Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Sedan Kammar-kollegium härefter hvad hufvudsaken angick, i underdånighet redogjort för de allmänna stadganden angående salpeterhjelpens utgörande, som tid efter annan blifvit meddelade, äfvensom för de sätt, hvarpå dessa stadganden blifvit tillämpade, såväl inom ifrågavarande 3:ne län som uti öfriga orter af riket, samt tillika upplyst, att sammanlagda hemmantalet af de lägenheter inom Calmar, Jönköpings och Kronobergs
Län, uti hvilkas hemmans-räntor ifrågavarande gärd vore beräknad, uppginge i jemnt tal till 6,604 mantal, samt att värdet af de persedlar, hvarmed salpeterhjelpen af dessa hemman utgjordes efter 1848 års markegångspris, belöpte sig till Eko rdr 36,402: 40.
4. men efter kronovärdit till endast ; . . . . „ 2,699: 26. utvisande alltså skilnaden Eko rdr 33,703: 14.
4. den minskning, som för kronan och indelningshafvarne år 1848 inträffat, i händelse dessa persedlar skolat samma år med endast kronovärdit betalas, hade Kollegium un derdånigst anfört, att, enligt Kongl. Ordningen den 22 Juli 1616, skyldigheten att utgöra salpeterhjelpen in natura och icke med penningar efter kronovärdi vore klar och ostridig, samt att någon ändring häruti för all framtid icke blifvit förordnad eller medgifven, hvarken genom Kollega bref af den 28 April 1638 eller genom de af sökanderna i öfrigt åberopade resolutionerna af den 13 December 1644 och 9 December 1766, hvadan och då det på grund deraf och, jemlikt Kongl.
Förklaringarne den 8 Jan. 1748 och 15 Dec. 1758, var räntegifvarnes förbindelse att
Vrågavarande ränta in natura eller efter årlig markegång utgöra, den oriktighet uti författningarnes tillämpning, som hitintills förefunnits, inträffat i motsatt syftning emot hvad sökanderna förmenat, enär för åtskilliga persedlar, som bort förvandlas efter mar - Kongl. MajUs Nåd.
Proposition, N:o ii. 45 kegång, sådan förvandling icke öfverallt blifvit iakttagen; men då en förändring af hvad sålunda i en lång följd af år blifvit tillämpadt skulle för hemmans-innehafvarne blifva en hittills ovanlig och vid jordens åtkomst icke påräknad skatt, ansåg kollegium sig icke böra någon ändring häruti tillstyrka, utan hemställde i underdånighet, att vid hvad hittills vanligt varit, utan vidare åtgärd, måtte få förblifva.
Från denna Kammar-kollegii åsigt hade kollegii president, f. d. Stats-rådet
Munthe varit skiljaktig och hufvudsakligen anfört, att, då, i öfverensstämmelse med hvad Kammar-kollegii Provins- och Arkiv-contor yttrat, det måste anses ostridigt, att den först i en sednare lid vidtagna fårändring att, emot föreskriften i 1638 års cirkulär och 1644 års Kongl, resolution, uti de Småländska länen efter årlig markegång förvandla salpelerhjelpen, icke stödde sig på någon gällande författning och i behörig ordning tillkommen föreskrift, samt icke skäligt vore, att hemmanen i dessa, mera än de i andra län af riket, der denna ränta utgöres och i penningar efter kronovärdi allt hittills utgått och der den annars borde på enahanda skäl förvandlas, men hvilket icke lämpligen kunde ega rum, skulle vidkännas den betydliga förhöjningen derå genom förvandling efter årlig markegång, så kunde, på dessa och i öfrigt andraga a skäl, Presidenten ej annat än i underdånighet tillstyrka bifall å sökändernas anhållan i denna del, och att således måtte i nåder förklaras, att salpeterhjelpen i Jönköpings, Kronobergs och Calmar län borde för framtiden i penningar efter gamla kronovärdet utgöras.
Vid detta ärendes föredragning den 30 November 1849 hade Kongl. Maj:t ansett nödigt, att, före målets hufvudsakliga afgörande, genom
Stats-kontorets försorg borde upprättas utredning, utvisande den minskning, som, genom salpeterlijelpens utgörande efter krono-värdi, kunde uppkomma i beloppet ej mindre af de räntor, som äro kronan behållna, än af de till serskilda behof anvisade indclda anslag.
Och hade Stats-kontoret, till underdånig åtlydning deraf den 30 sistlidne Augusti inkommit med en så beskaffad utredning, som nu jemväl i underdånighet anmäldes.
Departements-chefen anförde härvid i underdånighet: “Hvad först beträffar den af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Calmar län, i dess afgifna underdåniga utlåtande, framställda anmärkning emot de sökande riksdagsfullmäktiges behörighet att uti detta mål, utan serskild fullmagt, föra menigheternas talan, så delar jag den af Kammar-kollegium yttrade åsigt, att, enär ärendet är af den allmänna beskaffenhet, att Kongl. Maj:t, äfven utan enskild ansökan, skulle kunna nödig befunnen förklaring meddela, berörda erinran icke förtjenar afseende.'* Kongl.
Proposition, A';o ii. “Vidkommande derefter sjelfva saken, så synes det mig, i likhet med hvad af Kammarkollegii t. f. president blifvit yttradt, att Kammarkollegii, enligt Förmyndare-regeringens beslut, den 28 April 1638 utfärdade cirkulärbref, hvarigenom stadgades, att salpeterhjelpen skulle uppbäras med penningar, “så för detta (1638), som nästförflutna året, intilldess en Or“der häruti ställd b!ifver,“ icke kan gifvas annan tydning, än att detsamma innefattade en allmän föreskrift i afseende å berörda uppbörd, som borde lända till efterrättelse, intilldess annat förordnande derom meddelades.
Att berörda stadgande äfven varit så toikadt, synes ådagalagdt deraf, att salpeterhjelpen derefter uti alla provinser i Sverige blifvit erlagd i penningar efter kronovärdi, med undantag endast, att uti Småland och på Öland nu ifrågakomna beräkning efter markegång vid olika tidpunkter under 1700-talet blifvit införd, samt att denna afgift i vissa delar af Södermanlands län utgöres efter annan beräkningsgrund eller med endast stafrum ved, som efter markegång liqvideras.
Äfven i Österbotten af det till Sverige då hörande Finland hade väl berörda ränta likaledes blifvit beräknad efter markegång, men detta upphäfdes genom Kongl, resolutionen på allmogens besvär den 9 December 1766, och ehuru det i samma resolution förekommande yttrande, att allmogen i hela riket, alltsedan år 1634, utgjort salpeterhjelpen med penningar utan den ringaste förvandling, icke var fullt riktigt, enär förvandling då redan börjat att uti de Småländska länen ega rum, bevisar likväl berörda beslut, att man då ansåg förstnämnda beräkning vara den rätta och fann förvandling, der sådan öfverklagades, böra upphäfvas, vid hvilket förhållande skäligen synes kunna antagas, att, derest beräkningssättet uti Småland då varit bemärkt och erinran deremot framställd, rättelse jemväl derstädes vunnits.* “Någon allmän föreskrift, som förändrat ofvanberörda stadgande, finnes ej heller vara meddelad; ty det af Kammar-kollegium åberopade Kongl, påbudet den 15 Dec. 1756, alt de oindelda likasom de indelda räntorna skulle dädanefter beräknas och utgöras efter årlig markegång, afsåg endast ett bestämmande, att, der liqvid efter markegång borde ega rum, den skulle ske enligt den årliga och ej efter den år 1735 fastställda ständiga markegången, hvadan detta påbud icke innefattade ändring uti speciella föreskriften angående vissa räntors utgörande , hvilket ock serskildt är vordet förklaradt uti Kongl, brefvet den 26 Oktober 1838, hvarigenom Kongl. MajUs Nåd.
Proposition, N:o ii. 47 bestämdes, att bvggningshjelpen uti vissa delar af Calmar län, som orätt blivit beräknad efter markegång, borde, på grund af äldre stadganden och utan afseende å nämnda påbud, endast betalas med dubbla kronovärdit.
Likaså kar det icke kunnat visas, att införandet af det nu öfverkiagade beräkningssättet uti Småland och på Oland, hvilket ej mindre i dc olika länen, än för serskilda persedlar i samma län, vid olika tider tillkommit, grundats på serskilda, i behörig ordning meddelda, föreskrifter.
“ “Med afseende å alla dessa omständigheter, med hvad mera Kammar-kollegii t. f. president uti dess serskilda yttrande anfört, finner jag derföre rättvisa och billighet fordra, att den sökta förändringen uti salpeterhjelpens utgörande inom de Småländska länen varder beviljad, så att denna ränta derstädes, på lika sätt, som i allmänhet inom öfriga delar af riket iakttages, får med penningar efter kronovärdi liqvideras.“ “Vid fråga om en dylik förändring, kvilken, såsom afseende rätta tillämpningen af de angående omförmälda räntas beräknande gällande stadganden, utgör föremål för Kongl. Maj:ts nådiga pröfning, förekommer emedlertid, att en betydlig del af nämnda ränta ingår uti lönings- och andra anslag, samt att således förändringen icke rättvisligen kan ega rum, utan att de, som innehafva dessa anslag, för derigenom uppkommande minskning utj anvisade och påräknade inkomster undfå ersättning.
Den utredning, som genom Statskontorets försorg blifvit ifrån Kongl.
Majtts befallningshafvande i länen infordrad och inkommit, lemnar dock icke fullt tillförlitlig ledning att bestämma denna ersättnings belopp, enär rustningsoch augments- samt boställsräntor, hvilka icke kunna föranleda någon ersättning, ej uti alla uträkningarne äro serskildt utförda.
Det synes dock kunna antagas, att de räntor, hvilka utgå till löntagare eller serskilda inrättningar, skulle genom den ifrågaställa förändrade beräkningen af salpeterskatten komma att förminskas med 10 ä 11,000 rdr årligen.“ “I följd häraf anser jag mig böra underdånigst tillstyrka, det Eders Kongl.
Maj:t ville göra nådig framställning till Rikets Ständer derom, att för tillvägabringandet, ifrån och med nästkommande år, af förstnämnda förändring uti sättet för salpeterskattens beräknande uti de 3:ne Småländska länen, Rikets
Ständer måtte anvisa erforderligt anslag för att dermed godtgöra dea minskning uti indelda räntor och anslag till serskilda Kongl. Majlis Nåd.
Proposition, Tilo il. inrättningar och fonder, sorn derigenom uppkommer och hvilket ersättningsanslag, som borde förslagsvis bestämmas till 11,000 rdr, lämpligast synes kunna anvisas att utgå af Riksgåldskontorets medel intill nästa riksdag, för att, efter det beloppet, på grund af skeende speciella utredningar och ersättningsanspråkens behöriga pröfning, kunnat tillförlitligen bestämmas, då på riksstaten uppföras.“ “Serskildt anser jag mig böra underdånigst hemställa, att, med anledning af Kammar-kollegii anmälan derom, att salpeterhjelpen uti vissa delar af Södermanlands län utgöres endast med | stafrum ved, som liqvideras efter markegång, bemälda Kollegium måtte erhålla nådig befallning att, sedan orsaken till detta olika beräkningssätt blifvit närmare undersökt, inkomma med underdånigt yttrande, huruvida jemväl i afseende å ifrågavarande utskylds beräknande inom nämnda län någon förändring bör ega rum.“
Uti denna af Föredragande
Departements-chefen gjorda hemställan instämde jemväl
Statsrådets öfriga ledamöter, med undantag af Statsrådet Gripenstedt, som yttrade, att han, på grund af de skäl, som af Kammarkollegium blifvit anförda, äfvensom med stöd af den omständigheten, att ifrågavarande skatt utan anmärkning utgått efter markegång under loppet af ett helt århundrade, hvilket ytterligare syntes bevisa rättmätigheten af samma beräkning, icke kunde finna, att de sökandes anspråk hvilade på någon bestämd rättsgrund, utan trodde, att dessa anspråk mera borde betraktas ur billighetens synpunkt; och ansåg Statsrådet derför, att frågan borde i dess helhet hänskjutas till Rikets Ständer, så att Kongl. Maj:ts nådiga Proposition icke endast komme att innefatta en hemställan om anvisande af det anslag, som, för tillvägabringande af ofvanbererda förändring i afseende på sättet för salpeterhjelpens framtida utgörande, erfordras, utan att det äfven måtte öfverlemnas till Rikets Ständers pröfning, huruvida nämnda förändring må ega rum eller icke; hvilket behandlingssätt af ärendet
Statsrådet så mycket hellre ville i underdånighet tillstyrka, som endast derigenom, enligt dess tanke, någon verklig säkerhet bereddes åt indelningshafvarnes obestridliga rätt att varda bibehållna vid sina nuvarande inkomster och lönförmåner, enär dessa eljest syntes Statsrådet - Kongl. Maj.ls Md.
Proposition, N:o H. 49 rådet blifva helt och hållet beroende af ett bifall eller afslag å det äskade ersättningsanslagct.
Hvad Statsrådets fleste ledamöter uti detta mål underdånigst tillstyrkt, fann Kongl. Majit godt till alla delar i nåder gilla och bifalla.
Ex protokollo L. T. Fries.
Prot. 1850 S[ iS5i. i Sami. i A/d. 2 Haft. 7 STOCKHOLM, F. d. Schultze^ Boktryckeri, 1850.
Proposition, JY$ 12. 1 M 12.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 9 Dec. 18S0, kl. 11 f. m.
Maj:ts Nådiga Proposition till Rikets Stander, angående tio års förlängning af det åt Nämndemannen Jonas Fredrik Jonsson upplåtna arrende af Motala Kungs fiske och Mjölqvarn i Östergöthlands Lån.
Gifven Stockholms Slott den 15 November 1850.
Med anledning af Kongl. Maj:ts gjorda framställning biföllo Rikets år 1844 församlade Ständer, enligt deras underdåniga skrifvelse den 11 December nämnde år, att Nämndemannen Jonas Fredrik Jonsson, som genom Kongl. Maj:ts och Rikets Kammar-Kollegii Kontrakt den 2 Oktober 1840 fått, för en tid af tio år, och emot en årlig afgift af Etthundrade tjugo tunnor spannemål, åt sig upplåtet arrendet af Motala Kungsfiske och Mjölqvarn, Herreqvarnen kallad, i Motala socken och Aska härad af Östergöthlands län, finge, i anseende till de vid berörde kronofiske uti strömmen uppförde byggnaders, af inträffadt större isdref och vattullöde förorsakade, förstöring, jemte qvarndammens bortförande, från början af år 1842 till 1830 års utgång uti det för ifrågavarande lägenheter fastställda arrende tillgodonjuta nedsättning till 80 tunnor spannemål, hälften råg och häften korn, årligen, dock emot skyldighet för honom, att på egen bekostnad uppföra och under sin arrendetid underhålla, samt vid arrendets slut i lagligt skick aflemna alla för fisket och qvarnen erforderliga byggnader och inrättningar.
Sedan, till följd häraf, ofvannämnde byggnader och fiske-inrättningar blifvit ånyo uppförde och iståndsatte, derå besigtning förrättats den 21* Augusti 1843, hafva, under Februari och Mars månader nästlidet år, storm och isdref återigen så skadat de samma, att, enligt hvad, vid en af Kronofogden i orten med Nämndemäns biträde derå hållen syn blifvit utrönt, kostnaden för deras iståndsältande uppgår till 3,670 r:dr banko; af hvilken anledning Arrendatorn, uti en till Kammar-Kollegium ingifven skrift, som derefter, åtföljd af vederbörande Kronofogdes och Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes i länet infordrade yttranden, jemte en utaf Kronofogden, till följd af Kammar-Kollegii föreskrift, öfver berörde lägenheter upprättad beskrifning, blifvit af bemälde Kollegium till Kongl.
Maj:t i underdånighet insänd, anhållit, att då de uppoffringar, sökanden å ifrågavarande arrendelägenhe Bih. lill R.
Prol. 1850, 1831. 1 Sami, 1 Afd., 5 Haft. 1 2 Kongl. Maj:ls Nåd.
Proposition, J\i 12. ter måst vidkännas, efter afräkning, från tillköpa utgifne 15,007 r:dr 20 sk. ai ej mindre 40 tunnors årlig arrende-afkortning för 7 år, motsvarande, efter 7 r:dr tunnan, 1,960 r:dr, än äfven husröte-ersättningen vid arrende-tillträdet, 491 r:dr 16 sk., uppgingo till 12,556 r:dr 12 sk. banko, förlängning af arrendet på 15 å 20 år måtte honom förunnas emot utgörande af det nedsatta arrendebeloppet, 80 tunnor spannemål, årligen; och har Kongl. Majrt af förenämnde handlingar inhemtat: att Kronofogden, med vitsordande, det merherörde byggnader och inrättningar, efter sednaste förstörelsen, åter blifvit försatte i fullgodt skick, ansett det af lägenheterne nu utgående arrende, 80 tunnor spannemål, hälften råg och hälften korn, vara, med hänsigt till de stora omkostnader, fiskeverkets underhållande i lagligt skick erfordrar, till och med nog högt, i förhållande till den afkomst, som deraf kan påräknas, helst erfarenheten visat, det alla fiskeverksbyggnaderne hvart 6:te eller 7:de år måst ombyggas, hvilket menligt inverkat på arrendatorernes bestånd: att Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, under förutsättning, det arrendatorn, på grund af Arrende-kontraktet, vore vid arrendets afträdande berättigad till ersättning för ifrågavarande, utan hans förvållande, arrendelägenheterne åbragte kostnader, hvilken ersättningsliqvid skulle antingen tillskynda kronan en större kontant utgift, eller ock, i fall ersättningen pålades den blifvande arrendatorn, föranleda till motsvarande nedsättning i arrendebeloppet, ansett skäl vara för handen att tillstyrka bifall til! sökandens anhållan, att under ytterligare femton år få bibehålla arrenderättigheten å omförmälde lägenheter emot nu utgående arrendeafgift, helst, enligt hvad Kronofogden upplyst, lägenheterna icke kunde, med Arrendatorns bestånd, bära högre afgäld; samt att Kammar-Kollegium, enär Arrendatorn, jemlikt 8:de punkten uti nu gällande arrende-kontrakt, vore tillförsäkrad ersättning vid arrende-årens utgång för hvad utöfver årliga byggnadsskyldigheten af honom iståndsättes utaf byggnader, hvilka genom olyckshändelser förstöras, och någon inskränkning häruti icke skett genom del, vid den af Kongl. Maj:t och Rikets Ständer honom beviljade nedsättning till 80 tunnor af det medelst kontraktet bestämda arrendebeloppet, fästade vilkor, att arrendatorn borde på egen bekostnad uppföra och under sin arrendetid underhålla samt vid nämnde tids utgång i laggildt skick aflemna alla för fisket och qvarnen erforderliga byggnader och inrättningar,
hvadan ock följden af en dylik ersättnings-skyldighet för blifvande Arrendatorn vid arrendets tillträde, emot godtgörelse medelst afräkning på ärliga byggnads-skyldigheten, otvifvelaktigt skulle blifva motsvarande lägre arrendeanbud, funnit sig under sådana förhållanden och då för öfrigt, i betraktande af hvad Kronofogden upplyst rörande Arrendatorns ringa behållning på detta arrende, ett billigt afseende å ansökningen, med hänsigt till de betydliga uppoffringar, Kongl. Maj-.ts Nåd.
Proposition, J)I 12.
3 Arrendatorn måst vidkännas, äfven syntes förenligt med kronans fördel, hvilken vore beroende jemväl deraf, att en ordentlig och omtänksam Arrendator vid arrendet bibehölles, ega giltig anledning att Nämndemannen Jonas Fredrik Jonssons ifrågavarande ansökning understödja, dock så att arrendetidens förlängning icke utsträcktes utöfver tio år, räknade från den 1 Januari 1831.
Då nu Kongl. Maj:t öfverlemnar detta ärende till Rikets Ständers pröfning, anser sig Kongl. Maj:t, i betraktande af hvad Kammar-Kollegium samt Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i länet anfört, böra föreslå, det tio års förlängning, från deri 1 nästkommande Januari räknadt, måtte beviljas uti det åt Nämndemannen Jonas Fredrik Jonsson, enligt kontrakt af den 2 Oktober 1840, upplåtna arrende af Motala Kungsfiske och Mjölqvarn, Herreqvarnen kallad, emot den för berörde lägenheter nu utgående arrendeafgift samt i öfrigt under följande af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande och Kammar-Kollegium föreslagna vilkor, med hvilka Arrendatorn jemväl förklarat sig nöjd, nämligen: l:o. att Arrendatorn genast ställer behörig borgen för arrende-skyldigheternas fullgörande under den förlängda arrendetiden, med åliggande för Arrendatorn derjemte, att, i händelse någondera af löftesmännen skulle antingen med döden afgå eller icke vidare af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande såsom vederhäftig anses, anskaffa och inom 3 månader från derom genom Kongl. Maj:ts Befallningshafvande erhållet föreläggande, hos Läns-styrelsen allemna ny laga borgen för den då återstående arrendetiden; och 2:o. att till den laga syn, som efter ett års förlopp bör å lämplig årstid förrättas, Arrendatorn skall, på egen bekostnad, hafva i fullt laga skick återförsatt alla till kungsfisket och qvarnen hörande byggnader, gående verk, dammar och öfriga inrättningar, samt sedermera alltsammans under den förlängda arrendetiden vidmakthålla, när så erfordras ombygga, och vid afträdandet i fullgodt stånd från sig lemna, utan anspråk på någon ersättning, äfven om dessa verk och inrättningar under tiden skulle genom isdref eller vattnets åverkan hafva lidit större eller mindre skada.
De till detta mål hörande handlingar skola tillhandahållas det Utskott, af hvilket ärendet kommer att handläggas; och Kongl.
OSCAR. A. P• Sandströmer.
MajUs Nåd. Proposition, JM 12.
Utdrag af Protokollet öfver Finans-Ärenden, hållet inför Hans Maj:t Konungen uti Stats-rädet ä Stockholms Slott den 15 November 1850.
Närvarande: . E. Justitie-Stats-Ministern, Herr Grefve Sparre. H. E. Stats-Ministern för Utrikes Arenderne, Herr Friherre Stjerneld.
Stats-råden:
Fåhreeus, Sandströmer, von Hohenhausen, W allens teen, Gunther, Genberg, Gripenstedt, Grefve von Platen.
Chefen för Finans-departementet, Stats-rädet Sandströmer, uppläste till justering ett, i enlighet med Kongl. Maj:ts förut fattade beslut, uppsatt förslag till nådig proposition till Rikets Ständer, angående tio års förlängning af det åt Nämndemannen Jonas Fredrik Jonsson upplåtne arrende af Motala Kungsfiske och Mjölqvarn i Östergöthlands Län.
Kongl. Maj:t behagade i nåder gilla berörde förslag samt befallte, att nådig proposition skulle, i enlighet dermed, till Rikets Ständer afgå, sådan den finnes protokollet bilagd.
Ex protocollo, C.
Proposition, JVs 13.
M 13.
Maj:ts Nådiga Proposition till Rikets Stunder, i anled ning af Byggnads-komiléens i Wexio underdåniga ansökning om rättighet att få disponera 7,500 r:dr af det nämnde stad år 1843 beviljade byggnads-lån, ehuru de foreskrifne vilkoren icke kunnat i allo uppfyllas.
Sedan, bland vilkoren för det till återuppbyggande af Wexiö stad efter den derstädes år 1843 inträffade eldsvåda, staden beviljade lån af 240,000 r:dr blifvit genom Kongl, brefvet den 18
December samma år föreskrifvet, att de bygg nader för hvilka låneunderstöd erhållits, borde sednast den 1 Juli 1849 vara i så fullbordadt skick, att försäkring derå i städernas allmänna Brandstods-bolag kunde vinnas, vid äfventyr att länet i annat fall komme att genast infordras: att hvad som utaf de anslagne byggnadsmedlen icke vore lyftadt inom nyssnämnde dag, ej finge derefter utbetalas, samt att vederböraudes skuldebref å hela den utbekomne lånesumman sednast den t
Juli innevarande år borde vara till Kongl. Maj:ts och Rikets Stats-konlor eller till Rikets Ständers Riksgälds-kontor insände; så har, uti en af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Kronobergs län till Kongl. Maj:ts nådiga pröfning ölverlemnad skrift, Byggnads-Komitéen i Wexiö underdånigst förmält, hurusom, efter det Regements-skrifvaren vid Kronobergs regemente, Kaptenen F. G. Klingström, hvilken utaf ifrågavarande medel såsom byggnadslån erhållit ett belopp af 7,300 r:dr; detta lån efter ingången af September månad sistlidet år till Byggnads-Komitéen återbetalt, samt utaf det sålunda återbekomna lånebeloppet en summa af 1000 r:dr blifvit förre fångknekten J.
Wennerholm tilldelad för bebyggandet af en honom tillhörig tomt inom nämnde stad, Fullmäktige i Riksgälds-kontoret vägrat emottaga den för Wennerholms byggnadslån afgifna skuldförbindelsen med tillhörande säkerhetshandlingar, emedan nyssberörde lån icke förr, än efter den för lånemedlens lyftning stadgade yttersta tidpunkt, blifvit utgifvet och åbyggnaden på den för samma lån intecknade tomt ej heller vore fullbordad och brandförsäkrad inom den i sådant hänseende fastställda termin: anhållande, med anledning häraf, Byggnads-Komitéen i underdånighet, att då, förutan det Wennerholm meddeldte lån, äfven öfriga beloppet af hvad Kaptenen Klingström återbetalt blifvit till andra lånesökande utlemnadt, Kongl. Majit måtte täckas till Rikets Ständer aflåta nådig proposition derom, att, i afseende å den först efter 6 Kongl. Maj:ls Nåd.
Proposition, M 13. ofvannämnde termin, eller början af Juli månad 1849, för Byggnads-Komitéen ånyo disponibla andel utaf det i anledning af 1843 års eldsvåda beviljade låne-understöd, utlånings- och byggnads-terminen måtte till annan lämplig tid förlängas, på det att de tomtegare, som utaf ifrågavarande tillgång erhållit byggnadslån, kunde, derest af dem aflemnade säkerhets-handlingar eljest godkändes, i likhet med de äldre låntagarne komma i åtnjutande af de genom ofvanberörde Kongl, bref medgifne förmåner.
Maj:t har, efter inhemtande af Fullmäktiges i Riksgälds-kontoret underdåniga utlåtande, detta ärende till nådig pröfning förehaft, och vill, med afseende å härvid förekomne omständigheter, i nåder föreslå Rikets Ständer, att nu ifrågavarande medel af det staden Wexiö beviljade byggnadslån, oaktadt i afseende å tiden för lånens utgifvande och egendomarnes bebyggande ej kunnat iakttagas hvad angående låne-anslaget i allmänhet blifvit stadgadt, likväl må, under i öfrigt föreskrifne vilkor, för det afsedda ändamålet användas.