Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
» u p p f o s t r a d e att lära sig n å g o t bestämdt, som i c k e äro specialister i n å g o t f a c k, i c k e k u n n a öfvertaga n å g o t bestämdt aflönadt arbete, utan h v i l k a, o m d e i c k e l ä n g r e h a n å g o t h e m, själfva måste s ö k a sin v e r k - samhet o c h sitt u p p e h ä l l e, så g o d t d e k u n n a, o c h det är o m detta slag a f k v i n n o r j a g gär- n a vill tala litet.
i kväll Elsa Lindberg.
let finns en afdelning a f mänskligheten, s o m ofta har blifvit betraktad p å ett alldeles e g e n d o m l i g t sätt, m e d en b l a n d n i n g a f m e d l i d a n d e, löje o c h motvilja, — o c h det är g a m l a fröknar.
D e t har blifvit en stående t y p i såväl ro- m a n e r som k o m e d i e r framställningen a f en g a m m a l ogift tant, s o m m e d sitt skvaller, sin småaktighet o e h afundsjuka g ö r sig k o m i s k och skadlig.
M a n har en g å n g för a l l a dragit sina k o n - klusioner o c h k o m m i t till det resultatet, att de g a m l a ogifta d a m e r n a s e n s a m m a ställning måste u t v e c k l a vissa, m i n d r e b e h a g l i g a egen- skaper hos d e m.
E n k v i n n a s största längtan o c h ö n s k a n är kärleken, tänker m a n.
U p p n å r hon i c k e att f ö r v e r k l i g a detta mål i lifvet, blir hon i c k e hustru o c h m o r, så går h o n i en ständig läng- tan därefter o c h försöker ännu p å g a m l a da- gar att g e n o m koketteri g ö r a sig b e h a g l i g, — andra m e n a g ö r a sig k o m i s k — f ö r att m ö j - ligen eröfra n å g o n o b e v a k a d m a n s bjärta.
U n d e r tiden, m e d a n hon d o c k a l d r i g upp- ger det s v a g a h o p p e t att möjligen en g å n g bli gift, u p p m u n t r a r h o n sig m e d att n o g a iakttaga o c h innerligt afundas sina l y c k l i g a r e k v i n n l i g a b e k a n t a o c h f ö r s ö k a att så m y c k e t s o m m ö j l i g t b l a n d a sig i deras angelägenhe- ter.
H u r ofta har m a n i c k e sett en sådan g a m - m a l fröken skildrad, som g e n o m sitt ä n d a till karrikatyr gränsande koketteri anstränger sig att få en m a n; eller en afundsjuk, bitter g a m - m a l u n g m ö, s o m g e n o m förtal o c h intriger försöker förstöra d e ungas husliga l y c k a; eller en g a m m a], pratsjuk m a m s e l l, s o m tillbringar sin tid att m e d sin m o p s p å armen p r o m e - nera från det ena h e m m e t till det andra för att höra o o h öfverföra s k v a l l e r.
A l l a dessa t y p e r a f en g a m m a l fröken ha blifvit så antagna, så k o n v e n t i o n e l l a, att m a n i c k e v i d a r e b r y r sig o m att undersöka, h u r u v i d a d e egentligen ä r o så särdeles ö v e r - ensstämmande m e d sanningen.
V å r tids k v i n n o r h a a l l a k o m m i t in i en alldeles n y tideräkning, o c h snart finns det F ö r det första skulle j a g vilja stanna ö g o n b l i c k v i d ordet g a m m a l.
ett N ä r blir m a n g a m m a l?
D e t är nästan l i k a svårt att svara p å den frågan s o m att svara p å, h v a d en u n g flicka en g å n g m e d oro frågade m i g: » N ä r blir man e g e n t l i g e n bildad? » B å d e åldern o c h b i l d n i n g e n k o m m a l i k a o m ä r k l i g t s o m a l l a stora inflytanden, o c h m a n k a n b e s t ä m d t a l d r i g s ä g a: » S å, n u är det färdigt. » SydländiDgarne t y c k a i allmänhet, att d e n o r d i s k a k v i n n o r n a förbli u n g a till sitt utse- e n d e m y c k e t längre än deras e g n a k v i n n o r, o c h d o c k talar m a n hos oss m y c k e t m e r a o m åldern o c h fäster l å n g t större v i k t d ä r v i d, än m a n g ö r i d e s y d l i g a r e länderna.
J a g talar nu i c k e o m, huru fransmännen t. e x.
anse det rent a f oartigt att fästa sig v i d en d a m s ålder, — m e n o c k s å i en djupare uppfattning har åldern för de r o m a n s k a fol- ken en m y c k e t m i n d r e tyrannisk betydelsa än hos oss.
N ä r en ogift d a m hos oss närmar sig tre- tio år, räknas hon j u redan till d e » ä l d r e f l i c k o r n a », o c h när en d a m, — hon m å v a r a ogift eller gift, — har passerat fyrtiotalet, anses hon hos oss b ö r a inse, att hon är ett g a m m a l t spektakel, s o m b l o t t har sin plats s o m åskådare v i d v ä g g e n.
I södern ser m a n saken m e r a m ä n s k l i g t.
M a n betraktar i c k e de år, d å en d a m tar sig bra ut i dansen, s o m de e n d a år, då h o n k a n vara tilltalande.
D e t a f g ö r a n d e är där, o m en k v i n n a besitter intelligens, ä l s k v ä r d h e t, k a n samtala p å ett intressant sätt, k o r t sagdt, har e.a l e f v a n d e o c h u n g d o m l i g ande.
Om h o n är tjugu eller trettio — eller fyrtio år är m i n d r e viktigt.
M e n hos oss är, s o m sagdt, en flicka redan » p å öfverblifna k a r t a n », som det så s m a k f u l l t heter, när h o n är trettio år, o c h från den tiden börja hennes v ä l v i l l i g a m e d m ä n n i s k o r antaga, att hennes h u f v u d b e k y m m e r måste vara att skaffa sig en m a n.
— S å har d e t åtminstone varit f ö r helt k o r t tid sedan.
Om en det f ö r att plan för äldre ogift d a m k l ä r sig bra, är v ä c k a u p p s e e n d e; har h o n n å g o n att skaffa sig en i n k o m s t, är h o n b e r ä k n a n d e o c h själfvisk.
J a g vet i n g a m ä n - niskor, m a n g e n o m g å e n d e g ö r större orätt, än just äldre ogifta fröknar.
UTAN TVIFVEL FINNS DET MISSLYCKADE EXEMPLAR DENNA DEN STÖRSTA FRESTELSE AF ALLA, ATT bär, ej mindre än blommor äro det, fast man BLOTT KUNNA KÄNNA F Ö R SINA NÄRMASTE, ÄR kanske EN ej så mycket lägger märke till det — OCKSÅ BLAND DEM, — HVAR finns ICKE DET, — UT- att man snart äter upp dem.
SJÄLFVISKA, SMÅAKTIGA PERSONLIGHETER (KANSKE OGIFT KVINNA, SOM INGEN FAMILJ HAR, ICKE därför SAT D T E FÖR.
finns D ET ICKE HUSMÖDRAR, SOM BESITTA DESSA Och ännu en gång: huru stor är ej deras VANLIGASTE AF ALLA EGENSKAPER?).
UTAN TVIFVEL ÄR HON EN MÄNNISKA MED HJÄRTA OCH välsmaklighet, och huru väl kunna de ej inlåta FÖR- FINNS DET MÅNGA GAMLA FRÖKNAR, SOM F Ö ST H i täflan med söderns frukter, fast vi icke S T R Å ND, OC K AN HON ICKE UTFYLLA SITT LIF MED sig ATT FRÄMST TÄNKA PÅ MÖJLIGHETEN FÖR SIN EGEN ENDAST SYSSELSÄTTA SIG MED SIG SJÄLF, OEH DÅ nog uppmärksamma deras värde, därför att vi EXISTENS.
NÄR INGEN ANNAN TÄNKER PÅ DEM, ON INTET BESTÄMDT HEM HAR ATT ÄLSKA, äro vana H ÄLSKA R vid dem, under det däremot sydfruk- ÄR EN SÅDAN EGOISM TÄMLIGEN NATURLIG.
DET HON HELA MÄNSKLIGHETEN, — OCH DET Ä terna R EN STOR icke tillhöra vårt hvardagslag, utan bju- FINNS GAMLA FRÖKNAR, SOM MED SMÄRTSAM Ä I N G.
- das oss som enkomma läckerheter!
Det är, UPP L G FT TAN TÄNKA PÅ EN LYCKA, SOM DE KANSKE FÖ R - SERLIGEN ÄGER HON ICKE, HVAD DE FLESTA med tjänliga förbytningar, samma historia, som V IS LORAT, ELLER EN LYCKA, SOM TYCKS DEM VARA KVI D N E N N OR MEST LÄNGTA EFTER: KÄRLEKEN, — berättas MEN om den gamle Matts Mattson Kjöping.
HÖGSTA, OCH HVILKA SÅ KANSKE MED EN SOR G H O, N ÄGER NÅGOT, SOM KANSKE Ä R LIKA BR Denne A: FRI- berömde resande skall hafva åtnjutit SOM GRÄNSAR TILL BITTERHET, SE, HUR LIFVET F Ö R ETEN.
äran af audiens hos själfve shahen af Persien, H DEM ÄR OCH SKALL FÖRBLI ETT ENSAMT, GLÄDJEL Ö ST H O N ÄR SJÄLF DEN, SOM KAN BESTÄMMA som ÖFVER i egen hög person täcktes förevisa sin LIF.
DET ÄR SÅ LÄTT ATT DÖMA ÖFVER DEM, SIN PERSON OCH SIN TID.
trädgård.
Shahen hade visat allt, men ännu SOM INTET HA, NÄR MAN SJÄLF HAR FULLT UP P A.
N SKALL SVARA MIG, ATT LÅNGT IFRÅN A återstod M LLA den största rariteten, och omsider blef den långväga främlingen förd till en särskild G DET FINNS SÄKERT DESSA TYPER AF KOKETTA, AMLA FRÖKNAR ÄRO VIDARE LYCKLIGA.
DE FLESTA — en.
Den af oss så litet aktade Ä HA PRATSJUKA, INTRIGANTA GAMLA FRÖKNAR, SOM FÖ R O - BEROENDE AF NÅGON SLÄKTING, SOM DE omhägnad enen var här för sin sällsynthets skull en för- ATT TACKA SITT UPPEHÄLLE FÖR, OCH DE FLESTA FATTARNE SÅ GÄRNA VILJA HA TAG PÅ, MEN DE KUNNA ALLDELES ICKE BESTÄMMA SJÄLFVA VARE näm SIG gäst, och en i Sverige växande ananas ÄRO UNDANTAG, ICKE REGELN.
kunde icke blifva mera hedrad.
Så kommer Ö F VER NÄR JAG TÄNKER PÅ ALLA DE STORA SKAR O R AF SIN PERSON ELLER SIN TID.
MÄNNISKOR, SOM JAG I MITT LIF HAR KÄNNT, S J Å A, UTAN TVIFVEL FINNS DET MÅNGA OGIFTA vanan DA- oss att tänka lågt om vårt eget, och hvad särskildt träden angår, har en svensk HA UTAN JÄMFÖRELSE DE PERSONLIGHETER, HVILK A MER, SOM BEFIUNA SIG I EN SÅDAN MER ELLER ÄGT DE ÄDLASTE OEH BÄSTA EGENSKAPERNA, JU M ST INDRE BEROENDE STÄLLNING, HVILKAS HEM ÄR lärd, orientalisten Berggren, likväl anmärkt, att söderns VARIT GAMLA FRÖKNAR.
HOS EN BROR ELLER SYSTER, OCH SOM SKULLE STÅ palmer oeh pinier SDart icke mera fängsla nordbon än våra egna granar oeh tal- H J Ä L P L Ö S A, O M D E L Ä M N A D E S I N A N V I S A D E P L A T S, HOS INGA ANDRA MÄNNISKOR, MÄN ELLER KVIN- ja, N BAN D, till oeh med efter hand blifva nästan NOR, HAR JAG MÖTT EN SÅDAN OSJÄLFVISKHET ME O CH INGEN AF DEM BINDES DOCK AF DET lar, tröttsamma att se.
SO M ÖR ÖDMJUKHET, EN SÅDAN LUST OCH IFVER ATT T JÄ NA ÄKTENSKAPET PÅLÄGGER, ETT BAND, SOM F M A skulle då icke våra bär kunna inlåta SIN NÄSTA, ETT SÅ DJUPT DELTAGANDE I ANDRA S ÅNGA HUSTRUR ÄR EN HÅRDARE BOJA ATT BÄR Men SORG OCH GLÄDJE.
HOS INGA ANDRA HAR JAG ÄN NÅGON FÅNGES.
OM EN OGIFT, ÄLDRE DAM sig i täflan med den mångbesjungna drufvan, K ÄNNER SIG VERKLIGT OLYCKLIG, DÄR HON ÄR, och SÅ det just i hennes viktigaste egenskap, den SETT EN SÅDAN FÖRMÅGA ATT TYST OCH FATTAD T AR gifva HON vin?
Hafva verkligen alla fördelarne KUNNA BÄRA STORA PRÖFNINGAR, ATT MED GL kan ÄDJE HON RESA SIG UPP OCH GÅ, OCH ÄLSK att FRIHET, SKALL HON ALLTID FINNA EN PLATS fallit FÖR på vindrufvans lott, så att våra bär blif- OCH TACKSAMHET MOTTAGA DET MINSTA GODA S, IN EN V ERKSAMHET PÅ E T T ANNAT STÄLLE.
SÅDAN INSTINKT ATT KOMMA TILL HJÄLP, JUST SIA NÄ R vit utan något att sätta mot dem?
Vetenska- DET BEHÖFDES, EN SÅDAN TAKT ATT FÖRSVINNA, FÖR RESTEN KAN MAN OCKSÅ INDELA DE pen OGIFTA svarar, att de innehålla äpplesyra, då druf- NÄR DERAS HJÄLP VAR ANVÄND OCH INGEN LÄ N G R N E ORNA I TVÅ AFDELNINGAR: DE, SOM UTGÖ van K V IN RA har vinsyra; men att den förra icke med- FRÅGADE EFTER DEM.
EN DEL AF DEN FAMILJ, DÄR MAN BEHÖFVER för DEM, fara som vinsyran, eller att menligt den H DE, SOM ÄRO ABSOLUT ENSAMMA.
JA, MED ETT ORD, JAG HAR ALDRIG MÖTT OC SÅ inverka på njurarna, hvilket, som bekant, åt- (Forts.) goda MÄNNISKOR SOM BLAND GAMLA FRÖKNAR.
minstone unga drufvin göra.
Att de svenska VISSERLIGEN ÄR KÄRLEKEN EN MAKT, SOM KAN bären i allmänhet innehålla mindre garfämne, ÅSTADKOMMA STORA OFFER.
EN UNG FLICKA ELLER bör ock skrifvas på deras förtjänstlista, och EN HUSTRU SKALL VÄL FÖR DET MESTA MED LÄTT- hvad det felet angår, att de innehålla mindre HET KUNNA UPPOFFRA SIG FÖR DEN MAN HON ÄL- socker, kan det lätt hjälpas genom att man SKAR.
HVAD ÄR EGENTLIGEN NATURLIGARE?
IN- tillsätter sådant.
Lägges därtill den förtjänsten Våra svenska bär.
GENTING ÄR MERA INSPIRERANDE ÄN KÄRLEKEN.
hos de svenska bären, att de — äro svenska, MYCKET SVÅRARE ÄR DET ATT UPPOFFRA SIG, &lt;S !jKmultron, utan hallon, blåbär, björnbär, hjortron, d. v. s. icke behöfva köpas af utländingarne, ATT ÄLSKA NÅGON MED EN HÄNFÖRANDE KÄRL Jiäfe » EK.
lingon och hvad alla härligheter af detta importeras, förtullas NI.
m. för att, skadade af OCH KÄRLEKEN MELLAN MAN OCH KVINNA ÖFV ER- heta, som sommaren låter neddroppa i lång transport, komma oss till hända, börja de, slag GÅR SÅ LÄTT I ÄKTENSKAPET TILL DEN MINDRE - den BE svenska skogen, hvilka kräsligheter äro de så vidt vi förstå, att här hos oss blifva tem- UNDRANSVÄRDA FORM AF KÄRLEK, SOM FRANSM ÄN- vare sig man » au naturel » får dem till ligen jämnspelta med drufvan.
Hvad angår icke, NEN KALLA: » 1 É ' GOISME h DEUX ».
lifs eller i de anrättade former — som sylter, importen af drufvor, eller rättare drufvin, till I BARNLÖSA ÄKTENSKAP ÄR DETTA OFTAST TI geléer LL- m. m.
— hvilka köksvetenskapen vet vårt land, har den i sanning icke varit obetyd- FÄLLET, DÄR DE ÄKTA MAKARNE GÅ UPP I ATT åstadkomma.
Ej blott för deras välsmak älska lig, då den i medeltal gått till 2V2 millioner KURTISERA OCH SKÄMMA BORT HVARANDRA OCH vi IN- dem; de äro förenade med våra minnen liter om året, och 1891, till följd af spekula- TAGA EN SJÄLFVISK, NÄSTAN FIENDTLIG STÄLLNING från den tid, då det var så » rysligt roligt » tioner på tullförhöjning, gick till 6V2 millioner MOT MÄNSKLIGHETEN UTOMKRING DEM.
och så litet tröttsamt att » plocka bär », dä ett liter.
riktigt I EN FAMILJ MED BARA BLI ÅTER SÅ OFTA HUS- » smultronställe » var en stor upptäckt och Man kan säga: vi hafva ju länge nog ägt MODERNS OMSORG OCH INTRESSE SÅ UTESLUTANDE man icke generade sig för att intill kvällen gå svenska vinsorter, men utom det att de i all- om VÄNDA PÅ HENNES EGNA BARN, HENNES EGEN blå MA N mun, näsa oeh bänder till följd af sin mänhet saknat hvad man menar med bouquet, omåttlighet i fråga om blåbär.
Men ej blott hafva de omedelbart efterlämnat en mindre OCH HENNES EGET HUSHÅLL, ATT HON ICKE HA R barndomsminnena förläna bären stämning behaglig eftersmak och » dagen efter » gjort sig MINSTA TID ÖFRIG TILL ANDRA — ICKE ENS att I SIN A och poesi, de äga dem dessa minnen förutan: påminda med något, som på konstspråket kal- TANKAR.
en JAG HAR IBLAND H Ö R T EN KÄRLEKSFULL MO R, tallrik smultron — och ett stycke högsommar las kopparslagare.
Dessa vinsorter hafva icke flyttar iu i stadsbons kammare, där en grå varit vin.
De haf ?a hufvudsakligen varit en SOM AFGUDADE SINA EGNA BARN, TALA OM A N- DRAS PÅ ETT HÅRDT OEH FRÅNSTÖTANDE SÄTT husvägg ELLER är hvad som skall fägna hans blick i blandning af saft, sprit, vatten och socker, men stället ALLDELES LIKGILTIGT HÖRA PÅ DE SJUKDOMAR O CH för grönskande marker och blånande den viktiga process, som gör vinet till vin, vatten; en tallrik hallon — och hans tankar flyt- eller gäsningen, har icke varit med.
(jäsnings- FÖRSKRÄCKELSER, SOM HEMSÖKT ANDRA FAMILJER, tas till buskmarkerna, där hallonsnåren nästan processen har fått försiggå först inom deras MEDAN DEN MINSTA LILLA FÖRKYLNING I HENNES EGEN ÄLSKADE FAMILJ ÄR EN OLYCKSHÄNDELSE stänga AF hans väg.
Med åkerbären, » till smak organism, som förtärt dem, och följden har och lukt de behagligaste af europeiska vild- varit de nämnda eller till och med magkatarr.
STOR BETYDELSE.
bär », som den gamle Hoffberg säger i Vetenskapen, som i våra dagar slår under sig EGOISMEN BESTÅR ICKE BLOTT I ATT ÄLSKA växande SIG sin föras vi till Norrland och de långa, det ena verksamhetsområdet efter det andra, SJÄLF, MEN I ATT UTESLUTANDE ÄLSKA OCH IN TRE Flora, S- drömmande sommarnätterna; bjortronen framkalla har omsider låtit turen komma till våra bär.
SERA SIG FÖR DE FÅ ELLER FLERE INDIVIDER, AF för HVILKA ENS EGEN LYCKA BEROR.
JAG T R O R EG ENT vår - inre syn vidsträckta mossar, där må- Uppgiften är nu att behandla dem som druf- hända LIGEN, ATT DENNA EGOISM ÄR MYCKET ALLMÄNN ARE björnen nyss sökt sin delice, och när vor och låta deras saft gäsa, vidare att an- liogonen ÄN DEN, SOM ENDAST HAR SIG SJÄLF TILL FÖREMÅL.
anlända till våra kök, hafva de med vända de stora uppfinningarna pasteurisering hälsningar från skogen, där björkarna redan samt elektrisering — - till vinnande af hastigare I LÄNGDEN ÄR DET ICKE NÅGOT NÖJSAMT ATT sig EN - DAST SYSSELSÄTTA SIG MED SIN SGEN PERSON.
börja gulna.
Ja, de äro stämningsfulla, dessa lagring — äfvensom att genom renodling ut-
finna de enkom passande slagen gäst.
För fosterlandsvännen öppna sig härmed glada utsik- ter åt flere håll, och icke den minst glada är den, att bären kanske en gång komma att slå ur brädet den drufva, som återfinnes på potatis- landen.
Öm också det släkte, som en gång vant sig vid bränvinets starka retning, icke skall nöjas med bärvinens mildare vederkvic- kelse, skola mindre förvanda efterkommande kunna göra det.
Utan alla njutningsmedel kunna, som erkändt är, människorna icke lefva.
Utlandet har bättre än vi förstått, hvad våra bär duga till.
Vid järnvägarna har man om höstarna haft tillfälle att se kolossala lårar med bär från våra skogsbygder; bären hafva varit stadda på utrikes resor för att återvända som vin och låta betala sig mer eller mindre dyrt.
Hos oss gjorde firman A.
J. Setterborg &amp; C:o i Göteborg början med det antydda nya sättet att tillverka bärviD, och i Stockholm har eu tek- niker, hr A.
B. Lundberg, efter flerårig sys- selsättning med saken lyckats uppnå ett vac- kert resultat.
Ett aktiebolag har bildat sig för att i större skala tillgodogöra sig hans er- farenhet och insikter; men vi skrifva icke här någon reklam, och saken talar nog för sig själf.
En välönskan till den fosterländska saken vilja vi likväl ej undertrycka.
En kvinnlig öfverstelöjtnant.
ständigt I förra drogo vec- kan afled i Budapesth fru Marie Hoché, född Lep- stuk, 62 år gammal.
1848 var den då 18-åriga Marie Lepstiik i Wien medlem af tyska legionen, men for därpå till siu hembygd, där hon under nam- net Karl lät enrollera sig i revolutionsarmén bland de s. k. Tyrolerjägarne.
På slagfältet befordrad till löjtnant och förlänad med tapperhetsmedaljen, trans- porterades hon, på grund af ett sår i foten, till hu- sarerna, bland hvilka hon — äfven nu på slagfältet — avancerade till öfverstelöjtnant.
Kort därefter blef hennes kön upptäckt och hon gifte sig med en major.
Fältpresten vigde det krigiska paret.
Efter sin makes död gifte hon om sig med öfverstelöjtnant Hoché.
H o n lefde under de senaste åren i mycket knappa omständigheter, och först ett upprop af Jokai lämnade henne understöd.
1 torsdags uppfördes » Lohengrin », hvilken favoritopera icke på några år gifvits härstä- des.
Titelpartiet sjöngs af hr Odmann, Elsas af frö- ken Moritz, Telramunds af hr Lundqvist, Ortruds af fröken Alfcati.
» Lohengrin » uppfördes här första gången den 22 januari 1874.
Inalles återstå nu endast 4 föreställningar under detta spelar å k. operan, vid hvilka, utom » Lohen- grin », endast » Figaros bröllop » kommer att uppfö- ras.
Sista operaföreställningen under innevarande säsong gifves nämligen om måndag.
Kvinnlig rättsnotarie.
Sveriges första kvinn- liga jurist, fil.
och jur. kand. Elsa Eschelsson, hvil- kens nyligen aflagda examen vi förr omtalat, tjänst- gör som notarie vid pågående ordinarie ting med Asunda härad.
Vår landsmaninna, med hedersomnämnande vid Iduns målarinnan fröken Belönad v. Sehulzenheim, har erhållit mention honorable på sa- stora pristäfling.
longen i Paris.
(Forts.) # f errarnes uttryck, att de ej stördes af musiken, Skalden C. F. Dahlgrens dotter, fröken var mera artigt än sannt, ty så snart den bör- Gabriella Cecilia Dahlgren, afled pingstdags f. m. härstädes efter en långvarig sjukdom i en ålder af 58 år.
jade, afstannade samtalet af sig själft, och de sutto lyssnande till de vackra tonerna.
» Att fröken Elsa spelade, hade jag ej reda på, » sade Oskar under ett uppehåll.
* » Det är också först på senare tider, hon visat på sitt vis var Eksjö äldsta någon in- verklig lust därför, » sade brukspatronen.
vånp.rinna, den för sina vackra väfnader och handar- » Förr spelade hon som en vanlig pensionsflicka, beten bekanta enkan Christina Nordström, hvilken i men nu har hon tagit sig betydligt och sjunger dessa dagar skattat åt förgängelsen i en ålder af nå- också ganska snällt » got öfver 93 år.
Gumman, som arbetade ända in i Liksom till bekräftelse uppstämdes i detta ögon- det sista, utbjöd eller skänkte ofta alstren af sina blick en duett.
Det var en barcarolle de sjöngo, flitiga händer åt medlemmar af svenska och danska och mjuka o c h smekande klingade tonerna ut i konungahusen, och hon kunde berömma sig af att den stilla kvällen.
ha fått emottaga mycket smickrande svarsskrifvelser » Nå, min herr kännare, hvad säger du o m mina från gåfvoemottagarne.
Bland dessa bref, som hon flickor? » frågade brukspatronen belåten.
gärna visade, förekommer sålunda ett af prinsessan Men Oskar erlade icke den af en oskyldig fa- Eugenies egen hand.
dersfåfänga äskade tributen.
Han yttrade i stäl- * let med sakta röst: » Hur härligt här ä r.
och hur vänliga ni äro mot mig, s o m för ett par må- I fredags åtta dagar nader sedan var fullkomligt okänd.
Huru skall erhöll konung Oscar, ett besök i sin bostad å Grand jag någonsin kunna visa min tacksamhet för all Hotel i Biarritz af drottning Natalia af Serbien.
denna godhet. » Den af sjukdomen veke mannens Konungen öfverlämnade därvid till drottningen en ögon fylldes med tårar.
präktig blombukett samt intog därefter lunch med A x e l skyndade fram och klappade honom vän- drottningen i en af hotellets salonger.
Efter lunchens ligt på axeln, medan brukspatronen med fryntlig slut gjorde de en utfärd i vagn.
ton svarade: du bara frisk och stark igen, som » Blif för närva- min gosse, så belönar du oss mer än nog.
Men rande gästar Berlin, aflade i torsdags i förra veckan där hafva vi matklockan.
Förlåt att vi lämna dig.
ett besök hos drottning Sofia i Honnef.
Vill du att vi skola föra dig in i ditt rum? » Oskar tackade och låg snart åter utsträckt på sin soffa.
Axel lofvade att framföra hans häls- den furstliga sångarinnati,har ning till den öfriga familjen samt skicka in be- skrifvit ett nytt band dikter, » Sånger vid hafvet ».
tjänten för att hjälpa till med afklädningen.
Och så sof Oskar Bäck för första gången under Finns- boda tak.
Frågan Tillfrisknandet gick nu ganska raskt, o c h det om att införa allmän tjänstplikt för kvinnan i krigs- dröjde ej länge, förrän jägmästaren kunde röra tid lär nu vara föremål för öfverläggning i ryska sig tämligen obehindradt med tillhjälp endast af regeringen.
Det har föreslagits att i alla kvinnliga sin käpp.
Man hade så småningom vant sig be- läroanstalter upprätta elementarkurser i behandling af trakta h o n o m som en medlem af familjen och ej sårade.
Redan nu meddelas i de kvinnliga gymna- göra större affär af h o n o m än af Axel.
Då där- sierna undervisning i anatomi.
för denne ofta var ute på resor med brukspatronen eller sysselsatt vid bruket samt frun och Anna En ryktbarhet Furstinnor på visit.
— Drottningen af Nederländerna, » Carmen Sylva », Kvinnans värnplikt i Kyssland.
sig undan till sina rum, var det hufvudsakligen Siri och Elsa, som höllo invaliden sällskap.
Noga taget, var det nästan uteslutande den senare, som var sjukvakt, ty Siri var nu s o m alltid Iiflig och rörlig.
Än satt hon ett ögonblick på verandan, än kom hon med förklädet fullt af blommor, som ordnades i vaser o c h blomställnin- gar, än musicerade, än målade hon, ty penseln hade nu åter funnit nåd.
Elsa åter satt, då hon ej var upptagen af hus- hållsbestyr, stilla med sitt arbete, och hennes lugna, systerliga omsorger om den sjuke hade en särdeles angenäm inverkan.
Han hade aldrig haft någon syster, och det var första gången han er- for behaget af umgänget med en kvinnlig vän.
Utan att egentligen tänka därpå, berättade han för den lyssnande flickan o m sitt arbetsamma lif och den tomhet, som bristen på alla närmare an- förvanter medfört.
Han hade j u varit lyckligare än många af hans kamrater såtillvida, att hans lilla ärfda förmögenhet skyddat honom för pän- ningebekymmer, äfvensom däri, att hans glada väsen skaffat honom trefliga umgängesvänner, hvilka delade hans smak för musik och dylikt, men han hade dock alltid kännt sig ensam, och stundom hade han med oro tänkt på, hur det skulle blifva, om han sjuknade, hemlös som han var.
Och hur skulle det nu hafva varit, om ej försynen låtit honom lära känna Axel o c h färvärfva dennes vän- skap.
Ja, ehuru han nu borde hunnit vänja sig vid sin angenäma belägenhet, föreföll det h o n o m stundom, då han vaknade o m morgonen, som om han fortsatte att drömma, så otrolig var denna stor välvilja, som rent af slösades på en främ- ling.
Visst längtade han att åter komma i verk- samhet, men pä samma gång kände han allt för väl, att då han lämnade Finnsboda, låg hans fram- tid flack och enformig framför honom.
Så där talade han ofta, då de sutto där ensamma, han rökande och hon arbetande, samt då o c h då uppmuntrande honom med en deltagande blick, några vänliga ord.
Så kom Siri, full af friskhet och lif, den allvarliga stämningen flög bort och aflöstes af skratt och skämt.
Men allt som Oskars förbättring fortgick, började han fattas af en viss rastlöshet o c h oro.
Under förevändning att han behöfde motion, bad han Axel att få följa med, då denne åkte ut än hit än dit för att se till den vidlyftiga egendomen.