Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Till upplysning om visse förhållanden, som härmed äga sammanhang, får dessutom i underdånighet anmärkas följande:
Efter roteringsindelningen uppställer och underhåller Elfsborgs Län, till Rikets försvar: af Westgötha regemente, som är indeldt lill ca valleri, men afsutit på 30 år 208 man Elfsborgs infanteri-regemente 1,191 „ Weslgötha-Dahls dito, 6 compagnier 900 „ Bålsmanshållel 87 jemte slädernes contigent 60 Den år 1826 tillkomne ordinarie roteringen för dittills oroterade hemman svarar emot 5 „ och extra roteringen, efter skedd jemkning i detta roterings besvär 155 „ Hela kostnaden för Rustning och Rotering utgör, enligt statistiska tabellen för landet, hvilken är grundad på de från hvarje fögderi särskildt gjorde och sins emellan, i följd af olika förhållanden, skiljaktige beräkningarne, 125,593 R:dr, hvartill kommer vacance-afgiften i fredstid för städernes båtsmansnuöimer 2,268 R:dr 35 sk. 10 r:st eiler tillsammans 127,861 R:dr 35 sk. 31 10 r:st.
Roleringsprestationen, som nu mera, efter allmäpnaste förhållandet, beräknas och bestämmes lill visst värde årligen, vid markegångssälthingarne, bar sålunda år 1836 ansetts motsvara för hvarje soldal-rote vid Elfsborgs och 'Weslgölha-Dahls regementen, vanligen bestående af 1~ mantal, äfvensom för Westgölha regementes hvarje rusthålls nummer, 45 R:dr, samt likaledes för ett helt hemman tillhörande båtsmans-roleringen 10 R:dr Banko.- Sammanräknade beloppet af alla i Länet belägne ruslhålls-stammars och augmenters för rustningen anslagne räntor utgör efter medeltalet af 1832 med 1836 årens markegångspris 28,179 R:dr.
Den kostnad Länet får vidkännas i och för Beväringsskyldighelen har hittills icke varit, och är icke eller nu, upptagen uti statistiska tabellerne i saknad af föreskrift derom.
Men här torde böra anmärkas, att samma kostnad, som utan tvifvel är att räkna bland statsbidragen, torde kunna approximativt beräknas till värdet af 2 dagsverken per man i och för beväringsmönstringarne; således för 2,500 man å 16 sk. dagen 1,666: 32. samt halfva värdet af 16 dagsverken per man i och för den approberade styrkans öfningsmöten; följaktligen för 1,100 man å 8 sk. dagsverket 2,933: 16. eller tillhopa årligen 4,600: — Clereciets aflöning ingår endast till så vidt i statistiske tabellerne, som den af skattdragande hemman, inrättningar, näringar och personer särskildt och årligen utbetalas.
I sådan del rättar den sig merändels efter tiondesättning och gamla eller nyare öfverenskommelser, som dels äro af Kongl.
Maj:t stadfästade för viss tid, eller ock i allmänhet endast gälla för deu lönade prestmannens tjenstetid.
Utgiften härtill, inberäknadt kyrkobeljeningens aflöning, är för ena orten så olik emot den andra, att hvarje från det hela dragen slutsats om samma utgifts belopp på hemmantal, eller annorledes, skulle blifva förvillande.
Detta onus är dock ganska säkert på landsbyggden ett bland de betydligaste, då beloppet deraf kanske uppgår till 15, 20, 25 och ända till 30 R:dr Banko på helt mantal om året, oberäkuadt 32 de såkallade jura stolae.
I städerne deremot äro invånarnes afgifter till Clereciet jemförelsevis mindre och således vanligen föga betungande.
Med afseende på fatligförsörjningskostnaden anmärkes, att den i allmänhet är för lågt upptagen uti statistiske tabellerne, som för landet grundats endast på de uppgifter kronofogdarne kunnat förskaffa sig, och hvilkas ofullständighet blifvit bevisad genom de, i följd af Kongl.
Circulairbrefvel den 9
Maj förlidet år, från fattigvårdsstyrelserne directe infordrade uppgifter och beräkningar öfver fattigvårds-anstailerne och kostnaden derför under året 1836.
Enligt sammandraget deröfver, som, jemte underdånig berättelse i ämnet, ingått till Ecclesiastik-Expeditionen, utgjorde samtlige understödstagarne inom Länet, beslående dels af värnlöse fattige barn och ständige äldre fattighjon, dels af tillfälligtvis behöfvande, 5,947 personer, eller ungefärligen en trettiondefemtedel af dåvarande folkmängden, och sammanlagde faltigvårdsoch underhållskostnaden 100,198 R:dr 46 sk. 6 r:st. oberäknad t, på de fleste ställen, gifne allmosor till såkallade husfattige och kringvandrande tiggare.
Af nämde kostnadssumma kan likväl föga mer än hälften anses hafva utgått genom beskattning på församlingarne, emedan det öfriga synes hafva härflutit antingen från barnhus och andre inrättningar, i egenskap af underhållsmedel, eller ock från räntorne af donerade lägenheter och capilaler samt från fattigandelen af visse sakören, med mera.
Skjutsningsbesvär^ på landsbygden bestrides i fredstid med fyra hästar af hvarje derifrån icke lagligen befriad t helt hemman: men då reserv- och fångskjutsen nu mera kan anses ersatt med den lega, som för skjutsningen erliålles, har endast kronoskjutsen jemte hållskjutsen, på de få ställen denne sednare ännu utgöres, blifvit såsom onera upptagne.
I öfrigt är hållskjutsen i allmänhet inom
Länet afskaffad, utan alt deraf förmärkts någon särdeles olägenhet för resande, helst som reservskjutslagen och andre invid landsvägarne boende hemmansbrukare täfla om den resandes förskaffande, samt reservlagen dessutom på många ställen äro indelade uti inre och yttre tourer, deraf den inre fortskaffar resande utan förebud, och den yttre, från gästgifvargårdarne mera aflägse, resande som begagna förebud.
För väghållningen på landet erfordras årligen från och med fyra till och med sexton öke-dagsverken af hvarje helt mantal, i förhållande till localen, samt något mera vid tillfälliga större skador å vägarne; och genom dessa 33 dessa dagsverken, beräknade efter ett medeltal af markegångspriserne, med tillägg af brobyggnadskostnaden, bar uppkommit den summa tabellen innehåller för detta onus, och hvilken, fördelad lika på förmedlade hemmantal, svarar emot 11 R:dr eller något deröfver på helt mantal årligen.
— Egentligen är dock väghållningsbesväret, när vägarne jemnt och försvarligt underhållas, icke betungande i förhållande till hvad zifFrari sålunda derom utvisar, emedan bidraget dertill för det mesta utgår in natura, eller genom arbete, på sådane mellantider af året då hemmansbrukaren och hans dragare äro mindre upptagne af andra göromål och körslor; men det är sannolikt att väghållningsbesväret blifvit drygare eller erfordrat flere dagsverken, sedan väglagningstiden och vägsynerne förflyttades inpå sommaren, och likväl förenar sig dermed den allmänna olägenhet, att vägarne nu äro ojemna och tunga för trafiken under sommarmånaderne, då de annars borde och kunde vara goda.
Nämnde olägenhet torde dock mot vägas af den omständigheten, att väglagnings verställande sommartiden anses falla sig beqvämligast för de väghållningsskyldige i allmänhet, och fördelaktigare i det fall, att den inträffar på en tid då jordbruksarbetet lemnar mera ledighet dertill, än vår och höst, i synnerhet när missgynnande väderlek för brukning och skörd försvårar detta sednare angelägna arbete.
Hvad tabellerne upptaga under rubriken:
Diverse Afgifter, Onera och Allmänna Besvär, utgår på landsbyggden för Kyrko-, Prestegårds- och Tingshus-byggnad, Inqvartering, Skallgång och andre Jagtanstalter, Tingsgästning och Iläradstjenares aflöning, Curhusmedel, Barnmorske-aflöning, Djeknepenningar, Collect- och Stamboksmedel och Riksdagsmanna-arfvode, samt i städerne för Kyrko-, Skole-, Rådhus- och andre publike byggnader, Brandredskaps underhållande, Magistraters och Stadsbetjentes aflöning, Inqvartering, Curhusmedel, Djeknepenningar, Collect- och Stamboksmedel och Riksdagsmanna-arfvode, med flere tillfällige communal-utgifter.
Beloppet af samlelige dessa afgifter, både i det hela och för hvarje del särskildt, är alltför olika, orter och städer emellan, att kunna sammamföras och beräknas till något visst å hvarje hemman, bruk, inrättning, näring eller person, med den tillförlitlighet i calculen, som för ändamålet skulle erfordras.
I fråga om stats-bidragens verkan på näringarne genom den tyngd de directe medföra, finnes icke anledning att nu, mera än förr, anse ständiga räntorne tryckande, i och för sig sjelfve, ej eller någon viss näring framför Femårsberättelse fr.
Län. 5 34 den andra utaf dessa räntor belastad.
Hvad jordbruksnäringen särskildt angår, borde det väl snarare vara tvertom, sedan, genom hemmanens fortgående klyfning i sednare tider, liemmansskatten blifvit för hvarje jordbrukare betydligt mindre än fordom, då hemman vanligen innehades hela eller klufne i halfva och fjerdedelar, och nyodlingar sällan ägde rum, emedan odaljorden ansågs vara för brukaren tillräcklig.
Deremot kan icke nekas, att ju jordeboks- och hemmantalsränta!!, samt, jemte den, alla efter hemmantal utgående onera, träffat och träffa hemmanen olika, i förhållande till de mer och mindre lindriga eller stränga grunder, som vid skattläggningen varit gällande och vunnit tillämpning, samt förnämligast i följd af den större eller mindre förändring, hemmanen under tiden genom odling, bättre eller sämre häfd och brukning, mistning af skog och fiske eller på annat sätt undergått, allt likväl olikheter, som endast vid ny refning och skattläggning skulle kunna jernnäs; och desutom måste man medgifva, att ständiga räntornes förvandlande till penningar, efter årligen fastställande markegångspris, medförer en osäkerhet i beräkningen af hemmanens utskylder, som vid missväxtår har för jordbrukaren menliga följder, synnerligen relativt till den förnämsta ränlepersedeln: spanmål, och hvilken olägenhet må hända skulle afhjelpas genom för längre tid, till exempel 5 eller 10 år, gällande markegångssättningar.
Det synes ock vara utan tvifvel, att en betydlig lättnad skulle ernås för skattdragande hemman, som äro indelade till aflöning för Stater och Corpser, om desse hemman kunde få utgöra sine ständige räntor till Kronan directe och aflöningarne utgå från Kronans cassa, då likhet åtminstone härutinnan vunnes emellan alla hemman af lika natur; ty onekeligen äro indeldte skattehemman för närvarande mera betungade, synnerligen i afseende på afrads- och kronotiondespanmålen, än de skattehemman, hvilkas räntor förblifvit Kronan behållne.
Öfrige statsbidragen äro antingen tillkomne eller jemkade under sednare tider, och passa således, i de fleste fall, närmare efter närvarande förhållanden, samt anses i allmänhet icke vara lill hinder i någon näring genom den tyngd, de direete medföra, så länge de icke synbart inskränka näringsidkarens förmåga att, med utvidgande af sin verksamhet, öka näringen och förkofra sig i välstånd.
För den egentligen jordbrukande hemmansinnehafvaren skulle väl de skatle-bidrag synas vara minst betungande, som få utgöras i persedlar och med arbete: merendels föredrager dock äfven denne att utgöra sine skatter 35 till Kronan eller ränletagaren med penningar, när sådant kan ske på skäliga vilkor; men samma anmärkning gäller icke om vissa prestationer, som åtfölja hemmansbruket och äro af beskaffenhet alt nästan oundvikligen böra fullgöras in natura, nämligen med arbete, såsom väghållning och skjutsning, med flere; och huru mycket tidens förändrade skick bidrager, i förening med tjenlige författningar, att förändra begreppet om tyngden af sådane prestationer, kan bäst slutas af förhållandet med gästgifveri-skjutsen, deraf endast hållskjutsningen nu, af bonden åtminstone, i allmänhet anses såsom betungande, under det han gerna begagnar reserv-skjutsnings-skyldigheten, för att åt sig inbringa någon contant inkomst genom den i sakernas närvarande ställning tillräckliga skjutslegan.
Krono-brefbäringen åter, som vanligen beräknas lika med skjutsnings-preslationen, är ett vida drygare onus, sedan all embetsbrefvexling blifvit i sednare tider mångdubbelt ökad, emot förr; och ehuru brefbärings-turen tidtals ombytes emellan de hemman inom hvarje ort, sorn äro så belägne, att de härvid kunna användas, och fastän den nogaste tillsyn äger rum emot krono-brefbäringens missbrukande, förspörjes likväl ofta klagan öfver det tryckande i brefbärings-skyldigheten; men detta är oskiljaktigt från sjelfva saken och kan således icke annorledes afbjelpas, än genom särskilde förmåners beviljande åt brefbäringshemman.
Såsom bihang, till upplysande af grunderne för persedle-värdets beräkning i tabellerne, medföljer slutligen vidfogade Sammandrag öfver 1832 till och med 1836 årens markegångar. c) Politie.
Öfver Lagarnes verkställighet samt ordningen och säkerheten uti Länet, vakar Eders Kongl.
Maj:ts Befallningshafvande med oafbruten omsorg, dervid biträdd af underlydande tjenstemän och betjente, hvilkas antal synes vara snarare för litet, än för stort, och torde vid folkmängdens ytterligare tillväxt blifva otillräckligt.
I afseende på allmänna policen begagnar Konungens Befallningshafvande ganska sällan, och endast vid högsta nödvändighet, rättigheten att utfärda nya stadganden och vitesförbud.
Ordning och sedlighet inom församlingarne, med hvad mera, som tillhör Kyrko-disciplinen, eller dermed står i ett närmare sammanhang, vårdas af kyrko-råden och församlingarne sjelfva, hvarvid de byordningar och andre öfverenskommelser, som för hvarje ort äro antagne, vinna tillämpning efter omständigheterne.
Mängden af föreskrifter i desse hänseenden ökas dessutom beständigt genom nya socknestämmo-beslut; och det synes nästan som ville lättheten för församlingarne att på sådant sätt och för tillfället inom sig 36 göra författningar uti ämnen, som ofta icke äro tillräckligen begränsade, i visse fall urarta till en egen, mera nitfull än rättsenlig, lagstiftning.
I det hela innefattar detta slags lagstifnings-arbete en oformlig massa af ideer och förslager, synbart framkomne mest genom intrycket af enskildte eller tillfällige förhållanden, och besluten, ehuru utmärkande nitälskan för ordning och godt skick, förråda nog ofta en frånvarande bekantskap med allmän lag, likasom saknad beräkning på möjligheten att verkställas.
Så hafva, till exempel, förekommit socknestämmo-beslut: att icke någon hemmansägare skulle få antaga utsocknes brukare, torpare eller tjenstehjon öfver 40 år gamla, vid äfventyr att sjelf underhålla dem när de blifva fattighjon, för hvilket ansvar hemmanet skulle anses inteknadt; att de, som olofligen sälja bränvin, skola plikta mera än, och ända till dubbelt emot hvad allmänna författningar för slik förbrytelse stadga; att icke någon fattig må gifvas mera än han kan förtära på stället vid En R:drs vite; att ransakning efler tjufgods må verkställas hvarest och af hvilken som helst, utan iakttagande af den ordning lag bjuder, med mycket mera dylikt, tillräckligen vittnande, att denna Communal-lagstiftning hvarken stadnat inom behörige gränsor, eller kan vara gagnelig såsom den nu utöfvas.
Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande har väl, vid alla tillfällen, då sådane lagstridige beslut kommit till dess kännedom, skyndat att undanrödja desamma; men emedlertid har det icke kunnat annat än förvilla mängdens begrepp om lag och laglydnad, att ordningar vid socknestämmor föreskrifvas, som antingen icke äro rättsenlige eller icke kunna göras gällande.
Ordningsmanna-inrättningen, för omkring 15 år sedan tillkommen, och nu mera antagen i Länets fleste delar, synes vara ämnad att utgöra det första stadium på Municipalitetsbanan, och Ordningsmannen bestämde att vara police-magtens medhjelpare, i hvilket afseende de äro berättigade att med sin uppmärksamhet intränga i samhällslifvets flere förhållanden, samt äro i utöfningen af sin tjenst ställde under det skydd lagen tillägger dem, som Konungens Befallningshafvandes bud och ärender föra, äfvensom medgifne handräckning af Krono-Betjeningen.
Befattningen såsom ordningsman uppdrages vanligen åt de bättre och förståndigare ibland allmogen och anses innebära ett heders- eller förtroende-uppdrag, som någon gång ganska väl motsvaras; men ordningsmannaskapet kan dock åcke hafva betydligt inflytande på samhällsskicket så länge det saknar den stödjepunkt inom hvarje ort, en ordentlig Municipal-styrelse skulle lemna.
Kyrko-råden kunna 37 väl i vissa fall fylla denna lucka, då till deras omvårdnad hörer vidmagthållande af ordning och sedlighet inom församlingarne och de äfven, med Kyrkoherden till ordförande, utgöra ett slags domstolar, berättigade att med offentliga varningar oell föreställningar, samt äfven med åläggande af böter, näpsa och bestraffa mindre förbrytelser emot kyrko-disciplinen och andre dermed gemenskap ägande ordningar.
Desse myndigheter, som i allmänhet gjort sig aktade, synas derföre uppfylla sitt föresätta ändamål; men deras verkningskrets är mycket begränsad och torde ej heller lämpligen kunna utvidgas till alla police-ärender inom församlingen, oberäknadt de ekonomiska, ehuru de å en del ställen hafva på sin lott sundhets- och fattig-policen, de der åter på andre ställen äro splittrade i särskilde afdelningar, merendels under Kyrkoherdens ordförandeskap.
Vid sådane förhållanden med police-magten, och då, så som här i Länet, nu hysande 216 å 217,000 invånare, spridde pu 114 qvadratmil, dess anseende och verksamhet liufvudsakeligen måste upprätthållas på landsbyggden af de Konungens Befallningshafvande directe underlydande Sex Kronofogdar och Tjugufem Länsmän, hvilka dessutom hafva en mängd andre, till en del mera vidsträckte åligganden, och hvarförutan endast Tre
Landsfiscaler äro att tillgå i egenskap af allmänna åklagare, — må det anföras såsom ett stort och talande bevis på folkets böjelse för ordning och laglydnad, att desse vigtige samhällselernenler äro öfvervägande, och allmänna säkerheten större än i flere andra länder, om icke fullkomlig; och den oväldige torde deraf göra slutsatsen: att Läns-Styrelsen och dess underordnade söka uppfylla sin bestämmelse, äfven i desse hänseenden.
För att lemna ett ungefärligt begrepp om mängden och omfattningen af de ärender och göromål, som åligga Läns-Styrelsen, torde höra nämnas, alt de vid Lands-Cantzli- och Lands-Contoi s-Expedilionerne incaminerade och anmäldte målens antal utgjorde 1832: 13,260, 1833: 10,622, 1834: 10,195, 1835: 11,249 och 1836: 11,296 stycken, deribland en stor del varit särdeles vigtige, eller ganska vidlyftige, samt således erfordrat flerfaldig handläggning och beredning samt mycket arbete, innan de kunnat slutligen afgöras.
Oberäknadt alla dessa göromål och ärender, tillhörande Läns-Administrationen i det bela, deltager Landshöfdingen personligen uti Pröfnings-Committé och Markegångssättning, Roterings- och Recruterings-commissioner, Mönstringsförrättningar, tvenne Beklädnads-directioner, tvenne Boställs-directioner, tvenne Lazaretts- och Curhus-directioner och tvenne Hushållnings-Sällskaps - 38 förvaltningar, förutan andre mera tillfällige sammankomster och förrättningar.
Af Uppfostrings- och Undervisnings-anstalter för folket äro följande befintelige på Länets landsbyggd.
Östad Barnhus i Östad socken af Ahle härad, inrätladt 1774 af framlidne Cominerce-Rådet N. Sahlgren, medelst donation af Östad säteri, 7 mantal med i afhyst rå och rör, 12?| mantal frälse och frälseränta dessutom af ett mantal, samt en i Rikets Ständers Bank insatt capitalfond af 16,666?
R:dr Specie.
Antalet på barn, som af Barnhus-inrättningen underhållas, uppgår årligen till omkring 100, hvilka njuta vård och uppfostran af åboerne å de Barnhuset underlydande hemman, samt undervisning uti en på säteriet uppförd och efter vexelundervisningsmethod inrättad skola.
Vexelundervisnings-skolor finnas dessutom:
En vid Trollhättan för 60 å 70 barn, inrättad och underhållen på Trollhätte Slussverks-Bolags bekostnad; En uti Mellby pastorat, grundad på betydligt anslag af ägaren till Kobergs säteri, Friherre N. A. Silfverskjöld; En uti Skallsjö socken af Wädtle härad för 150 barn, med husrum för en del af barnen, grundlagd och i allo bekostad af ägaren till Nääs säteri P. W. Berg, som äfven aflönar läraren; En vid Upperuds bruk i Nordahls härad, hvilken underhålles i godt stånd och lill betydlig omfattning på Bruks-bo lagets bekostnad; En vid Billingsfors bruk, i Wedbo härad, inrättad och underhållen af samma Bruks-bolag, samt En vid Bäckafors, äfven i Wedbo härad, hvilken är inrättad och underhålles af Bruksägaren C. F. Wasrn på Baldernäs, hvarjemte slike undervisnings-anstalter äro under inrättande vid Hvittlanda och Lisefors bruken i Tossbo härad, genom Bruksägaren M. Sahlins försorg.
För öfrigt äro enskilda skolor inrättade: uti Sätilla pastorat af Marks Härad, den genom donation tillkomne så kallade Sethelinska skolan, som kan jemföras med Apologist-skolor, och der 50 å 60 barn undervisas af 2:ne lärare, samt njuta till en del understöd under skolgången; uti Frendefors pastorat af Sundahls härad, en Catechet-skola med ordinarie lärare, som lönas af församlingen; uti Gerdhems och Björke socknar af Wähne härad, Fors’ socken af Flundre härad samt Örby och Kinnaromma socknar af Marks härad, äfvensom några få andre socknar, vanliga barnskolor, dervid lärarne lönas af församlingarne.
Om barna-undervisningen på landsbyggden, i allmänhet, gäller eljest hvad 2 §. af denne underdånige Berättelse uti sådant ämne innehåller.
Dock är för det uppväxande slägtets bildning ett verksamt steg taget under loppet af ifrågavarande qvinqvennium, dymedelst att, sedan en af Länets invånare sammanskjuten arbetshusfond 39 blifvit genom omsorgsfull förvaltning ökad till 12,000 R:drB:co, liar Kongl.
Majit, på underdånigt förslag af Länsstyrelsen, i Nåder bifallit alt räntan af detta capital hvart 3:dje år utdelas såsom understöd för ordentlige folkskolors inrättande, på ställen der församlingarne kunna förmås all sådane anlägga.
Helsovården uti Länet, till så vidt den innebär omsorgen att vara uppmärksam på folkets helsotillstånd samt undersöka om, eller bota och hämma smiltosamma sjukdomar, hestrides under Eders Kongl. Majlis
Befallningsbafvandes uppsigt af de för sundhets-policen inrättade localstyrelser, med biträde af fyra Provincial-läkare, stationerade uti Wenersborg, Borås, Alingsås och Ulricehamn.
På förstnämnde tvenne ställen befinna sig äfven Länets begge Lazaretts- och Curhus-inrältningar, som under sednare åren blifvit upprätthållne allenast genom de medel Länets invånare dertill årligen sammanskjutit.
Examinerade Barnmorskor äro väl på några ställen till finnandes och städerne sakna icke deraf nödigt antal, men på landsbyggden äro sådane icke ännu allmänt antagne.
Vaccinalörer finnas deremot inom alla orter.
— Med afseende på husdjuren, har helsovården blifvit under detta qvinqvennium någorlunda reglerad, på så sätt, att Hushållnings-Sällskapets begga Afdelningar anskaffat, på Sällskapets bekostnad, tjenliga hus och byggnader för Veterinär-inrättningar både i Wenersborg och Borås, dervid särskilde
Djur-läkare blifvit anställde och lönas, den i Wenersborg till en del, samt den i Borås helt och hållet, af Hushållnings-Sällskapets medel.
Fatligförsörjningsanstalter äro öfverallt vidtagne, med anledning af derom gällande författningar; så att tiggeri just icke behöfver tålas vid vanlige förhållanden med årsväxt och näringstillfälle, fastän det äfven då ej alltid kan förekommas; men efter svårare missväxter bjuder nödvändigheten att medgifva sådane fattige personer och hushåll, som icke njuta allmän fattigvård, att för lifsbergning begära allmosor, åtminstone inom egne församlingar.
Sättet för antagne fattighjons underhållande är skiljaktigt emellan församlingarne, och vanligast äro, på landet, alla hemmansinnehafvare indelade rotevis, att föda ett eller flere fattighjon, hvaremot på andra ställen åt fattighjon utdelas understöd i spannemål eller penningar, eller ock beggedera, hvartill fond samlas genom öfverenskomne bidrag.
I allmänhet hafva öfverenskommelserne om fattigförsörjningen det fel, att afvika från primitiva beskaltningsgrunden, stadgande, att en hvar, som icke sjelf är i behof af andras hjelp, bör bidraga till församlingens gemensamma fattigvård, och att deremot hafva tillämpat beskattningen endast på hemman och näringar 40 samt synlige tillgångar, och ofta allenast på hemman, hvarigenom handt, att den talrika classen af torpare, fördels- och förpantnings-innehafvare, backstugusittare, bruksarbetare, inhyseshjon och daglönare med flere, hvilken dass de individer oftast tillhöra, som belasta allmänna fattigvården, merendels undgå att bidraga till fattigförsörjningen under deras ungdoms-, helsö- och välmagtstid.
Att anspråken på fattigunderstöd blifvit i sednare tider ökade, åtminstone i förhållande till den ökade folkmängden, är dessutom ovedersägligt och kan egentligen tillskrifvas de här förut i 2 §. angifne orsaker, som befordrat den obesutne folk-classens hastiga tillväxt.