Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Menar ni verkligen att dessa unga tu göra sin » pligt », vare sig mot sig sjelfva eller mot de två andra, då de nu våldsamt qväfva en verklig böjelse för att på skilda håll knyta föreningar, som förlorat all helgd, då icke längre kärlek är grunden?
Och dessa » pligtskyldiga » äktenskap, skola de någonsin kunna blifva till välsignelse?
Jnga S — t.
Eder artikel har länge varit uppsatt, men undan för undan måst stå öfver i brist på utrymme.
Hilma G.
1888 års årgång från och med n:r 11 (der den längre följetongen tar sin början) kan erhållas inbunden till ett pris af 3 kr.
En af Iduns många beundrarinnor.
Vi känna ej sjelfva den omtalade sagan, men föra in er fråga till den kraft och verkan den hafva kan.
Att intaga förut tryckta saker anse vi emel- lertid olämpligt.
Irfärarliiiieplats sökes af lärarinna m e d g o d a b e t y g o c h undervisningsvana.
U n d e r v i s a r såväl äldre s o m y n g r e, flickor s o m gossar, i svenska ä m n e n, språk, handarbete o c h musik.
S v a r t o r d e godhetsfullt insän- das till » E.
», K a l m a r, p.
17614) [225] Plats som lärarinna sökes af en an- språkslös flicka, s o m är van v i d att undervisa uti v a n l i g a s k o l ä m n e n samt uti m u s i k e n s första g r u n d e r.
H o n är äfven v i l l i g att hjelpa till m e d kläd- och linnesömnad.
Svar märkt: » W.
» å " Wexiö P o s t k o n t o r.
P ö s t e restante.
[233] En ung småskollärarinna, m e d g o d a betyg o c h undervisningsvana önskar u n d e r j u l i o c h augusti månader, e m o t fritt v i v r e, plats i e n treflig familj.
S v a r till » L ä r a r i n n a, j u n i 6 8 », T ä b y.
[239] Som sällskap och hjelp ö n s k a r e n b i l d a d, musikalisk o c h anspråkslös flicka åtfölja en äldre d a m eller familj till b a d o r t eller till l a n d e t.
H o n e g e r un- d e r v i s n i n g s v a n a i m u s i k, o m b a r n fin- nas.
E n d a s t fritt v i v r e.
S v a r till » 2 1 å r », I d u n s byrå.
[228] En ung, bättre flicka, ö n s k a r plats i n å g o n b i l d a d familj att v a r a frun b e h j e l p l i g m e d alla i n o m h u s förefallande g ö r o m å l, s ö m n a d m.
S v a r t o r d e godhetsfullt adresseras till I.
, A s k e r s u n d, p ö s t e restante.
[235]
VI vilja särskildt fästa uppmärksamheten på Iduns lämplighet för plats- sökande och platsutbjudande annonsörer, äfvensom för alla öfrlga slags F ä r g i A s p i n a l P s | n I U b I I M U IN l e annonser som beröra familjekretsen.
Qumeelius annonsbyrå och hos redaktionen.
c k d o x i d i z e d Frisbelönt.
o s o r!
E n a m e l.
För målning af nya och renovering af gamla möbler.
Dosan bör aldrig stå öppen.
Äldre saker, som om- målas, böra först ren- tvättas med varmt vat- ten, blandadt med något soda.
Vid målning bör iakt tagas, att handen ej vidrör föremålet, eme- dan af värmen bildas luftblåsor, och torknin- gen till följd deraf för- dröjes.
För målning af blomkrukor, fogelburar För målning af jernsängar, korg- arbeten m. m.
Bör ej saknas i nå- got hem!
Erhålles i bleckdosor å 60 öre och kr.
1,50 pr st.
1,50 pr st. Lämpliga Lämpliga Penslar Pens ar till olika priser.
K, till olika priser.
L u n d b e r g s B o s ä t t n i n g s m a g a s i n N:r 7 S t o r k y r k o b r i n k e n N:r 7 M.
Doktor A. Afzelius Lilla Tattugatan Företrädesvis mag- 34.
och hudsjukdomar.
Chokolad, sockrad och osockrad, hvaribland Hushålls-Chokolad o. Consum-Chokolad m.
; Cacao Columbia, närande, lättsmält, fin i smaken, öfverträflär alla utländska sorter.
E. Nordling, Lilla Nygatan 23.
^ — j - | " jgy j 1 Boktop Carl piensburg Köttextrakt " S * 1 4 Lilla V a t t u g a t a n 1 4, husmödrar, för tillredning p å få m i n u t e r a f e n ut- märkt o c h välsmakande buljong.
Bruks- a n v i s n i n g å hvarje burk.
Finnes hos alla s p e c e r i h a n d l a n d e.
[210] Helgdagar 1 0 — 1 1.
Barnsjuk- [34] Landsortsboar Doktor C, D.Josephson H ö t o r g e t 1 1, 1 tr., Hvardagar 2 — 3.
fi k u n n a få hvarjeh.
u p p d r a g utförda g e - nom undert.
S e a n n o n s e n i n:r 1 4 a f Idun.
T i F ö r s ö k e n Th. Wiriborg &amp; C.-is i S t o c k h o l m tillverkningar af Concentrerad.
Ättika Smm verldsberömda, prisbelönta [153] Hvardagar H u s m ö d r a r!
va 03 X - S U co ca ti på flaskor för ut- spädning.
051 ol Senap, «8 i " S * k .. ^ s .s N fa CO « s g 5 fe « £2 " I 90 S P.
C; tu ' L« » 5 - o 5 ca a a s oC3 a i Si « " Cl Is k * * * » blandad efter engelsk och fransysk smak, flere sorter.
Soja, flere g å n g e r pris- belönade o c h fullt jemförliga med de bästa utländska fabrikat.
Tillhanda- hållas h o s H r r specerihandlare.
[95] J.
Inackordering för s o m m a r e n sökes Ramlösa Plantskola.
för t v å u n g a f r u n t i m m e r h o s e n aktad Med.
Dr ERNST SALÉN, M n i nya priskurant öfver rikhaltiga familj, d e r tillfälle till u m g ä n g e finnes.
i d hafskust eller nära n å g o n f ö r råd af alla slag plantskoleartiklar H b a e d l o s t r t v eller Ögonläkare.
i skärgården.
Bref m e d är nu utkommen och tillsändes franko.
referenser, prisuppgift B o s t a d: Stora Vattugatan 2, m.
t o r d e sän- M o t t a g n i n g: helgfria dagar k l.
Helsingborg i september 1888. das till » F ö r ä l d r a r », H o t e l d e S u e d e, ras] | 1 0 - | 1 2 f. m.
[522] - V. P. Jensen.
Pris: enkla med Teke 4 — 6 kr., extra so- lida 7 — 8 kr., med 2 vekar 12 kr.
[22 (5] [230] J.
G. HAMMAR, 3 0 Ma Imskilnadsgatan Tandläkaren Vid vestkusten Adolf Hörnstrcm 30 Regeringsgatan 30.
M o t t a g n i n g s t i d helgfria dagar 1 0 — 2 o c h 4 — 6 e. m.
V e r k s t ä l l e r allt, s o m hörer till tandläkarekonsten.
[240] Tandläkaren.
Constance Elbe, Humlegårdsgatan 8, 2 tr. Bådfrågningstid 1 — 2.
[120] Iduns uträttningsbyrå o m b e s ö r j e r g e n o m fullt k o m p e t e n t a p e r s o n e r u p p k ö p i alla möjliga branscher åt I d u n s o c h Skandinavisk Modetidnings abon- n e n t e r o c h f ö r u p p d r a g åt andra m o t en ersättning.
Alla saker skickas m o t efterkraf o c h f å returneras (d o c k genast) m o t kostnader.
Dubbelt porto medsändas.
gratis obetydlig eller i K o n n e b y ö n s k a r e n u n g flicka bli i n a c k.
i s o m - m a r h o s b i l d a d familj.
S v a r till » Aidyl », B e r g a, Nerikes Knista.
[236] Hatfblommor.
Eleganta o c h enklare till billigaste priser.
F ö r återförsäljare b e t y d l i g rabatt, hos I d a 22 a g l i n d.
[238] Hemväfning.
Med anl.
a f F r i d a s råd i n: o 1 5 a f I d u n att a n v ä n d a g a m l a k l ä d e r till m a t t o r e. d. erbjudes h ä r m e d att m o t skäligt pris få sådana väfda.
— B e - ställningar å regarns- o c h y l l e t y g e r mottagas äfven.
— N ä r m.
u p p l y s n.
å Iduns Byrå.
[232] Inackordering öfver s ö n d a g a r n e i en fin o c h a k t n i n g s v ä r d p å l a n d e t b o - e n d e familj ö n s k a r ett y n g r e q v i n l i g t k o n t o r s b i t r ä d e.
StockhoLnt, Ger,&gt;cnätv P.nktr.-Akfiiib.
N:r 36 (194) Fredagen den 4 september 1891.
Byrå: Prenumerationspris pr år Redaktör och uigifvare: H a m n g a t a n 1 6, 2Va t ?.
lorerade planscher — kr.
8 Träffas å byrån kl. 10 — 11.
sker i landsorten å post- Idun ensam » 4 anstalt, i Stockholm hos redaktion.
Claude (Madame * V f a g har kännt Claude v i Vignon i hela glan- " Xi * aen af hennes ung- dom och skönhet.
Hon var allena i världen och försökte skapa sig en ställ- ning genom sin talang och sitt arbete.
V i följ- de alla med uppmärksam- het detta djärfva företag.
Hon lyckades fullständigt och snart.
Hon var på en gång skriftställare och bildhuggare, hvilket gaf henne sin originalitet.
Jag vet dock ej, om icke denna dubbla kallelse var henne till något men.
Man tog henne den för- sta tiden för en artist, som gjorde sina ströftåg in på literaturens fält.
Sedan, när det gällde att uppskatta henne som skulptör, sade man, att det var en författarinna, som förirrat sig in på konstens område.
V i ha i allmänhet så svårt att att erkänna en öfverläg- senhet, att det sannerli- gen riktigt kostar på oss att nödgas blicka upp till tvål » Med dessa ord inleder den åldrige och evigt nngdomlige Jules Simon, den berömde franske statsmannen, filosofen och skriftställaren, den lilla teckning af Claude Vig- nons personlighet, förfat- tare- och artistlif, hvar- TJtg-ifningfstid: hvarje h e l g f r i fredag.
Amionspris: 35 öre pr nonpareillerad.
För &gt;Platssökande » och » Lediga platser » 25 öre för hvarje påbörjadt tiotal stafv.
Vignon.
Maurice Rouvier.)
med han prydt den nyss utkomna första delen af hennes arbeten *.
— Och han skrifver vidare bland annat: » Under en af mina resor till Marseille efter republikens införande hade hon den utmärkta artig- heten att åtfölja sin man, som kom och mötte mig vid bangården.
Jag hel- sade på följande dagen i den landtliga fristad, som de hade hyrt vid Strandvägen, och jag kom- mer ihåg, att jag mycket afundades dem.
De voro unga bägge två, hon var tjusande vacker, de äl- skade hvarandra, de hade bägge en hög begåfning, de voro genom en hård, men fruktbärande erfa- renhet vanda vid lifvets strider.
De hade där framför sig den skönaste utsigt i världen och öfver sina hufvuden söderns strålande sol.
Jag vet ej, om hon blef lyckligare, » är hennes man, ännu helt ung, nådde makteDS och ärans höjd.
Dä för- lorade jag henne ur sikte, ty jag hörer ej till den officiella världen, och jag har, äfven jag, min ens- liga fristad i själfva Paris.
Man kommer och helsar på mig där, men själf lemnar jag den sällan. » * Oeuvres de Claude Vignon.
T. Nouvelles.
A. Lemerre, ed.
Säg icke allt hvad du vet, men vet alltid hvad du säger.
Det är ej hvem som helst, som kan hoppas få några sidor af Jules Simons hand såsom inledning till ett literärt arbete, men Claude Vignon var icke heller, såsom man af det föregående kan förstå, » hvem som helst ».
Och huru framstående hon än var som författarinna och artist, så skulle dock ' kanske hennes egen lefnads roman ha kunnat erbjuda ej mindre spännande episoder än någon af dem, som hen- nes fantasi eller världserfarenhet skapat.
Det var under » Salonen » 1851, som man första gången inom literära och konstnärskret- sar i Paris fäste uppmärksamheten vid en följd af artiklar öfver denna utställning i en af de stora tidningarna.
— Låtom oss i för- bigående säga, att om det — af naturliga or- saker — är stor skillnad på en konstutställ- ning i Paris och i Stockholm, så är det nä- stan ännu större skillnad på sättet att redogöra för och kritisera densamma.
Man läser sig ej till att bli konstkritiker i Frankrike; den som egnar sig däråt har i stället så mycket mera utprägladt sinne, medfödt eller genom åskådning förvärfvadt, för formens och färgens skönhet och harmoni samt för detta sanna i det sköna, som är kärnan i all estetik.
Och sina idéer härom bör kritikern förstå att fram- lägga på ett sådant sätt, att han intresserar de bägge motsatta polerna i sin läsevärld: arti- sterna och publiken.
Vanligen lyckas han här- uti; och han lyckas sä mycket bättre, ju mera han inlägger sin egen personlighet i sina om- dömen och hela sin framställning.
Man lefde då ännu under romantismens aftonrodnad, och blott några få egde mera en aning eller obe- stämd förkänning än en medveten idé om den nya konst, som snart skulle slå ut i så här- liga blommor.
I Noemie Constans ' artiklar spåras likväl drag af denna förkänning om en annalkande ny konstperiod.
Följande året, 1852, hördes åter samma namn, men nu på dubbelt sätt, såsom både utställare och konstkritiker.
Hon utställde inom skulp- turafdelningen en staty, » Bacchi barndom ».
Hvem var Noémi Constans?
Ingen annan än vår Claude Vignon, en tjuguårig ung dam, i konsten elev af den store Pradier.
Hon var vacker som en dag, spirituel som få, och hennes ungdom var därtill omgifven af ett visst romaneskt skimmer.
Hon var hvarken ogift, gift eller enka, — hon var skild vid sin man, en mycket märkvärdig företeelse, som börjat sin bana såsom prest, men lemnat detta äm- bete och från sina teologiska studier ledts in på filologiska, därifrån på talmudistiska, där- ifrån på » de hemliga vetenskaperna » och slu- tat med la haute magie.
Han hade under någon tid sökt att grunda en ny religion, men förmodligen ej funnit lämplig grundval för den- samma, och lefde ända in på 1870-talet såsom ett slags privatiserande trollkarl, ställde horo- skop efter Tycho Brahes regler, kunde fram- mana andar och i nödfall ge anvisningar och råd om konsten att göra guld.
Det skall vara i Paris, som man midt upp i nittonde seklet träffar sådana original!
Huru som helst var denne uppenbarligen ej den man, som passade för den unga konst- närinnan och författarinnan, och hon hade ock rätt snart fått sitt äktenskap med honom upp- löst.
Namnet Constans behöll hon dock länge neg i » Salonen », eller ända till dess att hon pLAUDIUS.
såsom författarinna skapat sig själf ett namn genom den pseudonym, hvilken för den stora mängden gällde såsom hennes verkliga namn, och hvilken hon ännu såsom madame Rouvier bevarade i sin artistiska och literära produk- tion.
Här var och förblef hon Claude Vignon.
Hvarje biografiskt lexikon har en lista på hennes verk, och ingen konstkännare i Paris saknar kännedom om de dekorativa skulptu- rerna af hennes hand i en af Louvre-palatsets monumentala trappuppgångar, om hennes bas- reliefs på S:t Michel-fontänen, om hennes fyra evangelister öfver hufvudingången till kyrkan S:t Denis du S:t Sacrement, om hennes tre barngrupper i Square Montholon, om hennes Fiskare med sitt nät i Louvre-muséet samt om hennes många byster och medaljonger af sam- tida statsmän och andra celebriteter.
— Hennes literära arbeten skall jag ock nöja mig att blott och bart uppräkna; de börja med » Jeanne de Manguet, moeurs de province », som utkom 1861, hvarefter följde slag i slag » Récits de la vie reelle », » Victoire », » Les Complices », » Un Drame en province »; och efter någon tids mellanskof » Un naufrage parisien », » Chäteau Gaillard », » Elisabeth Verdier », » Les Drames ignorés », » Revoltée » och ännu flere, de sista från 1880-talet.
Men det var ett annat författareskap, som gjorde Claude Vignon om ej mera uppburen, dock mera bekant än det rent literära.
Hon var nämligen en af » 1 ' Indépendance belge ' s » politiska korrespondenter i Paris under de se- nare åren af kejsardömet och de första af re- publiken, och hon var tillika » Moniteur uni- versell parlamentariska referent i Corps légis- lativ under åren 1868 — 1870.
» Hon utförde detta värf, » säger Jules Simon, » med mycken lätthet och stort behag samt med en mycket säker politisk takt.
L ' Indépendance beige var dä det liberala Frankrikes förnämsta organ i Europa och till och med ibland oss själfva.
Tidningarna i Paris voro, utan all fråga, ut- märkt redigerade.
De räknade bland sina re- daktörer sådana namn som Prévost-Paradol, Emile de G-irardin, Eugéne Pelletan, Rigault, Weiss, Schérer » — Jules Simon nämner ej sitt eget namn, som borde stått främst!
— » men de stodo under en lag, strängare än den gamla censuren, och de fingo hvarken di- skutera kejsardömets färd eller ens redogöra därför. » — LTndépendance » kunde visserligen ej få inträde i Frankrike utan polisens med- gifvande, men dess redaktörer riskerade i allt fall icke dagligen sin frihet och kunde något så när få säga sanningen.
Hvilken fin takt det fordrades för att under sådana förhållan- den vara tidningens politiske korrespondent, behöfver ej sägas.
Något af de första åren efter kriget gifte sig Claude Vignon för andra gången.
Hennes make blef den dåvarande helt UDge deputera- den från Marseille i Nationalförsamlingen Maurice Rouvier.
Få statsmän ha gjort en hastigare lycka än han; gång efter annan minister, har han till och med under en viktig period varit konseljpresident och innehar för närvarande finansportföljen i herr de Freycinets kabinett.
Den, som skrifver detta, var under flere år nära granne till den förtrollande villa vid Rue de la Tour i Passy, där monsieur och madame Rouvier residerade, och där hon samlade om- kring sig eliten af hvad Gambetta kallade » den atheniensiska republikens » illustrationer.
Men hon tärdes af en bröstsjukdom, hvilken för ett par år sedan kallade henne hädan från sin make och sin son, Louis Vignon, arftagaren till ett namn, adladt genom snille och hjärta i förening.
När jag skall dö.
WjjFär jag skall do, jag ledja vill en flicka vid min dödsbädd stå, att, innan natten jag Kor till, en sista Hick af dagen få.
%n sista Hick ur ögon-par, som sluter inne solens glans och gömmer allt hvad härligt var och hvad i lifvet Ijafvast fanns.
^Och i ett vin, som gnistrar skönt i solnedgångens gyllne hrand, jag lackar för allt godt jag rönt af hvarje trofast Irodershand.
$ag tackar för hvar vänlig ros, som llommade Iland törnesnår, och finns ett annat lif, som tros, till detta vid en kyss jag går.
Skola eller hem?
En synpunkt i en viktig fråga *.
l o l e t har alltid synts mig som ett helge- rån mot hemmen, då j a g sett religion °y upptagen som läroämne på skolornas lektionsplan.
H v a r, om ej i hemmet, skola barnen lära sig fatta Guds kärlek?
Där hafva de j u den bästa jordiska bilden däraf i föräldrarnas kärlek till barnen.
I hem- met, i det dagliga lifvet är det tillfälle att ständigt tillämpa religionens ädla bud, och det är väl så religionen skall läras, ej i torra frågor och svar på skolbänken.
Re- ligionsundervisningen i skolorna har emel- lertid vunnit sådan häfd, att den svårligen mera kan bortlemnas, ja, kanske hela vår * Ehuru icke redaktionen i allo delar de åsikter, förf.
till föreliggande uppsats framställer, ha vi dock ansett dem vara beaktansvärda och ej velat under- trycka dem.
De kunna måhända gifva uppslag till vidare diskussion.
statskyrkas existens beror på denna under- visning.
Men åter äro hemmen i fara att beröf- vas en af sina rättigheter, om förslaget att införa hushållslära i våra skolor vinner större anslutning.
Man vore nästan frestad att hålla med en skolman, som menade, att » till slut vilja de, att man i skolorna skall lära barnen k r y p a ».
Skolorna äro i sanning mer än n o g öfverhopade med läro- ämnen, så att det vore olyckligt, o m man än mera behöfde inkräkta på de få rekrea- tionstimmarna.
Yttrandena vid läkarekon- gressen i Berlin torde väl tåla att litet beaktas, och flertalet mödrar måste väl med- gifva sanningen, att Skandinaviens barn äro så klena, emedan de sofva så litet och för mycket öfveransträngas i skolorna.
D å man redan nu kan konstatera en öfveran- strängning, är det väl intet skäl att foga ännu ett undervisningsämne till, så mycket mera som hushållsläran väl är ett af de ämnen, som minst lämpa sig för skolbänken.
Ja, om med hushållslära endast förstås några rätters tillagning, födoämnenas ke- miska sammansättning och näringsvärde, hygienens fordringar på köket och bosta- den o.
s. v., då skulle den j u g o d t lämpa sig för skolan; rnen dessa saker kan hvarje bildad kvinna v i d behof hastigt n o g lära sig ur den oändliga massa läroböcker, man redan har i dessa ämnen, och denna kun- skap kan hon hastigt n o g genom erfaren- het utbilda, utan att därmed den n o g an- strängda skolåldern behöfver betungas.
Alla dessa kunskaper, matlagning, hy- gien etc. e t c, som lämpa sig för skolan, äro dock, så att säga, blott det yttre ska- let af hushållsläran, men kärnan, den på hvilken hela hemmets trefnad beror, det är den goda viljan, den kärleksfulla o m - tanken, den glada offervilligheten, och det kan blott läras i hemmet under en kärleks- full husmoders ledning.
Huru skall i skolan inläras den ömma uppmärksamhet, som jämkar mormors stol i det varma solskenet, sätter morfars glas- ögon bredvid tidningen, ser till att fars pipa är stoppad och gladt med mor fun- derar ut hvars och ens älsklingsrätt?
Kan skolan lära att gärna försaka några tim- mars sömn, för att pryda födelsedagsbor- det och baka kakan eller att vid uppkö- pen på torgen komma ihåg violbuketten åt den unga dottern och att bjuda hem på kaffe tjänarinnans mor, som kommit till staden, alla dessa olika små uppmärksam- heter, som sprida solsken i hemmet?
Kan skolan lära att så sakta jämka kudden un- der det sjuka barnet, att så ljuft sjunga de vilda feberfantasierna till ro och att så tro- fast vaka natt efter natt?
I sanning, det kan skolan ej, och det är dock på det hemmets lycka beror.
Har man en gång i hemmet vant sig att sätta plikten framför allt, och där lärt sig kär- lek och omtanke, så inhemtar man hastigt nog hvad som möjligen brister i andra kunskaper.
Sällan, kanske aldrig, har ett hems ruin beredts af bristande kunskap i matlagning e t c, men väl otaliga gånger af håglöshet, Mttja och lättsinne, och kanske oftast genom bristande förtroende makarna emellan.
Om blott mannen uppriktigt an- förtror hustrun husets ställning, så skall helt visst den i hemmet allvarligt uppfost- rade hustrun » rätta mun efter matsäcken » och ändå göra hemmet gladt och trefiigt.
Ej heller tror jag, att förhållandet emel- lan matmor och tjänarinna därigenom blefve bättre.
D e t är ej kunskaperna, som brista, utan det är människokärleken och viljan att för tjänarinnans skull uppoffra litet af sitt eget jag som fattas.
Exempelvis var förhållandet emellan matmor och tjänare vida bättre förr än nu; men den tiden var ej matmoderns sinne så upptaget af säll- skapslifvet, politiken, samhällets förbätt- ring o. s. v. som nu, utan hon hade äfven litet tid öfrig för sin tjänare.
M e n äfven nu hinner man godt både med det ena och det andra, om blott g o d vilja finnes.
I våra tider, då mer än någonsin röjes en vild lust att upplösa alla samhälls- och familjeband, må mödrarna mer än någonsin vakta sig att skjuta ifrån sig sina plikter och därigenom allt mera lösa familjeban- den.
Till dessa plikter hör att i hemmet lära barnen vårda ett hem.
Känner man sig därtill ej ega förmåga, må man då tala vid någon annan duglig husmoder och un- der ferierna lemna dottern i hennes vård.
Ferierna lämpa sig bäst till allehanda sys- selsättningar i hemmet, ty under skoltiden äro barnen sorgligt n o g så upptagna, att den obetydliga fritiden nog behöfver an- vändas till lek och rekreation.
I folkskolorna torde kanske hushållslä- ran vara mera på sin plats, ty våra all- mogehem äro ej sådana, att barnen där kunna inhemta dessa läror, och vilja vi höja vår allmoges bildning, bör det väl ske genom barnen; men till hvarje bildad husmoder ville jag säga: » Gif ej bort dina plikter mot barnen, värna ditt hem och därigenom dina barns framtidslycka, ty utan hem och fosterbygd hvad är ett män- ni skolif? » M.
Vid älsklingens sjukbädd.
S k i s s af A.
^I^svällsolens sista strålar smögo sig in ge- nom de höga fönstren och trängde sig mellan några yppiga bladväxter för att med sitt rosenskimmer upplifva ett par landskaps- taflor af en af våra möderne mästare.
En ny- tänd brasa i den öppna marmorspiseln började en segerrik kamp med det allt mattare dags- ljuset och göt sitt klara, men osäkra ljus öfver rummets om både rikedom och smak vittnande möbler och konstverk.
Den dyrbara mattan, som täckte golfvet, förtog ljudet af hvarje fot- steg, och allt vittnade om ett behagligt lugn.
«HI&gt;v!
Tillbakalutad i en mjuk hvilstol sitter en smärt kvinna, hvars bleka anletsdrag dock förråda den högsta oro.
Krampaktigt samman- knäppta hvila hennes händer i knäet, under det att de ängsligt stirrande ögonen oafiåtligt äro fästa på den lilla bädd, ur hvars rikt spetsprydda kuddar ett litet mörklockigt hufvud sticker fram.
Läkaren hade nyss lemnat henne.
Han hade sagt henne, huru illa det var stäldt, huru svårt hennes enda, älskade barn var sjukt, huru ringa det fanns att hoppas, och huru nära den förestående krisen var.
Ännu några långa, långa timmar och det skulle vara afgjordt, om hon finge behålla detta barn, som för henne utgjorde sammanfattningen af allt, hvad jordisk glädje och lycka hette, eller om det enda band, som höll henne fäst vid detta lifvet med all dess rikedom, skulle för alltid afslitas.
Med darrande händer förnyade hon isomsla- get på det lilla feberglödande hufvudet och blef stående framåtlutad, lyssnande till de osamman- hängande ord, som med längre och kortare mellanrum kommo öfver den lille gossens torra läppar.
» Hvarför skulle lille Willy, som förut var så frisk och stark, falla i en så svår sjukdom?
Hvarför skall just han ryckas bort?
Hvar- för? » Den förtviflade kvinnan sjönk åter kraftlös ned på sin förra plats.
Ack, hon visste det allt för väl, och det lyckades henne ej att döfva minnet med ett » hvarför ».