Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Under denna årstid vore postfarten helt och hållet beroende af väder och vind, hvadan ock ej sällan inträffade, att utrikes poster ankommo till Stockholm för än den Gottländska.
Motionären, som ansett en jemnare och säkrare kommunikation med fasta landet vara af högsta behof påkallad, har derföre föreslagit, att under den årstid, då postfart emellan Stockholm och Wisby icke eger rum, något mindre ej serdeles kostsamt ångfartyg måtte genom Postverkets försorg an - Allmänna Jlesvärs- och Ekonomi-Utskottets Utlåtande, N:o 96. 5 skaffas för att ej mindre befordra posten, än äfven fortskaffa passagerare emellan Böda hamn på Oland och Klintehamn på Gottland, eller, då is sådant hindrade, emellan andra lämpliga ställen; och har vid föredragningen af berörde motion hos Högvördiga Ståndet Ur Biskop Hallström, jemte framställning om det bristfälliga och otillräckliga uti de anstalter, hvilka blifvit vidtagne för så väl postföringen som kommunikationen i öfrigt emellan Gottland och fasta landet, samt angelägenheten och fördelen deraf, att denna kommunikation hela året om blefve så ordnad, att den motsvarade behofvet och uppfyllde de anspråk, som i sådant hänseende skäligen kunde göras, påyrkat, att ett med tillräcklig kraft försedt ångfartyg på allmän bekostnad anskaffades och underhölles för att bestrida så väl posternas öfverförande, som trafiken i öfrigt emellan ön och fasta landet.
1 afseende härå får Utskottet upplysa, att, eniigt hvad, som blifvit Utskottet meddeladt, den enda mera jemnt påräkneliga kommunikation, som egt rum emellan Gottland och öfriga Sverige, varit föranstaltad hufvudsakligen för postens befordrande till och från ön, men tillika begagnats för passagerares öfverförande.
Denna kommunikation har de sednare åren under sommaren och någon tid på hösten blifvit besörjd genom ångfartyg.
Intill sistlidet år begagnades härtill post-ångfartyget Aktiv, som gick emellan Westervik och Wisby två gånger i veckan, men under berörde år vidtogs den förändring, att, med användande af ett annat förhyrdt åugfartyg, poster fördes direkte från Stockholm till Wisby och derifrån till Kalmar, samt åter öfver Wisby till Stockholm.
Som emellertid båda dessa fartyg voro i mindre godt stånd, måste resorna, i anseende till storm, ofta inställas, så att någon regulier fart icke kunde med desamma underhållas under den tid på året, som för densamma var afsedd och påräknad.
Under öfriga tiden, eller vanligen från början eller medlet af November till början af Maj, har icke någon annan kommunikationslägenhet funnits att tillgå, än antingen en däckad postbåt, som gått emellan Klinte på Gottland och Böda på Oland, då icke storm eller stiltje sådant hindrat, eller ock öppna roddbåtar, då sådane kunnat med mera fördel begagnas.
Att de anstalter, som sålunda varit vidtagne för befrämjande af kommunikationen emellan ön Gottland och öfriga Sverige, icke varit af den beskaffenhet, att de uppfyllt de anspråk, som i sådant hänseende skäligen kunnat göras, anser Utskottet vara obestridligt, enär icke allenast under vintermånaderna posterna från Gottland ofta under flera postdagar uteblifvit och det till och med inträffat, att kommunikationen med örn varit flera månader alldeles afbruten, utan ock den mera reguliera farten upphört vida förr på höstarne, 6 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Utlåtande, N:o 97. än som nödigt varit, derest ett lämpligt ångfartyg varit att tillgå för kommunikationen emellan Gottland och Öland.
Omförmäldte afbrott i kommunikationen måste i flera hänseenden verka menligt och medföra hinder för utvecklingen af öns handel och industri, hvilkas befrämjande likväl, i anseende till öns läge och dess förhållanden i öfrigt, måste vara af högsta vigt.
En lättare och väl ordnad kommunikation med fasta landet synes härföre vara ett hufvudvilkor och böra tillvägabringas, äfven om en sådan anstalt skulle medföra kostnader.
Men då sättet för verkställandet deraf, efter Utskottets tanke, lämpligast bör ankomma på Kongl. Majlts höga pröfning, anser Utskottet sig endast böra tillstyrka, att Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det Kongl. Majit täcktes, för åvägabringande af en lättare, mera bestämd och, så vidt sig göra låter, oafbruten kommunikation emellan ön Gottland och öfriga Sverige, låta vidtaga erforderliga åtgärder.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 15 Maj 1851, kl. 5 e. m.
Utlåtande, i anledning af vackt motion om förändrad beräkning af Konsulad-afgifter m. m.
Till Utskottets handläggning har från Vällofliga Borgare-Ståndet blifvit öfverlemnadt ett af Herr J. F.
Ekenman afgifvet memorial, hvaruti motionären, yttrande den åsigt, att, i den mån Sveriges utrikes handel och sjöfart tillväxte i omfång, dess Konsular-inrättningar i främmande länder borde allt mer och mer fullkomnas, så att de å ena sidan i möjligaste måtto motsvarade ändamålet, den Svenska handelns och sjöfartens skydd och befrämjande, och å den andra så litet som möjligt betungade dessa, framställt tre serskilda förslag, hvilka här nedan, hvar för sig, upptagas.
Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Utlåtande, N.'o 97. 7 l:o Effer att hafva redogjort för förhållandet med Konsulad-afgifterne under den förflutna tiden samt anfört, att dessa afgifter, jemlikt Kongl. Brefvet den 25 Maj 1850, numera utgå med TV Rdr Hamburger
Banko för hvarje svensk svår läst, utom den serskilda betalning för Konsulernas embetsåtgärder, som på en del ställen uppbäras, men hvilken äfven på dessa ställen skall vid nuvarande Konsulers afgång upphöra, har motionären yttrat: att nyssnämnde allmänna konsulad- eller läste-afgift i allmänhet icke kunde anses betungande, då den erlägges af fartyg, som få gånger om året intaga eller lossa laddningar af dyrbarare värde och med dryga frakter, men att förhållandet blefve helt och hållet olika med den skeppsfart, som idkas af fartyg, gående på Ostersjö-hamnar, serdeles inom Schleswig och Holstein, med trädvaror, tjära, kalk och sten m. m., enär dessa fartyg kunde göra 0 å 7 sådane resor om året och nödgades för hvarje gång erlägga ny afgift, som mycket betungade den ringa förtjensten och vore en börda, den der icke egt rum i äldre tider, då Konsulerne i dessa hamnar ej egde rätt till sådan uppbörd.
Denna tunga hade nu ytterligare ökats genom den i Kongl.
Brefvet den 25 Maj 1850 meddelade förklaring, att, när ett fartyg under samma resa intager eller lossar last i serskilde hamnar inom samma Konsulsdistrikt, skall, utom fulla Konsulad-afgifter i den första hamnen, half afgift ytterligare erläggas i de öfriga; och har motionären ansett billigheten fordra, att alla fartyg, som under loppet af samma år besöka eller flere gånger lossa eller lasta inom samma Konsuls-distrikt, befrias från all Konsulad-afgift, utom första gången, samt derföre hemställt om underdånig skrifvelses atlåtande till Kongl. Maj:t, med anhållan, att föreskrifterne härom måtte i nämnde syftning förändras, hvaremot motionären ansett nuvarande
Konsuler böra tilläggas ersättning af Handels- och Sjöfarts-fonden för den förlust af inkomster, som genom förändringen dem tillskyndades. 2;o Vidare har af motionären blifvit anfördt: att Kongl. Majit, med godkännande af den grundsats, att de vigtigaste
Konsuls-platserne böra förses med sådane inkomster, att innehafvarne, utan behof af någon rörelses idkande, kunde uteslutande egna sig åt befattningarne, genom omförmälde nådiga Bref den 25 Maj 1850, bestämt tre klasser af traktamenten, som endast linge åtnjutas af Konsuler, hvilka voro Svenska eller Norrska män och icke hade handels-etablissement på platsen, äfvensom tre klasser af anslag till kontorsliyra och skrifvarehjelp: att derjemte i nåder förklarats, att, enär Konsuls-beställningarne under tidernas lopp kunde å serskilde orter i vigt och betydenhet lill- eller aftaga, Kongl. Majit ville, vid yppande ledigheter, efter vederbörandes hemställan, i hvarje fall, i nåder 8 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Utlåtande, N:o 97. besluta, angående vilkoren för befattningen samt sålunda i nåder pröfva och afgöra, om och efter hvilken klass traktamente eller anslag till kontorshyra och skrifvarhjelp skall med tjensten åtfölja; att af omförmälde grundsats obestridligen följde, det de personer, som förordnades till Konsuler på de vigtigare platserne, skulle sjeifve bestrida tjensterne samt ega dertill erforderliga insigter och erfarenhet; och har motionären, på det sökande med dylika egenskaper må till lediga Konsuls-beställningar framkallas samt till förekommande deraf, att dessa beställningar, ”såsom någon gång förut skett,” blefvo bihang till diplomatiska befattningar, föreslagit, ”att vid tillsättande af de vigtigare, med traktamente eller anslag till kontorshyra och skrifvare-biträde försedde, General-konsuls- och Konsulsbefattningar noga måtte iakttagas, att de personer, hvilka dertill utnämnas, sjeifve bestrida dessa göromål och hufvudsakligen deråt egna sin tid;” äfvensom, ”att Kongl. Maj:t, då anslag utfärdas för ansökningars emottagande till något ledigt General-konsulat eller Konsulat, måtte täckas i nåder bestämma, huruvida dermed kommer att åtfölja traktamente eller anslag till kontorshyra och skrifvarebiträde eller begge dessa förmåner och, i så fall, till hvilket belopp.” 3:o Slutligen har motionären föreslagit, att, enär den till General-konsuls-befattningen i Alexandria anslagna lön, 2500 Rdr Hamburger
Banko, hvilken skulle vara afsedd till 'ndragning vid nuvarande innehafvarens afgång, i anseende till den ringa trafiken från Sverige, icke vore serdeles behöflig, samt då bemälde innehafvare ”redan från Sverige uppburit omkring 200,000 Rdr Svenskt Banko, utan att med bästa vilja hafva kunnat derför göra synnerlig nytta och hans tjenster serskildt blifvit belönade med Wasa-komendörsbandet och Nordstjernan, hvartill komme, att han skulle vara en rik man,” nämnde anslag måtte, utan afvaktan af innehafvarens afgång, varda till statsverket indraget, för att användas der medlen mera behöfdes.
Hvad nu fiirst vidkommer motionärens förslag om Koilsulad-afgifternes upphörande j vissa fall, så, enär det betungande i dessa afgifter, hvaröfver motionären klagat, efter hvad han sjelf antydt, skulle härleda sig derifrån, att samma afgifter beslämmas efter lästetalet och icke efter laddningens värde elier fraktens belopp och således, derest det verkligen förefinnes, icke kunde i allmänhet, utan blott partielt, afhjelpas genom den af motionären i detta fall föreslagna förändring, anser Utskottet det icke lämpligt, att Rikets Ständer skulle hos Kongl. Maj:t i underdånighet tillstyrka en dylik förändring, som till båtnad för trafiken i några Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Memorial, N:o 99.
11 modan, att städerna säkerligen skulle anse ifrågavarande rättighet vara af ringa vigt, i anseende till den obetydliga afgift, som städerne för mätningen ega uppbära.
Hvad sålunda förekommit har Utskottet tagit i öfvervägande; och anser Utskottet sig, på grund af de vid återremisserna andragna skäl, böra frånträda sitt förra, utaf frenne Riksstånd återremitterade, Utlåtande i ämnet samt vördsamligen föreslå, att Rikets Ständer måtte uti underdånig skrifvelse hos Kongl. Maj:t anhålla, att, med ändring af i ämnet gällande stadganden, importör vid införsel af stenkol, vare sig för eget behof eller till afsalu, måtte i nåder förklaras befriad från skyldigheten att låta nämnda vara uppmätas af städernes mätare; samt att i följd häraf städerne jemväl befrias från åliggandet att, derest sådant äskas, genom sine mätare tillhandagå med uppmätning af stenkol, som till riket införas.
Ånk. till Exp. Utsk. den 15 Maj 1851, kl. 5 e. m.
Memorial, i anledning af erhållae återremisser utaf Betänkande JS:o 5/fj rörande väckt motion om Stapelstadsrätt för Skellefteå.
Nämnde Retänkande, som blifvit af Vällofliga Borgare-Ståndet och Hedervärda Bonde-Ståndet återremitteradt, är deremot bifallet af de öfriga två lliks-Stånden; och då, genom sålunda af två Riks-Stånd lemnadt bifall till Utskottets afstyrkande af motionärens 12 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Memorial, N:o 100. förslag, detta, jemlikt 75 § Riksdags-ordningen, förfallit, kunna återremisserne icke till någon åtgärd föranleda.
Ank. till Exp.-Utsk. den 15 Maj 1851, kl. 5 e. m.
Memorial, i anledning af erhållne äterremisser utaf Betänkandet N:o 6gj rörande föreslagna ändringar i Kongl.
Förordningen om Sockenstämmor i Riket af den ag Augusti 1843.
Omförmäldte Betänkande, som innefattar utlåtande i fyra serskilde ämnen, har uti första och tredje punkterne blifvit godkändt af samtliga Riks-Stånden, i andra punkten af Höglofliga Ridderskapet och Adeln, Högvördiga Preste-Ståndet och Hedervärda BondeStåndet och i fjerde punkten af Höglofliga Ridderskapet och Adeln samt Högvördiga Preste-Ståndet; hvaremot återremiss till Utskottet blifvit beslutad, i andra punkten af Vällofl.
Borgareståndet och i fjerde punkten af nämnde Stånd samt Hedervärda Bonde-Ståndet; men som bland de återremitterade punkterna af Betänkandet den 2:dra är bifallen af tre Riks-Stånd och den i fjerde punkten förekommande framställning, hvilken af Utskottet blifvit afstyrkt, genom två Riks-Stånds bifall till Utskottets yttrande förfallit, kunna återremisserna icke till någon åtgärd föranleda.
Stockholm den 13 Maj 1851. » N:o 201 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Utlåtande, N:o 97. 9 i några serskilda fall, skulle medföra rubbning i det system för ifrågavarande utgifters uppbarande, hvilket Kongl. Maj:t, efter ärendets fullständiga utredning, för kort tid sedan, nemligen genom nådigt Bref den 25 Maj sistlidet år funnit godt antaga; hvadan och då dertill kommer, att Handels- och Sjöfarts-fonden skulle, enligt detta förslag, få vidkännas en dryg utgift, Utskottet hemställer, ' att detsamma icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Beträffande dernäst motionärens framställning i andra punkten och först den del deraf, hvari yrkas, att vid tillsättande af vigtigare General-konsulater eller Konsulater, tillses måtte, ”att de personer, hvilka utnämnas, sjelfve bestrida dessa göromål och hufvudsakligen deråt egna sin tid”; så för den händelse att, såsom Utskottet af de anförda motionerna tror sig böra antaga, meningen härmed varit, att nämnde befattningar icke böra med diplomatiska beställningar förenas, anser Utskottet, att ett sådant vilkors framställande från Rikets Ständers sida skulle innefatta en obehörig inblandning i Kongl. Maj:ts
Höga rätt att tillsätta ifrågavarande befattningar; i följd hvaraf och då, hvad angår återstående delen af denna punkt, som afser kungörande af de inkomster, hvilka vid tillsättande af lediga Konsuls-beställningar för dem bestämmas, det redan är föreskrifvet uti Konsuls-stadgan af den 9 Mars 1830, att Kommers-kollegium skall, vid yppande Konsuls-ledighet, densamma uti in- och utländska tidningar kungöra, med utsättande af de tjensten åtföljande lönevilkor och öfriga förmåner, Utskottet tillstyrker, att icke eller motionärens framställningar i andra punkten måtte vinna afseende.
Vidkommande slutligen motionärens hemställan, att General-konsulatet i Alexandria genast måtte indragas, så anser Utskottet densamma angå en så speciel fråga, att Rikets Ständer dermed icke böra taga befattning, utan att denna hemställan jemväl bör lemnäs utan afseende.
Brot. 1850—51. 8 Sami. 21 Haft. 2 10 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Utlåtande, N:o 98.
Ank. till Exp.-Ulsk. den 15 Maj 1851, kl. 5 e. m.
Utlåtandej i anledning af erhållna äterremisser utaf Utlåtandet N:o 43 öfver väckt motion om upphörande af mätare-penningar för stenkolj som till riket införas.
Sedan Utskottet uti sistnämnde Utlåtande tillstyrkt, att motionen ej måtte föranleda någon Rikets Ständers åtgärd, har detsamma blifvit bifallet af Vällofliga Borgareståndet, men återremitteradt af Höglofliga Ridderskapet och Adeln, Högvördiga Presteståndet samt Hedervärda Bondeståndet, med följande dervid gjorda anmärkningar, nemligen: att det till stöd för Utskottets Utlåtande anförda skäl, eller att städernes rätt till mätarepenningar för de från utrikes ort inkommande varor grundade sig på serskilda Kongl. Resolutioner, icke vore antagligt, enär samma Resolutioner kunde, på Rikets Ständers begäran, af Kongl. Maj:t i nåder ändras, så vida motionärens förslag hade skäl och billighet för sig; alt i afseende härå förekom, det införseln af stenkol vore af högsta vigt och nytta ej blott för den skoglösa vestra kusten, utan för landet i allmänhet, enär skogarna så minskats, att befaras kunde, det de blifva otillräckliga för landets behof; att införseln af stenkol derföre borde, så vidt ske kunde, underlättas samt att på denna grund ifrågavarande uppmätning och dermed förenade omkostnader destoheldre borde upphöra, som i de fall, då aflastningen skedde vid hamn, aflägse från stad, betydlig kostnad tillskyndades importören ej blott för skjuts och traktamente åt mätaren, utan ock isynnerhet för aflöning åt besättningen under den tid af stundom åtta dagar, som förflöt, innan mätaren sig inställde och hvarunder ofta en förmånlig frakt kunde gå förlorad; hvarjemte slutligen yttrats den för - Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Memorial, N:o 10/. 13 N:o 101.
Ank. till Eip.-Utsk. den 5 Maj 1851, kl. 5 e. m.
Memorial; / anledning af återremiss utaf utlåtandet IV:o Sy.
Vällofliga Borgare-Ståndet tiar återremitterat Utskottets utlåtande N:o 87, angående väckt fråga om inrättande af en daglig postgång emellan Stockholm samt Skåne och Götheborg äfvensom emellan sistnämnde stad och Skane m. tn.j men, som de öfrige Riks-Stånden utlåtandet bifallit, kan återremissen icke föranleda till någon Utskottets vidare åtgärd.
Prot. 1850—51. 8 Sami.
SI Hä[t. I STOCKHOLM, TRYCKT HOS N. MARCUS, 1851.
Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Utlåtande N:o 102. 1 102.
Ank. till Exp. Utsk. d. 22 Maj 1851, kl. 11 f. ni.
Utlåtande i anledning af återremiss utaf Betänkandet N:o 39, angående Fjerdingsmansbefaltningen.
Betänkande, sorn är af hedervärda Bonde-ståndet bifallet, har af de öfrige till Riks-stånden blifvit återremitterad t, på grund af följande deremot framställda anmärkningar, nemligen: l:o att Utskottet icke skulle hafva fästat tillbörligt afseende å de motioner i delta ämne, hvilka åsyftat inskränkning i de enligt Kongl. Stadgan den 1 Juni 1850 fjerdingsmännen tillkommande skyldigheter.
Utskottet hade härå endast svarat, alt berörda nådiga stadga i allmänhet icke innefattade några för fjerdingsmännen nya skyldigheter, utan att de, som i samma stadga uppräknas, tiil största delen varit genom serskilda äldre författningar dem ålagde; men detta har förmenais icke vara med sanna förhållandet öfverensstämmande, såsom exempel hvarpå åberopats fjerdingsmännens åligganden, dels alt biträda kronans uppbördsman med indrifning af oguldne uppbördsmedel, och dels att hafva tillsyn öfver vägars, broars och färjors underhållande och alt meddela vederbörande föreskrifter om afhjelpande af brister derå.
Om fjerdingsmännen, före den nådiga stadgans utfördande, biträdt kronofogdarne med indrifning af uppbörden, hade sådant icke varit lagligt och dessutom skett på de sednares ansvar, då det nu deremot skulle verkställas på fjerdingsmännens eget äfventyr, hvilket vore så mycket mera olämpligt som på fjerdingsmännen i delta fall icke kunde tillämpas det för uppbördsman stadgade ansvar utan blott det, som är bestämdt för dem, hvilka domstolarnes eller Konungens Embetsmäns ärenden gå.
Hvad åter anginge tillsynen öfver vägar och broar Bih. till II.
Brot. 1850 & 1851. 8 Sami. 22 Haft. 1 9 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Utlåtande N:o 102. m. m., så hade ett sådant åliggande visserligen från äldre tider tillkommit fjerdingsmännen, men Tore stadgans utfärdande icke varit utsträckt lill den pröfning af dessa kommunikationsanstalters vidmakthållande och den rättighet att meddela föreskrifter om förbättringar derå, hvilka nu äro fjerdingsmännen uppdragne.
Fjerdingsmansbefattningen hade af ålder varit kommunal-bestyr, men sedan verkställande makten blifvit ordnad och vunnit styrka, hade denna, för att befria sig från en mängd obehagliga göromål, hvälft desse på fjerdingsmännen, så att befattningen kommit att förvandlas till en statens tjenst.
Alltsedan 1830 års riksdag hade Rikets Ständer yrkat att fjerdingsmansbestyret malte åter förvandlas till ett kommunal-bestyr och de göromål, sorn rätteligen tillhöra kronans tjenstemän, på desse öfverflyttas; hvarjemte Kongl.
Maj:t vid 1840 års Riksmöte i nåder föreslagit, att det lill fjerdingsmännen utgående Stats-anslag skulle i mån af dåvarande löntagares afgång upphöra, under villkor att fjerdingsmännen icke må besväras med sadanc göromål, som rätteligen tillhöra kronohetjeningen, äfvensom Rikets Ständer vid samma riksdag, jemte beviljande af ökade löner för länsmännen, i anledning häraf yttrat att, då Ijerdingsmans-hefattningen utgjorde ett municipal-bestyr samt fjerdingsmännen, sedan länsmannen erhållit förbättrade löne-vilkor, borde befrias från sådane göromål, som rätteligen böra af kronohetjeningen besörjas, borde ock de af Stats-anslag till fjerdingsman utgående löner vid innehafvarnes afgång indragas.
I strid häremot vore instruktionen för fjerdingsmännen utfärdad; pä grund hvaraf och med afseende derjemte å det olämpliga deruti, att fjerdingsmannen, fastän kommunal-ljensteman, enligt den nådiga stadgan vore öfverlemnad åt kronobeljcningens godtycke, Utskottet borde, efter afskiljande af de göromål, hvilka rätteligen äro kronobestyr, föreslå fjerdingsmans-befattningens återförande till hvad den hör vara; och har cn talare i sammanhang dermed yrkat, alt kostnaden för befattningens bestridande sedermera borde fördelas på alla, som i socknen bygga och bo, efter den grund, som för deltagande i sockenstämma är stadgad.
2:o att någon utsträckning af ifrågavarande onus till sådan jord, som nu är derifrån befriad, icke borde äga rum, såsom innefattande ingrepp i egande rätten, emedan friheten från deltagande i samma besvär tagits i beräkning vid bestämmande af köpeskilling för dylik jord; varande af de talare, som yttrat denna åsigt, yrkadt, dels afslag å betänkandet, och dels att fjerdingsmans-befattningen måtte göras till en statens tjenst samt att Rikets Ständer för sådant ändamål måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla det Kongl. Maj:t täcktes i nåder låta uppgöra förslag ej mindre till reglering af ljerdingsmansdistrikter, än äfven till aflö - Allm umia Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Utlåtande, N:o 102. 3 nings-stat, och förelägga samma förslag
Rikets näst sammanträdande Ständer.
En talare har i så måtto delat ofvan omförmälda åsigt, som han ansett skillnad böra göras emellan de skyldigheter, som varit förenade med fjerdingsmansbestyret den liden, då Ridderskapet och Adeln uteslutande egde privilegierad jord och dem, hvilka sedermera tillkommit, och att icke de förra, men väl de sednare, kunde på den privilegierade jorden öfverflyttas.
3:o att innehafvare af boställen borde undantagas vid den föreslagna utsträckningen af detta onus till åtskilliga nu befriade fastighets-innehafvare.
För denna mening hafva de fleste talare yttrat sig; hvaribland flertalet instämt uti Herr af Klints vid betänkandet fogade reservation, som uttrycker den åsigt, ”att alla hem”man, med undantag af de till boställen anslagne, hädanefter skola, på sätt och ”i den ordning hvarje församling eller fjerdingsmans-distrikt för sig närmare beslutar, deltaga i utöfningan af ijerdingsmansbefattningcn.”