Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Emedlertid skall jag vara nojd, om jag i ett eller annat afseende formår kasta något ljus i dessa ämnen, och anhåller derföre, att mitt Forsok endast såsom sådant, och endast under denna synpunkt må bedömmas!
Otvifvelaktigt år det allmånna och våsendtliga åndamålet med en National Representation, att allmånna viljan blir kånd, att Representanternes beslut må vara ett uttryck af Nationens gemensamma önskan, för allas gemensamma vål. v Otvifvelaktigt vinnes detta ändamål, når allas enskilta behof blifva så förenade med det Helas, att ingen forman åt sina enskilta afsigter gifva ** en öfvervägande kraft, att det enskilta interesset blott för så vida kan blifva hördt, som det öfverensståmmer med det allmånna, d. å. med Nationens verkeliga fordel.
Men detta en NationalRepresentations allmånna ändamål, år likväl icke det enda, som i ett representativ
Regeringssätt med densamma åsyftas.
Såsom Lagstiftande, skall den icke blott vara uttrycket af Nationens allmänna fordringar i afseende på de grunder, efter hvilka den vill styras, men i Europas senare Stats-Författningar år också denna Lagstiftande Magt i synnerhet derföre Nationen uti dess Representanter förbehållen, att de skola tjena den- * samma till en borgen och ett försvar, att icke de O 7 gjorda Lagar måtte öfyertrådas, att icke Regen» tens vilja må kunna såttas i stallet för Lagens bud.
National-Representation måste derföre såsom Lagstiftande, i afseende på allmänna stadganden, hafva e n bjudande k r a f t, och i afseende på Regeringens särskilta åtgärder, hafva en återhållande kraft, som hindrar de Styrande, att öfverskrida de grånsor, som för deras verkningskrets åro bestämde. — t Europas närvarande Samhålls - Författningar har således National-Representation fått det dubbla föremålet, att å ena sidan göra Lagarne, att å den andra tjena till motvigt för bevarandet af deras helgd.
Det år i det förra afseende!, som rättigheten att granska Lagarne och att föreslå nya, blifvit densamma förbehållen, och i det senare, som råttigheten att ensam bevilja medel til Stats-kostnadernes bestridande, och att taga kunskap om dessa medels förvaltning, afven blifvit samma Lagstiftande Magt tillagd.
Dess åtgärd r det förra fallet år förekommande eller beredande, i det senare, hindrande eller återhållande.
Den tjenar i det förra, att bestämma grunderna för Samhålls.Contraölet, att jåmnka villkoren efter Samhällets behof och tidernas förändringar, i det senare, att bevaka utöfningen af de således föreskrefne grunder och upfyllandet af dessa villkor, samt ingår i detta afseende mera i sjelfva Styrelse-befattningen.
Samhällets fordran i det förra afseendet år, att ingen onödig
Lag blir gjord, at alla de stadganden, som något allmänt behof påkallar, blifva iagttagne och föreskrefne.
Samhällets fordran i det senare afseendet går derpå ut, att Lagen må aga sin fulla kraft, att Regeringen vid dess vård icke må öfverskrida grånsorne för dess tillämpning.
Fullkomligheten af Sämhålls-Magtens organisation i det förra afseertdet, beror derpå, att Lagar endast ur allmänna synpunkten ? för det Helas vål» icke ur ensidiga afsigter eller för enskilta interessen , blifva gjorda.
Fullkomligheten af samma organisation i det senare afseendet, hvilar derpå, att då Regeringen åger all nödig, både verknings- och tvingande kraft, för att bibehålla Lagarnes helgd, men elen Lagstiftande Magten, utan att directe kunna blanda sig i dess åtgärder, må aga en nog motvågande kraft, för att hindra ett inbrott uti, eller en villkorlig förändring af Lagens föreskrifter.
Det problem, som man liknat vid det att kunna upgora Cirkelns fyrkant, och som uti fordna Statslärans systemer bestod deri, att göra Lagen ensam rådande öfver alla, har nu så vida nalkats närmare tillämpningen, att man ser villkoret för dess verklig-görande, men utan att annu kunna absolute upge alla omständigheter för upfyllandet deraf.
Då det nu tyckes vara reducerat derhän , till att kunna upföra en riktig gränslinie emellan den Verkställande och Lagstiftande Magten, år ännu, så val i anseende till den sertares organisation, som bådas rättigheter, mycket oafgjotdr.
I det hela år således kan hända foga uträttat för det närvarande; men i dessa ämnen, som bero uppå moraliska upgifter öfver Slågtets allmänna hushållning, och sättet af dess ledning, lår det vara nog, om med omårkeliga steg man småningom, ehuru långsamt, kan nalkas målet, och då man känner villkoren för det råtta, lår man böra anse sig lycklig , allt som man i mer eller mindre mon hunnit nalkas det.
Det år under denna synpunkt, som vi skole söka utreda den andra frågan, Kuru en National-Re < presentation, med afseende på dessa villkor, bör vara beskaffad?
* Rousseau har ansett det representativa Systemet för oförenligt nied Friheten, och har sagt, att Engelska Folket förgäfves trodde sig vara fritt, att det agde friheten blott under den tid, som det valde sina Representanter, att sedan detta val var gjort, förföll det åter till sitt intet.
Jag tror mig finna, att Rousseau hår förblandat utöfningen af den Lagstiftande Magten rned sjelfva Friheten, då den förra icke år, eller kan och bör vara annat ån en borgen för den senare.
Då Samhällets första och hufvudsakeliga ändamål icke år annat, ån införandet af ett Rätts tillstånd, hvarigenom hvar och en blir skyddad för orått, kan också den ens kil te Medborgarens Frihet endast bestå deruti, att innom den gråns och med * de villkor Lagen utstakat, kunna obehindrat göra allt, hvad han för sin förmon eller utkomst finner nödigt eller nyttigt; och den Lagstifiande Magtens åtgärd består deruti, att försäkra Medborgaren om full utöfning af denna frihet, dels derigenom, att ingen
Lag blir gjord, som obilligt inskränker dess verkningskrets, dels derigenom, att den Styrande Magten får en riktning, sorn icke tillåter den, att villkorligt behandla enskiltas rättigheter, eller att öfverskrida gränsen för sin befattning.
Derföre, att hela Samhället icke personligen deltager i denna Lagstiftning, blir vis Å serligen ingen hvarken mindre fri i sitt verk * ningssått, eller mindre säker om åtnjutandet af den borgerliga Friheten, och lika så litet som den senare kan skiljas ifrån hvarje Medborgare i Sam - hållet, lika så litet år det ovillkorligen nödigt, att den förra skall af hvar och en personligen utéfvas.
Med den omfattning Europas Stater fått för det närvarande, år detta så mycket lyckligare, som i annat fall ingen Stat skulle kunna gora anspråk på Friheten, och de skulle nödsakas ifrån början bygga sin Stats förening på andra villkor, ån dem Theorien gillade.
Om Rousseau gifvit akt uppå, att den allmänna viljan icke år annat, ån en abstraction af de enskiltas uti vissa punkter öfverensstämmande interesse, hade han lätteligen fnnnit, att detta colle&iva interesse kan lika val kannas och iagttagas af en Corps dertill valde Befullmågtigade, som af hela Nation personligen.
Hela frågan hvilar endast derpå, att de colledliva interessen. som utgöra de hufvudsakligaste foreningspunkterne för Synhållets enskilta viljor, blifva uti dess National-Representation i ett motsvarande förhållande uptagne och inforlifvade.
Dessa interessen grunda sig på Samhällets allmännast kånda behof, och riktigheten af Nalional-Representations sammansättning, kan blott efter denna sénare måttstock bedåmmas.
Härvid år dock frågan endast om de allmänna behof, hvilka som en följd af menniskans natur, af dess med okad odling utvidgade allmänna fordringar, och af Samhålls-inråttningens ändamål, åro i Sakernas närvarande ordning att anse såsom oskiljaktige ifrån hvarje Borgerligt Samhälles trefnad och bestånd.
Det år en ganska riktig anmärkning af Rousseau, att då Lagen bor vara ett uttryck af allmän vilja ofver ett gemensamt föremål, år en Corps’s vilja såsom sådan, lika litet som den en - skilta menniskans, den som i ett sådant fall bor komma i fråga.
Det år blott så vida, som en sådan Corps’s vilja nalkas det allmänna Stats-Interesset, som den får riktighet.
Men det blir också af dessa skål mera synligt, hvarföre den StatsRepresentation vore felaktig, dår allt af vissa särskilta Corpser skulle Ståndsvis afgöras, dår allmänna viljan ej kunde blifva annorlunda uttryckt, ån genom deras inbördes jämkning.
Om hos de ena af dessa Corpser eller Stånd, i allmänhet skulle fattas uplysning, kännedom af allmänna årender, och nog kraftigt interesse uti bibehållandet af allman ordning; om hos det andra en besynnerlig förening af Embetsmanna- och Skråinteressen infördt småaktighet i synpunkter och egoism i deras bedömande; om hos det tredje, Embetsmanna-Privilegier och hierarchiska grundsatser, utgjorde deras förnämsta ognamårke; om ånteligen hos det fjerde, en talrik samling af olikartade ämnen, gåfve der anledning till en besynnerlig, men oberäknelig förening afenskilta kunskaper och enskilt ärelystnad, af Medborgerlighet och Aristocratie, af nit för allmänt vål och af esprit de corps; om, säger jag, dessa åro de allmänna felaktigheter som skulle vidlåda inrättningen af fyra sådana Corpsers särskilta åtgärd vid Lagstiftningen, månne icke resultatet deraf skulle oftare blifva en följd af deras inbördes strid, ån af Samhällets allmänna behof, och månne icke således Lagen vid en sådan Lagstiftning skulle snarare blifva ett uttryck af särskilta Stånds, ån af Samhällets vilja och önskningar?
Att vid en sådan inrättning tillägga ännu en Corps eller ett Femte Stånd del uti Lagstiftningen, skulle i min tanka foga hjelpa saken.
Det skulle lagga Decisionsråtten hos ett af Stånden, men det skulle kan hånda snarare oka ån minska inflytelsen af den esprit de corps, sorn utgjorde hufvudfelef i Lagstiftningen; ty det år en af erfarenheten bestyrkt sanning, att hvarje Corps blir mera innom, sig f5renad,jo mera den för sin magt eller sitt anseende såsom sådan har att befara.
Det år också aldrig genom hjulens mångd i ett redan invecklat konstverk, som dess gång kan hjelpas; det år genom bestämdheten och kraften af deras verkan, genom borttagandet af alla onödiga bisaker, som det åter kan bringas i ordning, och återfå en riktigt afmått styrka.
Montesquieu har anmärkt, att det år uti de vackraste konstverk, som man ser det minsta antalet driff(ådrar.
Han har åtminstone rått deruti, att det år deras riktning, icke deras talrikhet, sorn bestämmer deras nytta, och att deras varde beror derpå, huruvida de svara emot sitt ändamål.
För att nu, efter dessa allmänna grunder, komma till en närmare tillämpning deraf, lärer man forst bora se till, hvilka åro de allmänna behof, som kunna anses såsom oskiljaktige ifrån närvarande inrättning af hvarje Borgerligt Samhälle, och genom hvilken i följe häraf utråknad sammansättning af National-Representation, man kan hoppas att gifva den en riktning, svarande enrot ändamålet ?
I Europeiska Samhällens närvarande författning kunna de göromål, hvarmed hvarje Medborgare i mer eller mindre mon kan anses sysselsatt, delas i 3:ne hufvudsakeliga grenar, nemi, sto Landt-Culturen, eller deras arbete, som igenom jordens odling framskaffa fodo-åtnnen. 2:0 Naturämnenas förädling och utdelning efter nienniskornas åtskilliga behof, eller Manufaktur-, Handtverks- och Handels-Industrien, samt 3:0 F 0 rs t å n d s 0 dl i n g en eller det arbete, hvilket, lemnande den physiska menniskan, har afseende på dess förnufts förmögenheten, och genom samlande af kunskaper och uplysnings utbredande i hvarjehanda ämnen, har till föremål, att gora menniskan skicklig til! de åtskilliga vårf hon har att utföra, samt gifva .
O henne handledning vid valet eller utförandet deraf.
Utaf dessa åtskilliga göromål och deras olika ändamål och riktning, upkomma lika mångfaldiga behof eller fordringar, hvilka för verkställigheten, elier en obehindrad fortgång af det ena eller andra, begära utrymme och verkningskrets.
För trefnaden af hela Samhället blir således nödvändigt, att vid dess Lagstiftning, de fordringar som af dessa irenne särskilta odlings- och arbetsgrenar e • upkomma, i den mon de aro grundade på verkelig billighet och behof, må blifva iagttagne och vinna behörigt afseende.
Att de äga ett tillräckligt antal Förespråkare uti National-Representa* tion, år således ett af hufvudvillkoren för dess annalkande till fullkomlighet.
Men jemte de behof som upkomma af goromålens fördelning innom Samhället, gifvas ännu andra allmänna behof, som gifvit anledning till sjelfva Samhålls-inråttningen, och som för dess bestånd utgöra ett icke mindre nödvändigt villkor.
Dessa åro behofven af ordning, af personlig och egendoms säkerhet, af allmänt lugn.
Dessa behof, som gåfvo anledning till Samhällens inrättning, kunna alla innefattas under begrepet af Rättvisans handhafvande, eller af Lagarnes helgd.
Det år detta föremål sorn visar, att en kraftfull och verksam Regering år icke mindre ett behof, och ett af de ou.mgångeliga villkoren för Samhällets bestånd , ån en val organiserad Lagstiftning.
Men då det vöre omöjligt att regera, om Lagen innehSlle föreskrifter, oforeolige med grunderne för Samhålls-inråttningen, år det också derföre nödvändigt, att i detta afseende
Lagstiftningens esprit måste vara enlig med detta Samhålls-inråttningens hufvudföremål.
Det blir då en nödvändighet för Samhällets allmänna val, att beskaffenheten af den Lagstiftande Corpsen må kunna tjena till borgen, att inga anti-sociala Författningar måtte vidtagas', eller sådana grundsatser beskyddas, som åro stridande emot allmin ordning.
Då den allmänna fordelningen af Samhällets göromål, och dess deraf följande behof gifvit anvisning till National-Representations beståndsdelar, ån det Samhällets allmänna ändamål, som bor bestämma riktningen af samma National-Representations sammansättning, och de forhållanden som bora gifvas emellan den Lagstiftande och Verkställande Magten.
Det år den förra som skall utstaka villkoren för möjligheten af det stora ändamålets vinnande, allman rått och allmänt val; det år den senare som skall vaka ofver verkställigheten af de således utstakade villkors kraft.
För en verkeligen nyttig sammansättning af den Corps som skall stifta Lagen, och på detta sått uttrycka Nationens allmänna vilja, år det således icke nog, att den till sina beståndsdelar år sammansatt af Personer, hvilka hafva del uti nå - got af de 3'ne hufvudgöromål, som utgöra en Nations allmänna interessen, men det år också nödigt, att igenom valet af Personer, och igenom den riktning, som år den Lagstiftande Corpsen gifven, Samhället må aga en borgen, att då hvar och en för sitt yrke söker utverka de fördelaktigas te viilkor.det stora hufvudåndamålet. allmän rått, allmänt val innom Samhället, ej må uraktlåtas, och att således den Lagstiftande Magfens stadganden icke må rubba allmän eller enskild säkerhet, och dess controll på den Verkställande Magtens åtgärder icke blifva stridande emot bibehållandet af allmän ordning och lugn.
Den blir det på 2:ne sått, antingen då den år så overksam , att den mera kan anses som ett verktyg ån som ett band för den Verkställande Magten , eller då den så öfverskrider sina grånsor, atc den hindrar den lag-likmåtiga befattning, och gör således Riksstyrelsen och Lagarnes verkställighet omöjlig.
Ingendera af dessa afvågar har någonsin varit eiler kan möjligen blifva det genast förklarade ändamål, hvartill en Nations Befullmågtigade sagt sig vilja sträfva, men under mångfaldigt olika förklädningar och benämningar, har man olyckligtvis sett dem blifva ett af de mål* vid hvilka de stadnat, och genom hvars fullföl» jande de tjent att kullkasta den Regering eller den Samhällsordning, som var utsatt för sådana afvikelser.
För att förekomma detta, blir således nödvändigt, att Samhället i anseende till valet af de Personer, som skola utgöra dess Befullmågtigade och föreställa den Lagstiftande Magten, må äga en borgen i deras förhållanden och ställning innom Samhället, att de äga ett kraftigt interesse för bibehållandet af allman ordning, och ti llråckl ig t o ber of ode, för att bibehålla Lagens kraft emot den Verkställande Magtens möjliga inkråktningar.
Hvad de Befullrnågtigades antal angar, i anseende till Nationens grnehufvudyrken, år ånnu vidare att marka, att det år med Vettenskaperne och med den deraf följande uplysning, sorn, efter hvad man långesedan anmärkt, med Handeln och med Industrien, de fordra icke särskildta biträden, eller ett särdeles understöd, de begära endast att ej förtryckas, och når dem lemnäs frihet, att i en obehindrad men ordentelig gång, framskrida till sin utveckling, fordra de blott allmänt beskydd, icke särskilt uproårksambet.
Det blir derföre i afseende på det Samhällets allmänna interesse, som har.Förståndsodlingen till föremål, mera af vigt, att den egenskap, hvilken för alla menskliga foretag år af nöden, nemi. klokheten och kännedom af de årender man skall bedömma, ån egentelig så kallad lårdom, kommer att utmärka Nationens Ombud.
Då den senare visst icke bör uteslutas, kan å andra sidan icke heller för densamma en särskilt titel till företräde medgifvas, eller det blifva en nödvändighet, att för denna Class Medborgare tillskapa någon särskilt Class Representanter.
Att så mycket som möjligt, försäkra åt de uplystare af Allmänheten, delaktighet i Lagstiftningen, och att gifva denna behof utaf, och interesse förFörstånds-odlingens framsteg och utveckling, blir på .en gång det säkraste medel att befordra den, och det som bast instämmer med Nationens allmänna fördel.
Ännu år vid sammansättningen af en Natiönäl-Representation en omståndighet att marka, som förtjena!' verkelig upmårksamhet.
Den består deruti, att menniskan i allmänhet år merendels missnöjd med det närvarande, att Samhällsordningen afven fått dela detta gemensamma öde, och att ehuru ingen vågar uppenbart höja sin röst emot ordningens bibehållande, åro dock alla fallne att klandra Stats-Forrattningen, och i synnerhet allmänna årendernes gång.
Denna mennisko-naturens åtföljande böjelse till missnöje, jemte det den af tingens stallning understödjes, som ofta medföra oundvikeliga olågenheter, hårrör afven deraf, att Samhålls-ordningen lagger band på enskiltas passioner, att då den år stiftad för att undvika Natur-tillståndets våldsamheter, måste den underkasta menniskan vissa inskränkningar, och att dessa som hindra den illasinnades tilltag, blifva afven för den dygdige ibland mindre behaglige, då han betraktar Sämhålls-inråttningen sorn en anstalt, hvilken med mycken kostnad och många upoffringar endast söker leda menniskorne till ett mål som de dessförutan, i följe utaf sira egen fordel, borde hafva sökt.
Då fantasien lemnär sig åt målningen af ett lyckligt Natur-tillstånd, glömmer den alltför ofta dess verkeliga omöjlighet, och om den erkånnes, blir likväl inbillningen igenom denna målning mera retlig för hvarje af de olågenheter, som innom Samhället kunna erfaras.
Det år således gifvit, att ej hlott för den, som af oreda och våldsamheter kunde hafva allt att vänta, eller som åtminstone dår måste söka sin enda tillflygt, men äfven förden, sorn i allmänhet år vån af ordning och moralitet. — 14 — ]can Samhålls-inrättningen ibland, dels genom sina ofullkomligheter, dels genom jemnforelsen _ med ett högre ideal, synas mera som en boja som tynger, ån som ett stöd som upråtthåller » menniskan, under dess fremskridande till det gemensamma målet, Slågtets förädling.
Når man nu till denna allmänna granskningslust lagger de enskilta anledningar till missnöjen, som i mer och mindre nion, men alltid till någon del måste gifvas under all slags Styrelse, finner marn lätteligen, att anledningarne till opposition emot Regeringens verkan och afsigter, åro gifna uti sjelfva sakernas natur; att der icke
Magten kan nedsysta dem, skola de mer eller mindre, men alltid till en betydlig del utgöra sjålen af Nationens Befullmågtigades allmänna mening.
Sjelfva egenliårleken ger en ny borgen hårföre, då man så lått inledes att tro sig vara öfver dem i kunskaper och skicklighet, hvars förhållande * och åtgärder man funnit skål att klandra.
Det år i sig sjejft intet ondt uti denna den Lagstiftande Corpsens naturliga fallenhet, men det år angelågit, att den ledes derhän, att blifva oskadelig.
Det år Regeringen, hvilken närmast kanner behofvet af årendernas oafbrutna gång, hvilken derföre i bibehållandet af ordning och lugn har det närmaste interesse, äfven som den måst direfta åtgärd.
Det år derföre nödigt, att afven Regeringen får en tillräcklig motstånds-styrka, för att afhålla den Lagstiftande Magtens anfall.
En sådan försvarskraft åter kan och bör icke bestå i k blotta i Lagen förvarade rättigheter, att afslå eller ^ hindra Lagstiftande Magtens tilltag.
Möjligheten att afvärja dem, hvilar lika mycket på den Lag - stiftande Corpsens sammansättning, som på de den Verkställande Magten tillagde Prasrogativer.
Det blir derföre en nödvändighet, att den Verkställande Magten må kunna uppå den Lagstiftandes sammansättning hafva något inflytande, eller åtminstone deruti något deltagande.
Svårigheten består blott uti att bestämma graden och gränsen derföre.
[England hafva enligt Neckers anmärkning, sjelfva Representationens ofullkomligheter gifvit en utväg för den Verkställande Magten till deltagande uti den Lagstiftandes öfverlåggningar, som icke genom Constitutionen år åsyftad, men som icke dessmindre blifvit en af de hufvudsakeligaste utvägar till jemnvigt emellan dessa båda delar af Samhållsmagten.
Denna utväg hårrör ifrån den ofta flertaliga Representationsrätt, som blifvit tillagd Köpingar och Orter, sorn nu åro obetydliga både i folkmängd och förmögenhet.
Då denna sakernas ställning sätter Regeringen i tillfälle att verka på de Väljande, försäkrar det äfven altid Ministern om möjligheten, att alltid få såte och stämma i Underhuset, och att således kunna öfvervara och leda dess öfverlåggningar.
Denna Representations olikhet har kan hända i England i annat afseende vanslågtats till missbruk och till brist på energie hos dess Lagstiftande Magter; men om i vissa fall, af en kanske ofta oundvikelig nödvändighet, och af en åtminstone alltid tvetydig beskaffenhet, det torde kunna sågas, att den Lagstiftande Magten ger alltför myc, ket vika för de Styrandes vilja och ingifvelser, gifves det likväl ämnen af så allmänt interesse, af så ostridig beskaffenhet, att den Lagstiftande Magten icke skulle kunna undandraga sig att — 16 — ■vara Tolk af allmänna opinion, och att Ministern sjelf mäste erkänna sitt felsteg, och vika » ifrån Stats-förvaltningen.
Om å ena sidan allmänna opinionen vid ett sädant tillfälle visar sig * bjudande ofver båda, år det å den andra onekeligt, att det år Stats-Författningen som danat denna opinion, att det år den som upråtthåller dess Frihet och möjligheten af dess inflytande.
Kanske torde detta vara i sammandrag allt, hvad man för en Stats-Forfattnings verkeliga nytta kan väga önska?
Frågan om en National-Representations beskaffenhet, för att upfylla det med densamma åsyftade ändamål, synes således böra delas i flera.
Den om naturen af deras beståndsdelar; den om deras öfverlåggningssått och sammansättning; den ånteligen, om deras förhållande inbördes och till den Verkställande Magten.
Det år omöjligt, att vid en Afhandling om en National-Representa- ^ tions beskaffenhet, icke mer och mindre vidröra alla dessa frågor.
Den senare skall likväl vid detta tillfälle endast så vida behandlas, som den har' gemenskap med de förra.
I anseende till den första, låra utan tvifvel
Samhällets åtskilliga interessen då blifva närmast - t* förenade uti Lagstiftningen, når ingen Class af Medborgare år ifrån Val-rättigheten utesluten, når de egenskaper af bofast och af oberoende, som åro nödige för att ge Samhället en tillräcklig garantie för bruket af denna rättighet, blifva de enda erforderlige, för att få deltaga uti Valet af Nationens befullmågtigade Ombud.
Då de « Medborgare, som sysselsatta sig med Stads- eller Landt - Landtmanna-Industrien, utan tvifvel åro talrikast» * blifva också dessa Samhållets hufvudyrken de, för hvilka den Lagstiftande Corpsens Ledamöter 4 komma att hysa det måsta deltagande.
1 anseende til dem, år således ingen svårighet.
Men vidi frågan om den garantie, Samhållet ytterligare kati fordra, för ernåendet af dess allmänna ändamål, rått och säkerhet för alla, blir saken mera invecklad, och svårligen lår den kunna i allmänhet afgöras, utan hänseende eller tillämpning till något visst Land.
Ibland de innom vårt Fädernesland senast utkomne Skrifter, tyckes man nog allmänt vara af den tankan, att genom Eleöorer låta förrätta Valet af Riksdags-Fullmågtige.
Jag vet att denna idée är tagen utur de senaste republicanska Författningar.