Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Banko-fullmägtige anse att i början at nämnde artikel bör angifvas hvilka Bankens särskilda afdelningar eller kontor, som besörja låne- och kreditiv-rörelsen, äfvensom föremålen för deras verksamhet.
Likmätigt nuvarande förhållanden, bedrifves denna rörelse, till en del, al Fullmägtige omedelbart, men för öfrigt af Bankens Låne-afdelning och Låne-kansli samt af Diskont-verket i Stockholm och Låne-kontoren i orterna.
Fullmägtige bevilja och utanordna t. ex. kreditiv till Filial-banker Låne-afdelningen emottager af- och slutbetalningar å lån mot pant af fast egendom, till skiften och odlingar, på låne-banko-obligationer m. m.
Lånekansliet granskar ansökningar om lån mot nyssnämnde pant, utgifver lånen samt förvarar och bevakar låneförbindelserna med dertill hörande handlingar och BankoDiskont-verket i Stockholm samt Låne-kontoren i orterna ombesörja utlånings-, diskonterings- och kreditiv-rörelserna samt upp- och afskrifuings-rörelsen och deposit-rörelsen mot ränta.
Banko-Diskont-verkct utgör icke en afdelning af Banken, utan är, likasom hvartdera Låne-kontoret, ett fristående verk för sig, under Banko-lullmägtiges öfverstyrelse.
Bankens förlag till diskont-rörelsen boklöras i Låne-afdelningen och hänvisas derifrån till
Diskont-verkets vederbörliga räkningar i Depositions-afdelBih. till R.
1862 Sf 1863. 6 Sami. 1 Afd. 14 Raft. 1 2 Banko-Utskottets Betänkande N:o 35. ningen, hvadan och sorn en del af inbetalningarne till och kontanta uttagen från Diskont-verket skall passera Bankens Kassa- och Depositions-afdelningar, Diskontverket ej kan röra sig med den lätthet, allmänhetens skyndsamma betjenande kräfver, hvarförutan den i beröring med verket stående allmänheten förorsakas, i åtskilliga fall, tidsödande och besvärliga omgångar, som, å andra sidan, tynga på göromålen i Depositions-afdelningen.
Förvaltningskostnaden ökas såväl härigenom, som i iöljd af nödvändigheten att underhålla särskild tjenstemanna- och vaktbetjenings-personal för Diskont-verket, der personalen kunde vara gemensam för denna och andra Banko-verkets afdelningar.
Till förebyggande af dessa samt de flera olägenheter och omgångar, hvilka af allt detta härflyta, hafva Fullmägtige föreslagit att Banko-Diskont-verket må förvandlas till en afdelning af Bankoverket, under benämning: “Diskont-kontoret.“ Låne-afdelningen och Låne-kansliet äro för närvarande särskilda afdelningar af Banko-verket.
Genom dessa departementers sammanslagning skulle besparas mycket arbete, som nu onödigtvis bortslösas; och då Låne-afdelnitigen, äfven förenad med Låne-kansliet, icke komme att bedrifva någou egentlig lånerörelse sedan utlåningen mot pant af fast egendom upphört, har benämningen af Låneafdelning ansetts böra utbytas mot den af “Räkenskaps-kontor'1, närmare uttryckande föremålet för kontorets egentliga verksamhet eller redovisningen för utlåningsförlagen och sammanfattningen af Bankens hufvudräkeuskap.
Af hvad sålunda blifvit anfördt, föranlåtes Utskottet tillstyrka, att i blifvande reglemente må införas följande bestämmelser: l:o.
Bankens låne- och kreditivrörelse besörjes dels af Räkenskaps-kontoret samt dels af Diskont-kontoret i Stockholm och Låne-kontoren i orterne. 2:o.
Räkenskaps-kontorets rörelse omfattar, jemte annat, redovisning för: l:o utlåningarne till Staten och allmänna inrättningar; 2:o kreditiven till Manufaktur-diskonten och Jern-kontoret samt låne- och kreditiv-försträckningarne till Filial-banker; samt 3:o den fortsatta utredningen af nu mera upphörda lånegrenar.
Föreskrifterna angående utlåningarne till Staten och allmänna inrättningar.
I § 136 af Reglementet, angående sättet och ordningen för liqviden af de obligationer, Riksgälds-kontoret till Banken utfärdat för betalning af Svenska Statsverkets skuld till Banken för derifrån förskjutna medel till 1808—1809 årens krigskostnader, är uppställningen något förkortad.
Som Banken är förbunden att Riksgälds-kontoret till inlösen erbjuda berörda obligationer förrän desamma å annan man öfverlåtas, har ifrågavarande föreskrift bibehållits i reglementet, ehuru Banko-Utskottets Betänkande N:o 35. 3 deri icke redovisas för öfriga af Banken innohafvande obligationer, utfärdade af Riksgälds-kontoret samt andra verk och inrättningar.
Utskottet föreslår, att motsvarigheten till § 136 må erhålla denna lydelse: 3:o.
De af Riksgälds-kontoret för liqvidon af Svenska Statsverkets, vid 1830 års slut, återstående skuld till Banken utfärdade, ännu ej inlösta obligationer å 4,000 R:dr b:ko hvardera, infrias i öfverensstämmelse med obligationernas lydelse; skolande för den händelse Banken behöfver att afyttra berörda obligationer. den del deraf, som icke blifvit af Riksgälds-kontoret infriad, nämnda kontor till inlösen hembjudas förr än obligationerne varda af Banken å annan man öfverlåtna.
Föreskriften i 139 §, som kunna bibehållas vid oförändrad lydelse: Jemf. § 136.
Sedan de af Riksgälds-koutoret för liqviden af Svenska Statsverkets vid 1830 års slut återstående skuld af 4,400,000
R:dr till Banken, för derifrån förskjutna medel till 1808—1809 årens krigskostnader, utfärdade 440 stycken räntebärande förbindelser blifvit, enligt Rikets Ständers vid 1840—1841 årens riksdag fattade beslut, under den 30 September 1841 utbytta mot 968 stycken nya 4-procents obligationer å 4,000 R:dr hvardera, eller å tillsammans 3,872,000 R:dr, allt banko, hvartill berörde skuld, genom de derå under åren 1835 — 1840 af Riksgälds-kontoret verkställda afbetalningar, blifvit minskad; så kommer, jemlikt berörde förbindelsers innehåll, 22 stycken obligationer å tillhopa 88,000 R:dr banko, eller 132,000
R:dr riksmynt, att årligen infrias, jemte erläggande af ränta å 4 procent, enligt obligationerne vidfogade räntekuponer; skolande, för den händelse Banken behöfver afyttra berörde obligationer, den dol deraf, som icke blifvit af Riksgälds-kontoret infriad, nämnde kontor till inlösen hembjudas förr än obligationerna varda af Banken å annan man öfverlåtna. ansetts böra följa närmast i ordningen, torde 4:o. (Jemf. § 139, oförändrad.)
Det räntefria lån, stort 50,000 R:dr, som vid 1856—1858 årens riksdag blifvit Kongl. Myntverket af Banken beviljadt, skall, enligt dervid fästadt vilkor, till Banken återbetalas under 10 på hvarandra följande år med A årligen, räknadt från och med 1860 års början.
4 Banko-Utskottets Betänkande N:o 36.
Likaledes hemställer Utskottet, att de §§ 137 och 138 motsvarande föreskrifter må få, qvarstå, så lydande: 5:o. (Jemf. § 137, oförändrad.)
Följande Bankens fordringar hos Staten, nemligen: a) för af lliksgälds-kontoret begagnade kreditiv mot ränta till 1823 års slut, Banko R:dr 4,0i4,852: 16, 3, eller Riksmynt 6,022,278: 51. b) för inlösen af Riksgälds-kontorets kreditsedlar och kopparskiljemyntspoletter, efter afdrag af de sednares metalliska värde, Banko R:dr 3,693,165: 25, 2, eller . . Riksmynt 5,539,747: 29. c) för den af f. d. allmänna magusins-inrättningen begagnade invisnin<:srätt mot ränta, åren 1812 till och med 1823, Banko R:dr 800,000, eller Riksmynt 1,200,000: — d) för lyftadt kreditiv af f. d. allmänna magasins-inrättningen, till det belopp denna fordran efter sista bokslutet utgjorde, komma fortfarande att uti Bankens räkenskaper, inom linien, balanseras, och skola emellertid i Bankens vård förblifva följande, till densamma utfärdade skuldförbindelser, nemligen:
Riksgälds-kontorets af den 17 Mars 1792 å B:koR:dr 600,000: — Stats-kontorets af den 7 September 1812 å „ „ 400,000: — och Riksgälds kontorets af den 28 September 1815 å „ 1,000,000: — hvilka förbindelsers belopp är inbegripet uti Riksgälds-kontorets här ofvan, under Litt. a, upptagna kreditivskuld.
Hvad som, efter innevarande års början, kan varda afbetaldt å de i denna § uppräknade fordringar, kommer att upptagas ibland Bankens vinst för året. 6:o. (Jemf. § 138, oförändrad.) Bankens hos Södertelje kanal-bolag återstående fordran af 100,000 R:dr B:ko, eller 150,000 R:dr R:mt, för år 1815 lem nåd t lånebiträde, kommer ån ytterligare att inom linien balanceras.
Jemte anmälan, att Utskottet här nedan kommer att yttra sig, angående uppställningen af föreskriftcrnc i 140—145 §§, afhandlande numera upphörda låuegrenar, öfvergår Utskottet till behandling af väckt förslag om återinförande i Banken af lånerörelsen mot pant. af arbetadt guld och silfver.
I 1860 års revisionsberättelse, § 49, och 1862 års enahanda berättelse, § 48, är den åsigt af Rikets Ständers Revisorer uttalad, att tillfälle till belåning i Banken af guld och silfver bör ånyo allmänheten beredas, och den utveckling af skälen för berörde åsigt, som förekommer i dels sistnämnda berättelse och dels qtt densamma bifogadt anförande, uttrycker den önskan att, för omförmälde be - Banko-Utskottets Betänkande N:o 35. 5 låning må, uppställas hufvudsakligen enahanda grunder, sorn intill 1854 voro gällaudo för lånerörelsen i Banken, mot pant af guld och silfver.
Utskottet lår till en början åberopa de flera af Banko-Utskottet, i betänkandet N:o 34, af den 18 Maj 1854, anförda skäl till stöd för det då gjorda och af Rikets Ständer gillade tillstyrkandet, att utlåningen från Banken mot pant af guld och silfver måtto upphöra.
Dernäst torde det tillåtas Utskottet erinra derom att, ehuru belåningen af guld och silfver vid 1856 med 1858 årens riksdag ånyo, men för bestämd kort tid i Banken infördes, Banko-Utskottet vid framläggandet af förslaget härom yttrade, att ifrågavarande belåning, såsom permanent låneanstalt, vore för Bankett olämplig.
Särskilda anledningar för upplifvandet af denna lånerörelse äro icke anförda, hvaremot skälen för densammas afskaffando vunne i betydelse, sedan den åsigt alltmera gör sig gällande, att Banken, som har det vigtiga föremålet att upprätthålla myntvärdet i landet bör, så länge den utgifver sedlar utöfver hvad som har motsvarighet i metallisk valuta, icke befatta sig med sådan lånerörelse, der penningarne blifva för lång tid fästade och att följaktligen det vore önskvårdt, derest ali dylik rörelse, som af Banken nu bedrifves, efter hand kunde derifrån afskiljas.
Inrättandet å nyo af särskild anstalt för belåning af guld och silfver kan icke för det allmänna medföra fördelar, som uppväga de utgifter och olägenheter, Banken, i och för en sådan anstalt, skulle få vidkännas.
Redan vunnen erfarenhet i berörda afseende gifver vid handen, att det lättade tillfället för belåning af lyxartiklar och husgcrådspersedlar utaf guld och silfver vanligen icke gagnar den, som anlitar denna låneutväg, och den, sorn, försedd med säkerhet af gilld eller silfver, bchöfver lån för verkligt, men ej inbilladt behof, bör väl mora sällan, om ens någonsin, komma i förlägenhet för erhållande af nödigt lånebiträde på jemförelsevis billiga vilkor.
Utskottet ser sig således föranlåtet, att 7:o. afstyrka bifall till det af Rikets Ständers åren 1860 och 1862 församlade Revisorer väckta förslag om beredande af särskild anstalt för belåning i Banken af guld och silfver.
För bestridande af Riksgälds-kontoret åliggande utbetalningar, eger detta verk, enligt 146 § i reglementet, att i Banken räntefritt begagna kreditiv, till belopp af högst 1,500,000 R:dr från den 1 September det ena året till den 30 Juni det nästpåtöljaude, och således under 10 månader af året.
För detta kreditiv är förlag ej afsatt; i följd hvaraf, och på det att maximum för sedelstock ej må öfverskrida.1?, 118 § i reglementet stadgar att från summan af beräknad sedelstock skall äfd ragns omförmälda kreditiv till Riksgälds-kontoret.
Såsom grund för detta afdrag är antaget, att k redi ti vet aldrig skulle komma att af Riksgälds-kontoret anlitas vid andra tillfällen, än då Kontoret tillhöriga medel voro under leverering eller, med andra ord, under den tid, som förflyter emellan uppbörden och aflemnandet af de till Riksgälds-kontoret ingående medel.
Krcditivet 6 Banko-Utskottets Betänkande N:o 35. begagnas ock mera sällan, men då sådant sker, uppkommer, genom stadgandet om aldraget från beräknad sedelstock af hela kreditivbcloppet, en ofta till förvillelse ledande kastning i sedelstocksberäkningarne.
Då numera Riksgälds-kontoret, såsom innehafvare af egna, ganska betydliga, fonder, hvilka äro af Kontoret förräntade, icke i allmänhet, torde vara i behof af kreditiv å andra tider, än när utlånta medel icke kunna, för verkställande af opåräknade utbetalningar, nog hastigt indragas, men det deremot vid sådana tillfällen bör vara för Riksgälds-kontoret af fördel att hafva fri dispositionsrätt till kreditiv i Banken, har det synts för både Banken och Riksgälds-kontoret mera lämpligt, derest det kreditiv, som nu är Riksgälds-kontoret beviljadt, hänvisas till utgifning från Diskont-kontoret, hvaraf skulle följa, å ena sidan, att
Riksgälds-kontoret vore oförhindradt att, när som helst, under loppet af året, begagna kreditivet och å den andra, att Banken erhölle någon ränta å de summor, som på kreditivet lyftas.
Derest Rikets Ständer till denna förändring lemna bifall, skulle föreskriften i 146 § icke vidare vara erforderlig, och Utskottet föreslår alltså, 8:o. att samma föreskrift må från upprättande reglemente uteslutas; så lydande:
För bestridande af Riksgälds-kontoret åliggande utbetalningar eger detta verk att i Banken räntefritt begagna kreditiv till belopp af högst 1,500,000 R:dr R:mt från den 1 September det ena året till den 30 Juni det nästpåföljande, då de å kreditivet lyftade summor alltid ovilkorligen skola vara till Banken liqviderade.
Fullmägtige åligger att, då Bankens ställning sådant fordrar, detta kreditiv uppsäga, dock ej förr än i sista rummet och sedan andra utvägar blifvit begagnade.
Sådan uppsägning leder till den påföljd, att kreditivet månatligen till den sista påföljande Juni indrages till så stor andel, som motsvarar antalet af de för kreditiv-rättigbetens begagnande till sistnämnda dag återstående fulla månader.
Och anhåller
Utskottet att, i afseende på det Riksgälds-kontoret tillkommande kreditiv, få åberopa punkterna 25:o, 26:o och 37:o här nedan, de der innehålla förslag till nödiga bestämmelser, angående rättighet för Riksgälds-kontoret att begagna kreditiv hos Bankens Diskont-kontor till belopp af 1,500,000 R:dr.
Kreditiv en till Manufaktur-diskonten och Jernkontoret samt lane- och kreditivförsträckningar till Filial-banker.
För manufakturernas och fabrikernas understöd är, enligt 147 § i reglementet, anvisadt ett kreditiv af 2,250,000 R:dr, hvilket hålles Kongl.
Kommerskollegium tillhanda, under vilkor, bland andra, att Banken för de å kreditivet uttagna summor beräknar tre procents årlig ränta.
Beträffande detta kreditiv är i en inom Vällofliga Borgare-Ståndet af Herr A. O. Wallenberg väckt motion, N:o 209, föreslaget, “att Rikets Ständer, i ända - Banko-Utskottets Betänkande N:o 35. 7 inål att bereda Manufaktur-diskontens upplösning, behagade besluta, att af Riksbankens åt Manufaktur-diskonten lemnade kreditiv skall, till en början, under hvarje af åren 1864, 1865 och 1866, ett belopp af 250,000 R:dr till Riks-banken återbetalas.”
Så länge den s. k.
Manufaktur-diskonten bibehålies, lärer det väl ock vara nödigt, att densamma får begagna kreditiv i Riks-banken, emedan, i annat fall, och med afseende å den jemförelsevis obetydliga egna fond, Manufaktur-diskonten innehar, denna låneinrättning ej skulle kunna bereda den nytta och fördel, som deraf kan vara att påräkna.
Kreditivet från Riks-banken, tillförene uppgående till belopp af 2,700,000 R:dr, är redan förrninskadt till 2,250,000 R:dr och ytterligare förminskning, på sätt motionären föreslagit, komme sannolikt att leda till den nedsättning i de från Manufaktur-diskonten utgående lån, att desamma förfelade dermed afsedt ändamål.
På grund häraf har Utskottet, med hemställan 9:0 att Herr Wallenberga ifrågavarande motion måtte lemnäs utan afseende; skolat tillstyrka 10:o att stadgandet i 147 § må bibehållas oförändradt; så lydande:
Till manufakturernas och fabrikernas understöd år anvisadt ett kreditiv af 2,250,000 R:dr R:mt, hvilket intill nästa riksdag hålles Kongl. Kommers-kollegium tillhanda mot samma vilkor, som varit stadgade för de hittills å Banken, för berörda ändamål, anvisade låneunderstöd, samt under förbehåll: l:o att Banken för hela det belopp, som å kreditivet kan varda uttaget, eger säkerhet i Manufaktur-diskontens alla fordringar samt egna behållna tillgångar; 2:o att, i händelse Fullmägtige, med afseende å Bankens ställning, finna sig nödsakade att kreditivet eller någon del deraf uppsäga, Kongl.
Kommerskollegium då skall, efter 9 månaders förlopp och sedan derom sex veckor förut blifvit tillsagdt, till Banken återbetala, hvad som derå är vordet lyftadt; och 3:o att, för de å kreditivet uttagna summor, Banken eger att beräkna 3 procent årlig ränta, som, enligt deröfver uppgjorda liqvider, vid hvarje halft års slut, till Banken inbetalas, vid äfventyr att, i annat fall, kreditivet anses uppsagd t.
Herr af Wirsen, C. Th., har i en inom Höglofliga Ridderskapet och Adeln väckt motion, N:o 163, föreslagit, att det vid 1817—1818 årens riksdag
Jernkontoret beviljade kreditiv å Banken, stort 900,000 R:dr må, på hittills stadgade vilkor, intill och med nästkommande riksdag fortfarande få begagnas.
Ehuru det må medgifvas att sådana kreditiv, sorn de till Manufaktur-diskonten och Jernkontoret anvisade, hvilka i det närmaste användas såsom stående lån, icke lämpa sig för Riks-banken, hvilken, efter hvad Utskottet redan förut s Banko-Utskottets Betänkande N:o 35. yttrat, bör hafva sina för låne- och kreditiv-rörelse afsedda tillgångar, rörliga och således lätt tillgängliga, har Utskottet likväl, i förevarande fall, icke kunnat förbise den omständighet, att det till Jernkontoret utgående kreditiv från Banken utgör den enda fördel, som från det allmännas sida är jernkandtcringen förunnad, under det andra landets näringar af Staten åtnjuta understöd af flcrehanda slag; och Utskottet tinner sålunda skäl icke vara för handen att nu tillstyrka indragning eller förminskning af meraberörda kreditiv; men som det vid 1823 års riksdag vid kreditivets begagnande fästade vilkor, att en del af kreditivet, minst 150,000 ll:ar, icke må i vanlig låneväg permanent disponeras, utan särskildt afsättas eller innestå, såsom reservfond, användbar egentligen vid de terminer, då köpslut om jern vanligen eger rum, på det att, derest konjunkturen för tillfället gåfve anledning till ofördelaktiga anbud, tillverkarens derigenom iråkade förlägenhet måtte, genom Jernkontorets mellankommande åtgärd, kunna särskildt underlättas; numera icke torde vara tillämpligt, och, om det iakttages, från kreditivet undanhåller en betydlig del, hvilken kan till jern-iDdustriens nytta vida bättre användas; så anser Utskottet sig böra hemställa, liro att den föreskrift i blifvande reglemente, som skall motsvara 148 § i det nu gällande, må erhålla följande uppställning:
Jernkontoret beviljade kreditiv å Banken, stort 900,000 Rrdr, ega Fullmägtige i samma Kontor, mot förut bestämd
Tre procent ränta, att, i följd af deras under den 20 Oktober 1818 till Banken utfärdade skuldebref och mot derå tecknad fortfarande ansvarsförbindelse, till nästa riksdag, disponera; beroende det af bemälde Fullmägtige att, i öfverensstämmelse med det af Banko-fullmägtige stadfästade reglemente, bestämma på hvad sätt och i hvad ordning detta kreditiv bäst må till bruksrörelsens nytta och båtnad användas, under vilkor likväl, att den vinst, som uppkommer genom skilnaden i räntebetalningen till Banken mot räntan af den, genom Bankens biträde, tillökade fond, bör särskildt redovisas ocb anses såsom tillgång, disponibel för Jernkontorets Fullmägtige till ändamål, som med näringens framgång och förkofran, Jemf. § 148, så lydande:
Jernkontoret beviljade kreditiv å Bankeu, stort 900,0UÖ R:dr Riksmynt, ega Fullmägtige i samma Kontor, mot förut bestämd 3 procent ränta, att, i följd af deras under den 20 Oktober 1818 till Banken utfärdade skuldebref och mot derå tecknad fortfarande ansvarsförbindelse, till nästa riksdag disponera; beroende det af bemälde Fullmägtige att, i öfverensstämmelse med det af Bankofullmägtige stadfästade reglemente, bestämma på hvad sätt och i hvad ordning detta kreditiv häst må till bruksrörelsens nytta och båtnad användas, under uoggrannt iakttagande af de vilkor och förbehåll, Rikets Ständer vid 1823 Ars riksdag fastställt, nemligen: l:o att en del af kreditivet, minst 150,000 R:dr Riksmynt, icke må i vanlig låneväg permanent disponeras, utan särskildt afsättas eller innestå, såsom reservfond, användbar egentligen vid de terminer, då köpslut om jern vanligen eger rum, på det att, derest konjunk genom - Sanko-Utskottets Betänkande N:o 35. 9 genom anställande rön och försök m. m. hafva gemenskap, men ej utgöra någon tillvcxt i Jernkontorets enskilda lånefond; och kommer framdeles, såsom hittills, Banken att uti den årliga revisionen öfver ofvannämnda fond deltaga genom ett dertill utsedt ombud. turen för tillfället gåfve anledning till ofördelaktiga anbud, tillverkarens derigenom iråkade förlägenhet måtte, genom Jernkontorets mellankommande åtgärd, kunna särskildt underlättas.
2:o att den vinst, som uppkommer genom differensen i räntebetalningen till Banken mot räntan af den, genom Bankens biträde tillökade fond, bör särskildt redovisas och anses såsom tillgång, disponibel för Jernkontorets Fullmägtige till ändamål, som med näringens framgång och förkofran genom anställande rön och försök m. m. hafva gemenskap, men ej utgöra någon tillvext i Jernkontorets enskilda lånefond; och kommer framdeles, såsom hittills, Banken att uti den årliga revisionen öfver ofvannämnde fond deltaga genom ett dertill utsedt ombud.
Med tillkännagifvande, att Utskottet längre fram i detta Betänkande kommer att yttra sig öfver 149 med 170 §§ i Banko-reglementet och att Utskottet anser stadgandet i 171 § tillhöra annan artikel af reglementet, öfvergår Utskottet nu till behandling af föreskrifterna i 172 §, angående kreditiv till Filial-banker.
Härvid har Utskottet till en början tagit i öfvervägande huruvida medel skola ytterligare anvisas till kreditiv åt dylika Banker och i samband dermed en af Herr P. Q. Alander inom Yällofliga Borgare-Ståndet väckt motion, N:o 40, innefattande det förslag, att “i hvarje län (Stockholms
Stad må i detta afseende såsom ett särskildt län anses, och kanske äfven Göteborg) helst i dess residensstad bör, om möjligt, en Filial-bank inrättas11, hvilka Banker skulle ersätta enskilda sedclutgifvande Bankerna, då dessas oktrojer löpa till ända.
Mom. 2 af 172 § anvisar såsom försträckning åt de föro sednaste riksdag oktrojerade Filialbanker R:dr 9,000,000 och enligt mom. 3 af samma § äro Fullmägtige berättigade att till Filial-banker, som hädanefter varda oktrojerade, använda „ 1,000,000 Sgr R:dr 10,000,000.
Af förstnämnda anslag, R:dr 9,000,000, innehafva följande Filial-banker nedanupptagna belopp, nemligen:
Filial-banken i:
Blekinge R:dr 630,000 Borås • 375,000 Calmar „ 652,500 Transport 1,657,500 Bih. till B.
Prot. 1862 Sf 1863. 6 Sami. 1 A/d. 14 Häft. 2 10 Banko-Utskottets Betänkande N:o 35.
Transport 1,657,500 . . R:dr 390,000 . . „ 750,000 . . „ 500,000 . . „ 375,000 . . ,, 345,000 . . „ 300,000 . . „ 750,000 . . „ 435,000 . . „ 675,000 . . „ 750,000 . . „ 450,000 . . „ 562,500 . . „ 120,000 . . „ 390,000 . . „ 300,000 Sgr Ii: dr 8,750,000
Hvadan å samma anslag förefinnes en tillgång, stor . . . 250,000 g qqq qqq hvilken tillgång uppkommit derigenom, att Gefle Filial-bank, som innehade försträckning å 750,000 R:dr, nu åtnjuter allenast kreditiv å 500,000 R:dr och således återbetalt 250,000 R:dr.
Af ofvanuppräknade äldre Filial-banker hafva de i:
Blekinge med ......
R:dr 630,000 Christianstad med „ 750,000 och Skaraborgs län med „ 675,000 Sgr R:dr 2,055,000, hvilkas äldre oktrojer under detta år löpa till ända, undfått ny oktroj och om dessa Filial-banker erhålla högsta kreditiv, som, enligt nu gällande föreskrifter, Filial-bank beviljas eller 500,000 R:dr hvardera, skulle likväl en behållning i anslaget ytterligare uppstå af 555,000 R:dr, och behållningen på det hela alltså komma att utgöra R:dr 805,000.
Det sednare anslaget eller 1,000,000 R:dr är till fulla beloppet redan upp - taget, nemligen: af Filial-banken i Norrbottens län R:dr 469,200 „ d:o i Oskarshamn „ 230,000 „ d:o i Piteå „ 250,000 „ d:o i Skellefteå „ 50,800 Sgr R:dr 1,000,000.