Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
huru Fredrika Bremers bjärta i det lilla stycket » Dm ensc~~nmu » ömmade för och hennes tankar sysslade med de fattiga en- samma kvinnornas öde, deras, som » med tusen adla verkiiings- lirafter i sin sjal ser hvarje väg till odling, till verksamhet st %ngd »; som, fattiga och beroende, måste hos » nådiga be- skyddare » lefva utan uppgift och utan lifsiiinehåll, utöfver hvad » grefvinnans gnat och det oundvikliga bostonspelet med dess)) glädjemördande kortkungar och honnörer » innebiirn.
Det var det första uppropet, den första, tolkningen af » de ensammas)) öde, och det lästes med djup rörelse af de många, som ledo under ett snarlikt förtryck.
Att Fredrika i r Den e&amp;mnrna)) nedlagt mycket af hvad hon sjiilf bittert och länge hopplöst lidit, har hon sjalf sagt oss.
Och när hon väl lart känna makten af sin penna, försummade hon.
aldrig att föra de gamla mamsellerims talan, än med lätt hiiuior, iiii med gripande allvar.
Men snart finner Fredrika det icke vara nog att teckna, de sorgliga sidorna d hvad som ar, eller att med sitt dju- paste deltagande följa de ensammas tragiska öde.
Hoa mkste tränga till .kiillm för d l t detta lidande, all denna okunnig- het och vanmakt, som vid sidan af kunniga, verlcsamms, val- bärgade man stkller deras systrar i itlöjets och nödens skugga.
Hon viil uppspåra orsaken till att så mánga äktenskap blifva häitande och osympatiska, så minga hem olyckliga och frid- lösa som hennes eget.
Huru ho11 söker sig småa.ingom fram till förklaringen af d l a dessa missförhållmdei~, triider tydligast i dagen i hennes brefvaxliiig med Böklin, hvms iniiehill från denna sida sedt, torde vara allenastående.
Det bör läsas i dess hel- het; och vi f&amp; här endast 1Pna nigra spridda drag däraf för att visa.
den riktning hennes utveckling tog på detta omrhde.
Harriet Martiiieau synes hafva varit den första, som rik- tat hennes uppmärksamhet p&amp; Zugreformw såsom hufvudvil- koret för kvinnans frigörelse; men hon ryggar i förstone.
tillbaks för yrkandet att alla verksamhetsbanor skulle öppnas för kvinnan och skämtar smått öfver denna tanke.
Men redan 1838 i Januari upptager hon på fullt allvar kviniio- frågan till öfverliiggning med vännen.
Han bör, tror hon,)) '
kunna döms deii, som s&amp; mycket annat, i stort och utan fördoin.
D Själf &gt;), tillägger hon, r&gt; har jag hoppats besvara fri- gan genom att söka upplysning i alltings grund - Gud, i hvilken den dualism, som uppenbarm sig i könen, afven måste varn grundad.
D På vännens anmärkning, att kvinnan bör hålla sig till.
penaterna, invänder hon, att de prisade penaterna synas henne hittills ha varit ratt inskränkta gudar.
D Millioner kvinnors lif och liist hafvn.
vissnat, millioner vissna i denim stund under deras fromma tyranni.
Säg, min gode larare, &amp; g, vill du gifvs kvinnans själ luft genom att öppna &amp; t henne verk- ningskretsar i de flesta af de kretsar dar män arbeta, blott hon arbetar och verkar som kvinna?
Konsten, veteiiskapeii.
industrien ha ju sina hemsidor, sina kvinliga gebit, dar kvinnan kaan verka nyttigt enligt sin iiatur.
Be&amp;ligheten har praktiskt visat huru detha kan lyckas, men lyckligt och fritt blir kvinnokönet ej förrän principen därom gjort sig klar i teori och i tillämpning pi, uppfostran.
Borde icke hvar kvinna så bildas, att hon kunde sjalfständigt bestå och verka, utam afseende pi, äktenskapet?
Huru mycket friare och ädlare skulle icke då, äktenskapet blifva, där det slöts utan allt tvång, utan det nödtorftige, som nu sal ofta han- ger därvid, och hurii mycket nyttigare och lyckligare s k d e icke kvinnan i allmänhet st&amp; i samhiillet!
- - - -- - Den 2 4 Mars 1843 skrifver hon: - %Kvinnan hör ej till f o r m, säges det, hon behöfves icke där, hon he7th$t) s där hoie ur.
J a väl.
Men hurii % t hon dlir?
Och hvad är det hon vanligen i följd af uppfostran.
af opi~iionen och af hela hennes sociala ställning striifvar för?
Jo, att behaga och i synnerhet att bli viil gift.
Nan- neii %r i allmiinhet hennes mål, afven där hennes M, j t x.
hennes förnuft hemligen uppreser sig mot den förödmjukel- sen att S&amp; skall varn, då 7mt icke ar 7rms rna11 utoiii i andra rummet, då fädernesland och md,nskEghet, d&amp; konst.
veteii - skap och religion finnas i viirlden och kalla p i människors vilja och verksamhet.
Ända blir hon tvungen att iiiskranka sig, att förödmjuks sig, att låta gL i fiifangaiis s ej an st de kraf- ter, som icke finns större och ädlare mal.
Men förlorar icke samhället oändligt just pH detta ned- hållande af kvinnans lif och krafter?
Ingen kan neka, att
7CarZeken, lifvet, etztztsias~~nen briiiiier varmast på jorden i kviu- nuis hjärta.
Om lin denna heliga laga vtdades ~ % t t, om den riktades att brinna för stora och ädla mil - hvilken impuls slcdle ej gifvas å t samhällets hela lif!
Och huru välgörande och ädel blefve ej hennes verksamhet som vän, som maka, moder eller helt enkelt och stort som .- med- borgarinna!
f r i n det jag kände mitt hjiirta, slog det af medbor- gerligt lif och af en stor kärlek; men hur tvingades det ej ner, hvilks usla mål drefs det ej att klappa för!
Och huru bittert, hur förfarligt att så drifvas under sig själf, i uppror mot det högsta och basta i lifvet.
Men Gud har förlossat mig.
Kunde jag dock bli ett redskap att förlossa andra!
Mina skrifter strafva dartill, och jag känner att de maste få en allt mera bestamd riktning på Iwilznns fri,qorelse.
Jag ville nämligen söka uppkalla inom det allmänna medvetandet just insikten af det niissförh&amp;llande jag omtalat, och vikten.
af den fria evolutionen inom - Zifvets 7jarta.
Så ville jag kdla kvinnan.
Jag tror att oändligt mycket i denna stund.
beror dGrpå.
Och jag ville bringa henne till medvetande af sitt varde, ', sin vikt som människa, som medborgarinns, och rikta mot ett enda stort ma1 den flamma, som nu brin- ner %n för gudar, an för afgudal *.
Den individuella karleken måste stii i niirmaste sammanhang med kärleken till Gud och hm.s skapelse.
Men h&amp;r iir svirigheteii, och frigan: Kan kvinnan fri- göras ur sitt- bundna, sitt.
splittrade tillstånd,.
lcan ho11 be- vara eintusiasm för stora mal, t.
ex. för samhällets väl och de inrättaingm, som befordra det, s&amp; vida icke hennes egen position i sLamhallet kan bli af mera betydelse?!
Det offent- liga erkaiinqndet af ' hennes värde genom offentliga lagar, som t. ex. lagen om lika arfsratt, i rättighet för henne att (på satt du en g&amp;ng så förträffligt uttalat det) ha sin röst med, om ock medelbart genom.
väljande af representant, i sitt lands och sitt folks styrelse - detta är redan mycket?
Är det nog för att lyfta opinionen?
och om icke (hvilket iir troligt), hvad kan göras?
.Familjelifvets bana Er den enda, ännu fullt öppna för henne.
Konstens.
kommer hoii blott in p i genom kamp mot stora svårigheter ' i samhallsställ~iingen.
De öfriga viiprile gro henne s i godt som stKngda.
Prågm är då,:
Kan kvinnan i subjektivt afseeiide utvecklas och för- ädlas, d&amp; hon sakna-r objektiva mil?
Vi ha i morgon Maria Bebhdelsedag, och jag ar saker att i alla kyrkor predikas ifrigt den gamla litanian om kvinnans plikter som m7ca oc7h moclw, ty annat har jag ej hört ännu p i den dagen.
Och det göres visst afveii behof, men mera göres dock behof att nu uppfatta kvinnans hela lif och stallning ur litet större synpunkt och visa, huru hon i alla sam h Kllsf Grhtillan den kan vara Herrem tjii~znrinnn!
a ' En del af dessa tankar har Freclïilra inviift i sina fort- satta teckningar, företrädesvis i Henznzet.
Hon har dar velat skildra familjernedlemma~rnes förhEbllande till hvarandra och till ett högre lif under bemödande att rena och höja sig sjalfva och det hela.
Sarskildt h m hon velat lösa fragan om de inHnga döttrarna, som ofta utgöra ett s&amp; stort bekymmer i hemmen.
Hon har velat i sin mHn h; jalpa till att borttaga den gangse fördomen, att kviimans enda mal och fullkomniiig iir akten- skapet och att hon utan detta.
är att betrakta som en vissen grens.
Men hon stiiiiger dem icke darför inom barn- domshemmets tr&amp;ng; .i, gränser för all framtid.
E n eller tv&amp; f&amp; sia uppgift diir, de öfriga söka sig en gagnelig vedrsam- het dar utanför.
» Jag har skrifvit för de eiisaniiuan, säger hon, » jag har velat visa dein, att de kunna nå sitt lifs mål i kristlig och medborgerlig mening, af ven utanf ör Kktenslrapet.
Jag har latit dem alla, vare sig utom eller inom äktenskapet (i fadernehemmet eller i det sjalfbildade egna hemmet), närma sig det högsta mKnsklig.,z malet - klarbet och dygd i eget bröst, harmoni med sin omgifning.
Om do f&amp; barn d kött och blod eller de gifva samhället goda och lcarleksfulla gar- ningar eller dster af deras aiidlign verksamhet o. s. v., det a r detsailma.
De löfvas och blomma i alla fall för jorden så val som för himlen.
» D Detta a?
* min fi.os~e7cä1z~zelse och &lt;Ja &amp; r byggd pd - lirist~s.
D &gt;)
, Da Fredrika Brenie?
redaii under areii 1 8 3 8 - 43 kom- mit till insikt om de samiiiigar, vi har ofvan anfört, kan nian förstå att Amerika, dit hon 1849 på okända vaimers varma uppmaning begaf sig, icke hade mycket att laxa henne i afseeiide p&amp; gpabndsatserrza för kvianaas frigörelse, men.
så mycket mer för deras tillampning.
Ron siig kvin,nouppfostran lyftad till en hos oss icke aimd höjd; hon larde kanim kvin- liga l a k ~ r e, som efter oerhörda svirigheter lyckats tilliiglia sig lalrevetenskapeii och f&amp; tillsthd att darined t j h a sina lidande medsystrar.
Hon sag kvinnan i dlmanhet åtnjuta en aktning och öfva ett inflytande, som deii gamla vsrldeiis kvinnor aldrig drömt om.
Hon såg slutligen hustrun i de bildade h e m e n villigt erkail.nss s$som familj ens medelpuiikt och gifvas all makt att styra inom hemmets värld.
Hon, hörde dessutom yrkandet p&amp; kvinnans medborgerligs frigörelse drifvas i bredd med k m p e n för slafvarnes befrielse, p i s m m a grunder och nara i !.og med samina hetsighet.
Visst.
m .., att hon Bom hem med siii öfvertygelse stadgad och sitt mod starkt till den förestaende kampen för de sven.skn kvin- nornas frigörelse fran orättvisa lagars och gamlal fördomars f örkrympande tvång.
Vid ilterkomsten till hemlandet mötte henne sorgeposten om illeniles systers död.
Borta vm således den iilslracle Agathe, hon, den enda af hennes i ~ % ~ m a s t som e, förstått henne och som jiimte Böklin varit henne.
kärast af dia jordiska vai~iier~ Till henne voro rimerikabrefven &amp; rifna, hennes fina öfver- sklidande blick hade hon pQrii1riia.t till hjälp vid deras zedi- gerande för tecket.
Nu mkste hon företaga, arbetet ' ensam och dari söka sitt enda rapen .mot den kallsla af bitter öfver- gifvenhet, som ville gripa henne.
Sålunda iitkomino 1 8 5 3 och 54 Hemmen i N y a Viiddm I sjalfva verket torde de tre drygs volymerna oin tillsammans 1500 sidor innehhlla; det mesta och ' basta, som ar sagdt p&amp; svenskt sprak om vissa sidor af lifvet och de socia.la för- hiillandena i Förenta Staterna.
De lästes ocksal i hedandet med d r a största intresse och gifvo helt visst vårt folk den första mera fullstaiidiga f örestiillning oin det fjärran landek Icke heller ' lät man synnerligen störa sig af de iiya sidor af kvinnans lif, soni har upprullades, ej heller af strafvandet att verka för hennes frigörelse i bredd med slefvariies.
I vart D spy.
kiira gamla Sverige rådde iiitet slafveri af nigot slag, och den clubbla fsihetsrörelsen på andra sidan Atlanten hade si- ledes, menade man, for oss ingen iiärrnare betydelse.
Alltså rådde fortfarande det basttt förstånd mellan Pre- drika Bremer och hennes svenska publik, p&amp; samma g h g hennes amerikabref i större delen af den civiliserade världen lastes med obetingadt intresse och säkerligen i England och Amerika förstodos b&amp;ttre iiii här.
Vi, som genom heiiiies förtroliga brefviixliiig med sin viin bihiiia, huru hon srniningom mognat till insikt och 6fvcr- tygelse om den bittra orätt och skada.
som kvinnaii.
och genom henne familj och samhälle, lidit därigenom, att lag och fördom hö110 henne kvar på det omyndiga barnets stånd- punkt, vi läsa mellan raderna af en stor del af de umri- kmska brefven, huru hon forskade och undersökte och lärde af allt, som kunde anvisa henne kviniims.
rattu utveckling och rätta plats, och hur hon gömde allt detta i sitt iittjiirta för att e11 galng frambära det i de svenska kvinnor~ias ~ianin.
_Första iren efter siii hemkomst blef hoii alltför upp- tagen för att omedelbart kunna verka för deiuia sin alsk- lingsidé.
Indirekt gjorde ho11 dock iuycket.
dels genom siil omfattande berättelse om amerikaresan och dels genom sin kraftiga verksamhet inom det sociala lifvet.
Sa var hon deii första att, tillika med några!
vaiiner, söka erhglla ratt att be- söka de kviiiligo straf€ängelserna.
för att verka för fhgariiiis uppriititelse och f örbättring, och i i ä ~ koleran 18 5 Y härjat Stockholm bildade Fredrika Breiner cleii första stora kviiino- föreningen i m hufvudstaden i syfte att taga virrd om de viirnlösa barn, som koleran gjort föraldralösa, och h i l k a diir- förutan troligen hemfallit till laster och brott.
Här hade deii ädla kvinnaii sjalf besannat den vackra tanke, hon yttrat om drottning Carolina Amalia af Danmark.
o~iigifven af de fattigas barn, som hon gjort till sinn: &gt;Evad jag här skg var bilden af ett lif, aii rörelse, som i denna tid genomgår samhallslifvet i iiordeii.
Det iir det kvinligas, det moderligas uttriidande ur det eliskilda lif- set i det allmänna till bildande af nya hem.
Hiis jämnar den kristliga kärlekeii lifvets oriihtvisor.
Här ryckes barnet nudan inflytandet af föräldrars olyckor och fel för att be-
varas å t sainhiillet och fostras till dess gsgii.
Tyst framgår siiledes det moderligas iiialrt för att uppfostra ett nytt m ' 1.i.- Predrilra Bremer befann sig helt visst vid de~.ina tid på liöjdpuiilrteii så vii1 af sitt rykte soiii af sin skriftställare- baiia och sia arbetsf ÖrmELga.
Redm 1 S 44 hade Svenska &amp; acleiiiien f ör andra gtLngen iitiniirkt henne, deiina gång med sin stora medalj i guld såsom erk %iinaucl e af en.
taslang, hvilken » nied snillets och hjiirtats egenskaper f öreilade skönhet i fiamstiilliiingssiit£ ' och renhet i tämkesätt, och befriimjat den svenslm vitterhetens iiarnnkuiiiiighet i främmaiicle länder.
D Ofta hade Fredrika i sina seiiare bref oiniiämiit, att 11011. ville slrrifvcz blott en romcm till, och i den ville hon liiggie in d l t hvad heiiixes .j51rtal varmast kiinde och heii.iies rättskä~.sln fordrade för Sveriges kviiinor.
Så skrifver hon kort efter att hnfvs slutat siua amerilrabref: - » Nu vill jag åter ut på, diktens fält, flera iiiiin.e.ii vinka, men.
intet vill rätt draga sianet, intet rait bemiilrtiga sig min ande.
-- - Närmast mitt hjiirta ligger mitt eget 1iö11~ iitvecliliïig i tanke- och mbetslif, och på, ett eller almat satt miste jag verka därför.
Den nya kviniiau f ostrm deii nye mminen och slaktets upphöjelse f örutsiitter lieiilies.
Det fiiiiies en smii och adel ödmjukhet; det fiimes ock en usel och förakhmsvärd.
hur litet har maii ej lart kviiin.orlia: att skilja på, dessa; hin ofta ha cle ej böjt sig för uselheten, emedan de ej förstått att vara, starka med inilclhet och viidighet!
Det dröjde ej länge förriii hvarje tvelmu rörande v d i ~ f &amp; mim upphört, och.
hoii är djupt iaiie i arbetet pk siil.
iiya bok, SOUI.
hon Irallar den första brodden aaf det utsade, lieiiiies själ uudfått af den nya världens mcle och som hon 3111 vill omflytta i svensk jordinfia.
» Eli.
kvinna &amp; r rnedelpunlctezi i boken D, skrif ver hoii, och l~viani3ns rätta utveckling ar tanken, lcriiig hvilkeii den rör sig.
Den heter Hert71,a eller En sjlik Icistoria.
Jag hoppas t~tt du skdl gilla den.
1h allv,vas~tigcwr?
7~yZl~zing &amp; t s m z i q e n har .jag ej g$fiit.))
p p)) ..:.
' Under bokens darbetande fortsatte Fredrika brefriix- lingen med sin vaii och rådgjorde iifren med honom om ett och annat.
SH var hon missnöjd med programmet för Ber- thas högskola.
S Det lider D, skriher hon, » af deii ofullkomlighet, sol;; ar min egen i dessa stycken.
Jag k-inner viil hvad s o i ~ behöfves, men jag kan ej siitta det i systein. » En annan gång skrifver hon: ', Mycket i Hertha kommer att uppkalla frkgor, soin tal:: att tanka p&amp; och kommer kanske - ja, jag hoppas det!
- att medföra en befrielse för de bundna sjalarna i mitt laiid.
Ännu i Schweiz följande h, d&amp; boken nyss utkommit, riifvar hon öfver samma ämne i det hoii skrifver: » Hertha 5ir en bok, för hvilken jag näppeligen viiiitar ii&amp;d af någon svensk man, men ont af nigon, s&amp; iir deiilie man du, ty du har förstått att Eerthas klagan och lidriiicie~; äro min egen sjals erfarenheter.
r Redan på nyåret 1856 var Hertha fullbordad och ut- lämnad till öfversättning i England och Amerika samt Tysk- land, men skulle först p å sensommaren utkomma i Sverige.
Fredrika väntade, såsom vi sett, intet godt för denna celi själs historia » af hemlandskritikeii, och detta, jämte dex redau länge återuppvaknade reslusten, bestämde henne utf lämna hemlandet redan före sommaren.
Ett bidragande skii % var äfven den offentli@ inbjudning, hon erhdlit att t z t p del i förhandlingarne vid den första stora viilgörenhetskoii- gressen i Briissel.
Hennes omfattande föreningsverksamhet uppehöll henne länge, hindrade hennes brefviixling m. m. Nen icke desto mindre tog hon sig fri en af de första viirda,gariie för et * siirskildt ärende, om hvilltet hennes äldre vänner berätta med tillförsikt, ehuru intet skriftligt finnes bevaradt därom.
Hota utvalde, s i förta81-jes det, sin allra finaste spetsmössa, pktog den jämte sin vackraste drakt, steg i en hyrvagii och lat föra sig upp till kungl.
Där begärde hon audiens hos konung Oscar, infördes i hans enskilda mottagningsrum.
och dröjde där länge; och vänneri~a pist&amp;, att om m m haft ratt fint öra, skulle man rundt .om i staden ha kunnat frin det kungliga gemaket hörs ett genljud af Herthas frihetsbön: » Gif oss friheten!
Gif oss ratt öfver våra sjiilar, rikt O
lif, vår egeïiclom, vår framtid, och vi skola tjäna kung och Ia~icl så som endast de fria liunna tjälm!
» Visst ar, att den lilla fjärilslätta kviiinoskepnadeiz slut- ligen, med str&amp;la.ncle ögon och vingsnabba rörelser, nästan flög utför slottstrapporna, steg i sin vagn och for hein.
Dagarne clkrefter snörde Freclrilm sin kappsiick, och en vaclrer maj- morgon, då Djurgårdens ekparker iilinii lago o,&amp; drömde o111 vår B, liimiiade hon fiiderneslandet för att ej itervändn dit f ö r r h efter fein &amp; r.))
' I Först mot hösten utkom Hertha i Sverige och hiilsades iuecl hiinförelse af Aftonbladet.
Men snart började Sveiiskw Tidningen ett förbittradt anfall mot den nye boken, under- stöcld af en mä1lg.d m d r a tidningar d olika kaliber s m t en massa i.iisäilclac ?re, tills ett formligt krig utbröt mot Hertha och dess försvarare i Aftonbladet.
Under tiden hade Fredrika Bremer, hyllad vid välgören- hetskoiigresseii i Brussel af tidem förnämsta filantroper, del- tagit med dem, såsom kongresseiis enda kvinliga ledamot, i öfverliiggriiugea om förbiittring af den fattiga arbetsklasseiis stiillning, i hviliceu fråga ho11 skrifvit ett föredrag, som upp- 1Sistes.
Hon hade inbjuclits iifvell af landets konnng att medclela hoiiom siila, åsikter m. ni.
Dil inträffade, att medan den sålunda i fr&amp;mmande laii.cl firade Fredrika Brerner mot hösteii befann sig i Lausailne, » i djupaste lugn med sinsr böcker och s i m tysta taiikm B, höljdes i hemlandet heiiues 1in.m.n och Iien11 es verk med srniidelser.
Men samtidigt upptog koi~.uiig Oscar I i sitt trontal frigan om Irvinnaiis myndig- het, hvilken vid föregående riksdag icke vuiinit regeringens bifall, och frainlade för rikets ständer sin proposition-om ogift lrviaiias ~nyncliglietsblif vande vid 2 5 kr.
Att redogöra för romanen Hertha, slrulle för oss vara iindamålslöst.
Bokens hela värde för v&amp;rt syfte ligger i dess sti-irlra, ofta till formen miisterliga och af en briniian.cle san- '
niiiigskiirlek iippbiiriia uttalaiideii om hvad kvinmn kunde och borde m r s, om ho11 tilliites i frihet utvecklit siiia ' gåf~or.
Det tir dessa, kraftiga upprop, dessa milda moderliga maiiiiig~~r, dessa om eii sictres blick vittnande syner ii1 i frrtmtideiï, då man och lcvi.iina skola, fria, och medvetna, hand i hmid arbeta hvar ' med sina olilm gkfvor för Guds rike p&amp; jorden - det Er clessa upprop, soni lata Freclrikn Bremer öpl~et finnztriida3 sisom den f örsta förkiimpeii f ör de svenska hiii- nornas frigörelse ur de föraldrade l a ~ w i e s och den egiiik f iifanglighetens boj or.
Nigra, f i af dessa ' uttalanden, hiimtade hiir och där w bolrea och smlmanförds i följd, må vara nog att l i t a oss första, hvad den.
sdla kviimaii ville och yrkade: » A t t: tiecIs&amp;tta lcvinnans ratt och stii11.ga lie~iiies franitid iir att stB: ~iga, saailzällets, ty mycket af det usla, som d&amp;?
rider i - seder och siniielag koinnier af kviimorims brist B&amp; aktning för sig sjiilfva, brist y&amp; iizsikt om deras högre] c d - lelse som iniiiiniskor.
» D Blott de fria lm11x~ r8tt t j i.1~1.
» s be- » Kan nkgon.
j ordisk doinme dönla Of ver 1~vilil1.a~ stiimmelse ' .~ Har han suttit med i Giicis rådslag och hart skaparen si@.
till kviinim: hit s k d l du g&amp; och ej vidare; har- inom skall clii andas, inea icke diir iitöfver?
Fråga alla, ljiissöka~~de sjalm af mitt kön, hvad deras ska- pare &amp; ger dem i deras samveteii, och ni s l d l f i höra r&amp;: ~ motsatseii.
- - » Gif inöjlighet f ör kvinnan till uppf ostra11 och sjiilf - bestiiuimelse i lilihet med heiiiies broder.
Oplms för henne
skolor och lirosdar, som ge henne tillfiille att lära käiiria sig sjalf och sina medfödda anlag.
Öppna sedan, för heniie vägarile att i frihet f &amp; utöfva dem, de bli eljest fiir he~iiie och för sninhället ett dödt p~ !nd. » » Bort ined de gamla sl~ra~iikorna, bort iilecl all klen- modig frulctnii!
Hnf ett stort förtroen.de till Gud, att han leda och bevara, sitt verk!
S » Det k m ej nog kraftigt inskärpas, att omyiidighetstill- stiiiidet, vare sig inom eller ut0111 älrteiiskapet, gör sjiileii svag, ett rof för dls slags ingifvelser; att det förnedrar uppfostran till en ytlig, artificiell dressyr, och gör jorde- lifvet ovardipt en persoiilig, odödlig andes striifvanden ..)) » Afarterim af den frigjorda kviniian uppstå, f ör.iiiiinligasb iiiider kanlpen, under motsägelsen, och finnas, som vi tro, oftare under omyndighetssy stemet än under frihetens.
Kvin- na11, som inom sitt ii,liteiiskap e: j far styra, med föriiuftets ma,lct, skall styra inecl ' toff elas '.
Föriiuft, rättvisa, l.cii,rlelr gro de stora makter, som allena kmiia besvärja demonerna och frLmknlh den sai~iia skönheten.
i Verklig zq3pfos~ra.n (som iimebiir upphö j else) skicll under frihetens system f örjaga den fnlslrs bildiiia gelis usla a9~ispr&amp;k och sj:; ilf vislm ingifvelser.
c » Att frukta följderna för 1cvi.iinan och s ~ m l d l e t om m m ger henne den frihet, som hon i likhet .med inn~inen iir ber5ittigcqd till, .&amp;r att frukta spökeii.
Guds lagar i navturen och hjärtat skola göra sig g&amp;llirnde och behiilla öf verhm.den, ju mer spelrum nian gifmr dein.
Öppna för Irvii.inornn friheten och alls dess biwior, öppne dem vida som niorgonrodntldens portar!
En gudomlig drag- ning skall alltid föra flertalet kvinnor till hemmets hiird, till familjelifvets iimerlighet, till a t t blifva mijdrm eller fost- r r i o.
Blen cle skola iilider frihetens system blifva det med ett högre meclvetan.de.
Och de, som viilja andra banor, skola soin goda meclborgarinnor likväl förblifva kvinnor, d. v. s. s&amp; vida ordet h m någon djupare mening -: nziilzskli,qct l; ii.,.e~z~ i Iwil7; a 7@irtcd.s lif 7 1 ~ 9.
öfvervilcf.
» ' - » M&amp; vi se oss oinksiiig i viirlcleïl ' iitm fruktail, med ingen skygg eller iiislrrii,nkt blick, och fråga: HvcicZ vill G d uj ' mig?
och hvad haii säger oss, det göre, clet blifve vi!
M&amp; vi frukta högmodet, me.11 icke mindre den falska ödmjulc-.
heten, slafviskheten iiu.cler rniinnislcors doin.
» DM&amp; vi hysa aktning för vårt samvetes vittnesbörd; in$ vi adla jordeiis ringaste göromAl genom a t t helga dem till Herrens.
t j a i s t ocli försiuk sitt tjäna något lägre.
» .Det filmes ingen tSngre börda aii deii af.
lifvets torn- het.
Den soin skrifver detta vet det, ty hon har genoin- lefvat det och biir ined smärta %n i d a g följderna af orilyn- dighetsbandet, som fjättrade den största, bästa dele~l af heii- lies lif.