Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
gangen hörde hans goda ord och hans blida s t h m a.
Det var för honom vi yppade oss, nar Iijertat var f61 fullt, vare sig af sorg eller lycka.
* Erik Grane.
eger djupare innehall an nligot af hr Geijerstams f ö r e g h d e arbeten samt mera skrihen ut ur hans eget sjalslif.
Denna roman är sett stycke af den nu lefvande ungdomens historiat .. en skildring af den ungs generationens I&gt;arndom och ongdom.
Skil- dringen &amp;, sasom niimdt, h h n i temligen allmiinna drag.
Af de trenne iisktorer, som bestimmande inverka p i en menniskas utbild- ning; de individuella, ned3ricla dispositionerna och de yttre, onigif- vande samfundsförh9llandena, betonas de senare afgjordt starkast.
har derför framför allt blifvit en bok om den nutida ungdomens uppfostran.
Det är en alkarlig framställning af allvarliga ämnen och kan fordn att läsas med allvar.
Dess innehali eger en s9dan vigt och iir frnmstaldt med s5dan viinne och renhet, att det val förtjenar att tagas i öfvervagande af hvarje moder, som har barn att uppfostra och innerligt känner hela vidden af sitt ansvar.
T) - om n5gon med hela den iirliga öfvertygelsens glöd och hela den frimodiga öppenhetens skarpa, i en skildring, hvari den egna erfarenheten lju- der som en sorgsen och smärtsam klagan, siiger, att nutidsungdoniens bittra ve och skainmande lyten äro naturliga och oundvikliga konse- qvenser af de gtingse upl&gt;fostringsgrundsatsma, da Tr det, synes mig, större och vackrare att taga denna sak upp och fördomsfritt undersöka den och vaga se förh8llandena rakt in i ögonen, an att slå det hela bort i skamt eller af en obefogad förtrytelse vanda sig undan, eller i sjclfkitr öfverhgsenhet latsa om ingenting.
19 Ilet Sr ijnitåliga saker, som hr Geijcrstani vidrör, de ömtåligasic af alla.
Först och friiiiist har lian varit nog modig att upptaga till behand- ling de företeelser, som st3 i samiiiniihang nied yiiglingeiis utveckling till man.
Enligt författarens fraiiist3llning liar e11 i all sin välmening förvand u~~pfostriiigsiiietod inverkat menligt p8 denna sida af Erik (: raties iiiigdomslif.
Föraldrariie tilliinipa fönegenhetsmetoden i fråga om alla dessa ömiiliga förli511aiitlc1i, soni gossen m a r i sina ined den fysiska iitreck1ings~) rocessen sanimanhöraiiile fantasier.
hrilka viickts och iiarts af åtskilligt, som han sett och hört i det dagliga lifvet eller list i böcker.
Hans nyfikenhet Illir p3 ett r h, osundt satt mattad af alla de saker, som man I~eriittar nere i vedboden eller stallet.
Iiörf.
anser, att i allt, soni rör I~arnets utveckling som könsvarelse, ett mera öppet ocli mera iniierligt förhfillaiide Ittir rSda inellaii detsamma och furaldrame.
En allvarlig och kysk utredning 3 de senares sida skiillc 119 ett naturligt satt tillfrerlsstiilla ilet förras gryende förvetenhet, meclaii furtegenheten endast bidrager till att drifva denna öfver i en osund, kittlaiirle iiyiikeiihet, hrilken sedan skaffar sig naring i smyg.
Och om (Icnna senare olycka skett, och om den i löndorn och genom en osund niring br~diiiognadc siiiliga driftcn franitr8der i onaturliga ytt- ring ' ar, bör en fader icke.
soiii Per Grane, vid gossens upprigtiga be- kännelse inskränka sig till att svara: adii ocksi?, stackars gosse!
* och dernied anse sig ha iippfylt sin pligt.
Och on1 en ung man, liksom Schultz, g i r och biir p3 en hemlighet af ett eller annat slag, som tynger ocli tir, rbordc ingen SS som en moder kunna hjelpa till att Iliira ett dylikt lirlaii~lew.
Genom att fraiiih3lla de skadliga verknin- gnriia af en bristande förtrolighet mellan förildrar och barn blir .Erik Graiir.
en maning till större öppenhet och innerlighet i hemmen.
Iletta $r OJ sida af Erik Cranes stiilliiing till fi-tniiljeii.
Den andra ar skiljaktigheten i religiösa frigor.
1) eita nr nagot, som i rSr Ijrytningstid naturligtvis miste ingas med i en allsidig skildring af en ung nians historia.
Hiri.
liggcr det tvistefrö, som verkar s 3 iiiyckcii Ilitterhet och SS m h g a li (lanrlen i s i ininga hem.
Sonen kommer hem utan sin barndoms tro, hrilkeii lian mist ute i vcrlden; och detta: att han icke Iäiigre tror som far och mor, Sr nog för att resa en konstlad skiljeniur.
Man för (luiiicr en meiiniska, fhfdr att hon hyser åsigter.
som ahika från ens egna och fustun Iion tillkämpat sig deni i irlig strid och i andlig svett och möda saiiit stir inne för dein iiied sin karakttir.
Ja nian låter sonens verlrlsiisk~diiing inverka förandraiirle p5 sjelfva modersk ?inslan, och framkallar s 3 alla dessa slitningar, som förbittra faniiljelifvet ritndt oin i landet.
Dessa aro (le tvenne hufvi~dsynpunkter, fran hvilka hr Geijerstam skildrar Erik Granes stiillning gent emot familjen ocli den rol.
som denna spelar i hans iiiigdomshistoria.
Bland de yttre samhallsförhal- landen, som iitijfva inilytmrlc p i hans utveckling, är särskildt uni- versitetslifvet föremal för skarpa angrepp, emedan det i sin nuvarande gestdrning bortfuskar personligheten, närer karaktarslösheten och för- stör allt som a r ungt hos menniskan.
Jag kan harvid endast saga, att jag utan betankande underskrifver hvartenda ord, och a t t d e t enligt
20 niin öfvertygelse skulle vara godt, om allmänheten ville korrigera sin nilgot skefva, mera ljusa, nien mindre sanna, uppfattning af student- lifvet genom att Iasa
Men framför allt vill jag betona: rErik Granea är en bok, som mödrarna borde läsa.
Ty den ar en varm och frimodig vädjan till dem att mera innerligt lefva sig in i sitt ansvarsfnlla kall, sisoni dr. hvilka skola skapa framtiden genom att uppfostra det kommande slägtet.
Ola hans so#^.
Man kan af allt hjerta instämina i Ola Hanssons hufvudomdöme om Erik Granes historia och likväl pil det kraftigaste protestera mot hvad ~ vi har vilja göra.
vissa delar deraf.
Det !i V i t första protest gäller bokens benämning.
Det hade varit mera öfverensstömmande med innehilllets, ofta (Ifver alla tillbörlig.
hetens och 6nkXnslighetens granser gilende ärlighet, om titeln ocksa varit irlig och angifvit boken för hvad den 31: ett SQCRI af st~tdenf.
6 ~ v c f s historia, afsedt att läsas och behjertas af föräldrar och andra mogna tänkande menniskor icke en sroman * för den okritiska och oerfarna ungdomen.
Som den nu befinnes har boken gatt under falsk flagg och derigenom dels blifvit inissförstMd och verkat, mot förfins afsigt, skadligt, dels förbisetts af dem, för hvilka den narmast varit afsedd.
Oss veterligt haka t. ex. få lasare och ingen granskare förr än har Ola Hansson fattat boken ur dess hufwdsynpunkt, den af föraldrames pligt att med ömt förtroende komma sina söner till hjelp i den svåra öfvergilngcn frin ynglingatiden till mannailldern.
Hvad härom säges, s8rskildt sid. 103-113, hör till de markligaste uttalan- den i den nutida nppfostringslrigan och borde icke lemnas oläst af nigon fader eller moder.
Vi nämna med flit fadern, ty att, &amp; om Ola Hansson, lägga den svåra uppgiften endast p$ modern, vore i vir tanke bide obilligt och farligt.
Det skulle förutsätta.
att fädren allt fortfarande - sisoin nu tyvörr oftast ar fallet förblefve ovtirdiga att hjelpa sina söner i narnda hanseende, att de aldrig skulle finna nigot annat svar p i gossens skygga förtroende an det, som gafs Erik Grane: .Ocksi du, stackars pojke!, hicn i s8 fall skulle Sfven den ömmaste, pligttrognaste mor föga förmil.
Här om nigonsin hafva de nutida arfrteorierna ett ödesdigert ord att saga.
I en enda replik i det anförda samtalet, sid. 103-1 13, röjer förfin, att han har medvetande deraf, i det han Ister Granes viin antyda hum .genom en stor, Ihgsamt g h n d e sedlighctssträf- vans mannen skulle kunna n2 upp till likstitllighet med qvinnan i sedligt afseende; men denna tanke motsäges blott alltför ofta sedan, och nar man lägger bort boken, har läsaren kanske glömt den lika fullständigt som, enligt hvad vi framdeles skola visa, förtu sjelf synes haiva gjort.
Varningen till mödrar att icke lita skiljsmessa i trossaker verk?
skiljsmessa i kärlek hör äfven till bokens thkvärdr sidor.
Alen 3. andra sidan frkar sig läsaren: hmri har Erik Granes troskamp bestitt - -
och på h %,ad sätt ' isar han sig # st9 inne för sin nya lifs %k9dning med sin karakttir *?
1.äsaren far se mycket litet af den förra och nästan ingenting alls af den senare.
Hans förhallande till studentlifvet kunna vi här ej föija; vi p9- peka blott s9soiii oädelt f ö r i m sätt att i berättelsen införa verkliga nu lefvande personer under vanställanrle förklädnad, samt erinra om huru hans fullkomliga fr9nvnro af tolerans gent emot andras 9sigter gifver mycket litet hopp om att tonen och andan i studentlifvet skulle \ h a &amp; got 113, om det s. k. frisinnade partiet en gHng komme till makten.
För öfrigt är det oförnekligt, att förfin, omedvetet s9 väl som nierlvetet, $vit ett ytterst sorgligt begrepp om studentlifvet.
Läser nian hans bok i bredd med en äldre skildring af Upsalalifvet: * En man a h e r bord *, och Isgger man härtill vissa bedröfliga händelser för dagen, s9 gripes man af higest, och kan ej värja sig för den påtrtingande öfvertygelsen, att ~tliere is something rotten !.
Men 9 andra sidan veta vi lyckligtvis, att ej M a det samfund, som fordom hedrats med namnet d e n eviga ungdomens, anstuckits af branden, att vid sidan af de iirartade och förskiimda elementen g3.r en djiip, maktig ström af allvarligt arbete, ädel sträfvan och ung- ~lomsfrisk hänförelse för lifvets högre mal.
Vi veta ock, att bakom ile fega halfidioter, som Erik Grane ställer som representanter för den kristliga studenten, st81 m9ngen ädel yngling nicd brinnande guds- fmktan och sjelfstäniiigt Ssk %clniiigssiitt.
Vi veta slutligen, att bland ungdomens lärare finnas ädla, frisinnade män, hvilka icke ens inför studentlifvels sorgligaste företeelser kunna förm9s att uppgifva sin tro p9 ungdomen och dess förm9ga af sjelfiipprtittelse.
Hvarför har 118 Erik Cranc ej haft öga för dessa sidor af Upsala- iihet?
* l4 äro ULV rror~~~al&lt;rm, I %ter förf: n Granes vän säga, och det är kanske bokens sannaste ord, p9 samma &amp; g som det ger svaret 119 v8r iriga.
Xen hvar söker f ö r h bot för denna brist?
han liter sin hjelte plötsligt öfvergifva Upsala för att rädda sin personlighet, hvil- ken senare han lika plötsligt Sterfiniier p9 ett Lrukskontor i lands- orten och ytterligare försäkrar genom frieri och f0rlofning ined en ung flicka i grannskapet.
Efter den första kärleksförklaringen vill Erik Grane bekänna för den han älskar sina förvillelser i sedligt afseende, nien hon sl8r bort ile v a r l i g a orden nied en skamtsain förklaring, att alla karlar itro likadana och att hoii icke ämnar vara svartsjuk pb det förflutna, titan älskar honom sHdaii han är.
Lligger man härtill brefvet, hvari den unga friiii uttrycker sin syinpati far Strindbergs rGiftas *, s9 fragar man sig on1 Erik Grmes ginermal verkligen i nHgon vLentlig m3.n skiijer sig fr3.n hans före- gaelide lösliga förbindelser, om hans hustru skall kunna fylla krafvet p9 en akta moderskärlek ens tillnärmelsevis s i väl som hans egen fromiiin moder, eller om han sjelf har en renare natur att ge sina barn i arf, än den han en gång ärft?
21 Svaret kan icke blifva annat än nekande.
Antingen har fören icke f i r ~ ~ ~ r eller i t f har han icke vclut, ens antydningsvis, föra igenom det etiska problemet i sin bok.
Men dermed förfaller ocksil en stor del af dess värde.
Alltifriln den vidriga och onödiga skildringen af Stockholmsbesöket och de yttranden, som senare fallas on1 tvhget af ett osedligt lif, * har f ö r h förverkat den rättänkande och fördomsfria klsarens sympalier.
Slutintrycket af Erik Grane blir.
att den fönta delen deraf är mark.
lig och hehjertnnsvXrd, men dock ej förslir att försona oss med den senare, knappast till att förniil oss förlilta författaren, att han sil illa skadat sin egen sak.
Ess&amp;.
Till Finlands första qvinliga filosofie kandidat Emma Astrbm af Z. Topolius.
mången rösi i Eras bra.
fl u En sdorrar ro@r or~~~aspn %ct: r~tastra Gud!
En annan +r: se, IICII inte nirB!
En tre+c hvukar: lcf fdr afi st2 brud!
Mod, Evas diittmr!
G~~IRIIJCII hzlad a2 skria.
dfod, sanni~~prn siall @ ra eder fiia!
for det osta, sjdf ' iäfna.
frofnu, Odmju&amp;a arbetet i tanRtns wrld!
Hafs / I+ dt tuscn frön, soin aldr&amp; rimpa.
D c p~istor, som / a&amp; i lfiefs hird!
f i l s fdr h a r ande, som mot h e t svingar Mu / örnafiadrar clkr dufzwzingar!
- -- D u hcntn~ets huida, ijufva vBrdarinna.
?r alf din verid vid stu .. ans trÖrRc1 sint?
dnna.
A r h rebell enwf di# öde, p ' För alt du stundom langtar biicka A r det eff brott, som Gud cj un f d ~ ä t i f.
Atf dunskapens fbrbj~~dna f r u i t du;.
&amp; i I ifseendc hlrp3 se professor Seved Kibbingr k r i i l i p ultalaode mol Strindbergs iGiflas&gt;, S y srmsk Tidskrift 1885 ": r z och Tidskriit för Hemmet 1884 n: r 6.
D a sträng, der lif71cts sncknr e9terlj11rh1, D u barm, der hvnrje R211sln rotm sfark: Sknll bloff ditt hjtrfn fn,qra b101111nor 6j11th1 Orh sknll din tanke vnrn ÖdemarkI HvaJ iir CII blu~nsfc~~drd ffUnnfnn dngcr?
Grii11 ur di11 m~rfcn.
Jfvmfdr cj +n lager.
: j o c!
B i r din ltIfimrls loftcr!
14rr ön1 mot nllf.
huad Rart i htm~nct bor, dfin I I I ~ I I S n ~ f f fankm är din äl~fstn dotfcr Och sanni~~gen # lin gamln fosfern~or!
E f f littf su~nnlöst bnrn är ~ntnskonntlc~~; Ujpnrnrna honom allt från li~~dcbanden!
Och bindn di .. e j ACIIIIIIC~S frän~sfn pl@cr~ Så vårdn front &amp; tfa R~tnpbarn; SI?
r@ ditt lc / irnrls~n&lt;ll rncd 3.11gre r~igfc~:.
A n brotftricfs fiffa srfiignrn; Gif Gnd ditt hjkrtn,, itnu glad din like, Och zä.v i sannirrgo.
vux för Guds rikt!
D a frstn, t8lign arbcfnrinnn~ Ödn@~kn, trogna, nrrsprdkslösa vän, Vi hclsn, lix SOIII ln~wws fursfn vinna, l 4 helsa &amp; g som qvinna r~fnn dcn, St?
riR fil 7ict&lt;rndc, SOIII frukt sknll birn, A h fot&amp;: fnf&amp; II&lt;?
all sRrj.fsn~n Cru.
H h n19nxa dina sysfrnr diilgu?
!iigen Till sammn rndl, rncn fnrrno firtcn stungtf Och ft~nnu furdorncn som durmnkt b.i&amp;tri Och dnmhctcn son skylt få h9sct hunfll Och 7: Nndt soi~snn till sin son] tillbnka Att d r ö ~ ~ ~ m fursla, a, lida och forsnkn!
D n blcf den fdrsfn, nn~lrn skoln fdljn, A ' n.
n11 sick Ctsnr oywr Rnbicon.
Ditt bop1 spJr sknll i n ~ c n mer bortskö / i~r Fr&amp; brnntn stigen npp fil / Hclicon.
Aii~d.
kuffcrskor mot gnrninnl häfd i st&lt;rfcn!
&amp; - f 4f7v, lcf71c fdrstu kandidnfcn!
R. u. h-raft-Ebinf, Om friska raih.
Pris i: 50. sjuka nerver, d O. II.
Förf., som är professor i psykiatri vid imiversitetet i Graz och en af de erfarnaste kikare och mest erkanda författare i i i nen~iiatholoeiens och sinnessjiikdoinarnes omride, h u i ofwnnäinha l&amp;viirda skrift karakteriserat v8r tidsdlder såsom företrädervis: nervös., pspekat orsa- kerna härtill och botemedlen h9rför och har med ett ord gcnom skriften i sin min velat hidraga till att b r r u a nervernas helsa, denna kalla till mensklig lycka och hnhlingskraft hos dem, soin befinna sig i hennes fiilh bcsittniiig och att Hter f h k a i i a denna helsa Ht dem, för hvilka hon under lif \ .ets mödor och bekymmer Det är siledes en bok för alla, sig i nigon af dessa kategorier.
IX-numera icke blott läk.ame, utan äfven den stora dlintinheten börjat inse, icke blott att i allm3nhet en sund själ utvecklaq b %t i en sund kmpp, utan äfien sörskildt att sjä- lem helw ar Mrmast beroende af helsotillst3ndet hos dess materiela organ, hjernan och nervsystemet, s5 mkte hvar och en, soni intressc- rar sig för ett sundt och normalt sj3lslif, egna den största iipprniirklrlm- het Ht v i d e n af de för all sjnsverksamhet nödiga verktygen, dc konst- rikaste, finute och ömtiligaste, som af Gud blifvit slopade, menni- skans hjcrna, ryggniärg och nerver.
För dem, som pi ett beqväint a t t vilja sitta sig in i hithörande vigtiga frigor anbefalla vi ofvan- Mmnda enkla, Iiittfattliga arbete.
För att ytterligare locka l&amp;aren vilja ri här framdraga en och annan hufvudsanning ur detsamma.
p3pekq an den moderna kulturmenniskan i allmriihet icke är sa Iiign, lycklig och belaten, som man skulle \, änta, &lt;l&amp; nian tar i betraktande de m h g a hjelpinedel till ett lyckligt lif, som den mo- derna ci \ ilisationen fmliringat.
Tvertom synas den moderna civili- sationens menniskor, i synnerhet i de stora strderna, bleka, missn6jda, upphetsade, oroliga, och att dc flesta h n a sig olyckliga, synes framgi bland annat deraf, att en Schopeiihauers och en Haamanus iröstlösa filosofiska verldshkidning funnit SH mingfaldigt erkannande.
Den mask, som gnager pH kulturlifvets fmkt och förgiftar otaliga menniskors lefnadsglädje och lefnadskrail, ar den s5 kallade nrrvosihfn, en ram- ligt, sväfvandc, populirt uttryck för svaghet och retlighet hos nerv- systemet, anda till b e s t h d t utpreglad nervsjukdom.
P8 detta nervernas sjiikliga reaktionssätt grundar sig till stor del detta drag af verlds- smärta och pessimism, som genomg5r djupa lager i vårt moderna sam- hälle och bland andra oroande symptom eger en slags statistisk m3lt- stock i det ständigt tillhgandc antalet af sjelfniorrl och sinnessjukdomar.
rim, att sociala, politiska och kyrkliga RirhHllanden ingen- stsdes p i var jord iiro tillfredsställande, utan öfver allt gifva anledning 0 ~~
35 till slitningar, oro, bekyininer och fruktan, att den högt ilrifna civili- satioiien skapat en mingil nya behof, för hvilk.2s tillfredsstïllnncle indi- ridens arbets- och förvirfsförindga iuLte oroligt uppdrih.as till det vitersta; med ctt ord, nervsystemet anstringcs i rara dagar öfver höfvan &amp; mom bnmpcn pr tiIluarou.
Men nervcriias öfvcmtiiing i striden för en förkonsilad, förfinad tillvaro skapar I~ehofvet af allt jeiiit pikantare och dyrlmare njutningar, och fur att möjliggöra dessas tillfredsstQlande mdste nervsystemet göra mera arbete o. s. r. i en förderiiig cirkel.
Efter n5gra ridare lietraktelser öfver rar tids nervositet frainstYller och iierrarl&gt;etew de fysiologiska förf.
i I: U kapitlet om ~ncrvkal~ital rilkoren för nervsysteniets sunda och normala verksamhet; i r: a kaliit- let: aorsakerna till nervsjukdonimiir.
; i 3: e kapitlet: medlen för Ile- raraiidet af nervernas helsas; i &amp; e kapitlct: ~ncrvsjukcloinanies foriner,; och i 5: e kapitlet: aallin !iiina grunder för nervsjukes behaadlingr.
Vi vilja icke gd Insaren i förvag genom nSgot utdrag ur dc sir- skilda kapitlens vigtiga innrhdll, iitaii bedja blott, att för att annu en &amp; g framh5lla Sinneis stora betydelse id underskrifva den sats, hvarmed förf.
börjar clct I: a kapitlet: a.411 jordisk lycka beror af nerv- systeinets riktiga verk sa ni het^.
F. h3örustrh11.
- - Helsovannen, tidskriif för nllm5n och enskild hrlrovhl, uigifven nf D: r E W. IVnfIind.
.lrg.
$: r I.
Det ar med gladje vi helsa viilkommen den första populära tid- skriften för helsovdrd i vart land.
Hygienen eller helsovtlrdslaran ar den yngsta, nien n~dhincla den mest lofvancle och inom kort sikert den vinsignelserikaste af alla läkarevetenskapens specialgrenar.
Dess höga uppgift nr att bevara helsan, att furekomnia sjukdomar och att s8ledes göra ilen egentliga Iiikekonsten s9 mycket soni möjligt öfver- flödig.
Men för att nd detta stora inal mhte denna vetenskap ned- triinga frdn Iiirdomens höjder till okunnighetens dalar och med sina sanningar genointranga och parerla hela folkmassan, bdde hög och lag.
Denna vetenskap behöfvcr framför andra populariseras och som ett godt medel hitrtill helsa vi den ofvaiin~mnda nya tidskriften, hvars utgifvare genoni sin föreg9ende verksamhet visat sig vill förberedd för detta företag.
Frdgar ndgon, hvad som innehalles i denna vetenskap, s i får han tillräckligt svar i ticlskriftens prograni, som lofvar att afhandla frdgorna om mol och dr@, I ~ I I ~ I I ~ I I ~ S Ickfihadtn I J I C ~ I C till I I, materiel och snitt, bustn&amp;n ined afseende pd inredning, uppvärmning, belys- ning.
barna~ ' årdcm, upjfixtransI ykrnos, det a&amp;tcnsRapliga och hs&amp;a / iidet$ samt ~dIsorbctets betydelse för var helsa, beskaffenheten af naorbtn 119 hvilken vi bo, af 11rftc11~ i hvilken vi röra oss, sko / vdscrr (rl och sa~~rf~~rrrlrhi~ct, ia .. stiftni~yn rörande helso och sjitkv9rden samt t i t ~ de ~ t argurder, i o ~ ~ ~ ~ ~ som deraf om den radande ~ i ~ b t f o ~ ~ ~ s k o ~ ~ s och p5kallns m. m.
Det nu föreliggande första häftet af X~ISOVUIIIICII börjar med nigra titnkvärda dlminna satser om ~ L i f och hrlsa., hrarvid närmare
förklaras, att rlif är rörelse och verksamhets; zlif med helsa ar ord- nad verksamhet *; ~ l i f är kamp för tillvarona; diimed helsa ar seger öfver fiendera; zhelsovirdsläran lär oss att känna virt lifs fiender; han lär oss att fly dem eller att döda dem, innan de n&amp; oss .. Sasom medarbetare i tidskriften möta oss vart lands främsta hygienister sasom professor E. Heyrnan, som i en artikel framhaller skummjölksostens stora näringsvärde i förhallande till dess prisbillig- het, och förste stadsläkaren d: r K. Linroth, som gifver goda rad rö- rande renhallnineen i vira landsortsstilder.
I sett litet kanitel om qvinnodrägten.
förordar provinsi3llSkmen J.
E. Bergvall varmare och äiidnm~lsenlieare underkläder.
Deriemte innehiller detta nummer bok- anmälningar &amp; h nagra smarre meddelanden.
För det billiga prenumerationspriset n: 50 för årghng, \ mner ' man säkert lärdomar, som torde förekomma vida större och ledsam- F. Bj~rnslrön~.
mare utgifter p i apoteken.
SrnA~rat f r h Köpenhamn.
Käpcnhnrnn i December 1885.
- är nere blaser för närvarande en frisk flägt, som ibland kommer oss frenilingar att tro oss vara midt i Europa.
Det ar lif och arbete, och fastän under starkt tryck, rör sig och vaser folk- medvetandet i jemn och saker fart.
hien det politiska och merkantila lifvet slukar ej andra intressen.
Man ar entusiastisk för konst och literatur, och oaktadt till och med niilare, bildhuggare, författare och skadespelare klaga öfver diliga tider, s i blomstra ända de skilna konsterna i Danmarks hufvudstad vackert nog, om ocksi en hop ogräs sticker hufvudet upp bland hvetet och trifves bättre ä?
det egentligen skulle.
Vi ha en mängd illustert folk har just nu.
En af dagarne hade den norske komponisten Ed~uwd Grieg en konsert.
Salongen var icke fylld.
hien nordens största musikaliska namn funnos der ända.
Gamle maëstron Goda vackra gr8 huhud bemärktes i första rummet; hans lilla sunda och kraftiga figur tar sig alltid bra ut, och hans ögon blickade denna afton specielt förnöjdt omkring sig eller uppat.
till estraden.
Juhzir Svrndscn undgk aldrig pnblikens odelade upp- marksamhet, hvar han an gir fram.
Han har ocksa n&amp;ot sa frappant, energiskt och distingueradt i sin hela personlighet, att man icke kan underlata att observera honom, och det ehuru han fullkomligt saknar alla yttre artisttecken, langhar och sådant.
Redan som europeisk ryktbarhet är han föremal för publikens hyllning, mer eller mindre sysslolösa daniers dyrkan och bröders i Apollo afundsjuka.
Det är dertill en nästan sydlänsk liffullhet och ungdomlighet, som stamplar hans utseende och väsen, liksom hans rörelser vittna om fysisk kraft och största elasticitet.
När han anför en opera eller kanske i ännu högre grad -- när han i konsertsalongen star framför sin orchester,förstår -
27 han att elektrisera, icke allenast sina musici, utan o c k d askidariie i e n oroväckande hög grad.
Och hrad som Xr det bitsta af allt, Svendsen förstir a t styra och herska.
Han har ilen nödvändiga auktoriteteu, tron p9 sig sjelf, förm9gan att f9 andra att lystra.
Men s9 Gr&amp; Han synes, bockar och nastmi försvinner p3 stolen framför den stora flygeln.
I det första ögonblicket tror nian sig ha en student framför sig, sa ungdomlig ser han ut.
; \ len i det iiiista, när han stryker upp ilet ljusa, graspr2ngda haret frin en firad panna, i det nästa - innan han begynt spela inbillar man sig.
att den lille nervöse, trötte inannen deruppe är en gubbe.
Det sv9rmodiga uttrycket kring munnen, som oftast ar !att sluten, ger efterhand under spelet vika; han öppnar IXpparne liksom först tonerna skulle ge honom lust att mdas ut, ser Xndtligen upp efter att länge envist ha haft ögoiilockrn ssnkta, och blickar framför sig ined ett uttryck, som man icke Iatt glömmer.
Grieg soin komponist är IXngeseii kiind af hela den iniisikaliska, och jag kunde kanske tilkggn, hela (len omusikaliska verldeii.
Meii han a r ej, mycket känd soni pianist.
Och dock hör man sällan ett ädlare spel.
Jag ville uppställa hans cxekutioii som den norm, till hvilken var lids pianospel borde sigta.
Allt buller och bang lika bannlyst som omotiverade pianissinioeffekter.