Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det torde härvid först kunna antagas, att icke bela den nuvarande sedelstocken å i-R:drssedlar, till belopp af något öfver 4 millioner Riksdaler, skulle komma att mot silfver invexlas, enär vid l-R:drs-sedlarries indragning, 3-R:drs-sedlarne troligen mer än nu komme att uttagas.
Och derjemte bör ihågkommas, att de utländska
Ian, som mer än sannolikt vid denna riksdag komma alt beslutas, skola blifva till betydligare belopp indragne i silfver, hvarigenom således den metalliska kassan vinner den tillökning, att efter i-R:drs-sed!arnes indragning någon fara för Bankens förmåga att iidösa sina öfriga sedlar icke kan förefinnas.
Härmed har jag nu således sökt vederlägga de mot den ifrågasatta sedel-indragningen förebragta skälen och öfvergår nu till anförande af de skäl, som tala för densamma.
Härvid kan då först anföras, att genom den sålunda i allmänna rörelsen ökade tillgången på hårdt mynt, alla enskilda banker kunde åläggas att med sådant mynt inlösa sina sedlar, hvarigenom ock dessa banker mer än hittills blefve intresserade uti att metalliska kassan vidmagthölles, samt tillika att rikets myntvärde upprätthölles.
Men det vigtigaste och förnämsta skälet för l-R:drs-sedlarnes indragning är naturligtvis den, genom silfvermynts begagnande i större mängd, allmänheten bibragta riktiga uppfattningen af hvad med mynt rätteligen bör förstås, nemligen den metalliska valutan och icke dennes representant, papperslappen.
Med en sådan kännedom skulle allmäuheten måhända mer än nu uppmärksamma de lagstiftnings-åtgärder, som berörde denna del af landets tillgångar, och man skulle kanske i sådant fall dervid tillvägagå med större försigtighet och klokhet än förr, då allmänheten icke fick kännedom om en Stats-bankrutt förr än det redan var för sent att kunna, om ej förekomma densamma, dock i någon mån förminska dess skadliga följder.
Ty om silfver vore mer allmänt i rörelsen begagnadt, skulle vid Bih. till Ii.
Brot. 1859 <fé 1860. 6 Sami. 1 Afd. 7 Haft. 8 40 Banko-Utskottets Memorial M il. en annalkande Stats-bankrutt denna pä förhand bebädas genom det osvikliga och alltid sig dervid visande kännetecknet att silfvermyntet blef mera sällsynt, emedan man visste sig deri äga en verklig valuta — och derföre gömde detsamma tillsvidare.
För allt det silfvermynt, som vid sådana kriser vore i rörelsen utelöpande, sluppe allmänheten således gä in i Bankens konkurser, i hvilka vanligen gifvits kreditorerne dåliga ackord, de der i sednare tider fått namn af realisationer.
En realisations beställd beror eller upprätthälles visserligen icke endast deraf, att en större mängd silfver är i allmänna rörelsen utelöpande, men de menliga följderna af Bankens oförmåga att i en framtid kunna med silfver inlösa sina sedlar, förminskas i samma mån som silfvermynt är i rörelsen utelöpande.
Man hör vä! medgifvns nyttan deraf, alt allmänheten bibringas denna riktiga föreställning om ett mynts rätta betvdelse, genom silfvermynlets spridande i rörelsen; och, säger man, genom skillings-sedlarnes indragning kan detta ändamål anses »vara åtminstone till någon del vunnet.»
Men ligger icke just i denna förklaring ett ytterligare skal för afven i-R:drs-sedlarnes indragning, enär derigenom det afsedda ändamålet i än vidsträcktare mån naturligtvis mäste anses vara ernådt, likasom ock erfarenheten visat, alt det hårda myntet icke kan komma till ett allmännare begagnande i rörelsen, så länge sedlar å alltför låga värden från Banken utgilvas.
Men, invänder man, det är ju för realisationens bestånd ingen fara å färde, för att man skall behöfva vidtaga en åtgärd, som anses innebära ett så stort förminskande af den beqvämlighet, som l-R:drs-sed!arne vid liqvider gifva, och hvilken åtgärd derföre skulle komma att framkalla ett stort missnöje.
Har icke en trehundra-årig, bedröflig erfarenhet om de sex våldsamma myntreduktioner och sju Stats-bankrulter eller s. k. realisationer, genom hvilka sistnämnde den med 4 mark i560 inlösbara Specien nu måste med motsvarande 192 mark inlösas, kunnat tillintetgöra de sangviniska förhoppningarne om den sednaste realisationens alltjemt fortfarande bestånd?
Eller behöfves väl mera än ett krig, eller blott ett verkligt missvext-år, för att hägringen af den tillitsfulla penningeställningen skall försvinna och densamma visa sig i sin rätta dager, med alla våra milliouer — i skuldsedlar, såsom den enda qvarstående nakna verkligheten!
Må bank-lagstiftningen framför allt annat alltid sträfva derhän, att — om icke omöjliggöra, det står ej allena i dess magt — men åtminstone så mycket som möjligt försöka förringa de skadliga följderna af en Stats-bankrutt, som i en framtid är lika sannolik, som erfarenheten visat att i en förfluten tid den varit ofta förekommande.
På de nu af mig anförda grunder får jag således vördsamt föreslå, att all utgifning från Rikets Ständers Bank af sedlar å lin R:dr Riksmynt skall hädanefter helt och hållet upphörs.» åf Herr Riks arkivarien Nordström: »Utskottets efter flertalets mening af - Banko-Utskottets Memorial 11.
11 fattade beslut att afstyrka bifall till det vid denna, likasom vid de tvä närmast föregäende riksdagarne, väckta förslaget att inställa utgifningen af sedlar på Eri Riksdalers valör, förtjenar utan tvifvel att skärskådas äfven ur en annan synpunkt, än allena den, flertalet vidhållit.
Om det är en sanning, att banksedlar till sin grund icke äro annat än anvisningar på metallisk valuta, hvilkas större användbarhet i den allmänna rörelsen endast deruti har sin förklaring, att de lättare i fråga om större belopp kunna transporteras, försändas och handteras, än det tunga metalliska myntet, så blir ock deraf en följd, alt denna bank-sedlarnes större användbarhet förlorar hela sin betydelse i fråga om små belopp och de små myntvalörer. som understiga den egentliga mynt-enheten, hvilken i vårt myntsystem är Specie-riksdalern, då deremot Riksdaler!) Riksmynt i sjelfva verket ej är annat, än den fastställda rahne- enheten.
Af sådana räkne-enheter uti sedlar äro, enligt Riks-bankens räkenskaper, lör det närvarande omkring fyra millioner Riksdaler i omlopp, och kostnaden för tillverkningen af denna massa sedlar mäste naturligtvis betydligt öfverstiga hvilken annan massa sedlar som helst, sorn i högre valörer representerar samma belopp Riksdaler i mynt.
Ju högre valörerna äro, desto mindre blifva kostnaderna; ju lägre valörerna, desto högre, jemförelsevis, kostnaderna; och då härtill kommer, att de lägre sedel-valörerna alltid befinna sig i vida starkare och mångfaldigare cirkulation, än jemförelsevis de högre, och således äfven oftare måste, såsom förslilna, utbytas mot nya. sä bidrager delta förhållande ännu ytterligare alt i betydlig mån öka kostnaderna för de lägre, och bland dessa företrädesvis de lägsta, eller en Riksdalers, sedel-valörernas tillverkning.
Detta obestridliga förhållande ådagalägger alltså redan för sig, huru litet begagnandet af sedlar såsom representanter af mycket låga valörer öfverensstämmer med en klok och välberäknad hushållning.
Flere andra, ännu vigtigare financiela skäl finnas, som tala emot ett sådant begagnande af sedel-representanter för små valörer.
Det är ett öfverallt och i alla lider återkommande erfarenhetsrön att, der så väl sedlar som metalliska myntpieser på samma valörer utsläppas i den allmänna rörelsen, sedlarne snart uttränga eller åtminstone till större delen uttränga de metalliska pieserna.
Detta har sin grund, icke deruti alt sedlarne skulle inom cirkulationen vara begärligare, utan tvärtom deruti, att myntpieserna, såsom innehållande verklig valuta, äro begärligare; — och likasom man i det dagliga lifvet eller i daglig handel och vandel hellre begagnar ett till materien mindre godt instrument, om det åsyftade ändamålet dermed fullkomligen kan vinnas, än ett till materien mera dyrbart, så begagnar man ock inom cirkulationen sedeln hellre än myntpiesen, emedan det låter sig göra, och gör deremot den sednare, i anseende till dess inre verkliga värdehalt, til! föremål för flera slags andra spekulationer, hvaribland i synnerhet spekulationen på export utmärker sig.
Myntpieserna försvinna sålunda småningom ur rörelsen, och sedlarne stanna qvar.
På sådana ope« 12 Banko-Utskottets Memorial M 11. rationer kan samhället ej annat än förlora, om ock mången enskild derpå kan göra vinst.
Men samhället kan derpå förlora äfven i flere andra afseenden.
Om export eller nedsmältning af silfvermyntpieser på omförmälda sätt uppmuntras, så verkar sådant ej allenast på möjligheten att upprätthålla hvad man kallar dess sedlars realisation, utan ock på dess mynts värde i sig sjelft så till vida som det genom sedlar skall representeras, och häraf kunna åter alla egendomsvärden, värdet af alla på viss, i synnerhet längre, tids förbindelser m. m. komma att lida; med ett ord, det kan uppkomma ett agio under olika former emellan verkligt mynt och sedlar, och ingen kan dåmera med säkerhet säga hvad han i sedlar eger eller i den all männa rörelsen emottager.
Vid sådant förhållande är det isynnerhet den obemedlade, den stora massan af folket, som företrädesvis kotnme att lida, — dessa många tusende, som lefva af sin arbetsförtjenst och för de små produkterna deraf nödgas emottaga sin betalning i sedlar, som ega ett vacklande och föränderligt värde, och som aldrig gifver dem full säkerhet, att de derigenom fått eller i morgon ega det värde, hvartill de dem emoltagit.
På sådana möjligheter gifver vår egen, fordna, bedröfliga finanshistoria slående bevis och exempel af mångfaldig art; och är det fördenskull klokt och välberäkriadt, att i tid, och så länge det ännu utan skada och rubbningar låter sig göra, söka aflägsna och aflägga de bruk och omständigheter, som göra sådana äfventyr möjliga, och som hos oss ännu med en viss värme omfattas endast till följd af vanans magt, men icke af något annat skäl, som lörtjente att hålla uppå.
Ett raskt steg framåt i riktning att aflägga dessa gamla, ganska äfventyrliga, vanor innefattar bifall till förslaget att inställa ali vidare tillverkning och utsläppning af sedlar på en Riksdalers valör.
Derigenom skulle småningom silfvermyntpieser på en Riksdaler till ett belopp, tills vidare, af fyra millioner Riksdaler, komma att ingå i den allmänna rörelsen, och, ehuru ute i rörelsen, för sedel-realisationens upprätthållande icke allenast göra samma gagn, som om en motsvarande massa silfver läge uti Riksbankens hvalf för silfverutvexlingens behof, utan ock i viss mån ännu mer, emedan de, just derföre att de af cirkulationen ständigt komme alt hållas förvarade i allmänhetens fickor, i följd deraf blefve mindre åtkomliga för export, och hvartill dessutom ännu den vigtiga omständigheten kommer, att, om sedelvärdet i förhållande till silfver åter någon tid skulle sjunka eller blifva vacklande, det i landet befintliga myntvärdet dock alltid skulle vid oförändradt pris bibehålla de tusende små besparingar, som finnas i menige mans händer, och för öfrigt äf\en i allmänhet hindra, att sjunkandet eller vacklandet finge gå alltför långt.
På dessa skäl föreslås, att Rikets Ständer må besluta, alt utgifning från Banken af sedlar å En Riksdaler Riksmynt skall upphöra, samt öfverlemna åt Banko - Banko-Utskottets Memorial M 11. 13 Fullmägtige att bestämma när sådant, med afseende å Bankens ställning, kan ega rum.»
Uti denna reservation hafva instämt: Herr Friherre Tersmeden, W. /'., Herr Akerman, F„ Herr Lagercrantz, C. G-, samt Herrar Ekelund, Kock, Gahn och Wallenberg.
Vid andra punkten: af Herr Doktor Sandberg: »Emot Höglofl.
Banko-Utskottets beslut att afstyrka bifall till Prosten Berlins motion om bibehållande och ett fortsatt lifgifvande af sedlar på 3 R:dr R:mt får jag mig reservera.
Bland alla uppgifna skäl till det utrotningskrig sorn med sådan ifver fortsättes emot Riksbankens mindre sedelvalörer, iiro väl dessa tvänne de hufvudsakligaste, att denna åtgärd skall förstärka realisationen samt framkalla sparsamhet och bättre hushållning hos folket.
Hvad nu det första skälet angår, eller att de lägre sedlarnes indragning skall förstärka realisationen, så må dervid anmärkas att enligt halfårs-uppgiften af d. 30 sistlidne Juni funnos i rörelsen af 52 sk:r Banko 3,063,496 R:dr och af 2 R:dr Banko 4,671,256
R:dr eller tillsammans öfver 8,330,000 R:dr R.mt. Nu utgör Bankens metalliska fond 16,530,000 R:dr R:mt.
Skulle nu alla (örenämnde småsedlar indragas och ett motsvarande belopp af silfvermynt uttvingas i rörelsen, så medtager detta hälften af Bankens närvarande metalllbnd.
Hvad som derefter skulle återstå är 2 millioner mindre än det minsta belopp af metallisk kassa som måste finnas i Banken.
Är det på detta sätt som realisationen skall förstärkas?
Vidare heter det, att silfvermynt i rörelsen skall befordra sparsamhet.
Att skillings-sedlarne ersattes med silfvermynt var nyttigt, ty det besparade Riksbanken (det vill säga det allmänna) en årlig utgift på 60,000 R:dr.
Men har Svenska folket sedan det skedde blifvit sparsammare?
Hvad säger de sista årens erfarenhet om det lefnadssätt som mer och mer utvecklat sig?
Hvad vittna Tullspecialernas importlistor, silfvertackornas utvandring till Hamburg och den utländska skuldsättningen?
Den sorn i stället för sedlar vill skaffa sig blänkande silfver- och guldmynt att förvara och beskåda, står det fritt att fä så mycket han behagar.
Öfriga skäl sorn anföras synas vara af ännu mindre vigt, ty jag vili icke tro meningen vara att, sedan Riksbankens lägre sedelvalörer blifvit indragne, ropet på småsedlar såsom beqvämare för den mindre rörelsen skulle tillfredsställas af Privatbankernas kreditsedlar på de låga valörer man saknade.
Och samma skäl som förefinnas till bibehållande af sedelvalören på 1 R:dr tala ännu starkare för valören på 3 R:dr.
Det är icke den ringaste konseqvens att förkasta den sednare, när man bibehåller den förre.
Man har talat om kostnaden 14 Banko-XJlskottets Memorial JW 11. för tillverkningen af sedlarne på 1 R:dr, som mycket begagnas och snart utnötas.
Denria kostnad blir ju tredubbel om de förutnämnde utelöpande 4V2 millioner R:dr uti sedlar på 3 R:dr skola indragas och ersättas med 3 gånger så stort antal sedlar på 1 R:dr.
— Jag hörde sägas alt dessa små sedlar skulle vara högst obeqväma för den större penningerörelsen, som deraf får ihop liela tunnsäckar, hvilka skola insättas i Riksbanken.
Denna olägenhet, om den eljest är verklig, skulle ju blifva vida mindre, om 3 Riksdalers sedlar fingo bibehållas i rörelsen.
Skola nu treorna indragas, så blifva väl ettorna så många, att ej tunnsätekar förslå alt bära dem till Riksbanken.
— En sedel på 5 R:dr passar icke in uti decimalsystemet, säger man.
När decimalsystemet antogs, så uppstod en verklig olägenhet derigenom att 48 icke är en jemn aliquot af 100; men alt någon den minsta olägenhet kan uppkomma deraf alt 3 Ii:dr icke gå jemnt upp i 10 eller 100, är för mig obegripligt.
Man måsté ju, decimalsystemet till trots, utbetala 3, 9, 12 R:dr o. s. v., och det står ju icke i ringaste strid med eller berörer på minsta sätt detta beqväma tiotals-system, om jag verkställer denna liqvid endast med 1 R:drs sedlar eller med sedlar på 3 R:dr.
Men för alt icke förlänga reservationen vill jag i korthet uttrycka narn öfvertygelse.
Om man fortfarande medgifver enskilda penninge-bolag draga till sig landels förmögenhet, öfverfylla rörelsen med sina mynt-representativer och frånrycka Riksbanken förmågan att reglera sedelstocken; — Om man, genom utländsk skuldsättning, omätlig import, ett luxuriöst lefnadssätt och svindlande spekulationer, hvartill hypoteksföreningar, privatbanker och filialbanker gifva den bästa uppmuntran, spränger realisationen och tvingar Riksbanken till en ny bankrutt; så är det en ringa tröst för nationen att några millioner
R:dr mera i silfvermynt finnas ute i landet.
De lära väl också, i ett sådant olyckligt fall, utan allt tvifvel snart hopsopas och äfven utföras öfver hafvet för utländsk gäld.
Dessutom förekommer det mig motbjudande att lagstifta under den förutsättning att
Riksbanken förr eller sednare nödvändigt skall komma på obestånd och blifva insolvent.
Ranken står och faller med 72 § i Regerings-Formen.
Alt dess innehåll bokstafligen uppfylles är den första financiela högmålssak för Rikets Ständer.
Realisationens styrka bestar deruti att hvar man med visshet vet och kan trygga sig vid att den Riksbanks-sedel han har i sin ficka är lika god som motsvarande värde i silfver, Och sä länge denna trygghet finnes, kan Banken, utan minsta fara, inom gränserna af sin sedelstock, utgifva så många sedlar på 1 och 3 R:dr sorn den mindre rörelsen någonsin önskar och behöfver.
— Dessa låga sedelvalörer fasthållas af rörelsen och blifva sannerligen icke de första som uppvisas i Banko-luckan för erhållande af resepass åt Bankens silfverplantsar tili utrikes ort-» Häruti har Herr Doktor Björkman hufvudsakligen instämt. Banko-Utskottets Memorial M 12.
IS M 12.
Ank. till Exp.-Utsk. den 17 Jan. 1860, kl- 12 m.
Utlåtande i anledning af vackt motion om förändrad beskaffenhet af Riks-Bankens och de enskilda Bankernas sedlar; äfvensom om upphörande af prägling af silfvermynt å lägre valör än 25 öre.
Hos Höglo!].
Ridderskapet oell Adeln har Hans Excellens Herr Grefve Carl Löwenhjelm, uti motion, sorn till Banko-Utskottet blifvit remitterad, homställt, att, enär misstag lätteligen kunde föranledas af den likhet, som skall förefinnas emellan särskilda valörer af de i allmänna rörelsen förekommande Riksmynts-sedlarne, Rikets Ständer, till afhjelpande af denna olägenhet, mätte besluta, alt Riksbankens sedlar ä 1000 Riksdaler och 1 Riksdaler skola bibehållas sådane de nu äro, att deremot å sedlarna af 500 R :drs valör tryckningen skall anbringas på tvären emot hvad nu eger rum, samt att 100 Riksdalers sedlarne skola tryckas på gult papper, de ä 50 Riksdaler likaså men på tvären, sedlarne å 25 Riksdaler på rödt, å 10 Riksdaler på grönt, och å 5 Riksdaler på blått papper men af större dimensioner än de hittills varande Tre-riksdnlers-sedlarne.
Derjemte har motionären ansett det böra leda till väsendtlig förbättring, derest de enskilda bankernes sedlar trycktes vid Tumba Bruk och tillhandahölles nämnde banker emot så lindrig betalning som möjligt, hvilka sedlar då kunde erhålla enahanda färg som Riksbankens och blifva dem så lika, att de endast genom »Provincialbankens vapen och inskrift» kunde från dem åtskiljas; Och har i sammanhang härmed blifvit föreslaget, att
Banken hädanefter icke må luta mynta silfver å lägre valör än 25 öre.
I fråga först om förändring al Riksbankens sedlar, får Utskottet erinra, att Utskottet, enligt hvad § 15 af dess till Rikets Ständer under JV3 6 afgifna Berättelse innehåller, redan yttrat sig om angelägenheten deraf, att
Bankofullmägtige så fort ske kan måtte vidtaga åtgärder till införande af nödiga förbättringar vid sedelpapperets tillverkning, så att Banken till sina sedlar må erhålla ett papper af i möjligaste måtto tjenlig och ändamålsenlig beskaffenhet; men för verkställande af någon vidare förändring i afseende på de så nyligen i rörelsen utgifna riksmyntssediames beskaffenhet och utseende synes skäl åtminstone icke lör närvarande förefinnas, helst Utskottet icke kan dela den af motionären, till stöd för förslaget, an - 16 Banko-Utskottets Memorial M 13. förda mening, att de särskilda sedelvalörerna skulle sinsemellan ega sä stor likhet, att förblandning dem emellan lätteligen kan ega rum.
Med anledning åter af hvad motionären anfört rörande de enskilda bankernas sedlar, anser Utskottet sig endast böra fästa uppmärksamhet derå, att de för nämnde banker af Kongl. Maj:t i näder meddelade oktrojer innehålla, bland unnat, att papperet lill enskilda bankernas sedlar skall vara hvitt ofärgadt, eller färgadt, enligt hvarje Bank-bolags godtfinnande, men i sednare fallet icke af sådan färg, som eger likhet med de sedlar, hvilka från Riksbanken utgifvas, ej eller al olika färg för olika sedelvalörer; att genom samma nådiga oktrojer blifvit åt enskilda bankerna öfverlemnadt att besluta om deras sedlars tryckning och gravering, samt att vid Tumba Bruk, der papperet till
Riksbankens och de flesta enskilda bankernas sedlar tillverkas, någon sedeltrvckning deremot icke verkställes.
Hvad slutligen angår förslaget, att Banken icke hädanefter måtte låta prägla silfvermynt å lägre valör än 23 öre, så kan Utskottet desto mindre biträda detta förslag, hvarför något skäl ej eller blifvit i motionen anfördt, som genom afskaffande af silfvermyntet å 10 öre rörelsen tvifvelsutan skulle tillskyndas stora olägenheter.
På grund häraf, får Utskottet vördsamt hemställa, att ifrågavarande motion icke måtte föranleda till någon åtgärd.
Stockholm den 13 Januari 1860. JW 13.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 17 Jan. 1860, kl. 12 midd. tillåtandei anledning af vackt motion om rättighet får Hypoteksförening arne i riket att utgifva depositionsbevis m. m.
Uti en hos Hedervärda Bonde-Ståndet väckt motion har Riksdagsfullmägtigen Ola Lasson från Christianstads län, med afseende icke allenast derå att beredande af tillräckligt rörelsekapital utgjorde ett ibland de kraftigaste medlen att befordra ett lands utveckling och välstånd, ulan äfven å angelägenheten för den åkerbrukande jordegaren att i händelse af behof kunna göra sin förmögenhet till större eller mindre del af rörlig beskaffenhet, föreslagit, att de särskilda Hypoleksföreningarne i Riket Banko-Utskottets Memorial M 15■ n i Riket måtte tillåtas att å de värden, hvartill delegarne hafva belåningsrätt, som icke begagnas, få utgifva depositionsbevis åt samma delegare å 5 R:dr R.mt valör, att i allmänna rörelsen gå och gälla lika med de enskilda bankernas sedlar, äfvensom att det på bemälde delegare kunde få bero att genom vederbörande Hypoteksföreriings
Direktion diskontera dessa summor, eller med andra ord att Hvpoteksföreningarne måtte tillerkännas enahanda sedelutgifnings- och utlåningsrätt, som de enskilda bankerna, hvilket för Hypoteksföreningarnes delegare borde medföra en väsendtlig fördel och jemväl syntes vara fullt rättvist, då de säkerheter nämnde delegare nedsatte voro af lika och någon gång måhända af bättre beskaffenhet, än de som ställdes af delegare uti de enskilda banker.
Denna motion, som först blifvit till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet remitterad, men af bemälda Utskott ansetts icke tillhöra dess behandling, utan till Bonde-Ståndet återlemnats, är sedermera af samtliga Stånden, enligt protokollsutdrag den 28 December nästlidet år, lill Banko-Utskottets utlåtande hänvisad; och anser Banko-Utskottet i anledning deraf sig endast böra anföra, att då Hvpoteksföreningarnes ändamål är att för jordegare bereda tillfälle att mot inteckning i deras egendomar på så fördelaktiga vilkor som möjligt erhålla lån, ställda att först under längre tid så småningom återbetalas, men med detta ändamål ingalunda kan öfverensstämma att Hypoteksförenirigarne, på sätt föreslaget blifvit, få utgifva vid anfordran betalbara förbindelser eller tillåtas att bedrifva bankrörelse, hvilken, fremmande för dessa föreningars verksamhet, kunde inleda dem i företag, som möjligen komme att ofördelaktigt inverka på förtroendet till ifrågavarande föreningar och sålunda förringa det gagn desamma, rätt förvaltade, kunna bereda sina delegare; så och enär motionen för öfrigt icke antyder huru Hypoteksföreningarne, i händelse af dem beviljad sedelutgifningsrätt, skulle fullgöra skyldigheten att sina sedlar inlösa, hemställer Utskottet vördsamt, att motionen ej måtte till något afseende föranleda.
Stockholm den 15 Januari 1860.
Bik. till II.
Prol. 1851) & 1S60. 6 Sami. 1 Af<l. 7 Höft. 5 STOCKHOLM, T LYCKT HOS JOIL BECKMAN, 1860.
Ban!;o-Utskottets Memorial N:o Ii. 1 ]¥:« 14.
Ank. till Exp.-Utsk. elen 21 Jan. 1860, kl. 10 f. m.
Memorial, angående sättet för behandling af frågan om Banko-vinstens användande.
Majits den 17 November 1859 till Rikets Stander allåtna nådiga Proposition örn anskaffande af medel för fortsättning af Statens jernvägsbyggnader, jemte andra dermed sammanhang egande ämnen, har af samtlige Riks-stånden blifvit till Ilöglofliga Stats-Utskottet remitterad; hvarvid likväl Högv.
Bonde-Ståndet förklarat, att samma nådiga Proposition, i hvad den Rikets Ständers Bank anginge, borde af Banko-Utskottet behandlas.
Sedermera har Stats-Utskottet, i följd af Högloll.
Preste-Ståndcts och Välloll.
Borgare-Ståndets fattade och Banko-Utskottet delgifna beslut af den 28