Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ii B tulav någon krigsfolk till uppbrott utan Konungens befallning; eller håller det manskap samman, sorn hemlof fått, att dermed utföra skadelig stämpling emot Rikets säkerhet, eller dess innebyggares frihet; då skall ingen honom i t hy mål lyda, och miste han lif, ära och gods.
Nu faller fiende oförtänkt in i landet, och kan ej Konungens befallning af bidas; då må manskap till motvärn uppbådas; dock varde det straxt Konungen kungjordt. §.12.
Hvar som i andt uppsåt digtar, eller sprider kring landet ut, lögner och falska rygten, de der röra Rikets säkerhet eller kommer dermed allmänt buller och oväsende å stad; straffes med landsflygt, kroppspligt, eller fängelse, efter som brottet är till.
För att åt den mindre kunnige delen af allmänheten bereda en säker kännedom om berörde lagbtid, föreslår jemväl Utskottet, det Rikets Ständer i underdånighet begära, att, derest ifrågavarande lag-förändringar af Kongl. Maj:t antagas, i Nåder förordnas måtte, att den Kungörelse, som derom utfärdas, skall en gång hvarje år från Predikostolarne samt d Härads-Tingen uppläsas.
Af Herr Friherre Cederström: ”Delande i flera punkter, de åsigter som inom Utskottet gjort sig gällande vid uppgörande af förslag till förordning emot olofliga folksamlingar m. m., har jag likväl i här nedanomnämnde delar varit af skiljagtig mening, och får, till följd häraf, emot Betänkandet i dessa delar mig reservera: 1 §. skulle jag vilja gifva följande redaction: ”Samlar sig menighet eller annan folkmängd tillhopa och omisskänneligt lagger det upsåt ådaga att med förenadt våld sätta sig upp emot verkställighet af offentlig myndighets bud, &c. &c., i öfrigt blifver §. oförändrad.
Jag har ansett att ordtt offentligen efter folkmängd som Utskottet intagit i sitt förslag ej är lämpligt, emedan jag har svårt att inse huru en menighet - Lag-Utskottets Betänkande , N.o 1i3. nighet eller folkmängd annorlunda än offentligen kan samlas och ådagalägga ett uppsåt att med förenadt våld sätta sig upp emot offentlig myndighets hud m. m., deremot har jag trott alt orden lägger det upsåt ådaga^ innefatta ett så obestämdt begrepp, att epithetet omisskänneligt väl vore behöfligt såsom ett förtydligande.
I afseende på den ordning, som af Utskottet blifvit följd vid 6, 7 och 8 §§., delar jag samma åsigter som Grefve Mörner j och inskränker mig derföre att i denna del åberopa hans emot Betänkandet afgifne reservation.
Emot §. 7 får jag anföra, att då den är i strid med §. 11, och enär jag ej kan biträda den mening, att så underordnade myndigheter som Borgmästare, Polismästare och Kronofogdar, berättigas att på eget bevåg och utan att hafva inhemtat förmäns instruction och tillstånd, reqvirera och använda krigsfolk, emot egna medborgare, så anser jag det förslag som af Grefve Mörner i detta fall blifvit gjordt, hafva elt stort företräde, enär der blott finnes antydt, att krigsmanskap får till uprors stillande användas, dock ej förr än den å stället varande högsta civila myndighet låtit höja en fana och kungjort den i 8 §. stående varning 3:ne gånger.
Häraf följer ingalunda alt nämnde myndigheter ega rätt reqvirera krigsmanskap, utan blott att, sedan detsamma på vederbörande myndighets befallning tillstädeskommit, ingen åtgärd med väpnad hand finge vidtagas till stillande af uproret eller uploppet förr än den högsta tillslädesvarande civila myndighet ansett det behöfligt, och genom varningens uppläsande gifvit sin oförmåga tillkänna, att med egna resurser kunna skingra folksamlingen eller dämpa uproret.
Detta synes äfven närmast öfverensstämma med meningen af den motsvarande §. i Kongl.
Majrts Nådiga förslag i ämnet.
I öfrigt anser jag den af Herr Grefve Mörner föreslagna redaction af 6, 7 och 8 §§. ega företräde för Utskottets motsvarande förslag, och instämmer derföre äfven i detta fall i bemälte Grefves reservation.
Vid §. 9, får jag anmärka, att ehuru jag visserligen anser ett så beskaffadt stadgande som det derstädes införda vara behöfligt, så kan jag likväl ej inse lämpligheten af att införa detsamma i förevarande lag mot upror och olojliga folksamlingar j emedan embetsmanna-förseelser och missbruk af erabetsmanna-myndighet ej lärer kunna qvalificeras under nämnde lag-rubrik, utan har jag ansett lämpligare att ett dylikt stadgande fastställes genom en serskildt förordning, hvars utfärdande jag likväl anser böra utgöra ett vilkor för uprors-lagens antagande.”
Herr von Röök, G.j ”På sådant sätt får jag reservera mig emot HöglofBih. till R.
7 Sami. t A/d. 32 Haft. 4 Lag-Utskotlels Betänkande, N:0 123. lige Lag-Utskottets Betänkande angående Kongl. Majrts Nådiga Proposition till Rikets Ständer med förslag till Kongl. Förordning emot olofliga folksamlingar af den 3 förlidne Juli, att jag antager Kongl, förslagets 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8 och 9 §§. ordagrannt enligt deras lydelse samt de förändringar uti 10 och 11 §§., som Lag-Utskottet föreslagit; och som jag af 47j års erfarenhet har funnit, att allmogen med största uppmärksamhet afliörer de Kongl. Förordningar och allmänna lagens runi, som å första rättegångs-dagen af Tingen, då menigheten är församlad, uppläsas af Häradshöfdingen, så, och då Kongl. Förordningen den 1 Juli 1743 angående budkaflar samt 6 Cap. 5 §. Missgernings-Balken vid IJärads-tingen årligen blifvit uppläste, föreslår jag, att den blifvande Kongl. Förordningen emot ololliga folksamlingar måtte ej allenast årligen en gång uppläsas i början af året i alla kyrkor i städer samt på landet, än äfven vid hvarje ordinarie Härads-ting.” Af Herr Grefve Mörner, Carl Göran: ”Ehuru jag i flera delar af ifrågavarande Betänkande instämt uti de åsigter, på grund hvaraf Utskotti t fattat sitt beslut, samt, i fråga åter om åtskilliga andra, enligt min tanke, mindre väsendtliga omständigheter, deruti de af mig framställde eller understödde förslag blifvit af Utskottets pluralitet förkastade, jag ej finnér skäl att söka draga samma förslag under Riksens Ständers pröfning, kan jag dock ej underlåta reservera mig emot Utskottets Betänkande i följande delar: l:o Uti första momentet af 1 §. har Utskottet infört ordet offentligen s såsom hörande till kännetecknen på sättet, huru uprorsmän skola hafva sig församlat.
Att uti en lag alla öfverflödiga ord böra med största sorgfällighet undvikas, lärer icke af någon bestridas.
Sådana ord förvilla och kunna understundom föranleda falska begrepp; och, enligt min tanke, är det här insatta ordet offentligen af denna beskaffenhet.
Meningen är fullständig det förutan, och hvar och en förstår, äfven om det ordet saknas, att upror ej göres i tysthet eller i enskilda rum och lägenheter.
Men genom tillsattsen af detta ord har med begreppet om uprorsmäns sammanträdande blifvit sammänknippadt någonting högtidligt ett iagtlagande af serskilda formaliteter, som väl understundom kan äga rum, men alldeles icke constituerar egenskapen af upror.
Jag har derföre ansett detta ord böra utgå. 2:o Utskottet har bibehållit den i Kongl.
Maj:ts Nådiga Proposition följde ordning för 6, y och 8 fjfj. _, samt derjemte bestämt antalet af de civila m/digheter j som skola äga magt att till uprors stillande anbefalla Lag-Utskottets Betänkandej N.o 123. 2 7 vapens nyttjande, till endast Konungens Bejallningshaf vande , Borgmästare och Kronof ogde.
Frågan om §§:nes ordning kan väl vid första påstående synas teinligen iikgilltig; men uti förevarande fall torde, vid närmare eftersinnande, förhållandet, befinnas icke vara sådant.
För mig har det åtminstone förefallit i hög grad angeläget att söka i möjligaste måtto förekomma all förblandning af be greppen upror och uplopp, och alt detta ändamål skulle kunna i betydlig mon befrämjas genom de ifrågavarande §§:nes ordnande på sådant sätt att äfven sjelfva lagens uppställning utvisade en skarp gräns-linie emellan de serskilda brotten.
Lag-Comiteens förslag, deruti först förekommer allt hvad, som rörer upror, och sedan talas om uplopp, har derföre synts mig i denna del ega företrädet framför den Kongl. Propositionen.
Beträffande sedermera stadgandet om hvilka embetsman, som skola äga att till uprors stillande anbefalla nyttjande af vapen; så enär obestridligt är att, vid fråga om upror, största vigt ligger deruppå, att detsamma blifver dämpadt genast i sin början och att den offentliga myndighet, som, vid ett sådant tillfälle, skäligen bör påräknas kunna först tillstädeskomma, må vara utrustad med sådan magt, alt dess befallningar böra vinna gehör och ej kännedomen derom alt nämnde person ingen verklig magt äger, endast man djerft trottsar honom, just föranleda utbrott af upror, har jag f. in. d. ansett rättigheten att anbefalla vapens nyttjande jemväl böra utsträckas till Länsmän å landet samt Stads-Fiscaler i städerne.
På grund af hvad jag sålunda haft äran anföra och då ordalydelsen samt straff-bestämmelserne uti ofvanomförmäldte tre §§. af den Kongl. Propositionen jemväl, enligt mitt omdöme, erfordrat jemkning i åtskilliga afseenden, har jag uppgjort följande förslag till redaction af dessa §§., hvilket jag anhåller måtte få till Sländernes granskning medfölja: 6 §, Till uprors stillande må krigsmanskap användas; dock skola vapen ej emot upprorsmän förr brukas, än vederbörande Konungens Befallningshafvande eller den hans tjenst förrättar, eller , i deras frånvaro, Kronofogde eller Länsman å landet, samt Borgmästare , Polismästare eller StadsFiscal i stad och de, som dessas ställe företräda, hvilken utaf dem, som pä stället finnes och högsta myndigheten äger , låtit höja ett åtvarningstecken och dervid tre gånger kungjort nedanstående varning, der ej upror smän så hastigt till våld öfvergå, att det förr med väpnad hand afvärjas måste. 28 Lag Ulskottels Betänkande , N.o 123, 7 §.
Varning, hvarom i 6 §■ scigs, varde i följande ordalag kungjord:
I Konungens oell lagens namn upmanar och anbefaller jag de här församlade personer att åtskiljas.
Hörsammas ej denna upmaning genast, kommer vapnen att användas, och då får en hvar skylla sig sjelf för den påföljd honom träffar. 8 §.
Samlar sig folkmängd å torg, gata eller annan offentlig platts, utan att lägga sådant upsåt å daga, som i 1 ,§\ sägs, men störer dock lugnet och allmänna ordningen; låter folkmängden bringa sig till ordning eller skingrar den sig på upmaning af den offentliga myndighet, som å stället bjuder och befaller, då följer ej för den sammanskockning något ansvar; men skingrar folkmängden sig ej, utan trottsar med oljud, smädeord eller hot, eller gör tillredelse/' till våld, då dömes anförare af det up lopp, till fängelse eller arbete å fästning från två till seoc månader och annan deltagare i uploppet till böter från tio till femtio Kalr efter omständigheterne Öfvergå de till våld å person eller egendom, vare lag, som i 3 och 4 <$' $ sägs och då må krigsmanskap användas i den ordning, som i 6 och 7 <$“. stadgad är. 3:o Utskottet har med förslaget till uprors-lag sammanlänkat en ansvarigshets-lag för embets- och tjenstemän i händelse de vid tillfälle af upror missbruka deras myndighet.
Denna sammanblandning kan jag för min del ej finna annat, än i högsta måtto formvidrig.
Föreskrifterne om sättet för uprors stillande samt påföljderne för uprorsmännen är ett oell bestämmandet af Embets- och Tjenstemäns ansvar för förbrytelser i t jens ten, — vare sig att de blifvit föröfvade vid uprors stillande, eller vid någon annan dem ålagd embets-åtgärd — ar ett annat.
Lika litet, som det i allmänhet lärer belinnes görligt eller lämpligt att för hvarje serskildt fall, der fråga kan upstå om embetsmans utöfning af den honom anförtrodda befattning, tillika serskildt utstaka ansvars» påföljder för de händelser att embetsmännen antingen i högre eller lägre grad missbrukar sin myndighet eller alldeles eller till någon del åsidosätter de honom åliggande pligter, lika litet bör, efter mitt förmenande, ett undantag i afseende på förevarande fråga äga rum.
Om det är vid något tillfälle, som lagstiftaren, så väl för det allmänna bästas skull som för betryggande af hvarje enskild samhälis-medlems lä.t förstådda interesse, bör framställa den Lag-Utskottets BetänkandeN-0 123. *9 offentliga magten uti en imponerande gestallt, så är det visserligen vid det ifrågavarande, och detta än lam ål förfelas otvifveiagligt till betydlig del genuin den nu verkställda sammanfönningen af ansvars-bestämmelser för einbetsmän med dylika stadganden för uprorsmakare.
Jemförelse emellan de serskilda gradatiouerne uti straff för embetsman, som förgå sig vid försöken till uprors stillande, och för uproismakare, skola ei uteblifva till föga fromma för del anseende, Statens embeten böra åtnjuta, och den kännedom, sorn genom den föreslagna författningen kommer alt inskärpas, dels om huru långt nian ostraffadt eller utan serdeles svårt straff kan gå uti brottsliga företag emot allmän säkerhet och ordning, dels ock om de fjettrar, hvarmed den offentliga magten blifvit belagd, samt de svåra påföljder, som, vid minsta förseelse, hota embetsrnannen, skola, om jag ej alltför mycket misstager mig, öka djerfheten och trottset hos ordningens fiender, under det den kanske någon gång kommer att förlama verksamheten hos Statens offentliga organer, emot hvilka det ändock tyckes vara nog mycket med dagens opinion öfverensstämmande att visa högsta misstroende, på samma gång man å dem gör de mest obegränsade anspråk.
Af dessa skäl har jag ej kunnat instämma uti Utskottets åsigt, och har derföre icke eller deltagit uti utarbetandet af den serskilda strafflagen för embetsmän.” af Herr Lagergren, P. J.: ”Uti följande punkter är jag skiljaktig från Lag-Utskottets förslag till en förändrad redaktion af 6 Gap.
Missgernings-Balken, upprättad i anlednng af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition till Förordning emot olofliga folksamlingar. 1 §. a) vid slutet af 1 §. 1 mom. har Utskottet föreslagit ett tillägg af följande lydelse: ”upmane då den, som å öfverhetens vägnar bjuder och ”befaller, menigheten att åtskiljas och underrätte densamma om den påföljd, sorn för uprorsmäu, enligt 2, 3 och 4 §. §. af denna Lag, eger rum.”—- Till detta tillägg kan jag ej lemna mitt bifall. 1 Morn. af 1 §. i den Kongl. Propositionen innehåller endast en beskrifning af de förhållanden, under hvilka en folksamling kan anses vara i uproriska afsigler tillhopakommen.
Till denna beskrifning eller difinition tyckes ej höra en föreskrift huru de församlade skola till ordning återföras.
Hetta förekommer längre ned i Capitlet.
Jag godkänner således 1 mom. sådant det finnes i Propositionen, endast med tilllägg af ordet offenteligen i första perioden.
Dessutom förekommer att tillägget till 1 morn., till en del uprepadt i den omarbetade 6 §., icke står i öfvensstämmelse med anira stadgande n i förevarande Lagförslag.
Från 6Cap.
Missgernings-Balken har man nemligen upptagit ett der och, så vidt jag minnes, ej på något annat ställe i lagen förekommande uttryck: ”den sorn å öf - 3o Lag-Uiskotlets Betänkande, N.-o ta3. verhetens vägnar bjuder och befaller.” —•
Detta uttryck betyder, efter min tanka, icke mer och icke mindre än Konungens Befallningshafvande.
Men till meddelande af den befallning, som i 2 mom. nämnes, fordras ingalunda, att den, som bjuder ordning, skall vara Konungens Befallningshafvande sjelf, utan en dylik anmaning bör äfven af underordnade embetsman kunna göras, med den påföljd att, om allmäningen trottsas eller föragtas, första straffbarhetsgraden inträder.
Detta röjer sig i 7 §. af Utskottets förslag, och då är det af mig anmärkta uttrycket i 1 §. 1 mom. oegentligt och förvillande.
Jag gillar icke eller att ordet ”uprorsmän” i 2 mom. blifvit utbytt emot ”de församlade.1’ — Då brottet upror characteriseras i 1 mom. och ”de församlade” enligt berörde characteristik föröfvat sådant brott, samt då de, efter Utskottets eget förslag, skola hotas med de för uprorsmän stadgade påföljder; så synes undfallenheten att gifva de brottslige, hvilka, ur ett lätt insedt skäl, böra beviljas straff-frihet, en benämning, som häntyder på skuldfrihet, hvilken dock ingalunda är förhanden, temligen oförklarlig.—•
Dessutom bör det ihågkommas att anföraren straffas, icke såsom anförare för ”de församlade,” utan såsom anförare för uprorsmän, emedan han i sistnämnde hänseende alltid är brottslig.
Jag förstår ej, hvarföre man icke skulle kalla en sak med dess rätta namn, och jag anser den nya benämningen högst otjenlig. 6 §.
Vid det af Utskottet här gjorde amendement af bestämningen: ”skingrar den (folkmängden) sig ej på offentelig myndighets befallning” till ”luter den sig ej på offentelig myndighets upmaning till ordning och stillhet återföras ” har jag intet att påminna.
Men Utskottet har tillagt: ”då ”hör den, som ä Konungens vägnar bjuder och befaller, upmana de församlade att skingras och varna dem för de påföljer, som enligt denna ”lag kunna inträdaÄndamålsenligheten att föreskrifva två varningar, den ena af offentelig myndighet, hvilken tilläfventyrs kunde vara Ikonungens Befallningshafvande sjelf, och den andra af den, som å Konungens vägnar bjuder
Och befaller, lemnar jag derhän, och åberopar endast hvad derom förr är sagdt; men den motsägelse, hvari amendementct står till Capitlets öfriga stadga nden förefaller mig mera anmärkningsvärd.
Enligt denna §, sådan den af Utskottet blifvit aflättad, är straffbart uplopp ej förhanden förr än Konungens Befallningshafvande, efter föregången upmaning, verkställd af offentlig myndighet (hvilken, nämnes ej) sjelf varnat den oroliga menigheten. —•
Man har således, efter hvad mig synes, gjort Konungens Befallningshafvande till en oundgängligt nödvändig person vid uplopp.
Upror kan stillas af Borgmästare, Polismästare eller Kronofogde, men uplopp skulle hvarken kunna Lag-Utskottets Betankande, TST.-o 123.
3i stillas eller bestraffas, om Konungens Befallningshafvande ej dervid är närvarande. 7 §.
Mot de af Utskottet bär föreslagne förändringar är i sak föga att anmärka.
Det är tvifvelsutan en rigtig grundsats att endast civila mag tens anseende och verksamhet bör användas för att stilla uproriska rörelser, och att krigsmagten ej må anlitas förr än den förra ser sig ur stånd att qväfva uproret samt faran för allmän rätt och säkerhet bjuder att möta våld med våld.
Men för bibehållande af denna grundsats var det ej behöfligt att alldeles omskrifva §:en, hvarpå den, efter milt omdöme, mera förlorat än vunnit.
Jag instämmer med Utskottet deri, att uttrycket ”civil myndighet” bör närmare bestämmas.
Såsom sådan kunde t. ex. Länsman eller polisbetjent betragtas; men det torde ej vara lämpligt att till dessa underordnade tjenstemäns bedömande öfverlemna den granlaga frågan, huruvida upror eller uplopp verkligen är inne och om det må vara nödvändigt att deremot rigta vapenstyrkan.
Med säkerhet lärer sådant endast kunna uppdragas åt Konungens Befallningshafvande, Borgmästare, Polismästare eller Kronofogde.
Men att, såsom Utskottet föreslagit, ålägga den civila myndigheten, hvarunder äfven sistnämnde embetsman begripas, skyldighet att bjuda när vapnens bruk skall upphöra, det anser jag både vådligt, olämpligt och orättvist.
Den civila embetsmannen kari ej uppträda såsom militärbefälhafvare, och han bör rättvisligen ej belastas med ansvar för de öfverträdelser militärbefälhafvaren möjligen kan begå.
Utskottets förslag hvälfver liela ansvarigheten på den civila myndigheten.
— Magten att inställa vapnens bruk har Konungens Befallningshafvande i följd af sitt embetete, och denna magt behöfver ej genom lagen åt honom updragas; men någon underordnad civil embetsman kan, ej utan uppenbar våda, dermed beklädas. 9. §.
Denna §. i Utskottets förslag innehåller ett stadgande om ansvar för civil eller militär embetsman, som vid vid uprors stillande missbrukar sitt embete eller siri tjenst.
— Delta stadgande synes mig ligga utom gränsen för ämnet.
Svårigheten att lyckas i ett sådant för denna lag helt främmande föremål visar sig också vid en flygtig, granskning af det nya lagbudet, — hvilket är temligen ofullständigt, men icke eller på detta ställe kunnat göras mera fullständigt, emedan då bort deri uptagas en myckenhet fall, de der åter, för att blifva begripliga och tillämpliga, förutsatt ett helt reglemente för civile och militäre tjenstemäns åtgärder vid uprors-tillfällen. —•
Jag anser derjemte hela denna af Utskottet föreslagna §. vara alldeles öfverflödig, emedan både de i förslaget nämnde embetsmäns och deras ej nämnde underlydandes tjenstskyldighet, verksamhet och åligganden äro utstakade och 32 Lag-Ut slottets Betänkande, N.o 123. ansvar för öfverträdelse!' deraf blifvit bestämde uti allmänna lagen, särskilde författningar och instruclioner.
För öfrigt anser jag de af Utskottet föreslagne nedsättningar i straff och ansvarspåföljder icke vara lämplige.
De äro i den Kongl.
Propositionen utsatte i likhet med Lag-Comileens förlag till ny Criminal-lag, och förändringen skulle således verka till rubbning af den der föreslagna stralf-scalan, hvadan den nu ifrågavarande lagen om oloflige folksamlingar skulle behöfva omgöras, när den nya lagen kommer att antagas, hvilket eljest icke behöfdes.
Uti denna reservation, så vidt den rörer 9 §. har, Herr Hegardt instämt, af Herr Friherre Stjernstedt, Lars: ”Hufvudsakligen instämmande i den reservation, Herr Lagergren afgifvit, är jag dock från honom skiljagtig dels deruti, alt jag, på de af Herr Grefve Mörner anförde skäl, anser ordet ”offentligen” ej hafva bort införas i 1 §. af förslaget, dels ock deruti, att jag, lika med Utskottets pluralitet, finnér anledning ieke saknas till den föreslagne nedsättnigen i åtskille straffbestämmelser.” af Hr Zetterberg, J. A.: ”Mot Utskottets beslut att i 7 §. af denna lag införa det stadgande, ”att Borgmästare, Kronofogde eller den deras tjenst företräder” må ega rätt att använda krigsmanskap mot den folksamling, som på dess befallning ej vill skingra sig, får jag anmäla min reservation, ej gillande, att menniskolif må så lättsinnigt kunna spillas, helst som en lagvunnen brottsling icke utan sjelfva Konungens sanction kan allifvas.
Jag anser derföre det oundvikligen böra stadgas, att ingen lägre myndighet, än Konungens Befalsningshafvande eller den dess embete innehafver, må lemnäs rättighet att krigsmanskap uppbåda och mot uprorsmän använda, utom i de städer, som, utan alt vara Landshöfdinge säten, ega garnison, der äfven Borgmästaren må ega förenämnde rättighet.
Jag är förvissad, att, om denna §. någon gång kommer att tillämpas å landet, Landshöfdingen skall förr kunna komma till stället, än det blifver möjligt att få krigsmanskap uppbådadt och samladt.” Häruti förena sig: P. Sahlström, F. von Zweigbergk, Hindric Hansson.
STOCKHOLM, eckstein ska boktryckeriet, 1840.
Rättelser af tryckfel i Lag-Utskottets Betänkande J N:o m3. lidan 16 raden 6 står : följas läs: —, 17 — 23 folkmassor — — 19 — 13 Myndigheternes — 21 — 11 straffas —■ 22 — 17 _ lia t — . 23 — 1 &
Lig samma vare oek, då upplopp öfvergå till våld å person eller egendom 11 upprors — — 12 upplopps — — — 16 finnas — — — 20 sagt är: — — — 21 _ skada; •— — — 23 §. 11. —■ —. — 27 upläsas — — 28 ellsr — — — 31 nådigt — 24 — / må manskap —■ 27 — 3 ■ påstående — —% 28 — 28 befinnes — - 29 — 31 dilinition — 31 24 embebete ”fästas” folkmassan” ’’Myndighetens* ”straffes” ”hot” ”Lag samma vare ock, då uplopp sker och deltagarne i det uplopp öfvergå till våld å person eller egendom.” ’’uprors.” ”uplopps” ”förenäs.” ”sagdt är J’ ”skada,” 10.” ”uplösas” ”eller” ”nödigt” ”må väl manskap” ”påseende” ”befinnas’’ ”definition” ”embete” STOCKHOLM, ecicsteikska boktryckeriet 1840. Lag-Utskottets Betänkande, N\o 124, 1 N:o 124.
Ani;, till Exp. Utsb. <1. 19 Sept., bl. 12 mldd.
Betänkande, i anledning af väckte motioner om upphäf vande af Kongl.
Maj:ts Nådiga Förbud af den 10 December 1812 emot all gemenskap med f. d. Konung Gustaf Adolph, f d.
Ridderskapet och Adeln har till Lag-Utskotlcts behandling öfverlemna! två motioner, den ena af Herr Gerfve Anckarsvärd, Carl Henrik, och den andra af Herr Friherre Cederström, Anders, innehållande hemställan derom, att Kongl Förbudet af den 10 December 1812, emot all gemenskap med f. d. Konung Gustaf Adolf, f. d. Drottningen och deras barn, matte, såsom icke tillkommet i den ordning, sorn för stiftande al Criminal-lag blifvit i Grundlagen föreskrifven, till all kialt och verkan upphäfvas; hvarjemte den senare motionären föreslagit, att, i händelse något stadgande i berörde afseende funnes nödigt, ett förslag dertill mätte af Utskottet afgifvas och, sedan detsamma blifvit af Rikets Ständer godkändt, Kongl.
Maj:ts Nådiga pröfning underställas. lill stöd för å sig ten, angående det Kongl.