Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
än att studera människosjälar, och nu begriper jag så väl, hur trefligt det måtte vara, i synnerför på prosa?
Nej. het på det viset.
-- Men vet du hvad det kallas HANNA.
WALTER. något ändå fulare.
Du vågar...
WALTER. för någonting.
Du skulle aldrig
Var lugn, Hanna!
Jag anklagar dig inte Koketteri.
Och det kallas till och med för HANNA.
kunna gå öfver gränsen.
Men till gränsen går
du, så långt du kan komma, till det allra yttersta, med tåspetsarna på strecket.
Och dit lockar du dina själar.
Vill de öfver, så hindrar du dem fint och förståndigt, stöter dem tillbaka och
låter dem komma igen.
Men aldrig öfver.
Det vackra namn har det: studera människosjälar och njuta lifsglädjen!
Men det heter också något annat. -- Behagsjuka!
-- Du också!
WALTER (slår om).
Jag kan inte se dig upptagen af någon annan, utan att börja på att tvifla på allting.
Säg, att du älskar mig!
HANNA (doft). på mig, som du tror mig om...
Det ä' andra gången i dag som du tviflar WALTER.
ä' ett intressant spel, och du vinner alltid.
Åh, Hanna, det svindlar för mina ögon...
kommer en sådan oro öfver mig.
(Trycker henne
Du håller ju af så många.
intill sig.)
Hanna, Hanna, säg, att du håller af mig för min egen skull!
HANNA. inte för att få fara till Paris!
Hvarför skulle jag längta att gifta mig, om (Drar af sig förlofningsringen och kastar den utåt WALTER.
Hanna!... _________
golfvet.
Springer in till höger.)
Samma rum som under de föregående akterna.
Hanna kommer från de inre rummen och går brådskande åt tamburen, medan hon knäpper sina handskar.
Fru Hermens sitter i soffan och slår upp en predikan
Ska du gå ut så tidigt?
FRU HERMENS I kyrkan?
Tag på dig väl.
Det ä' kallt.
WALTER (från sitt rum).
Var det Hanna, som gick?
Tror du, hon kommer igen?
FRU HERMENS. oss, utan att säga ordentligt ajö heller.
Det skulle väl gå nästan för långt.
Hur skulle hon kunna tänka på så'nt nu!
FRU HERMENS. natten.
Åh, hon har väl hunnit sansa sig litet under WALTER.
Såg hon lugn ut?
FRU HERMESS. min stackars gosse, ser ut, som om du inte sofvit en blund.
Du får lof att försöka hvila dig.
Ja, ja, ja...!
Bergenhjelm.)
(Går ut till sitt rum.
Ada från salen efterföljd af BERGENHJELM.
Kan jag inte få tala vid dig i dag heller? af sin mor).
Jag har ju hört på dig en lång stund.
Hvarför springer du ifrån mig oupphörligt?
ADA (slår sig ner i närheten Ja, jag tyckte, hon var sig lik.
Men du, Naturligtvis.
Hon skulle väl inte lämna
BERGENHJELM. flicka, att alltihop ä' rakt ingenting.
Eller hur, lilla tant?
Hvad har jag väl gjort för farligt?
FRU HERMENS. säga, att ditt uppförande i går var riktigt korrekt.
Hvarför inte det, då?
FRU HERMENS. Lunells, så vida du fick tid...
Först och främst lofvade du att komma till BERGENHJELM. ståndiga tant, för att stå ut med att gå på Till Lunells!
Men kära, lilla, älskade, förVet du, kära Ernst, man kan väl ändå inte säg bara!
Låt mig försvara mig, och döm sedan.
Men då kan du väl inse, min lilla, söta
sådana där tillställningar, fordras det ju både anlag och särskild träning.
Och det har jag till er.
Så obelefvad ä' man inte.
Och jag inte.
Men det kunde jag väl inte säga rent ut kunde väl aldrig drömma om, att ni se'n skulle mig som en vanlig grofhuggare.
komma och förebrå mig, för att jag inte uppför FRU HERMENS. du här att göra, när vi va borta?
Ja, hvad skulle du här?
Nå ja, det kan så vara.
Men hvad skulle
BERGENHJELM. var ju med från början af den där lilla hufvudvärkshistorien och såg, hur det stod till.
Och så ville jag naturligtvis se, hvad det var för skoj, hon hade för sig.
Åh kors, för att reta Hanna förstås.
FRU HERMENS (med värdighet).
Det tillhörde inte dig, Ernst.
Herre Gud, ska man inte hålla efter ungen!
Det passade inte dig.
BERGENHJELM. ju så godt som syskon emellan.
Ni ä' inte syskon ännu.
BERGENHJELM. stad heller!
Nej men, Ada lilla, du ä' väl inte från FilipADA. du Walter, när han kom?
Nå, men nycklarna då?
Hvarför narrade BERGENHJELM. syntes ju på allting, att hon hade något fuffens för sig, någon öfverraskning åt honom eller er, ADA.
Och så var öfverraskningen åt dig. tänkte jag.
Och så fick man lof att hålla god min.
Jag kunde väl inte förråda henne.
Det Inte det!
Svåger och svägerska.
BERGENHJELM. åt någon helt annan, fastän det kommit en fnurra på tråden.
Hon var stött, och så tog hon mig i stället.
Men åt hvem skulle den då varit menad?
BERGENHJELM. er, när ni kom hem.
Åt Walter, förstås, eller åt FRU HERMENS.
Skulle hon inte säga det då?
BERGENHJELM. inte förklara nå'nting.
Nu, när hon ä' ond, vill hon naturligtvis FRU HERMENS. sidor.
Man kan allt se den där saken från flera BERGENHJELM. hvarför det blef ett sådant spektakel?
Herre Var så god.
Men se inte på mig!
Vet ni, Nej, för all del, visst inte.
Den var ämnad
Gud, jag låg ju på knä och allting, när Walter och sa, att jag trodde, hon hade gjort alltihop för min skull.
Men det tog eld.
Först ville
kom i dörren.
Jag skulle förarga henne en smula,
hon slå omkull allt, hvad som fanns på bordet, så skulle hon köra ut mig, och så satte hon sig att stormgråta...
Jagmåste naturligtvis krypa till bönboken för att få förlåtelse.
Om ni inte tror mig, så kan ni
fråga Hanna, om det inte ä' sant.
Jag ska fråga henne själf, så får ni höra.
Det var således bara lek alltsammans?
Ja, det var, som jag säger, rakt ingenting.
Jag vill tro dig, kära Ernst.
BERGENHJELM (märker, att Ada siktet och gråter). för gråter du nu?
Nu ser du ju i alla fall, att det bara var mycket väsen för ingenting.
Ingenting alls...?
Nej, inte en smul.
ADA (gråter ändå). mig så...
Jag hade tänkt, att... att jag aldrig skulle kunna kyssa dig mer.
Nu kan du!
Åh, hvad det var längesedan, jag fick några kyssar!
Ä' det därför, du tycker om dem?
Hade du!
Men nu kan du!
Jag kan inte låta bli...
Det kom öfver sitter med händerna för an-
Men, min lilla, söta flicka, hvar-
ADA (ser upp strålande.
BERGENHJELM. stackars gosse?
Fy, ska du fortfara att vara elak mot din FRU HERMENS (gråter också). väl tro det.
Ni, som alltid hållit ihop som ett par turturdufvor.
Ja, Ernst, jag kunde väl tro det...!
Mina kära barn...!
BERGENHJELM (fattar hennes framräckta hand).
Nå, ser ni det?
FRU HERMENS. var den lyckligaste fästman på jorden.
Det brukar man ju annars.
Hvarför trodde ni då inte alla människor?
FRU HERMENS. efter skenet.
Ja, vi ä' alla svaga stackare, som dömer BERGENHJELM. några, lilla tant.
Och gör sig bekymmer, när man inte har FRU HERMENS. (Paus.)
Stackars Walter där inne, han går ännu och grubblar, han.
Och det också för rakt ingenting, förstås.
Ja, det var ett sant ord, min kära gosse.
Och alla människor, som såg er, sa att du
Hur ä' det med honom, mamma?
FRU HERMERS. att han inte varit i säng, och ingen frukost vill han ha heller.
Ä' han hemma?
Han vill inte träffa henne, men han ska veta allt, hvad hon tar sig till.
BERGENHJELM (reser sig).
Jag ska gå in och tala förnuft med honom.
FRU HERMENS. tål inte, att man säger ett ord.
-- Och Hanna, hon ser då ut, som om hon vore den förolämpade.
Måtte det bara inte bli någon skandal!
Nej, för all del, låt honom vara i fred.
Han Ja.
Han går omkring som en osalig ande.
Åh, han ä' rent förtviflad.
Lotten säger,
-- Men vi ska hoppas, att Gud styr allt till det bästa.
Ernst lilla, kanske du skulle vilja Bergenhjelm.)
Längst upp på sidan.
Jag läser så illa.
FRU HERMENS. så väl till att läsa sådana här allvarliga saker.
Åh, visst inte.
Jag tycker, din organ passar (Bergenhjelm börjar läsa, men slutar upp vid ett läsa för oss?
(Tar predikningarna och räcker dem till BERGENHJELM (ser sig omkring).
buller från tamburen.
Hanna kommer in.
Hälsar.)
Ja, jag fick fort uträttadt.
FRU HERMENS. dig hos oss och höra på predikan?
Nej tack, jag ska in och packa.
ADA (rusar upp).
Nej, men Hanna!
Tänker du verkligen lämna oss?
Ja, det tänker jag.
ADA (kastar sig om hennes hals). varit orättvisa mot dig!
Käraste Hanna, jag jag ska aldrig vara det mer.
Nej, det gör du inte!
Förlåt oss, om vi Hanna lilla, vill du inte komma och sätta
vet, att jag varit afundsjuk och misstrogen, men HANNA (ser från Ada till Bergenhjelm). Ä' du så säker nu?
ADA (drar sig tillbaka). henne igen.)
Men jag bryr mig inte om, hvad du säger.
Jag vet, att du ä' rar ändå, och jag ska aldrig tro något ondt om dig.
Det låter så fult.
HANNA (lutar sitt hufvud mot Adas axel).
Förlåt mig du också.
Jag har varit retsam ADA. bättre än förr.
Och allting ska bli godt igen Säg...?
Säg, Hanna lilla!
Men nu ska vi bli riktiga vänner, Hanna,
FRU HERMENS (bredvid Hanna smeker hennes hår.)
Ja, nu ska vi talas vid, så blir nog allting HANNA (ser upp).
Aldrig mer för mig!
FRU HERMENS. förolämpad.
Ja så, jag visste inte, att du var så djupt BERGENHJELM. ska det tjäna till att vara tragisk?
HANNA. komiskt.
Jag hör inte till dem, som kan ta allting BERGENHJELM.
Herre Gud, när det är rakt ingenting att bråka för!
HANNA. ting se'n i går?
Ocb hur har allting kunnat bli till ingenAh, se så, Hanna, ta nu saken lugnt.
Ernst har förklarat oss...
Ja så, Ernst har förklarat... ADA.
Hvarför ska du ta det värre än vi?
Därför att Ernst inte har förklarat nå'nting för mig.
(Går ål höger.)
ADA (hänger sig vid hennes axel).
Nej, du får inte gå.
Det måste bli godt igen.
HANNA (vid dörrposten). i går var en bedragerska, som sköflade ett lyckligt hem, och i dag inte ä' det, och hvarför jag i går var en eländig kokett, och i dag inte ä' ingen i dag.
Ja, om Ernst kan förklara mig, hvarför jag
det, hvarför alla trodde mig om ondt i går och BERGENHJELM. var alltihop.
Det såg litet besynnerligt ut, ser du.
För mig ser det likadant ut i dag som i går.
Kära Hanna, jag tycker, du borde besinna dig litet, innan du kastar bort din framtid.
HANNA. den må gå.
Men en sak ska jag hålla fast med Jag har besinnat mig, tant.
Min framtid,
bägge händerna, en sak, som ni inte tror, att min heder.
jag har, men som jag just förlorar här hos er, (Går.)
Det var underliga ord.
Hon menar inte, hvad hon säger.
Stackars liten, som kommit in i en sådan familj!
Där har man det!
Det ä' inte värdt att kritisera hennes uppförande.
Det ä' just här hon får lära allt möjligt dåligt och opassande.
BERGENHJELM. vanligt, beskedligt folk.
Ah, det ä' exaltation bara, gåtor för oss FRU HERMENS. flickan.
Men jag tycker, det ä' litet för starkt Ja, jag har då aldrig förstått mig på den Så-å!
Hon förlorar sin heder här hos oss!
att bli beskyld för att ha ett hem, där människor inte kan vistas utan att förlora sitt goda namn och rykte.
Det ä' tacken för att man vill visa sig öfverseende och ställa allting till rätta!
HERMENS (från salen.
Till Ada hvarandra om lifvet).
Ada på kinden.)
Ser du, när allt kom omkring, så var det inte så farligt.
Nå, det där kan taga sig något ut!
och Bergenhjelm, som hålla
Det ä' en hygglig karl ändå?
Åh ja? -- Utomordentligt, menar du.
HERMENS. här i världen, bara man har tålamod och inte själf tycker om bråk.
ADA (suckande). och Hanna!
Om det nu också vore bra mellan Walter HERMENS.
Har hon inte lugnat sig ännu?
Du känner inte Hanna!
Hvem var det, hon litade sig till i går kanske?
Till ingen annan än mig.
För hon visste, att jag förstod henne bäst.
Det gjorde hon.
Ja, det kan ju hända, det.
HERMENS. inte talat med henne?
Men hvad tänker Walter på?
Har han Känner inte jag!
Jo, mycket bättre än ni.
Ja, det ä', som jag säger, allting reder sig
FRU HERMENS. resten vore det nog inte värdt.
Hon gaf sådana svar, när vi talade med henne nyss, så jag tror, hon ä' omöjlig att komma till rätta med.
HERMENS. ingen dussinnatur, som kan ta's hur som helst.
Vi försökte med goda ord.
Varsamhet, som när man tar en liten fågel.
FRU HERMENS. till och med i famn och bad henne om förlåtelse.
HERMENS. ser ni.
Gå till henne, du Ada, och be henne inte kan få bukt med flickungen.
ADA (reser sig).
Ja, försök du, pappa!
BERGENHJELM (går med henne).
Jag ska hjälpa dig att knacka på.
FRU HERMENS (suckande.
Reser sig).
Det ä' ingen, som tänker på att äta i dag.
Ni har i alla fall inte rätta sättet, Åh ja, det fattades inte.
Ada tog henne
Det ska vara delikata ord på delikat sätt.
Ä, ni förstår er inte på henne!
Flickan ä' Han ä' stolt, han med förstås.
komma in i mitt rum, så ska jag se, om man
HERMENS. här på ens sköna söndag.
Nej, det ä' en skandal att ställa till så'nt FRU HERMENS. sig.)
Jag tror, det ä' ringen!
Ringen...!
Att inte ens Lotten har sett...
(Vill taga upp den.)
HERMENS. själf.
Det ska jag bli man för.
Gå du till ditt.
Gå du bara!
Ja, kan du ställa om det, så...
Hon ska!
FRU HERMENS. Gör dig inte för säker.
(Går in i salen.)
HERMENS. ljudet af steg.)
God morgon, pappa!
Åh, vänta bara!
(Går af och an, stannar vid WALTER (från tamburen).
Nej, låt den ligga.
Hon ska ta upp den Hvad ä' det, som ligger där i hörnet?
(Böjer HERMENS.
­ 109 ­
WALTER. hon ska fara härifrån i dag?
WALTER. skulle inte få säga något, men jag hörde det.
HERMENS. då inte uppträda som en karl och tala reson med henne?
WALTER. krafter.
Det ä' inte allting, man rår på med mannaHERMENS.
Pytt, jag ska visa dig, jag...
HANNA (från höger, stannar ett ögonblick, men fortsätter sedan att gå öfver golfvet åt salen).
Hvart ska du ta vägen?
HANNA. brors rum.
Ada hälsade, att jag skulle gå in i farHERMENS.
Ja, men nu kan vi talas vid lika bra här.
Jag tror, flickan ä' förryckt!
Men ska du Kofferten bars in tidigt i morse.
Jungfrurna Jo, för all del.
Har du hört, att HERMENS.
Hvad ville farbror?
HERMENS. ordentligt god morgon.
(Hanna går fram och kysser honom.)
Ocb så på Walter.
HANNA (vänder bort hufvudet).
Jag har redan sagt god morgon.
Det var inte ordentligt.
HANNA (sakta).
Plåga mig inte!
HERMENS. henne åt vänster.)
Ser du, hvad som ligger där vid väggen?
HANNA (dröjande).
HERMENS. du det?
Näns du låta den ligga där?
Näns HANNA (otåligt).
HERMENS (håller henne fast). lilla pjesens skull?
Det var inte längre se'n än i förrgår.
Minns du, så du rappade till din egen blifvande, vördnadsvärde svärfar, sextiofyra år i november?
Minns du, när jag fick stryk för den där Nå, nå! -- Kom, ska du få se något, (För Jag vill, att du ska komma hit och hälsa
Låt mig gå, farbror.
HERMENS. var ett nyp, som kändes.
Bara för jag drog af den på skämt.
Det var ju också på skämt.
HERMENS. var röd som en tupp.
Du hade aldrigt haft Nej, det var nog mera allvar, det du.
ringen af förut hvarken dag eller natt, sa du,
och du hade tänkt, att den skulle sitta lika fast som fingret.
Och så slängde du till mig.
Och, ta mig fan, var det inte rätt, ty man ska ha respekt för allvarliga och kära ting.
Och... soporna.
(med eftertryck) och man ska inte låta dem ligga i HANNA.
Jag vill inte ha den mer.
Hör du, Hanna lilla, håller du inte litet af gamla farbror din?
Jo. HERMENS.
Det sa du mycket bättre i går.
HANNA (slår armarna om hans hals).
Jo, jag håller mycket, mycket af dig!
Och hvarför vill du inte ha den?
HERMENS. den längre.
Hviska då till mig, hvarför du inte vill ha HANNA (sakta).
Därför att det ä' slut.
Och gör den det, så kommer den igen da'n därpå.
Så det ä' inte värdt, att ni leker kurra gömma längre, utan ta ni hvarann i famn och förlåt hvarann, så ä' det gjordt.
Ville du mig något mer?
HERMENS. sender, jag.
Du har ännu inte gjort, hvad jag bedt om förut.
HANNA (går åt höger).
Ajö, farbror!
HERMENS (håller henne ömt kvar). ska vi talas vid.
Ser du, min lilla flicka, du Ja så, det var för svårt!
Nå, nå, nå, då Något mer!
Jag nöjer mig med en sak om Prat!
Kärlek blåser inte bort öfver natten.
ska inte tänka, att din gamla farbror inte förstår dig.
Jag förstår dig så väl, mitt lilla barn.
Det såg du ju i går?
HERMENS. skyllt dig för ett litet, kokett stycke.
Och det Nå' de ha varit elaka emot dig.
De ha HANNA (varmt).
ä' du inte, det vill jag våga fem lif på, om jag
hade så många.
Och när man blir orätt skyld, där träbocken där borta, han har också sagt Jo, jo. Jag känner till alltihop det där så bra, så.
HANNA. borde du låta mig gå.
Men när du förstår det så väl, farbror, så HERMENS.
så blir man naturligtvis topprasande.
Och den något dumt, förstås.
(Ser på Walter.
bara ett sätt för små hönor, det.
Men du ä' en rask och duktig flicka, som kan försvara sig själf.
Det ä' sanning, när du klatschade till
Nej, ser du, så ska inte saken tas.
mig för ringen, så fick jag en riktig respekt för dig.
Arg ska en flicka kunna bli!
Och nu ska du bli arg, förstår du!
Visa dem, du, hvad de en bra flicka.
Och så på knä med dem!
Och så... och så förlåter du dem, om du vill. -- Börja nu med Walter.
På knä med honom!
WALTER (med ett steg framåt).
Hanna...?
Gör dig inte besvär.
Ja så, du föraktar gamla farbrors råd!
ha gjort, och att det inte går an att förolämpa
Nej, farbror, men jag kan inte följa dem.
Var nu min snälla flicka...
Jag ä' din snälla flicka.
HERMENS. Nå...!
HANNA (kastar sig om hans hals). för hårdt.
Var inte ond på mig, farbror!
Det vore HERMENS (kallt).
Men du vill inte ändå?
Du vet inte...
HERMENS. tiofem års erfarenhet?
Vet man ingenting vid sexHANNA.
HERMENS (ursinnig). dumma och inte vill begagna andras förstånd, när de inte ha något eget.
Farbror...!
HERMENS. längre.
Nu vill jag inte vara med (Går ni i salen).
Jo, jag ä' ond på alla, som ä' trilskna och
WALTER. än ditt?
Tror du ändå inte, att hans sätt ä' bättre HANNA.
Kanske, om vi kunde plåna ut gårdagen.
Kan du inte det, då?
HANNA. ens om du såg mig vara glad med andra?
Jag skulle jaga bort den tanken.
Tror du på mig igen?
HANNA. sedan i går, eftersom alla människor ä' så öfverseende?
Ä' det dagsljuset, som kommer skuggorna att försvinna?
Jag måste tro på dig.
HANNA (skrattar). bråk och tråkigheter.
Men tänk på gårdagen, Du måste!
Ja, man måste, annars blir det Hur kan det komma sig?
Hvad har skett Skulle du aldrig mera tänka på den?
Hur ska du kunna låta bli att fundera öfver den?
Du vet ju inte ens, för hvem, jag egentligen haft min lilla supé.
Ernst kom ju WALTER.
Kan du gissa för hvem, den var?
Vill du veta det, då?
På sådant ä' man alltid nyfiken.
För min fästman.
Nej, för min fästman i dag.
Du talar, som om du inte vore klok.
HANNA. jag bunden.
Men i morse var jag fri, och nu ä' jag bunden igen.
WALTER. Ä' det du eller jag, som ä' tokig?
Tycker du det inte går ihop?
I går var
bara af en tillfällighet, som han nog berättat.
HANNA. för dig, kan du fråga honom, om jag inte bad ser, att den där gårdagen ändå ä' litet att tänka på.
WALTER. gjort!
Hvem ä' det?
Jag kan inte tänka.
Hanna, hvad har du HANNA.
Vill du veta det med?
Hvem ä' det, frågar jag!
HANNA. ty han har ingenting annat, som jag kan älska honom för.
Han ä' inte rik.
(Paus.) WALTER.
Således hämnd!
HANNA. mig i går.
Du lärde mig, att man inte ska Hvarför det?
Det var en väckelsedag för En, som jag måste älska för hans egen skull, Inte jag.
När jag presenterar min fästman
honom supera med mig här i går kväll.
älska någon, annat än för hans egen skull.
Jag därefter.
inser, att det ä' det enda hederliga och handlar (Paus.) WALTER.
Och ändå älska vi hvarann bägge två.
I morgon har jag en ny ring.
WALTER (kraftigt).
Nu tror jag på dig, Hanna!
Nu...?
Ja, nu tror jag på dig för hela lifvet!
Att du älskar mig.
När jag älskar en annan?
Du älskar ingen annan.
HANNA. dig älskar jag inte.
Förut trodde jag, att jag i går såg jag dig riktigt, som du ä'.
Du ville Jag ä' förlofvad, men inte med dig.
gjorde det, därför att jag inte kände dig.
Men kväfva och binda mig.
Du gjorde om mig till någon annan än mig själf, därför att du inte helt kände mig.
Och vi blef fula och små och usla både du och jag.
Usch! -- Nej, vi passar inte tillsammans.
Dig älskar jag inte mer.
Och hvem älskar du nu?
HANNA. rummen.)
Det får du veta i morgon.
(Går in i de inre (Walter sitter nedhukad vid bordet, men reser sig
plötsligt.
Thorin har kommit in, hållande i handen en liten bukett af rosor, som han likväl söker gömma.)
WALTER (går emot honom).
THORIN. God dag, du!
Ä' du ute och går med blommor?
THORIN. klåfingrig, för det ä' en så'n vacker färgsammansättning, så ovanliga nyanser...
Ja så, bara för nyanserna?
Ja, och så tänkte jag visa Hanna dem.
Ska ni måla af dem?
Har ni arbetat på porträttet i dag?
THORIN. Nej.
Ja, de låg i ett fönster, och så blef jag
Hanna var uppe på ateliern.
Bara några minuter.
WALTER (slår honom på axeln). fina supé i går?
Hör du, hvarför stannade du inte till Hannas THORIN (ser på honom tvekande). syster min.
Nej, det har sig inte så.
Jag skulle till WALTER.
Tänk, att du kunde försaka den bjudningen!
Hör du, ä' Hanna visibel?
Ja, ser du, man ä' hjältekandidat ibland. -- WALTER. men.) Ada!
Säg åt Hanna, att det ä' någon, som vill tala med henne.
ADA (utanför). (Nickar åt honom.)
Jag ska säga åt henne.
(Går.) WALTER.
Jag ska inte störa.
HANNA (från de inre rummen).
Ja. (Titlar in genom dörren.)
Nej, se Wille! Förmodligen.
(Går åt höger och ropar inåt rumJa, det var ju för resten så liten stund, som THORIN.
THORIN (smusslar med buketten). om det där, som vi talte om nyss.
THORIN. ändå ä' litet för raskt på, att redan i morgon...?
I morgon, eller också aldrig.
THORIN. i fall hopen får läsa det, innan den vet af nå'nHANNA.
Det frågar jag inte efter.
THORIN. Och så ä' det kanske inte riktigt grannlaga.
Ja, ser du, det ä' just därför, jag gör det.
THORIN. Ja men...
HANNA. känna det som ett slag.
Hvarför skulle jag så'n, som de tror.
Om du efteråt...
Men du skulle i alla fall tänka litet förut.
Jag vill, att de ska känna det.
De ska
Det blir ett så'nt väsen och kolifej, ser du, Det där i tidningarna.
Tycker du inte, det Jo, jag ville resonnera med dig litet till
Man kunde tro, du ä' förlofvad på två håll.
annars göra det?
De ska se, att jag inte ä' en
För mig finns inte något »efteråt».
THORIN. Kanske inte i dag, men i morgon.
HANNA. mig under deras kommando, utan vill ut i luft och solsken, så tror de, att jag ä' en så'n, som arbeta.
Men jag ska visa dem, att jag tycker går och drifver, en som säljer sig för att slippa mera om att arbeta för mitt bröd från sex på Jag hatar dem!
För att jag inte låter tvinga
morgonen till tolf på natten än att »roa mig» hela dagen hos dem.
Hvad jag än gör, så här sälja mig, det kan jag inte. stannar jag inte.
Jag kan kasta bort mig, men THORIN. att kasta bort sig i.
Det ä' då bra, att mina armar duger till HANNA. det var det ekonomiska, förstår du.
Här i huset skulle det ju blifvit så lysande.
Tänk, om du blir ångerköpt en vacker dag!
De skulle kväfva mig, stänga in mig som i en mörk källare.
THORIN. Men Walter?
(Paus.) Ä' det alldeles weg, det?
Åh, Wille lilla, det var inte så, jag menade,
Han skulle tro det igen.
Med honom har jag ingenting mer att göra.
THORIN. kunna tro något så'nt om dig.
Du har inte en så'n fysiognomi. HANNA. ä' rysligt, förfärligt snäll, som gör mig den här tjänsten!
THORIN. Äh, snäll...
Jag ä' visst inte snäll...
HANNA. en artist har ju lof att bära sig litet galet åt. eller när du vill.
Bara du inte får något ondt af det.
Men Nej, du ä' hygglig, du, Wille! (Vekt)
Du En så'n besynnerlig kurre!
Jag skulle aldrig Ja.
Han har trott det om mig två gånger.
Och så blir du fri om ett år eller några månader THORIN. an på det, så håller jag nog ut lika länge som du.
HANNA. du blir kär härnäst...
Tyst med det!
Det var väl inget farligt sagdt?
Det kunde allt bli för länge för dig.
När THORIN (förändradf).
Åh, det ä' ingen brådska!
Om det kommer
THORIN. gonen.
Jag tycker inte om den där osmakliga jarHANNA.
nu får vi inte prata längre.
Jag skulle ha varit härifrån för längese'n.
THORIN. Ajö. -- Vet du, Hanna...
THORIN (tar fram buketten).
en stund sedan, och där låg sådana gentila rosor, riktigt snygga.
Jag har aldrig sett en så'n färgstämning i dem.
Och så tänkte jag, att du ändå kommit hvarann närmare i dag. morna). skala på några blommor, vet du.
Det ä' riktigt skulle vilja ha ett par, eftersom... eftersom vi HANNA (utan att taga emot blomNärmare...?
THORIN (håller dan mot hennes bröst).
Du ä' så vacker med blommor!
HANNA (kastar buketten i golfvet och trampar på den).
Hur vågar du komma med så'nt där!
Jo, vet du, jag gick förbi ett fönster för Då ska du slippa höra den. -- Ajö, Wille,
Så'nt där...!
Fy! THORIN.
Jag tänkte, när du ändå var fri... HANNA. bara människa!
Jag trodde åtminstone att du skulle låta mig få vara det.
Men så har du timmer!» inte heller sett annat, än att jag ä' »ett frun(Paus.) THORIN. på mig, om jag burit mig åt som en klumphans.
Åh, Wille, jag har förlorat dig med!
Det vill säga, jag har förlorat dig.
Gå nu, så ä' du snäll.
Ska vi inte träffas i eftermiddag?
Nej, inte i dag.
THORIN. tid vara olyckligt kär.
Måtte jag nu bara bli en riktigt stor konstnär också.
Det ä' nog så, att det ä' mitt öde, att allSe så, Hanna, nu får du inte vara ledsen
Ska jag då aldrig, aldrig få vara människa,