Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ehuru jag gör full rättvisa åt den frikostighet, hvarmed Rikets Ständer behagade. vid sistförflutua riksdag omfatta folkskolelärarnes betryckta ställning, så torde det dock vara obestridligt, att en skollärare icke kan med denna aflöning sätta hushåll och underhålla familj.
Och jag får derföre vördsamt föreslå: alt äfven den återstående halfva skyddsafgiften måtte uteslutande användas till förbättring af folkskolelärarnes lönevilkor.
Olof Olsson, från Slängserud al Wermlands län Bih. till B.
Brot. 1862 & 1863. 11 Sami, 4 Afd. 11 83 Motioner i Bonde-Ståndet 186%.
Af Olof Olsson från Slängserud af Wermlands lån, om förhöjning i det af Kongl.
Maj ! nu äskade anslag för anläggning af nya samt förbättring eller omläggning af backiga eller eljest mindre goda vägar.
Uti 6 § al Rikets Ständers beslut den 50 Oktober 1860 har väl blifvit föreskrifvet, att, för anläggning af nya samt förbättring eller omläggning af backiga eller eljest mindre goda vägar, ett belopp af 150,000 Riksdaler Riksmynt årligen skulle utgå under den derpå följande statsregleringsperioden, och således med tillsammans 450,000 R:dr samma mynt; men då delta belopp ögonskenligen är för ringa för att inom en icke alltför aflägsen tidrymd kunna frambringa något verkligt resultat uti detta land, som är så vidsträckt och som liar så många och svåra backar, samt då intet kapital kan användas mera produktift, än det, som uppoffras på kommunikationernas underlättande, enär beqväma kommunikations-anstalter utgöra ett oeftergiflig! vilkor för hvarje sann och nationel välmåga, så får jag härjemte vördsamt föreslå: att omförmäida anslag måtte förhöjas till minst 250,000 R:dr, att årligen utgå under loppet af nästa stadtsreglering.
Stockholm den i5 November 1862.
Motioner i Bonde-Ståndel 1862.
N:o 64. 83 N:o 64.
Af Joliaimes Missou från Göteborgs och Bohus län. angående ändringar och tillägg i Kongl. Skiflesfadgan den 4 Maj 1827.
Landtmätarne åro ålagde genom Kongl. Stadgan om Skiftesverket i riket den 4 Maj 1827 uti 6 Kap. 2 §, att tili ordföranden i Egodelningsråtten insända protokoll och utlåtande rörande preliminära frågor inom 14 dagar efter dessas pröfning; 18 Kap. 15 §, att till Egodelningsråtten ingifva eiler insända aila kartor, protokoll och öfriga handlingar, som laga skifte röra, när besvär öfver detsamma äro hos Rätten anförde, och 18 Kap. 20 §. alt på samma sätt förfara, när skifte ej blifvit klandradl och således fastställelse derå skall sökas; men, ehuru dels uti 14 kap. 5 § är föreskrilvel, att, om skifte, genom laga kraft egande Utslag, blifvit ändradi, skiftesmannen bör, inom fjorton dagar efter af Utslaget erhållen del, utsätta, ny förrättningsdag och skiftet, efter hvad i Utslaget stadgadt blifvit, ändra och rälta, och dels genom 17 Kap. 2 $ Skiftesstadgan samt Kongl. Landtraäteri-instruktionen är Landtmätare vid ansvar åiagdt att, inom ett år efter det skifte blifvit faststäldt. öfverlemna renoverad karta och delningsbeskrifning åt jordegaren, konceptkarta och handlingar till Provinslandtmåterikontoret och renovation, som nyss är sagdt, till Kongl.
General-landtmäterikontoret, så är ingen föreskrift meddelad, hvarken om tiden och sältet för konceptkartors och dertill hörande handlingars återställande tili Landtmätarne, eiler huru dessa skola få del af Egodeiningsrälts laga kraftvunna eller af Kongl. Maj-.ts nådiga Utslag.
Detta är en stor brist, som föranledt, utom många andra olägenheter, mycken tidsförlust, hvilken alltid är af beskaffenhet att tillskynda delegare i skifteslag oersättliga, stundom ruinerande förluster.
Det är allmänt kändt, att många Ordförande i Egodeiningsrätterne oskäligt fördröja återställande till Landtmätarne af ingifne konceptkartor och handlingar, hvaraf följden blifver, att Landtmätarne, när skifte skall rättas, ej härmed kunna snart gå i författning, och när skifte är faststäldt, att de ej inom utsatt tid medhinna sin ofvannämnda renovationsskyldighet till jordegaren och Kongl. General-landtmäterikontoret.
Och emedan Landtmätarne aldrig få del af Egodeiuingsrätts eiler Kongi.
Maj:ts 84 Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
N:o 64. nådiga Utslag i skiftesmål på annat sätt, än genom vederbörande parter; men det ligger än i den parts intresse, som fått Utslaget, alt, till skada för öfrige delegare, fördröja Utslagets aflemnande till Landtmätaren, och än i dennes intresse att förneka Utslagets mottagande, antingen belt och hållet, eller på den dag, sådant verkligen skett, samt härtill kommer den högst väsendtliga omständigheten, att, när parten vill aflemna Utslaget, delta är förenadt med både stor svårighet, emedan Landtmätarne, upptagne med förrättningar på skiijda håll, säiian träffas i sina hem, och följaktligen betydliga kostnader samt tidspillan för resor till Landtmätarens hemvist och åtskilliga förrätlningsslällen; så och då det, för vinnande af erforderlig säkerhet, år nödvändigt, att hvarken konceptkartor med tillhörande handlingar eller Utslag tillställas Landtmätarne utan emot rediga och tillförlitliga qviltenser om tiden när sådant sker och om kartornas samt handiingarnes beskaffenhet eller åtminstone fullständighet, — det sednare så mycket heldre som konceplkarlor eller handlingar icke sällan förkommit under transporter från vederbörande embelsmyndigheter till Landt- * mätaren,. — vågar jag anse ett fullständigande af den nu gällande lagstiftningen i åmnet af högsta behof påkalladt.
I sådant ändamål får jag vördsamt föreslå, att Rikets Ständer behagade för sin de) besluta: l:o alt 11 § i 18 Kap. Kongl.
Skiftessladgan skall gifvas följande förändrade lydelse: ”Varda, inom föreskrifven tid, inga besvär mot Egodelningsrättens utslag i de uti 9 § omnämnda frågor anmälde; då skall ordföranden skyndsamligen och sist inom åtta dagar efter den ullupna fatalietiden derom skiftesmannen underrätta samt., sjelf eller genom närmaste kronobetjent eller Wår Befallningshafvande, mot behörigt qvitto af Skiftesmannen tillställa honom mottagna skifteshandlingar och bestyrkt afskrift af Rättens Utslag.
” 2:o ett tillägg vid 19 § i 18 Kap. Kongl.
Skiftesstadgan af detta innehåll: ”När Wi i nåder pröfvat underdåniga besvär öfver Egodelningsrätts Utslag, vare Wår Justitie-revisions-expedition skyldig att, inom åtta dagar efter den, å hvilken Wårt nådiga Utslag blifvit utfärdad t, till Wår vederbörande Befallningshafvande afsända emottagna kartor, protokoll och beskrifningar samt bestyrkt afskrift af berörda Utslag; och åligger det Wår Befallningshafvande alt ofördröjligen låta kartorna och handlingarna skiftesmannen, emot behörigt qvitto, tillställas.” 5:o att 20 § i 18 Kap. Kongl.
Skiftesstadgan skall hafva följande förändrade lydelse: ”Klandras ej skifte inom den i 13 § föreskrifna tid, bör skiftesmannen till Egodelningsrätten vid dess nästa sammanträde eller sist vid nästinfallande lagtima ling, karla ocb handlingar ingifva; och har Rätten att innan fastställelse å skiftet meddelas, noga tillse ocb pröfva, att detsamma är Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
N:o 65. 85 lagligen beskafladt, bland annat äfven deruti, att egorna icke blifvit delade i flera skiften, än denna Wår nådiga Stadga i 12 Kap. 10 § högst tillåter, utan alt sådan hemställan hos Egodelningsrätten skett, som i 11 § af samma Kap. föreskrifven finnes.
I annor händelse må någon fastställelse å skiftet icke meddelas, utan tiilslälle Ordföranden skiftesmannen utslag i målet samt karla och handlingar, som i il $ sägs, för alt i de olagliga delarne af skiftet nödiga rättelser verkställa.
Äro felen af större betydenhet, insände Ordföranden kartan och handlingarne lill Wår Befallningshafvande, sorn föranstaltar, alt skiftesmannen i laga ordning varder under tilltal släld.
Finnes skiftet lagligen beskafladt; då bör Rätten detsamma lill framtida efterrättelse fastställa och bevis derom jemväl å kartan anteckna, och vare, Ordföranden i Rätten pligtig alt, inom åtta dagar efter den, å hvilken faslställelsen blifvit meddelad, karta och handlingar, sjelf eller genom närmaste Kronobetjent eller Wår Befallningshafvande, emot behörigt qvitto skiftesmannen tillställa.
Johannes Nilsson, från Göteborgs och Bohus län, N:o 65.
Af Sven Rosenberg från Christianstads län, om Rusthällarnes i Skäne befrielse frän Rustningsperscdlars avskaffande och underhåll mot ärUg afgift.
Likasom man från det såkallade Gamla Sverige riksdag efter riksdag återkommer med begäran örn grundskatternas kapitalisering, för att slippa ur händerna på räntetagare, så bar äfven Skåne sin tryckande grundskaltsfråga, fast i annan och svårare form, nemligen rustningen med thy åtföljande kostnader, besvär och trakasserier, så mycket odrägligare, som bördorna i denna provins äro mer än skäligen ojemnt fördelade, så alt då 2 eller 5 hela mantal, som äro roterade, utgöra sin hemmansränta med tillsammans 100 R:dr lön till en soidat, måste ett enda man - 86 Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
N:o 65. tal, stundom mindre, i samma by och af lika godhet utgöra sin ränta med i medeltal 300 Rd:r eller 0 å 0 gånger mera ån det, förra, då det sednare är pålagdt rustningsskyklighet.
Vä! heter det i Kongl. Brefvet af d. i 7 Jan. 169 i och Kongl. Instruktionen den 5 April 1690, att endast goda och välbehållna hemman borde utses till rastningsställe
Men i fråga om jordbruk hade den tiden helt andra åsigter, än som nu kunna vinna godkännande.
Nyare tiders jordbrukssätl liar lill fullgod jord förvandlat så kallad fäiadsmark, som fordom femnades nästan värdeslös såsom vattensjuk och oduglig, hvaraf följden blifvit, alt månget rotehållshemman för närvarande slår i godhet, framom grannens rusthållshemman af lika mantal.
Hedan vid sistiörflutna riksdag sökte jag fästa Rikets Ständers uppmärksamhet på de lidanden, för hvilka den Skånske rusthållaren är blottställd; men icke ens inom detta stånd kunde min motion vinna tillräckligt understöd.
Man åberopade mot mig de stora fördelar rusthåliarne skola njuta af augmentshemmanen; men man visade blott dermed, att man icke kände förhållandena sådana de verkligen äro i provinsen Skåne, utan drog slutsatser af hvad de äro i det öfriga Sverige.
De aldrafieste auguientsråntor i Skåne skola enligt Kongl.
Förklaringen den 7 April 16115 levereras till Regemenlsskriivaren efter då varande tids lösningspris, hvilket under nuvarande förhållanden läiier så ut, alt femton dalers ränta, mosvarande efter regeln fjerdedelen af ett helt rusthålls kostnader, nu löses med 7
R:ör 50 öre, hvilket blir det svaga rusthållets augment eller hjelp till utgifvande af i medeltal 500 R:dr rustningskostnader årligen.
Häraf synes lält, att augment i Skåne, der sådant finnes, knappast är värdi att medtaga i räkningen.
Många rusthåll hafva intet augment, andra hafva 75 öre årligen och så vidare.
Ytterligare åberopade man mot mig
Skånes bördighet och dess obetydliga skatter i allmänhet.
Della må också i visst fall erkännas såsom rigtigt, men gäller endast för vissa delar af provinsen, nemligen den såkallade slättbygden.
Deremot kunna Östra Göinge, större delen af Vestra Göinge och Norra Åsbo, samt betydliga delar af Bjäre, Södra Asbo, Onsjö, Färs och Frosta.
Gerds och Albo härad visst icke räknas till de bördiga trakterna, då flertalet bland dess inbyggare intill våra dagar icke ens kunnat producera spanmål tiil egna behof, utan mäst köpa den från de bördigare orterna, hvarjemte skogarna äro förhuggna, så att deraf är föga eller intet att hemta för utgörande af hemmanens utskylder.
Och hvad de lindriga skatterna angår, så gäller detta hufvudsakligen frälsejorden, hvars egare vetat, att på det allmännas bekostnad skaffa sig friheter.
Under sådana förhållanden borde
Skånes rusthållare kunna påräkna någon uppmärksamhet för sina klagomål.
Sveriges rotehållare hafva tid efter annan erhållit lindringar i roteringsskvldigheten. så att numera intet annat deraf återstår ån soldatens aflöning, ehuru, som jag visat, rotehållarne i Skäne voro långt mindre i behof af lindring än rusthåliarne.
Andra provinsers rusthållare hafva fått iåla sina Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
N:o 66. 87 kavalleriregementen afsitta mot en hillig hästvakansafgift, hvilket tillskyndat ruslhållarne en betydlig lindring i utgifter och minskning i besvär.
Bergslagen hafva befriats från tackjernstionde och hammarskatt.
Man har i alla riktningar sökt utjemna och afhjelpa de gamla missförhållandena, för att så småningom närma sig det föresätta målet, nemi. de allmänna tyngdernas jemnare och rättvisare fördelning.
Skånska rusthållaren tillhör en klass, hvars väl synes minst lia kommit i beräkning; ty avskaffandet af Wadstena Krigsmaushusafgift kom icke den varande utan den blifvande rusthållaren lill godo.
På grund af hvad jag sålunda anfört, och då jag under nuvarande förhållanden icke vågar framställa något förslag om Skånska indelta kavalleriregementens afsittning till större eller mindre del, vågar jag för att bereda rusthållarne någon lindring i besvär och draga honom undan åtskilliga förmynderskap, hvaraf han nu är beroende, vördsammast föreslå: att emot det, att rusthållarne vid Skånska indelta kavalleriregementena öfverlemna nuvarande beklädnads-, munderings- och utrednings-persedlar i komplett skick samt tillförbinda sig, att derefter betala en efter behörig utredning af frågan genom öfverenskommelse regementsvis bestämd årlig afgift, Statsverket malte för all framtid öfvertaga anskaffande och underhåll af dylika persedlar, samt ruslhållarne endast ansvara för hästar och karlar.
Stats—Utskottet anhålles:
Stockholm den 15 November 1862. S. P.
Af Sven Rosenberg från Christianstads län, om tillägg i 17 Kap. 16 § Rättegångs-balken samt ändring i föreskrifterna rörande embetsmannaeden.
Om en lag skall kunna utöfva tillbörlig verkan på samhället, så måste han ega godkännande inom samhällets allmänna och sedliga medvetande.
Saknar han 88 Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
N:o 66- detta, så har han antingen tillkommit i otid eller också öfverlefvat den tid, för hvilken han kunnat vara tillämplig.
I båda lallen står han kraftlös utan att kunna uppfylla sitt ändamål
Vid sådana förhållanden befinna sig till en del våra Svenska lagar om edgångar och edliga intyg.
Stadgandena härom hafva under tidernas lopp uppvuxit till en sådan mängd, att ederna snart förlorat all betydelse och anses i de flesta fall som antiqverade lormler.
Isynnerhet gäller delta om läkarnes eder.
Hvarje bevis en läkare utfärdar skall bestyrkas, ej allenast med bans en gång aflagde embetsed, utan ock med ett ytterligare: ”så sannt mig Gud hjelpe till lif och själ.”
För den lättsinnige blir detta idkeiiga edgående elt tomt gyckel, men för den samvetsömme en svår och ofta odräglig pligt.
För prosten gäller nästan samma förhållande.
När han blir student måste han aflägga ed, vid prestvigningen ny ed, får han pastorat, måste han göra en ofta kostsam och långväga resa för att i domkapitlet aflägga ed, vid insialleringen återigen samma ed; blir han kontraktsprost, skall han än en gång resa till domkapitlet för att vid sin sjals salighet offentligen förbinda sig till trohet och flit; vinner han sedan transport tili annat pastorat, så förestår honom samma kedja af resor och edgångar.
I afseende på vittneseden företer sig nästari samma förhållande.
Man kan vid någon af de lägre domstolarna på samma förmiddag få höra ett vittne kanske tre eller fyra gånger i olika mål omedelbart efter hvarandra framträda och aflägga alldeles samma ed.
Det är alldeles klart, att detta idkeiiga upprepande af ederna skall borttaga sjelfva det högtidliga och betydelsefulla som lagstiftaren velat deri inlägga, och då vår lids lagstiftning redan tagit ett steg tillbaka - genom afskaffande af edgång för ledamöter i Taxerings- och Pröfnings-kommittéer samt för vittnen i brärmerier, så vågar jag till Rikets Ständers pröfning och antagande föreslå: l:o följande tillägg vid slutet af 16 § i 17 Kap. Rättegångs-balken: ”Är det för
Rutten kändt eller kan vittne vid tillfället behörigen styrka, att det förut vittnesed aflagt, vare vittne då för edgång fritt”; hvarjemte edsformuläret torde till följd häraf efter behofvet ändras.
2:o rörande embetsmannaeden, att en förklaring måtte utfärdas af innehåll: att den vid inträde i embete aflagde ed må vara förbindande och tillfyllestgörande för hela embetstiden, utan afseende på stället, hvar embetet utöfvas, samt de vanliga edsförsäkringarne å läkareattester förklaras obehöfliga.
Beträffande värjemålseden torde den hafva så djupa rötter i folkmedvetandet, att tiden Motioner i Bonde-Ståndet 18G2.
N:o 67. 89 att tiden ännu icke lär vara inne för dess afskaflände, helst så länge vårt rättegångsväsende liibcliålter sin gamla form och saknar stöd af juryinråtlningen.
Slockholm den 15 November 4 862.
Scen Rosenberg, från Christianstads län.
Åf Sven Rosenberg från christianstads län, derom, att bruket af dm s. k.
Biskopsskruden md afskaffas.
Vid den af Gustaf Wasa genomförda kyrkoreformation i vårt fädernesland utdömdes en ganska betydlig del af romersk-katolska kyrkans ceremoniväsende och annan fåfänglighet, hvarmed den tidens presterskap sökt inverka på det enfaldiga folkets religiösa sinne.
Mycket har ock sedermera tid eller annan blifvit afskafladt.
Annu återstår dock åtskilligt, som alltför illa passar in med vår tids uppfattning och derföre torde böra afsk a
Ifås såsom mera stötande och sårande lör det sanni religiösa sinnet, än gagnande till uppbyggelse.
11 it torde böra räknas den allmänt bekanta så kallade Biskopsskruden, som vid biskopliga förrättningar lagligen bör begagnas.
Mig veterligen hafva dessa antiqverade persedlar, som allt för starkt påminna om papismen, ingen* grund i Guds heliga ord, ingen framstående symbolisk betydelse, hvarmed de kunna inverka på den religiösa känslan och alldeles ingenting andaklsbefrämjande uti sig.
Jag kan således för min del icke firma ringaste fördel för kristendomen deruti, alt Stillsherdarne till nyfikenhetens förnöjande på detta sätt utstyras, hvadan jag tror mig gå mångas önskan lili mötes, då jag vördsammast föreslår: att Rikets Ständer ville för sin del besluta, alt den från påfvedöme! ärfda så kallade Biskopsskruden måtte till begagnande alldeles afskatläs.
Skulle deremot Rikets Ständer anse en sådan genomgripande kyrklig reform vara alltför radikal och kanhända ”stridande mot våra låders tro”, så vågar jag såsom alternativ föreslå: Bih. till B.
Prot. 1862 &, 1863. 11 Sami. 4 A/d. 12 90 Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
N:o 68. att det åtminstone må lemnäs hvar och en Biskop frihet att efter eget godtfinnande vid biskopliga förrättningar begagna Biskopsskrud eller ej.
Om remiss tili vederbörligt Utskott auhålles.
Stockholm den 15 November 1862. S. Rosenbern. från Christianstads län N:o 68.
Af P. O.
Hörnfeldt från Westernorrlands län, om tillägg i Kongl. Förordningen den 24 September 1861 angående tillsyn ä förmyndares förvaltning af omyndigs egendom.
Att Kongl. Maj:ts nådiga Förordning af den 24 September 1861 rörande tillsyn ä förmyndares förvaltning al' omyndigs egendom i vissa afseenden är gagnelig, lider intet tvifvel, utan är tvärtom myckel sannt; men lika sannt år ock, att om denna tillsyn kan ske på ett för den omyndige mindre kostsamt sätt, som i alla fall leder till den omyndiges fullkomliga garanti för sina medel, så tror jag att så väl den ene som den andre dermed bör linna sig belåten.
Olämpligfceten af sagde Författning i vissa fall skönjes lätt. om man t. ex. tänker sig att en fattig myndling vid ett års ålder erhåller ett ari af 106 R:dr R.mt dess förmyndare, en i ölrigt redbar och sakkunnig person, kan ej skrifva, eller har åtminstone ej lörmåga att uppsätta en förmyndare-redovisning; lian skall emellertid ovilkorligen, på sätt olvanbemålde nådiga Förordning föreskrifver, hvarje år redovisa, dervid han måste anlita andra.
Haral följer att från myndlingens ringa arfsmedel årligen afgår:
För Förmyndare-räkningens uppsättande i 2ine exemplar ... 2 R:dr Knnt.
Förmyndarens tidspillan så väl vid räkningens uppsättande, som öfverlemnande til!
Gode män eller Socknenämnd i: 50.
Förmyndare- och gransknings-provision circa ... ... — 25.
Besvär att till Domstolen inlemna den at Gode männen eller Sockne nämnden påtecknade summariska uppgiften 2:
Lösen för Häradsrättens protokoll och bevis. 3:
Lösningsbesvär
• eller tillsammans Riksdaler Riksmynt fO 25.
N:o 68. 91 Forlfares på delta säll tills myndlingen uppsålt 15 års ålder det vill såga 14 år, så liar bela hans arfskapital åtgått i och för granskning och redovisning m. m.
Jag tilltror mig visserligen icke kunna föreslå någon förändring härutinnan med hvilken alla blifva belåtne, men kan likväl icke undertrycka den tanken att en ändring jemte ett tillägg i merberörda nådiga Kungörelse är af högsta behof påkalladt.
Jag vågar dedore vördsamt föreslå: alt 4 § ui ofta bemä'de nådiga Kungörelse erhåller ungefär följande lydelse:
Förmyndare skall, för hvart 5:dje år afsluta räkning öfver allt det han har om händer och derest sådant af Gode män, Socknenämd eller närmaste händer äskas, uppgifva den säkerhet, hvaremot den omyndiges reda penningar utsatte liro, och ingifva sist fjorton dagar derefter den räkning jemte en dupplett deraf till Gode männen eller Socknenämden.
Den dupplett, hvarom nu sagdt är, skall, försedd med Gode männens eller Socknenämndens intyg att
Förmyndare-räkningen aflemnad och granskad blifvit, till Förmyndaren återställas och af honom ingifvas i stad till Rättens ordförande eller den som å Rättens vägnar handlingar emottaga bör, sist inom fjortonde dagen efter det räkningen från Gode männen vederbörligen påtecknad återfålts, och å landet till Häradsrätten sist å det ting, som infaller näst efter det, dä räkningen, på sätt förut föreskrifvits, från Gode männen eller Socknenämnden återfålts.
Sker det ej, förelägge Rätten förmyndare vid lämpligt vile, att sin omförmälda skyldighet fullgöra.
Å de till Rätten inkomne redovisningar teckne Ordföranden bevis om af Rätten verkställd granskning, men må icke särskildt protokoll deröfver utskrifva».
Saknar omyndig tillgång, meddelas så väl Rättens bevis, som Gode männens eller Socknenämndens granskning gratis.
Om remiss till vederbörligt Utskott anhållcs.
Stockholm den 15 November 1862. P. O. Hörnfeldt. från Westernorrlands län. 92 Motionär i Bonde-Ståndet 1S62.
N:o CD, N:o 69.
Af P. O. Hörnfeldt från Westernorrlands län, om annat sålt för utgörande af räntepersedeln hö inom Westernorrlands län.
Maj.ts nådiga Kungörelse af den 11 Maj 1855, angående de till ordinarie räntan ingående persedlars omsättning och förenkling, bestämdes för Westernorrlands län såsom hufvudräntepersedlar spannmål, smör, kött och hö.
Den sistnämnde persedeln, uti hvilken ingingo de äldre räntepersedlarne halm, strömming och lax representerar således nu, till följd af förvandlingen, ett icke obetydligt skattebelopp kännbart i den man berörde räntepersedel visar sig i markegångspris hålla sig allt för högt.
Valet af densamma var också olämpligt för en ort, der hö endast undantagsvis försäljes och hvarigenom också derföre det för städerna erforderliga qvantum, som till hvad pris som helst måste anskaffas, följaktligen blir oerhördt dyrt, hvilket åter i sin mån till men för de skattdragande inverkar pä markogången.
Utom andra exempel på följderna af den omförmälda ränteförvandlingen som skulle kunna and rågås till stöd för denna min framställning af del bekymmersamma förhållandet, må jag nämna för dem inom representationen, hvilka erinra sig den hos Itikets Ständer vid en föregående riksdag förehalda frågan, hvarigenom lösen til! skatte af Trysunda strömmingsfiske beviljades mina kommiltenler, Nätra och Själevads socknemän, att för den höga räntans skull — den utgår nemligen i hö med 994 centner 2 skålpund, som efter markegång förvandladl för åren 1858, 1859, 1860 och 1861 utgått på sätt biiagde utdrag från ortens Häradsskrifvare utvisar — nämnde socknemän i stället för en påräknad vinst på skattelösen till betäckande af kommunala utskylder, fått vidkännas en årlig förlust, som fullt ut motsvarar den enligt biiagde utdrag uppkommande skilnaden emellan gamla och nya räntan eller 2,948 lt:dr 58 öre.
Delta såsom ett enstaka exempel, men kunde jag här uppgöra en beräkning öfver förhållandet inom länet i dess helhet, skulle det ofördelaktiga i en så stor del af den ordinarie räntans utgående i hö visa sig än tydligare.