Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
F ör kapitalister, särskildt fquntimmer, liar det länge varit ett önskningsniål att kiinna öfverlamna vården af sina värdepapper och skötseln af sina affarer.,åt någoii person eller institution, soin med absolut säkerhet föreiqle punktlighet och noggrannifet i utförandet af det anförtrodda iippdraiet afvensom prisbilligliet.
En såd.an institution är Stockliolms Enskilda Banks.
Notariatafdelning (Lilla Nygatan.
R Y, expeditions tid 10-41, som iinder garanti af ~tockliolins Enskilda Bank åtager sig vHrd och förvaltiiing af enskilda personers och kassors ' värdepapper.
Om en person hos Notariatafdeliiiiigen deponerar obligatioiier, inkasserar Notariatafdelningen vid förfallotiderna kiipon- ger och tillliaiid,zli&amp;ller deponenten influtna medel.
Vidare efterser Notaiintafdel~iii~~ge~~ utlottningar af obligationer och underrattar depo- nenten i god tid, ifall en denne tillliörig obligation blifvit utlottad, samt liimnar förslag till ny.
placeriiig.
af det ledigblifna kapitalet.
Exempel ' 2; Om in teckningar depon.eras hos Notariataf delningen iiiiderrattar.
Notariatafdelningen gäldeniiren därom att rantorna å iri- teckningarna skola till afdeliiingen inbetalas, hvarefter de medel, som inflyta, till deponenten redovisas.
Vidare tillser Notariatafdelningen att iiiteckningarne blifva i vederbörlig tid förnyade.
Om en tios afdel- ningeii deponerad inteckning genom imderlåten förnyelse skulle förfalla, ersätter Stookl~olms Enskilda Bank därigenom uppkoinmen skada.
Förvariiigsafgift: 50 öre för å r pr 1,000 kronor af deposi- tionens varde, dock ej under två kronor.
U L.
V O S S, Specialaffär för.
Sybehör, Billiga och bestiimda priser.
SVARTVIKS pvaMeZ6nta 1: ma Stärkelse rekommenderas äf ven såsoin gardinstarkelse, och finnes till salu hos alla välsorterade speceri- (G.
11847) och diversehandlande i riket.
(etablerad 1860) 46 48 Vesteriangpatan Försaljnin~slokaler: nedra 46 4 botten, en, tv&amp; och tre tr. upp STOCKHOLM.
Största lager i Norden af Kulörta o, Svar ta Ylleliladningstyger Kulörta och Svarta Sidentyger Bomulls-Tvättklädningstyger Schalar och Kapptyger m, m, Observera!
Genom direkta förbindelser med iii- och utlandets förnämsta fabrikanter kan jag erbjuda ofvannamda artiklar bättre och billigare än nkgon an- nan och torde en hvar genom besök i mina lokaler eller genom ieqvisition af profver.
och varor lätt blifva öfver- tygad om fördelen att hos mig fylla sina behof af dessa artiklar.
8ik$-releton#n ' l1&amp; Profver på begäran R " vle \ etoa 1 e \ e 286 ' t~1~~~~ kostnadsfritt.
k \ \ mn bl^^^ Ia si
Hvad lil * snnuing?
Iin Kmzpf nni die Wel.~~nscl~aii- ung, Bekenntnisse eines Theologen.
Frhn originalets 12 upp- laga af Anna Forsell.
Med inledande afliandling om deii m e l ~ ~ s k världsteorien a af Viktor Rydberg.
Stocliholin .1594.
Det klagas i våra d a p r mycket ' öfver allmän lifsleda, som man nästan tyckes anse o&amp;terkalleligen förbunden med slutet af ett sekel.
Dylika sjukdomssymptomer lata sig nog också påvisa nu, likaväl som under förgångna tider.
SO-ta- lets gråkdla, mlalyseraniie problemlitteratur har nog, ined alla sina förtjänster &lt;af sanniilgskärlelr och imturtrohet, ganska mycket af tidens tvifvelsjulrn och pessimism på sitt syndare- gister.
Men gråv&amp;dersstämningen iii * lyckligtvis icke mer allena- hiirskande.
Den nästaii löjliga ängslan för att vara, » b a u d », att anvanda » fraser D, som s i länge klaf brnidit ungdomens längtan antt gifva uttryck &amp; t friskare tankar, börjar lämna &amp; t vissheten om, att hvarje %llvarlig strafvan för idéer- nas förveddigmde leder dessa fr&amp;n fraseriias område in p&amp; realiteternas.
En skdnn företeelse som exempelvis Lundegkrds D Prometheus D visar, att de gamla föraktade orden nidealisra D, » skönhet 8, » roinantik, åter börja komma till heders, - dock lyckligtvis sedan de genom att underkastas kritilrens skärseld fått en djupare och san.iiare innebörd.
Här ligger dock fa- ran nara till hands att komma ur askan i elden, att frkii den neptivn och hyperkritiska ståudpunlsten kasta sig huf- vudstiipa ins Blaue på jakt efter eu » forngliidje », hvars ma- teriella halt icke kan iipphjalpa dess ihålighet.
Niirvarande liksom flydda tider erbjuda nog exempel p&amp; den nara sliikt- skapen mellan raffinerad skönhetsdyrkaii och krass sensiialism.
I alla händelser a r icke en blott och bart estetisk pihytt- födelse.
tillraclrlig att bilda underlag för d l a områden af tidens oroliga, sjudande lif.
Här behöfs » kraftigt livardagsbröd, till tjänst f ö r hiinger., ej f ö r öfverflöd.~
Det behöfves ledning för de minga, som vaknat till insikt om agnosticismens tomhet och längta efter en positivt religiös lifsåskådning, utstii att kunna söka denna inom den traditionella kyrlcolaran, som på grund af vetenskapliga eller kvasi-vetenskapliga inkast blifvit f ör dem » ett hirdt tal ».
' Vi tanka icke liar på det » kalla, overksamma tvifleta, som hängifver sig &amp; t D otrons visshet,, då det p&amp; grund af ytlig oppositionslust icke anser sig kunna mottaga trons. ' ' ')
Vi tala on1 » det varma, sökande, pröfvmde tviflet~ som mingeii gåug kan dölja sig afveil bakom en viss yttre Iriiclrhet och tviirsäkerhet och som i våra dagar &amp; r af annan och djupare art &amp; u det, som genom Strauss ' och Renans numera till stor del föråldrade arbeten beharskade midten af detta ekrhundrade.
Det modena, tviflet 18ter sig icke nfspisa med iikgra, om iiii aldrig så välmenta rationalistiska föraijlc till lrompromicser mellan s. k. luthersk ortodoxi och n; rturvetenskapli forsk- ningsresultat.
Vore kristendomen dömd att sta eller falhi med den absoluta sanningen af stidana hypoteser, som dem Godet begagmr i sin afhandling om de sex skapelsedagarnii i » 13ibliska studier s, eller med vissa paradoxer i Drummonds snillrikii, arbete)) Naturens lagar och andens värld, så skullo visserligen en af våra mest kända fritänkare hafva rätt i sitt påsthende vid en offentlig diskussion, att » religionens fält minskas med stigande kulturs.
Ty hvarje nytt vetenskap ligt framsteg, som kullkastade nämnda hypoteser ock para- doxer, skulle därmed också rikta dråpslag &amp; t; kristendomen.
' som slntligen vore s drifven ur sina sista tillflyktsorter a.
J. dylika glada f örhoppningar om lcristendomens slutliga ödtl invagga sig nu fritiinkarne, härvid stödjande sig på en för- virrad sammanblandning af begreppet kristendom med begrep- pen ortodox dogmatik, undertro, obskurantism, asketism, eller hvad de nu heta, alls dessa medeltida vidunder, som det tycks höra till agnostikernas liufviidnöjen att få piska upp.
Nen under det de hålla, på som bast, gör teologien, - soni det tncksri.int bör erlriinnas, delvis sporrad just genom fritiin- karne - i nära anslutning till en lrritisk historieforskning sådana framsteg, att rollerna slutligen befinnas vara ombytta.
Det forna a framstegspartiet a intager, underbart att saga, den)) ") Se Viktor Rydbergs företal till öfrersiittn.
af Edwin Arnolds dikt, Asiens ljriss.
föråldrade ståidpunkten, och teologien stöder sig p&amp; veten- skapens senaste resultat.
Bevis skulle nog kunna anföras p&amp; sanningen af detta påstående, bl.
a. den teologiska^ delen af ' dr ' h n t o ~ i Nyströms kulturhistoria, som i en liten.
viilskrif ven och strängt vetenskaplig broschyr af en ung teolog, S.
' Fries, underkastats en nedgörande kritik.
Tack vare en i smil inening frisinnad teologi, har det koiumit därhän, - att de kristna icke behöfva kanna marken gunga under sig för hvarje bibelkritikens eller n aturveteaskapeiis yxhugg på kyrko- läran.
Det har kommit därhän, att vi icke längre behöfvn den välmenta apologetikens försök att stödja kristendomens orubbliga byggnad med murkna stöttor, - att bevisa ska- pelsehistoriens öf verensstainmelse med geologim etc.
Dylika försök, som nästan skulle kriïina förleda oss att D bedja Gud be- vara OSS för våra väniier », bevisa endast, att icke ens teologerna sjalfva alltid förstått, hvad lcristendom ar, eller hiii.
stark den äkta kristendomens stallning &amp; r.
De kristna beböfvn icke, såsom under rationalismens tider, tigga vetenskapen om tillåtelse a t t få tro; de behöfva icke vikik tum för tum fr&amp;n sin ståndpunkt under ' hårdnackad, hopplös kamp för lifvet mot » moderna », segrande a, » ljusbringan de, &amp; skidningar.
Tvärtom, - e n af det unga Tysklands främste teologer hr, fullt skäl för s i t t p&amp;st&amp;end.e, att en verklig kristen bör vara den f örhoppningsf~dlaste i förh &amp; llande till vetenskapen, lik- som den verklige vetenskapsiiisiliien i barnslig gudsförtröstan bör finna kraft och frihet för sin verksmhet.
H ä r gälla Bacons så ofta anförda ord, » att litet filosofi för $ %a Gud, men m y cket filosofi för till honom ».
Bland f örlciiinparn e för en dylik, i basta mening modern åskådiling kunna - - med all olikhet i d.etaljerne - räknas sidaiin vetenskqsmä,n.
och kristne som Kingsley, Vikner, Drurnmond, Hariiaclr, Christoph Schrenipf m. fl.
~ e h n a unga lifsåskådning vill nu ingalunda tillniiita sig makteii att kunna gifva svar på nlailniskoandens d l a oroliga spörsmål.
Den vill icke åtaga sig a t t till smekande af en flack liberalism eller en löslig moral söka undanrödja de stötestenar och förargelseklippor, som äro oslriljaktigt för- bundna, med kristpndomens han sy nslöst stränga allvar., .Mån- gen äldre k~isteii skulle kanske t.
o. m. kunna stöta sig på, a t t den besvarar flere v ?nliga spörsuiiil med ett ärligt: s detta - &gt;).
kunna vi ej veta)).
Inför ett ödmjukt sanningssökande, som vill gifva både %Gud- och kejsaren,, både kristendom och vetenskap det, som hvar och en tillhör, måste med nödvän- dighet antalet trosläror p&amp; visst satt minskas.
Men hvad teolo- gien, d. v. s. vetenskapen om kristendomen, på detta satt så att saga förlorar i omfång, det vinner den i stället i djup och enhetlighet.
Den vinner i samma mån, som den grundar sig icke på naturvetenskapliga fakta eller filosofiska spekulationer eller elis på de kyrkliga bekännelseskrifternas efter sin tids utveckling lämpade dogmer, utan endast och allenast p&amp; Kristi historiska person och verlzsamhet.
Ty det gr icke sh, att hans strålande gestalt förbleknar inför den historiska forskningens fulla ljus.
Det är icke så,, att man vid studiet af honom, världshistoriens medelpunkt, måste af- säga sig den kritikförmåga, som man icke endast liar ratt, utan äfven skyldighet att använda vid hvarje annat historiskt studium.
Det behöfves inga fiirgade glasögon, inga dognia- tikens omvägar f ö r att lara kanna honom, som ännu alltjämt efter snart 2,000 års förlopp genom sin förmåga, aW omskapa och förnya bevisar sin fulla realitet.
Det ar % e j på andras vingar man når Gud, - vore än dessa » andra)) siidana m i n som Paulus, Augustinus eller Luther.
Tvärtom är det egeiit- ligen först, då man i sitt hjärtas innersta har vetat sig vara.
öfvergifven af all mänsklig auktoritet och beroende endast af Gud, som inan genom Kristus fullt kan tillägna sig den glada, handlingskraftiga gudsförtröstan, hvilken ensam kan gifva styrka å t slappa viljor och sjuka sinnen.
Men i så fall far inan också, erfara, att kristendomen ar varldsöfvervin- nelse, att » tron p&amp; Kristus 8.r en lifvets och utvecklingem makt .. och att det icke finns en gren af mänsklig kultur.
som icke genom hans inflytande kan riktas och förädlas.
Det är denna gudsförtröstan, grundad p&amp; detta personliga infly- tande, som vi kalla, 7xkte~zdonz. "
Mången tycker kanske, att detta ar alltför enkelt och vanligt.
Den förnyas så ofta i våra dagar, den gmdn hi- storien om Naaman, den spetiilske, som blef &amp; lagd att bada 7 gånger i Jordan och förargad utbrast: » äro icke de floder vid Damaskus bättre an alla vatten i Israel?))
- %&amp;o icke de positivistiska, agnostiska, teosofiska mastarne betydligt d jupsinnigare och tidsenligare an Kristus D, si@ vår tids)), '
mä,nniskor.
Om de verkligen på allvar vilja söka efter svar, så saknas numera icke tillgång till dylika.
Bland annat erbjudes i dr Pehrs nyutgifna småskrifter)) I religiösa och kyrkliga, fragorr för den intresserade lekmannen en fram.- stallning af Kristi enkla evangelium, betydligt vardefullare för en protestantisk vesterlanding &amp; n vissa af Tolstois jam- förelsevis ytliga arbeten.
i hithörande frågor.
Till de bättre bland nyutkomna böcker på detta om- råde hör också den lilla bok,.
hvars titel utgör öfverskrift till denna uppsats.
Att boken tycks ha kommit som vatten i törstig jordmån, bevisas icke blott af de .l2 upplagor, den upplefvat i sitt hemland, utan a n m rner daraf, att i vårt lilla land dess första upplaga (2,000 ex.) på en månad blif- vit utsåld.
Författaren, som aInnu icke velat framträda med sitt namn inför offentligheten, innehar en jämförelsevis oansen- lig ställning såsom lmdtprest i Baden, men ä r patagligen en mångsidigt bildad man med eii viss tankeslcarpa och med vaken blick för lifvets förhållaiiden.
Han har icke ryggat tillbaka för a t t följa den gamle kristne teologen prof. Haupts uppmaning till teologerna: ~frigifven hela kritiken och lären att icke rygga tillbaka för någon konsekveiis))!
- Förf: s omutliga stranghet i detta afseende skulle kanske också på r n h g e u verka slrrammande, om icke hans au.spr&amp;kslöshet och religiositet på samma gåmg ingåfve det största förtroende.
I detta afseende, liksom afven genom språkets s l h h e t, som på grund af den ouisorgsfulla öfversattningen gör sig fullt giihncle, tiger han ett starkt sliikttycke med Pontus Vikner.
Boken Iir synbarligen, &amp;, som dess tyska titel angif- ver, författad, im K w p f uui die Waltan.schiiuuiig,~ och i rissa punkter torde ocksh en fiill6dig kristlig erfm-enhet koinma a t t opponera sig mot de resultah, hvartill förf.
kommer, sar- skildt med afseende p&amp; frågan om bönens betydelse.
Men han framtriider ej heller med anspråk på att lämna nå,got allrniiiigiltigt eller uttömiriancle svar på, Pilati friiga, » hvad ar sannings?
Och trots förf: s starkt frisinnade och toleranta riktning, kan icke med fog påstås, att han skattar &amp; t nhgon ytlig rationalism.
Dartill ar h m för varmt religiös i detta, ords egentligaste bemarkelse.
Klarast framtra- der denna religiositet i det sista, kapitlet, » kristendom och partier », dar förf.
framlagger sitt egentliga program.
Han,
betonar d5r bl.
a., hurusom 2 fromheten &amp; r ovillkorligen nöd- vändig för mSnniskans fulliindning.
En god mänilislm utan tro tillhör visserligen omedvetet Guds rike, men vi skola.
tillhöra det med vart fulla medvetande B.
vara frestande a t t anföra många citat ur boken, men prof. Ryd- b e q s varma loford borde kunna göra hvmjt: annan rekom.
mendatioii öfverflödig.
tt vi Iiär hafva att göra med et&amp; arbete af ovanligare art, torde frarngii äfven däraf, att professor Rudin iiyligen gjort det till föremål för behalding på tvenne af sina an.- ddctsstunder för Upsala studenter.
Visst Sr, a t t boken genom att väcka upp likgiltiga autidsmäniliskor kommer att bidraga till f örverkligaudet af den lifsupppif t, förf.
uppstiil- ler för oss:, Vi måste vakna u r sömnen, det mörka rufvail- det, deii inre sönderslitenheten och gudsförgiitenhete~i till ett klart, ljust, fridfullt lif i Gud;.
nr triildomen till frihet.
Detta göres vBr tid behof och sker, där Kristi ande för- verldi gas.
» Lychh TIG Alström.
- - UP vår yngsta poesi.
Röda skyar.
Dikter af Fredrik iVycn~zder.
Stockholm 1893.
Ronneby Bilder a.f Czwt Thelande~a.
Stockhol in 1.892.
Dikter af Be1n7tard Risberg.
Göteborg 1-893.
Idealisiileii rycker ånyo i11 i den iinga lyrikeii - Btininstoiie skönjes Hter början till en riktning, soin kastar åsido liela den Iwasi- moderiia litteriira ka.fdjargonen, 111e11 som lart vlrdefiilla tekniska grepp af realismeii och blifvit fullt förtrogen ined verkliglieteii omkring oss.
Rymden blinar, i~atiirens glada dagsljus undantränger diinrnaii och det trötta gasskenet eller det kalla elektriska ljiiset öfver storstadsgator och grander.
Fiilteiis och skogariies doft bortjagar den drifhnsliift, i livilkeii den store Jacobsens sina liarinare fostrade osiiiida plantor ineji praktfullt, men oakta färgstoff.
0hh de naturligs, osainmansatta, en kelt hjartliga käiisloriia koinma &amp; ter frain i de unges lyrik; skall det iinnn dröja, iiina !l deii stora eiitiisia ' srneii och deii stora poesien.
lyfta sina vingar i dess varliift?
De diktsaiulingar af unga debuterande författare!
livilkas naniii stå öfver dessa rader, äro saingiga uttryck för denna tidsriktning.
J a, delvis äro de två af dem, Nycaiiders och Risbergs, kanske mer iiitres- sant Iiärför iiii lir rent konstnärlig synpunkt.
Ingen trälar under det vittra inodeslafveri, som går på jakt efter .sista strömningen, och ängs- ligt införskrifver sina ideal från Paris ' seiiaste litt-erara Magasin du priii- temps.
Alla dessa iinge författare Iiafva nog stolthet att våga lyssna till vackra röster i sin egen sjal och försmå koketteriet med ur- artningssyinptoin, öfver Iivillca andra stoltsera i sainina själfbelå- teiilret, soin en indisk tiggare sages visa öfver sina sår och bölder.
En adel sveiisk författare liar nyss eftersport en ungdom: &gt;Kommer den?
- Fläktar i purpiirskyarne dess fana?, 6 Ä r det i en s8dany känsla lir Fredrik Nycander liar kallat sin diktsainling, Röda skyar?, - skyar, som i sin rodnad spegla något af deii uppg %ende solen?
Nycander ar, liksoin så mången annan ung lyriker, naturens poet ..
Han Iiar sett viklaiide svensk natur och tecknar med ganska iiitinla sin8drag bilder frLi slätt och skog, fjiilldal och skar.
Hans stil för- sinår fullstlndigt det seasiialir; t.iskt svulstiga, det osuiidt raffinerade; den ä r genomgående ärlig och rättfram.
Meii lian har medtagit för mycket, och lians iiaturslalclring lider ofta af följande brist.
Han uppradar en mängd i och för sig val iakttagna detaljer, inen den taiidamle och lifgifvande gnista, soin, 1iara.f bildar ett.
konstverk, ett poeni, deii kan saknas; man sammanhål1.er ej totalbilden utan med ett reflexionsar- bete, soni a n d k aldrig ger annat &amp; n mosaik.
S i kan författarens.
naturinålning blifva en dod och föga intressant naturbeskriffiing, och det personligt lyriska i ton tränges tillbaka: Detta ä r en oöf- vervunnen teknisk rest f r i n nrealisinens r dagar.
Exempel liarpi äro de för öfrigt lifliga ~ D j n r g h h l i f:, och rskogen sofver,; likaså första afdeliiingeii af, ' Vår i lnfteiiw och afven den tredje, Iivarest blott den vaclcra inledningsstrofeii ger en verklig helbild.
Däreinot har t. ex. det präktiga poemet I sensommartider en fart och ett lif, soin fullkom- ligt gifver ilhision af de från Iiafvet uppstigande ' sdrifvende skyar, som n u il: % frani öfver g h d u och bynrn i den sjiiligande stormen, och soin] %ter oss känna hela sceneriet.
Och i nzetanzorfos får allt lif, då.
skalden i sin intimitet ined skogs- .natiiren sliitligeii tycker sig .gå helt.
upp däri - en fantasirik, luftig.
skildring.
I ~Vallaresagm har förf.
gifvit ett lyriskt lefvande motiv ur svensk natur och svenskt folklif.
Som stamningsskildrare visar han sig afven i nagra Stockholmsbilder - kanske sarskildt i det af middagssol mattade ~ R o s e n d a l ehuru ~, ej heller har alla detaljer bidraga till helhetsintrycket.
Beslaktad ar ~ F r k n son im arv il lan^, en ljus, älskvärd idyll.
Vackra dikter af mera rent lyrisk karakter aro, Var moders dröm, och den ljufva &gt;Maria8 med dess vibrerande, ibland något Levertinska tonfall.
Bokens sista och i stort sedt kanske bästa afdelning Iieter B Människoöden D, som inneli %ller smil situationer eller varsnoveller u r det landt- och kustbefolkningslif, hvilket förf.
synes väl kanna.
Böjelsen för objektiv teckning blef i Nycanders lyrik stundom en allt för oiiistäiidlig beskrifning af, nature morte,; har gifrer den mera fritt och m6ra konstnärligt beliarskade resultat.
~Giinnar dör » ar ett stycke af verklig styrka och ingifvelse, och samma säkerhet i linierna visar &gt;Skeppar han se^.
Kanske saknar man likväl för mycket in- tryck af författarpersonliglieten i all denna objektivitet.
Hos Fredrik Nycander äro helt säkert utvecklingsmöjligheter förhanden.
Men lian är knappast öfverens med sig sjalf om sitt egentliga område.
Möjligen går han frbn natur alltmer öfver tili ~RiIanniskoöden~ och &amp; ter sin lyrik mindre verka för sig sjalf %n stråla ut f r h dessa.
Mera sofrad ar Cwt T7telanders lilla samling, Roi ?nebybilder D, af hvilka några år 1891 belönades med svenska akademiens andra pris.
Det område förf.
uppdragit åt sig Xr icke stort - dikterna skildra blott naturbilder från Ronneby med hvarjelianda staffage - men intensiteten är ratt betydlig, .och skalden liar verklig förndga a t t låta läsaren se och kanna så som lian sjalf s lett och kaniit; äfven om man aldrig besökt Ronneby, får man en föreställning om de skildrade scenerierila, soni måste komma ganska nara poetens egen.
Detta ar talang.
Eljes ar ju intet vanligare, an att dylik lokal poesi kan hafva affektionsvärde för förlat-taren utan att diirför kunna uppskattas af den främmande.
Men Thelander har ej blott personligt konstnarsöga for natur- skönhet och förmåga a t t återgifva den direkt ur intrycket, utan litte- rar mellanhand, han äger också en verklig egendomlighet i ton, en vise hurtig friskhet, parad med glädje öfver all den idylliska fägring han målar.
Och hur m h g a natiirdetaljer iifren dessa dikter än bjuda p&amp;
kommer något kiickt personligt med, som lifvar upp.
Diktaren fröj- dar sig å t den vackra vintern i staden, å t ws~lskenshärli~ dag med krya hammarslag^ liksom å t brasan och lampan, som under aftonen trefligt fiamina inomhus.
Och han målar lifvet rundtomkring, ett hur- tigt och näpet tecknadt staffage.
Eller ock målar han högblå, guld- glänsande soinmarstunder öfver de gula och gröna åkerfälten - med rörliga detaljer i den präktiga, Davids kulle,, mer kontemplativt i .At lerstorpasjö~ och i ~Espedalenw.
Denna poesi a r täck som Blekinge själft - och den a r naiv, medan t. ex. Ola Hanssons skfinska natur- bilder i all sin teknisks öfverliigsenliet » verka » rsffinerada ocli stii- derade, en atelierkonst som bekläinmer.
Curt Tlielanders form lir gerna konstrik med sammansatta, sling- rande strofbildningar, oftast ledig, utan skygghet för det oskolade nttrycket, ibland icke fri från hårdheter.
D e många faktiska enskild- lieterna kiinna lagga band på varsmusiken, och så utpragladt miisi- kalisk ar formen dlrför ej, som man skulle tro af den stimdom konst- rika strofen.
Stäinning framkallas i första rummet af målningen.
Ibland Blifva val detaljerna för många, äfven lir denna synpiinkt ', så a t t dikten saknar konstnärlig begränsning (tydligast i wstadspartiw).
Som prof på förf: s målningssatt och strofbyggnad må eljes lian- visas till dikten &gt;Afton p i K n r ö n ~, en liten pärla.
Utryininet för- bjuder tyvärr nbgra citat.
I andra stycken framskymtar ett lätt leende.
Meii detta leende l i ~ r intet som helst a t t göra med någon, ens den blidaste a r t ' komik - soin t.
ex. Selilstedts - utan framspriiiger iiteslu- tande ur en förnöjd, solig gliidtighet, som kanske bast uttryckes i förf: s ord: &gt;Hjlirtejiibel kli.iiga-r ned iiï solig sky, ' - - A hj3rtejubel öfver d1.t och alls.
H u r långt äro vi icke liar ifrån all vresighet ocli Iiatskhet lika- som från allt falskt manér!
Kiiiislaii a r lika akta som den raska och iitåtvfinda iakttagelseu ar iirspriinglig.
Tlielanders dikter iiro tydligen en lokalpoesi, som från karna- Qreii vnxit och grott i hans själ och som därför liar ett så intimt tycke.
Skall förf.
kiinna åstadkomma något inot.svarande d % denna föruts8ttniag saknas, d&amp; 11an niöjligen gifver sig i ' k a s t med större uppgifter?
Diktsamlingen a r s&amp; exkliisiv, a t t detta nästan synes tvif- velaktigt - men kan han det, liar man endast att lyckönska vår unga lyrik.
- r:
Den tredje af de debuterande skalder, som liar omnämnas, eller hr Bem7mrd Risberg, ter sig däremot ej soin egentlig lyriker, ehuru enstaka stycken finnas af rent lyrisk förtjanst (sksom Tidens makt, Segelfäxd, Vaudrarens kvällsång).
Xen flertalet äro iiog bleka och omarkerade; s i i allmänhet högtids- och minnesdikterna från Upsala med deras konventionella form.
Men ' man möter ett ädelt iskkdnings- sätt och sarskildt el1 vacker pietet; och öfverallt ar inneliållet i Ris- bergs dikter - med deras iiågot lågmälda ton - lika fritt fråii jar- gon soiii formen är utan spår af faiix-brillaiits.
har emellertid medtagit ratt mycket, soin val egentligen liar affektionsvärde för Iionoiii sjalf.