Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Anledningen dertill är tydligen, att, sedan enligt 10 Kap. 1 § all odlad eller till odling tjenlig mark blifvit bland inrösningsjorden beräknad, den derefter öfverblifna, eller afrösningsjorden, i allmänhet är af sådan beskaffenhet, att någon grund Bih. till R.
7 Sami. 2 Afd. 8 Baft. 3 så att, om den bästa och bördigaste jorden anses till 1, den mindre bördiga sättes till 1i, U, U, 1f, 2, 3, 4, o. s. v., hvarigenom ett tunnland af den bästa jorden kommer att svara emot 1^, 1|, 1 i, 1|, 2, 3, 4, o. s. v. tunnland af den sämre, allt i förhållande till jord arternas naturliga godhet och beskaffenhet; och bör i öfrigt Skiftesmannen, så snart grad eller värde å ett ägostycke blifvit bestämdt, alltid på stället underrätta delägarne, huru mycket större vidd i tunnland och kappland deraf erfordras, för att i värde jemföra detsamma med skifteslagets bästa åkerjord, på det att delägarne sjelfva etc etc. 18 Sammans.
Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-UIskottets Betänkande J)t 14. för dess jemförande med inrösningsjorden näppeligen torde förefinnas.
Vid sådant förhållande lärer det af motionärerne föreslagna sätt för graderingen i de flesta fall blifva overkställbar^
För flertalet af laga skiften är detsamma äfven alldeles obehöfligt.
Motionärerne synas också hafva egentligen afsett de händelser, då utbyte af olika ägoslag ilrägakommer, men hvilka torde få betraktas såsom undantag.
Om, vid dylika, någon annan säkemjemförelsegrund i afseende pä de ägoslag, som skola utbytas, icke förefinnes, återstår det dock att dertill använda den värdemätare, med hvilken all uppskattning kan uttryckas, nemligen penningen; och att sådant jemväl varit lagstiftarens mening, synes kunna slutas af stadgandet, att i berörda fall »de ägor, som utbytas skola, med hvarandra till godhet och värde jemföras samt uppskattas utan afseende å det gradtal, som vid den förut verkställda gradering af skifteslagets mark blifvit dem åsatt.»
Hvad beträffar påståendet, att sistberörda uppskattningssätt icke skulle vara verkställbar^ när en brist af ett- ägoslag (d. v. s. något som icke finnes till) skall jemföras med ett annat ägoslag, hvaraf fyllnad skall gifvas; kan Utskottet icke finna annat, än att motionärernes förslag lika litet upphäfver omöjligheten att uppskatta det, som icke »finnes till».
Skiftesstadgan medgifver likväl icke en sådan förutsättning, som den antydda, enär det sist omförmälda uppskatlningssättet icke ifrågakommer, så framt icke ett utbyte af ett ägoslag mot ett annat skall äga rum; hvilket uttryck innebär, att begge de till byte ämnade ägoslagen i verkligheten finnas; men skulle äfven föreskriften någon gång tillämpas på fall, der det icke egentligen kunde bestämmas, hvilken ägofigur den ene delägaren kunde anses hafva fått mer än den andre, är likväl öfverskottet alltid uttryckt i ett visst belopp s. k. uppskattad jord (d. v. s. af första eller bästa graden); och som den fyllnad i annat ägoslag, hvilken den sednare bör bekomma af den förre, icke lärer kunna tagas annorstädes, än i ägoskillnaden, måste alltså å hvardera sidan något »finnas till», att med den andra jemföra.
Föremålet för en sådan jemförelse bör dock alltid vara ganska obetydligt; ty då Skiftesstadgan icke medgifver ett sådant utbyte som det, hvarom nu fråga är, så framt det tillskyndar den ena partén verkligt lidande, men detta ovilkorligen måste inträffa, derest den ene delägaren finge, efter delningsgrund och uppskattning, ett betydligare belopp inrösningsjord mindre än den andre, är det klart, att i sistnämnda fall någon tillämpning af ifrågavarande stadgande om gradering och uppskattning icke kan ifrågakomma.
I betraktande af dessa omständigheter, och då det icke kan vara skäl att, såsom en allmän grundsatts, i lagen införa en bestämmelse, hvilken endast för några undantagsfall kunde vara tjenlig, anser Utskottet Herr Wahlboms och Lars Guslaf Anderssons i nu omförmälda hänseenden gjorda hemställan böra af Hikets Ständer afslås.
Samm arn.
Lag- sami Alim.
Ilesv.- och lilion.-Ut skot tets Betänkande As 14. 19 12 Kap. 'I §:
Stadgandet i denna §, att ali skifteslagets mark skall i laga skiftet ingå, har Herr Wahlbom ansett motverka den hushållning med skog, som framtida behof göra nödvändig.
Då nemligen från berörde stadgande icke medgifves annat undantag, än att dels, såvida å skogsmark finnes förut fastställdt storskifte, dervid kun under vissa förbehåll få förblifva, dels uti åtskilliga af rikets norra provinser delägarne kunna, om de blifva derom ense, få från laga skiftet undantaga skogsmarken eller någon del deraf, derest densamma aldrig förut blifvit uppmätt; så inträffade det ofta i rikets öfriga landskap, att den ringa skog, som ännu funnes qvar, och hvilken dagligen blefve allt dyrbarare, till följd af hvad i Skiftesstadgan benämnes skogsjemkning ytterligare afverkades och stundom under loppet af några få år helt och hållet försvann, utan att ens tillfälle för ägaren till marken gåfves att under averkningen möjliggöra en behöflig återväxt.
Efter motionärens omdöme kunde det på jordbrukets framåtskridande icke utöfva något inflytande, om den mark, som uteslutande användes till skogsväxt, förblefve oskiftad och fortfarande häfdades så, som före ägoskiftet, hvaremot en rationel hushållning med skogen derigenom skulle befrämjas.
Då det likväl, i följd af olika förhållanden och intressen, skulle kunna inträffa, att stridiga meningar om nyttan eller fördelen i särskilda fall af skogsmarks uteslutande vid ägodelningar yppade sig, samt det skulle vara mindre välbetänkt, att en mindre delägare, sorn sjelf eller hvars företrädare nedhuggit den skog, hvilken luunits å hans lott i skogsmarken, skulle kunna förhindra öfriga delägare, de der sparat sina skogsandelar, att desamme oförändrade bibehålla; så ansåg motionären det vara nödigt alt meddela stadganden, huru dylik stridighet må afgöras; äfvensom, då benämningen skogsmark uti ifrågavarande § af Skiftesstadgan blifvit nyttjad i motsatts till inrösningsjord och så, som skulle derunder ock begripas betesmark, men emellan dessa båda ägoslag förefunnes en väsendtlig skillnad, det skulle vara nödvändigt att vid den lagförändring, motionären åsyftade, framhålla en sådan olikhet, helst motionärens framställning icke rörde utägor eller afrösningsjord i allmänhet, utan egentligen endast sådan mark, å hvilken skog alstrades.
— I öfverensstämmelse härmed har motionären föreslagit, att åt I § af 12 Kap. Skiftesstadgan måtte gifvas följande förändrade lydelse: »/ mom.
All Skifteslagets jord skall i skiftet ingå; dock, beträffande betes-och skogsmark, med den inskränkning och de bestämmelser, som här nedan stadgas. 2 morn.
Hafva inägor, med förbigående af utägor förut blifvit delade, antingen genom fasställdt Enskifte eller sådant Storskifte, som finnes vara så väl inrättadt, att förmånligare skifte genom dessa ägors förnyade delning gemensamt med utägor icke verkställas kan; då må af dessa sistnämnda betesmark, med iakttagande af de i denna 20 Summans.
Lag- samt Allm. lie sv. och Ekon.-Utskottets Betänkande M 14.
Stadga föreskrifna tillämpliga grunder, särskildt fördelas; så ock skogsmark till större eller mindre del, denna sednare likväl om alla delägarne derom ense äro.
Uppstår tvist härom, och vilja delägare, som områda minst hälften uti skifteslagets skogsmark, att densamma må förblifva odelad eller endast till någon del skiltas, bör sådant ske, såvida betesmarken, utan olägenhet och lidande för delägare, särskildt kan fördelas, derom skiftesmannen och gode männen, efter noggrann undersökning, skola sig yttra.
Varder slikt påstående framställd! af en eller flere delägare, hvilka äga mindre än hälften uti skogsmarken, böra Skiftesmannen och Gode männen, efter likaledes anställd undersökning, meddela utlåtande, huruvida skogsmarken må kunna utan lidande, mehn och hinder förblifva odelad eller i delning intagas hör, helt och hållet eller till någon del; och förfares i öfrigt vid behandling af dessa frågor på sätt och i den ordning uti 6 Kap. 2 § 2 mom. och 18
Kap 9 § finnes föreskrifvet. 3 morn.
Lag samma vare i fråga om delning af till särskilda skifteslag hörande gemensam betes- och skogsmark. 4 mom.
Finnes å betes- och skogsmark förut fastställdt storskifte, hvarvid delägare, som äga minst hälften af samma mark, åtnöjas, må det skifte förblifva orubbadt; dock med iakttagande af hvad i 10 Kap. 3 § sagdt är.
Förena sig deremot alla delägare om ny delning, bör sådan äga rum; hvarvid dock någon del af skogsmarken må kunna lemnäs oskiftad till gemensamt begagnande.
Yrka delägare, som innehafva mindre än hälften af förut skiftad betes- och skogsmark, att den ånyo fördelas må, då böra Skiftesmannen och Gode männen undersöka, om sådant till gemensam nytta för delägare och utan någons lidande ske kan, samt om särskild delning af betesmark, med skogsmarks uteslutande, till större eller mindre del lämpligen låter verkställa sig, och deröfver meddela utlåtande; hvarefter med frågan i öfrigt förfares, såsom här ofvan i 2 mom. stadgas.
Sker nytt skifte, vare den delägare, som sin skog framför öfrige sparat och vårdat, berättigad att den bättre delen deraf, så vidt möjligt är, på sin lott behålla.
Kan det icke ske, gånge med ersättning till den, som af sin sparda skog förlorar, på sätt i 13 Kap. 7 § sägs. 5 mom.
I de orter, som höra under bergslag, må förut å skogsmark verkställdt storskifte, derå laga fastställelse kommit, icke rubbas, derest ej delägare derom enhälligt öfverenskomma; dock får sådan äldre delning icke hindra skifte å inägor, under iakttagande af hvad 10
Kap 3 § innehåller;» samt att i följd häraf dels i 6 Kap. 1 § den förändring mätte ske, att uti 7:de punkten upptages frågan »om betes- och skogsmarkens intagande uti eller uteslutande från skiftet;» hvadan numereringen af följande punkter skulle ändras, så att den 7:de blefve den 8:de o. s. v.; och dels 2 § af sistnämnde Kap. måtte erhålla följande förändrade innehåll: »Skiftesmannen och Gode männen skola efter rådplägning med delägarne besluta uti de 4:de, ö.le, 6:te och 8:de punkterna — — frågor.
Lag- samt Allm. llesv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande JW 14. 21 Delägare, som vid afgörande af de uti 1 .sta, 2:dra, 3:dje, 7:de, 9:de, IO:de, 1 lie och 12:16 punkterna i samma § uppräknade frågor etc. etc» I närmaste öfverensstämmelse härmed har Lars Guslaf Andersson föreslagit, »att, öfver hela riket, skogsmark, afmätt eller icke, må kunna vid delning af öfriga ägor uteslutas, såvida de flesta delägarne, hvilka områda hälften eller mera af sådan mark, derom öfverenskomma, eller, der tvist uppstår, vid pröfning i behörig ordning befinnes, att sådant ske kan, utan lidande för någon och utan hinder ellet mehn för skifte å öfriga ägor.»
Vid den pröfning
Utskottet egnat detta förslag, har Utskottet kommit till visshet derom, att den af motionärerne åsyftade förändring — den må nu till vägabringas på det af Herr Wahlbom föreslagna eller något annat sätt — i alla de fall, der delägare i ett skifte icke kunna enhälligt öfverenskomma, icke låter förena sig med den grundsatts, som icke allenast i skiftesförfattningarne utan äfven annorstädes i allmänna lagen ansetts böra göras gällande: att den bör hafva vitsord, som skifta vill.
Att ingå i någon bevisning för riktigheten af denna satts torde vara alldeles öfverflödigt.
Men Utskottet är äfven af olika mening med motionärerne i fråga derom, huruvida hushållning med skog bättre befrämjas derigenom, att densamma fördelas på lottägarne, än om han får förblifva samfälld.
Det synes nemligen Utskottet vara utom allt tvifvel, att, om än, i sednare fallet, det så till sägandes passiva förfaringssättet med skogen, bestående deri, att en hvar af delägarne derå tager hvad han till husbyggnad och bränsle behöfver och i öfrigt hvarken anlitar skogen eller egnar den någon omsorg, visserligen icke leder till densammas fullkomliga afverkande på en gång och derigenom skenbarligen betryggar framtidens behof, kan dock någon rationel skogshushållning i egentlig mening icke blifva införd, der skogsmarken är för flere gemensam.
En sådan vidtages af den enskilde först då, när hans besittning är till omfånget bestämd, och han erhållit säkerhet, att icke en fremmande skall komma och dela frukten af hans möda.
Att främja detta ändamål är lagstiftaren värdigt; men det är icke hans uppgift att lägga band på den enskildes rätt att fritt förfoga om sin tillhörighet, ett syfte, som dock icke kan frånkännas motionärernes omförmälda förslag.
Om dessa nu uttalade åsigter erkännas vara rikliga, förfaller äfven hvad motionärerne i öfrigt rörande detta ämne andragit; och Utskottet anser sig således ej mindre i ena än andra hänseendet böra hemställa, ali Herr Wahlboms och Lars Gustaf Anderssons ifrågavarande motioner ej må till någon åtgärd föranleda.
Olof Persson från Gefleborgs län, med hvilken Lars Olsson från Stora Kopparbergs län sig förenat, har uti denna § yrkat den ändring, att delägare i ett skifteslag måtte berättigas att, der de kunna öfverenskomma om gemensamt nyltjande af mulbetet å deras skogsmark och myror, ifrån skogsdelningen dem emellan undan - 22 Sammans.
Lag- samt Allm. lies v- och Ekon.-Utskottets Betänkande M 14. taga de sednare; för framgent samfäldt begagnande af betet.
Det skulle nemligen i motionärens hemort finnas stora skifteslag med så vidsträckta skogs- och betesmarker, att särskildt inhägnande af hvar och en delägares lott deri icke kunde komma i fråga, men tillika af sådan beskaffenhet i afseende på beteslrakternas belägenhet, att det vore nästan omöjligt att, utan alltför oredig skiftesplan, verkställa del ningen så, att icke den ene fick proportionsvis för litet skog och för mycket mulbete eller tvärtom.
Detta, i förening med svårigheten vid att hvarje delägare skulle, om han finge sin afskiljda lott i skog, låta valla sina kreatur för sig, i stället för den hittills brukade gemensamma vallningen, hade föranledt ett och annat skifteslag, ofta bestående af en hel socken, att vid laga skifte träffa öfverenskommelse om fortfarande samhällighet i mulbetet och undantagande för sådant ändamål af myrlägenheterna från laga skiftet.
Men så ofta ett så beskaffadt laga skifte blifvit af någon anledning öfverklagadt hos Kongl.
Majit, hade hela landtmäteriförrättningen blifvit ogillad och upphäfd på den grund, alt icke, enligt Skiftesstadgans uttryckliga föreskrift, all skifteslagets mark i skiftet intagits; och har motionären, till stöd för sin framställning i berörde syfte, företett tvänne sockenstämmoprotokoll från år 1858, hvari Delsbo och Bjuråkers socknemän i Helsingland enhälligt uttalat den mening, att ett lämpligt och rättvist skifte i dessa socknar icke ulan de största olägenheter och rubbning i det hushällssätt, allmogen sedan uråldriga tider funnit med sin fördel öfverensstämmande, kunde verkställas annorlunda, än att på delägarne finge ankomma att besluta om fortfarande samfällighet i mulbete och i begagnande af de på skogsmarken liggande, till odling otjenliga myror.
För så vidt härigenom skulle åsyftas någon slags inskränkning i rättigheten för en delägare att få sin lott i skog och mulbete undanskiftad och afskiljd, får Utskottet åberopa hvad nyss i sådant afseende är af Utskottet anfördt.
Om åter, såsom motionen gifver vid handen, enda afsigten med densamma är att bereda möjlighet åt dem, hvilka det önska, att förena sig om gemensamt mulbete, får Utskottet erinra derom, att ett sådant syfte kan vinnas utan någon ändring i Skiftesstadgan.
Gällande Kongl. Förordning om stängselskyldighet innehåller nemligen i 5 § den bestämmelse, att så länge mellan särskilda hemmans ägor i skog och utmark icke finnes hägnad, skola dessa ägor anses vara till gemensamt mulbete upplåtna.
Skiftesdelägare uti de af motionären antydda orter hafva alltså ingenting annat att till ernående af det utaf honom angifna ändamål iakttaga, än att underlåta alt stänga i ägoskillnaden sig emellan.
Yid sådant förhållande torde i anledning af Olof Perssons härom, gjorda framställning icke erfordras någon åtgärd.
Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Uiskottets
Betä kande M 14. 23 I 11 §, som stadgar, att till Ägodelningsrättens pröfning skall hemställas, huruvida ett skifteslags agor, i anseende till deras beskaffenhet och spridda läge, få skiftas, så att en eller flere delägare bekomma ett större antal ägoskiften, än det högst tillåtna, hvarom nästföregående § innehåller föreskrift; har Lars Guslaf Andersson föreslagit den ändring, alt dylik underställning till Ägodelningsrätt icke må äga rum, derest samtlige delägare förklara sig med skiftesplanen nöjda; enär i sådant läll det borde kunna antagas, att ägolotternas antal icke kan minskas utan lidande och mehn för delägarne, samt Ägodelningsrätten alltså skulle hafva svårt att föreskrifva en förändring, som skulle leda till delägarnes missbelåtenhet och klagan.
Häremot torde få erinras, att ifrågavarande § uttryckligen innehåller, att »äro ägorna af den olika beskaffenhet, eller hafva de ett så spridt och åtskiljdt läge, att sådant skifte, som nu sagdt är, utan skada eller lidande för en eller flera af delägarne icke verkställas kan; då må ägorne delas i så få skiften, belägenheten möjligen medgifver;» hvadan och enär häri innefattas tydlig anvisning för Ägodelningsrätten, rörande hvad som vid ärendets afgörande bör tagas i betraktande, det icke skäligen kan förutsättas, att Ägodelningsrättens beslut skall blifva sådant, att delägarne tillskyndas lidande och mehn.
I öfrigt lärer det vara påtagligt, att ifrågavarande stadgande är ett af de vigtigaste för befrämjande af ändamålet med laga skiften, och att hvarje ytterligare utsträckning i undantagen från bestämmelsen om det högsta tillåtna antal ägoskiften skulle i mer eller mindre mån motverka berörda ändamål, samt leda till skada för skiftesdelägare, enär, om det medgåfves, att, vid laga skifte, finge tilldelas ägarena så många ägoskiften som helst, de skulle drabbas af den betydliga kostnaden för förrättningen, utan att tillskyndas de förmåner, som ägolotternas sammandragande för jordens skötsel medförer.
Under förmodan, att det olämpliga i en sådan anordning lätteligen inses, hemställer Utskottet vördsamligen, att Lars Gustaf Anderssons sistberörde förslag icke må vinna afseende. 17 §:
Under erinran om det förhållande, som ofvan är antydt, eller att skiftes lagen i Gefleborgs län mångenstädes äro ofantligt stora och stundom innefatta hela socknar, hvilken omständighet vore tillräcklig att förklara, hvarföre föga benägenhet derstädes funnes att företaga ett kostsamt laga skifte, hvars afslutande icke på en hel mansålder kunde emotses, helst det vore att förvänta, alt bland de talrika delägarne, uppgående någon gång ända till 150 ä 200, många skulle finnas, hvilka ioke blefve belåtna, innan alla tvisteämnen blifvit afgjorde genom en rättegång, hvars 24 Sammans.
Lag- samt Allm. Bese.- och Ekon.-Utskottets Betänkande JW 14. långvarighet kunde förutses; har förrbemälda Olof Persson från nämnda län hemställt, att, för alt bereda möjlighet för dem, hvilka äga del i ett och samma hemman, att få hvar sin del utklufven och afskiljd, det till 17 § i 12 Kap.
Skiftesstadgan genom Kongl. Kungörelsen den 9 Juni 1832 gjorda tillägg, innehållande förbud mot fastställelse å klyfning aT hemman, som icke undergått enskifte eller laga skifte, måtte upphäfvas, så att klyfning af hemman må kunna verkställas och fastställas lill efter rättelse för vederbörande.
De af denne motionär sålunda anförda omständigheter anser Utskottet böra behjertås.
I anseende till de många sätt, på hvilka äganderätt till en del af en fast egendom kan förvärfvas, inträffar det ofta, att ett hemman äges af många personer med hvar sin bestämda andel deri, hvilka icke äro hugade att bruka detsamma gemensamt; men då de i anseende lill sådana särskilda förhållanden, som motionären antydt, kunna med allt skäl hysa lika så liten håg att begära ett laga skifte, hvilket icke lemmar dem utsigt alt i sin lifstid komma i besittning af hvar sin lott, finnes det, så länge ifrågavarande förbud mot fastställelse å klyfning af deras hemman qvarstår, intet lagligt sätt, hvarpå de kunna blifva från hvarannan skiljde; ett förhållande, som hvarken för rättstillståndet eller med hänsyn till vilkoren för jordbrukets förkofran kan vara fördelaktigt.
Af detta skäl, och då någon särdeles betänklighet vid medgifvandet af den ifrågasatta rättigheten icke synes böra uppstå; men det likväl torde befinnas nödigt att dervid göra ett sådant förbehåll, hvarigenom ett framdeles skeende laga skifte i skifteslaget icke af de förut verkställda enskilda hemmansklyfningarna i någon mån förhindras; anser Utskottet sig böra vördsamt hemställa, att Rikets Ständer måtte i underdånig skrifvelse hos Kongl.
Majit anhålla, att åt 2:dra punkten i 11 § af 12 Kap. Skiftessladgan, sådan den lyder efter Kongl. Kungörelsen den 9 Juni 1852, mätte gifvas följande förändrade lydelse: »För verkställighet af klyfning af hemman eller hemmansdel vare intet hinder derföre, att enskifte eller laga skifte icke i skifteslaget skett; dock vare sålunda klufven hemmansdel ej fritagen från skyldighet att med det öfriga skifteslaget ingå i laga skifte, när fråga derom väckes. 13 Kaj», Sammans.
Besa- och Ekun.-Utskottels Betänkande M 14. 25 13 kap. 3 §:
Denna § hänvisar, i fråga om ersättning al' allmänna medel för husflytt ning efter verkställda skiften, till hvad derom är eller framdeles kan blifva förordnadt.
1 detta afseende gäller för närvarande till efterrättelse Kongl.
Kungörelsen den 25 Juni 1830, som, jemförd med Kongl. Kungörelsen den 25 Januari 1833, lyder i lista § sålunda: »För hvarje särskildt bebygdt hemman eller hemmansdel, hvars innehafvare, i följd af förrättadt och fastställdt laga skifte, kommer att flytta hela sin åbyggnad urby och särskildt bebygga den erhållna ägolotten, samt icke undfått sina ägor i större antal skiften, än efter Skiftesstadgan, utan underställning till Agodelningsrätt, tillätes, skall understöd till utflyttningen af ofvannämnde allmänna medel, såsom gåfva, erhållas» o, s. v. Härvid har Herr Grenander uti ett till Välluf).
Borgare-Ståndet ingifvet memorial anmärkt: att då statsbidrag ifrågakomma till enskilda företag, i och för deras på det allmänna inverkande nytta, det vore af högsta vigt, att de grunder, på hvilka en dylik medverkan af det allmänna skulle gifvas eller förnekas, äro rättvisa; att inga grundlösa skäl göra sig gällande, så att en tillfällighet skänkte den ene ett understöd, som af lika orsak förvägrades den andre; samt att äfven de förändringar i åtskilliga förhållanden, som tiden medfört, blifva iakttagne.
Dessa grundsattser vore lika giltiga, antingen statsbidraget utginge såsom gåfva eller såsom låneunderstöd, men återfunnes, efter motionärens förmenande, icke uti ofvannämnde föreskrift i afseende på vilkoren för erhållande af bidrag utaf allmänna medel till utflyttning; af hvilken föreskrift tvärtom följden vore den, att de skifteslag, hvilkas ägor befunnes af den ojemna beskaffenhet eller det spridda läge, att flere än 3 skiften måste till alla de utflyttande utläggas, icke kunna komma i åtnjutande af något statsbidrag.
Utflyttningskostnaderna vore dock merändels ej färre eller mindre betungande, utgifterna för laga skiftet i öfrigt snarare större än mindre, delägarnes sträfvan alt i möjligaste måtto förbättra sitt jordbruk ej ringare vid de laga skiften, der förhållandena gjorde i eller flere ägoskiften nödvändiga, än vid dem, der endast 3 eller färre skiften kunde utläggas; men den uppmuntran, som med ifrågavarande statsbidrag vore afsedd, och det vid de mångfaldiga utgifterna välkomna understöd, som igenom dylik utflyttniugsbjelp lemnades af allmänna medel, vore dock förvägrade dem, hvilka af omständigheterna tvingades alt försaka en af laga skiftenas största förmåner, nemligen alt erhålla sina ägor å få ställen.
Vid jemförelse mellan orsaker och verkningar syntes det derföre motionären, som det ifrågavarande vore ett af de fall, der slumpen förnekade den ene ett understöd, som deremot en tillfällighet skänkte den Bih. till B.
Prof. 1859 A 1860. 7 Sami. 2 Afd. 8 Höft. 4 26 Sammans.
Lag- samt Allm. Bese.- och Ekon.-U(skottets Betänkande M 14. andre, änskönt begge, nämnde tillfällighet oberäknad, befunne sig i alldeles lika ställning.