Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Härvid bör dock anmärkas, att städernes andel i denna tillökning procentvis är något ringare än landets.
År 1822 utgjorde nemligen städernes folkmängd tillsammans 22,251, som under åren till och med 1855 ökats med endast 9,518, eller i medeltal för året föga öfver 1f procent å förstnämnde års folknummer, hvaremot landets folkmängd, som år 1822 utgjorde 108,376, men 1855 uppgick till 157,381, visar i medeltal för året en tillväxt af i det närmaste 1| procent.
Den tillökning af folkmängden, som ägt rum under hela sistomförmälde tidrymd för länet samfäldt, öfverstiger något medeltalet af folkmängdens tillökning i hela riket under lika tidrymd, efter den beräkning, som
Tabellkommissionens sednast offentliggjorda sammandrag föranleder.
Det lider ej heller något tvifvel, att ju detta framskridande i ännu märkligare mån skall uppenbara sig, sedan verknin - 7 garne af den förbättrade folkundervisningen hunnit mogna och det uppväxande slägtet efterhand ingått i det borgerliga lifvet.
Frågan om halten af ett folks sedlighet är under alla förhållanden, synnerligast vid jemförelsen emellan tvänne icke atlägsna tidskiften, af den mest grannlaga art, och låter sig svårligen afgöra efter någon fullt tillförlitlig måttstock.
Den enda arithmetiska grund, som i detta afseende kan hafva någon giltighet, är att hemta från brottmålsstalistiken, men äfven denna måste man med varsamhet använda, för att icke löpa fara att vilseledas, ty enstaka företeelser, som uppenbara sig endast eller nästan uteslutande inom antalet af den lösa befolkningen, innebära icke något bevis om skaplynnet hos den egentliga kärnan af folket.
Anledning erbjuder sig emedlertid icke att mildra det omdöme, som härom i föregående femårs-berättelser uttalats, så vidt omdömet endast grundas på brottmålsstatistiken.
Vid jemförelse af förhållandena under år 1853, det sista, för hvilket Herr Justitie-Statsministerns underdåniga Berättelser angående civila rättegångsärender och brottmål äro i tryck tillgänglige, med förhållandena under den tidrymd, för hvilken sednaste femårs-berättelse i detta hänseende redogör, ådagalägges, att antalet af lagbrott, för hvilka personer blifvit sakfällde i detta län, förhållit sig sålunda: a) Brott emot person och äganderätt: 184 1 —1843 i medeltal 738. 1844—1846 » » ...... 1,123. 1850 1,208. 1853 1,072. b) Öfverträdelser af politi-, ekonomi- och särskilde disciplinär-stadganden: 1841 —1843 i medeltal 913. 1844—1846 » » 2,239. 1850 1,969. 1853 4,388. och har antalet sakfällde, jemförelsevis med folkmängden, förhållit sig 1841 —1843 i medeltal såsom 1 till 106. 184-4—1846 » » » » » 49.
1850 » » » 57. 1853 » » » 34.
Då för hela riket i medeltal antalet af för brott sakfällde åren 1841—43 förhöll sig till folkmängden såsom 1 till 110, 1844—4-6 såsom 1 till 94, 8 1850 såsom 1 till 115 samt 1853 såsom 1 till 89, så ådagalägger det uppgifna förhållandet, att länets tillstånd i omförmälda afseende varit vida ofördelaktigare än rikets i allmänhet efter medeltal räknadt.
Härvid är dock att anmärka, att del för sistberörda året uppgifna stora antalet öfverträdelser af politi- och ekonomi-författningar väl mindre torde böra tillskrifvas en ökad brottslighet, än en skärpt tillsyn emot öfverträdelse!’. Sedan vid den nya organisation, som polisförvaltningen i Götheborg år 1850 erhållit, polispersonalen derstädes blifvit betydligt förstärkt, hafva nemligen åtalen emot lagbrott, synnerligast mot fylleri och och oloflig bränvinsförsäljning, der blifvit vida talrikare.
Förhållandet härmed visar sig af följande, på Herr Justitie-Statsministerns åberopade embetsberättelse!’ grundade jemförelse:
I Götheborgs och Bohus län utgjorde antalet af öfverträdelser af förordningen emot fylleri och dryckenskap, för hvilka personer blifvit sakfällde: ' år 1849 853. 1853 . 2,587.
Öfverträdelser af förordningen angående bränvins bränning och försäljning, d:o år 1849 . 250. 1853 1,054.
Då nu hela antalet af brott mot politi-, ekonomi- och särskilda disciplinär-stadganden inom länet år 1849 utgjorde 2,4-83, och år 1853, såsom ofvan är anfördt, 4,388, visar det sig, att andra så beskaflfade öfverträdelser än fylleribrott samt oloflig bran vins-till verkning eller försäljning år 1849 uppgingo till ett antal af 1,380, men 1853 till endast 747.
Det är således blott i afseende å dryckenskaps-lasten och den derpå beräknade olofliga bran vins-handeln, som sedlighets-tillståndet kan anses försämradt; men äfven i denna del bör det med visshet kunna antagas, att förhållandet skall vända sig till det bättre, sedan en ändamålsenligare lagstiftning angående bränvins tillverkning och försäljning sistlidet år trädt i verkställighet.
Utom i städerne inskränker sig näringsfliten i allmänhet inom detta län nästan uteslutande till jordbruk med dess binäringar samt sjöfart oell fiske.
Husväfnader och andra landtmannaslöjder saknas visserligen ej, men de idkas föga eller icke utöfver egna behofvet.
I norra delen af länet utgör dock tegel-tillverkning en icke oväsendtlig näringsgren och flerestädes å landet äro färgerier och garfverier anlagde.
I anseende till det påkallade tidigare aflemnandet af denna embetsberättelse, har det icke blifvit tillfälle att från länets särskilda faltigvårds samhällen - I 9 samhällen införvänta sådane uppgifter för sistlidet år om antalet af understödstagare och grunderne för försörjnings-bidragen, som erfordrats, för att närmare bedomina om bördan af fattigförsörjningen ökats eller minskats.
Af hvad hos Kongl. Maj:ts Befallningshafvande vid fattigvårds-ärendens handläggning förekommit, är det dock skälig anledning att antaga, det förhållandet härmed under de sednaste fem åren icke undergått någon synnerlig förändring.
I öfrigt är det en ovedersäglig erfarenhet, att sedan 1847 års Fattigvårdsstadga trädde i verkställighet, tillståndet i så måtto förbättrats, att fattigvårds-pligten noggrannare fullgöres och att lättingar icke så ohejdadt som förr kunna ströfva omkring
Lill last och äfventyr för allmänheten.
Enligt de af Herr Justitie-Statsministern offentliggjorda sammandrag utgjorde beloppet af beviljade inteckningar i fast egendom å landet inom detta län åren 1839—1841 i medeltal för året ....
R:dr 373,817. 1842—1846 » » 386,983. 1851—1854 » » ....» 913,030. samt beloppet af dödade inteckningar åren 1839—1841 i medeltal för året ....
R:dr 75,229. 1842—1846 » » . . . . » 140,551. 1851-1854 » » . . . . » 252,145.
Ehuru således beloppet af inteckningarne under den sisla perioden betydligt öfversteg de föregående jemförelse-perioderna, kan deraf dock icke dragas den slutsats, att skuldsättningen blifvit mera betungande, än mindre, att ortens allmänna välmåga sjunkit; ty utom det, att inteckningarnes högre belopp de sisla åren, såsom härledande sig från den år 1851 för orten stiftade hypotheks-inrättning, med visshet kan antagas till väsendtlig del hafva utgjort omsättningar af äldre, för gäldenärerne mera besvärande lån, äfven mot lösa hypolhek eller borgensförbindelser, så är i alla fall denna tillökning ingalunda svarande mot det ökade värde, som jordegendomen i denna del af riket under samma period vunnit.
Ett bevis för tillståndets förbättring i denna del igenfinnes ock i allmogens minskade anlitande af Rikets Ständers härvarande Lånekontor.
År 1850, eller det som närmast föregick hypotheksföreningens stiftande, hade nemligen till låntagare af bondeståndet inom detta län nämnde Kontor utgifvit 1,019 lån på tillsammans 218,760
R:dr, inen år 1855 endast 796 lån å tillsammans 163,610 R:dr.
Härmed kan lämpligen till jemförelse upptagas förhållandet med lagsökningsärendena, som, då dervid i betraktande tages ej mindre folkmängdens Berättelse öfver Götheborgs och Bohus Län för åren 1851—1855.
% 10 tillväxt, än det betydligt utvidgade fältet för all industriel rörelse, ostridigt utgör ett af de mest tillfredsställande tecken på ortens närvarande ekonomiska ställning.
Antalet af de hos Kongl. Maj:ts Befallningshafvande förekonnie utsökningsmål uppgick nemligen år 1850 till 3,006 och ådömda beloppet till R:dr 248,110. 1855 till 1,387 » » » » » 121,922.
Till dessa gynsamma förhållanden hafva samverkat dels jordbrukets bättre skötsel och de sista årens synnerligen förmånliga konjunktur för alla jordbruksalsters afsättning, dels de utvidgade rätfigheterne till sjöfarts idkande för landtmän, dels ock den större utsträckning, sorn näringarne i allmänhet vunnit.
Arbetslönerne, som i denna landsort redan under en föregående tid, då tillfällen till arbetsförtjenst och tillgången å arbetsfolk stodo i ett sinsemellan mera afpassadt förhållande, visade någon benägenhet att stiga, hafva under de sista åren ytterligare stegrats, hvartill orsakerne äro att söka dels i de högre arbetslönerne i Norrige och Danmark, som lockat ett betydligt antal arbetsfolk härifrån till dessa länder, dels i de sistlidet år började jernvägsarbetena, som likaledes upptagit en icke ringa del af ortens arbetare-personal, men hufvudsakligast i den stegrade lefnadskostnaden.
De för länet fastställda markegångspriser å årliga mansdagsverken hafva varit: år 1826 . 21 sk. 4 rst. 1827—1831 i medeltal 25 » 9§ » 1832—1836 » » 26 » 8 » 1837—184-1 » » 27 » | » 1842—1846 » » 28 » — 1847—1850 » i> 31 » 6 » 1851—1855 » » 32 » 9f » hvaraf sistnämnde år 36 » — § 3.
Näring ar.
Jordbruket är fortfarande länets hufvudnäring, opli sädesodlingen lemnar numera, äfven vid medelmåttiga skördar, icke obetydligt öfverskott utöfver w länets egen förbrukning.
Otvifvelaktig! kan dock afkastningen blifva vida större, och all utsigt är förhanden, att den småningom blifver det i den mån allmogens håg för jordbrukets bättre skötsel, som af föredömen och en gynsam konjunktur märkbart lifvats, fortfarande underhålles.
Bönor och andra skidfrukter odlas temligen allmänt, särdeles i södra delen af länet, hvarigenom ock under den härjande potates-sjukdomen nöden bland de fattigare jordbrukarne väsendtligen mildrats.
Linsäde är deremot icke sällsynt och odlingen af klöfver har på de sednaste åren betydligen tilltagit.
Till sistnämnde förhållande har länets Hushållnings-Sällskap synnerligen medverkat genom införskrifning från Belgien af större partier klöfverfrö af utmärkt god beskaffenhet och tillhandahållande deraf åt länets jordbrukare.
I södra delen af länet är korn alt anse som hufvudsäde.
I Inlands fögderi intager vanligen allmogens besådda åkerjord 3V hvete, Th råg, fs korn, J hafre, 3 blandsäd, | arter och bönor, samt 3 potates.
Hemmanens inskränkta ägorymd, som, åker och äng sammanräknade, efter medeltal ej kan anses högre än 40 geometriska tunnland på hvarje helt hemman, och den nog långt sträckta hemmansklyfningen medgifver ej i någon större mån begagnandet af trädesjord eller odling af vintersäd, hvilken fordrar starkare gödning; hvaremot odlingen af ärter och bönor, som sker dels åtskiljdt, dels sammanblandadt, funnits för allmogens hushållning mest förmånlig, emedan detta säde icke allenast bibringar jorden en större fruktbarhet, utan äfven lemnar en kärnfull frukt, användbar jemväl till brödföda, hvarförutan bönhalmen, såsom af värde för hästars utfodring, länder till besparing af den eljest knappa hötillgången.
Trädgårdsväxter odlas icke obetydligt å Hisingön, men annorstädes föga, undantagandes ståndspersoners egendomar och till städerne gränsande hemman.
Plog och Jernharf utgöra ortens förnämsta åkerbruksredskap.
Enligt de femårs-berättelserne åtföljande tabeller, beräknades utsädet inom Götheborgs och Bohus län af hvete, råg, korn, hafre, ärter ooh bönor tillsammans 12 år 1822 till tunnor 55,720. 1841 » » ......... 70,924. 1850 » » 84,695. 1855 » » 102,049.
Medelafkastningen af samma sädesslag, med afdrag af utsädet, beräknades: år 1822 till tunnor 227,017. 1841 » » 324,184. 1850 » » 380,732. 1855 » » 468,730.
Utsädet af potates uppgafs år 1822 till tunnor 14,142. 1841 » » . 26,312. 1850 » » • . . . 33,505. 1855 » >, 36,253. och afkastningen af samma rotfrukt år 1822 till tunnor 105,280. 1841 » » 219,593.
1850 » » 270,757. 1855 » » 280,527.
Denna jemförelsetabell utvisar, att afkastningen af jordbruket inom detta län under tidrymden från år 1822 till 1855 blifvit mer än fördubblad, under det att folkmängden ökats med icke fullt 45 procent.
Boskapsskötseln här i länet har under det tidskifte, som är föremål för denna berättelse, endast delvis vunnit någon förkofran.
Efter den svåra missväxt å foder, som inträffade år 1853, blef landtmannen föranlåten att undansälja en del af ladugården.
Lyckligtvis kunde detta ske till skäligen uppehållna priser, enär afsättning af slagtboskap då och sedermera varit öppen åL Norrige och det nyssnämnda året till någon del äfven bereddes åt England.
För landtmannens egna behof har iadugårds-afkastningen under vanliga förhållanden varit tillräcklig, men den fyller ingalunda afven behofvet för städerne, i synnerhet för Götheborg, hvarest följaktligen en betydlig tillförsel af viktualier jemväl från andra landsorter äger rum.
De till femårsberältelserne hörande tabeller utvisa antalet af i länet underhållna kreatur sålunda: 13 Hästar., Oxar.
Ung- boskap, Får.
År 1822 1841 1850 1855 17,639 17,271 17,998 19,907 1,842 1,439 2,064 3,249 34,530 38,891 43,073 40,838 15,748 21,710 21,780 18,594 63,955 68,324 69,141 62,109 15,120 14,343 15,634 18,819 648 414 218 192 I föregående femårs-berättelser är redan anmärkt, hurusom hemmansdelarnes inskränkta ägovidd utgör ett nog allmänt hinder ej mindre för ladugårdens utvidgande, än för åkerjordens vexelbruk.
Då nemligen gästgifveri- och kronoskjutsningen medför nödvändigheten för de liesta af allmogen att underhålla en eller llere hästar och derjemte för hushållet kor företrädesvis äro behöfliga, medgifver fodertillgången gemenligen icke att tillika underhålla oxar.
Det bör dock vara att förmoda, att, sedan klöfver-odlingen nu blifvit mera allmän, samt då foder- och betestillgången derigenom torde komma att närma sig ett rättare förhållande till åkervidden, en fördelaktig verkan deraf på boskapsskötseln snart skall blifva synbar.
Utom den för länet hittills förordnade djurläkare, har behofvet funnits påkalla anställandet af 2:ne djurläkare för nordligare delen af länet, till hvilkas aflönande llushållnings-Sällskapet tillsvidare anvisat 500 R:dr Banko årligen.
Då under det sista femårs-skiftet någon allmännare boskapssjukdom inom länet sig icke yppat, har läns-djurläkaren icke varit från landsorten särdeles anlitad.
Detta län äger icke någon utmärktare infödd race af husdjur.
Genom Hushålluings-Sällskapets föranstaltande blefvo för tio år sedan, i ändamål att åstadkomma en bättre afvel af arbetshästar, åtta Norrska hingstar inköpta och till jordägare i flere delar af länet utlemnade för att till begagnande upplåtas.
Under sistlidet år har Hushällnings-Sällskapet vidtagit åtgärd för anskaffande af ett ytterligare antal Norrska hingstar, för arbets-hästracens förbättrande.
För fårafvelns upphjelpande inom länet förskaffade Hushåll ni ngs-15ällskapet, år 1847, ined understöd af allmänna medel, en stamhjord af Cheviotsrace från Skottland, till ett antal af 4 baggar och 64 tackor, som fördelades å 3:ne schäferier i skiljda delar af länet.
Sedan det ena af dessa schäferier måst upplösas i följd af en åkommen sjukdom, som dödade flere af fåren och gjorde de öfrige otjenlige till afvelsdjur, återstå nu endast 2:ne, förlagde, det ena vid säteriet Stora Wrem i Norrvikens fögderi, det andra å Fräntorps herregård, en half mil från Götheborg.
Stammen utgör å förra stället 2 baggar och 30 tackor, och å det sednare 2 baggar och 28 tackor.
För racens bättre bibehållande har Hushållnings-Säilskapet efter stamhjordens införande ytterligare på tvänne särskilda terminer införskrifvit fem unga baggar, som insatts i schäferierne i utbyte mot de äldre.
Under tiden hafva från schäferierne, till spridande i orten, 221 får blifvit försålda och \2\ tillfallit schäferi-hållarne, så att stamhjorden med dess afvel under 9 år tillsammans utgjort ett antal af 520 får.
Att genom croisering med denna ädlare race den inhemska får-racen redan märkbart vunnit, är ådagalagdt, och emedan Cheviot-fåren i länets kustorter väl trifvas, lider det ej något tvifvel, att ju ändamålet med deras införskrifvande skall i samma mån än vidare befrämjas, som racen hinner att ytterligare spridas, förutsatt, att djuren fortfarande väl skötas.
Skolarne äro i detta län, såsom i de flesta öfriga, ytterst vanvårdade.
Det är redan i föregående femårs-berättelser antydt, att denna del af riket tillförene varit skogrik; men för att icke tala om de härjningar af fiendehand, som skäligen antagas i forntiden hafva blottat detta läns kuster och skär från skog, har tillgången derå synbarligen medtagits under sistförilutne oell innevarande århundraden, dels till byggnad af salteriverk i skärgården och till trankokning under sillfiske-tiden, dels i följd af de tidtals gynnande konjunkturerne för trädvaru-utskeppningeu och deraf härledda prisstegring, dels ock till fyllande af det alltjemnt ökade behofvel af bränsle för den inhemska ångfartygsrörelsen.
Af skogsbygd kunna för närvarande icke andra delar af länet få namn, än en del af Watte och Tanums härader, Bullaren och Sörbygden samt det inre af Inland.
Furuoch granskogar äro de vanligaste.
Löfskog förekommer nästan endast å inägorne och består mest af björk och al, sällsyntare af ek, ask, lind och bok.
Vissa delar af länet äro alldeles skoglösa, och äfven i trakter, der skog finnes, äro mänga hemman blottade derpå.
Det är under sådana för - 15 hållanden en lycklig omständighet, att bränntorf ännu, ehuru föga allmänt, finnes att tillgå.
Någon under rekognition upplåten kronoskog finnes icke inom detta län, och de fleste samfällighetsskogar äro lid efter annan skiftade.
Länets HushållningsrSällskap har år efter annat anslagit premier för skogsplantering, men utan åsyftad verkan.
Sistlidet år anvisades särskildt för skogshushållningens befrämjande ett belopp för året af Ett Tusen Riksdaler Riksmynt, deraf 150 R:dr äro afsedda till 2:ne premier, att tilldelas jordbrukare inom länet, hvilka visa sig hafva å förut skoglös mark vid deras hemman eller lägenhet verkställt plantering af barr- eller löfträd på en areal af minst ett halft geometriskt tunnlands rymd, med ändamålsenligaste plan och bästa framgång samt så för sig kommen, att plantorna kunna anses fredade från kreatui’S åverkan.
Öfriga delen af berörde anslag användes, efter förvaltnings-utskottets närmare bestämmande, dels till mönsterplanteringar genom utskottets försorg å spridda ställen af länets skoglösa delar, efter aftal med för saken nitälskande jordinnehafvare, dels till aflönande af en i skogshushållningen kunnig person, som under resor i länet biträder med undervisning och råd i afseende å plantering och vården af skog.
Allmogen har under sednare åren betydligen förbättrat sitt byggnadssätt, så att det i vissa orter numera icke är sällsynt att finna bondgårdar med beqvämt och prydligt inrättade åbyggnadei’.
Inom Götheborgs och Bohus län finnas å landet endast följande till Bergsrörelse hörande inrättningar, hvilka redan i förut afgifne statistiska tabeller finnas omförmälda, nemligen: 1:o ett stångjernsverk, privilegieradt för 500 SkU smide, anlagdt å hemmanet Munkedahl i Sunnervikens fögderi, och hvarvid tillverkades åren 1847—1850 i medeltal 595 SkU och åren 1851 —1854 d:o 496 SkU-, 2:o ett puddlingsverk, år 1846 anlagdt i Götheborg med oinskränkt lillverkningsrätt, och hvarvid åren 1848—1850 tillverkades i medeltal årligen 543 SkU, samt åren 1851—1854 d:o 54 SkU stång- och ämnesjern; 3:o ett manufakturverk, bestående af en räck- och 6 spikhamrar, privilegieradt för 150 SkU. smide, anlagdt å hemmanet Munkedahl i Sunnervikens fögderi; 16 4:o trenne spik-, en knipp- och en planerhammare å hemmanet Thorskog i Vesterlanda socken.
Vid sistnämnda 2:ne anläggningar utgjorde jernmanufaktur-tillverkningen åren 1847—1850 i medeltal 574 och åren 1851—1854 d:o 469 Slcfé. bergsvigt.
Å Malmön i Sotenäs härad har ett stenbrott börjat bearbetas, som lemnar en utmärkt vacker granit, hvaraf afsättning vunnits icke blott å inrikes, men äfven å utrikes orter.
Likaledes är vid Tjufkihl i Lycke socken ett skifferbrott af enskilde upptaget.
Malmgångar, förande jern och möjligen äfven andra metaller, förekomma visserligen inom länet här och der, men så vidt hittills erfarits, ej af den mäktighet, att bearbetandet deraf ansetts kunna löna sig.
Fabriksrörelsen har inom Götheborgs och Bohus län under ifrågavarande tidrymd vunnit icke obetydlig förkofran.
Enligt de till Kommers-Kollegium ingångna årsberättelser utgjorde antalet af samtlige fabriker inom länet: år 1841 131. 1850 159. 1855 166. antalet af dervid anställde arbetare: år 1841 2,309. 1850 3,422. 1855 5,047. samt hela värdet af dervid åstadkomne tillverkningar: år 1841 R:dr B:ko 2,529,875.
N 1850 » » 5,128,212. 1855 » » 8,882,931.
Af berörde fabriks-inrättningar voro följande utom städerne anlagde, de fleste i Götheborgs fögderi, nemligen:
Mekaniska bomulls-, linne- samt liamp-spinnerier och väfverier , , . . . år 1841 » 1850 » 1855 Stycken.
Arbetarnes antal. 6 9 11 778 736 1,070 Tillverkningsvärde.
Panko R:dr. 416,787 677,390 985,821 17 Stycken Arbetarnes antal. Tillverkningsvärde.
Banko R:dr.
Oljeslagerier . år 1841 4 21 100,190 »' 1850 3 27 121,501 » 1855 1 40 297,000 Pappersbruk ...» 1850 1 .20 8,629 » 1855 3 164 243,623 Porterbryggerier ....
. . . » 1841 1 50 154,291 » 1850 1 73 127,950 » 1855 2 197 290,900 Skeppsbyggerier ....
. . . » 1841 2 180 101,300 » 1850 3 231 88,500 » 1855 3 457 308,710 Sockerbruk . . . » 1841 1 180 773,389 » 1850 2 306 2,411,623 » 1855 2 417 3.720,787 Öfrige af mindre betydenhet . . . » 1841 29 307 228,255 » 1850 30 283 181,633 »> 1855 , 36 315 580,463 Summa år 1841 45 1,561 1.808,891 » 1850 : 50 1,692 3,629,568 » 1855 j 58 2,644 6,427,304 Städernas fabriker komma' nedanför närmare att omförmälas.
Utom de egentliga fabrikerne voro å landet såsom näringsutvägar begagnade: - År 1846.
Tullmjölq varnar Tullsågqvarnar cc 235,072 155 286,282 39 I 40,605 35 44,725 Stampverk Tegelbruk 14 j 11,356 12 12,566 37 90,326 52 125,012 Berättelse öfver Götheborgs och Bohus
Län för åren 1851—1855. 18 Näst jordbruket, Utgör Fisken-yrket länets betydligaste näringsgren.
Det sysselsätter omkring
Bjettedelen af länets befolkning och är att betrakta såsom dels ett sjelfständigt yrke, dels en binäring åt jordbruket.
Utom det så kallade småfisket vid saltsjöstränderne (småtorsk, koljor, hvitling, skäddor m. m.) som jemförelsevis är mindre hufvudsakligl och föga vinstgifvande, sillfisket, hvilket numera icke är af någon betydenhet, laxfisket och insjöfisket, som likaledes här äro obetydliga, kunna Bohuslänska liskerierne indelas i 3:ne hufvudgrenar, nemligen storfiske (torsk, långor, helleflundror och gråsej), makrillfångst samt hummer- och ostrontägt.
Uti föregående femårs-berättelser är det anmärkt, huruledes fiskerinäringen i allmänhet illa skötes, i följd hvaraf den ingalunda utvecklat sig till hvad den kunde och borde vara.
Storfisket vidlåder i allmänhet det felet, att man icke vårdar sig om, att bereda god handelsvara medelst fiskens slagtande och saltande ombord efter Engelska sättet; och genom otjenliga fiskredskap, hvarigenom äfven ynglet, och med detsamma tillgången för en kommande tid, borltagits, har fiskerinäringens förkofran, hvad flera väsendtlig» fiskslag, och deribland sillen, angår, förhindrats.
Af de åtgärder, som under sednare åren från Statens sida vidtagits för att åstadkomma ett ändamålsenligare fiskesätt och sorgfälligare behandling af den fångade fisken, bör det emellertid vara att motse för näringen bå tande verkningar, och ovedersägligt är, att spår dertill redan visat sig.
Af de medel, tillsammans 16,96G R:dr 32 sk., som Eders Kongl. Maj:t för åren d85 1 —1855 läckts anslå till fiskeriernes upphjelpande i Bohusläns skärgård, äro premier ulbetalla: u) för idkande af storfiske vid längre aflägsna bankar i Nordsjön med däckade fiskefartyg, så inrättade, att den fångade fisken kunde å dem skötas och saltas
R:dr 9,000, 5) för ändamålsenliga fiskgarn » 300, hvarförutan såsom understöd åt välfrejdade fiskare, som intygats hafva genom förlust af båtar och fiskredskap blifvit satte ur stånd, att utan sådan hjelp fortsätta sitt näringsfång, under nämnda år af berörde anslag utgått tillsammans 5,000 R:dr.