärka en annan inkonseqvens.
Emot komiterades hufvudförslag, att inrätta ett enda fullständigt medicinskt läroverk i Slockholm, har erinrats, att det vore skadligt i vetenskapligt hänseende att skilja medicinska fakulteterna från universiteten, i och föi' det samband, som finnes alla vetenskaper emellan; men en vida större skada måste tillskyndas den medicinska vetenskapen och läkarebildningen, dä från det fullständigaste medicinska läroverket Iränskiljes en del af de ämnen, som ingå i den medicinska kursen och hvilka alla så nära sammanhänga med hvarandra, eller just de ämnen, som äro de grundläggande uti den medicinska bildningen.
Rikets Ständer anse sig i detta afseende böra i minnet återkalla ett yttrande af komiternde, i hvilket Rikets Ständer till alla delar instämma.
Detta yttrande är af följande lydelse:
"Då det väl kan antagas såsom afgjordt, all mellan alla former al menskligt ve lande, mellan alla särskilda studier och forskningsarler, hvilka samtliga, oaktadt sin skenbara olikhet, arbeta på att befordra kulturens gemensamma mål, som är utvecklingen af menniskans intellektuela och moraliska förmögenheter, ett sammanhang eger rum, så måste naturligtvis detta sammanhang vara starkast och tydligast mellan dem, som tillsammans bearbeta de olika delarne af ett och samma forskningsfält, ty ju närmare ämnena eller föremålen för forskningen ligaa hvarandra, desto flera beröringspunkter erbjudas för de särskilda disciplinerna sinsemellan.
Detta sammanhang blilver således allt mera och mera innerligt, ju mindre omfångsrikt detta fält är, och slutligen oupplösligt, der föremålet för forskningen är en och samma sak, ehuru sedd från olika sidor och undersökt på olika sätt.
Emellan särskilda, men till en hufvudgrupp förenade vetenskaper, hvilkas innehåll är i grunden detsamma, ehuru betraktadt från olika synpunkter, blifver berörda sammanhang således så innerligt, i synnerhet om den i och för forskning i nämnda hufvudgrupp inrättade vetenskapliga anstalt tillika är undervisande, att det verkligen påfordra]' eli organiserad!, ovilkorligen till samverkan ledande samband både mellan de särskilde lärarne samt mellan lärare och lärjungar.
Detta samband åter kan knappast och endast ofullständigt vinnas utan samboende på samma ställe och härigenom möjliggjordt gemensamt begagnande af alla lill denna forskning och undervisning hörande oundgängliga hjelpmedel.
Studium och 30 Eoopeditions-Utskottets Forslat] lill underd.
Skrifvelse, N:o 88. forskning i så innerligt förenade vetenskaper behöfva nemligen, för att harmoniskt och utan ensidighet utveckla sig, ej allenast de allmänna och i litteraturen förvarade, utan älven de omedelbara i detalj gående resultalerna af hvarandras verksamhet.
Sambandets innerlighet uppnår slutligen en så hög grad och en så väsendtlig betydelse, att icke blott den ene läraren icke kan undvara den andres medverkan, utan äfven att den helgjutenhet i forskning, lärdom och undervisning, som personligheten hos en enda menniska kan åstadkomma, är nödvändig för den behöriga sammanhållningen och friskheten i forskning och lära.
Detta slags sammanhang eger rum mellan theori och praxis i en sådan vetenskap, som medicinen är.
Den utgör en af liera discipliner bestående större vetenskap, som väl slår i aflägsnare eller närmare samband med andra vetenskapsgrenar, allt efter dessas större eller mindre sammanhang med medicinen; men framför allt måste, i öfverensstämmelse med hvad ofvan blifvit sagdt, mellan dess egna discipliner förefinnas ett samband af vida innerligare eller organisk art och beskaffenhet.
Till följd häraf behöfva de alltid ock fullständiga hvarandra samt kunna icke utan stor olägenhet för det hela skiljas och ensidigt bearbetas.
Medicinens föremål är menniskan i bennes friska och sjuka tillstånd eller, med andra ord, hennes organiska lif, såväl under normala som abnorma förhållanden.
Del är således oundgängligt både för studium och för forskning i medicinen att ega tillfälle till iakttagelse af och om menniskor och framför allt sjuka menniskor.
Den ene eller andre läraren kan vara mer eller mindre sysse satt med elevernas inöfning i vissa af de mångfaldiga detaljer af insigter och färdigheter, som äro nödvändiga för en rätt sjukvård; men alla böra de ega tillfälle att ur denna det medicinska vetandets hufvudkälla, eller sjukiakttagelsen, hemta innehåll och kärna lör vetandet, impuls lill vidare forskning och berigtigande af möjliga misstag i analogier och slutsatser.
Att skilja den medicinska vetenskapen i theori och praxis är derföre olycksbringande och orimligt och sker numera icke eller på annat sätt, än att under studiiliden en viss succession af läroämnen lämpligen eger rnm, samt att i anseende till kunskapsfältets vidd vissa lärare få sysselsätta sig mera med det allmänna och förberedande, andra med inlärande af de mångfaldiga detaljerna.
Ej en gång studiet af medicinens grundläggande discipliner såsom anatomi, fysiologi, kemi och farmakologi, kan utan skada drifvas för sig och på annat ställe, än de egentliga medicinska studierna, emedan sambandet dem sinsemellan, samt mellan dem och medicinen eger nästan samma karakter af oskiljaktig sammangjutning som det, hvilket förefinnes mellan den egentliga medicinens theori och praxis.
Endast vid ett sådant fullständigt medicinskt läroverk kunna dessutom ensidighet och förfall i undervisning och studier förhindras, derigenom att lärare-antalet blifver tillräckligt och disciplinernas mångfald behörigen iakttagen, ty der så många lärare verka och så vidsträckta studier bedrifvas, måste otvifvelaktig! behörigt lif och omvexling i forskning och undervisning uppkomma.
Undervisningens förfall i någon eller några vetenskapsgrenar förekommes åter derigenom, att de kunskapsarter, hvilka leda och kontrollera hvarandra, här genom samverkan och förening till ett helt kunna utöfva denna inflytelse, hvilket åte icke låter sig göra, om man åtskiljer dem.” Rikets
Ständer anse icke nödigt att här ingå i bedömande af tillräckligheten eller otillräckligheten utaf redan befintliga lärarekrafter på det ena eller andra stället; menr då, vid pröfningen af hvad som tili utjemnande af förhållandet blifvit åtgjord!, företer sig det egna förhållande, att det läroverk, åt hvilket Statsverket bestått de flesta lärostolar, blifvit beröfvadt undervisning i en del ämnen, för hvilka det eger särskilde lärare, — ty rättigheten att undervisa måste anses endast skenbar då den undervisande ej tillerkänts rätt alt i undervisningsämnena examinera eller öfver lärjungarnes|framsteg afgifva betyg, — halva Rikets Ständer ej kunnat undgå att åtminstone”anmärka, Expeditinns-Utskotlets Förslag till underd.
Skrifvelse, N:o 88. 31 hurusom icke på något sätt tillgodogjorts den besparing åt Statsverket, som derigenom kunnat vinnas, utan lärostolar bibehållits, hvilkas overksamhet legaliserats, och hvilka derigenom förvandlats lill sinekurer.
De ämnen, sorn ingå i medicine-kandidat-examen, äro följande: l:o Anatomi och Histologi; 2:o Fysiologi; 3:o Medicinsk och Fysiologisk Kemi: 4:o Farmakologi; 5:o Medicinsk historia, allmän Patologi, Terapi och allmän Patologisk Anatomi; 6:o Allmän Kirurgi; 7:o Fysiologisk Obstetrik; 8:o Propedeutisk medicinsk kirurgisk klinik.
De åter som ingå i medicine-licenlial-examen, äro: l:o Speciel medicinsk Patologi och Terapi; 2:o Pediatrik; 3:o Psykiatri; 4:o Läran om Syfilis och hudsjukdomar; 5:o Speciel kirurgisk Patologi och Terapi; 6:o Oftalmiatrik ; 7:o Obstetrik och Gynäkologi; 8:o Speciel patologisk Anatomi; 9:o Toxikologi och Fannakodynainik ; 10:o Medicina forensis.
Begge examina omfatta således aderton ämnen; och då medicinska fakulteterna hafva sig uppdragen såväl undervisnings- som examensskyldighet för båda dessa examina, äro alltså de aderton ämnena fördelade vid Upsala på tio lärare och vid Lund på sju.
Det ville då synas rättare och för undervisningens bästa mera fruktbringande att fördela de aderton läroämnena pä de aderton lärare, som Carolinska Institutet eger, än att fördela dessa aderton ämnen, såsom t. ex. i Lund, på sju.
Om det mäste erkännas alt
Institutets öfverlägsenhet i lärareantal och materiela resurser ligger öfvervägande, inom det praktiska gebitet, så hafva Rikets
Ständer dock ej kunnat finna giltig grund för del jemväl framställda påståendet alt
Institutet är underlägset medicinska fakulteterna i förmåga och lärarekrafter till att meddela undervisning och anställa pröfning i de teoretiska ämnena.
Af den förteckning pä lärarne vid de olika läroverken, hvilken blifvit Rikets Ständer meddelad, synes nemligen, att institutet äfven i delta hänseende är bättre lotladt än fakulteterna.
Om än i afseende på vilkoren för ernåendet af lärareplatser vid de olika läroverken någon olikhet förefanns derutinnan, ali till kompetens för det ena ej krlifdes lika prof på lärareskicklighet, som vid det andra, sä är denna olikhet undanröjd genom de för Institutet utfärdade nådiga stadgar, som derom lemna föreskrifter, hvilka synas tillfredsställande, såvida man icke vill på förhand antaga det orimliga, att lärare vid det ena läroverket ovilkorligen skola vara eller blifva underlägsna dem vid det andra.