Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Å andra sidan säger en tysk läkare och framstående forskare vid namn Seigel följande tänkvärda ord, som hafva en djup psykolo- gisk betydelse: » Såsom de dödlige nu en gång äro beskaf- fade, skulle de helt säkert vara missbelåtna med en helt och hållet smältbar föda, af hvilken matsmältningsorganen icke kvarlem- nade något till bildande af dessa biprodukter, hvilkas fysiska beskaffenhet hos en vid gröfre kost van mäuuiska väcker afund hos hvarje hypokonder, som trots sitt rikhaltiga, fina kök icke lyckas nära sig väl och undgå de oupphörligt växlande ytterligheterna af för- stoppning och diarrhé. » Till en sund mat- smältning och därmed sammanhängande rik- tig och beståndande kroppsnäring hör därför också det regelbundna aflägsnandet af mat- smältningens återstoder, hvilka genom sin form och sin massa verkligen lemna en tillfreds- ställande känsla af önskad- lättnad.
A f daglig erfarenhet veta vi, hvilket infly- tande hvarje människas personliga förhållan- den, sinnesstämning, ålder och kön utöfva på födans smältbarhet.
Det är icke osannolikt, att kroppens bebof af eller tillgång på de olika näringsämnena förmår påverka deras uppsugning ur tarmkanalen.
Säkert är, att kroppens större behof af föda hos människor som arbeta strängt och långvarigt, äfven höjer hans förmåga att tillgodogöra sig månget slags föda; vid kroppsrörelse smältas lättare och fullständigare hårdsmälta födoämnen än vid ett stillasittande lefnadssätt, och mången an- rättning, som under andra omständigheter skulle hårdt tynga, på matsmältningen, för- drages rätt väl på resor.
Men icke blott kroppsarbete och stark rörelse, utan äfven långvarigt talande, sjungande och all hjärnans verksamhet, den må föranledas af tänkande eller af glädjens och hoppets upplifvande sin- nesrörelser, höja näringsbehofvet.
Därnäst göra sig väderlekens inflytanden gällande.
Då luften är kall, förbruka vi mera af våra kroppsämnen och behöfva i ty följd också rikligare föda, hvarför äfven näringsbehofvet vintertiden är större än under sommarvärmen.
Äfven luftens renhet befordrar icke litet nä- rings-, förbruknings- och afsöndringsförlop- pen i vår kropp, alldenstund den befordrar andhemtningen och den i lungorna försiggå- ende omsättningen af syre och kolsyra.
Till- räckliga bevis härför hafva vi i den utmärkta matlust, som människan erhåller i höga bergs- trakter eller vid hafskusten och till sjös.
Den rena, friska luftens inflytande sträc- ker sig äfven in i våra rum och matsalar.
I luftiga, väl vädrade rum är gästernas mat- lust större, än om luftväxling saknas.
Denna omständighet gifver oss en vink, som sjuk- vårdare alltid borde följa lika samvetsgrannt till fromma för den sjuke, som värdshus- och hotellvärdar följa den till fromma för sin kassa.
Man kan bestämd t icke på ett bättre sätt hindra en sjuk eller tillfrisknande från att få någon matlust än genom att låta ho- nom eller henne vistas i en fördärfvad och allt för oren luft.
I våra stora städer med all den fattigdom, som råder i dem se, vi också afskräckande exempel på verkan af dålig och förskämd luft på matlusten och matsmältningen hos de afmagrade, bleka barn och kvinnor och äfven män, som tillbringa sina dagar i illa vädrade arbetslokaler, nätterna i illa upp- värmda, illa vädrade och stundom äfven öf- verbefolkade rum.
Därvid spelar, noga taget, själfva födan, förutsatt att den icke är allt for illa tillredd, en underordnad roll, och vi må aldrig förgäta, att människan lättare hjäl- per sig fram med grof och enkel kost än utan tillgång till ren och frisk luft.
(Forts.) Kvinnorna styra oss, därför böra vi söka göra dem fullkomliga.
Ju insiktsfullare de äro, dess upplystare blifva vi.
A f kvinnans odling beror mannens vishet.
Kokett.
» |P|jkon är kokett », är ett yttrande man bra ofta får höra.
Men hvad menas då med en kokett?
Jo, det är en kvinna, som genom sin toalett, sina väl beräknade rörel- ser, blickar, ord och småleenden söker spänna så många manliga individer som möjligt för sin triumfvagn.
En kokett är fullkomligt medveten om sin makt, hon vet, hvilken färg, som kläder henne bäst, hur bon skall kamma sitt hår; hon förstår att placera en rosett, ett smycke, ett band, så att de åstadkomma förvånande effekt, hon kan utveckla den mest retsamt förtjusande nyckfullhet och är alltid kall som is och leende älskvärd just i rätta ögon- blicket.
» En_kvinna, som ej är kokett, är tråkig, » yttrade en gång en herre, » n.
b. om hon ej är allt för gammal och ful. » Hade han rätt?
Jag vet icke, men jag vet, att det ligger i kvinnans natur att vilja behaga, och jag vet också, att kvinnorna ej borde vara så redo att uttala förkastelsedomen öfver en lyck- ligare medsyster med de ordenf » hon är för- färligt kokett. » Mina damer, jag undrar om icke den gamla svenska afunden sticker fram en smula?
I voren kanske lika » koketta » som hon, om I kunden - — men » de äro sura » sa ' räfven.
» Hon är förfärligt kokett », sägen I med en ton, som hade hon öfverträdt alla tio buden på en gång.
Hon kände sin tjusarmakt, och hon begagnade den — var det felet så stort?
Kommen ihåg, mina damer, det är mänsk- ligt att fela, men gudomligt att förlåta.
För- låten henne, att hon är en firad kokett!
Hvem vet dessutom, hvad som gjorde henne därtill.
Kanske döljes under baldrottningens glänsande, kalla, flärdfulla yta ett varmt hjärta, kanske dölja de leende läpparne, de blixtrande ögonen ett blödande sår, ett bit- tert aggande minne, en smärtsamt bekämpad kärlek.
Domen därför ej en kokett allt för hårdt!
ICungl.
operan har återupplagit Rossinis melo- diösa opera » Barberaren i Sevilla ».
Reprisen, kan anses som synnerligen lyckad.
Fröken Petrini, hvilken här har sin andra debutroll, gjorde Rosi- nas parti mycket förtjänstfullt, och o m hon än ej kan sägas i denna roll hafva lyckats fullt ut lika bra som i Lakmés, så beror detta därpå, att den senare antagligen bättre lämpar sig för hennes naturell.
Hr Strandberg sjöng Almavivas svåra koloraturparti med den alltigenom goda musikaliska uppfaltning, som utmärker denne sångare.
Hrr Strömberg, Lin- den och Johansson som resp. Bartholo, Figaro o c h Bazil förtjäna äfven loford.
Dramatiska teatern gaf i lördags för första gången Strindbergs genialiska skådespel » Mäster Olof ».
Direktionen förtjänar härför allmänhetens tack.
Detta skådespel borde vara stående på vår främsta talscens spellista.
— Utförandet var i många delar förtjänstfullt.
Hr Skånberg utförde titelrollen på ett sätt, som vittnar synnerligen för- delaktigt o m denne unge skådespelares begåfning.
Han rönte ock välförtjänt erkännande härför.
Bland de öfriga böra särskildt framhållas fru Fahltnan och fröken Klefberg som resp.
Kristina och Mar- gareta, bröderna Petris m o r; likaså hrr Hitlberg och Bceckström s o m biskop Brask o c h domini- kanermunken Mårten.
Den senare var i all syn- nerhet förträfflig.
Hr Hillberg förtjänar särskildt beröm för den goda iscensättningen af stycket.
— Författaren blef efter ridåns nedgång föremål för lifliga ovationer o c h måste flere gånger framträda och mottaga den fulltaliga publikens hyllning.
Matiné gifves Maria bebådelsedag å Dramatiska teatern af den populäre och framstående skåde- spelaren vid nämnda teater hr Ossian Hainvin.
Programmet upptager bland annat en nykompo- nerad komisk scen och duett med kör och orkester af lsidor Dannström, Ernst Lundquists 1-akts- bagatell » Småflickor » (fruarna Hartman och Bteck- ström) samt den välkända komedien » Sparlakans- lexor » med hr Almlöf i hans gamla glansroll som Mörk.
1 sistnämnda stycke medverka för öfrigt hr Svante Hedin o c h malinégifvaren själf.
U r ett k v i r m o l i f s historia af Johan Nordling.
» Ur puppan ».
Idtms M o d e - o c h M ö n s t e r t i d n i n g har slagit så an och blifvit så väl mottagen, att första kvartalels alla nummer af den mer än 10,000 exemplar starka upplagan äro to- talt utgångna och ej vidare kunna anskaffas.
För att tillmötesgå från många håll utta- lade önskningar vilja vi beträffande Mode- och Mönstertidningen göra f ö l j a n d e m e d g i f v a n d e: De af / dans prenumeranter, som för längre tid än årets första kvartal prenumererat på Idun ensam (utan Modetidningen), men hvilka från och med aprilkvartalet äfven önska få / duns Mode- och Mönstertidning, utan att be- höfva för densamma erlägga den högre afgif- ien (kr.
3: 75 till årets slut), böra gå till väga på följande sätt för att erhålla Mode- tidningen för den lägre (
Detta är det enda sätt, hvarpå de, som prenumererat på Idun ensam, kunna erhålla Modetidningen till det för Iduns abonnenter afsedda lägre priset.
Posttjänsiemännen måste nämligen hålla sig Ull den utfärdade posllaxan, och där slår före- skrifvet, att prenumeration skall ske på en gång ä båda tidningarna, för att Modetidnin- gens lägre pris skall erhållas.
3 1 4 2 1 4 Därför böra ock de, hvilkas prenumeration utgår med innevarande kvartal, skyndsamt för- nya densamma samt då på en gång prenume- rera å båda tidningarna, på det de må komma i åtnjutande af Modetidningens lägre pris (65 öre pr kvartal, 1: 25 för / år, 1: 90 för / är), l 2 3 4 JMLiirken Vill: Ofvanslående medgifvande gäller endast för dem, som verkställa prenu- merationen före innevarande månads utgång.
Och ju förr prenumerationen sker, dess säkrare ären I att erhålla alla nummer.
Sena prenu- meranter riskera alllid att gå miste om ett eller annat nummer, alldenstund upplagan är begränsad.
Profnummer af Modetidningen kunna er- hållas, om ett 4-öres frimärke insändes jämte namn och adress.
SMF Det är af vigt att skyndsamt prenumerationen.
~~ %tfå Iduns förnya Redaktion.
Kräslighet misskläder ingalunda kvinnorna; den är gynnsam för skönheten.
Brillant Savarin.
J ^ i e t var en tidig vårmorgon i slutefaf maj.
So- ksr len stod redan högt på himmelen, och där dess strålar silade sig igenom den jungfruligt späda grönska, som likt en lätt florsslöja svepte sig om grenverket till de ståtliga lindarne på Stjärne- holms parklerrass, ångade markens fuktighet upp som en genomskinlig solrök, hvilken af morgon- brisen blåstes ut öfver saltsjöfjärden, afkyldes och föll, ned på nytt i ett fint d u g g r e g n.
Öfver det stora adelsgodset hvilade en förnäm tystnad.
På slottsbyggnadens hvita fasad voro ännu de gröna spjälluckorna slutna för hela raden af fönster, liksom blundade den med alla sina ögon.
Högst upp i det egendomliga, tvåspetsade tornet öfver portiken glödde det gamla urets kop- partafla som af eld.
Så rasslade och knäppte det plötsligt af rostiga kettingar o c h hjul inom det.
Det var » varseln », som Sonja brukade kalla det.
Och 3 minuter efter — det slog icke fel — lyftes hammaren under tak- hufven och förkunnade för godsets folk den nya arbetsdagens ingång med fem takljämna slag, som i den tysta morgonstunden gåfvo genljud tvärs öfver den vida fjärden ända borta i » Trollberget ».
I samma ögonblick knarrade en låg liten bak- dörr i den venslra flygeln, o c h en ung flicka, iklädd riddräkt, steg ut pä borggården.
Hon gick med snabba steg fram mot den breda trappan, som ledde ned från den öfre gården till parkterassen, och i det hon med ena handen höll upp den långa ridklädningen framför sig, piskade hon käckt de glänsande stöfvelskaften med sitt ridspö.
Där nere under lindarnas kronor, glänste fjär- dens vatten emot henne, blinkande som af pal- jetter i guld; åt venster sträckte sig den vidtom- fattaude parkens slrandlinie, en buktig vägg af vårlig grönska, förtonande i den späda vegetatio- nens delikata nyanser; den ljumma luften sjöng af otaliga fåglars kvilter.
Den unga flickan stan- nade betagen, kastade det trotsiga lilla hufvudet bakut och andades girigt och djupt.
» Så är jag då åter här, ändlligen åter, » utbrast hon högt.
1 stallet sysslade gamle John som bäst med att rykta » Daphne », dä Sonja Stjärne med ens stod pä tröskeln.
Den gråskäggige stallknekten hade så när tappat ryktborsten i förbluffeisen.
» Nej, hvad ser jag — fröken Sonja.
Är fröken Sonja redan uppe! » » Ja visst!
En god morgon, John, » svarar hon gladt.
» Kan man väl sofva en sådan dag som denna, den första dagen på den nya sommaren. » » Det kan nog så vara; men — men — jag tänkte, att eu sådan liten fröken skulle vara trött efter resan, jag, » menade John o c h strök bort ett vän- ligt grin o c h en tuggbuss ur mungipan med afvig- sidan af handen.
» Ah, den resan är väl ingen Romresa.
Några timmars bekväm järnvägsfärd — klockan 3 i Stock- holm o c h klockan 9 här. » Sonja steg upp i spiltan och strök Daphues fina hals med sin behandskade lilla hand.
Det ädla djuret, den unga flickans största favorit o c h en gåfva af hennes far, vände de stora kloka ögonen emot henne och lade smeksamt hufvudet mot sin herskarinnas skuldra.
» Så roligt att åter få vara tillsammans, du Daphne.
Nu skola vi riktigt svärma om i skog och mark! » » Men fröken tänker väl inte ut och rida ensam heller, » invänder John med bestört stämma.
» Jo visst.
Pappa ville jag ej låta väcka så ti- digt, för han kan nog behöfva hvila på resan.
Och ensam är jag inte i sällskap med min kära Daphne.
Skynda du nu bara på, John! » » Nej, vet fröken Sonja, fröken får förlåta mig, men det vågar jag inte, aldrig i världen, » utbrister den gamle trotjänaren i ifrigaste förskräckelse.
» Grefven skulle aldrig ursäkta mig det.
Han skulle aldrig tillåta det.
Jag vågar det sannerligen inte! » » Se så, John, var nu inte barnslig, » sade Sonja med en obeskrifligt småförståndig min, som tog sig helt lustig ut på det unga vackra ansiktet.
» Jag är ingen barnunge längre; jag fyller sjutton år i dag, o c h pappa har alltid sagt, att då, när jag blir sjutton år, då är jag en stor dam.
Och därför vill jag ock behandlas så.
— Gå nu efter sadeln, så slutar jag själf ryktningen. » Och utan vidare ryckte den unga damen borsten ur Johns hand, sköt honom ut ur spiltan o c h full- bordade Daphnes morgontoalett med en kraft o c h skicklighet, som skvallrade om, att fröken Sonja visserligen ej för första gången tog i en rykt- skrapa.
Motsträfvigt och suckande gick John efter sadel och betsel, allt under det han ideligen ruskade på sitt stora grålurfviga hufvud, halfhögt muttrande för sig själf: » Sjutton år, ja, herre Gud, hvad ti- den går. » — » Sjutton år, j o, det är just skönt förstånd på ungdomen i de tiderna. » — » Det här går aldrig bra, går aldrig bra! » Men Sonja skrattade h o n o m helt muntert midt upp i talet, och han kunde ej i längden stå emot » den kära frökens » glada pladder o c h bruna, vän- liga ögon.
Inom några minuter stod Daphne, glän- sande o c b fnysande,-ute på stallplanen; hej — lätt s o m en fjäder svingade sig Sonja i sadeln från Johns kraftiga hand, och i ystra krumsprång bar det i väg efter strandvägen, under det ryttarinnan på långt håll svängde sin j o c k e y m ö s s a till trö- stande afsked åt stackars John.
Och den gamle hästkarlen kunde, trots all sin farhåga, ej undertrycka ett leende af stolt bifall, då hon försvann ur lians åsyn i kröken nere vid ångbåtsbryggan.
» Oj, o j, den Daphne — jag är alls inte lugn för det djuret, hon har sitt lynne för sig.
Men som en hel karl rider hon, det söta guds barnet; jag gjorde det sannerligen inte bättre själf. » * Den Sljärneska grefliga släkten räknades höra till de allra förnämligaste inom den svenska ari- stokratien.
Grefve Karl Stjärne, ättens hufvud, var nu en fyra o c h femtio års man o c h Sonja hans enda barn.
En farbroder, grefve Axel Stjärne, hotade att aldrig kunna drifvas ur sin ståndpunkt som inbiten gammal ungkarl och bebodde året om ett af familjens många gods i Skåne.
Det var nu en sorg för Karl Stjärne, att den urgamla släkten med honom och brodern skulle slockna ut på svärdssidan — - men det var väl ock den enda.
1 öfrigt bjöd honom lifvet allt, hvad det gärna kan gifva sina gunstlingar: börd, anseende, rikedom, helsa och en älskad dotter.
Karl Stjärne hade i yngre år varit anställd som kammarherre vid Oskar I:s hof, ehuru han snart nog lemnade den glänsande, men hala hof manna- banan, som föga anstod hans själfständiga lynne.
Han hade sedan egnat sitt lif åt sina många jorda- gods, åt vidsträckta resor och bokliga studier, som .mycket intresserade honom, synnerligast historiska och nationalekonomiska, inom hvilka fack han ock, ej utan framgång, uppträdt som författare med ett par mindre broschyrer.
På en af sina resor gjorde han i Paris bekant- skap med en ung ryska af gammal förnäm adel.
Den strålande skönheten var en af säsongens mest firade stjärnor, o c h otaliga voro de män med ly- sande börd och ställning, som i världsstadens sa- longer täflade o m hennes gunst.
Inom en månad hade den svenske ädlingen besegrat dem alla o c h förde den unga grefvinnan Sonja Saltikovv s o m brud med sig till sitt fädernesland.
1 åtta år varade ett äktenskap, som allmänt och med all rätt ansågs som ett af de lyckligaste inom Stockholms förnäma kretsar.
Som ett åsk- slag drabbade det ock därför make och dotter, när en häftig nervfeber efter den tiden inom få dagar lade grefvinnan Stjärne i grafven.
Sonja var då sju år.
Men sedan de dagarne hade tio år bredt tidens allt helande balsam öfver detta sår.
Fadern och dottern — de hade j u dock hvarandra, o c h de voro hvarandra allt!
Om vintrarne bebodde grefve Karl Stjärne det aristokratiska gamla familjepalatset vid hufvud- stadens förnämaste gata, Trädgårdsgatan, o c h om somrarne som oftast lifgodset Stjärneholrn, beläget invid Bråviken.
Af alla faderns egendomar fanns ingen, som Sonja älskade högre, o c h där hon kände sig friare och lyckligare — och detta vägde mer än tillfylles.
När Sonja efter en uppfriskande ridt på hela tre timmar, glödande af helsa o c h den lifliga mo- tionen, sprängde upp på slottsgården, såg hon re- dan på långt håll faderns resliga figur bredvid Johns framför trappan.
Stallknekten sprang fram och tog tyglarne af henne; innan fadern hann efter, var Sonja ur sadeln.
» Gud vare lof, att vi ha fröken välbeställd hemma, » suckade John, från hvars beklämda, trogna bjärta i detta ögonblick föllo centner af skuldelyngd; » det var som jag fruktade, grefven var långt ifrån nöjd! » » Kära älskade lilla pappa, » stormade Sonja honom till mötes, » aldrig har du väl kunnat vara orolig?
En liten lusttur med Daphne — min för- ståndiga snälla Daphne — och jag är j u stora damen i dag; det har du väl inte glömt? » Han fick intet ord till svar för hennes varma kyssars störtflod; sä tog hon h o n o m under armen och drog honom med sig in i den svala vesti- bulen.
» Men du har verkligen skrämt mig, Sonja, » sade han till sist, när hon lemnade honom andrum.
» Det kan nu så vara, att min lilla fjäril i dag lemnar puppan; men unga vingar äro svaga, och att alldeles ensam ge dig ut på långtur med den kapriciösa Daphne — ja, vet d u.
» » Se så, min lilla pappa, nu är j u allt bra, o c h du får inte vara butter och ond längre på din Sonja — • allra minst i dag, min dag, sommarens första dag!
. » » Jag önskar, jag lärt mig den konsten bättre, du lilla sprakfåle, » log grefven besegrad, under det han med en stolt blick mätte den unga flickans smidiga gestalt, som skyndade framför honom uppför den breda ektrappan.
» Men förfärligt hungrig har jag hunnit blifva, må du tro, och jag hoppas, att Jakob har fru- kosten i ordning; om en minut har jag bytt rid- klädningen af mig. » — Från den ståtliga matsalen en trappa upp hade man en vidsträckt och hänförande utsikt.
Blicken kunde där ohindradt nå ut öfver de resliga lin- darnas toppar på den lågt liggande terrassen till långfärd öfver det vida vattnet därutom.
Själfva salen var helt hållen i ek, med manshöga panel- ningar och blanka panoplier, som hotande läto yxornas och hellebardernas eggar glimma fram bakom ciselerade sköldar och bröstpansar.
Genom de fem höga fönstren silade den strålande maj- solen breda strömmar mellan de tunga persiska gardinernas fransar, som delade det bonade golfvet i breda bälten af skugga och ljus.
Midt i salen var frukosten dukad, två ensamma stackars kuverter på ena ändan af det långa, mas- siva bordet, hvilka sågo helt bortkomna ut som ett blygsamt appendix till den långa silfvergnist- rande raden af imposanta borduppsatser.
Fram- för Sonjas kuvert stod en rikblommig mörkröd provenceros, hvars doft simmade som en fin par- fym genom hela rummet.
Och bakom hennes stol Jakob, allvarsam och högtidlig i sin hvita halsduk och sitt välborstade livré.
Förslag till matordning för veckan 2 3 — 2 9 mars.
S ö n d a g: Puré af selleri; njurkalf- stek; knäckpannkakor.
Måndag: Pärlgrynssoppa; njur- bullar.
T i s d a g: Späckad oxhare med grön- saker; soppa på torra äpplen.
Onsdag: Soppa pä köttextrakt; stekt sill i papper med stufvad potatis.
T o r s d a g: Soppa på grönsaker, I; köttpudding med potatis.
F r e d a g: Biffstek; äggöl med mjölk.
L ö r d a g: Buljong med grönsaker; ugnstekt gädda med kapris; risgryn med äpple.
Knäckpannkakor: Agg, grädde, litet socker, skirdt smör, vatten och något mjöl sammanvispas väl till en smet, och pannkakorna gräddas tämligen hårdt; upprullas på en tjock pinne och fyllas, innan de serveras, med grönsaker och sylt.
Njurbiälqr: En kalfnjure med sitt fett och lika mycket kalfkött hackas fint, blandas med mjölk, rifvet bröd, persilja, peppar och salt och 3 ägg; häraf formas små kakor, som doppas i vispade ägg, rullas i rifvet bröd och stekas i smör.
Serveras till grönsaker eller med äpplemos.
Soppa på köttextrakt: Grönsaker ko- kas med så mycket vatten, som önskas till soppan, på samma sätt som till köttsoppa, frånsilas, hvarefter soppan saltas och tillsättas 1 till 2 teskedar Liebigs eller 2 till 3 teskedar Cibils köttextrakt på hvarje liter soppa samt Grefven läste genast den förvåning, som tändes i den unga flickans ögon, då hon steg in.
; Och han förekom frågan på hennes läppar.
» Ja, du förvånas, kära barn, öfver dessa lustiga arrangement.
Jag hade också tänkt vi skulle fru- kostera så trefligt och enkelt på tu man hand i orangerirummet, men Jakob har försäkrat mig, alt icke allt vore som sig borde, om du ej pä en så- dan här betydelsefull dag satte dina ostyriga små fötter till stor taffel under din farfars och farfars- fars bord — och så fick den gamle gossen sin vilja fram, när han gjort sig så mycket besvär med anordningarna. » Sonja log och räckte vänligt den gamle hof- mästaren sin hand.
Han bugade sig djupt o c h kysste den.
» En ringa tjänare frambär sina vörd- nadsfulla välgångsönskningar till fröken Sonja på hennes födelsedag. » » Alllid den samme i alla väder, » log grefven; » det är en röst från din farfars chevalereska da- gar, som talar till dig, Sonja. » » Till middagen hoppas jag emellertid, att vi skola ha det litet lifligare omkring oss, min flicka, » sade grefven, sedan de slagit sig ned.
» Våra gäsler komma med tåget kl. 4.
Ja, du vet, hvilka jag menar — alla utom en.
Men den får du heller inte veta; det blir min öfverraskning till dig, min stora present på din födelsedag.
. » » En öfverraskning?
Du gör mig nyfiken, pappa.
Säg, säg genast, hvem du menar och plåga mig inte till döds.
» Den lilla handen stannade på halfva vägen mel- lan fatet och munnen, beväpnad med silfvergaffel och ett aptitligt stycke af Jakobs tryfferade chateau- briand.
Och de bruna, skälmska ögonen försökte förgäfves anta ett hotfullt uttryck att skrämma pappa till bekännelse.
» Nej pass, fröken Nyfiken, kan du inte fundera ut det själf — och det gör du inte — så ej lurar du del ur mig. » » Jaså; ja, då är det farbror Axel, » förklarade Sonja öfvertygadt och böjde sig på nytt ned öfver sin tallrik.
» Jag säger ingenting — du får väl se! » Ack, han vår för olidlig, den stygga pappa, med sitt hemlighetsmakeri; men när han satte sig på den kanten, då var det inte värdt försöka öfver- tala honom, det visste Sonja af erfarenhet.
» För öfrigt, hvad bryr jag mig om, hvem som kommer, när jag bara har dig. » klippte Sonja utaf; men inne i hennes lilla hufvud dansade de ny- fikna frågorna lika fullt rundt, rundt: hvem?
— hvem kunde det vara?
— farbror Axel, ja, den snälla farbror A x e l; honom höll hon j u så mycket af, och hon skulle blifva så glad, om han k o m n e — men ändå, inte var det väl någonting alt vara kokas ånyo 10 minuter.
1 soppskålen läggas rostade brödskifvor, på hvilka soppan hälles.
Användes Cibils köttextrakt, behöfver soppan icke mer än få ett uppkok.
Soppa på grönsaker: I.
(För vege- tarianer).
Grönsakerna sköljas, skäras fint, läggas i en panna med 20 gram smör, litet salt och peppar samt fräsas 5 minuter under omröring, hvarpå nå- got mjöl tillsättes och 5 minuter där- efter det kokande vattnet.