Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
H~bradshöfdingen bad hanne stiga fram och sittra ned ph den ena af de sidonkl&amp;dda schblongerna och var artigheten sjalf.
Ban kom underfand med tatt han ktbant hemi- nes far och talade om ett afventyr de haft tillsammans p&amp; jlrnvlgen.
Det artade sig till en riktig konversationsvisit, och vkningen tycktes alldeles glömd, tills fru Fru Lind drog sin parfymdoftanda ntlsi2uk och for med den helt eftertanksamt öfver !tapparna, liksom hon erinrat sig nhgonting.
" Hen min man sade er val, att vi inte hade stid till en s&amp; hög hyra? "
" Tvlrtom, han tyckte inte alls det var dyrt. "
" Tyckte han inte? "
" Me-ej.
* Han var ohjtblplig, den der Bengt!
Och h m som selet stinta sb l h g e, för att det skulle bli billigare!
Bea tankte visst p&amp; det Billiga han!
" Min man Br litet obetiinksam i b h d ", szde hon.
Herr Lundekvist smillog.
" D&amp; &amp; r det 811 att han fbtt en saldan liten förstAndig fru. "
" Och SA sade han väl sa, derför att han inte esnkte e&amp; den ", fortsatte fru Lind, förnöjd öfver denna sinarika fiirklaring.
-- ' Neri
nu, nar vi reflekterat, ar det en annan sak.
Jag försakrar att vi inte ha rbd att g&amp; sti lbngt. "
Haradshafdingen blef mycket förvanad.
Han hade alltid trott.
att grosshandlar Lind vid Skeppsbron var en af vira solidaste affars -- man, och hvart man vande sig, hörde man ju detsamma.
Förgylldt bete!
Men hon var inte s&amp; dum, sb hon lat ftinga sig.
Hon for bter med nasduken öfver Iapparne och började beklaga sig ..
Visserligen var hennes mans affar saker, men den var 1Angt i f r h sh gifvande, som folk trodde, och man fick tanka sig för hvad man gjorde ..
De kunde inte gti langre an till tolf hundra.
Det var samma förhallande med varden.
Han fick ocksa lof att.
tanka sig för och kunde icke gti langre an till tretton.
Han hade en.
moster, som radde om halfva huset, och man vet hur gamla fruntim- mer &amp; ro, nar de f&amp; sina inkomster minskade.
De grama sig för hvart enda öre.
Fru Lind suckade och haradshöfdingen suckade.
De hade bbda tyckt, att det skulle varit s&amp; roligt om de kunnat komma öfverens, F r u Lind hade verkligen fastat sig vid vtiningen, och herr Lundekvist.
hade fastat sig vid hyresgasterna.
Det &amp; r en stor fördel om man trifs, tillsammans, och det var bra trAkigt att man inte kunde bli ense, sannerligen högst ledsamt!
" Och nar det ar en s&amp; liten summa, som skiljer ", sade varden.
" Ja, s&amp; obetydlig ", sade fru Lind.
Det var heller inte rtidligt att dröja med att bestamma sig, ty det hade varit flere, som reflekterat pti vaningen.
En herr Salomon hade ocksti varit uppe i gtir och förklarat sig mycket förtjust.
skulle komma igen i eftermiddag.
" Om vi bara hade rid! "
" Ja, om jag bara inte hade min moster .. Fru Lind fick en god idé.
nFrAga henne ", sade hon.
" Hon ar olyckligtvis p&amp; landet ", svarade haradshöfdingen och) strök sina polisonger.
- " Och för resten a r det inte lönt. "
Do funderade en stund, och s&amp; fick herr Lundekvist en idé.
" Om jag skulle gb och tala med er man! "
" Det ar heller inte mycket lönt.n " Men om jag skulle försöka.
Hvilket nummer ar det vid Skeppsbron? "
Fru Lind teg ett ögoublick.
" Db vore det biittre ", sade hon, " om ni ville komma hem till oss.
0 i eftermiddag.
Min man har s % mycket utgöra i dsg, sfi han triiffas kanske inte p % kontoret. "
" Jaså,. "
Man tog afslred p % det hjartligaste.
EaradsMfdingen hoppades att fru Linds far m %dde bra, och att afftiren skulle bli uppgjord i eftermiddag.
Inte skulle de skiljas g&amp; dzt M r slittat.
Då, fru Lind kom ner p&amp; gatan igen vandrade hon litet modstulen hem&amp; men plötsligt greps hon af en ingifvelse, vande om, och tog viigen nedat Skeppsbron.
Man kunde inte veta hvad den der herr kundekvist knnde taga sig till.
Hen hade velat g % till hennes man p&amp; kontoret, rflle förstils helst tala med honom ensam, och det var inte sagdt att hau faste sig vid Bfverenskommelsen att g&amp; hem till dem.
I alla fall ' nr det blst att Bengt var beredd.
Hon triiffade honom i det innersta kontorsrummet, upptagen af den angenäma sysselsättningen att frukostera p&amp; en portion kyckling och en halfbutelj vin.
Om det nu vas datta.
bestyr, som satte ho- nom i godt humör, eller det bara var ett allmiint Ifittsinne, som be- själade honom, # r s v h t att afgöra, men han upptog underr8ttelsea om sin hustrus misslyckade mission med en nästan opassande mun- terhet, som gjorde henne rigtigt förargad.
Hon hade dA aldrig nAgot allvar med sig!
Det så,g ut att vara honom likgiltigt, om han fick tak öfver hufvudet eller ej.
" Hvsd skall jag saga honom ifall lian komnier hit dag, fragade han.
" Ska vi inte ge trettonhundra?
3 e t blir bras:!
25 kronor mer i kvartalet. "
" Det ar mycket far mycket! "
" Ja, dA ger vi det inte, eftersom du inte vill.
' 9 Det knackade pA dörren och kontorspojken animalde att n %gon ville tals med .grosshandlarn.
Han torkade sig om ltipparne med ser- veten, lade den ifrå,n sig och gick ut.
Fru Lind spratt till.
Innan dörren sttingdes hade hon hört den frlmmandes röst.
Det var ingen annan an herr Lundekrist.
Hur hade han kommit hit s % fort?
Han miste vara sardeles angellgen!
Det kunde inte hjalpas, hon miste lyssns vid dörren.
" Frun ba.r val redan telefonerat? "
Jaså,, han var radd för henne.
Hon srniilog för sig sjillf.
" Nej, det har hon inten, svarade grosshandlarn tioviirdigt, och herr Lundekvist tycktes bli lugnare.
De skrapade med stolar, och Qerefter började haradshöfdiugen berätta, att strax efter det Rnn g %tt - hade en herr Salomon kommit upp för att taga vhingen.
Nen som
herr Lundekvist inte kande mycket till denna person, hade han sagt att viningen till halften var bortlofvad och bedt honom komma igen om ett par tinimar.
Och derför var han nu har för att höra om inte herrskapet ville bestanima sig med detsamma.
Det vore naturligtvis roligast att ha med solidt folk att göra.
Fru elinds bjärta klappade, d e r.
hon stod trgclit mot dörren.
Hvad skulle B e ~ g t svara?
Hans behagliga röst höjde sig lugn, niistan likgiltig.
Ja., de skulle garna taga viiningen, om de fick den för tolfhundra.
Ja, d&amp; var det beklagligt att ingen affar kunde bli af.
Häradshöfdingen pliiderade, berömde bhde vihingen och herrska- pet Lind, försakrade att de inte skulle &amp; ngra sig, och att hyran var alldeles för billig andti.
Men det gjorde ingen verkan.
Grossliand- larn fikklarade med den största beslutsamhet och det orubbligaste allvar, att det inte tjiinade nsgonting till att resonnera vidare om saken.
Det var ingen pardon.
Herr Lundekvist maste stiga upp och taga afsked.
Man tackade hvarann .ömsesidigt utan att precis saga hvarfbr, och dörren öppnades och stängdes igen.
" Ja ", sade grosshandlarn, d&amp;, han kom tillbaka till sin fru, " nu har jag sagt nej, som du ville. "
Hon svarade alls ingenting och stig butter ut.
" DB.
a r du val nöjd? "
" Jaa.
-- Men det var allt en vacker vaning! "
" Visst var den vacker! "
" Och badrum!
Det som alltid varit min drom!
Barnen hade kunnat fil bada hvarenda dag. "
" Och vi sjalfva med! ' '
" Laget var ocksa sii utmarkt trefligt. "
" M, det är val inte vardt att sitta och sörja öfver det der mera.
Du ville ju s&amp; ha det. "
" Ville jag!
Jag ville bara ha det s&amp; billigt soin möjligt.
Du kunde val ha försökt litet mera med honom.
Hvarför skall du alltid vara s&amp; tvar! "
" Nej, hör du Augusta " JO, vet du Bengt ..
Det knackade hterigen p&amp; dörren och kontorspojken etack in hufvudet.
" Nu a r den der herrn har igen. "
" Hvilken? "
" Han som gick nyss. "
Herrn sig på frun, och frun sAg p&amp; sin man, och s % logo de mot hvarann.
Det ryckte till och med annu i grosshandlarns ansigte, d&amp; han tog i dbrrlilset, men han beherrskade sig fullkomligt och gick ut i andra rummet med alIdelcs sarniais miu, som n&amp; han förra g&amp;ngen tog emot herr Lundekvist.
Denne st.od der med hatten i hand och strök sig om poli- songerna.
" Det ä r för mirkviiirdigtn, sade han leende och skyndade emot grosshandlarn.
- " Det ä r alldeles, som om det skulle vara skrifvet E ödets bok, att herrskapet skulle komma att bo hos mig, f6r just som jag kom ner p&amp; gatan, s&amp; möter jag min gamla moster, som rAr om halfve huset, och hon tyckte att det inte var vardt att billla SA stribngt p&amp; de der hundra kronorna.
SA om herrskapet vill .. Grosshandlar Lind var en belefvad man, som visste att finna sig i alla situationer.
Han förundrade sig inte alls öfver det der lyckligs, mötet utanför porten och 18tsade inte en @ g om den gamla moster~s tillvaro.
Det enda han bekymrade sig cm sar, liar det skalle bli
Haradshöfdingen blinkade och srnAlog.
" Han filr g&amp;.
Solida hyresgaster aro i alla fall viirda hundra kronor mer än andra. "
Detta resonnemang sar s&amp; obestridligt klokt och förtraffligt, att, grosshandlarn inte kunde underlats att skanka det sitt högsta gillande.
Man blef de basta viinner i varlden.
Herr Lundekvist talade om att, han kande herr Linds svärfar, herr Lind bjbd herr Lundekvist era cigarr, och kontorspojken skickades efter blanketter till byreskontrckt.
Det blef en ganska] &amp; ng vantan f&amp; fr2 Lind derinne i det in- nersta kontorsrummet.
Men hon var cOjd och Mig i sin ensamhet: och nar hennes man Indtligen kom in igen, tog hon emot honom med öppen famu och strilande Ugon.
nSer du det, jag visste val att han skulle ge med sig.
S&amp; ar det nar man har en liten förstaindig hustruR.
n Jasik, ä r det din förtjanst! "
' Ja, hvems skulle det annars vara? "
Hon s&amp;g pil honom bide strangt och allvarsamt.
Den aran kunde a l ingen tags i f r h henne.
nDet beror p&amp; hur man tar det ", sade han.
" Hur man tar det!
Kan dia nekc tiil att jag f6rtjfinat hundra kronor i dag! "
Han nekade inte, men skrattade fortfarande helt ogeneradt.
" Hvarför skrattar du? "
sade hon .litet stucken.
nSka ' vi dricka en skA1, Augustan, sade han och tömde ater- stoden af vinet i glaset, " en skbl för en karls réela nej, i motsats.
till Hon var gaoska röd, d&amp; hon svarade: " Det finns ju inte en droppe kvar &amp; t mig - och inte vet jag- heller om jag vill svara p&amp; skAlen. "
n Ja, ni &amp; ro obj81pligan, sade grosshandlaren skrattande - " men, jag dricker den jagn, och dermed tömde ban glaset.
Lina Nordvall.
t Den alltfbr tidigt bortgångna fröken Lina Nordvall, född 1832 var en kvinna, som förenade mannens tankeskärpa och kraft med sitt köns Iijärtevärma och förmåga a t t lefva för andra.
Den resliga, raka gestalten, det uppkammade huite håret, de lifliga ögonen och den raska gången, allt ui0tnade om mod, drift och företagsamhet.
Men talade Ni vid denna manhaftiga dam om hennes nödställda skyddslingar, fann Ni er ansigte mot ansigte med en person, som egde kvinnans hela ömhet och deltagande, och hvars tårade blick vittnade.
kraftigare om kärlek och medlidande än t. o. m. hennes val ' uttänkta och praktiska förslag till de nödställda tjlnstflickor -- nas hjälp.
Utan denna lyckliga förening af godt hufvud och varmt hjärta skulle Lina Nordvall ej förmått utföra sina., vackra lifsuppgifter dels som grundarinna och föreståndarinna.
för Herberget för unga kvinnor, Elara O. Kyrkognta 7, dels som sekreterare ?den Brittiska och kontinentala federationens svenska afdelning under de 10 första bekymmersamma åren af denna förenings tillvaro.
En nyttig beredelse för dessa lifsgäriiingar fick Lina Nordvall såsom biträde på sin faders dispaschör Nordvalls kontor, der hon uppsatte invecklade dispaschrskningar och skötte affarskorrespondans.
Då agitationen för bildandet af den Brittiska och kontinentala federationen nådde äfveri vårt: land, slöt hon sig redan tidigt till denna rörelse.
Genom etk aftonföredrag i Blasieholmskyrkan af C. O. Berg fick hon för
sta aningen om det gräsliga eliinide, som döljes sig wcler det respektabla samhällets y@.
Hon gret och grubblade hela natten och kunde ej p&amp; flere dagar komma till lugn.
Hen- nes innerliga deltagande för de olyckliga ogseni gjorde henne till nitisk anhängare och befordrare af federationens sxftc.
Öfvertygelsen och nitet ökades med den ökado czfaronliet af nuvarande missförhållanden, soii1 hoii under beröringen med en mängd värnlösa kvinnor inhemtade.
Hon vas med om uppsattandet af den petition för afskaftande af polisför- ordningen on1 prostitutionens reglementering, som imderteck- nad af 2000 kvinnor, deribland flere framstående, öf ' mrlem nades till K.
M. i Dec.
Flere gånger deltog hon i an- ordnandet af föredrag och diskussionsmöten för kvinnor, allt, till främjande af sedlig renhet, förbättrad uppfostran och en mer betryggad s t ä h i n g för arbeterskor, tjänarinnor och andra obemedlade, värnlösa kvinnor.
Från att i början blott hzfva som gruudarili~a oriimat och öfvervakat Herberget, flyttade hon under de sista kren och efter sin gamla moders död in i hemmet och egnade derefter hela sin tid och omtanka å t detta och å t federations- saken.
Allt klarare ins&amp;g hon, att ingen välgörenhet ar mer fruktbringande an den, som går ut p&amp; att förekomma synd och nöd.
Hennes arbete lönades med hastig och rik frarngiing.
Herberget behöfdes och begagnades flitigt.
Det öpnades i Januari 1881.
Under dess 9-åriga tillvaro h f V a platser an- skaffats å t inemot 2000 tjänarinnor och tillfalligt skydd le-a- nats å t tusentals oerfarna radvilla flickor, som utan denna säkra fristad kanske blifvit rof för den lurande förförelsen.
under 1888, det sista år för hvilket redogörelse Rr tryckt?
.var oms %ttningen på Herberget lifligaae an någonsin.
Logis hade gifvits ht 584 flickor, och af dessa hade 388 fått platser, 27 fhct bostad hos slagtingar, 2 efter goda råd Atervandt till lemnade tjänster och omkring 30 rest till hemorten eller till Amerika.
Blott 4 hade blifvit bortvisade för oordentligt upp- .förande, hvaremot 52 lemnat Herberget utan att vidare l &amp; t ~ .höra af sig o. s. v. Man har förebrått Fröken Nordrall att genom sitt Her- berge hafva lockat tjänsteflickor f r h landet upp till Stock- .holm.
Hon har tvärtom gjort allt livad hon kunnat för att; afstyra dylika flyttningar.
Under Herbergets forsta år tryck-
tes i flere tusen exemplar en liten skrift tillegnad tjanarin- nor p&amp; landet, och i hvilken de varnades för att flytta till Stockholm utan att förut hafva betingat sig arbete eller plats.
Denna skrift sändes till presterskapet i hela vårt land med anhållan att delgifve densamma åt vederbörande.
Det har lyckats fröken Nordv&amp; att öfvertala ett stort antal tjänste- flickor, som saknade vana vid stadslifvets sysslor, att åter- vanda till det enklare landtlifvet.
Omöjligt är att kunna beräkna hur m h g a kvinnor blifvit genom Herbergets verk- samhet räddade f r h att sjunka ned i förtviflans och vanärans djup, på hvars rand de ensamma och skyddlösa stapplade, då det människovänliga hemmet öppnade för dem sina portar och dermed möjligheten t111 hederligt förvärf.
Lina Nordvall var också en nitisk medhjälperska vid bildandet af Nattasylet för kvinnor, Riddargntan 9, och har säkert genom sin erfarenhet och sitt praktiska försthd varit en god rådgifvarinna för den franske pastor Bach, hvars män- niskovänliga nit varit främsta drif kraften för inrättandet af denna välgörande anstalt.
Nattasylet och Herberget, komplet- terade hvarandrn; det förra sökte främst upprätta från, det senare skydda för fall.
Herberget har under fröken Nordvalls langa sjukdom föreståtts af hennes van och mhgåriga medhjälparinna frö- ken Svenson, åt hvilken hon också uppdrog dess framtida vård.
Man har skäl hoppas, att den goda inrättningen skall under hennes ledning kunna fortga och allt framgent bereda utkomst och skydd åt ensamma, v&amp;nlösa kvinnor.
Under en lång och plågsam sjukdom sökte och fann Lina Nordvall kraft och frid hos den Gud, hvars h j d p och v5il- signelse hon ofta utbedt sig trid der arbetet för Herberget.
Hon fick i rikt mått erfara sanningen af löftet: " en som beder han f h. "
Ecinzu9zd GumnzaZ.
Sjukvård och helsovård.
E n handbok utarbetad af flere Ilkare under redaktion af B: v C. Wallis och D: r F. W. Watf- vinge.
Af detta arbete omfattar förra delen: kemi, anatomi, fysiologi och helsovArdd4ra, och den senare behandlar: sjuksköterskaiis pligter, sjuk- dietetik, barns vird, de vigtigare sjukdomarne, kvinnans slägtlif och kvinnosjukdoniar, antiseptik och förbandsllra.
Enligt företalet har boken ett dubbelt BndamAl och &amp; r afsedd dels att begagnas " sásom uppslags- bok och rAdgifvaren för sjuksköterskor och val närmast för kvinnor af den bildade klassen hvilka egna sig At sjukvArd, dels " att tjana sisom ledtriid för helso- och sjukvarden i hemmetn, alltsl som en s. k.
" 1&amp;karbokn till rhdfrigande i hem och vid privat sjukvird.
Med afseende p&amp; denna sistnämnda uppgift torde boken icke komma att visa sig i allo tillfyllesgörande.
Den innehiller dels för mycket, dels för litet.
För mycket, för SA vidt som de anatomiska och kemiska afdelningarna och ännu mera de friln ingeni6rernas om- rAde linade styckena iiro för vidlyftiga, för mycket vetenskapliga och allts8 till det mesta torde blifva en förseglad bok för de husmödrar livilka skulle taga boken i bruk.
För ' litet iter, för SA vidt som de till den praktiska sjukvirden hörande afdelningarna iiro dels nAgot knapphiindiga och dels ej ratt lyckligt uppstallda.
Men främst för SA vidt som de kirurgiska anvisningarna endast representeras genom afdelningen om antiseptik och förbandslara samt genom spridda noti- ser i de öfriga afdelningarna.
Boken lemnar alltsh den hjälpsökande s&amp; godt som utan hjiilp eller vagledning i mAnga fall af trangande nöd och fara.
För litet innehaler ocksl boken shkerligen- i ett annat afseende, namligen hvad beträffar den vigtiga desinfektionen, hvilken behandlas p&amp; endast t v l sidor.
Och dock tir detta just ett arnne, i hvilket en husmoder torde söka noggrann och praktisk anvisning för sitt hand- lingssatt vid eller efter fall af smittosam sjckdom.
Det kan val ock knappt hafva varit bokens hufvudsyfte att gifoa fullsthndig handledning i dessa fall.
Andra arbeten finnas ocksh redan i denna vag, bland dem särskildt.
Tigerstedts illustrerade helso- vardslara.
Deremot torde bokens förnämsta och i första rummet gifna syfte vara, som namndt, att utgöra dels handbok, dels repetitorium och uppslagsbok f6r " den efter genorngilngen kurs i mera själfstiindig verk- samhet utgAende sköterskan. "
I detta afseende bör arbetet i mAnga fall motsvara Bfsen 1Angt gAende fordringar.
Det kan dock till en
början sattas i frilga om den kemiska afdelningen öfverhufvud varit ' behöflig.
Den som skulle kunna anvands densamma, har sakert p&amp; annat hall inhemtat hvad htir meddelas.
Denna afdelning synes ock mindre val uppsttillcl för SA vidt betraktelser öfver luft, jord och vatten m. m. förekomma redan i början och innan lasaren fAtt nilgon inledande kaniledom om de allmanna kemiska och fysikaliska processerna.
Äfven fbljer af denna uppstallning att kemiska föreningar, stundom af nog invecklad sammansattning, behandlas innan de i dessa föreningar ingA- ende grundamnen blifvit beskrifna.
Af liknande omkastning lider afven i nilgon m&amp;n afdelningen om anatomi och fysiologi.
Har förekomma brister i dispositionen, särskildt deri att flerstades stycken och 18nsat- ser ur patologien tranga sig in i den fortlöpande anatomiska och fy- siologiska beskrifningen, att sinnesorganen beskrifvas före nervsystemet m. m.
*) I afseende p&amp; helsovirdsl&amp;ran &amp; r redan omtaladt att framstall- ningen deraf ar för knapp för bruk i hemmet.
Än mera a r denna anmarkning befogad om man tanker sig boken sisom ledning för sjuk- sköterskor i själfstandig verksamhet.
Der göres visserligen behof af detaljerade föreskrifter.
Fortfarande ur synpunkten af bokens anvandbarhet sisom hand- bok för yrkessköterskor, torde man vara berattigad att om innehallet i andra delen uttala följade omdömen: D: r Warfvinges uppsats om sjuksköterskans egenskaper, pliyler och dliggande~ gr genomg8ende god och nyttig ehuru möjligen afven har för mycket ingenitlrs-detaljer före- komma.
D: r Hellström afhandling om barnavdrd och barnasjukodra, p&amp; det hela taget god, ehuru den ej gör öfverflödig Abelins kanda ar- bete.
D: r Johnsons om dieten i akecta och kroniska sjukdomar skall blifva af stort gagri, helst af sildan undervisning förut icke mycket fin- nes; mhhanda hade det ej varit olampligt att har införa Alméns mycket anlitade tabeller öfver olika födoamnens naringsvarde.
D: r Warfvinges redogörelse ftlr de viytiyaq * e och alhdnnare förekommande sjukdotnarne synes n&amp;got ojamn; om somliga sjukdomar ar medtaget för mycket, .om andra (t. ex., sockersjukan vid hvars behandling diet och allman v&amp;rd dock a r af hufvudsaklig vigt) för litet.
InnehAller likval saker af stort varde och skir pti egen botten, tir ej blott eftersagning.
D: r .Karolins Widerström: om de kvidiga könsorganen, deras fulaktioner .samt deras vanligaste sju&amp;-lomar, ar till framställningen god och bbr blifva af mycken nytta, helst som populara afhandlingar om kvinnosjukdomar * Mik handa förtjänar här ornniimnas en af Ina Almén bearbetad po- pulär fysiologi som, i förh8llande till omfång och pris, gifver en god kun- skap om människokroppen.
hos oss hittills saknats.
D: r Permans antiseptik och fi %~bandsZ&amp;iw, synnerligen god och anvandbar.
Nen hvar, vi upprepa det, I r den kirurgi som icke fAtt rum iuon ramen af förbandsläran eller Aterfinnes bland de allehanda kirnrgiskc yttre skador o&amp; anvisningar som upptagas i andra afdelningar?
01-11 bulnader, om frhmmande kroppar i öga, öra: svalg m.
E., om br %ck, med ett ord om flera af de ofta förekommande fall som krafva beskrif- ning i en dylik handbok finnes litet eller intet.
Just harvid kunna goda anvisningar vid manga tillfallen riiddre lic och helsa.
Denna ofull- standighet, &amp; vida den ej m6jligen genom en kommande del afhjiilpes, minskar i viss grad arbetets anvtindbarhzt, och man miste derför kom- ma till det slutomdömet, att detsamma, i trots af m h g a och betydande förtjänster, icke i allo genomfört det program som författarue i före- talet sjalfva uppstallt.
X. Stockholmstypelp förr och nu tecknade af ClaBs Lundin; Stock- holm, Fr. Skoglunds förlag.
Med ett v&amp;lkomnande leende öppnar mani denna bok som gifver ett nytt bevis pi % den kande krbikörens outtröttliga flit och stiindigt vakna intresse för allt som rör den stad, bvars akta barn han ar.
Xllardrottningen, det Stockholm som al * och # mir mera det Stockhoh som var, skildras bar i en serie med Iatt hand tecknade bilder.
P1 de första bladen, der ordet föres af " min van författaren ", Irrellas detta att skrifva tidsenligt för vart nervösa Arhundrade och i öfrigt fAr m m, aiitid i samrna lekande nagot sj#lfsv&amp;ldlgz: ton, en slags redogörelse för rnotiverna, arbetssättet, " de lokale for ' iold " vid tiUkonrisieni af dessr uppsatser, med alskvad blygsamhet af förf.
sjaif kallade " srn&amp;krcfsfl.
Bland skisserna, uppgAende till ett antal nf sexton, finnas %era, Pivilkz, med allt skal kunna kallas för novelletter.
Sadana iiro f l r u n ~ e n i Parisgrihd, Afrodite, Handtverkslif, m. fl.
af olika egrde, en och annan n8got antikveradt schablonmiissig men erbjudande en stor om- vaxling i karaktper och situationer, s i mrcket rikrare som tiden afven riixlar, fr %n 1820-talet till panoptikons och orientalistkongressens da- gar.
Af större intresse gro dock de bertittelser hrilke riiia sig om vissa samliiillsklasser eller vilja kasta Uns ö !ver samh~l1sför ' riiilande~ hvilka diskuteras som nutidens brännande fragor.
Eit höra Xytt och gavmalt, skildrande allt det ofog som bedrifres, det kaotiska virrvarr som herrskar i de stora nyuppförda ' nyreskaser~erna, afvensom P~-&amp;.diz ~~älllardrottningens tron, der den litterilra boh4mens slaflif sarskildt i dagpressens tjlnst, framstiilles med p&amp; eo
Att kvinnofrtigaii icke skulle blifva lottlös, derför borgade förf: s kända, i itskilliga tidningsartiklar och föregiende arbeten Adagalagda varma intresse för densamma.
Har vilja vi pApeka Bland fruntinz- mer och Alla vcigar gppna.
Den förra visar oss liur en frisinnad ung kvinna har att kämpa mot fördomarna hos sitt eget kön, hur diskus- sionen öfver kvinnans likställighet med mannen, af damerna afklippes med: " LBt oss framför allt vara kvinliga! "
samt hur herrarnas omdö- men och Bsigter utmynna i: " Hon har kortklippt hAr.
D&amp; är hon en.
af de rätta.
För öfrigt &amp; r hon ful. "
Nggot oklart och sväfvande tyc- kes dock den litertira storheten, frilierinnau, vara uppfattad.
Med s&amp;- dana, inkonsekvenser som förf.