Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Bil. N:o 16; 4:o att den anmärkning, som, i följd af indragningsmaktens ifriga handhafvande emot en mängd af Tidningar, blifvit riktad emot tillförordnade Hof-Canzleren allena, bordt rätteligen utsträckas till samtlige de SiatsRådets Ledamöter, hvilka i besluten derom deltagit.
N:o 17; 5:o att den anmärkta utlåningen ur Handels- och Sjöfarts-fonden icke skäligen låter hänföra sig till ole egentliga regerings-bestyren, utan fastmer tillhörer en underordnad Auctoritet, Convoy-Commissariatet, att afgöjBill, till R.
St, Prot, 1840, 3 Sami, 12 Haft. 1 z Constititdons-Utskottets Memorial, N-.o 13. ra; samt att anmärkning dervid, i fall skäl förefinnas, ligger inom StatsUtskottets gebit.
N:o 18; 6:0 att då i den med Ryssland senast afslutade Handels-Tractat icke, såsom der vederbordt, blifvit uppgjord en noga reglering af ömsesidigt medgifna rättigheten, att från Finland införa ett visst quantum spanmål, emot nedsatt tull, det icke må vara något serdeles att erinra dervid, att sedermera, när fråga härom uppstod, Konungens Rådgifvare tillstyrkt, att berörde rättighet må jemnt fördelas emellan de begge Respective Coutrahenterne, och sålunda medgifvas Finnarne till hälften.
Bil. N:o 25; 7:o att jag icke af af Rikets Ständers underdåniga skrifvelse af dea 19 Februarii 1835, angående utlåning ur Armeens Tross-Passevolance-Cassa, kunnat hemta tillräckliga skäl att biträda en strängare anmärkning, enär samma skrifvelse befinues affattad i nog obestämda ordalag, samt frågan derjemte i hufvudsaklig måtto hemfaller under Revisorers och SLatsUtskolts granskning.
Bil. N:o 33; 8:0 att Siats-Rådets tillstyrkan, att med 200,000 R:dr ur Handelsoch Sjöfarts-fond en understödja Slussbyggnaden i Stockholm icke må vara föremål för ogillande, änskönt för medlens successiva utfallande en tidrymd af 10 år åsågs, enär, mig veterligen, ingen anledning förekommer till betviflande, att ju förrberörde summa var redan vid dan tid, då anslaget tillstyrktes, ett sainladt och upplupet capital, som således för sagde ändamål kunde afsättas.
N:o 47; 9:o att jag, i grund af föreskriften i 83 §.
Regeringsformen, icke för min det kunnat deltaga i någon anmärkning enligt Regeringsformens 107 §. emot Konungens Rådgifvare i Commando-mål , uppå hvilken Embetsmans urakldåtefser allenast 106 §. vill vara användbar.
N:o 50; 10:o att, då Constitutions-Ulskottet, efter inhemtad kännedom om Cabinetts-Cassans ingångna borgensförbindelse för ett af den så kallade Bär ODD thelemy fonden upptaget utrikes lån, beslutat att låta under tilltal inför RiksRätt ställa 3:ne Konungens Rådgifvare, jemväl derföre, att de icke, sin pligt likmätigt, främjat iakttagelsen af Regeringsformens 58 §. vid 1834 och 1840 årens Riksdagar, jag för min del ansett rättvist, att en lika lott träffade alla de Stats-Rådets Ledamöter, hvilka öfvervåld rådplägningen om de förbemälde Riksdagar aflåtna Kungliga Propositioner, rörande Statsverkets tillstånd, helst jag lika litet vilt som kan föreställa mig, att ett sådant förnemligande af Rikets angelägenheter inom Gonseljen är rådande, att någon dess Ledamot skulle ej, såsom han ostridigt bort, vara om förhållandet Coaslitutions-XJlskoltets Memorialj iV:o 13. 3 underrättad, eller ens kunnat undgå att afveta Cabinetts-Cassans under flera år kännbart tryckande ansvarighet.
N:o 57; liro att det förekommit mig vara ett utöfver sin rälta gräns gående anspråk, att yrka, det Konungens Rådgifvare borde känt sig förbundne att lemna sine förtroende-platser, derföre att en af dem samfält underkänd person blifvit för någon tid förordnad att förestå jemväl en högre befattning.
N:o 58; 12:o slutligen må mig tillåtas tillägga, alt jag icke föreställt mig, att förevarande Betänkande skulle saknat nöjaktig redbarhet, ej eller taflan förlorat i tillräcklig skuggning, om än ett och annat mindre drag derifrån utevarit.” Af Herr de Maré: ”Enär Höglofliga Utskottet ansett, att hvarje Ledamots reservationer icke lämpligen kunnat, sådane de blifvit afgifne, ur Protocollen utdragas, och i detta Betänkande, eller dgss bilaga, för hvarje fall införas, och då Utskottet i allmänhet tillåtit tryckning af samtlige dess Protocoller, anser jag för mig vara nog, all här endast vördsamt a-?
beropa de reservationer emot majoritetens beslut, sorn jag till samma Protocoller funnit mig föranlåten att afgifva.” Friherre J.
Hermelin instämde i denna reservation.
Af Hans Jansson: ”Af de uti Betänkandet anförda facta, anser jag Constitutions-Utskottet hafva en temmeligen osviklig ledning alt bedöma det O O O system, Regeringen följt.
Det visar ingen klar öfverblick af landets ställning, folkets behof och lidens kraf, -— icke ens dessa måttligare fordringar, som Nationen med största skäl gör sig på dem, hvilka åtaga sig det ansvarsfulla värf, att i högsta instansen vårda dess angelägenheter, föredraga dem inför Konungen och gå Honom tillhanda med råd och upplysningar om hvad Rikets nytta klafver att göra eller låta.
Om denna nytta synas flera af Rådgifvarena, dels hafva sväfvat i okunnighet, och ej velat eller förstått skaffa sig tillräcklig kunskap, dels icke vårdat sig derom med det nit och den samvetsgrannhet, som tillhört deras kall.
Detta sistnämda hafva de ej omfattat med den värma, ej deråt offrat den tid, den ansträngning af krafter och omtanka, sorn det påkallar, ulan endast nödtorfteligen förrättat hvad som ej kunnat undvikas.
Åt Grundlagarne, sora de måste anses känna, synas de, efter mitt förmenande, icke hafva egnat den aktning de bordt, icke vakat öfver deras punktliga efterlefnad med den trohet och den urskiljning, man af dem baft rätt att vänta.
Hvarken deras bokstaf eller deras anda, har alltid hållits i helgd, utan icke 4 Constitulions-TJtskottets Memorial, IV:o 13. sällan åsidosatts eller uppoffrats åt personliga hänseenden, åt betänkliga eftergifter för enskiltas eller korporationers önskningar.
På Rikets
Ständers deremot hafva de icke fästat det afseende, sora vederbordt.
Ständernas framställningar till Konungen, — som dock icke äro individers ansökningar, beroende af välbehaget, utan i sjelfva verket den ena Statsmaktens kommunicationer med den andra, om hvad hon anser för det allmänna nyt* tigt och lämpligt; — dessa framställningar hafva de antingen låtit i flera år blifva o vidrörda, eller icke ens till pröfning upptagit eller rent af förkastat dem, så billiga, så lätt åstadkomna, de än stundom varit.
De af Svenska Folket och dess Representanter vid många tillfällen yttrade fordringar af förbättringar inom samhällsskicket, hafva de lemnat utan afseende; och denna gång, liksom vid föregående Riksdagar, mötas Rikets Ständer endast af propositioner om nya anslag, om ökade behofs fyllande, ej af något förslag till Grundlagarnes eller andra Inrättningars nödvändiga förbättring, icke ens af något tillkännagifvande om Styrelsens åsigter i detta fall, hvilket kunnat tjena Rikets Ständer till en vägledning vid det utarbetande till förslag i. dessa ämnen, som de nödgats ensamme åtaga sig.
Genom detta förfarande har det fall inträffat, som Regeringsformens 107 §. förutsett, eller att Föredraganderne och Stats-Rådets Ledamöter uti deras rådslag om allmänna mått och steg, icke iakttagit
Rikets sannskyldiga nytta, icke med oväld, nit, skicklighet och drift, sina Embeten utöfvat.
Och, ehuru de fleste af Rådgifvarena, mot hvilka anmärkning egt rum, redan erhållit afsked ur Konungens Conselj och att en anmälan å Rikets Ständers sida således icke för dem kan ega den påföljd, Regeringsformen utstakar, i händelse Kongl. Maj:t gillar Ständernas åsigt, håller jag dock före, dels alt Lagstiftarens mening måste hafva varit, att de Stats-Råd eller Föredragande, som på detta sätt gjort sig oförtjente af Representationens förtroende, icke borde framdeles kunna dit återkallas, dels, och hufvudsakligen, att det klander, Rikets-Ständer derigenom uttala, gäller ej blott personerna, utan ännu mer det system de följt, och att det är detta, som Representationen önskar se förändrad t.” Af Biskop Nibelius: ”Då i detta Betänkande, Konungens Rådgifvares åtgärder, under den tid, som varit föremål för Utskottets granskning, framställas på ett sätt, som, enligt min åsigt, icke kan för Riksens Högloft.
Ständer, vid den slutliga pröfningen af dessa åtgärder, vara rätt ledande, måste jag mot detsamma reservera mig.
Många af de gjorda anmärkningarne har jag, på sätt de i Utskottet förde protocoller utvisa, och hvilka Constitulions-Utskottets Memorial, N:o 13, 5 jag här får åberopa, icke biträdt: några, emedan jag ansett det anmärkta förfarandet både kunna och böra gillas; andra, emedan de rört ämnen af så ringa vigt, att de icke förtjenat omnämnas; vid andra åter, der anledning till ogillande förevarit, bar jag likväl icke, till den grad, som Utskottets majoritet, funnit handlingen klandervärd eller följderna riksskadliga.
Då således mitt omdöme: huruvida Stats-Piådels Ledamöter iakttagit Rikets sannskyldiga nytta, i betydlig nion afviker från det af Utskottet bär antydda, bar jag ansett mig böra uttala detsamma, och derigenom fullgöra den första af medborgerliga pligter: den att låta dem, hvilkas handlingssätt jag blifvit kallad att bedöma, rättvisa vederfaras.” Af Biskop Holmström: ”Då mina åsigter, både af Constitutions-Utskottets åliggande i allmänhet,och af de serskilda målens behandling i synnerhet, hvilka innefattas i det till Riksens Ständer nu afgående utlåtandet öfver verkställd granskning af Stats-Rådets protocoller, hufvudsakligen skilja sig ifrån dem, hvilka majoriteten af denna Riksdags Constitulions-Utskott synes hafva antagit, anser jag mig skyldig att, med begagnande af den nu mera, äfven i dessa slags ämnen, medgifna offentliga reservations-rätten, framlägga skälen till min skiljaktiga öfvertygelse.
För att undvika allt för stor vidlyftighet, måste dock denna framställning inskränkas till det hufvudsakligaste.
Vidkommande först Constitutions-Utskottets i 29 §. 2 mom.
Riksdags-Ordningen utstakade allmänna åliggande, har jag, med stöd af föreskriften i 83 §.
Regeringsformen, ansett Grundlagarnes ''ordalydelse' — utan ali godtycklighet i tolkning — böra strängt vidhållas.
Så måste för tillämpning af 106 §.
Regeringsformen, Konungens Rådgifvare finnas hafva ”uppenbarligen handlat emot Regeringsformens tydliga föreskrift, eller tillstyret någon öfverträdelse deraf och af andra Rikets gällande Lagar, eller underlåtit att göra föreställningar emot sådane öfverträdelser, eller dem vållat och befrämjat genom uppsåtligt fördöljande af någon upplysning.
” — För tillämpningen åter af 107 §.
Regeringsformen, hvarest ett större utrymme är åt det subjectiva omdömet iemnadt, erfordras en samvetsgrann pröfning af det, som kan anses stridande emot "Rikets sannskyldiga nytta" hvarvid den visa föreskriften i inledningen till ansvarighets-lagen för Stats-Rådets Ledamöter icke bör förbises, att nemligen ”desse Embetsman icke kan till last läggas, om, emot deras, på anförde skäl grundade, råd, utgången, utan deras förvållande, blifver olycklig och det åsyftade goda ändamålet icke vinnes.”
Så väl i denna pröfning, som i den, huruvida en ”Stats-Secreterare med oväld, nit, skicklighet och drift sitt förtroende-embete utöfvat,” måste ock, icke ett och annat rådslag i mindre vigtiga ären - Constitutions-Utskoltets Memorial, N\o 13. dea, utan det hela och mest magtpåliggande af Rådgifvare-åtgärderna, tagas i en jemförande öfverskådning.
Med ledning af förstnämda grundsats, har jag icke kunnat gilla Gonstitulions-Ulskottets åtgärd, att uti icke mindre än 31 mer och mindre vigtiga mål ställa nästan alla dem, som under de senast förflutna sex åren varit Konungens Ministrar, Stats-Råd, eller inför Konungen, äfven blott tillfälligtvis, Föredragande, så våda de icke redan bortgått till en Högre Rättfärdighets och Barmhertighels
Dom, under tilltal inför Riks-Rätt.
Redan blotta antalet af sålunda anmärkte rådslag torde väcka något misstroende till Utskotts-majoritetens uppfattning af både andan och ordalydelsen uti 106 §.
Så många ”uppenbarliga’ öfverträdelse!- under besagde tidrymd af "tydliga” föreskrifter äro väl knappast tänkbara hos män, hedrade med en för Rikets väl nitälskande Konungs mångåriga förtroende, och äfven afsina politiska vedersakare i allmänhet vitsordade för upplysning, rättskänsla och redlighet.
De äro likväl, enligt min tanka, att lyckönska till det för dem sålunda öppnade tillfället att inför
Domstol rättfärdiga både moliverna för sina rådslag och sin uppfattning af den constitutiouella ansvarighetens fordringar: — en förmon, som icke förunnas dem emot de många anmärkningar, hvilka med en, såsom mig synes, ofta nog minutiös klander-begärlighet, blifvit samlade i det nu ändtligen afslutade betänkandet.
För min del har jag, angående det speciella af de till Riks-Rätt förvisade målen, afgifvit yttranden och reservationer lill Utskottets proloeoll, hvilka åtfölja remisserna till Riksens Ständers Juslitise-Ombudsman, till följd af dess derom gjorda begäran.
Beträffande åter de talrika anmärkningspunkter, som föranledt Utskottets beslut om anmälan efter 107 §.
Regeringsformen, tillåter hvarken den för det nyss justerade betänkandets afgång till Riksstånden medgifva tidens korthet, ej eller det tillbörliga utrymmet för en reservation, mig att ingå i detaillerad utveckling af de skäl, som grundlagt mitt i de flesta af dessa punkter från Utskottets majoritet afvikande omdöme.
Äfven i dessa fall ålnöjes jag att i Utskottets protocoll hafva förvarat min mening, och derest dessa protocoll varda, till följd af Utskottets dertill gifna tillåtelse, af trycket utgifne, så vill jag förmoda, att detta sker med den oväld, att äfven minoritetens yttranden varda i hvarje sak utan stympning offentliggjorda, och följaktligen icke, hvad mina enskildt angår, här behöfva framställas.
Endast hvad vissa principer vidkommer, må mig tillåtas tillkännagifva: - Constilulions-UtsJiOltels Memorial, A';o 13. 7 l:o att jag icke kunnat deltaga i Utskotlets beslut, att för ett och samma mål, på en gång tillämpa ansvar efter 106 och 107 §§.
Detta förefaller mig både såsom ett yrkande af tvänne domar i en sak och såsom ett slags misstroende lill den lagliga vägen, att nå det önskade målet.
Sådana dubbla beslut förekomma rörande punklerne N:ris 3, 38, 47, 48, 52 och 70 af Utskottets betänkande; 2:o att jag icke ansett Hof-Canzleren vid föredragning i Siats-Rådet af tryckfii hets-mål, eller tidnings-indragningar hafva bordt betraktas såsom en Konungens Rådgifvare i dessa mål, och att således ingen anmärkning bordt af Constitutions-Utskotlet emot honom, minst mot honom ensam, i punkten N:o 17 af Betänkandet, kunna riglas.
Hof-Canzlers-Embetet var, såsom en mot tryckfrihets-missbruk vakande skyddsmakt, underordnadt Konungens Conselj.
Tidnings-indragningar, af Hof-Canzleren beslutade, måste, enlig 4 §. 8 morn.
Tryckfrihels-förordningen, underställas Konungens pröfning, och deras fastställande eller upphäfvande egde Hof-Canzleren i Siats-Rådet hvarken till- eller afstyrka.
Skulle således anmärkning, hvartill dock jag icke hemtat fog af 107 §.
Regeringsformen, i afseende på berörde indragningar göras, så bade den bordt ställas emot de Konungens Rådgifvare, Slats-Secreterare och Slals-Råd, som tillstyrkt gillandet af den för tillfället dem subordinerade Embels-myndighetens, Hof-Canzlerens, åtgärder.
Denna åsigt af sistnämde Embetsmans förhållande i Tryckfrihets-mål till sina Colleger, i öfrige Regerings-ärender, styrkes ock af det oanmärkt lemnade förordnandet för en tjensteman i Hof-Canzlers-Expeditionen att, utan deltagande i Konungens Conselj, på någon tid förvalta den till Tryckfrihetsmål hörande delen af Embetets funetioner; 3:o att då den Embetsman, som i Cominando-mål Konungen råd gifvit, endast finnes omförmäld i 106 icke i 107 §.
Regeringsformen, sisilia inda §. icke kan, förrän ändring deruti tillkommit, emot denna Embetsman tillämpas.
Af 6 §. i Ansvarighets-lagen för Stats-Rådets Ledamöter tror jag icke tillräckliga skäl till besagde tillämpning af Constitutions-Utskotlet kunna bernias.
Äfven af denna formella anledning bade således anmärkningarne i 50:de punkten af Utskottets betänkande bort uteblifva; 4:o att då en stor, kanske den vigtigasle del af de Rådgifvare-ålgärder, som ådragit sig detta Constilulions-Utskolts ogillande, varit en följd af Regerings-beslut, fattade i Stats-Rådet före den tidrymd, sorn tillhört Utskoltets granskning, rättvisan fordrat att delta för Rikets Ständer tillkännagifva för att åtminstone frikalla den senare tillkomne Rådgifvare-per Jd 8 Constitutions-Utskotlets Memorial> N.-o 13. sonalen Irån skuld i de anmärkta, af densamma icke föranledda, förhållandena.
Exempelvis må härvid nämnas punkterne N:ris 9, 38, 39, 54 af Betänkandet och Bilagan; 5:o att med den af mig ofvan antydda, såsom jag förmenar, riktiga tydning af 107 §.
Regeringsformen, det hade varit rättvisligen öfverensstämmande, att
Utskottet alldeles från anmärkning undantagit de för kort tid tillförordnade Föredragande, af hvilka en eller annan mindre betydande Regerings-åtgärd, som ådragit sig en stundom inom Utskottet ganska fåtalig pluralitets misshag, är vorden tillstyrk t.
Såsom exempel härpå tjena punkterna 4 och 6, de enda, som emot en, i öfrigt för oväld, nit, skicklighet och drift utmärkt Föredragande, blifvit anmärkte, ehuru äfven emot sjelfva anmärkningarnes befogenhet, flera, i min tanka, ganska giltiga invändningar blifvit anförda, hufvudsakligen innefattade i de af Herr Prosten Hallström och Herr Professor Bolmeer mot dessa punkter afgifna reservationer; 6:o att Utskottet, såsom mig synes, utan allt stöd af vår Svenska Grundlag, i punkten N:o 58, yrkat grundsatsen om de Kongl. Rådgifvarnes pligt att resignera, enär deras råd, i hvilket ämne som helst, befunnes motsagde af Konungens beslut.
Berörde resignations-skyldighet kan, efter min öfvertygelse, icke inträda annat än i fråga om de för samliällsvälfärden vigtigaste rådslag, och är hos oss knappast tänkbar, utan en föregången Grundlags-förändring och utan sådana institutioner, som i andra länder befordra den i mitt, kanske enfaldiga tycke, föga afundsvärda lyckan af täta, med stundom ytterst korta mellanstånd, hvarandra efterföljande Minister-förvandlingar.
I sammanhang härmed må ock vid punkterna N:ris 59 och 60 af Betänkandet, jemförde med bevisen i Bilagan, erinras, att af instructionen i 9 §.
Regeringsformen för Stats-Rådets yttranden till protocollet, intet skäl i mitt tjocke kan hem tas för yrkandet, helst i mindre maktpåliggande fall, af så kallade ”kraftiga föreställningar”, hvilkas form ock till en stor del troligen ofta berott af den, som dessa till protocollet fattat.
Härtill får jag korteligen tillägga, att jag instämt i de reservationer, som af Herr Grefve Spens och Herr Prosten Hallström blifvit afgifna, rörande anmärknings-punkterna N:ris 2, 3, 6, 16, 25, 31, 33, 41, 42, 43, 45, 47, 49, 56 och 72; att jag ansett en skyldig grannlagenhet hos Utskottet hafva fordrat förbigåendet af anmärkningarne i N:o 18, helst någon för
Rikets sannskyldiga nytta menlig följd af berörde åtgärder icke med någon Constitutionx-Utskottets Memorial, Pf:o i3. någon snnnolikeht kunnat befaras; alt de i puncterne N;ris 27, 55, 68, 6p klandrade uppskofveti och besluten hafi, både i sin egen, ofta djilptgående beskaffenhet och i Vederböra niles både Riks-Slånds och Embetsverks, afgifna Utlåtanden och forsing, ganska antaglig grund; att det i punclen 37 uppgifna lånebehofvel icke till egentlig hufvudsaklig del berott af det i samma punct omförmäldla Regeringsbeslutet, utan fastmer af Riksens Ständers egna åtgärder; alt Conslitutions Utskottet icke bordt i 46:te punclen ingå i bestämdt bedömande af den omtvistade beskaffenheten af TolagS-frågar, såsom tillhörande, eller icke, den ekonomiska Lagstiftningen; att anmärkningarne i 3/f.'de, 35:te och 57:de puncterne sakna stöd, både i föregående
Riksdagars praxis och i sjelfva de ifrågavarande cassornas egna beskaffenhet; alt det i 61 :slla punclen framställda klandret för senfärdighet icke bordt utsträckas till flere , än en Statsexpedition, på hvars förutgående föredragning de allmänna grunderne för bifallet lill de ö fr iges uppgifter och förslag berodde (^se Kongl Maj:ts Nådiga Prop. om Stats-verkets tillstånd och behof den 27 Januari 1840, 1 i:te Bil.); samt ändtligen att jag, instämmande med Prosten Hallström i dess slutanmärkning, ansett i synnerhet puncterne N:ris 4, 6, 36, 44» 4^ ni. fl. i Betänkandet, vara af den otvetydiga beskaffenhet, att de, i ett allmänt omdöme öfver Regeringsåtgärder, icke bordt ingå.
Efter denna summariska, fast ofullständiga , redogörelse för mina i Constitutions-Utskotlels
Prolocolkr vidare utvecklade åsigter, angående en del af de i Utskottets Betänkande upptagne anmärkningspuncter, bör jag slutligen tillkännagifva, att, ehuru äfven jag i flera af berörde pnnctev funnit några skäl till anmärkningar, jag likväl icke å andra sidan förbisett den, så vidt jag kunnat inse, öfvervägande förtjenslen af rådslag, syftande Bil Rikets sannskyldiga båtnad, hvarom Stats-Råds-prolocöllerne under den 1111 granskade tiderymden vittna, och alt jag fördenskull, vid bestämmandet åf elt totad-omdöme, troligen i annan mening, än Utskottets majoritet, instämt i den hemställan till Rikets Höglo!!.
Ständer, hvarmed det såkallade Decharge-belänkandet slutar.
Af Professor Geijer: ”Jag inskränker mig lill en ytterligare motivering af en enda bland de reservationer, hvilka jag förut till Utskottets protocoll anmält.
Sedan Utskottet, i anledning af Cabinetts-cassnns borgens-förbindelse, för ett i Bartbelemy-fondens namn upp‘agel utländskt lån, beslutat £ih. till n. St, Prat, 1810. 3 Sami, 12 Iläft. 3 JO Constitutions-Utslcottets Memorial, IS'-o i 5. användning af Regerings-Formens 106 § emot f. cl. Stals-Secreternren för Finanserne, Herr Skogman, samt, i anledning al nämnde borgens förnyelse, äfven mot Utrikes Siats-Ministern lians Exc. Herr Friherre Stjerneld, samt emot då tillförordnade Hof-Canzleren Herr Ihre, har Utskottet dessutom beslutat en anmälan, enligt 107 § Regerings-Formen, emot Siats-Rådets öfrige Ledamöter, för det de underlåtit att, med anledning af 58 § Regerings-Formen, för Rikets Ständer tillkännagifva denna Cahinetts-cassans borgensförbindelse.
I nyssnämnde beslut liar jag icke kunnat instämma, emedan, ehuru |ag tror mig med moralisk visshet kunna antaga, att Cabinetts-eassans ingångna förbindelse icke för Stats-Rådets öfrige Ledamöter kunnat vara obekant, och denna kännedom bordt uppmana dem, alt göra de föreställningar, Rikets sannskyldiga nytta kräfde, jag likväl har ingen juridisk visshet, att de egt en sådan kännedom, i hvilket fall den af Utskottet åberopade 58 § Regerings-Formen snarare bordt leda till äfven deras ställande inför Riks-Rätt.
I ett afseende borde visserligen den nämnda kännedomen hos alla Konungens Rådgifvare ha varit fullständig, emedan den kunde grundas på officiella, till Ständerna vid flera Riksdagar gjorda meddelanden, nemligen i hvad angår den så kallade Barthelemy-fondens verklig» tillstånd, i följd af ön S:t Barthelemy» nu varande förhållande tili Sverige, hvilket förr eller senare, oundvikligen fordrar en närmare bestämmelse;: då det är allmänt bekant, att denna Sveriges Rike tillhöriga coloni, likväl alli ifrån år 1812 är formel igen skiljd från ali gemenskap med Rikets grundlagar, administration och finanser, samt öfverlemnad till Konungens egen åtgärd, och,, i denna egenskap, efter att de första åren hafva lemnat så betydliga öfverskott uti inkomster, att 181 5 års Ständer hemburo Konungen sin tacksägelse för det Han deraf låtit komma öfver 3 o o, 000 R:dr till Sveriges omedelbara nytta, likväl sedermera föranledt oupphörligt vexande förluster, hvilka i min tanka bättre öppet utreddes och, såsom Rikets heder synes mig fordra, god tg jördes, än alt förhållandet skulle föranleda så beskaffade anmärkningar, sorn den ifrågavarande.” Af Professor Bolméer-: ”Öfverläggningarne rörande de frågor, sorn utgöra föremålet för närvarande betänkande, har jag såsom Suppleant endast till en ringa del öfver va rit, och vid de då fattade a nm är k 11 i ngs- b esl ut e n „ gemenligen tillhörande minoriteten, instämt i de reservationer, sorn tilt Utskottets Piotucoll blifvit afgifna, serdeles af Herr Biskopen Holmström,, ©ch till hvilka jag äfven nu får referera mig.
Det är blott i afseende pål Cortslitutions-Utshotleta Memorial, N'.o