Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
I öfrigt utgör vördnad för lag och allmän ordning fortfarande ett hufvuddrag hos Östergöthlands allmoge, hvilken, ömtålig om sina rättigheter, beredvilligt underkastar sig de samhällspligter, som alltid för åtnjutandet af de förra måste blifva ett oundgängligt vilkor.
Då Länets allmoge och öfriga arbetande befolkning hufvudsakligen och med fördel egnar sina krafter åt jordbruket, samt, i vissa delar af Länet, åt bergsbruksrörelsen, och dessutom under de sednare åren liera allmänna eller enskilda företag lemnat en riklig arbetsförtjenst, har ej heller annan konst- och näringsflit gjort särdeles anmärkningsvärda framsteg.
Emellertid visar 9 visar det sig, alt i de delar af Länet, der ej ofvannämnde hufvudnäringar lemna tillräcklig sysselsättning, omtankan rigtats pä flera utvägar till bergning.
Sålunda har, oberäknadt livad nedan skall blifva på behörigt ställe anfördt, allmogen i vissa delar af Finsponga
Län fortfarande idkat spiksmide, äfvensom i Länets södra bergsbygd, Kinda och Ydre härader, tillverkningen af bomulls-väfnader, mattor, hästtäcken, lädertömmar, skoplagg, laggkärl och metallknappar lemnar en ej obetydlig biförtjenst.
Såsom ett mindre vanligt prof af konstfärdighet torde böra omnämnas den tillverkning af särdeles prydliga näfverarbeten, såsom dosor, askar, portföljer m. m., hvilken äger rum vid Tomta i Kuddby socken och förtjenar så mycket större uppmärksamhet, som råämnet för densamma inom de flesta delar af landet är lätt tillgängligt och af ringa värde.
Folkets välmåga har, till följe af goda skördar, högt pris å alla jordbrukets och skogarnes alster, samt i jemnbredd dermed stigande ,arbets- och forsel-löner, under sednaste fern åren ostridigt tillväxt.
Derom vittnar, bland annat, att lagsökningarnes antal fortfarande aftagit, oaktadt flertalets utgifter måhända fördubblats såsom en följd dels af stegrade varuvärden, dels af det ökade begäret efter flera och kostsammare njutningar.
Lagsökningarnes antal utgjorde år 1851 4,477.
» 1852 4,620.
» 1853 4,287.
» 1854 2,816.
» 1855 2,015.
Minskningen ifrån år 1851 till år 1855 utgjorde således 2,462 eller 55 procent.
Huru glädjande detta än mä vara, skulle det likväl vara förhastadt, om man ansåg delta förhållande äga sin grund endast i en ökad välmåga, då det sannolikt till ej ringa del härrörer från lättheten att erhålla penningelån i de många anstalter, som för sådant ändamål bildat sig inom landet, samt äfven i viss mån från en sig ständigt mera utbildande skicklighet att, genom anlitandet af flera bland dessa anstalter, uppehålla en mindre god ekonomisk ställning.
Ovisst kan derföre vara, om antalet af de jordägare, hvilkas inkomster öfverstiga deras utgifter, och hvilkas förmögenhet således kan på ett af tillfälliga omständigheter oberoende sätt förkofras, i sjelfva verket tilltagit.
Tvekan härom uppstår vid betraktande deraf, att egendomspriset vid talrika försäljningar stigit i nära samma förhållande, som Berättelse öfver Östergöthlands
Län för åren 1851—1855. 2 *0 produkternas tillfälliga värde, och måste således jordens ökade kultur betacka ej blott jordägarens högre lefnadskostnad, utan äfven den minst 50 procent dyrare brukningen, så vida ej den nuvarande innehafvare!! skall befinna sig i sämre ekonomiska vilkor än hans företrädare, förutsatt att bådas förmögenhet varit lika då köpet skedde.
Hvad åter beträffar den talrika klass, som, saknande egen förmögenhet, hemtar sin bergning uteslutande af sitt arbete, har dess ställning med visshet blifvit förbättrad.
Ännu för få år sedan ägde ett missförhållande mellan dagsverkspris och varuvärden rum, som nu blifvit jemnkadt snarare till arbetets fördel, och om äfven inom denna klass anspråken på beqvämlighet, dyrbarare beklädnad o. s. v. ökat sig, torde de till en ej obetydlig del kunna tillfredsställas med den besparing
Och den ökade förtjenst, som genom bränvinets måttligare förtäring uppstått.
De kapitaler, hvilka årligen samla sig i Länets flera sparbanker, bära härom ett glädjande vittnesbörd.
Backstugornas antal, som år 1842 var omkring 5,650, år 1847 utgjorde 8,039, och år 1850 stigit till 8,504, hade vid 1855 års slut uppgått till 10,131, således i medeltal med en årlig tillväxt af 325, härrörande detta från den arbetande klassens begär att ingå tidiga, — ofta nog obetänkta — giftermål, samt dess tilltagande obenägenhet att söka stadig tjenst.
Under närvarande förhållanden, då allmänna och enskilda företag inom Länet påkallat en stor arbetsstyrka, dagspenningen varit hög — ej sällan uppgående till 11 a 2 R:dr Riksmynt — samt arbetare nästan i alla delar af Länet eftersökte, hafva olägenheterna af backstugusittarnes växande antal ej varit väsendtliga, och fattigvårds-styrelsernas bekymmer jemförelsevis minskade.
Skulle dock för jordbruk och näringar mindre gynsamma förhållanden inträda, hvilket förr eller sednare, åtminstone för någon tid, otvifvelaktigt sker, är det fruktansvärd!, att denna i viss mån lösa befolkning på ett ganska betungande sätt kommer samhället till last. § 3.
Näringar» Jordbruket, eller egentligare uttryckt åkerbruket, utgör fortfarande
Länets ojemförligt vigtigaste näringsgren, och de betydliga framsteg detsamma under sednare åren gjort förtjena derföre så mycket mera att anmärkas.
Jordens bördighet inom flera delar af Länet skänkte länge rika skördar, utan att synnerlig omtanka eller skicklighet fordrades till deras framkallande.
Detta,— 11 måhända ock en viss tröghet i folklynnet — höll åkerbruket tillbaka, och man har derföre icke utan skäl klagat att
Östergöthland i detta hänseende stått efter liera, af naturen mindre gynnade landskap.
Spåren till en förbättring, till ökadt lif, verksamhet och skicklighet hos den jordbrukande befolkningen blifva dock lyckligtvis äfven inom denna ort hvarje år mera märkbara, och gifva anledning till glada förhoppningar.
Ett ordnadt vexelbruk torde väl endast på de större egendomarne vara mera allmänt i 11 förd t, men äfven pä de mindre börjar ett sådant flerstädes att utveckla sig, och skall göra det så mycket hastigare, som det icke minst är hos den förmögnare delen af allmogen, som nitet för ett förbättradt jordbruk synes vara i tilltagande.
Omständigheterna tvinga också härtill.
Sä länge hvarje jordegendom hade ett bränneri, föddes boskapen halfva delen af året väsendtligen med drank, halm och något vårsäd, och lifnärdes under sommaren på svaga beten.
Sedan deremot bränvinspannorna, — lill fördel för både menniskor och boskap — blifvit allmäningen afskailade, har det blifvit för jordbrukaren nödigt att förse sig med ett naturligare och kraftigare vinterfoder än dranken, och är sålunda odlingen af foderväxter och rotfrukter i bredd med sädesproduktionen småningom framkallad.
Dess ordnande till ett verkligt vexelbruk kan numera ej länge dröja.
Råg utgör fortfarande Länets hufvudsäde, hvarefter i ordningen följer blandsäd, korn, bafra, hvete och ärter.
.Nedanstående tabell visar förhållandet mellan dessa sädesslag, samt de förändringar detsamma i sednare tider undergått.
Sädesslag.
Utsäde år Procent af hela ut- sädet år 1847. 1850. 1855. 1847. 1850. 1855.
Hvete 5,4702 5,6731 7,6124 5,7 5,5 6,5 Råg 33,6904 36,500 40,222 34,1 34,9 34,5 Korn 18,4091 19.0421 20,257 4 18,6 18,3 17,4 Ilafra 9,307 9,094 12,8024 9,4 8,7 10,9 Blandsäd ......
27,5001 29,565 30,7591 27,8 28,1 26,3 Ärter 4,390 fl 4,7221 5,1311 4,4 4,5 4,4 Summa 98,768i§ 104,596S2 116,7851 100 o o o o 12 Häraf synes att, oaktadt utsädet af alla sädesslagen blifvit ökadt, hvete och hafra deruti ingå i ett större förhållande än förut, hvaremot korn och blandsäd relalift mindre begagnas.
I allmänhet torde vårhvete hafva fyllt den plats, som ett minskad t korn-utsäde lemnat ledig.
Odlingen af rotfrukter har jemväl betydligen tilltagit.
Sedan potatessjukan, om också Meke upphört, likväl framträder mindre förödande, har landtmannen åter vågat i större mängd, använda denna växt, som icke blott utgör ett hufvudsakligt födoämne för den mindre bemedlade, utan ock, i den mån bränvins-tillverkningen upphör, kommer att såsom en väsendtlig del ingå i ladugårdarnes utfodring.
Utsädet deraf, som år 1847 utgjorde 41,7504 tunnor, hade år 1850 nedgått till 35,505i tunnor, men har sedan dess åter så stigit, att det för år 1855 uppgifves till 50,560 tunnor.
Öfrige rotfrukter odlas visserligen ännu mindre än önskvärdt vore, dock saknar det föredöme, som äfven i detta hänseende lemnäs af flere nitiske jordbrukare, icke efterföljd.
Särdeles har användandet af turnips och kålrötter på Länets bördigare slätter märkbart tilltagit.
Försök hafva ock, stundom i större skala, blifvit gjorda med hvitbetor, dock ännu icke i allmänhet med den framgång, att de kunnat vinna en allmännare efterföljd.
Lin och hampa odlas föga, och, der det sker, nästan endast till husbehof.
Enahanda är förhållandet med humla, hvaraf dock i Länets nordligaste delar odlingen vunnit större insteg.
Skedevi socken producerar deraf årligen omkring 1,500 JM..
Sädesafkastningens öfverskott utöfver
Länets behof har under sednaste fem åren otvifvelaktig! ökats, då medelafkastningen, som, efter afdrag af utsädet, år 1850 uppgåfs till 590,381 tunnor, år 1855 blifvit antagen utgöra 634,725?
tunnor, således vunnit en tillväxt af nära 8 procent, under det befolkningen ökats endast med 2.5 procent.
Ännu större har tillökningen varit i potates-afkastningen, som stigit från 185,460 till 291,289 tunnor, eller med 57 procent.
Måhända var spanmålsexporten under sistlidne år större, än försigtigheten hade bjudit, dock kan med visshet antagas, att under alla år, då skörden blifvit medelmåttig, en sådan kan äga rum.
Till den ökade sädesafkastningen hafva bidragit så väl betydliga odlingar i alla Länets delar, som ock den större skicklighet, hvarmed jordbruket bedrifves.
Vidden af de förra kan svårligen med visshet bestämmas, dock torde böra anmärkas, alt, oberäknad! de större företag till sjöars sänkning eller aftappning, som i det föregående blifvit omnämnde, blott under sistlidne år hos Länets Hushålluiugs-Sällskap blifvit anmälde nyodlingar til! 13 belopp af omkring 1,250 tunnland, utgörande likväl dessa långt ifrån alla de, som under samma år blifvit verkställde eller fullbordade.
Inom Tjellmo, Hellestads och Godegårds socknar hafva, enligt tillförlitliga upplysningar, 2,255 tunnland blifvit under sed naste tio år uppodlade, och i Göstrings härad, sorn jemväl till större delen utgöres af bruten mark, uppgå de årliga nyodlingarne i medeltal till mer än 150 tunnland.
I en stor del ai Länet återstår visserligen i detta hänseende mycket att göra, hvilket, då det med insigt utföres, kommer att väsendtligen höja egendomarnes värde och öka deras afkastning.
På slättbygden deremot, der odlingstillfällena äro ringare, måste samma mål vinnas på en annan väg, nemligen genom ett föränd rädt eller förbättradt bruk af den jord, som redan linnés odlad, och äfven i denna rigtning är verksamheten inom Länet betydligen stegrad.
Jordens fullständigare afdikning på många egendomar medelst täckta diken, begagnandet af nya eller förbättrade redskaper, samt anskaffandet af artificiella gödningsämnen, — hufvudsakligen dyjord med eller utan tillsats af 'kalk, benmjöl och på sednare tider guano — äro de medel härtill, som allt mera användas, och genom hvilka, i förening med en förbättrad boskapsskötsel, man med skäl kan hoppas, att Östergöthlands jordbruk snart skall gifva en afkastning bätLre än hiLtills motsvarande jordens naturliga bördighet och provinsens i tlera hänseenden fördelaktiga läge.
Boskapsskötseln framgår i bredd med åkerbruket, och vinner allt mera en förtjent uppmärksamhet.
Endast inom Ydre härad, hvars vidsträckta betesmarker härtill lemna tillfälle, kan den ännu anses såsom hufvudnäring, hvaremot öfriga delar af Länet ej uppföda kreatur till ett för det egna behofvet tillräckligt antal eller i allmänhet af sina ladugårdar hafva den afkastning, att de i landthushållningen kunnat betraktas såsom hufvudsak.
Skälet härtill har varit, dels att fodertillgången ej stått i ett väl beräknadt förhållande till det antal kreatur, sorn varit nödigt för den sädesbärande jordens tillräckliga gödande; dels ock att det svält-system, sorn under föregående tider vid kreaturens utfodring varit följd t, hindrat deras utbildning, följaktligen också minskat deras förmåga att äfven vid en bättre utfodring återgälda densamma.
Ökandet af fodertillgångar ne är derföre numera de upplyste jordbrukarnes angelägnaste omsorg, och de göra det årligen så väl, enligt hvad ofvan är anfördt, genom odlandet af rotfrukter, som genom en allt större dels af den öppna jorden besående med gräsfrö eller andra foderväxter.
Der ängarne äro mindre bördige, odlas de mer och mer, samt besås åter 14 med gräsfrö.
Att genom öfvergödning lioja växtligheten hos icke odlad ängsmark, torde väl endast såsom försök hafva förekommit, hvaremot öfversilning med vatten på flera ställen, der sådan af lokala förhållanden varit gynnad, blifvit med fördel begagnad, såsom vid Ljung, Skönnarbo, Tåby och Medhamra.
Äfven på förbättrandet af sjelfva kreatursracen nedlägges en ständigt ökad omtanka.
På flera större egendomar finnas afvelsdjur af förädlade racer, dels för längre tid sedan införskrifna från främmande länder, dels köpte från stamholländerierne, hvaraf för närvarande ett är under uppsättning vid Hushållnings-Sällskapets egendom Haddorp, dit äfven Länets landtbruksskola blifvit förflyttad.
Bland det flertal af jordbrukare, som saknar tillgång att inköpa dyrbarare afvelsdjur eller saknar förtroende till de utländska racerna, söker mången med berömvärdt nit att genom starkare utfodring och noggrannare val af afvelsdjur förbättra den inhemska boskapsracen, och synas dessa bemödanden jemväl belönas med god framgång.
Beredningen af ost ocb smör vinner jemväl årligen en större utsträckning, så att
Länet deraf icke blott har sitt eget behof fyldt, utan oek kan afsätta ej obetydliga qvantiteter, hvaremot större delen af de oxar, sorn här gödas för afsalu, uppköpas i andra orter, särdeles i Småland.
I afseende på öfrige husdjur torde ej annan anmärkningsvärd förändring vara att omförmäla, än att en Förening till arbetshäst-afvelns förbättrande inom Länet bildat sig och anskaffat Norske beskällare, om hvilkas ändamålsenlighet tankarne visserligen äro delade, men hvilka dock här tyckas hafva blifvit med framgång använde; att svinafveln, till följe af det stegrade priset å fläsk, börjat något mera ådraga sig jordbrukarens uppmärksamhet, och getternas antal tyckes vara i aftagande, sannolikt till fördel för skogarne i de få trakter, der dessa djur ännu bibehållas.
Fårskötseln är deremot beklagligen ännu mycket försummad.
I afseende på skogarnes tillstånd gäller i allmänhet fortfarande hvad i sednaste underdåniga berättelser blifvit anfördt.
Oaktadt de under allmän tillsyn ställde skogarne väl och ändamålsenligt vårdas, har detta endast vid större enskilda egendomar vunnit efterföljd, så att en mer eller mindre fullständig skogshushållning der blifvit införd.
Skogarnes sköllande, dels till afsalu, dels genom svedjande eller för vinnande af odlingstillfälle, är deremot, ty värr, allmänt och deras aftagande betänkligt.
Vid betraktande afv den höjning, de inom nästan alla
Län inrättade landtbruksskolor gifvit åt jordbruket, af det nit för och den insigt i detsamma, som af dem blifvit 15 Framkallade, samt af den okunnighet i skogshushållningen, som ofta är anledning till skogarnes förstöring och aftagande, väckes emellertid den förhoppning, att inrättandet af skogvaktare-skolor i alla
Län, jemte nödiga förändringar i gällande skogslagstiftning, ännu skola förmå att åt fäderneslandet rädda, samt slutligen äfven förkofra dess skogar, hvilka under ett kallt luftstreck utgöra ett oundgängligt vilkor icke blott för invånarnes trefnad, utan till och med för landets beboelighet.
Bergsrörelsen har, ej mindre än öfrige näringsgrenar, gjort väsendtliga framsteg, så väl i afseende på tillverkningarnes belopp, som methoderne för rleras fia m bri nga 11 de.
Vid Åtvidabergs kopparverk, der tillverkningen af garkoppar år 1851 utgjorde 3,328 SkM, steg densamma redan sistlidne år till 5,524 Sk&. 4 LU. 13 U. stapelstadsvigt och torde snart uppnå 6,000 SkM.
Jernhandteringen har väl icke tillväxt i samma förhållande, då man beräknar tillverkningarnes medeltal, emedan, hvad tackjern och gjutgods angår, en betydlig nedsättning under åren 1851 och 1852 ägde runi, dock har tillökningen under de sednare åren varit så mycket större, så att framåtskridandet i det hela är otvetydigt.
I spetsen för detta gå med vanlig kraft och nit Motala mekaniska verkstad och Finspongs styckebruk.
Bland de förbättringar, som under de sednare åren blifvit inom bruksrörelsen införde, äro de, som haft till ändamål att minska åtgången af brännmaterial, af synnerlig ocb allmän vigt.
Genom den ökade tillverkningen har nemligen, under skogarnes aftagande, behofvet af ved och kol så tillväxt, att priset å dessa artiklar nära fördubblats.
Flera bruksägare hafva derföre börjat att såsom brännmaterial använda stenkol och coaks, hvilka nu nästan allmänt begagnas vid beredningen af manufaktur-smide, till betydlig mängd vid kopparsmältningarne, och på några ställen jemväl vid stångjernsberedningen uti så kallade puddlings- och väll-ugnar.
Bland förändringar i jernhandteringen torde i öfrigt böra nämnas, att så kallade Franche-Comté-smide blifvit infördt vid Lemnå bruk för tvänne dertill nybyggda härdar, vid Skönnarbo för tvänne, vid Godegård likaledes för tvänne och vid Grylgjöls bruk för en härd.
I afseende på fabriker, bruk och öfrige näringar, hvilka icke höra till bergsrörelsen, är föga mer att anföra, än hvad den nådigst anbefallde tabellen för landet upptager. 16 Motala mekaniska verkstad har så utvidgats, att arbetarnes antal, hvilket år 1850 utgjorde endast 318, under är 1855 uppgick lill 651, eller mer än dubbelt.
Tegelbrukens antal har visserligen något ökats, nemligen från 52 till 60, dock är deras tillverkning alldeles otillräcklig att fylla det ständigt växande behofvel.
Oaktadt det stegrade priset å både taktegel och mursten är derföre afsättningen så stark, att varan nästan alltid är borttingad långt förr, än den blifvit färdig, och stundom ej finnes att till något pris erhålla.
Orsaken hvarföre liera tegelbruk likväl ej anläggas, torde mindre vara att söka i bristande företagsamhet, än i brännmaterialiernes dyrhet i de orter, der afsättningen är lifligast.
Ifrån Länets fä återstående skogstrakter äro transporterna ännu så obeqväma, att der tillverkadt tegel svårligen skulle kunna med fördel afsättas till städerna eller Länets slättbygd, der det hufvudsakligen är begärligt.
Bland jordbrukets binäringar har bränvinstillverkningen länge intagit ett bedröfligen utmärkt rum, som den fortfarande försvarar, i trots af de förbättringar lagstiftningen rörande densamma vid sednaste riksdag undergick.
De anmälda bränvinspannornas antal har varil: år 1851 för eld 2,800 st. for ånga 53 st.
» 1852 » » 2,600 » » » 59 » » 1853 » » 2,552 » » »56 » » 1854 » » 3,170 » » » 99 » » 1855 » » 854 » » » 67 »
Ehuru således bränneriernas antal visserligen förminskats, och det onda, sorn ligger i tillverkningsställenas spridning, således till någon del blifvit af den nya författningen inotarbetadt, är det ej afgjordt, att tillverkningsbe loppet blifvit i samma mån förringadt.
Detta utgjorde nemligen inom Östergöthland under sistlidile år, enligt anmälan, vid 67 större brännerier 1,160,026 kannor och beräknades vid 854 mindre brännerier till 539,830f kannor, hvilket sednare belopp likväl bör till det minsta fördubblas, om man vill komma sanningen på spåren.
Mela tillverkningen kan således åtminstone ej antagas lill mindre än 2,200,000 kannor, med ett värde af i medeltal i R:dr 36 per kanna, eller tillsammans 3,850,000 R:dr Riksmynt.
Sannolikt är ock, att om äfven de större bränneriernas antal något förminskas, skall, så vida författningen blir oförändrad, de mindres förr eller sednare så 17 så mycket mer tillväxa, och det verkliga tillverkningsbeloppet följaktligen under närmast följande åren förblifva nära oförändradt.
Jagten, som, oaktadt Jägare-föreningens berömvärda bemödande, länge inom Länet varit vanvårdad, kan numera snarare betraktas såsom ett tidsfördrif, än en näring.
Rofdjur äro anmälde dödade: år 1851.
Vargar 17.
Räfvar 304 st. » 1852. » 15. » 6. * 339 » » 1853.
» 18. » 6. » 400 » » 1854. » 9. » 1. » 318 » » 1855. » 11. » 14. » 385 »
Af större vigt är Fisket, särdeles i Länets skärgård, äfvensom i Bråviken, och den öfverenskommelse, ägarne af sistnämnde fiskvatten ingått till näringens skydd och ändamålsenliga bedrifvande, skall, såsom man hoppas, blifva en allmännare väckelse till dess uppbjelpande ur det förfall, hvari äfven den genom långvarig vanvård råkat.
Pottaske-brukens antal bar sedan år 1851 ökats från 6 till 8, hvaremot salpeter-tillverknir gen fortfarande är af ringa betydenhet.
Tillverkningen har utgjort: år 1851 . 442 IM.
» 1852 434 » » 1853 175 » » 1854 191 » » 1855 .
. 187 » tillsammans 1,429 Lff., eller i medeltal årligen 286 Lisp uud.
Forsling af varor utgör visserligen ännu en biförtjenst, stundom ganska betydlig, för mindre bemedlade jordägare i vissa delar af Länet, dock har allmogens benägenhet för denna sysselsättning märkbart aftagit, till fördel för jordbruket, som genom densamma förlorade ej blott arbetskraft, utan ock fördelarne af det foder, som på landsvägarne förspilldes.
Störst är forslingen för närvarande för Åtvidabergs kopparverks behof, men kommer äfven i denna ort snart att förminskas, då ägaren på egen bekostnad börjat anläggningen af en jernväg för lokomotiv till en mils längd, och å hvilken äro beräknade att årligen föras omkring 100,000 Skift. malin, utom trädvaror och öfrige elFekter.
Berättelse öfver Östergöthlands
Län för åren 1851—1855. 3 18 Landtmännens handel inskränker sig egentligen till försäljningen af egna produkter, för hvilka en lätt afsättning under sednare åren varit alt linna i Länets städer, särdeles Norrköping, äfvensom å de torgdagar, hvilka blifvit medgifne att hällas vid Motala, Ödeshög, Åtvid m. fl. ställen.
Antalet af öppna salubodar å landet ökas årligen och torde väl hafva bidragit till ett ökadt användande af öfverflödsvaror, särdeles i de orter, som från städerna äro mest aflägsna.
Rörelsen i dessa bodar är ofta ganska betydlig, hvarpå såsom exempel må anföras, att i en sådan vid Ödeshög varor årligen omsättas lill ett värde öfverstigande 100,000 R:dr riksmynt.
Behofvet af lättade kommunikationer såsom ett vilkor för industriel förkofran hav äfven inom Östergöthland gjort sig allt mera gällande, och föranledt dels redan fullbordade företag af större omfattning, dels undersökningar och uppgörandet af kostnadsförslag såsom förberedelse till framtida förbättringar, dels ock slutligen ångfartygs-förbindelsernas utsträckning i flera rigtningar.
Med bidrag af allmänna medel hafva landsvägarne blifvit otnlagde eller genom backarnes afgräfning förbättrade i Kinda härad mellan Målbäck och Fröåsa gästgifvaregårdar; i Lösings och Bråbo härader mellan Krokeks och Lilla Åby gästgifvaregårdar \
\ mil till större delen ny väg, äfvensom i sistnämnde härad en del af vägen mellan Lilla Åby och Ändebohls gästgifvaregårdar, samt de så kallade Qvarnbackarne nära Lilla Åby; i Göstrings härad vägen mellan Dala och Hesters gästgifvaregårdar 1J mil; i Ydre härad en del af vägen mellan Slutstorps gästgifvaregård och Kols hesters gästgifvaregård i Småland, hvarigenom den för orten vigtiga förbindelsen med Eksjö blifvit betydligt underlättad; i Lysings härad emellan Kårestorp och Skrädeberg, i fortsättning med den omlagda landsvägen från Grenna förbi Holkaberg; samt i Bankekinds härad vägen från Örminge gård förbi Fillinge till Örsätters gästgifvaregård omkring 2 mil.
Under raskt fortgående arbete var ännu vid 1855 års slut den påbörjade omläggningen i Finsponga
Län af vägen mellan Hellestad och Finspong.
Sedan uppmärksamheten genom dessa större företag blifvit fästad på vigten af vägarnes förbättring och de fördelar, hvilka derigenom för landtmannen äro att vinna, hafva vägomläggningar af mindre omfattning i åtskilliga delar af Länet uteslutande på enskild bekostnad blifvit verkställde, och vidsträckta undersökningar dels redan skett, dels blifvit påkallade, så att man med skäl kan hoppas, alt,—så v ida den enskilda företagsamheten 19 fortfarande vinner understöd af allmänna medel, — de svaraste hinderne för landsvägstransporter ne i Östergöthland inom få år skola vara undanröjde.