Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag skulle kunna namna M: e Puaux et &amp; t e Seegfrid, maka och syster till den i Stockholm allmant varderade pastor Puaux.
Det var filantropiska frk- gor, som var fbremzil för deras liksom för de fleste föredrag under denna kongress.
M: e Koechlin-Schwartz, presidenten i den stora före- ningen för sjukvard i falt: " L ' Union des femmes de Francen, en vac- ker, livithirig aldre dame, W e Bogelot, en liten liflig energisk kvinna, som sköter ett hem for frigifna &amp; ngar, - m. fl.
alskvarda, tilltalande protestanter bildade den franska publiken p l den andra kongressen.
Der funnos dock tnhnga, som ej tillhbrde denna société, s % t. ex. M: e Kergomard, dotter till den bekanta Elisés Reclias, den första fran- syska, som varit invald i skolrad, M: e de Bsiuréal, en frisinnad för allt IramIltskridande lifligt intresserad kvinna, M: e de Vernueil, en yngre, blond dame med ett vackert aristokratiskt utseende.
Det &amp; r hon som jamte en polska, M: lle de Wolska, grundlagt ett initernationelt kvinno- bibliotek, hvilket dock ännu befinner sig i sin linda.
Kongressens sekreterare var Bke de A !oasie~ *, schweiziska till bar- den, blond, fet med fina drag och sml kloko, ogon.
Hon hade snart sagdt ensam och under stora svhigheter anordnat kongressen.
Det I r en kvinno med ett starkt minne, stor vlltalighet och ovanlig energi, med andra ord ett hbgst framsthende fruntimmer.
Hon egnar sig &amp; t lantropiska företag, sarskildt ar hon en ifrig vani af federationen.
Men hvem &amp; r denna vackra dam med det silherhvitra h&amp;ret och de stora glan- sande ögonen?
Jag hade iakttagit detta stAtliga utseende, denna impone- rande hkllning redan fran fbrra kongressen.
Jag hade ockss iakttagit e t t litet rödt band, som prydligt stack af emot den svarts sidenkliidningen, desto prydligare, som det gr ovanligt pab en kvinnas toalett.
Damen med hederslegionen I r m: e Laurent, en af Paris mest berömdc ak- triser.
Men det var ej för sin skAdespelarkonst, som hon fatt beders- legionen, d&amp; hon förra vintern lemnade theatern.
Hon ar tillika den första framsthende franska aktris, hvars rykte aldrig haft en flack, utan som var en ung oskyldig flicka till dess hon blef en hederlig mans hederliga hustru.
Men det vor ej ens för sin dygd hon blef dekorerad, utan för att hon har grundlagt med klokhet och uppoffring en inrattning kallad " Orphilinat des artsn, i bvilken unga förtildral8sa flickor utbildas till aktriser, artister m. m., under det att de fil Atnjuta ett hems moraliska skydd.
M: e Laurent redogjorde i valtaliga ordalag Sör syftet med denna redan hbgt ansedda stiftelse.
Det ar tid pA att jag i all * hastighet presenterar nAgra af de ut- lindskor, som deltogo i kongresserna Största uppmarksamheten, och det med ratta, tillkom M: lle Popelim, " docteur eu droit ", belgiska till börden.
Hon &amp; r den första kvinna norr om Alperna, sbin genomtrangt den SA val i Belgien som i Frankrike herskande Code Napoléon.
Hen- nes examina vor0 utmarkta, men icke desto mindre fAr hon ej upp- tagas i advokatsthndet, endast enskildt riidfriigas.
Det .var en germa- nisk, kraftfull typ.
SA var ocksA förhAilandet med hennes vaninna, me- dicine doktorn van Diest.
Dotter af en medicine professor i Löwen, hbde hon utkampat m h g a sv8righeter för att f&amp; studera i Bern och praktiserade nu i Bryssel.
Dessa tv8 damer egde en stor fördel fram- för alla andra utlhdskor - franskan var deras modersrniil.
Den fördelen hade inga andra, och det var fler an en, som knappt kande de första elementen af det franska spraket.
SS t. ex. denna lilla, svartkladda dam med de glada, vanliga ögonen.
Det a r Mrs Deyo, amerikansk prest.
Hon gör egentligen i varldsfred, men a r ocksh med stundtals p&amp; första kongressen, nickar vanligt At alla, &amp; r ytterst tack- sam, om nigon förklarar för henne niigot ur den brokiga varld, som omger henne, men lika glad om ingen görSdet ..
Hon tyckes ha en fik värld inom sig, som tillfredsställer henne och stillar hennes nyfi- kenhet.
Pb andra kongressen var hon försvunnen.
Hon hade d&amp; rest till sitt land igen för att narvara vid en kongress af kvinliga prester, som skulle hulas, om jag ej missminner mig, i h ck ton.
Denna upp- lysning fick jag af Miss Lookwood, hennes goda van, en gammal bepröfvad advokat, som under ett par tiotal af Ar haft sitt mottag- ningsrum öppet för manliga och kvinliga klienter.
Och den der lika intagande som vackra damen med de grzinande lockarne och det der leendet, som man aldrig glömmer.
Det a r Illrs Nz ' chols frhn Indi- anopolis.
Hou a r representant för varldens största .nykterhetsförening och liar med blödande hjarta lemnat en talrik familj for att under nhgra mhnader ph världsexpositionen utdela nykterhetsskriftsr.
Hon liar en adjutant lika intagande och lika vacker som hon sjalf och @ m dessutom eger ungdomens dragningskraft.
Jag fragade, om de ej skulle vilja predika nykterhet äfven i vart land, der det si2 val behöfves.
Hvad gör det, om de endast tals sitt tungomAl?
De hafva en " elo- quentia corporis ", en värme i talet, som gOr, att om man blott först&amp; nSgra af deras ord, gbra dessa ett oförgatligt intryck.
Ville man ha en forelaserska, som oemotstAndligt för det man- liga könet skulle predika om den politiska röstrattsfriigan, d i bör man föreslA Miss Balgarnie, sekreterare i det engelska röstrattssallskapet.
Hennes lockiga hufvud, skalra kinder och strAlande Ugon voro visst.
oemotstándliga argument för det s. k. starka könet, som i detta fall Sr s&amp; bedröfligt svagt.
Se p % henne, och sPg sedan att det endast Ir gamla, fula flickor pA öfverblifna kartan, hvilka f&amp; i sitt hufvud s % okvinligs tankar, som politisk röstratt!
Nlstan lika förviinad, som nar ni ser henne, blir ni, d % ni far veta hvem den lilla feta frun &amp; r med de fina dragen och blida ögonen.
Det ar visst nfigon prestfre fr&amp;n engelska, landsbygden.
Visst inte, min van, det ar ~&amp;h ' ss de Broefi, " la grande mere des communards ", den engelska, som till- bringar sitt lif i Belleville, Paris samsta kvarter, och som der inrattat föreltisningssal och klubbrum.
Hur kan hon val tala till draggen af Paris befolkning?
Ja, hör henne sjalf, nar bon p&amp; kongressen redogör för sin verksamhet.
Det &amp; r i hennes föredrag ett lif, en varme, och framför allt en tro, som triinger djupt in i ett förstockadt iijerta.
Och tala med henne enskildt!
Ni glömmer henne aldrig, och ej heller hvad hon sagt eder.
För att man &amp; r liten kan man utratta stora, ting.
Se p&amp; F r a u Horgenstjerna, Tysklands framsta kvinna, Bsn man val saga, ty bara att kunna föra kvinnoemancipationens talan i j&amp;rn- kanslarens land &amp; r en stor sak.
Och s i m h g a nyttiga filantropiska saker, som hon utrattat!
Detta kunna inte ens hennes fiender, h. e. de husliga och fördomsfulla tyskornas orakneliga skam, förneka.
Med sitt uppstrukna h&amp;r, sina glasögon och breda drag ser hon ut som en personifikation af uthtlllighet och mod.
Denna sista egenskap &amp; daga- lade hon ej minst genom att upptrtida p i en kongress i Paris.
" Elle est de Berlin ", lat det som ett sorl, i en mindre villvillig tonart, d&amp; hon första gángen höjde sin klangfulla stPmma.
Lika liten och nastm lika stlker var Hrs Magnussors.
I sin nationaldrage vackte hon ett visst uppseende, men det undras mig just, om fransmännen siste hoar- i f r h hon kom.
Hon talade om en högre flickskola, som hon inrhttot pil Island.
D&amp; hon kom frán denna sagornas ö och var förtrogen med de skandinaviska spráken, var hon för mig som en landsmaninna bland alla dessa framlingar.
De andra skandinaverna behôfver jag ju ej presentera.
Vi iiro nu liksom i ' pays de connaissance ".
Det synes mig dock, att jag varit orattvis mot det manliga kö- net, och det ar desto oklokare, som kvinliga lasare nog mest intres- sera sig för herrarne.
Men dumheten ar gjord, och utrymmet &amp; r slut.
Jag vill endast namna, att den berömde Jules mo^ var en liten krokig guhbe med franska drag, smil hlnder i stora mranchetter, en svag bruten stamma, som dock hade varit vacker.
Han kunde kon- sten att tala utan att hille tal, med fA ord saga mycket, som god&amp; i grund och botten var intet.
Ned ett ord han var en mastare i det (Forts.) spirituella f r ~ n s k a kiiseriet.
Opportunitets-Betraktelser.
Våga vara dig sjalf!
" Zwei Seelen wohnen ach!
in meiiier Brust, Die eine will sich von den aiidern trennen.n Goetlte.
" Jag ser en annan lag i mina lemmar, som strider mot den lag, som ar i min ande. "
Puzclzcs.
Goethe, " den.
store hedningen ", och Paulus, den store apostelen, s&amp; olika i öfrigt, intyga dock gemensamt människo- naturens dualism och striden mellan dess båda motsatta sidor.
Historien om nationernas och de enskildes öden har oc.ks&amp; till grundtema denna kamp mellan ett högre och ett lägre.
Sociologien, en af de yngsta i vetenskapernas systerkrets, be- skrifver striden fr&amp;n utvecklingslärans synpunkt.
Ju mer människorna närma sig sin ideala typ, sitt sanna jag, desto tydligare framträder denna skiljaktighet.
Innan Jesus Kri- stus, Guds son, ' idéalmänniskan, hade uppträdt, funnos inga så, skarpa etiska motsatser som efter denna historiens märk- ligaste tilldragelse.
Sedan han förverkligat urbilden inför sina bröders ögon, är denna fridens tid förbi, då människorna kunde, utan klart medveten skuld och förnedring hangifva sig åt de lagre drifterna.
Han uppväckte en strid, som al-, drig upphör, och som endast mattas, d % den ena eller andra naturen blifvit s&amp; kufvad, att hon förmår göra blott svagt motstand.
Då inträder en vapenhvila sasom förebud antin- gen till andens död eller till det sanna lifvets harmoni, d&amp; d e t lagre jaget, värderadt, men underd&amp;nigt, fritt tjänar det .högre, d&amp; dualismen uppgatt i den sanna enheten.
Den naturalistiska skolan hos oss och i utlandet vill ej .erkänna tillvaron af denna söndring inom människonaturen och tycker sig ej hafva tid att sysselsätta sig med deii icke materiela tillvarons kraf.
Naturvetenskapliga upptäckter och uppfinningar, de ovärderliga förbättringarna af mänsklighetens lifs vilkor, hafva tillvunnit sig hennes uteslutande beundran; .och den vetenskapligt ledda experimentala forskningen hen- nes lika obegränsade förtroende.
På grund af denna ytter- liga naturalism antages, att samma lagbundenhetens tvang, som vetenskapen uppdagat inom den fysiska naturen, sträcker
sig äfven till människoanden, hvarför man helt och hållet förnekar individens frihet och utmönstrar begreppen dygd och last, pligt och ansvar.
Människan betraktas som endast ett nativvasen, bestamdt och beherskadt af fysiska anlag och böj elser.
Andens herskarmakt och herskarriitt förnekas, du- alismen bortresoneras, enheten proklameras, men en enhet, som flyttar människan från sin plats som borgare i andens värld till högsta rangplatsen bland djuren.
Författare, som mer eller mindre hylla denna världså- sigt, begagna ofta slagorden: våga vara dig själf!
var trogen mot ditt eget jag!
o. s. v. Godt!
men till hvilketdera jaget riktas uppmaningen?
Är här fråga om att vara sig sjalf, d. v. s. vara sitt högre jag trogen, då det gäller kamp mot lögn, - orättfärdighet, konventionalism med ett ord mot sitt och andras lägre själf?
*) Naturalisternas med hänförelse omhuldade jag ar idealets motsats.
Deras upprop: Var dig själf!
innebär ofta: haf mod att lösgöra dig fr&amp;n den gamla pligtlaran och fr&amp;n all filosofisk och religiös idealism, som vill fjättra ditt fria naturlif.
JIen hvad as detta annat än ett tillbakaskridande i civilisation, ett återvändande bar- b ari, en motsats till den hitintills följ da utvecklingskursen P Andens lag, som allt mer kommer till herravälde, upphafvea, hvaremot sinnevärldens kraf, förut alltmer undanträngda, framhållas som de enda berättigade.
Dualismen är försvun- nen, ett slags enhet vunnen; men hvilken enhet?
" Hvar slaf af sitt begär har en tyrann till hersen.
En gammal sanning!
men ej föråldrad!
Sanning och sol äro gamla, dock unga.
Utestäng deras strglar och lifvet förgår.
Sjiilfva den animala lifsgladjen är kort om ej adlad af det högre jaget.
Skalden har rätt, Osterlandets lifsgladjo iir vigd till förgängelse.
Naturalismens frihetskraf contra etiken yttra sig mest ohöljdt och pockande i fråga om erotiska förhållanden.
Oppet har man förklarat naturdriften på, detta omrade vara en oemot- ståndlig naturkraft, som vilja och förnuft hvarken kunna eller behöfva tygla.
Man har tilljublat bifall åt författare, som undanskjuta Eros för Astarte, som i kvinnan blott vardera s) Inom vissa omdden hafva vii1 ändock för.faittare, som i allmänhet hylla dessa iisigter, upptradt emot lögn, skrymteri och framför allt förtryck.
honan och förklara äktenskap- och parning synonyma.
Kysk kärleli., den enda manniskan värdiga, synes naturalismen ab- norm.
Vi flyttas tillbaka ett par tusen Ar i tiden eller till nutidens vildar.
Ofvannamnda retograda strömning har sin förklaring som reaktion dels mot bemodandena p&amp; 1870-talet inom skan-.
dinaviska literaturen att höja och rena uppfattnigen af ak-.
tenskapet dels ock mot de under senare åren ej blott i Skan- dinavien utan inom hela den &amp; iliserade världen pagående sedlighetsstrafvandena, hvilka ålägga mannen samma sexuela aterhållsamhet som kvinnan.
Krafvet p&amp; förverkligande af ' detta sedebud var en idé alltför djup och vidtgående för att.
ej väcka starkt motstand.
Reaktionen pkdrifves af de koii-.
servativa fördomarnas luftdrag och de sjalfviska lidelsernas orkan.
Styrkan och faran af denna tidsvind fattas först då fullständigt, när man ser renhjärtade och kyska kvinnor ryc-.
kas med och i tanklös osjälfstandighet göra gemensam sak med sina farligaste vedersakare.
Är detta kvinnologik?!
Naturalismens ku1i; urfiendtliga makter äro dock ej annu enväldiga.
Var samtids literatur företer författare, s.om i idéel renhet sta bland de friimste af Sveriges skrifstallare un- der alla tider.
Kysk skönhet är ett hufvuddrag i viktor Rydbergs diktning.
I inledningen tid sin förel~sningskurs~öfver det sköna och konsten vhrterminen 1889 uttalade han sig kraftigt mot naturalismens djuriska världsåsigt.
Med sedlig harm, ehuru egentligen fran naturvetenskaplig standpunkt har professor Seved Ribbing i sin skrift " Om den sexuela Hygi- enenn bekrigat dessa för sederna och slggtet lika förderfliga läror.
I Pontus Wikners posthuma skrifter, detta dyrbara arf från en af vart lands ädlaste söner, lemnas, sbrskildt hvad detta ämne betriiffar, i bref till en ung man, som begärt hans rad, behjärtansvärda varningar för att lata sig besegras a f sitt lagre jag.
Ni en sjal, som med haltande flygt slä- par Eder fram öfver sinlighetens djup; - flyg, flyg om.
än med blödande vinge.
- Och skulle Ni också först döende.
n&amp; en räddande klippa, sa är det för en vingad varelse dock hederligare an att drunkna i grumliga v&amp;gorn.
- - - Ni klagar öfver bristande kraft att motsta en fiende, och Ni inser ej orsaken.
- - " Seger öfver synden ar frukten af- andligt lif.
Ni vill skörda denna frukt, men hvar @ da trä --
det, som skall bara frukten?
- Skall det andliga lifvet bara frukt, m&amp;ste det först finnas, detta är ett axiomen - - En af de älskande lärjungar, som besjungit Wikners minne och återbördat hans stoft A t fosterjorden, har tolkat den genklang, hans rena stamma vackt i de ungas bröst: ' Men om en yngling, irrande p5 stranden af hjartglöd tärd ej finner ro och enhet, Din genius fattar honom huld vid handen Och hviskar: renhet! "
Vara sitt högre jag trogen, det ar ratta profvet pk det sanna modet.
Bref från början af 1800-talet af Esaias Tegnér.
Som till redaktionen godhetsfullt blifvit lemnade n&amp;gm hittills otryckta bref fribn den store skaldens ungdomstid, skynda vi att meddela vAra läsare ett aftryck af dem.
De äro ställda till Brukspatron Christopher Myhrman, först under beniimningen Högädle Herr Brukspatron, dereftei Högtärade Herr Farbror och slutligen då välgöraren också blifvit svgrfader: Till min vördade pappa.
Ehuru de alltid i stilen bibehålla en ung mans reservation gent, emot en äldre, ser man dock här och der käckheten titta, fram mellan raderna och en ghng griper det manliga berserkalynnet till några kraftiga uttryck.
Stundom ser man ock hiim svart den unge mannen haft att rätt sirligt svarfva uttrycken för sin tacksamhet.
Det första dateradt Lund den 3 Oktober 1799 lyder så: Högädle Herr Brukspatron!
Det är mindre min hand som bör tekna, än mitt hjerta som bör kanna och wärdera den öfwerflödande godhet Herr Brukspatronen - behagat misa mig.
Ocksa känner och erkänner jag den i ordens fulla bemärkelse; och lär wäl detta mara det enda för mig möjliga satt at .söka at wedergalla densamma.
Men om det ej misskiinries af Herr Brukspatronen, skulle det vara nog för min tillfredsstiillelse och min pligt.
Wi träffades ricktigt i Afvelsäter.
Myhrmannerna fingo likväl försprhget för Lars och mig och framkommo ungefär en half timma
förr an wi.
Jag will ej ingå i n %gon detail om war wigtiga resa, dels emedan den förmodeligen skulle bli mindre intressant, dels eme- dan förmodeligen Gustaf därom lämnar beskrifning.
P % Trollhättan läste jag i Göteborgs Bladen underrättelsen om Jouberts död och Franska Enthusiasmens Aterupplihande.
Jag kunde ej undgä att göra den anmärkning at Franska Generalerne, oftare än de Allierade Mag- ternas, stupa p5 vilplatsen, hvaraf tyckes följa at de sednare mindre hasardera sina dyrbara lif och mer skryta af sitt mod; en anniarkriing.
som jag tror besannas af erfarenheten.
Det förefaller mig iifwen bra löjligt at Hans Allra Christligaste Majestät af bagge Sicilierna ännu har sin residensstad p % en Engelsk kajuta, d % Neapel s % länge warit intaget och då han s % kan förlita sig p % sitt.
trogna folks kärlek.
- Skulle ännu en g %ng Fransmännens sak fullkomligen förloras wore det utan tvifwel et stort hinder för För- nuftets och Uplysningens widare framsteg; utan tvifvel skulle då på deras ruiner ~ierarckien och Despotismen uppresa sin thron, och Ater- siinka werlden i det mörker hvarur hon srnihingom börjat uppstiga.
och, endast at hoppas!
Aterstar ännu at hoppas - I morgon tanker jag at ta den högwigtiga Studentexamen, och får altsa lof at af alla krafter bereda mig dertill.
At desto bättre komma ut dermed ärna wi.
i afton göra en resa till Malmö för at beskada Comedien.
Ekströmer, som kom hit i afton, med sina di- sciplar, lär afven tanka göra följe.
Om nAgra dar far jag väl förlusta mig med Repitilis Benzelie hwilken Herr Brukspatron war så god och skankte mig.
Det är wärkeligen en uppbyggelig ' och roande Lecture.
Högadle Herr Bruks Patronens Ödmjukaste tjenare - ' Esaias Tegnér.
I nlista bref dateradt den 16 Maj 1802 tackar han &amp; ter.
för undfhgen hjiilp, hvarph han fortshtter: Wi hade i g %r var Kandidat-Examen.
Om Herr Bruks Patron hade sett oss blott (ty wi Iäto just icke höra oss) s % skulle Herr Bruks Patron pA war djupsinniga och begrundande min tagit hvar och en af oss för Konung Salomo sjelf, i kappa och värja.
Men wi ' lik- nade de Egyptiske Liirde; wi döljde mästerligen d r lärdom för den kringstilende profana hopen, och iackttogo merändels den maltaligaste tystnad.
SAdant ar förfarandet pro summis in phi1,osphia honoribus, dem \ vi snart hoppas att ernfi.
M %nne \ vi icke ha förtjent dem?
Morgondagen blir har en högtidlig dag.
Man skall parentera öfver den döda Markgrefven fr %n Baden.
Kanslern skall sjelf bevista akten.
Allt hvad v %r Akademi har mast lysande, i lärdom, vitterhet Dapy.
.och sidenhimlar, kommer att anviiildas härvid.
För min del tror jag nog jag blir hemma.
Det skall ej vara hiilsosamt att sofva pd för- middagen.
-------------------- ___ I nästa bref dateradt Lund den 16 Februari 1806 har bekantskapen blifvit intimare, eftersom det nu &amp; r fr&amp;ga om bosättning för den förestaende förbindelsen med Bruks Patron Ny hrmans dotter Anna.
Brefvet lyder:.
Min vördade Herr Farbror!
all bevisad faderlig godhet under mitt sista vistande p5 Ramen far jag aflagga min ödmjukaste och hjertligaste tacksägelse.
Jag har nu s % ofta haft prof af Farbrors godhet att de numera aldrig förvana, men endast röra mitt hjerta.
Jag blef af snöyra hindrad flere dar p&amp; niiset, s % att jag ej kom hit förr an den 12 om morgonen.
Farbrors bref frAn Orebro hade di.
redan varit har länge, utan att jag af \ %r difficila Postmästare kunnat pricist fatt veta ankomstdagen.
Sii väl för brefvet som inneliggande 1000 Kdr far jag förklara min skyldiga tacksamhet.
Dii jag s&amp; val härigenom som genom mitt tillämnade etablissement kommer Farbror på s % stora depenser ar jag öfvertygad att Farbror arrangerar sakerna si, att jag icke kommer att göra mig n e o n förebrAelse att ha missbrukat Farbrors godhet, till skada för dem som dertill äga lika rättighet.
Farbror förstar den saken bast sjelf och är utan tvifvel äfven s5 ratt- vis som ädelmodig.
Med anledning af Farbrors gunstiga löfte skall jag med det första uppgifva ungefär den summa jag tror mig behöfva till bosättning.
dag uppgjorde val p % Ramen, med tillhjelp af Anna och hennes mor, en slags kalkyl häröfver, men den är väl föga ackurat och jag iiiiiste p&amp; stallet göra förfragningar om ungefärliga priset pU.
de förniimsta artik- larna.
Ehuru jag skall söka till att arrangera allt med möjligaste Eko- nomi, förutser jag dock att det blir kostsamt.
Detta smärtar mig s i mycket mer som jag nödgas derigenom ii ngo falla Farbror till last.
Men mitt öde är nu en g h g bestämdt, att ha allt af andras godhet, och ingenting af mig sjelf.
Det fägnar mig p % det högsta att Farbror deltar i min förtry- telse öfver Bruks Patron M-s ovärdiga uppförande.
För egen del kunde jag skratta deråt; men det var förmodligen icke ensamt iimnadt mig.
Jag undersöker icke om han handlat af ilska eller blott obetank- samhet: jag vet mig icke ha förtjent den förra; och jag förlater icke en g h g den senare.
Det var ett nagot för starkt faoiiljedrag.
Jag hatar all skamlöshet, ehuru autoriserad den tror sig af L-ska blodet.
Da jag i sommar träffar M. skall jag icke glömma att begära vidare upplysning.
Himlen har begåfvat mig med ett godt minne.
Till Akad.
nyheter hör att gubben Lemchen ar nanid till Dom- prost, tvert emot allas förmodan.
Till saken hör likväl att hans måg Extra Adjunkten Munck af Roserisköld ar systerson af Stats Sekret.
Rosenbl ad.
Med varmaste vördnad och tacksamhet är jag evigt herr Farbrors ödmjukaste tjenare Esaias Tegnér.
I ett p&amp; våren samma &amp; r skrifvet bref, der han tackar för hjiilp att afbetala köpesumman på en gård han köpt i Lund, beklagar han shlunda de svåra tiderna: Farbrors underrättelser om Fastings marknad vor0 p % det högsta oroande.
Det sriiiirtar mig mer än jag kan uttrycka att i så fatala konjunkturer jag, som redan fatt sii mycket, skall ännu vidare ligga Farbror till last.
Jag hade derför till hälften tankt att, ifall Anna icke hade riagot deremot, uppskjuta med vart till ett annat år.
Det vore kanske nog för Pappa och Mamma att pä ett Ar ' förlora en dotter; och det passar kanske ock&amp; bast att äldsta systern gifter sig först.
Vi böra icke sky denna lilla uppoffring för den som gjort s i manga större för oss.
Emellertid har jag skrifvit härom i dag till Anna.
Hennes känsla af det rätta, det basta, tanker jag skall vara säkrare an min.
Huru ttnspr&amp;kslösa fordringarne den tiden voro bevisar brefvets postscriptum: Jo, visst var 1000 Rdr för mycket till bosättning.
Men jag in- beräknade s % manga andra poster deri.
För öfrigt ar jag en d %lig kalkulatör.
Följande bref af den 26 Maj 1806 lyder: Högtarade Herr Farbror.
Jag far tacka ödmjukast för Farbrors sista bref och det förnyade prof det innehaller af Farbrors godhet och omvardnad för mig.
Hvad giftermalet angar sa ar jag naturligtvis ganska glad att det sker ju förr dess heldre, ehur,u jag icke kan neka att uppskjutandet dermed vore, oeconomice, bättre, om icke för farbror, iitminstone för mig.
Jag har afven hört af Billow att han för sin del likaledes tanker p % en dylik prolongation.
Emellertid söker jag att arrangera hvad jag kan, i händelse denna sommar skulle va ?a den sista af min förlofningstid.
Tusende tack för Bernsdorf och Pitt.
*) Det ar en manlig och *) Brukspatron lyhrnian var en lard man och idkade sjalf vitterhet.
Roligt &amp; r att se hur fiffigt den unge kandidaten reder sig i klämman mellan viilguraren och poeton.
- kraftig sing, som har mer tankar an ord, mer Nordisk styrka än Fran- sysk grannlat.