Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
»Lönerna för det ordinarie Presterskapet beräknas så, att det extra ordinarie kan, såsom hittills, af det ordinarie aflönas, och fästes härvid särskildt afseende derå, att på en del ställen och orter ordinarie Komministrar ej finnas.
I hitlils vanlig ordning bestämmes minimum af det aflöningsbelopp, som, förutom bostad och fri föda, bör vice Pastorer och Adjunkter tillerkännas, äfvensom den ersättning, hvartill de äro berättigade, då omständigheterna föranleda att bostad och föda in natura icke lämpligen kunna ifrågakomma; börande båda dessa bestämmas i spanmål att utgå efter tioårig medelmarkegång.»
I afseende härå har Matts Persson föreslagit den bestämmelse: »att ordinarie prest, som genom ålder eller sjuklighet blifver urståndsatt att med full verksamhet sköta sin tjenst, berättigas att erhålla och är skyldig emottaga Adjunkt eller vice Pastor, emot förbindelse att till honom afstå antingen J:del af lönen, eller ock bestå honom allting fritt i sitt bus jemte 300 R:dr R.mt i kontant lön.»
Då, på sätt
Departements-chefen erinrat, om vice Pastorers och Adjunkters aflöning på förhand bestämmes, det ock torde vara lika nödigt att fastställa minimum af den ersättning som skall dem gifvas, när omständigheterna hindra att gifva dem bostad och föda in natura; samt båda dessa belopp lämpligare utsättas i spanmål att utgå Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande M 61.
Al utgå efter visst markegångspris, dels såsom en billighet, enär det ordinarie presterskapets löner hufvudsakligen komma att efter en sådan grund beräknas, dels för att hindra de ständiga jemkningar, som, till följd af stigande priser på lefnadsförnödenbeter, skulle påkallas, om det extra ordinarie presterskapets inkomster fastställdes i penningar; kan Utskottet, för sin del, ej finna att motionärens förslag eger något företräde framför den lydelse.
Majit i nåder ansett ifrågavarande punkt böra ega; hvadan och då Utskottet ej heller i öfrigt har något emot samma punkt att påminna, Utskottet hemställer: att 12:te punkten må af Rikets Ständer bifallas.
Beträffande härefter frågan örn delning af pastoraten, der sådan delning finnes af behofvet påkallad, hvilken fråga, i anseende till det sammanhang den eger med reglerandet af lönerna, Utskottet nu jemväl till granskning företager, så hafva yrkanden i afseende härå blifvit framställda af Friherre Hamilton, H., hvilken andragit att, för att presten skall kunna vara en själasörjare i ordets hela bemärkelse, sä långt mensklig ofullkomlighet det medgifver, så erfordras att antalet af församlingsboerne ej är större, än att presten kan ej blott personligen känna hvar och en af dem, utan äfven tillvinna sig deras kärlek och förtroende, ty endast då öppna sig deras hjertan för hans ord.
Det hade derföre varit val om det Kongl
Förslaget sträckt sig till jemväl en mera allmän delning, så fort möjligen ske kunde, af alla för mycket vidsträckta eller folkrika pastorater, hvaraf sjelfskrifvet följde en jemnare aflöning åt det tjenstgörande presterskapet.
Visserligen hade, till följd af Rikets Ständers önskningar i ämnet, redan åtskilliga af de aldra största pastoraterna blifvit delade och otvifvelaktig! komme regeringen att småningom fortgå på denna bana.
Med afseende å det verkliga behof i • lil’ lil vet af snar och allmän omregtering af större delen at pastoraterne, vore det dock väl, ja nödigt, att Rikets nu församlade Ständer, för sin de), bestämde någon mera allmän grundsats härutinnan.
Befolkningen hade, särdeles i våra skogsbygder, mångdubblats sedan den aflägsna tid, då vår ännu gällande pastorats-indelning genomfördes.
Hvar och en, som kände förhållandena, måste emellertid medgifva, att det, utom i städerna, vore för äfven den mest nitiske prestman omöjligt, att, så som sig borde, vårda mera än 2,000 eller högst 2,500 själar.
När det nu dertill måste vara önsk värdt att den fördelning, som nu göres, må ega bestånd en längre tid, oaktadt en alltjemnt tillvexande folkmängd, ansåg sig Friherren böra föreslå, att såsom en allmän regel för landsbygden stadgades, att ej ett pastorat vid den nya fördelningen borde omfatta mera än omkring 2,000 personer.
Hvarje pastorat, som nu innehölle mellan 4,000 och 5,000 personer, komme således alt delas i två.
En utredning härom, jemte Bih. till R.
Prot. 1859 & 1860. 8 Sami. 15 Häfl. 6 42 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-UIskultets Betänkande
As 61. förslag om lämpligaste platsen för de erforderliga nya kyrkorne och om bostäder åt de nya Pastorerne, borde derföre äfven anbefallas åt de nämnder, som af Kongl. Maj:t föreslagits i och för löneregleringen.
Det vore visserligen lätt att förutse, att alla de, som icke gillade detta förslag, skulle deremot anföra dels kostnaden för så många nya kyrkors uppförande, dels svårigheten att anskaffa boställen åt så många nya Pastorer, dels framför allt omöjligheten att på länge besätta alla dessa nya tjenster, pä en tid, då i alla fall prestbrist öfverklagades inom flere stift.
— Hvad de nya kyrkorne anginge, så funnes dock redan många annex- och kapell-kyrkor, fastän de på många ställen torde behöfva utvidgas.
Kostnaden härför skulle otvifvelaktig! de nya församlingarne ej undandraga sig, då de derigenom erhöllo utsigt att snart fä sin egen Pastor på närmare håll, en fördel, som vår allmoge med skäl uppskattade högt.
På de ställen, der helt och hållet nya kyrkor måste byggas, och der detta öfverstege den nya församlingens krafter, borde i en så vigtig sak understöd på ett eller annat sätt ej nekas af kommande Ständer.
Till bostäder åt de nya Pastorerne åter erhölles tillgång i de stomhemman och komministers-boställen, som redan förut finnas.
Det vore klart att denna fördelning ej kunde sättas i verket förr än efter nuvarande innehafvarnes af de större pastoraten död eller förflyttning till annan lägenhet, och att någon tid således måste åtgå innan den blefve allmänt genomförd, men nyttigt vore det dock och ledande till målet, om vid denna riksdag principen uttalades och den siffra bestämdes, som skulle blifva den ungefärliga beräkningsgrunden för framtida fördelning.
Hvad beträffade prestbristen, så vore det under öfverläggningen i Ståndet upplyst, att i Sverige funnes 2,216 pastorater samt att presterskapet i riket utgjorde en numerär af 3,000; och om de 3,600,000 personer, hvaraf Sveriges befolkning för närvarande utgjordes, fördelades å pastorater med omkring 2,000 personer i dem hvar, så blefve pastoratens antal, i rundt tal, endast 1,800, eller mindre än det nuvarande antalet, hvilket ådagalade att det ej är prester, som fattas, men att det endast är fördelningen, som är oriktig.
Jonas Andersson från Östergötland, hvilken vid remitterandet af den Kongl.
Propositionen yrkat: att i fråga om alla sådana pastorater, som bestå af flere församlingar, desse må ega rätt, om de så öfverenskomma, att fördela sig i särskilda pastorat, till det omfång, hvartill omständigheterne kunna föranleda och att den inom hvarje sålunda afskildt pastorat antagne Pastor der må ega uppbära de till presterskapet anslagna, derifrån utgående löneförmåner; samt att i de pastorater, der ingen komministratur finnes, men hvars folkmängd och omfång är af den betydenhet, att själavården ej behörigen kan af en prestman skötas, sådan fördelning till sjelfständiga pastorater, som nu nämnd är, äfven der må kunna ske.
I detta ämne hafva Rikets Ständer den 19 Mars 1851 till Kongl.
Majit aflåtit underdånig skrifvelse, samt deruti andragit: att, sedan hos Rikets Ständer förekommit framställningar, åsyftande förändring af pastoralens indelning, på grund af deras allt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande Jtä 61.
43 för stora folkrikhet eller vidd, hade Rikets Ständer, vid öfvervägande af detta vigtiga ämne och med antagande deraf, att personlig kännedom är ett vilkor för möjligheten af en verksam själavård, funnit, hurusom, genom folkmängdens ständiga tillvext, förhållanden oundvikligen inträffa, hvilka göra denna vård omöjlig, så vida icke åtgärder för deras undanrödjande vidtagas.
Nödvändigheten af en sådan åtgärd, omfattande förhållandena i hela riket, hade äfven tillförene varit af Sveriges regering erkänd, hvarom uti 17:de århundradet anbefallda och verkställda inskränkningar af öfverflödigt stora församlingar utgjorde vittnesbörd, utan att likväl sedermera .något mera omfattande förfogande i nämnde afseende egt rum, ehuru missförhållandet emellan folkmängden i pastoraten och det antal af församlingsboer, hvilkas andliga vård skäligen bör antagas kunna af en kyrkoherde bestridas, emellertid allt starkare tilltagit, i synnerhet i de mera bergiga och skogbevexta deiarne af riket, hvarest ifrån början större rymder för socknarne blifvit utsedda och inom hvilka odling och befolkning på sednare tider hastigare tillvext; utvisande de uppgifter, som i afseende härå kommit Rikets Ständer tillhanda, att pastoratens folkmängd i medeltal under de sist förflutna fem åren, länsvis beräknad, omvexlat emellan 1,000 och 8,000 personer, med den ännu större skiljagtighet, vid betraktande af hvarje församling särskildt, att åtskilliga deribland befunnits ega en befolkning af 11- till 18,000 personer hvardera, dervid jemväl borde anmärkas, att just i samma orter, der folknummern på sednare tider hastigt ökats och själavården sålunda blifvit försvårad, äro, i följd af landets mera brutna yta, afstånden i allmänhet ansenliga, hvarigenom således ytterligare svårigheter uppkomme för de norra orterna, tillvexande i högst betydlig mån, under det att folkmängden i hvart pastorat särskildt, till följd af landets vidsträckta läge, i allmänhet företedde en något lägre siffra än i åtskilliga andra landskaper.
Rikets Ständer hade, af hvad i ämnet förekommit, ansett ådagalagdt, att, i följd af förändringar, hvilka odlingens och befolkningens naturliga tilltagande medfört, missförhållanden uppstått i landets ecklesiastika indelning.
Om tillträdet till andlig omvårdnad är hvarje samhällsmedlems ovilkorliga rätt; om i ett vidsträckt och glest bebodt land, behofvet deraf måste grunda ett så mycket större beroende af prestens omsorger, som dessa der mera uteslutande blifva den enda källan till upplysning i andliga ämnen, och om samhällets väl hvilade, såsom på sin djupaste grundval, på den gudsfruktan och den deraf narda sedlighet, som lifvar dess 'medlemmar, så syntes dessa förhållanden vara förtjente af synnerlig uppmärksamhet, och de svårigheter böra undanrödjas, hvilka göra det äfven för den samvetsgrannaste själasörjare omöjligt att uppfylla de honom åliggande pligter; och ehuru det visserligen voro församlingarne obetaget att sjelfve i förevarande afseende väcka förslag, hvarföre äfven ett och annat pastorat under sednare tider blifvit, på dess medlemmars begäran, deladt, samt obestridligt vore, att, emot församlingens önskan, en nu ifrågaställd förändring hvarken kan eller bör ske, torde likväl det anmärkta mera allmänna missförhållandet påkalla en mera omfattande, af Staten anordnad, åtgärd, äfvensom denna endast efter en mera genomförd plan 44 Allmänna Bevars- och Ekonomi-Ulshotttts Belänkande JSf fil. torde kunna på ett fullt ändamålsenligt salt verkställas; hvarvid Rikets Ständer dock så mycket mindre åsyftade tilivägabringande af en arithmetisk likhet mellan socknarnes folkmängd i allmänhet, sorn en stor mångfald måste, i följd af folklynne och lokala förhållanden, i detta hänseende alltid och utan olägenhet qvarstå; men der sådane ojämnheter under tidernas längd utvecklat sig, att de för en verklig själavård utgöra oöfverstigliga hinder, der vore en rättelse, enligt Rikets Ständers tanke, oeftergifligen påkallad af samhällets heligaste pligt.
1 öfverensstämmelse härmed anhöllo derföre Rikets Ständer i underdånighet, att i de stift, der pastorat finnas, sorn, äro så vidsträckta och folkrika, eller beslå af så mån.»a församlingar, att en delnin» af dessa O O O pastorat för själavårdens behöriga handhafvande är af behofvet påkallad, Kongl.
Majit täcktes i nåder vidtaga nödiga åtgärder för cn sådan delning.
Rikets Ständers Justitie-ombudsmans berättelse till Rikets år 1853 och 1854 församlade
Ständer upplyser att. vid underdånig föredragning den 7 Maj 1851, af Rikets Ständers ofvanberörde skrifvelse, har Kongl. Majit i nåder anbefallt Konsistorierne att, efter inhemtade erforderliga upplysningar, taga i öfvervägande om och hvilka pastorater kunna anses böra undergå delning, samt att. der sådan åtgärd finnes vara af behofvet påkallad, låta i ämnet höra socknemännen; och hade Kongl. Majit, sedan åtskilliga Konsistorier derefter inkommit med, efter vederbörandes hörande, uppgjorda förslag i ämnet, öfverlemnat handhngarne till Kongl.
Kammar-kollegium, för att deröfver afgifva underdåniga utlåtanden.
Efter hvad Utskottet inhemlat har sedermera, lill följe af dessa förberedande åtgärder, klyfning af åtskilliga pastorater egt rum.
På sätt sålunda blifvit så val af Rikets Ständer år 1851, som under innevarande riksmöte af enskilda representanter erinradt, är otvifvelaktig! för cn behörig själavård erforderligt, att antalet åhörare ej står i allt för stort missförhållande till !ärarnes antal
Visserligen kan en prestman i ett stort pastorats gemensamma kyrka lika väl förrätta Gudstjensten inför många tusende församlade åhörare, som inför ett mindre antal deraf.
De förrättningar, som hufvudsakligen efter handboken utföras, kunna måhända äfven utan svårighet medhinnas samt fullständigt bestridas af en för många tusende gemensam själasörjare, äfvensom de till pastors-expeditionen hörande göromål ej heller torde t delta afseende, utgöra oöfvervinnerliga hinder.
Men för det myckna, som sedermera af prestens kall återstår; för den kraftiga och gagnande inverkan en värdig prest bör kunna utöfva i dot enskilda lifvet och inom familjerna; för den noggrannare kännedom han om hvarje församlingsbo bör ega; för allt detta blir åhörarnes större antal ett svårt hinder och detta hinder fördubblas, om dertill kommer att församlingen är spridd öfver en stor jordyta.
Af dessa skäl finner Utskottet det vara angeläget att, så beredes, det flir få prester ej må hafva siq ensamme uppdragen vården af en alltför stor församling.
Mångå hinder skola likväl ofta resa sig mot de stora församhngarnes delning.
Redan i sin ofvan åberopade underdåniga skrifvelse år 1851 hafva Rikets Ständer Allmänna Besvärs- och FJconomi-Utskollets Betänkande M Cl. godkänt den åsigten, alt en sådan ifrågaställd förändring hvarken kan eller bör emot en församlings önskan ske.
Många församlingar, i olika trakter af riket, bilda ock hvar för sig särskilda nationaliteter, med sin egendomliga klädedrägt, sina från de andra församlingarne afskiljda vanor och bruk samt språkegenheter.
Delning af en sådan församling skulle troligen i de flesta fall mola starkt motstånd från dess innevånares sida, och, om den genom lag dem påtvangs, ofta väcka mycket missnöje och mycken förbittring.
Då ett prestbohl är anvisadt åt en församling eller måhän da af församlingen sjelf anskaffad!; då församlingen måhända med stora kostnaderuppfört en gemensam kyrka, då den har en begrafningsplats, der allas förfäder förut hvila tillsammans och der man vant sig vid tanken att sjelf finna sin hvilostad; då är klyfningen af en sådan församling en ömtålig fråga, och svårt blifver då att tillse det ingens rätt, ingens billiga anspråk förnärmas.
Der emellertid en sådan delning är för själavårdens handhafvande oundgänglig, der måste dock naturligtvis för detta samhälles högsta ändamål alla andra betänkligheter vika.
Men Utskottet tror att, i de flesta fall, något våldförande af eganderätten eller af folkets känslor bör kunna undvikas.
Uti de församlingar, som ej lämpligen kunna klyfvas, kan deremot det mesta af själavården utan olägenhet fördelas emellan flere prestmän, som, boende på olika ställen inom församlingen, vore tillgänglige till andligt biträde, en hvar för de honom närmast varande församlingsboer, fastän ansvaret och öfversigten af det hela fortfarande komrne alt hvila på den gemensamme kyrkoherden.
Det är på grund af dessa anförda förhållanden och skäl, som Utskottet, redan vid pröfningen af 10:de punkten uti Kongl.
Majrts nådiga skrifvelse, velat förbehålla den nämnd, sorn täger befattning med regleringen af presterskapets löner, rättighet att jemväl kunna föreslå instiltandet af nya komministraturer.
Då intet hinder möter att,, i en församling, som eljest måst delas, föreslå för en i stället derför inrättad ny komminislratur löneförmåner, i det närmaste uppgående till hvad församlingen bort till en kyrkoherde utgifva, behöfver en sådan reglering ej heller stå i strid mot den förbättring i presterskapets ställning, som flere motionärer sökt framkalla genom påyrkad indragning af komministraturer.
Förnekas kan likväl ej, att önskligt är, det, så ofta sådant utan allt för stor olägenhet låter sig göra, de större pastoraten må kunna fördelas i mindre.
En sådan fördelning bör ock lättare kunna beslutas och verkställas i sammanhang med en så allmänt genomgripande lönereglering, som den nu ifrågaställa, än hvad förut varit fallet, då många hinder mötte, hvilka nu kunna af reglerings-nämnderne undanrödjas; och sannolikt skall derföre mången församling, som förut afböjt en föreslagen klyfning, vid regleringstillfället och då beräkningarne utvisa att församlingens bidrag äro tillräckliga till aflönande af två kyrkoherdar, finnas villig att till en sådan klyf ning lemna bifall.
Utskottet får derföre hemställa. det måtte Rikets Ständer hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att Konsistorierna i riket måtte erhålla nådig befallning 46 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande M 61. att, med anledning af, och i sammanhang med, den afsedda löneregleringen ånyo höra innevånarne i större pastorat, huruvida de till pastoratets delning samtycka.
Slutligen är vordet, uti de af dem väckta motioner, andraget: af Komminister Åsbrink: att, sedan Kongl. Majit i nåder föreslagit, att hvarje tjenstgörande prestman må erhålla en efter dess tjenstegrad och embetsåliggande lämpad anständig bergning; att komministerslönen, der sådan finnes, kommer till kyikoherden slön i ett billigt förhållande; och att sådanarkomministraturer, som kunna anses öfverflödiga, hos Kongl. Majit anmälas till indragning; så måste, för att, i enlighet med dessa föreslagna grunder, hvarje tjenstgörande prest hädanefter skall erhålla en anständig bergning, den nådiga propositionen anses antyda att, för ett sådant ändamåls vinnande, en del af kyrkoherdarnes inkomster böra öfverflyttas på de svagt lönade komministrarne.
Då likväl något afdrag från en kyrkoherdes inkomster icke mot hans vilja kan ske, så vida han, enligt erhållen fullmakt, eger att åtnjuta alla Rensten åtföljande löneförmåner, så vore det tydligt att genom hvarje fullmakt, som å kyrkoherde-beställningar utfärdades, blefve den ifrågasatta löneregleringen mer och mer försvårad; och föreslog motionären, med anledning häraf, att liikets Ständer måtte i underdånighet anhålla, det Kongl. Majit täcktes med det aldra första låta utfärda en författning, hvarigenom stadgades, att, i likhet med hvad i afseende på biskopsembetena redan eger rum, den som hädanefter erhåller fullmakt å pastorat, får åtnöja sig med de inkomster, som vid en blifvande lönereglering varda åt honom bestämda; af Paul Fnts Mengel från Upsala län:
Då liikets Ständer den 6 Juli 1857 afläto en underdånig skrifvelse med begäran om nedsättande af en Kommitté för att så skyndsamt sota möjligt uppgöra förslag till allmänt ordnande af presterskapets aflöning, lörbisågo de en ganska vigtig omständighet; den nemligen att blifvande löneregleringsförslag icke kunna till verkställighet befordras, utan i den mån kvrkoherdarne afgå; en omständighet, som komme *att högst väsendtligt försvåra den allmänna löneregleringen, hvilken, om den skall blifva ändamålsenlig, måste afse en jemnare fördelning, än hvad fallet nu är, af presterskapets löneförmåner.
Antagligt vore ock, att ingen kyrkoherde godvilligt skulle afstå en högre inkomst, om än regleringsförslaget dertill skulle föranleda, så vida icke ett sådant vilkor vore bestämdt, då han till- kyrkoherde-befattningen utnämndes.
Såsom en utväg till befordrande af det blifvande lönereglenngs-förslagets skyndsammare verkställighet föreslog motionären derföre, att Rikets Ständer mätte i underdånig skrifvelse till Kongl. Majit anhålla, att, då kyrkoherde-ledighet uppstår, innan löneregleringen medhunnits, vid utnämning till kyrkoherde-embete det vilkor uttryckligen må fästas, att den utnämnde skall vara underkastad den förändring i lönevilkor, som af berörde reglering kan blifva en följd; — ett Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande JW 61.
A7 stadgande, som —• i följd af Rikets Ständers underdåniga skrifvelse den 18 Mars 1857 i fråga om biskops-embetena — blifvit vid sednaste utnämning till Biskop i Carlstads stift af Kongl. Maj:t godkändt och tillämpadt.
Då hvad motionärerne sålunda anfört synes Utskottet så mycket mer förtjent af uppmärksamhet i och för den blifvande regleringens skyndsammare genomförande, som de föreslagna åtgärderna förut blifvit vidtagna i fråga om ej blott Biskopsembeten, men jemväl många andra embeten och tjenster, dermed en lillstundande förändring varit påtänkt; samt något undantag, som kunde gifva kyrkoherdarne skälig anledning till klagan öfver en till deras skada gjord afvikelse från hvad eljest brukligt vore, således ej här är i fråga, anser sig Utskottet, med afseende å hvad motionärerne föreslagit, böra hemställa. det må Rikets Ständer hos Kongl.
Majit i underdånighet begära meddelandet af nådigt beslut derom, att, i alla fullmakter, som hädanefter å kyrkoherde-beställningar utfärdas, det vilkor skall inflyta, att den utnämnde skall åtnöja sig med den förändring i lönevilkor och tjenstgöring, som af den blifvande regleringen kan varda en följd.
Stats-Utskottets EetUnkanderil X44i N.r 251» Riksens Högloft. ■Ständers Stats - Utskotts Betänkande angående Krono - Skogar» nes användande.
Ridderskapet och Adeln här behagat till Ståts-Utskottet remittera de af Herrar af t> ar elli och von Turne, Herr Friherre C. M. Carpelan , beli Herr A. D. Reutersköld väckte motioner, angående Krono Skogarnes förmånligaste användande för Statens behof.
Herr af DarelU anser Riket äga uti sina Hömainer, Boställen, Allmänningar och Skogar en tillgång, hvilken, antingen betraktad* såsom Hypotheqve för Sedelstocken , skall vara af större värde än Silfver, emedan Hypotheqve éf jord gifvet ränta, oell således är i beständig tillväxt, eiler Successivt på öppna Auctioner* dels utbjuden till försäljning emot redbart mynt åt utlänningar, och däremot svarande Banco* sedlar åt inhemske penningemäri, dels undei frihets-år, .emot billiga Villkör till Skatte försåld, skulle icke allenast tillfullo ärsätta •föte* slagrié förskott till penningé-forlägenhétens affi je! pande ; utan äfven föröka Bankens fond och' gifva Pikets FinänCer ett bättre skick* Herr von Törne anser, i förhållande till Sveriges öfriga tillgångar, det Värde vara ganska stort, som finnes i Krono-Allmänningar»'
Itecognitiohs-Skogar, Parker samt flere Lägenheter, jemte ägande rätten till manga Boställen* sorti kunde försäljas, med bibehållande af Air* jolhan,% till Riks-St, Prat. 1817-18*8. f-d* Sami, N;r *8*. 18-. *442 Stats-Tjtskottets Betänkanden. rende afgiften och vissa förbehåll; då denna för* säljning verkställes småningom och med förslgtighet, skola köpare ej kunna^aknas.
Jemte anförande af någre erkende författares tankar i detta ämne, sorn instämt uti det förslag om Krono-Skogatnes försäljande, till Statens Förmån, yttrar Herr Von Törne, det alla tiders ärfarenhet bevittnar, att jordägande ratten alltid till den grad uppmuntrat idogheten, att jorden vinner mångdubblade »fkastningar på säkrare grunder, än vissa ärs dispositions-tid medgifver; att Skogarne bättre vårdas af deras ägare än af Kronans Jägeri-Betjening; Och då 3me så hufvudsaklira föremål härmed skulle kunna vinnas:
Financernes upphjelpande utan trugande bidrag, Jordens förädlande, samt Skogarnes kloka begagnande, förmodar Herr von Törne ingen med skjäl kunna neka sitt bifall till ändamål, som så väsentligt bereda Bandets sjelfständighet och välmåga.
Herr Friherre Carpelan har med underdår nig anledning af Kongl. Majlts