Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ah, ni trodde er
ni haft någon slägting i Holland med samma namn.
30 FREDRIKSSON.
Ja, kors! -- Farbror Janne, vet STARK.
jag, han som bygde fartyg.
död och hade efterlemnat förmögenhet.
Hvad, hvad säger ni?
Men om denne slägting nu vore
EBERHARD (räcker honom ett bref).
Se här, läs. drig vara så tokig och lemna förmögenheten ifrån är det jag som gifter mig i stället för min syster.
FRU VON HAGEN (till Gabriéle).
Han måtte väl alLIONEL (för sig).
Pengarne blir hennes, således STARK (med feberaktig ifver).
Men här står att
penningarna öfversändas tillika med testamentet, hvar äro de?
I säkert förvar.
rättmätiga egendom.
Ah, ni vill kanske undanhålla mig min EBERHARD (med ädel värdighet).
Nej, så snart ni
inför domstolen dokumenterat er, såsom hans lagliga arfvinge, får ni lyfta penningarne.
MATHILHA.
rik! ha, ha, ha! -- lefva!
STARK (med gnistrande ögon).
Jag är då rik! -- FREDRIKSON (svänger omkring i glädje).
Hvad vi ska
Theatern föreställer ett tarfligt, men snyggt möbleradt rum.
Dörr i fonden.
Till höger om åskådarne också en dörr.
Till venster en terialier. skänk.
Stolar, och ett bord med skrifma-
FÖRSTA SCENEN. FRU VON HAGEN.
ge vänta på sig.
LIONEL (ironiskt).
Herrskapet låter nästan länFRU VON HAGEN.
Gabriéle skulle väl först få LIONEL.
Men jag tillstår att det förvånar mig
tid att underrätta dem om vårt besök.
att ni, min mor, som annars är så noga om det obscur person i ert hus. son.
yttre skenet, kunnat upptaga en så, lindrigast sagt, FRU VON HAGEN.
Den christliga kärleken, min LIONEL.
Ah, med den bedrar ni icke mig; det
måste vara mäktiga motiver för att förmå er att vilja förena den flickan med er familj.
det handelshus i hvilket återstoden af vår förmögenhet var placerad, inställt sina betalningar.
Och våra penningar?
LIONEL. O himmel!
Äro förlorade.
Du tror det, så vet då att
32 FRU VON HAGEN.
Denna flicka är således vår
enda räddningsplanka, hon är ett medel som försyhar först i dag fått lyfta penningarne, af några ord han yttrade vid sin återkomst, förstod jag att fördes sjelf inse, hur vigtigt det är för oss att så fort som möjligt tillegna oss den.
nens outgrundliga nåd skickat till vårt bistånd.
mögenheten måtte vara ofantligt stor; du kan såle-
gar?
... det förefaller mig som om den der lilla doktorn...
Men om hon skulle göra invändnin-
Min kusin, statsrådet, hvilken som du vet är mycket sjuklig, är tvungen att för sina honom att bedja Eberhard vara sig följaktig. embetsgöromål företaga en resa, jag har öfvertalt LIONEL.
Och ni tror han går in på det?
Var lugn, jag har redan tänkt
han skulle afslå det, särdeles som det öppnar lysande utsigter för hans framtid.
Han anser dessutom gaste aning om våra förslager.
Här är hon.
Mathilda vara i goda händer och har icke den rin-
Tillbudet är för lockande att
ANDRA SCENEN. MATHILDA.
GABRIÉLE (ifrån höger).
FRU VON HAGEN (med ömhet).
Så kommer ni då
ändteligen, älskade barn! ack jag kan icke nog pri-
sa himmmelens godhet, i går hade jag bara en dotter, i dag har jag två, (omfamnar dem begge).
33 MATHILDA.
Hvarken min far eller jag, kunna
nog uttrycka vår tacksamhet för den godhet ni bevisat oss.
men stodo ju alldeles obegagnade, och jag hade de din far att flytta hit, ty nu kan jag för hvarje dag få det nöjet att se dig, du har bara tre steg öfver farstun, så är du inne hos oss.
Tala icke derom! de här rum-
dessutom mina egennyttiga afsigter då jag öfvertala-
Ni är alltför god, min Fru.
att du skall nämna mig med det ömma modersnamnet.
Elaka flicka! jag har ju sagt
ne kalla mig du.
Ja jag har också förgäfves bedt henMATHILDA.
Förlåt mig, men jag är ännu så
ovan vid dessa nya förhållanden; jag hade en gång en mor, men hon var så fattig, så lidande, nöden och eländet hafva hitintills varit mina enda vänner och deltagande af främlingar har jag aldrig förr erfarit. åtta dagar sedan ägde ni intet och i dag är ni en rik och lycklig arftagerska.
Man säger så, och ändå...
Ja, så ombytligt är allt i verlden, för
TREDJE SCENEN. EBERHARD (ifrån fonden). DE FÖRRE.
Doktor Eberhard!
MATHILDA (glad).
Ändteligen.
34 EBERHARD (för sig).
Hon är icke ensam.
FRU VON HAGEN (artigt).
Ah, ändleligen kommer
Mitt herrskap.
ni då, bäste doktor! om ni visste hvad vi längtat efter er; har jag icke rätt, goda Mathilda?
få vi tillsammans tillbringa aftonen, vi ha så mycket att tala om, särdeles hvad som rör det här goda barnet.
NU kommer ni in till oss, så
mer, och jag kommer dessutom för att taga afsked.
Mamsell Mathilda behöfver mig icke
Och era patjenter?
Min frånvaro kommer icke att räcFRU VON HAGEN.
Och under tiden ska vi bjuda
ka mer än på sin höjd fjorton dagar.
till att göra er skyddslings närvaro här så angenäm som möjligt.
thilda skall visst icke komma att sakna mig.
Det tviflar jag icke på; Mamsell MaMATHILDA (med rörelse).
Säg icke så, doktor; ni är
dyrbar för allas våra hjertan. ett ord allena.
Omöjligt att få säga henne FRU VON HAGEN.
Och jag är säker om att ni
skall bli Mathildas och Gabriéles käraste samtalsämne.
35 EBERHARD (för sig).
Ingen svaghet! (högt).
nåd är allt för god, men tiden skyndar, jag måste
vara resfärdig om en timma, (sakta till fru von Hagen).
Vaka öfver henne! hennes far är hård och despotisk, hon behöfver väl ert beskydd.
nåd och hjelp vara som en mor för henne.
FRU VON HAGEN (andäktigt).
Jag skall med Guds EBERHARD.
Tack! tack.
(Till Gabriéle) min frö-
ken! (närmar sig till Mathilda).
Mamsell Mathilda!
(Fru von Hagen som står emellan Eberhard och Mathilda, släpper hastigt sin näsduk till Eberhards fötter, han tar upp den). låt och farväl (följer honom till dörren).
Ah, förlåt bästa doktor! för-
LIONEL (på andra sidan om Eberhard).
Lvcksam resa!
FRU VON HAGEN. Måtte Gud beskydda er!
EBERHARD (med en blick på Mathilda).
Farväl (han MATHILDA (som.stått såsom fjettrad vid golfvet fattas
af en hastig förskräckelse och ångest vid Eberhards bortgång).
Han går utan att jag får säga honom ett enda ord.
Eberhard!... (hon skyndar emot fonden; Fru von Hagen ned på scenen.
hejdar henne, sluter henne i sina armar och för henne tillbaka FRU VON HAGEN.
Hvad fattas dig, mitt goda
barn! för Guds skull, säg du mår väl icke illa? stöd dig på mig! så tala då!
Förlåt, Förlåt; det är ingenting.
Åh jag är säker att det är
doktorns afresa som så upprör dig, och det är icke
underligt, du stod i förbindelse hos honom redan
36 innan du kände oss; men han kommer snart tillbaka och efter hvad jag förmodar då icke ensam.
ligt ändamål mitt goda barn, det är fråga om ett giftermål.
Med Eberhard.
Doktorns resa har ett hem-
landsorten, en barndoms-bekant tror jag, med hvilken han varit länge förlofvad.
Åh det är ett mycom med förtjusning.
Men du är ännu blek, mitt goda barn, du darrar?
... fullkomligt väl. ket godt parti, jag har sjelf hört Eberhard tala der-
En ung och vacker flicka i
MATHILDA (med ansträngning).
Nej, nej; jag mår GABRIÉLE.
Seså söta Mathilda, kom nu in till MATHILDA (likgiltigt).
Som ni befaller.
oss! vill du icke höra litet musik?
ge, jag önskar tala några ord med din far.
(Sakta blick! var artig och uppmärksam!
FHU VON HAGEN.
Jag stannar qvar här så län-
till Lionel).
Följ dem! lemna henne icke ett ögon(Mathilda, Gabriéle och Lionel gå genom fonden).
FJERDE SCENEN. FRU VON HAGEN (allena).
Sprattla lilla fluga! mina nät äro för väl spunna att du skulle hitta ur dem; jag skall håller dig qvar likasom tjusormen sitt rof, och jag
37 skall omge dig med allt tätare och tätare ringar, till dess du slutligen, med eller mot din vilja, måste tillhöra mig.
Jag hatar denna flicka, ja jag hatar
henne, ty det har funnits ögonblick då jag nödgats
slå ned ögonen för henne! -- Den falska underrätgift, insmyga sig i hennes själ, den skall förtära all lifskraft, all ungdomsvärma, hon skall känna sig
telsen om Eberhards giftermål skall, likasom ett fint
likgiltig och känslolös för hela verlden och småningom intet bli annat än ett viljelöst redskap i min da blir gift med Lionel, då ska vi väl ställa så till hand; och när jag väl hinner så långt, att Mathilatt gubben blir förklarad ur stånd att sjelf sköta sina affärer och Lionel blir hans förmyndare.
Den misstänka något.
Ah, der är han! der Stark är en rå och obildad karl, han skall icke
FEMTE SCENEN. STARK (ifrån höger).
ma undan henne!
STARK (för sig).
Frun här; hur skall jag kom-
ville undvika mig.
(högt) Ah, är det ni herr Styfvenson! då ni icke ville göra mig en visit var det jag som var tvungen att uppsöka er.
Ursäkta, men...
Det ser ut som han
Åh, tro icke att jag på något sätt vill lägga band på er fria vilja, långt derifrån, ni är ju här hemma hos er; det är också
38 nödvändigt att ibland vara allena, man behöfver gå till doms med sig sjelf och tacka himmelen för alla de kärleksbevis, vi ofvanifrån få emottaga.
Vet ers nåd då alltid så noga om gåfFRU VON HAGEN.
Ni har rätt, ormen gömmer
van kommer ifrån vår Herre eller hin, håle.
sig ibland blommor och frestaren spejar ständigt efter rof, verlden blir sämre för hvar dag, och man smittas af dess onda väsende. måste oupphörligen vaka och bedja, för att icke beSTARK.
Den starke mannen behöfver icke nå-
gra predikningar och klagopsalmer, han hjelper sig bäst sjelf, och försöker någon att bedra honom, så krossar han den med ett slag af sin jernarm.
talar kärlekens lära, hvad skulle vi väl ta' oss till
FRU VON HAGEN. Herr Styfvenson, annorlunda
om vi icke ägde dessa heliga ord som upplysa vårt
förstånd och bilda vårt hjerta.
(tar fram en bok)
håller just här på att läsa ett arbete om barnaoskuld och rättfärdighet, ett ypperligt verk, som jag skulle önska att ni kände.
tycker inte om sådan läsning.
Barnsagor, skrif-
STARK (skjuter undan boken).
Jag tackar, men jag
na för att hålla dårar i styr med, tomma luftbilder granna ord, det ena strålande af guld och perlor, stånd; ha, ha, ha!... hvilken klok menniska har någonsin trott derpå? tanke).
utan allt sundt förnuft;... himmel och helfvete! bah, det andra luktande svafvel och rök på tio mils af-
FRU VON HAGEN (för sig, liksom fattad af en plötslig
39 STARK (allt häftigare).
Goda gerningar! christelig
vandel!... hvad är det för slag? ett tomt prål tillkommet för syns skull, en lysande utansida som oftast gömmer den svartaste själ, en grann klädning på en det är ödet som gör oss till det vi äro, tjufven och
smutsig kropp.
Nej, bort med all förställning, all list! mördaren rå lika litet för sina brott, som hjelten och
snillet för sina bedrifter, och om den ene får lägga sitt hufvud under bilan, och ärestoder resas åt den andre, så är det slumpen som delat de olika lotterna.
(han drar åhördt honom, närmar sig till honom).
djupt efter andan.
Fru von Hagen, som med spändt intresse STARK (fortfar).
Och samvetet sedan, detta skräm-
skott ifrån predikstolarne, hvad är det annat än ett
tomt hjernspöke, ett uselt narrverk.
Hvar och en tar för sig så mycket han kan, och släpper det icke om också naglarne skulle följa med.
FRU VON HAGEN (med spelad hänryckning).
åt golfvet)
Bort med detta hyckleri, hvarmed man måandra.
har rätt, ni har talat ur min egen själ! (kastar boken ut-
Ja, ni
ste lura verlden! (räcker handen åt Stark) Vi förstå hvarSTARK (studsar).
Den förnäma damen och arbetsFRU VON HAGEN.
Äro likväl stoftkorn ur samma
karlen?
jord, utgångna ur det intet, till hvilket de skola återgå.
Ni har öppnat för mig friare utsigter, ni skall bli min lärare, min vän, och vi skola tillsammans trotsa den mensklighet vi förakta.
Och följden deraf?
40 FRU VON HAGEN.
Blir ingen, ty det finnes ingen STARK (betraktar henne med en slags hemsk undran.
För FRU von HAGEN (med låtsad passion).
Vi måste slu-
dom, ingen redogörelse bortom grafven. sig).
Den qvinnan skrämmer mig.
ta ett förbund, en oskiljaktig förening!... hvilka afsigter har ni med er dotter?
min son!
FRU VON HAKEN.
Jag begär hennes hand för STARK (öfverraskad).
någon egennytta till grund härfor, ty jag är sjelf rik,
Ni kan icke tro att det ligger
rikare än ni, min enda önskan är att fästa er vid mig, la omskapa verlden.
att tvinga er att närmare utveckla dessa idéer som sko(Några ögonblicks tystnad, hvarunder Stark skarpt fixerar
Fru von Hagen, som å sin sida, med brinnande blickar, följer alla hans rörelser). vilkor.
Nåväl, jag samtycker, men med ett FRU VON HAGEN.
helst innan doktorns återkomst!
Att giftermålet sker hastigt, brådstörtadt, FRU VON HAGES.
Ni tror då?
Ingenting, men...
FRU VON HAGEN (räcker honom handen).
Eberhard
skall bli borta i tre veckor och om söndag lyses det första gången för Mathilda och Lionel.
Topp.
(Fru von Hagen skyndar ut genom fonden.)
SJETTE SCENEN. STARK (allena).
qvinna, fastän jag nu icke mäktar genomskåda den. tycker dig behöfva min, men du bedrar dig;... ah!
Någon plan har du listiga, fruktansvärda
Kanske din egen förmögenhet är slut och du derföre hvilken förödmjukelse det måtte varit för den förnäma damen att nödgas tigga om en fattig arbetares dotter för sin son! hvilken förnedring för den ståtlige löjtfar, murmästaren... och doktorn sedan, som älskar nanten att för sina granna gäster presentera sin svärflickan, denne man som ständigt plågat mig med sina då han får se henne som en annans maka!
Ah, hvad är det?
välgerningar och sin heder, hvad han skall bli ursinnig
SJUNDE SCENEN. FREDRIKSSON.
RYQVIST. LARSSON.
Starks öfriga FREDRIKSSON.
Se god dag, svärfar lilla, hur står STARK (för sig).
Mina fordna vänner, hvad kunna RYQVIST (ser sig omkring).
Hjerta i min talg, Stark, FREDRIKSSON. JO, jag tackar jag, det var inte livänner.
det till med hälsan. de vilja?
så gentilt du bor!...
tet hyggligt af den der fina frun, att lemna Stark de här begge rummen.
Åh, det gör hon väl inte för intet.
42 FREDRIKSSON.
ni icke säga, gossar, för
jag har hört, med mina egnaste öron, att hon inte vill ha' så mycket som så för det en gång! (visar tomma handen).
En af Starks vänner.
Nå, Stark, ska' du icke RYQVIST.
Jag är strät i halsen som en ostruken LARSSON.
Starken ska' bjuda, så att vi allihopa De öfrige.
Ja, ja! det skall han!
bjuda oss en tryckare! takplåt.
se två solar på himmel'n i morgon bittida!
kunna lefva här som på krogen!
STARK (befallande).
Tig, säger jag! tror ni att ni FREDRIKSSON. Ja, det är sannt, Starken bor här
nu, gossar, och den förnäma frun kan tycka illavara om vi hålla sådant väsen.
Hvad angår det oss.
oss gentila för frun, gossar, som om vi förstodo oss på bildningscirkeln, begriper ni. gå sin väg.
Tyst din brandflagga!
Vi ska' visa
Det låter som om de icke ämnade LARSSON.
Men hörpå nu, Stark, så länge du var
der hemma, så skylde du på flyttningen, men nu är den gjord, och nu får du inte skjuta upp längre med delningen.
Hvilken delning? tusen millioner? var det.
En af Starks vänner, Det var ju sexhundraFREDRIKSSON. Din drummel!
600,000 riksdaler
43 En af Starks vänner.
Bara 600,000 riksFREDRIKSSOS.
DU tycker kanske icke det duSTARK.
Ah, ni pratar, jag har icke sagt någon RYQVIST.
Hörpå nu, Stark, vi ä' 6 stycken, så-
daler?
ger, du?
af er hur mycket det var.
ledes gör det, låt se?... jaha, det gör 100,000 gen, jag?
riksdaler på man, jag tror man är slängd i räkninSTARK.
Nå, fram med schaberna nu, Stark! dela pengarne med er, era försupna uslingar, det är ju min ärfda egendom, min egen förstår ni.
Din egendom?
Jaså, ni tror då verkligen att jag skulle
kan han bryta nacken af sig, det duger inte att huttera med oss, inte.
Jaså, ni vågar hota mig, men akta er,
RYQVIST. Vackert i backarne, Starken, annars
jag kan låta kasta er på dörren allesammans, för här är jag inte ensam, ska' ni veta.
Jaså, det var derföre du flyttade hit!
alltid höll så vackra tal för oss om lika arfsrätten.
Hör nu Stark, det var ju han som RYQVIST. Vänta du, Stark, om du hade än så
många som vaktade dig, så ska' vi nog ändå komma åt att bulta dig både gul och blå! andan sitter i kroppen på dig.
Vi ska inte ge dig någon ro så länge
44 STARK (för sig), Jag måste lura dem, laga att
jag blir af med dem, på hvad sätt som helst! (högt) Ha, ha, ha! så'na narrar ni är!
ni förstår väl go' vänner att jag bara drifver med er, visst ska' vi dela pengarne det förstås.
RYQVIST.
Jaså, din skalhake, du ville narra oss.
FREDRIKSSON. Usch!...
Starken riktigt skräm-
de mig;... nog gick det an för min skull, men jag riktigt småskämdes för kamraterna.
LARSSON (till Stark).
Din krokodil.
inte bär så mycket pengar på sig, man kunde ju då i hvart ögonblick bli bestulen.
Men nog kan ni förstå, gossar, att man
snart jag fick ut den, in på ett handelskontor, men riktigt lagligt ändå.
Derföre lemnade jag hela summan, så
om några dagar ska' vi företa oss delningen, och det RYQVIST.
Se det tycker jag om!
LARSSON. DU är ändå en hederspojke. supa upp en riksdaler på man, det är jag som bjuder.
ni gå ner på krogen och
Det är rätt, så kom då, Stark!...
Nej, mina vänner, jag kan icke, jag...
De öfriga.
Jo, jo, du måste!
Nå, gå ni förut då, så skall jag komFREDRIKSSON.
Dröj inte för länge bara!
ma efter.
engång, det är jag säker om.
Åh, ni hinner inte tömma första flaskan
45 RYQVIST.
Det ska' du få se det!
nan jag kommer, blir utom räkningen.
Ja, gå på ni!... hvad ni dricker, in(Alla, utom Stark, gå under sloj och prat.)
ÅTTONDE SCENEN. STARK (allena).
det är ni sjelfva som få bestå kalaset.
(går omkring dela dessa penningar med er, jag skulle ge er en
Sup och drick så mycket ni behaga,
rummet i häftig sinnesrörelse) Ah, era dårar! jag skulle enda styfver af min förmögenhet, nej, förr skulle ni få ta' mitt lif!
Men hur ska' jag bli af med dem?...
Just derföre lemnade jag min usla boning, för att
de icke ett ögonblick lemnade mig i ro, jag trodde
icke att de skulle förfölja mig ända hit, men det blir samma lif här som der.
De skola hänga sig fast vid mig, likasom myrorna suga sig vid ormen och icke Bort derföre härifrån!... bort, redan i denna natt!
släppa honom, innan hvarje bloddroppe är förtärd... i främmande land skall ingen känna mig, bland främmande menniskor skall jag tusendubbla mina rikedomar, jag skall gnida på hvar skilling, mäkla och procenta både natt och dag.
Utan barmhertighet för alla de höga och förnäma som anropa mitt bistånd, skall jag frossa vid åsynen af deras lidanden och hvar och en som genom mina penningar bringas i förderfvet, skall jag anse såsom ett välförtjent byte, de själsmarter och qval jag sjelf i åratal utstått... ett offer åt min hämd, en billig godtgörelse för alla
46 Och den här präktiga frun sedan, som tror sig ha' mig i sina klor, hvad jag skall lura henne! visst trodde hon mig bra tacksam då hon erbjöd mig de sämsta rummen i sitt hus, hon förstod inte att det fordna vänner, som förmådde mig att antaga det. var sparsamheten och begäret att undkomma mina Må hon gerna behålla Mathilda, hon är mig bara till sonhustru, åt den förnäma frun.
hinders, och tiggarflickan dessutom, just en passande
NIONDE SCENEN. MATHILDA (ifrån fonden).
Min far!... min far!
att ni vill gifta mig med hennes son? för en sådan en som du!
Fru von Hagen har nyss sagt mig STARK.
Än se'n då?...
Jag tror det duger det, MATHILDA.
Men jag kan icke älska honom, jag STARK.
(vill gå.)
afskyr den mannen, min far!
ni får icke gå!
ni måste höra mig!...
Ni är min detta giftermål! ni har ingen rätt dertill!
MATHILDA (djupt upprörd, håller honom tillbaka).
far, det är sannt, men ni kan icke tvinga mig till STARK (häftigt).
Ingen rätt!... säger du?
(fat-
tar henne i axlarne)
Vill du kanske också sätta dig upp emot mig, du usla mask, som jag kunde söndertramsök att trotsa mig om du kan.
(går genom fonden.) pa med min fot!... (stöter henne våldsamt undan) För-
TIONDE SCENEN. MATHILDA (allena).
med honom och Eberhard, hvad skulle han tänka om mig?... han som... arma, arma Mathilda! du är ju så okunnig emot honom, så underlägsen honom i allt, hur skulle Eberhard kunna älska dig; och jag sjelf?... skulle jag?... (med passion) Ja, jag älskar honom! jag förstod det icke rätt förut, men nu känner jag alla tvifvel! jag känner en ny kraft fatta mig, jag
O, min Gud! jag skulle gifta mig
O min Gud; min Gud! förlåt mig all klagan, kan icke mer bli olycklig, ty jag älskar Eberhard.
ELFTE SCENEN. (Det mörknar småningom.)
Sedan FRU VON HAGEN.
FREDRIKSSON (smyger sig sakta bakom Mathilda).
MamMATHILDA.
Fredriksson!
sell Thilda lilla!
men jag har inte halt någon lefvande ro i min själ innan jag fick syn på mamsell. driksson.
Ursäkta att jag klifver in så här,
MATHILDA (räcker honom handen).
Min goda FreFREDRIKSSON.
Nå Gudskelof, mamsell har inte
alls blifvit högfärdig af sig, fastän hon kommit så tälgknifvar i hjertat när jag tänkt på att mamsell
här upp i smöret!
Usch, det har just skurit mig som
48 kanske inte mera skulle vilja se åt den fattige arbetaren i sina gamla paltor.
FRU VON HAGEN (i fonddörren.
Hon stannar då hon
blir varse de samtalande).
Mathilda! och gesällen med henne?
kunde Fredriksson tro om mig; o, nej, dessa granna kläder trycka mig, jag ville åter vara så fattig som förr.
MATHILDA (utan att märka fru v.
Hagen).
FREDRIKSSON. Herre Gud, hvad hör jag?
med löjtnant von Hagen.
Min far vill emot min vilja gifta mig FREDRIKSSON.
Med honom?
nom, han är obeveklig, min lycka är ingenting för honom.
Förgäfves har jag hön fallit hos ho-
litet bara, jag skall läsa lagen för honom, så att hårtestarne ska' resa sig på hufvudet på honom.
FREDRIKSSON. Jaså, är han så god, men vänta
hans vrede ska' bara krossa oss begge.
Ni skall icke lyckas, ni mer än jag,
jag måste fly härifrån, redan i denna afton, ty man gömma mig någonstans, så djupt att icke min far
talar om att fira min förlofning i morgon, jag måste kan finna mig, att jag icke mera kan höra hans röst!
Fredriksson, ni har alltid hållit af mig, hjelp mig! öfvergif mig icke!
vill följa er till verldens ända, om det kommer derpå an!
Öfvergifva er!
Herre Gud, jag
49 MATHILDA.
Men jag eger ingenting som jag kan
sälja, inte en gång dessa kläder, ty det är fru von Hagen som skaffat mig dem.
sell lilla, för så länge andan sitter i kroppen på mig, så ska' hon inte behöfva lida brist!
Åh, var inte ledsen för det, mam-
kallar man mig, en rik arftagerska.
Ack, Fredriksondt, de ha' ännu mera förhärdat min fars hjerta, vill gifta sig med mig.
MATBILDA.
Jag kan aldrig belöna er, och ändå
son, det ä' just dessa pengar som ä' orsaken till allt och det är för deras skull som löjtnant von Hagen FREDRIKSSON (eftertänksamt).
Jo, jo men, det är MATHILDA.
Fredriksson lofvar således att biFREDRIKSSON.
Jo, det är tvärsäkert det; (för sig) MATHILDA.
Men hur ska' vi bära oss åt, för att FREDRIKSSON.
Jo, mamsell Thilda sätter något
kanske inte så orätt det. stå mig?
men nog skall Stacken ha sig en dufning förut alltid! komma undan?
gammalt på sig, och möter mig nere i portgången just som klockan slår tio, så skall jag nog sedan sörja för resten.
(försvinner genom fonden.) ende, verklige vän.
Nej, det skall jag göra!
MATHILDA (trycker Fredrikssons hand).
Ni är min FREDRIKSSON.
Tala inle om det nu, utan gå in
till herrskapet och låss om ingenting, jag smyger mig undan så länge, jag.
50 MATHILDA.
Klockan tio då, och måtte Gud be(skyndar ut genom fonden).
skydda oss!
TOLFTE SCENEN. FREDRIKSSON (allena).
kar för sig.
Sina vänner skickar han på krogen
FREDRIKSSON. Jaså Stark; han har sådana tan-
för att bli utaf med; och Mamsell
Thilda vill han
gifta med en sådan der bleklagd vattenvext.
Förut
Starken väl kinkig ibland, men hjertlös var han till det, som narrat honom att bedra sina kamrater och pina lifvet ur sin dotter, vore han väl af med pengarne så kunde han kanske bli menniska ännu en gång, men nu -- jag känner Starken, när han fått något i hufvudet på sig, så sitter det som det
icke, det är de fördömda pengarne som gjort honom
vore berg; men han får inte göra Mamsell Thilda ga lif och blod för det, så får det icke ske!
olycklig; (med passion) Nej, om jag också skulle våkommer så många underliga tankar på mig, jag vet inte hur det är, men blodet stiger mig upp åt hufvudet och fingrarne bränna som eld...
Ts! jag hör
steg, det är Starken som kommer... akta sig Stark!
har han något i kikarn så! (går in i rummet till höger).
TRETTONDE SCENEN STARK (ifrån fonden, han bär en skinnväska i handen, STARK.
Så der, ja; det börjar bli mörkt, jag
straxt derefter Johan).
FREDRIKSSON (i dörren till höger).
51 JOHAN (ifrån fonden, bär två brinnande ljus som han
ställer på bordet).
Hennes nåd frågar om Herr Architekten befaller något?
STARK (hånleende för sig).
Hm! (högt).
tackar, jag mår inte rätt bra, jag ämnar gå och
lägga mig. (betjenten går).
Fort till verket! (sätter sig vid bordet).
Det var bra att jag kom ihåg den här gamla skinnväskan, (tar upp växelbundten).
Ah! de riktigt låda fast vid fingrarne, det är svårt att släppa dem ifrån sig.
(lägger ned vexlarne på botten af väskan).