Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
På grund häraf, och till upprätthållande af allmänna crediten och förtroendet man och man emellan, yrkade Motionairen, det en Lag måtte utfärdas, hvarigenom i möjligaste måtto förhindrades sådave svekfulla afhandling ar eller tillställningar emellan föräldrar och barn, som här ofvan omförmålås, och det tillika stadgades, att barn blifva ansvarige för föräldrars skuld, dä de i föräldrars lifstid öfvertaga deras egendom, så långt samma egendom räcker, eller huru förhållas bör, så att föräldrarnes fordringsegare komma till deras betalning, när egendomen i föräldrars lifstid öfnergår till barnen.
I anledning häraf, får Lagutskottet yttra, att då Concurs-Lagen stadgar straff, både för gäldenär, hvilken, borgenärerne till förfång, afhändt sig eller undanstuckit sine tillgångar, och för den, sorn,' i hemligt förstånd med gäldenären, hulpit honom att dölja eller undansticka fast eller löst gods, i hvilket fall denne senare tillika skall samma gods återbära, eller gällda dess fulla värde; men någre serskilde lagbestämmelser i hänseende till så beskaffade svekfulla afhandlingar emellan föräldrar och barn, hvarken äro behöflige eller lämplige, helst det ingalunda vore rigtigt, att i allmänhet vid föräldrars gåfva till barnen fästa påföljden af ett betalningsansvar, som samma gåfva till annan person, under lika förhållande i öfrigt, icke skolat lagligen medföra, förmodar Utskottet, det ofvanberörde motion icke bör till någon åtgärd föranleda.
Stockholm den 30 April IS34.
STOCKHOLM, H. G, Nordström, l834« Lag-XJtsfcottels Betänkande W.-o SS. t N:o 55.
Ankom till Exp.-TJtsk. den 7 Maji kl. 12.
Betänkande öfver motioner, om stadgande af skyldighet för gäldenär, att i brist af annan tillgång, med arbete aftjena sin skuld.
Uti serskilde till Lag-Utskottet remitterade motioner, liar hos Hedervärda Bonde-Ståndet blifvit i detta ämne anfördt: 1:0 af Johan Larsson Wiklund från Westerbottens
Län; att då det i senare tider stadgade förbud emot arbets-domars utfärdande, ehuru tillkommet i välment afsigt, likväl, efter Wiklunds tanka, vore mera skadeligt än gagneligt, funne han sig föranlåten tillstyrka upplifvande af äldre Författningar härom, med någon ändring i vissa omständigheter, såsom: att deraf endast må göras tillämpning på den arbet-sföra allmogen, med inskränkning till ett visst mindre skuldbelopp; att anledningen utrönes till hvars och ens fattigdom, äfvensom hans yrke och förmåga att sin skuld med arbete, på för honom ej alldeles oumbärlig tid, godtgöra; att, i brist af öf verenskommelse, dagsverken beräknas efter ortens markegångspris; och att gäldenären i allt af fordringsegaren med foglighet behandlas.
Ett tvång till följd hvaraf en arbetsför gäldenär, utan synnerlig olägenhet, korame att godtgöra sin mindre skuld, trodde Motionairen icke böra anses ovärdig tidehvarfvets upplysning, helst rättvisan fordrar, att hvar och en ovilkorligt och redligt uppfyller sina förbindelser, så vidt sig göra låter, samt våra Domarereglor bjuda, ”att den sin frihet missbrukar, är värd att mista henne,” hvilket dock i alla fall här blefve en helt korrt tid; men att deremot, för ringa fordringar, å arbetsfolk söka bysättning, ansåg Motionairen vara för fordringsegaren en ölad och förspilld kostnad, och utan fördel för gäldenären, hvars tid och krafter kunde nyttigt användas.
Med Wiklund hafva förenat sig Johan Bengtsson ifrån Wester-Norrlands
Län och samtlige Riksdagsfullmägtige ifrån Örebro Län, med flere; 2:0 af Måns Månsson från Calmar Län: att det vore troligt, att missbruk kunnat ega rum af den Lag, hvilken i vissa fall medgaf skulders betalning med sådant arbete, som var inom den skyldiges förmåga, Bih. till R.
Prot. 1834• 7 Sami. 1 Afd. 1 to.de Si Lag-Utskottets Betänkande N.o SS. iner. om så sisell, borde del tillskrifva, icke fordringsegaren eller Lagen, ulan Domaremagtens olika tillämpning af samma
Lag, som för det allmänna rarit nyttig och välgörande; på detta, med flera anförda skäl, föreslog Motionairen: det stadgande, att skulder och böter till och med 100 R:dr Banco, jemte utsöknings- och hemtningskostnader , böra aftjenas med sådant arbete, sorn ligger inom den skyldiges förmåga, beräknadt till det i orten gångbara pris, pä beting eller dagspenning, som, i händelse det behof des, skulle bestämmas efter mätismanna ordom, derest fordringsegaren icke kunde visa ojäfviga exempel till grund för beräkningen, dock sä, att icke, utan den skyldiges eget bifall, mer än två tredjedelar af förtjensten må. vid hvarje veckas slut ä skulden af räknas, och den återstående tredjedelen förskjutas till den arbetandes underhåll; att fordringsegare, som saknar tillfälle eller förmåga, att sig sjelf af sådant arbete betjena, borde ega rätt att begagnandet deraf öfverlåta till annan man, boende inom samma Härad eller närmare Länsresidencet; att då i concurs hela den till betalning godkände bevakningssumman icke öfverstiger 5oo R:dr, eller slutliga bristen, utan att hafva lemnat mera än j5 procents utdelning för de serskilda fordringsegarne gemensamt, icke öfverstiger 3oo eller 35o R:dr Banco, cessionanten skulle vara skyldig att, på sätt ofvan är föreslaget, med arbete aftjena bristen, i ordning efter fordringarnes ålder, eller, i den ordning fordringsegarne sådant yrkade, till 33 i ä 5o procent för hvardera, innan det ä nyo börjades hos den f örsta, och verkställigheten deraf icke fördröjas till concursens slutliga utredning, utan genast taga sin början, så snart gränsorna för bristen tillförlitligt visade sig; hvarjemte, vid alla tillfällen, der sådan arbetsskyldighet kunde komma i fråga, den genast borde i utslaget utsättas, utan behof af någon ytterligare rättegångsform eller papperslösen; och har Motionairen, i förening härmed, väckt fråga om ändring i bevakningssättet i concurs, då fordran icke öfverstiger 100 R:dr; hvilken sistnämnde framställning
Utskottet vill serskildt besvara, såsom ej egande sammanhang med hvad motionen i öfrigt innehåller; 3:o af Peter Pehrsson ifrån Jönköpings
Län, med hvilken Nils Magnusson ifrån Calmar Län instämt; att han trodde de förra arbetsdomarne böra åter tillåtas; för hvilken mening Peter Pehrsson andragit enahanda skäl, som här ofvan finnas upptagne; 4:o af Olof Olofsson ifrån Östergöthland, i likhet med Peter Pehrsson, med tillägg, att Domaren borde bestämma arbetet efter gäldenärens yrke; Lag-Utskottets Betänkande RT.-o SS. 3 5:o af Johannes Andersson ifrån Calmar Län: alt han, under åberopande af sin vid förra Riksdagen gjorda motion i ämnet, instämde i hvad de andra Motionairerne,och i synnerhet i hvad Måns Månsson från Calmar Län andragit, uppå de tillagde skäl, att, sedan sista Riksmöte, bedrägerier, penningvinglerier och uppsåtligt störande af den enskilda credilen, i ansenlig mon skola tilltagit, och att det enda nuvarande tvångsmedlet emot gäldenär, nemligen bysättningen, icke allenast vore långt mera betänkligt, i anseende lill de följder, som deraf uppkomma, både för fordringsegaren, för gäldenären och för det allmänna, utan äfven på flere orter mötte hinder af sakuadt erforderligt utrymme i bysättningshäkte!; och 6:0 af Anders Brisman ifrån Skaraborgs Län: att, då mången fordringsegare vore oförmögen att bestrida de kostnader, som fordrades för att bringa gäldenären i concurs eller honom bysätta, samt dessutom den tvungna concursen icke alltid ledde till ett önskadt resultat, och bysättningen ej sällan förfelade ändamålet, i det alt en bysatt gäldenär stundom funne sig rätt väl belåten med det husrum och det underhåll, honom bestodes, trodde Motionairen desto mera nödigt, att en Författning utfärdades, som berättigade fordringsegare, att genom gäldenärs arbete erhålla godtgörelse, när det ej annorlunda kunde ske, som den större säkerhet, hvilken genom en slik tillåtelse bereddes fordringsegare, skulle verka fördelaktigt för den fattigare samhällsclassen, sorn nödgades anlita andra om förslräckningar, utan att kunna derföre lemua pant eller borgen, och de missbruk, sorn nu föröfvades, medelst diktade köpeafhandlingar, äfven härigenom skulle förekommas.
I anledning af dessa motioner har, vid remissen deraf, blifvit anmärkt: af af Anders Daniélsson ifrån Elfsborgs Län: det han tviflade, att återinförandet af arbetsdomar skulle åstadkomma den åsyftade fördelen, samt trodde sådane domar åtminstone icke böra gifvas f ör hvad summa som helst, utan inskränkas till något mindre belopp, till exempel q.5 R.dr Banco eller deromkring; och bj af Eric Pehrsson ifrån Gefleborgs Län, med hvilken flere instämt: att han icke delade Motionairernes åsigter och funné högst besynnerligt, att föreslå en Lag, som ej vöre tillämplig för alla, utan egentligen skulle afse endast den arbetande classen.
Deremot hafva Anders Andersson ifrån Westerås Län, Nils Insulin ifrån Stockholms Län, Eric Hansson ifrån Örebro Län och Samuel An - Lag-Utskottets Betänkande IV.-o SS. dersson ifrån östergöthland, yttrat sig för förslagen, vid hvilka Brisman och Wiklund för deras del gjort de tillägg, att de trodde 25 eller 3o R:dr, eller hvad annat belopp, Lag-Utskottet funne lämpligt, böra bestämmas såsom den högsta summa hvarföre arbertsdom kunde gifvas.
För Utskottet, som tagit i betraktande hvad sålunda förekommit, synes visserligen, att den åsyftade föreskriften om åliggande för gäldenär, att, i brist af annan tillgång, med arbete afbörda sin skuld, i många fall skulle medföra nytta, både för honom och för fordringsegaren ; men då det, efter Utskottets tanka, icke är möjligt, att, genom några allmänna lagbestämmelser, utmärka dessa fall, eller förebygga de eftertänkliga missbruk, hvartill stadgandet kunde föranleda; samt härtill kommer, att detsamma icke är lika tillämpligt på afla medborgareclasser, eller på olika kön och olika åldrar, hvadan, i sammanhang dermed,, skulle komma att tillstädjas Domaren eller Konungens Befallninghafvande en alltför godtycklig pröfning, som ganska ofta kunde erhålla utseende af mannamon; får Utskottet, som anser sig böra upplysa, att Motionairernes förmodan, det någon Författning tillåtit arbetsdomars utfärdande för fordringar i allmänhet, innan Kongl. Brefvet till Hof-Rätterne den 16
December 1820 häremot stadgade förbud, är ogrundad och att sådane domar förut gåfvos, endast till följd af ett, på vissa orter antaget bruk, hvari omförmälde Kongt.
Bref anbefallde rättelse, härmedelst yördsamt förklara, det Utskottet anser ofvanberörde motioner icke böra bifallas.
Stockholm den 29 April i834» Reservationer : af Herr Cederborg:
"Som den grundsatts äro bestridlig, att lagen bör tillförbinda en gäldenär, att uppfylla lagligen ingångna aftal samt förekomma öfverträdelse af detta hans åliggande» så finner jag häraf följa, att, i saknad af annan tillgång till godtgörande af den skuld, som han sig åsamkat, hans arbetskraft bör för sådant ändamål användas; och, i följd af denna min öfvertygelse, har jag icke kunnat deltaga i Lag-Utskottets förevarande Betänkande, utan reserverar min motsatta åsigt, i enlighet med hvad Lag-Utskottet i sitt, öfver samma ämne, vid förra Riksdagen afgifne Betänkande, hufvudsakligen föreslagit, samt hvad Kongl. Lag-Utskottets Betänkande N.o SS. 5 Hof-Rätten öfver Skåne och Blekinge, i dess anmärkningar vid förslaget till allmän Civil-Lag i detta hänseende yttrat; men såsom correctiv mot missbruk af arbetsdomar, anser jag dem endast böra tillämpas för skulder, hvilka icke öfverstiga 5o R:dr Banco, samt alt, då ali arbetskraft icke skäligen kan uppskattas efter markegångstaxan, arbetslönen lämpligast höra bestämmas efter i orten gällande pris, så vida icke annorlunda derom öfverenskommas kan.” af Jöns Pehrsson ifrån Malmöhus Län: ”Då Utskottets pluralitet 0» gillat de inom Bonde-Ståndet af flere Ledamöter väckta och hit remitterade motioner, angående återupplifvande eller, rättare sagdt, införande af så kallade arbetsdomar, får jag emot samma beslut anmäla min reservation och som skäl derföre åberopa de grunder, hvilka förekomma, dels uti motionerne, och dels uti Lag-Utskottets vid sista Riksdag meddelade Betänkande.
Efter min tanka, har ingen anledning förekommit, hvarföre dea åsigt af ämnet, som vid sistförflutne
Riksdag gjort sig gällande, nu skall hafva en motsatt rigtning.
Tvertom tror jag erfarenheten nogsamt »visat behofvet af creditförhållande man och man emellan, och detta är, i min tanka, motarbetadt af Utskottets afslag å de framställde motionerne.
Jag anser de framställda svårigheterne af dessas allmänna tillämpning icke vara grundade, och att menniskovärdet mycket mindre förringas genom skyldigheten, att med arbete aftjena sin gäld, än att orkeslöst tillbringa Irfvet i ett bysättningshäkte;” och af Anders Påhlsson ifrån Jönköpings
Län, Johan Andersson ifrån: Calmar
Län samt Anders Svensson ifrån Halland: ”Emot det af Lag Utskottets pluralitet fattade beslut, i afseende på ett föreslaget stadgande, hvarigenom gäldenär i brist af tillgång kunde förpligtas aftjena sin skuld medelst arbete, få vi vördsamt reservera oss.
Vi kunna icke finna att det föreslagna stadgandet vore så vådligt, som Utskottet förmenat, eller alt de närmare föreskrifterne i detta hänseende vore så svåra, att meddela, så vida nemligen dervid iakttages, hvad en del Motionairer föreslagit, eller att det belopp, hvarföre arbetsdomar finge meddelas, inskränkes till ett mindre belopp.
Det befarade missbruket kan då icke gerna ega rum, arbetstiden hos hvarje fordringsegare icke blifva långvarig, och den personliga friheten kränkes derigenom vida mindre, än genom den nesliga bysättningen, sorn sällan, åtminstone då fråga är om den arbetande classen, medför något gagn för fordringsegaren, utan endast beröfvar gäldenären en tid, som, använd till arbete, skulle vara tillräcklig till skuldens betalning.
Yi äro öfvertygade» alt den, sorn på 6 Lag-Utskottets Betänkande N.-o SS.
Sådant salt äfven emot sin vilja blifvit tvungen fullgöra sin skyldighet, skall derefter kaana en sann tillfredsställelse, i stället för det, alt han förut måst blygas att se sine fordringsegare i ansigtet.”
Utskottet har ej kunnat undgå medgifva, att förslaget skulle vara nyttigt både för borgenär och gäldenär, och för vår del tro vi, att för den fattigare classen, hvilken nu saknar nästan all credit, skulle, derest arbetsdomar för mindre summor vore tillätne, beredas tillfälle, att i nödens stund erhålla en hjelp, som eljest måhända uteblifver.
Ankom till Exp.-Utsk. den 7 Maji kl. 13.
Betänkande öfver Riksdagsfullmägtigen Måns Månssons ifrån Calmar Län motion* att fordringar å Etthundrade R.dr Banco eller derunder icke måtte behöfva i concurs skriftligen bevakas. Hos Hedervärda Bonde-Ståndet har Riksdagsfullmägtigen ifrån Calmar Län Måns Månsson, i sammanhang med den framställning, som Lag-Utskottet besvarat i Betänkandet N:o 55, rörande skyldighet för gäldenär, att, i brist af annan tillgång, med arbete aftjena sin skuld, äfven gjort det förslag, hvilket, såsom ett serskildt ämne, blifvit af Utskottet från berörde Betänkande afskiljdt, att alla fordringar å 100 R:dr Banco eller derunder, vid tillfälle af concurs måtte få, i likhet med hvad för allmogen vöre tillåtetbevakas utan den mängd handlingar och former, som syntes tillkomne mera för att gynna listige advocater och cessionanter, än för att bevara rättmätiga fordringsanspråk; men som, efter Utskottets tanka, något annat giltigt skäl icke finnes till undantag ifrån det allmänna bevakningssättet, än det, som kan hemtas af svårigheten för allmogen och icke skrifkuilnige parter, att få skriftliga bevåkningsinlagor behörigen uppsatte, samt nyssbemälde borgenärer, enligt 73 §• i Concurs-Lagen, redan hafva sig medgifvet, att deras, så väl större, som mindre, fordringar, i grund af förskrifningar, utslag, domar och andra klara handlingar, muntligen, anmälai; finner Utskottet sig höra afstyrka bifall till of vanberörde förslag.
Stockholm den 29 April 1834- Lag-Utskottets Betänkande N.-O Sf» 7 N:o 57.
Ankom tid Exp.-Utsk. den 7 Maji kl. 12.
Betänkande, öfver Riksdagsfullmägtigen Olof Olofssons från Westerbotten motion, att, då frälsemans bo till concurs afträdes, målet måtte upptagas af Under-Rätt.
Från Hedervärda Bonde-Ståndet har I»ag-Utskottet fått till sig remilteradt ett af Riksdagsfullmägtigen från Westerbotten Olof Olofsson afgifvet memorial, deruti, med erinran huruledes, enligt nu gällande Concurs-Lag, cessions-, boskillnads- och urarfva-ansökningar, som göras af Adelsmän, eller efter dem böra upptagas och behandlas, af Hof-Rätterne, Molionairen i afseende härå anfört, att då de Adelsmän, som bo i landsorterne, oftast hade skulder till allmogen, och det för icke skrifkunnige samt från Hufvudstaden aflägse boende, medförde dryg kostnad, att i vederbörande Iiof-Rätt bevaka deras fordringar, berörde undantagslag hade den påföljd, att mången, som egde att fordra mindre summor på 20, 3o å 4o R:dr, mäste, med afseende på de dryga bevakningskostnademe, låta fordringarne förfalla, hvarpå tahika exempel kunde åberopas.
Motionairen föreslog derföre, att upptagandet och behandlingen af concursmål, som röra adeliga personer, måtte öfverflyttas till Härads- och Rådstufvu-Rätterne.
Om Hof-Rätt nödvändigt skulle döma öfver denna dass af medborgare, så kunde sådant ändock ske, om bemälde Under-Rätter upptogo ifrågavarande ansökningar och förrättade uppropen, men sedan tilt Hof-Rättens vidare handläggning öfverlemnade handlingarne; och har, i anledning häraf, Riksdagsfullmägtigen Nils Månsson ifrån Malmöhus Län hemställt, om icke Högloft.
Ridderskapet och Adeln borde inbjudas att biträda förslaget.
Lag-Utskottet, som förehaft detta ärende, inser visserligen, att afskaffande af den undantagslag, enligt hvilken frälsemän för det närvarande böra i vissa mål dömas af Hof-Rätt, såsom förste Domstol, skulle leda till undanrödjande af flere dermed förknippade olägenheter och bidraga till vinnande af enhet i Rättegångsordningen; ■— men, då motion härom nu icke blifvit väckt, och Utskottet, äfven om det antages, att Ridderskapet och Adeln skulle vara benäget att ifrågavarande privilegium sig afsäga, samt de öfriga Stånden förändringen gilla och Kongl. Maj:t täcktes dertill lemna Nådigt bifall, ej anser lämpligt, att serskildt för concursmål tillstyrka någon förändring i berörde hänseende, samt så - 3 Lag-TJIsholteis Betänkande N.-o 58. medelst gora en ny undantagslag och splittra behandlingen af frågor, sorn röra frälsemäns bo, hemställer Utskottet, att motionen icke måtte till någon åtgärd föranleda.
Stockholm den 29 April i834* N:o 58.
Ankom till Exp.-Utsk. den 7 Maji kl. 12.
Betänkande öfver Riksdagsfullmägtigen Anders Anderssons ifrån lVesterås
Län motion, om ändring af 3o <$*. i Concurs.
Uti memorial, sorn Hedervärda Bonde-Ståndet till Lag-Utskottet remkterat, har Riksdagsfullmägtigen ifrån "Westerås Län Anders Andersson anfört, att, vid jemförelse af allmänna Lagens stadgande i 5 Cap. Utsöknings-Balken, huru gäldenärs egendom för domfäste skulder skall gå^ i mät och innehållet af 3o §. i Concurs-Lagen den 13 Mars i83o, enligt hvilken, förmonsrätt tillkommer borgenär för hvars fordran "lös egendom blifvit efter Utslag, som vunnit laga kraft, i mät tagen, och satt i allmänt förvar eller under utmätningsmäns försegling, ändå att den ej före concursens början hunnit säljas eller ur gäldenärs bo uttagas, hade hos utmätningsmän uppstått villrådighet, huruledes deras åtgärd må Vara alt anse fullt laglig i de fall, då det utmätta godset är. af sådan beskaffenhet, att det icke lämpligen kan hvarken förseglas eller tagas utur gäldenärens vård, såsom kreatur, gröda och annat dylikt, hvarföre ock, enär det läge i sakens natur att en gäldenär lika litet, som de borgenärer, hvilkas fordringar icke innefattades under utmätningen, hade några vidare anspråk på det gods, som blifvit utmätt, annorlunda än till det belopp, som vid försäljningen kunde uppkomma utöfver sjelfva utmätningssurnman, hvaraf syntes böra följa, att någon annan åtgärd, än sjelfva pantningen icke vore af nöden för betryggande af den borgenärs företrädesrätt, som utmätningen påfordrat och erhållit; Motionären föreslog sådan ändring af ofvannämnde §. i Concurs-Lagen, att borgenär, som Lag-Ut skottets Betänkande N.o 58. 9 som för sin fordran, efter laga kraft vunnet, eller sådant utslag, som går i verkställighet utan hinder af de besvär, gäldenären deremot anför, njutit utmätning, må utur det sålunda utmätta godset, så långt det förslår, till samma fordrans betäckande, ega förmonsrätt.
Emot förslaget, så vidt det åsyftar att utmätning skulle kunna verkställas och medföra förmonsrätt, änskönt godset hvarken toges ur gäldenärens vård eller sattes under försegling, torde det vara tillräckligt att anmärka, det säker upplysning i sådant fall skulle komma att saknas derom, hvilka persedlar blifvit utmätta, ibland flere likartade, som, när fråga om bättre rätt dertill sedermera uppstår, eller försäljning skall ske, hos gäldenären kunna finnas; och att grunden till den förmonsrätt, som blifvit borgenär tillagd i utmätte lösören, är, att utmätningen ansetts ega likhet med öfverlemnande af lös pant, hvilken senare ej medför förmonsrätt med mindre fordringsegaren har panten i handom, och gäldenären således är satt ur tillfälle att deröfver råda.
Men hvad angår den andra frågan, som af förslaget föranledes, nemligen om en så beskaffad ändring af 3o §. i Concurs-Lagen, att förmonsrätt medgifves till utmätta lösören, änskönt utmätningen icke grundat sig å lagakraftvunnet utslag, så, enär utmätning lagligen eger rum i flera andra händelser, såsom dels till verkställighet af Konungens Befallningshafvandes Utslag i vissa mål, ehuru rätt till klagan ännu är gäldenären öppen, på sätt 2 Capitlet 2 §. Utsöknings-Balken, samt Kongl. Förordningen den 18 December *823 bjuda, dels till följd af tvänne sammanstämmande domar med flere
Domstolsbeslut af den beskaffenhet, alt de, enligt Lagens stadganden i Utsökningsoch Rältegångs-Balkarne, böra, oaktadt den tappande partens ändrin^ssökande, gå i fullbordan, och Utskottet ej inser något giltigt skäl, hvarföre icke äfven sådan utmätning, hvilken i nyssnämnde ordning verkställes, skulle medföra lika säkerhet med utmätning till följd af laga kraft vunnet beslut, helst i alla dessa fall enahanda åtgärder med godsets upptecknande, värdering och försegling, eller skiljande från gäldenärens bo, måste vidtagas, samt borgenären, vid ifrågavarande förhållande, ej får det utmätta godset lyfta utan emot borgen så alt, om hans fordran sedermera ogillas, och utmätningen följaktligen till all verkan förfaller, någon skada af den möjligen skedda lyftningen icke kan uppkomma; finner Utskottet sig böra motionen i så måtto biträda, att Utskottet vördsamt hemställer, Bih. till R.
Prot. l83f. 7 Sami. 1 Afd. % to:de Häftet. Lag-Utskottets Betänkande N.o SS. det måtte de i 2:dra punkten af 3o §.
Concurs-Lagén den 12 Mars i83o förekommande orden ”efter utslag, som 'vunnit laga kraft” utgå och i stället införas orden ”i laga ordning” så att denna $. erhåller följande förändrade lydelse:
Under anslagstiden må betalning lyftas för de fordringar, som, efter 3, 4 oc^15 &. i iy Capitlet Handels Balken, med förmånsrätt utgå böra, så ock för gäldenärs utskylder till Kronan sista året.
Har för någon borgenärs fordran lös egendom blifvit i laga ordning i mät tagen och satt i allmänt förvar, eller under utmätningsmål försegling; njute ock han rätt till betalning utur den utmätta egendomen, ändå att den ej före concursens början hunnit säljas eller ur gäldenärs bo uttagas.
Har under anslagstiden fast egendom blifvit såld, efter thy i 16 $. sägs; håfve ock inteckningsägare rätt att sin fordran lyfta.
Trenne Ledamöters särskilda yttrande bifogas.
Stockholm den 3o April' 1834- Reservationer : af Herr Cederborg. ”Sorn vilkoret för den i 3o §. af ConcursLagen bestämde förmonsrält för fordrans utbekommande utaf i mät tagen lös egendom, att den nemligen före cessionen skall vara salt i allmänt förvar eller under utmätningsmäns försegling icke kan iakttagas, i afseende på växande gröda och kreatur, så anser jag, i likhet med hvad Herr
Bååth isin reservation anfört, nöd vändigt, att erforderlig föreskrift härom meddelas, på det fordringsegares lagliga rätt må betryggas, och exsecntor icke äfventyra ersättnings-ansvar, för det lian icke, på sätt löi berörd! är, kunnat ifrån gäldenärens bo afskilja så beskaffad lös egendom.
Genom ett stadgande, att sådan egcmdom fick lemnäs i tredje mans vård, skulle åtminstone möjlighet beredas för exsecutor, alt derom foga anstalt, och hvad häremot blifvit anmärkt, att nemligen begreppen