Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag vill visst icke bestrida att, enligt hos oss gällande stadganden, domaremagten har full anledning att anse det tillkomma sig att afgöra den valdes obehörighet, såsom en olaglighet vid valet, men jag tror, att om man vill undanrödja anledning till sådan kollision, hvarom här är fråga, vare det rättare att begränsa domaremagtens åligganden genom att med tydliga ord i 19 § uttrycka att den valdes behörighet endast pröfvades af vederbörligt Riks-Ständ, än att försöka afhjelpa saken pä den väg Utskottet försökt.
Häremot kunde visserligen invändas, att i alla fall samma skäl kunde inom ett Stånd åberopas mot en ledamots behörighet, hvilka hos domaren förut blifvit använde mot någon valmans rättighet att deltaga i valet, och att en likartad fråga dä kunde afgöras på olika sätt af olika auktoriteter.
Men att förekomma sådant blefve lika omöjligt som att alldeles förekomma att frågor, sorn hafva gemenskap med hvarandra, någon gäng kunna olika bedömas inom olika stats-departementer; och skulle verkeligen det förutsatta fallet inträffa, bör man viii förvänta att hvarje Ständ, hädanefter som hittills, skall under utöfvandet af sin pröfningsrätt lemna tillbörligt afseende ät de äsigter, sorn förut hos högsta domaremagten gjort sig gällande.
Hvarje förslag, som leder till att nedflytta Eiks-Stånden frän afdelningar af en statsmagt till vanliga kommittéer mäste jag motsätta mig, och yrkar derföre utslag pä sednare afdelningen af Utskottets nu framställda förslag till grundlagsförändring.
Riksdags-fullmägtigen Lars Magnus Knutsson har förklarat sig biträda denna reservation: och hafva Herrar L.
Billström och C. 31. O. Sehenström reserverat sig mot sednare delen af Utskottets förslag.
Brot. 185!) k 1860.
O Sami. 1 Ila/t.
STOCKHOLM, tryckt hos A. L. NORMAN, 1860. Konstitulions-UiskoUels Memorial N:o 15.
Memorial till Rikets Ständer, med förslag till den ändring i 28 § Regerings-Formen, att till vissa beställningar må kunna utnämnas bekännare af annan troslära, än den rena evangeliska.
Ledamoten af Ridderskapet och Adeln, Herr //. F. Liljenstolpe och Ledamoten af Borgare-Ståndet, Herr C. F. JVoern hafva till Konstitutions-Utskottet ingifvit motioner, åsyftande att bereda utvidgade medborgerliga rättigheter för medlemmarne af mosaiska trosbekännelsen; samt dervid, bland annat, hemställt, att uti 28 § Regerings-Formen måtte göras sådan ändring, att så väl bemälde, sorn äfven andra främmande trosförvandter blcfve berättigade att bekläda vissa embeten och tjenster.
Enär nämnde lagrum vid tre särskilda riksdagar blifvit förändrade, har Utskottet trott sig böra, innan motionerna till pröfning företagas, göra en framställning af de sålunda vidtagna förändringarne.
Vid Regerings-Formens fastställande, hade 28 § följande lydelse: ”Konungen äger att i Stats-Rådet utnämna och befordra infödde Svenske ”Män till alla de Embeten och Tjenster inom Riket, högre och lägre, hvilka »äro af den egenskap, att Konungen Fullmakter derå utfärdar, dock böra ve»derbörande förut med förslag hafva inkommit, der sådana hittills ägt ruin; »Vare likväl Konungen obetaget, att uti Militaira Embeten nyttja Utländske
Män »af sällsynt skicklighet; men icke till Commendanter i Fästningarne.
Uih. lill Ii.
Prot. 1*59 & 1860. 3 Sami. 8 Uäft. 1 2 Konslilutioni-Utshotlets Memorial N:o 1S. »fäste, vid alla befordringar, afseende endast å de sökandes förtjenst oell skicklighet, men icke på deras börd.
Till Stats-Ministrar, Stats-Råd, Justitie-Råd, »Stats-Secreterare samt alla andra Civile Embetsmän inom Riket och
Domare »må sådane Män endast nämnas, som äro af den rena Evangeliska Läran.»
I sammanhang med den vid 1840 och 1841 årens riksdag vidtagna förändring uti organisationen af Konungens Stats-Råd. blefvo orden: »Till Stats»Ministrar, Stats-Råd, Justitie-Råd, Stats-Secreterare samt alle andre Civile »Embetsmän inom Riket», utbytta emot orden: »Till Civile Embetsmän inom »Riket.»
Konungens rätt att i rikets tjenst använda utländske män, tillhörande den rena evangeliska läran, som förut varit inskränkt till endast militära befattningar, erhöll, genom en vid 1853 och 1854 arens riksdag antagen förändring i 28 §, utsträckning äfven till åtskilliga civila embeten och tjenster, nemligen lärarebefattningar vid Universiteten, med undantag dock af de theologiska, lärare- och andra befattningar vid andra inrättningar för vetenskap, slöjd eller skön konst, samt läkarebefattningar.
Slutligen antogs vid sistlidne riksdag ett nytt moment, hvarigenom Konungen berättigades att, i den ordning och under de vilkor, som komme att uti särskild af Konung och Ständer gemensamt stiftad lag bestämmas, till Svensk medborgare, genom naturalisation, upptaga utländsk man, hvilken derefter skulle njuta samma rättigheter, som infödd Svensk man, utom den att kunna till ledamot af Stats-Rådet utnämnas.
1853 och 1854 årens riksdags Konstitutions-Utskott, sorn framställt förslaget till berörde nya moment i 28 §,, yttrade uti Memorial N:o 12, att frågan om infödde Svenske mäns behörighet att, utan afseende å hvilken religionsbekännelse de tillhörde, kunna bekläda vissa embeten, vore ett ämne, som obestridligen borde utgöra föremål för lagstiftarens synnerliga uppmärksamhet.
Detta ämne stöde i närmaste samband med den stora angelägenheten att vårda och befrämja allt hvad som lände till vetenskapernas och konsternas utveckling, och afsåge således ett af samhällets högsta andeliga och materiela interessen.
Då, genom det nya momentet i 28 §, utländsk man, medelst naturalisation, vunne i det närmaste lika förmåner, som infödd Svensk man, vore äfven anledning förmoda, att hindret af främmande religionsbekännelse i framtiden oftare än hittills skulle uppstå för Staten, att tillegna sig personer med utmärktare förmåga uti vetenskap, konst och tekniska yrken.
Det vore således af vigt att, så tidigt som möjligt, förbereda en grundlags-förändring, hvarigenom vilkoret om en viss trosläras bekännande inskränktes till de fall, der sådant af nödvändigheten påkallades.
Frågan, för hvilka embeten och tjenster det borde stadgas såsom ett oeftergifligt vilkor, att deras innehafvare bekände den rena evangeliska läran, kunde rätteligen icke bedömas efter annan grund, än afseendet å föremålen för tjenstemannens verksamhet och i hvilken män dessa egde beröring med religionsundervisningen och de för religionsvärden nödiga anstalter, äfvensom huruvida Konslitulions-Ulskoltels Memorial N:o iS. 3 tjenstemannen, särskildt i och för sin befattning, måste stå till andra personer i sådant förhållande, att det icke kunde på ett för samhället tillfredsställande sätt iakttagas, derest han hyllade en frän c samhällets skiljaktig troslära.
Dä man icke egde skäl antaga, det evangeliska lärans bekännande vore ett oundgängligt vilkor, hvarförutan tjenstemännens rättrådighet och nit för sina pligters uppfyllande icke kunde ega rum, samt dä den ena tjenstebefattningen stöde i vida aflägsnare förhållande till religions-angelägenheterna, än den andra; ansåg Konstitutions-Utskottet ett för alla tjenster gemensamt stadgande, i afseende pä vilkoret om en viss trosbekännelse, hvarken lämpligt eller nyttigt, utan snarare tvertom, helst ett sådant vilkor kunde leda derhän, att Staten någon gång nödgades försaka tillfället att i sin tjenst använda en sig erbjudande utmärkt för måga; och utgjorde således ett dylikt allmänt vilkor en inskränkning uti Statens rätt, som icke borde, utölver hvad nödvändigheten fordrade, tillämpas.
Pa grund af dessa äsigter, afgaf bemälda Konstitutions-Utskott förslag till sådan ändring i 28 § R. F., att bekännare af annan troslära, än den rena evangeliska, mätte kunna* af Konungen utnämnas till alla lärare-befattningar vid universiteten, med undantag af de theologiska och juridiska, samt till lärare-beställningar och öfriga tjenster vid andra inrättningar för vetenskap, slöjd eller skön konst, äfvensom till läkare-befattningar.
Hvad Konstitutions-Utskottet sålunda föreslagit, godkändes dock icke af samtlige Riks-Stånden, utan blef, efter omröstning i förstärkt Konstitutions-Utskott, i stället antaget att hvila till påföljande Riksdag, ett förslag af denna lydelse: »Konungen eger att — — — men icke på deras börd.
Till läråre y>beställningar och öfriga, tjenster vid inrättningar för slöjd eller skön konst, »äfvensom till läkare-be fattningar, eger Konungen utnämna äfven bekännare y>af annan troslära, än den rena evangeliska; men i öfrigt till civila Em»betsmän — — — Departementet höra.»
Detta förslag tillvann sig dock icke vid förra riksdagen bifall af samtliga Riks-Ständen; hvadan det ock då förföll.
Anledningen härtill synes hufvudsakligast vara att tillskrifva den af åtskilliga ledamöter inom Riks-Stånden hysta fruktan, att medlemmar af en kyrka, som icke lemnade oförsökte några medel för sitt måls ernående, skulle, om de blefve kompetente att här i Riket erhålla tjenste befattningar, eftersträfva sådana, för att, under denna täckmantel, hemligen verka för sin kyrkas omvändelse-begär, och dymedelst åstadkomma oro oell förargelse inom Svenska kyrkan.
Tillfälle att i denna riktning öfva inflytande komme att gifvas, icke blott de främlingar, hvilka anställdes såsom lärare för ungdomen, utan äfven läkare, till följd af deras verksamhet.
Dessutom ansåg man anledning icke vara att förmoda, det utländingar med verkligen utmärkta Iöhtjenster skulle söka anställning i ett land, hvilket hade jemförelsevis så ringa förmåner att erbjuda, som vårt: helst personer med sådana egenskaper otvif - 4 K onstilulions-Ll skol tels 3femorial \:o IS. velaktigt hade att i andra länder vänta sig vida större fördelar.
Det vore således troligt, att här skulle infinna sig endast sådana, sora saknade verkliga förtjenstcr, eller ock de, hvilka dertill blifvit förmådda af hemliga afsigter, att härstädes erhålla utrymme för ett omvändelseverk, sora ingalunda vore önskelig!.. Då Kon st it utio 11 s-U ts kottet till pröfning förehaft ofvanberörde tvänne motioner, har Utskottet, i likhet med 1853 och 1854 arens riksdags Konstitutionsutskott, funnit icke behöfligt eller ens lämpligt, att ett för alla civila euibetsoch tjenstemän gemensamt stadgande gällde i afseende å religions-bekännelsen.
Ostridigt finnes mellan de särskildta tjenste-befattningarne i Staten en ganska väsendtlig skiljaktighet, i hänseende till deras förhållande till religions-angelägenheterna; och tror Utskottet derför äfven, att raan utan olägenhet kan för vissa tjenstelös innehafvare borttaga vilkoret att tillhöra den rena evangeliska läran.
Ett sådant lossande på de band, som hittills förefunnits, torde numera visa' sig desto mera af beholYet päkalladt, som genom den vid förra riksdagen antagna föreskriften 0111 utländningars naturalisation, hädanefter oftare, än tillförene, personer af främmande trosbekännelse kunna komma att erbjuda sin tjenst.
Icke eller kan man förneka, det en motsägelse ligger uti det lagens stadgande, att en utländning kan här i Riket erhålla större rättigheter, i fråga om embeten och tjenster, än infödde Svenske män En utländning, som här vunnit naturalisation, kan nemligen, om han tillhör den rena evangeliska läran, befordras till hvilket embete som helst, med undantag af det att vara ledamot af Stats-Rådet; dä deremot infödde Svenske män af främmande trosbekännelse icke kunna bekläda något civilt embete.
Detta förhållande synes desto besynnerligare, sorn man väl icke kan frånkänna dessa sednare den i menniskohjerta!; sä djupt nedlagda kärleken till fosterjorden; och Staten helst måste vilja, till verkställare af dess värf, önska sådana personer, som känna sig nära fästade vid Statens intressen.
Denna bör således hellre anförtro sina angelägenheter åt och kunna påräkna en allt uppoffrande pligtkänsla af personer, hvilka, fastän skiljande sig från den af Staten erkända trosbekännelse, dock äro förenade med Staten genom fäderneslands-kärlekens band, — än af utländingar, sorn kanske endast några få år här varit bosatte, och hvilka just till följd af fosterlands-kärleken mäste, om icke för alltid, åtminstone under en ganska lång tid, hysa en starkare tillgifvenhet för det land, *om sett dem födas.
I fråga om hvilka tjenster, som skäligen må kunna fritagas frän vilkoret, att deras innehafvare skola tillhöra den rena evangeliska läran, anser Utskottet dit kunna hänföras alla de, hvilka upptagas uti det till förra riksdagen hvilande förslaget om ändring i 28 § R.
Med denna inskränkning, tror Utskottet den farhåga, man hyst, för ett vidgadt utrymme åt proselytmakeri, hvilken icke torde sakna öfverdrift, böra vara undanröjd; särdeles om man tager i betraktande den ringa beröring, hvari de Ko nsi i tuli ans- Uls k olle Is Memorial N:o I ii. ifrågavarande tjenstcrnas innehafvare stå tiii reJigions-angelägenheterna.
Härvid bör nian ej heller förbise, att nära nog samma fält för närvarande står öppet tor en dylik omvändelse-verksamhet, enär ingen lag förhindrar främmande religionsbekännare, hvarken att förestå enskilda inrättningar för konst och industri, icke eller att bestrida lärare-befattningar vid enskilda skolor, eller att praktisera såsom läkare.
Äfven den förmodan, att af främlingar icke de med verkliga förtjenster och redliga afsigter, utan endast de, sorn saknade dessa egenskaper, komme att erbjuda sin tjenst åt ett fattigt oell litet lefvande land, lärer icke ega lull giltighet.
I allmänhet öfvergifver man icke sitt fosterland, utan tvingande omständigheter, och att sådana kunna inträffa, derom torde icke nu behöfva erinras, dä dagens historia framvisat sä många prof derpå; och är det jemväl en vanlig erfarenhet att, under tider af oro och förföljelser, de utmärktare personernc icke äro de, sorn mest skonas.
För sädane personer torde valet af nytt hemvist mera bero på den trygghet och säkerhet, än på de materiel a fördelar, man der kan förvänta; och om vårt land icke har klimatets och en rik naturs förmåner att erbjuda, torde det dock i hänseende till den frihet och den säkerhet, man der njuter, vara ett bland de förnämsta i Europa.
Utskottet fäster dock mindre afseende på de utländningar, sorn kunna förmodas hit inflytta, än derpå. att inlödde Svenske män af främmande trosbekännelse icke må förvägras tillfälle att med sin skicklighet och sina talanger gagna det gemensamma fäderneslandet.
Med afseende å hvad sålunda blifvit anlördt, får Utskottet, för grundlagsenlig behandling, hos Rikets Ständer vördsamt anmäla följande forshag till ändring uti Regerings-Fermen. § 28 (nuvarande lydelse.) (den föreslagna lydelsen ) l:o Konungen eger att i Stats-Rådet l:o Konungen eger att i Stats-Rådet utnämna och befordra infödde
Svenske män utnämna och befordra infödde Svenske män till alla de embeten och tjenstår inom till alla de embeten och tjenster inom Riket, högre och lägre, hvilka äro af den Riket, högre och lägre, hvilka äro af den egenskap, att Konungen fullmakter derå egenskap, att Konungen fullmakter derå utfärdar, dock böra vederbörande förut utfärdar, dock böra vederbörande förut med förslag hafva inkommit, der sådana med förslag hafva inkommit, der sådana hittills egt rum.
Konungen vare likväl hittills egt ruin.
Konungen vare likväl obetaget, att, efter vederbörandes hörande, obetaget, att, efter vederbörandes hörande, eller uppå deras framställning, till lärare- eller uppå deras framställning, till lärare - 6 k'omlilulions-Ulskottels Memorial N:o iS. befattningar vid Universiteterna, de theologiska lärare-tjensterna likväl undantagna, såsom ock till lärare- och andra beställningar vid andra inrättningar för vetenskap, slöjd eller skön konst, äfvensom till läkare-befattningar, kalla och befordra äfven utländske man af utmärkt förtjenst, de der den rena Evangeliska läran bekänna.
Embetsmän inom Riket och till Domare må sådana män endast nämnas, som äro af den rena Evangeliska läran.
Hvarje Dcpartements-Chcf skall föredraga och expediera alla ärenden, rörande befordringar, förordnanden, tjenstledighet och afsked, till och ifrån embeten och tjenster, vid de Verk och Stater, som under Departementet höra. 2:o
Konungen eger att genom naturalisation — —■ — — — — — — — af Stats-Rådet utnämnas. befattningar vid Universiteterna, de theologiska lärare-tjensterna likväl undantagna, såsom ock till lärare- och andra beställningar vid andra inrättningar för vetenskap, slöjd eller skön konst, äfvensom till läkare-befattningar, kalla och befordra äfven utländske män af utmärkt förtjenst, de der den rena Evangeliska läran bekänna.
Till civila Tjenster inom Riket och till Domar^-Embeten må sådane män endast nämnas, som äro af den rena Evangeliska läran; härifrån dock lindantagne lärare-beställningar och öfrige tjenster vid inrättningar för slöjd och skön konst, äfvensom läkare-befattningar, till hvilka jemväl andra, än bekännare af den rena Evangeliska läran, kunna utnämnas.
Hvarje Departements-Chef skall föredraga och expediera alla ärenden, rörande bofordringar, förordnanden, tjenstledighet och afsked, till och ifrån Embeten och Tjenster vid de Verk och Stater, som under Departementet höra. 2:o Konungen eger att genom naturalisation — — — — — — — — af Stats-Rådet utnämnas.
KonslUutions-UlskoUels Memorial N:o IS. 7 Reservationen af Herr Biskop J. A.
Butsch, som anmält, att han icke i Utskottet närvarit vid beslutets fattande. af Herr Kontraktsprosten E. M. Tegnér: »Förevarande, af Utskottet framlagda, förslag till ändring af 28 § It. F., liar jag lika litet denna gången kunnat biträda, som jag gjorde det förra gången då det framlades, eller vid 1853 och 1854 årens riksdag.
Skälen härtill äro i korthet, att jag skattar högt och derföre håller hardt på den, genom grundlag, fastställda principen, att till civile embetsmän, till domare, till utöfvandet af lärare-befattningar i allmänhet, äfvensom till läkare, icke må antagas andra personer än sådane, som bekänna den lära, hvilken är Statens.
En sådan grundsats, hvilken man kunde kalla en fundamental-artikel, har jag icke kunnat förbise, eller vågat eftergifva, helst det hvarken kan eller får vara likgiltigt, huruvida Staten qvarstår vid, eller förnekar karakteren af kristlig.
Ett undantag härifrån är icke af behofvet påkalladt eller kan af någon trängande nödvändighet förklaras och möjligen ursäktas, då hvarken kändt är, och än mindre styrkt, att någon brist för Staten visat sig at inom landet, eller från utlandet, bland bekännare af den rena evangeliska läran, tillegna sig personer af utmärkt förmåga och anseende för grundliga insigter i vetenskap, konst och tekniska yrken.
Ett sådant förhållande, hvilket vi önska måtte fortfara, blir derföre icke till hinder, såsom vi se och veta, för de män, hvilka besitta dylika egenskaper och insigter, men äro af en annan bekännelse, äfven icke kristen, att för dem både anlitas och genom dem gagna det allmänna, utan att likväl kunna inträda i Statens tjenst.
Visst säger Utskottet, att det ligger en motsägelse i det lagstadgandet, att för en sådan man, född inom landet, är tjenstemanna-banan stängd, men för en utländning, som blifvit naturaliserad, står hon öppen och kan i det närmaste genomvandras.
Denna motsägelse kan jag icke finna, ty skall en utländsk man, som blifvit upptagen till Svensk medborgare, vinna inträde och fortgå på den civila tjenstemanna-banan, får icke förbises den vigtiga omständigheten, att han, enligt 28 § R. F., mäste vara af den rena evangeliska bekännelsen.
Härigenom är och blir han närmare med Staten förenad än den man, som, inom landet född, likväl hörer till en annan bekännelse än den som är landets.
En sådan man är och förblifver, till följe af den skiljaktiga bekännelsen, en främling, mot hvilken den kristna Staten likväl noggrant iakttager det gamla lagbudet: »främlingar skall
Du icke beröfva eller undertrycka», ty han är i besittning af fri religionsöfning och af vissa medborgerliga rättigheter.
Att fä dem alla sig tillerkända är honom icke förmenadt, och ankommer uteslutande på honom sjelf.
På öf - 8 Konslitutions-li&kollels Memorial A:o 18. vertygelsens väg, och af frihet, må han söka och skall finna det hästa, sorn landet har att bjuda, och först sedan det är vunnet skall han här känna sig rätt hemmastadd, och skall helsås och välkomnas af de äldre i landet, såsom en broder och medarfvinge.
Att dessförinnan förändra för härvarande Mosaiske trosbekännare de nuvarande borgerliga förhållanden, eller medgifva dem vidgade politiska rättigheter har jag, för min del, icke ansett hvarken tjenligt eller skäligt, utan att likväl i något fall skilja mig frän det vitsord, som i Memorialet N:o lii dem egnas, såsom varande goda medborgare.
Vidkommande slutligen de kristna trosbekännare, hvilka förslaget afser, torde jag kunna inskränka mig till den korta förklaring, att sä länge den nuvarande oron och benägenheten till söndring inom vår egen kyrka mångenstädes förspörjes och fortgår, rädligt icke torde vara, eller nyttigt att tilldela sistnämnde religions-bekännare några vidgade politiska rättigheter.'’ Herr IV.
Tersmeden och Herr Prosten C.
Bergvall hafva instämt i denna reservation. af Herr Hof-predikanten T. fVtnsjoe; af Herr Kontrakts-Prosten C. H.
Rundgren: »Då den af Konstitutions utskottet föreslagna förändring i 28 § Regerings-Formen, hvarigenom andra än bekännare af den rena evangeliska läran kunna nämnas till lärare-beställningar vid inrättningar för vetenskap, slöjd och skön konst samt till läkare-befattning, afser att i grundlagen införa en ny princip, hvars konseejvenser jag icke vill bära på mitt ansvar; dä angelägenheten att bereda främmande trosbekännare tillträde till lärosalarne och sjuksängarne icke kan vara så stor, att man för dess skull behöfver gå det beslut i förväg, som, med anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, kommer att fattas i den vigtiga religionsfrihets-frågan i allmänhet; då denna Kongl Proposition afser, att offentlig tjensteman, som lill utträde ur svenska kyrkan sig anmält, skall under vissa förhållanden från tjensten skiljas; då religiös tro, der den är sann och lefvande, öfvar det mäktigaste inllytande på menniskans tänkesätt och lif; dä inom de befattningar, Utskottet vill anförtro ät främmande trosbekännare, inflytande öfvas af dess innehafvare, å ena sidan, på lärjungar, för hvilka läraren mäste vara en auktoritet, och, å andra sidan, på sjuklingar, för hvilka läkaren mången gäng jemväl blir en andelig rådgifvare och tröstare; då det mäste vara en stor skilnad emellan att såsom enskild bestrida enskilda lärare- eller läkare-värf och att af Staten vara till sådana värfs utöfvande auktoriserad, enär i förra fallet hans verksamhet är beroende af specielt förtroende, men i sednare händelsen denna verksamhet sträcker sig till hela den sfer, hans tjenst omfattar: dä den af Utskottet anmärkta omständigheten, att, sä framt icke nu föreslagna grundlags-förändring vidtages, naturaliserad utländning skulle komma att erhålla större rättigheter än infödde främmande trosbekännare, icke innebär någon motsägelse för mig, som anser den reli - Konstitutions-Utskotlets Memorial N:o i (i. il religiösa trons band vara vida starkare än en ofta föga utvecklad fosterlandskänslas, och sorn derjemte i den religiösa skiljaktigheten ser ett frö till söndring; dä angelägenheten att befrämja vetenskap och skön konst, ehuru vigtig och betydelsefull den än kan vara, åtminstone icke bör öfverväga angelägenheten att vaka öfver den rena evangeliska lärans bevarande; och dä slutligen genom den föreslagna grundlagsförändringen sannolikt hufvudsakligen den kyrka, som i följd af sin grundprincip afser en vidsträckt proselyt-verksamhet, skall söka bereda sina bekännare tillfälle att såsom lärare och läkare utvidga sin verksamhet;
då alla dessa omständigheter tala emot giltigheten af de motiver, som löranledt Utskottet att framlägga sitt förslag till ändring i 28 § Regerings-Formen; har jag icke kunnat deltaga i Utskottets beslut och anser följaktligen att sagde förslag icke bör förklaras hvilande till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag.
JV:o ta Ank. till Exp.-Utsk. den 20 April 1800, kl. 10 f. m.
Memorial lill Rikets Stunder, med förslag till den ändring uti 18 § Riksdags-Ordningen, att Mosaiske
Trosbekännare må erhålla rättighet alt deltaga i riksdagsmannaval.