Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Lag stadgade vilkor för uppbud och fasta skola, utan Ständernes beslut, blifvit, i följd af föreskrifterne om erläggande af Wadstena Krigsmanshus afgift, förändrade. 14:0 Herr Rosenqvist och Riksdags-Fullmägtigen Nils Strindlund från Vester-Norrlands Län: att Utskottet underlåtit att, med hemtad anledning af en i Embetsberätfelsen för åren 1826 och 1827 intagen förmälan, hurusom en Embetsman, hvilken låtit våldsamligen pina en arrestant till bekännelse, derföre icke blifvit fälld till svårare ansvar, än 100 Riksdalers böter, fästa uppmärksamhet på bristfälligheten af den Lag, som lör sådan förseelse icke utsätter större bestraffning, samt föreslå en straffbestämmelse, som vore lämplig till förekommande af dylikt våld mot den säkerhet jemväl en arrestant bör njuta. i5:o Herr Rosenqvist: att något stadgande icke blifvit föreslaget till afvärjande af sådane olycksslag för enskilde medborgare, som det i Ernbets-Berättelsen för åren 1826 och 1827 Cpag. 43 till 57) omförmälda, att nemligen en Låntagare i Wadstena Krigsmanshus-Cassa är vorden dömd alt för andra gången gälda en skuld, som, enligt q vit - j 2 LogVtskottets Utlåtande N:o l53. lo, blifvit till Casseuren i Krigs Collegii Krigs^i manshus-Contoir inbetald; samt att ej eller något yttrande blifvit fälldt öfver Högste Domstolens befattning med målet, så vidt densamma borde kunna anses för en förklaring af Lagens rätta mening. 16:0 Herr Hjerta och J.
J- Rutberg'. att, då Justitiss-Ombudsmannen måste, jemlikt 18 §. i hans Instruction, hafva erhållit siel af de förklaringar öfver Lag och Författningar, som af Kongl. Majit, med dess Högste Domstol, blifvit utfärdade och i Betänkandet uppräknas, afskrifter deraf, men icke en blott förteckning dera, bordt bifogas Embets-Berättelserne, till Rikets Ständers kännedom, samt åtfölja Utskottets Betänkande; hvarjemte Herr Hjerta ansett Utskottet böra till Rikets Ständer så väl föreslå, det alla Lagförändringar och alla Skrifvelser till påminnelse om
Författningarnes efterlefnad ovilkorligen skola af trycket utgifvas och behörigen promulgeras, som ock meddela upplysning om de förhållanden, hvilka skola vållat, att ej allenast Justitise-Ombudsmannens underdåniga hemställningar blifvit dels afvisade, dels utan svar lemnade, utan ock Justitiae-Ombudsmannen förklarad obefogad att påkalla Styrelsens uppmärksamhet å skedda missbruk.
LagUlskolttis Utlåtande N:o 153. 33 Emot de serskilde yttranden Vtskottet afgifvit Öfver Justitice-Ombudsmannens anmälanden och förslag äro följande anmärkningar framställde ; Vid första punkten: af Herr Hjerta och J. J. Rutberg-, att, i stället för förslag till en underdånig anhållan hos Kongl. Maj:t om fånglistors inrättande, Utskottet hellre i detta ämne, såsom hörande till allmänna Criminal-Lagstiftningen, bordt till Rikets Ständers antagande och Kongl. Maj:ts sanction föreslå en Författning om skyldighet lill fullständiga fånglistors aflemnande; i hvilket afseende Herr Hjerta ansett Utskottets förslag böra erhålla den lydelse: att Rikets Ständer för sin del be slutit, att vederbörlige förteckningar o. s. v.; samt hemställt, om icke befallning derom kunde på ett kraftigare sätt ingå uti 17 §. af Justitioe-Ombudsmans-Instructionen J vid fjerde punkten: a) af Herr Hjerta: att, i afseende på rättigheten till klagomåls anförande, Grundlagarne äro tillräckligt bestämda, för att trygga en hvar inom Krigs-Ståndet, att i fredstjenstgöring i högsta instance ega till Domare Högste
Domstolen, hvilken icke är bunden af 14 LagUtskottets Utlåtande N:o 153. någon Krigslagarnes föreskrift, som icke öfverensstämmer med Allmänna Lagen; och vore således säkraste skyddet för individen, äfven inom Krigs-Ståndet, att söka i högsta Domaremagtens kraft, oberoende och rättvisa.
Men om en sådan Skrifvelse, som Utskottet i denna punkt föreslagit, skulle beslutas, syntes densamma böra afse icke allenast ifrågavarande händelse, utan alla de fall, der Krigslagame kunna stå i strid med Gundlagarne; äfvensom deri borde anhållas, att Kongl. Majtt nu genast täcktes, gemensamt roed llikets Ständer, afgöra och bestämma, hvilka personer och befattningar skola anses till KrigsStaten hörande; samt b) af J.
J- Rutberg; att frågan om Krigslagarnes tillämplighet i de fall, der öfverensstämmelse emellan dessa och Grundlagarne saknas, kunnat och bordt af Utskottet bedömas, samt förslag framläggas till stadgande, att allt hvad de förra innehålla , stridande emot de senare, bör till all kraft och verkan anses förfallet och således ej kunna af Domaremagten tillämpas; ty att stanna vid underdåniga önskningar vore att göra grundJ lagsenliga, medborgerliga rättigheter beroende af ena Statsmagten ; hvaremot, i frågan om förbättring af Krieslagarne och deras bringande till enlighet med Grundlagarne, Utskottet rätteligen tillstyrkt en undersökning i LngUtskotiets Utlåtande N:o 153.
15 lietta ämne, hvilken dock icke borde inskränkas till någon viss del, utan lill del hela, och hvarföre underdånig anhållan borde göras örn skyndsam och fullständig granskning af Krigs; Lagarnee hela innehåll; vid femte punkten: ci) af Herr Hjerta: att den i nämnde punkt föreslagna skrifvelsen, i anledning af hinder, som blifvit lagde för handräckning i Utsökningsmål i Stockholm, desto hellre kunde inställas, som Utskottet hvarken föreslagit motsvarig ändring i Utsöknings-Balken eller uppgifvit den föreskrift, som för Commendanter i Garnizoner erfordras; b) af Herr Biskopen Doctor Warngård samt Herrar Prostarne Forsslind och Grevillius-. att en underdånig anhållan i berörde måtto syntes öfverflödig, enär de föranledande händelserne väckt Kongl. Majus egen uppmärksamhet, så att General-Adjutanten för Arméen och Justitia Cancelleten erhållit befallning att inkomma med underdånigt förslag till närmare föreskrift i ämnet, hvilket förslag jemväl blifvit afgifvet och derefter, i anseende till ärendets gemenskap med Krigslagarne, öfverlemnadt till öfvervägande, i sam. manhang med granskningen af förslaget till ny Krigslag; i6 LagUitkoiiets Utlåtande N:o 150. cj af Herr Domprosten Holmström, soto] tillika med Herr Professor Geijer, understödt Herr von Lindecreutz's vid Betänkandet fogade reservation: att, di, i den föreslagna un. derriåniga Skrifvelsen framställning af det enskilda mil, som dertill gifvit anledning, svårligen skulle kunna undvikas, en dylik Skrifvelse icke torde stå väl tillsammans med stadgandet i golde §. af Regerings-formen; d) af J. J.
Rutberg’, att någon underdånig Skrifvelse icke vore af nöden, då frågans afgörande ändock kunde förväntas, och man, under väntningstiden, icke saknade Myndighet i Stockholm, som kan låta meddela handräckning i utsökningsmål; vid sjette -punkten: a) af Herr Hjerta', att Utskottet visat en viss likgiltighet för det från allmänna rättegångs-ordningen afvikande ransakningssätt, som Utskottet ansett Police-magtens bestämmelse medgifva, och icke anfört den lagliga grund, hvarpå afvikelsen må hvila; att såsom sidan grund icke kunde antagas Kongl. Majlis Nådiga Bref om Police-domstolars inrättande, med flere dylika Författningar, enär dessa, tillkomne i annan form än Rikets Lagar, endast äro ordnings-anstalter, som ingalunda få LogXJtikottels Utlåtande N',o 163 17 afvika frän antagna rättsformer; och att, om än ett sl kalladt inqvisitorisk! rättegångssätt kunde eller borde vid Police Kamrarne bibehållas, det samina likväl mäste, så vidt ska kan, bringas i öfverensstämmelse med de allmänna begreppen om säkerhet och frihet; och b) af Herr Professor Geijer: att man, vid betraktande af de häktades stigande antal, samt orättvisan, svårigheten och äfven vådan för samhället af långvarigt häktande, der det står alt undvika, måste erkänna, att Justitia - Ombudsmannens förslag i denna punkt skulle lända till båtnad för det allmänna och förminska enskildt lidande; att ämnet vore af stor och nästan vådlig vigt, i anseende till en dagligen tillväxande pöbel — ett i fäderneslandet förut okändt ondt, som Författningarna i senare tider snarare ökat än minskat; samt alt man icke alltid borde för formaliteter upphäfva väsendtlighet©!; rid åttonde punkten • af J. J. Rutberg: att, då Kongl.
Maj:ts nådiga Utslag, af den 26 Augusti 1772, å Allmogens i Härjeådalen ansökning, innefattajde en lagförklaring, som nu ej skulle kunna utan Rikets Ständers bifall utlärdas, detta Ut Bih, till Rilt-St.
Prat. 1828 oct I8i0i 7 Simi, t 4fi, % 5'.dje B.de t. i8 LagUttkottets Utlåtande N:o »53. slag ej eller kan, litaén deras bifall, upphäfvas; hvarföre i Rikets Ständers beslut borda inflyta, att berörde för en serskild ort gifna stadgande skall till all kraft och verkan upphöra ; vid nionde punkten: af Rutberg', att 37 Capitlet 7 §.
Byggnings-Balken visserligen syntes tydlig och klar, men ingalunda i Utskottets mening, alt det nemligen vore jordegaren, sorn skaI! ådagalägga, att hemmanet, vid Landtbons tillträde, varit i godt stånd.
Om ock jordegaien ar pligtig att lemna tillträdande Landtbo en afskrift af husesyn till bevis om det skick , hvari hemmanet emottages, följde dock deraf icke,' att den senare ej behöfver husesynen, för att dermed värja sig emot den förres anspråk, i fråga om hemmanets tillstånd.
Att hevisnings-skyldigheten i ty måtto åligger Landtbon, vore öfverensstämmande med allmänna rättsgrunden om redovisning för hvad man om händer har och syntes alldeles nödigt, för att i verkställigheten komma till ett förnuftigt och giltigt slut.
En Landtbo, kan nemligen, vid afflyttning, visa verkställd nyhyggnad, svarande emot de år han innehaft hemmanet, men lemna alla öfriga hus i förfallet tillstånd, utan att man vet, antingen de vid tillträdet varit *1 geda;, att de genom nö - LtfgUtsköttets Vtlåjamh N:o . o5.
19 digt underhåll kunnat i försvarligt skick bibehållas, eller då redan funnits så skadade, att deras vidmagthållande varit fruktlöst.
I förra fallet bör Landtörn: bygga nya, utöfver irsbyggnads-skyldigbeten , hvaremot han i det senare bör för det mesta eller belt och hållet vara saklös.
Men han skall i bägge fallen blifva ansvarsfri, om någon skyldighet ej kan, för brist af tillträdessyn, honom åläggas.
Detta vore dock icke hvad Lagen åsyftat.
Ett annat förhållande åter kan endast derigenom uppkomma, att Landtbon anses skyldig att visa i hvad skick han hemmanet emottaga.
Vore icke detta Lagens mening, så bade den uttryckligen bordt befria Landtbon, från ansvarighet i de fall, da jordegaren icke kan bevisa hemmanets tillstånd vid tillträdet, Men att Lagen anser bevisningsskyldigheten åligga Landtbon, det visade sig uppenbart, när man föreställer sig den händelse, att Syn blifvit hållen, men jordegaren förlorat syne-instrumentet; ty då måste det val ostrik digt åligga Landtbon att förete afskrift deraf; eller har han att skylla sig sjelf, om han icke eger det bevis, som jordegaren, enligt Lagen, leinnat honom, för att sätta honom i tillfälle att styrka, huru han hemmanet einot^ tagit; och vöre derföre en Lagförklaring öfverflödig, — eller ock borde den uttrycka en motsatt mening, till undanröjande af sådant ao LagVi skottets Utlåtande N'-o i 53• misstag, sorn Lag-Utskottet, lika med Ju»tU uceOmbudsmannen, skall härutinnan begått j vid tolfte punkten: a) af Herr Biskopen Doctor JUing&rd, med hvilken Herr Biskopen Doctor Tegnér och Herr Professoren Bexell instämt: att den utvidgning, sora i denna del blifvit gifven åt Justinat-Ombudsmannens hemställan, väl vöre hehoflig, men att det i Utskottets förslag nyttjade ordet "förteckning" uttryckte för litet, så att dermed skulle kunna forsris endast titlarne å Kungörelserna, de der sedan måste med omgång och besvär i Lagsamlin» garne uppletas; och borde fördenskull göras underdånig anhållan om utgifvande af berörde Författningar i "sammandrag b) al Herr Kyrkoherden Lyth1, att utgif vandel af ett sådant sammandrag vore onyttigt, da så väl Allmänna som Kyrkolagets nu är under oraarbetning, och slt en biotf förteckning syntes olämplig; c) af Herr Contraetsprosten Hallström', att det vöre tillräckligt, om i Samlingen intoges blott tianssumter af Förfaitningarnej och d) af Rutberg’, att frågan om vissa Författningars uppläsande vid Ting och å Pr»« LagUtskattets Utlåtande N.o 155» 31 dikstohr icke finge utgöra föremål för en underdånig önskan, emedan man då skulle antaga, att af Styre!».*n ensam beror, huruvida Lagarne skola behörigen kungöras elier icke; utan borde Utskottet till Rikets Ständers pröfning föreslå förteckningen å de stadgar och påbud, som årligen skulle uppläsas, hvilken förteckning
Ständeme sedan borde, såsom deras beslut, hos Kongl. Maj:t tili ianction anmäla.
Slutligen har, i afseende på den del af ifrågakomne Betänkande, som innefattar uppgift å de Författningar och Rescripter, hvilka, i egenskap af Lagförklaringar, sedan sista Riksdag blifvit af Kongl, Maj:t, med Dess Högste Domstol, i nåder utfärdade, Herr Prosten Hallstrom hemställt, om icke Utskottet, i stället att endast göra anmälan om de meddelade Lagförklaringarne, bordt, med anledning af 88 §• i Regeringsformen, yttra sig, huruvida desamma varit öfverensstämmande med de rättsprinciper och grunder för Lagstiftningen, sotn af Rikets Ständer blifvit gillade och antagne; äfvensom Riksdagsfullmägtigen Rutberg yttrat, att det ålegat Justitie-Ombudsmannen, att icke blott hos Rikets Ständer anmäla sådana förklaringar, utan ock tillkännagifva, om han funnit dem alla lämplige; ty hans tystnad borde icke tolkas såsom ett godkännande; hvarjemte Hr 522 Lag- Utskottets Utlåtande N:o 153.
Hjerta förklarat sig icke inse skälet till
Ut» skottel> vid en tiel af berörde förklatingac och re:cripter yttrade mening, att de icke fordra le Rikets Ständers gillande.
Dessutom är serskildt anmärkt: 1:0 i anledning af Utskottets utlåtande^ att de fyra forsta Lagförklaringarne icke kunde blifva föremal för Rikets Ständers pröfning; af Rutberg: att de allesammans, enligt titlarne, utgöra ämnen för den Lagstiftning , som af Konung och Ständer gemensamt utöfvas, och till hvilken allt hvad som stadgas angående kyrkoplikt,, Härads-lott i sakören , afskrifning af skuldfordringsmål , och iNämndemansval otvifvelaktigt hörer ; dock lunde Rulberg , som ej hade något att påminna vid de alne första Lagförklaringarne, öfver de alne senare, såsom okände, ej fälla något omdöme , innan desamma kommit till Kikets Ständers kunskap ; och. 2:0 vid yttrandet, att de under Niris ■5, 6, 7 och 8 upptagne nådiga Skrif velser icke erfordrade Rikets Ständers gillande; af Herr August von Hartmansdorff i att detta yttrande väl gälde för de sine se - LagUtslottttti Utlåtande N:o 153. 03 nare af sistberörde Författningar, emedan Bitets Ständer sjelfve anhållit cm deras utfärdande , men icte för de arne förra , dem Konungen sjelf funnit för godt att utfärda; helst med gammal
Lags afskaffande eller förklarande bör förhållas på enahanda sätt, som vid stiftande af ny Lag; hvarföre Circulairet af den i5 Januarii 1824, rörande upphäfvande af 1748 års Förordning, och Circulairet af den 3 Junii 1824, om besvärs, hänvisning i mål om tjenstefel, erfordrade Bitets Ständers bifall.
Och har jemväl Rut. berg ansett sistnämnde Circulaire, då det handlade om besvärshänvisningar i rättegångsmål, de der ostridigt höra till allmänna Lagen , behöfva Rikets Ständers samtycke ; dock funne Rutberg sig böra, intill dess Rikets Ständer fått del af sjelfva Författning garne, innehålla sitt omdöme så val öfver denna nådiga Skrifvelse, som öfver de under Ntris 5, 7, 8, i3, iö, 16, 17 och 18 upptagne.
Detta allt har Utskottet i noggrannt öf« vervägande tagit.
Och hvad först angår de i frågan örn principen for Lag-Utskottets befattning med Justitice-Ornbudsrnannens Embetsberättelser och Redogörelse gjorda ytkanden, att det skall ålegat Utskottet, dels, 34 LagUtskotltts Utlåtande N:o 1Ö3- enligt Herr Rosenqvists förmenande, (Anmärkningen N:o i) att yttra sig, huruvida Justities-Ombudsmannen lemnat tillbörlig uppmärksamhet ät hvarje i dess Embetsberättelse framställd händelse, samt om Domstolarne gjort sin skyldighet, dels, såsom Herr Professoren Bexell, jemte flere af Högvördig Preste-Ståndets Ledamöter, äskat, (Anmärkningarne N:is 2 till och med g) att meddela ett generelt omdöme Öfver Justities - Ombudsmannens Embetsförvaltning och lagskipningens tillstånd i det hela, dels ock, eter Rutbergs tanka, ('Anmärkningen N:<i 10) att ej allenast undersöka, hvilka bland de ärenden, som till Justitias-Ombudsmanriens åtgärd blifvit anmälde, må vara i Berättelserne förbigångne, samt hvad i samma ärenden är vordet tillgjordt eller uraktlåtet , ulan äfven anmäla saknaden af underrättelse, huruvida eller i hvad nion Justilice-Ombudsmannen fullgjort sin pligt att anmärka brister i Lagar, Författningar och allmänna Hushållningen samt uppgifva förslag till deras förbättring; så får Utskottet vördsamt förklara, att Utskottet funnit sig icke kunna någotdera af dessa yrkanden godkänna.
Regeringsformens 90 §. bjuder: ’’Under Rikets Ständers eller deras Utskotts öfverläggriingar och pröfning må icke uti något fall eller på något annat sätt, än denna Grundlag bokstafligen löteskrifver, JLagXJtskatiets Utlåtande N:o l5$. 25 komma frågor om Embets- och Tjenstemän* till- och afsäitande; Regerings-och Domctremagiernas Beslut, Resolutioner och litsla g; enskilda medborgares och corporationers förhållanden , eller verkställigheten af någon Lag, Författning eller Inrättning."
Blotta upprepandet af detta grundlagsstadgande torde vara tillräckligt för ådagaläggande af Utskottets absoluta obehörighet att yttra sig öfver vederbörande Domare- och Embetsmyndigheters behandling af de mål , som påkallat JustitixOmbudsmannens uppmärksamhet, helst man icke lärer kunna uppvisa något rum i Grundlagarne, sorn berättigar till undantag från anförde allmänna regel.
Men lika litet , som någon underlåtenhet i detta afseende kan Utskottet ined fog tillvitas , lika mycket saknas giltig grund för de anmärkningar, som i öfrige nyss anförde omständigheter blifvit framställde.
Man har åberopat srdra punkten i 33 §.
It i k sdags- Ord ningen , som stadgar, att Justitia; Ombudsmannens Berättelse hörer till Lag- Utskottets befattning ; men just detta Grundlagen» rum, långt ifrån att gifva stöd åt nämnde anmärkningar, innehåller deras vederläggning.
Dess bokstafliga lydelse är nemligen , att endast Just it iceO mbuds mannens Berättelse, rörande de ifrån Konungen, genom Högste
Domstolen , sedan nästföregående Riksdag utgångna Förklaringar af Lagens rätta me - a6 LagUtskottets Utlåtande N.o 155. ning, skall lill Lag-Utskottet förvisas; oth från denna ordalydelse låter icke härled* sig pligt eller rättighet för Lag-Utskottet att, medelst jemförelse af Justitia- Ombudsmannens Diarier och Registratur med hans Eibbetsberättelser och Redogörelse, undersöka de senares mer eller mindre fullständiga eller ofullständiga skick, eller, med ledning af de förra, granska denne Embetsmans förhållande i utöfningen af det honom anförtrodda uppdrag, vare sig i det hela eller till vissa delar, eller till Rikets Ständers pröfning framlägga ett derpå grundadt omdöme öfver bans Embetsförvaltning eller öfver lagskipningens tillstånd i Riket. —- Lägger man nu härtill, att Justitise-Ombudsmannens Diarier och Registratur blifvit öfverlemnade, icke till Lag-Utskoitst , utan till ConstitutionsUtskottet, som ock, i följd af vedertaget bruk, afgifvit Utlåtande öfver det sätt, hvarpå de till Justitiö-Ombudsmans-Expeditionen inkomne ärenden blifvit handlamde , lärer det finnas ännu tydligare , att nuvarande LagUtskott bordt anse sig frikalladt från en åtgärd, den föregående Riksdagars Lag-Utskott icke utöfvat och man icke ens af dem fordrat.
— Och besinnar man derjemte innehållet af usta punkten i sist åberopade §. af Riksdags-Ordningen, jemförd roed 53 §. i Regeringsformen, eller att Lag-Utskottets bestämmelse är att utarbeta de från Rikets LagUukottels Ulla/ande N:o 553* 3,7 Stå‘nders Plena remitterade förslag till stiftande, ändring, förklaring eller upphäfvande af allmän Civil-, Criminal- och Kyrko-Lag samt upptaga de i sådana ämnen Riket#
Ständer meddelade Konungens Propositioner eller i Rikets Ständers Plena väckta frågor, lärer det väl böra medgifvas, att Utskottet förfarit grundlagsenlig^ då Utskottet, i anledning af remisserne å Justitize Ombudsmannens Embetsberättelser och Redogörelse, icke upptagit och behandlat andra deri förekommande ämnen, än dels de af Justitize-Ombudsmannen framställda anmärkningar om felaktigheter och brister i Lagen samt förslag till deras afhjelpande, dels ock de, enligt Justitis-Ombudsmannens uppgift, från Kongl. Majit, genom Högste Domstolen , sedan sista Riksdag utfärdade Lagförklaringar.
— Då för öfrigt Justitise-Ombudsmannen är för sina tillgöranden underkastad lika ansvar med Acto* rer i allmänhet, måste det bero af honom sjelf att urskilja och bestämma , om och när hans embetsåtgärd är behörig och behöflig.
Att bedöma, huruvida han derutinnan visat efterlåtenhet eller försummelse, vöre icke möjligt, utan att granska hvarje serskildt fall, som varit eller bordt blifva föremål för hans verksamhet; hvilket åter skulle strida emot ofvan upprepade go:de i Regeringsformen ; — och ett omdöme utan motiver finnér Utskottet sig icke tillstäodigt.
Controllen a8 LagUtskottets Utlåtande N‘.o 153. olver Justitise-Ombudsmannen är, efter Utskotten tanka, publiciteten, Domare öfver hans embetsförvältning äro i första och sista instantien Rikets Ständer, genom de Electorer, sorn vid hvarje Riksdag förrätta Justitiffi-Ombudsmansvalet; och domen uttalas af den opinion, som honom vid hans, i ordets egentligaste bemärkelse, förtroendebefattning bibehåller eller derifrån skiljer.
Beträffande dernäst de emot Betänkandets form och omfattning i öfrigt gjorda inkast, lår Utskottet, efter den ordning, hvari de här ofvan finnas anförda, dervid afgifva följande erinringar:
Vid 11 -.te Anmärkningen.
Den felaktighet, man velat finna deruti, att Betänkandet i flere frågor hänvisar till serskilda utlåtanden, har det icke stått i Utskottets magt att förebygga.
Bland de delar af Berättelserna och Redogörelsen, hvaröfver Utskottet ansåg yttrande böra meddelas, funnos några stå i närmaste samband med enskilde motioner , och andre vara al den beskaffenhet , att de ej borde af Lag-Utskottet ensamt , utan »ainfälldt med andra Utskott, behandlas, hvaraf oundvikligen följde, att dessa delar måste blifva föremål för serskild behandling.
Utskottet trodde sig ock pligtigt I.cgUiskottetx Vtlatande N\o i5}. sg att afgifva ifrågavarande Betänkande inom den i Grundlagen bestämda (id för Rikets Ständers sammanvaro.
Men om än ett längre dröjsmål roed samma Betänkandes expedierande kommit att ega rum , hade dock sådant icke verkat på dess form.
Skillnaden hade icke blifvit någon annan , än den, att de deruti åberopade serskilda Utlåtanden kunnat afgifvas , antingen å samma tid eller föiut; hvilket Utskottet tror hafva varit alldeles likgiltigt.
Att nu i detta Utlåtande ofver ålerremigserne upptaga de åtskilliga yttranden, till hvilka blifvit hänvisadt, skulle derföre vara lika onyttigt som olämpligt, helst behandlingen af dessa senare blitvit företagen och fortsatt i serskild ordning.
Vid ia :te Anmärkningen.
Till den omständigheten , att
Utskottet icke till grundlagsenlig åtgärd upptagit JuMitite-Orabudsmannens framställning i 1825 , »826 och 1827 årens Berättelser, angående Kongl, Majus Befallningshafvandes ställande till ansvar inför
Domaremagten för sådana åtgärder i Police- och Ordningsmål, sorn åtalas, igenfinnes förklaringen i sjelfva framställningens beskaffenhet.
— Den innefattar nemligen , efter Utskottets tanka , hvarken någon anmärkning om brist och ofullständighet i hit hörande lagstadganden elier for - LagUiskottets Utldtandé N/o i5u. slag till deras ändring eller förtydligande
J utan blott allmänna reflexioner angående tillämpningen, vid hvilket förhållande den ej var att hänföra lill föremålen för Utskottets åtgärder.
I öfverensstämmelse med nyss antydda åsigt, att nemligen vid handläggningen af Justitise-Ombudsmannens Berättelser och Redogörelse icke upptaga andra ämnen , än dem, som föranledt Justitise-Ombudsmannen sjelf till hemställanden och förslag, eller ock egt sammanhang med enskilde motioner, har Utskottet förbigått Justitiae - Ombudsmannens anförande , rörande de otn erläggande af Wadstena Krigsmanshusafgift utfärdade föreskrifter, emedan Utskottet eljest skulle hafva ur sigte leninat Grundlagens bud att endast utarbeta förslag, som till Utskottet remitteras.