Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Maj:ts proposition afgifvet yttrande, hvari Herr Lindeström hufvudsakligen anmärkt, att ifrågavande skatt, hvars benämning redan hade något för ärbarhet och goda seder sårande, innebära ett verkligt hån mot den offentliga sedligheten derigenom att den gjorts till en personel afgift; i anledning hvaraf Herr Lindeström, under erinran derjemte om orättvisan i allmänhet af personela skatter, föreslagit, att titeln på denna skatt måtte ändras till något mindre skymfligt såsom nkommunal-afgift» eller något annat samt att samma skatt måtte uttaxeras icke som en personel afgift, utan med ett eller annat öre på hvarje riksdaler, som erlägges i bevillning för förmögenhet eller inkomst.
Hvad angår sistnämnde yrkande, så torde här böra erinras, huru ifrågavarande skatt lilikommit.
Vid 1815 års riksdag anhöllo Rikets Ständer, det Kongl. Maj:t täcktes anbefalla Landshöfdiogarne att sammankalla länens innevånare, för att öfverlägga om åtgärder till veneriska smittans hämmande; och vid dessa sammankomster åtogo sig invånarne i de flesta län för hvarje mantals-skrifven person en årlig afgift, lämpad efter bebofvet af den inom länet för berörda ändamål erforderliga kostnad.
I fä, om ens i något annat fall torde ock den personela beskattnings-grunden förekomma billigare och rättvisare än just här.
De sjukvårdsanslalter, för hvilkas upprätthållande skatten utgår, anlitas nästan uteslutande af obemedlade personer, som kostnadsfritt eller mot ringa afgift erhålla en omvårdnad, hvilken af ekonomiskt lyckligare lottade företrädesvis på annan kostsammare väg sökes.
Något allmännare missnöje med denna personela afgift har icke heller hittils, så vidt Utskottet kunnat erfara, försports.
Utskottet anser således skäl ej vara för t anden ali föreslå nå ion ny grund för den ifrågavarande afgiflens uttaxering.
Hvad vidare angår namnet på denna afgift, så har detsamma nu mera vunnit häfd.
Det eger ock förljensten att uttrycka hvad dermed menas.
Då afgilten derjemte användas för ett så ädelt ändamål, som det att till helsan återhjelpa den lidande, synes en sannt sedlig känsla ej böra finna sig sårad af den riktiga benämning, hvarunder afgiflen utgår.
Utskottet hemställer alltså, det Herr Lindeslröms anförande icke heller i detta hänseende måtte till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Beträffande Kongl. Maj:ts Proposition i ämnet får Utskottet, i öfverensstämmelse dermed och på de af Seraphiraer-Ordens-Gillet anförda skäl, tillstyrka, aU Rikets Ständer mätte besluta att, att till veneriska smittans hämmande och bolande, en kur hur safgift må beviljas att fortfarande lill och med det år, då nästa riksdag slutas, årligen utgöras af hvarje mantals-skrifven person för Stockholms stad 6 Bevillnings-Utskottets Betänkande N:o 15. med högst 50 öre och minst 3 öre somt inom öfriga delar af riket med högst 25 öre och enahanda vilkor, sorn vid sist för flutna riksdag blefvo bestämda och uti Kongl.
Kungörelsen den 23 April 1858 innehållas Stockholm den 27 Januari 1860.
Ank. till Exp.-Utsk. den 31 Jan. 1860, kl. 10 f. m.
Betänkande, i anledning af räckt förslag om förändring i Kongl. Kungörelsen den 15 December 1854, angående hort s tamp Jin gens verkställande.
Borgare-Ståndet väckt motion har Herr W. M.
Ekelund föreslagit den förändring i ofvan åberopade Kongl. Kungörelse, att tillåtelse måtte beredas Kortfabrikant i stad, der Landtränteri ej finnes, att hos Magisiraten mot kontant betalning erhålla kortkonvoluter, dock icke till mindre antal, än nu är föreskrifvet.
Till stöd härför har motionären anfört, att genom den föreslagna förändringen skulle
Kortfabrikanten besparas icke blott kostnad för penningars öfversändande till Landtränteri, deras inbetalning dit genom Kommissionär, som för besväret dermed samt för konvolulernas uttagande och afsändande måste särskildt godtgöras, utan äfven ränteförlust på de penningar, som stundom måste utgifvas för onödigtvis inneliggande, för storf, förlag konvoluter.
Dessutom skulle genom en sådan förändring förekommas hvad som någon gång skall hafva inträffat, att erforderligt antal konvoluter icke genast varit att i Ränteriet tillgå, utan reqvirenten måste derpå vänta 2 å 3 veckor, genom hvilket menliga förhållande hinder lätt kunde uppstå vid expedierandet af ingångna beställningar ocb, i synnerhet höstetiden, då afsättningen vore lifligast, en kännbar förlust i följd af hämmad sjöfart drabba Fabrikanten.
Genom att ålägga Magistraten i de städer, der kort - Bevillnings-Utskotlets Betänkande N:o 16.
7 L'taaft.jaaiiUdBwö fabrik men ej Landtränteri, funnes, skyldighet att från Riksgälds-kontoret reqvirera kortkonvoluler och för dem redovisa, skulle ej heller, efter motionärens förmenande, någon våda uppstå; och har motionären slutligen antydt, att, derest någon ersättning till den Magistrats person, som erhölle nämnde bestyr, skulle utgå, den borde af Kortfabrikanten godtgöras.
Utskottet har tagit i öfvervägande hvad motionären sålunda anfört och hvad först angår den olägenhet, som skulle uppstått derigenom att konvoluter ej genast vid reqvisition varit i Landränteri att tillgå, sä, enär ett sådant förhållande endast kunnat inträffa genom försummelse å vederbörande tjenstemans sida, alt i tid frän Riksgälds kontoret reqvirera erforderligt amal konvoluler, finner Utskottet nämnda omständighet, hvari rättelse å laglig väg kunnat erhållas, ej innebära skäl till den föreslagna förändringen.
Ifrågavarande Kongl. Förordning den 15 December 1854 föreskrifver nemligen, bland annat, det skall »genast efter det stadgad afgift blifvit i behörig ordning erlagd, ett deremot svarande antal konvoluler tilldelas den, för hvars räkning denna afgift blifvit inbetald.»
På grund af sistnämnde stadgande förfaller äfven motionärens klagan öfver den ränte-förlust, som skulle uppkomma derigenom att Fabrikanten nödgades förse sig med förlag af konvoluter.
Sällan torde nemligen beställningar ingå af sä brådskande natur, att ej åtta dagars anstånd med expedierandet medgifves och inom nämnde tid lära väl konvoluter i allmänhet kunna erhållas från närmaste Landtränteri.
Hvad slutligen beträtfar den besparing i kostnader för korlfabrikanter, sorn genom den föreslagna förändringen skulle uppstå, så tyckes motionären sjelf medgifva hvad äfven billigheten fordrar, att det ökade besvär och den redovisnings skyldighet, sorn förändringen komme att mediöra för Magistrater i de städer, der kortfabrik men ej Landtränteri funnes, ej borde nämnde myndigheter åläggas utan motsvarande skälig ersättning af den, som af förändringen droge fördel.
Denna ersättning åter skulle väl ej kunna blifva ringare än det arfvode, som nu bestås enskilda kommissionärer i och för konvoluternas uttagande från Landränteriet och afsändande till Fabrikanten, hvarigenom alltså någon besparing i den sistnämndes kostnader i sjelfva verket ej komme att inträffa.
På dessa skäl och då municipal-myndigheter icke utan i yttersta nödfall lära böra betungas med uppbörd af Statsverkets medel och redogörelse derför, men någon sådan tvingande omständighet här alls icke synes vara för handen, hemställer Utskottet, att Herr Ekelunds ifrågavarande motion ej måtte tid någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Bevillnings-Utskottets Memorial 5M 17. 1 N:o 17.
Ank. till Exp.-Utsk. den 7 Febr. 1860, kl. 3 e. m.
Memorial, med hemställan alt ett af Kongl. Maj.ts och Rikets Kammar rätt afgifvet underdånigt utlåtande måtte få tryckas för att bland Riks-Ståndens ledamöter utdelas.
Samtlige Riks-Stånden hafva till Bevillnings-Utskottet remitterat den nådiga skrifvelse, deruti Kongl. Maj:t till Rikets Ständer öfverlemnat det af särskildt i nåder förordnade Kommitterade upprättade förslag till ny författning angående Allmänna Bevillningens utgörande.
Ridderskapet och Adeln var denna remiss åtföljd af ett yttrande af Herr Grefve Mörner, Carl Göran Detlof som fästade uppmärksamheten å det underdåniga utlåtande, hvilket, enligt den nådiga skrifvelsens innehåll, Kongl. Maj:t och Rikets Kammar-rätt afgifvit öfver bemälde Kommitterades förslag; och då, efter Herr Grefve Mörners åsigt, detta utlåtande innehölle åtskilliga anmärkningar, hvilka torde befinnas af den vigt att de borde komma till samtlige Riksdagsmännens kännedom, hemställde Herr Grefven, huruvida icke Utskottet skulle anse tjenligt att detta utlåtande, som komme att Utskottet tillhandahållas, blefve tryckt och till Riks-Ståndens ledamöter utdeladt.
Bevillnings-Utskottet, som af det åberopade utlåtandet redan erhållit del, skall icke underlåta att vid pröfningen af Kommitterades förslag egna Kammar-rättens anmärkningar all den uppmärksamhet, desamma, med hänsigt så väl till det ifrågavarande ärendets vigt, som sin egen beskaffenhet kunna förtjena.
Men också för Utskottet vill det emellertid synas, som skulle det icke vara utan nytta, om dessa anmärkningar vore af Riks-Ståndens ledamöter kända, innan Bevillnings-Utskottets Bi/i. till R.
5 Samt. 1 Afd. 7 Haft. Bcvillnings-Utshottets Memorial M 17. förslag angående allmänna bevill ningen till Rikets Ständers pröfning framlägges; och då, enligt de upplysningar, Utskottet inhemtat, kostnaderne för den ifrågaställa tryckningen icke torde uppgå till fullt 300 R:dr R:mt, tvekar Utskottet icke att tillstyrka det Rikets Ständer måtte medgifva, att omförmälda utlåtande genom Expeditions-Utskottets försorg till trycket befordras och, liksom öfrigt riksdagstryck, till Riks-Ståndens ledamöter utdelas.
Bevillnings-Utskottets betänkande N:o fS. i J¥:o 18.
Ank. till Exp.-Utsk. den 15 Febr. 1860, kl. 3 e. m.
Betänkande, rövande Postbevdlmngen och dermed sammanhängande ämnen.
General-Poststyrelsen i underdånigt betänkande hemställt, har Kongl. Maj:t uti nådig Proposition till Rikets Ständer den 27 Oktober 1859 föreslagit det Rikets Ständer måtte medgifva, att från och med år 1863, då den nya vigtberäkningen blifvit lill allmänt begagnande anbefalld, den enkla brefvigten för inrikes bref må bestämmas till l’re ort och porto-moderation iakttagas för bref öfver 21 orts vigt, sålunda, att bref, vägande till och med 3 ort, underkastas enkelt porto, öfver 3 till och med 6 ort, dubbelt porto, » 6 » )) » 9 » 3 enkla » 9 » )) » 12 » 4 » » » 12 )) » » 15 » 5 » » » 15 » » 18 » 6 » » )) 18 » )> » 21 » 7 » )) )> 21 » )) » 25 » 8 » )) » 25 )) » » 30 » 9 » » » 30 » » » 40 » 10 )) )) )) 40 » )) » 50 » 11 » » )) 50 » » » 60 » 12 )) )) » 60 » )) » 70 » 13 » » » 70 » )) 80 » 14 » )) » 80 )) )) » 90 » 15 )) )) )) 90 )) )) » 1 16 )) )) » 1 » )) » n » 17 » )) » 1J » )) » » n » 18 )) )) vigt deröfver ett enkelt porto mer för hvarje 3 ort mer; att, beträffande utrikes bref, den enkla brefvigten, der den nu är bestämd till J lod, må förändras till 1| ort och, der den hittills varit 1 lod, till 3 ort; samt att högsta tillåtna vigten för lösbref, hvilka nu ej få öfverstiga 8 lod, blifver 25 ort, och för lokalbref, som nu få uppgå till och med 4 lod, 12 ort.
5 Sami. 1 Afd. 8 Häft. 2 Bevillnings-Utskottets Betänkande N:o 18.
Vidare har till Utskottet blifvit remitterad en af Herr Palander, C. W., inom Borgare-Ståndet väckt motion med yrkanden, att porto-afgiften för hvarje inom Sverige afgående enkelt bref måtte nedsättas till 10 öre; att noggrann undersökning måtte företagas, huruvida ej någon nedsättning kunde ske i de dryga porto-afgifterna för till utlandet, isynnerhet aflägsnare länder, afgående och derifrån ankommande bref, samt att åtgärder måtte vidtagas att göra portot för utländska tidningar så billigt som möjligt.
Härförutom har Prosten Lundholm uti en inom Preste-Ståndet väckt motion velat fästa Rikets Ständers uppmärksamhet derpå, att Kyrkoherdar sakna den rikets öfriga Embets- och Tjenstemän medgifna frihet från postporto för skrivelser i embetsärenden.
Väl hade en sådan frihet, i följd af Rikets Ständers vid sista riksdag fattade beslut, blifvit Kontraktsprostar tillerkänd, men en vid samma riksdag väckt motion om fribrefsrätt i embets-skrifvelser för Kyrkoherdar och Folkskole-styrelser hade icke hos Rikets Ständer rönt framgång.
Motionären har likväl funnit anspråket på fribrefsrätt för det ordinarie Presterskapet och dess vikarier i fråga om embets-skrifvelse grundadt på full rättvisa och billighet, i synnerhet som den utväg, hvilken genom Kongl. Brefvet den 16 Juni 1813 och Kongl. Cirkuläret den 17 September 1834 stöde Presterskapet öppen, att få embets-skrifvelser till Konungens Befallningshafvande genom Kronobetjeningen fortskaffade, vore förenad med obehag, lör att ej säga förödmjukelse, och i sjelfva verket ej medförde någon minskning i kostnaden, emedan afståndet till närmaste Kronobetjent vanligen vore så långt, att man heldre betalade postporto för embets-skrifvelsen än bekostade en så långväga budskickning.
Härtill komme svårigheten för Prest att nu, då inga så kallade brefkartor vid postkontoren upprättades, styrka att han i behörig tid afsändt en honom afFordrad embets-skrifvelse.
På grund af allt detta har motionären föreslagit, att fribrefsrätt för alla embets-skrifvelser måtte förunnas Kyrkoherdar och deras vikarier, med rättighet för Komministrar och andra ordinarie
Prester elier deras vikarier inom pastoratet att få sina embets-skrifvelser införde i Kyrkoherdens fribrefsbok.
Slutligen har Nils Jansson från Östergötlands län uti en inom Bonde-Ståndet väckt motion, anfört, att Länsmän, hvilka för närvarande endast egde fribrefsrätt för bref i tjenste-ärender till Konungens Befallningshafvande i länet och Kronofogden i fögderiet, dessutom hade en icke obetydlig skriftvexling med Domare, Landtmätare, Poliskamrar och Länsmän i andra distrikt, för hvilken korrespondens de nödgades först sända brefven genom postkontoren till Kronofogdarne, för att sedermera under de sistnämndes fribrefsrätt, ånyo passera postkontoren, innan de kommo vederbörande tillhanda; och som dessa omvägar förorsakade de brefbäringsskyldige betydligt besvär, hvilket borde kunna undvikas, har motionären föreslagit, att
Länsmän måtte erhålla fribrefsrätt för alla bref i tjenste-ärenden, på samma vilkor som Kronofogdar.
Vid öfvervägande häraf har, hvad först beträffar Kongl. Maj:ts ofvanberörde nådiga Proposition, den deruti föreslagna nedsättning i portovigten väl inom Utskottet väckt någon betänklighet: men sedan genom anställd vägning blifvit utrönt, att denna Bevillninys-Utskottets Betänkande N:o 18. 3 nedsättning, uppgående för bref af enkel vigt till ^ ort, medgifver att mot afgift för enkel brefvigt till inrikes orter afsända antingen ett postpappersark, inneslutet i med lack försegladt kuvert af vanligt konceptpapper, eller ock ett med lack försegladt bref bestående af två postpappersark, eller ett ark konceptpapper, hvadan denna nedsättning i vigten ej komme att inverka på flertalets brefvexling; får Utskottet, dä förslaget jemväl utgör en följdriktig tillämpning af Kongl. Maj:ts nådiga Stadga den 31 Januari 1855 angående mått och vigt, vördsamt hemställa, det måtte Rikets Ständer bifalla Kongl. Majits ofvanberörda förslag angående förändring i bestämmelserna rörande postvigten.
Hvad vidare beträffar Herr Palanders förslag om nedsättning tili 10 öre af enkelt brefporto, så har Utskottet dels af Kongl. General-Poststyrelsens ofvan omlörmälda betänkande angående förändring i bestämmelserna rörande portovigten, dels genom upplysningar, som från Postverket blifvit Utskottet enskildt meddelade, inhemtat, att Postverkets utgifter under de sednaste åren högst betydligt ökats så väl genom Verkets Tjenstemän beviljad förbättrad aflöning, som genom nya och utvidgade postkommunikationer, äfvensom genom sednaste förhöjning i postföringslegan; hvilket allt vållat, att
Postverkets utgifter under de två sistförllutna åren öfverstigit dess inkomster, nemligen år 1858 med 196,682 R:dr 49 öre och år 1859 med ungefär 132,000 R:dr.
Utan tvifvel komma Postverkets årliga utgifter att i betydlig mån än ytterligare ökas.
På sätt General-Poststyrelsen i sitt ofvanomförmälda betänkande anfört, måste nemligen, i samma mån jernvägsnätet inom landet utgrenas, flera nya sidoposter inrättas och förut befintliga poster utvidgas.
Men i samma mån postinrättningens verksamhet blifver mera omfattande, måste såväl Styrelsens och dess Underafdelningars som postkontorens personal på flera ställen ökas, äfvensom utvidgade lokaler anskaffas.
Slutligen torde här böra erinras, att för verkställande af tidsenliga förbättringar i post- och befordringsväsendet stora utgifter äro af nöden.
Så skulle t. ex. verkställandet af det af Kommitterade för skjutsväsendets ordnande i detta afseende afgifna förslag erfordra ett årligt statsanslag för Postverket af 487,000 R:dr.
Under sådana förhållanden och då det enkla brefportots nedsättning till 10 öre skulle, derest brefvens antal före och efter nedsättningen beräknas lika, tillskynda Postverket en högst betydlig minskning i inkomster, vågar Utskottet för närvarande ej tillstyrka någon ytterligare nedsättning i det nu varande brefportot, utan hemställer, att den af Herr Palander föreslagna nedsättning till 10 öre af det enkla brefportot icke måtte vinna Rikets Ständers bifall.
Beträffande derefter Herr Palanders yrkanden om undersökning, huruvida ej någon nedsättning kan ske i porto-afgilterna för den utrikes brefvexlingen samt om nedsättning af portot för utländska tidningar, så innefattar frågan om nedsättning i porto-afgifterna för den utrikes brefvexlingen, hvilka afgifter bestämmas genom konventioner, som mellan de särskilda ländernas
Regeringar afslutas, ett ämne, hvarom Rikets Ständer endast i önskningsväg ega att hos Kongl.
Majit göra framställning; 4 Bevillninys-Utskottets Betänkande N:o 18. och då motionären icke närmare utvecklat behofvet af den utaf honom föreslagna undersökning, ej heller antydt de grunder, efter hvilka den skulle ega rum, anser Utskottet skäl ej vara för handen att till Kongl. Majit ingå med begäran om en dylik undersökning.
Frågan åter om portot för utländska tidningar har, på sätt af Stats-Utskottets betänkande vid innevarande riksdag
Nio 13 inhemtas, nyligen varit föremål för anmärkning af Rikets Ständers Revisorer.
Uti sitt i anledning häraf afgifna underdåniga utlåtande anföres af General-Poststyrelsen, bland annat, att priset å utländska tidningar under loppet af mindre än 30 år undergått liera nedsättningar; att ytterligare nedsättning ej kunde ske utan uppoffringar å Postverkets sida, hvartill den närvarande tidpunkten i anseende till en mängd förestående vigtigare reformer, ej vore lämplig, men att Styrelsen vore betänkt på att så snart som möjligt uppgöra nytt förslag angående inrättande af en Postverkets tidnings-expedition för såväl in- som utländska tidningar.
De af Styrelsen i detta afseende anförda skäl har Utskottet funnit giltiga och får alltså, på ofvan anförda grunder, vördsamt tillstyrka, att Herr Palanders ofvan omförmälda yrkanden ej måtte lill någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Då, på sätt Utskottet ofvan sökt visa, Postverkets inkomster under den närmaste framtiden för en mängd vigliga reformer till den grad tagas i anspråk, att för deras verkställande betydliga statsanslag torde erfordras, anser sig Utskottet för närvarande ej kunna förorda den minsta eftergift i Postverkets nuvarande inkomster och får derföre hemställa, det måtte såväl Prosten Lundholms motion om fribrefsrätt för Kyrkoherdar och deras vikarier som Nils Janssons motion om fribrefsrätt för Länsmän af Rikets Ständer lemnäs utan afseende.
Af Herr Lagerhjelm, Gustaf: »Sedan det Höglolliga Bevillnings-Utskottet fattat beslut att tillstyrka Rikets Ständers bifall lill Kongl. Maj:ts nådiga Proposition af den 27 Oktober 1859, hvari Kongl. Maj:t i nåder föreslår Rikets Ständer, att från och med år 1863 förändrade bestämmelser rörande brefvigten må ega rum, enligt hvad l:sta punkten af detta Betänkande närmare belyser, så hade det, enligt min förmening, varit med full konseqvens öfverensstämmande att, jemlikt hvad en enskild motionär inom det Vällolliga Borgare-Ståndet föreslagit, nedsätta portot för enkla bref till 10 öre.
De skäl, hvarpå Utskottet grundar sitt afslag på denna motion, är förnämligast i den bestämda förutsättning, alt portots nedsättning skulle verka en högst betydlig minskning i Postverkets inkomster, och försigtigtvis har Utskottet, till stöd för denna sin öfvertygelse, fästat det vilkor, att brefvens antal, före och efter jiedsättningen, skola beräknas lika.
Under diskussionen härom inom Utskottet upp - Bevillnings-Utskottets Betänkande 'N:o 18. 5 lystes äfven, att den förlust, som härigenom skulle drabba Postverket, kunde uppgå til! öfver circa 200,000 R:dr Riksmynt, enligt uppgift från en i Postverket erfaren Tjensteman, och att, då bemälde Verk måste aflöna sina Tjenstemän samt vidtaga nödiga förbättringar m. m., så anser Kongl. General-Poststyrelsen sig för närvarande icke kunna undvara en sådan summa.
Äfven om det skulle vara ett faktum att, genom en sådan operation, som den föreslagna, Postverket verkligen skulle göra denna förlust, så är det i min tanke icke något gällande skäl att, sedan en bestämd vigtnedsättning är besluten, hvilken af Utskottet ock beräknas till ^0:dels ort för enkelt bref och naturligtvis större i mån som brefven liro tyngre, genom en indirekt beskattning på den stora allmänheten, lägga hinder i vägen för den utveckling uti intelligens samt andelig och materiel förkofran, som ett lilligare meddelande menniskor emellan ovilkorligen befordrar, och kan det ej heller vara lämpligt till den grad göra allmänheten beroende af Postverket, att, för att denna institution må kunna uppfylla sin bestämmelse och sina ändamål, vidtaga sådane utvägar, hvilka ofelbart verka qväfvande på det ömsesidiga utbytet af idéer och meddelanden, hvaraf behofvet alltmer och mer gör sig gällande i vårt tidehvarf.
Det må likväl här tillåtas mig att sätta i fråga, huruvida en sådan förlust verkligen skulle komma att drabba Postverket, i händelse den föreslagna nedsatt ningen i postportot till 10 öre skulle vinna Kongl. Maj:ts och Rikets Ständers bifall, eller om icke, i strid med såväl Utskottets bestämda förutsättning, som den erlärne Tjenstemannens beräkning, nedsättningen af postportot just skulle blifva en fördel ej allenast för allmänheten, utan äfven för sjelfva Postverket.
Erfarenheten bestyrker nemligen den sanningen, hvilken äfven är en oaflåtlig regel i alla slags förhållanden, som röra den stora cirkulationen inom samhället, att trafiken ökar sig i den mån, som afgifterna äro billiga, samt att problemets lösning ingalunda ligger deri, att genom ett högre pris söka efter en högre inkomst, som alltid blir osäker, utan i sättet att göra trafikens välgerningar tillgängliga i sin största utsträckning för den stora massan af befolkningen.
Denna sanning kan icke bestridas och är dessutom erkänd ej allenast inom alla näringar i alla länder, utan äfven inom de grenar af Svenska administrationen, som hafva till ändamål att befordra det ömsesidiga utbytet man och man emellan — och kan deri nuvarande tulltaxans verkningar på konsumtionen i ej så ringa grad tjena till ledning för pröfningen af denna sannings praktiska tillämpning.
Det hade således bort vara Utskottet angeläget att, innan ett definitivt beslut fattades, skärskåda denna vigtiga sak från alla dess sidor och dervid taga i betraktande ej allenast Postverkets förmenta fördel, men i främsta rummet allmänhetens, — samt att undersöka om icke förevarande motion just egnar sig att förena bådas intressen, — förutsatt att de hunna vara oskiljaktige, och icke, såsom nu skett — alltför lätt och obetingadt förlita sig på den lörespeglade förminskningen af Postverkets inkomster, den må grunda sig på beräkningar, uppgjorda af den erfarue Tjenstemannen inom Postverket, hvilka f> Bevillnings-Utskottets Betänkande N:o 18. likväl icke varit tillgängliga för alla Utskottets ledamöter, eller på majoritetens bestämda tro, för hvilken icke, mig veterligen, några skäl uti Betänkandet anföres.
Bet är likväl icke endast i allmänhetens intresse, som jag hyser mina betänkligheter vid Utskottets fattade beslut.
Det finnes inom vårt samhälle en klass medborgare, hvilka icke kunna, i likhet med andra, inskränka sin korrespondens i mån af sina tillgångar, utan äro ganska beroende af de afgifter och de bestämmelser, hvilka röra Postverket inom riket, jag menar här de Embets- och Tjenstemän, hvilka i och för sin tjenst mäste föra en ganska vidlyftig brefvexling, men icke ega fribrefs— rättighet.