Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Skrifvelse , N.o 3j. förordnat, att Färentuna härads fögderi i Stockholms Län skulle, efter dåvarande Kronofogdes och Häradsskrifvares derstädes afgång, sammanläggas med Sollentuna och Wallentuna häraders samt Danderyds skeppslags fögderi, dock att, i anseende till angelägenheten, att nära Drottningholms Lustslott en kronobetjent funnes till nödigt biträde åt den för hela det nya fögderiet blifvande Kronofogden, en Expeditions-Kronofogde, med lön på stat, borde för Färentuna härad antagas, jemte tillkännagifvande, det E. K.
M. redan meddelat föreskrift, angående lämplige boställens anvisande åt Iläradsskrifvaren i det sammansatta fögderiet och åt Länsmannen i Sollentuna Härad, i Nåder föreslagit Rikels Ständer, att det förr under Ulricsdals Kungsgård lydande Krono-hemmanet Neder-Järfva N:o 1, | mantal i Solna socken, må viel 1842 års Midfasta, då det om samma hemman nu gällande arrende-contract tilländagå!', upplåtas till boställe för Kronofogden i det fögderi, hvartill Färentuna Härad skulle förläggas, äfvensom att det i Lofö socken nära Drottningholm belägna Krono-hemmanet Berga, ^ mantal, mätte, i utbyte mot Kronofogdens i Färentuna Härad nuvarande boställe, Troxhammar, | mantal, hvilket i stället borde för Kronans räkning utarrenderas, till boställe för den blifvande Expeditions-Kronofogden i Färentuna Härad anslås, så snart tiden för en sådan disposition deraf skulle inträffa, eller vid Midfastan år 1846; dock alt dervid borde serskildt bestämmas, om och i hvad nion någon contant lön, utöfver boslälls-afkastningen, må bemälde Expeditions-Kronofogde bestås.
Detta ärende hafva Rikets Ständer i öfvervägande tagit; och då Kronofogde-bostället Troxhammar, såsom beläget på Svartsjölandet och följagtligen aflägset från medelpunkten af det sammansatta nya fögderiet samt dessutom saknande fördelen af en ordentlig postgång till och ifrån Stockholm, ingalunda är lämpligt att anvisas till boställe åt Kronofogden i delta fögderi, helst mängden och beskaffenheten af de honom åliggande tjenste-göromål påkalla en obehindrad och skyndsam communicalion med Länets styrelse; men deremot det ifrågaställa Krono-hemmanet Järfva N:o 1, genom sitt läge på endast en half mils afstånd från Stockholm, är i detta hänseende serdeles passande, hafva Rikets Ständer, i betragtande jemväl deraf, att bemälde Kronofogde innehar en af de mest besvärliga tjenster af detta slag och således synes förtjena att med eli fördelagligt boställe varda försedd, funnit godt bifalla, alt, på sätt E. K. M. i Nåder föreslagit, Krono-hemmanet Neder-Järfva N:o 1, må, sedan nuvarande arrende deraf tilländagått, upplåtas till boställe för Kronofogden i det fögderi, som blifvit sammansatt af Sollentuna och Wallentuna Härader med Danderyds Skeppslag samt Färentuna Härad.
Expedilions-Utskottets Förslag lill tind.
Skrifvelse j N.-o 38. 61 B träffande deremot frågan om Krono-hemmanet
Bergås anslående till boställe åt den blifvande Expeditions-Kronofogden i Färentuna Härad, så enär Expeditions-Kronofogdar i allmänhet icke äro med boställen eller lön på stat försedde och något giltigt skäl icke förefinnes att till fördel för ExpeditionsKronofogden i Färentuna Härad härutinnan medgifva undantag, samt då dertill kommer, att den minskning i Kronans inkomster, hvilken skulle förorsakas genom upphörandet af det för hemmanet Berga nu utgående arrende, i icke obetydlig moa komme att nedsätta den besparing i kostnader, som vid den förändrade organisationen af ifrågavarande fögderier torde varit afsedd och påräknad, hafva Rikets Sländer icke ansett sig kunna bifalla, hvad E. K. M. i detta hänseende föreslagit.
Och få Rikets Ständer derjemte i underdånighet anhålla, att, så framt E. K. M. skulle i Nåder finna anvisandet af serskildt boställe för ExpeditionsKronofogden i Färentuna Härad utgöra ett oeftergifligt villkor för till vägabringandet af den beslutade nya organisationen af ifrågavarande 2:ne fögderier, E. K. M. i sådant fall läcktes tillåta, att Färentuna Härad må, såsom förhållandet varit före 1833 års reglering, fortfarande utgöra ett eget fögderi med ordinarie Kronofogde, samt att således ali fråga om de, i följd af detta fögderis tillämnade förening med Sollentuna och Wallentuna Häraders samt Danderyds skeppslags fögderi, i Nåder föreslagne dispositioner af boställen må föi falla.
M:s Högstberörde Nådiga Proposition, få i underdånighet meddela.
Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 15 Juli 1840.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den i5 Juli 1840.
Preste-Ståndet den i5 — — Borgare-Ståndet den i5 — — återremilteradt af Bonde-Ståndet den i5 — — (Se Expeditions-Utskoltets memorial N:o 9, samt här nedanföre upptagne förslag tili underdånig Skrifvelse N:o 42.) 6a Expeditions-Utskotlets Förslag till lind.
Skrifvelsej N.o 3g.
Presté-Ståndet den i5 — — Borgare-Ståndet den i5 — — Bonde-Ståndet den i5 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse j angående förändring af Författningarne om grunderne för befordran till civile embeten och tjenster.
JNT:o 42.) S. A. K. Sedan Rikets Ständer, vid 1830 års Riksdag, hos E. K.
M. underdånigst anmält behofvet af en Författning, hvilken med lika ordning och fullständighet, sorn det lill närvarande Stats-skick mindre lämpliga Tjenste-betänkandet af år 1756, omfattade alla i afseende på civila befordringsmål nödiga föreskrifter, men någon Författning i ämnet likväl sedermera icke blifvit utfärdad, förmodligen af den anledning, att den förändrade organisationen af Styrelse-verken ännu icke blifvit fulländad, så, enär det, till följd af de förändrade förhållanden, sorn inträdt, i samma trion organisationen fortgått, visat sig allt mera angeläget, att en derefter lämpad lag om befordringar utfärdas, och denna angelägenhet utan tvifvel vunnit än ytterligare vigt, genom den vid närvarande Riksdag af E. K. M. och Rikets Ständer antagna förändringen i Stats-Rådels organisation, då den dervid förutsatta ansvarigheten för Stats-förvaltningen synes ovillkorligen påkalla närmare bestämmelser om den rätt, som tillkoinme hvarje Förman, i afseende på valet af underlydande tjenstemän, få Rikets Ständer med åberopande af den förut gjorda underdåniga framställningen, hos E. K.
M. ytterligare i underdånighet anhålla, att E. K.
M. täcktes låta utfärda en, efter närvarande förhållanden lämpad, lag om civila befordringar, hvilken tydligen bestämmer den rätt, som Förmän härvid tillkommer, i afseende på dem underlydande tjenstemän, samt antyder de grunder, hvarefter sökandes befordrings-anspråk böra bedömas.
Expedit ions-ZJt skottets Förslag till und.
Skrifvelse , IV:o 4o■ 65 N:o 40.
Uppläst och godkändt hos Purld, och Adeln den i5 Juli 1840.
Preste-Ståndet den i5 — — Borgare-Ståndet den i5 — — Bonde-Slåndet den i5 — —_ Rikets Stänclers underdåniga Skrifvelse ^ angående befordringsrätt för Läkare j som äro antagne för sjukvården inom mindre samhällen på landet.
N:o 48.) S. A. K.
Då det redan temligen allmänt visat sig, att den på Statens bekostnad ordnade
Läkare-vården ingalunda är för behofvet tillfyllestgörande, utan enskilde Läkare för menigheter eiler inrättningar måst anställas på dessas bekostnad, och denna utväg skulle utan tvifvel ännu vidsträcktare begagnas till fördel för den allmänna hälsovården, om icke svårighet mötte genom Läkares obenägenhet att åtaga sig sådane befattningar, då de icke derföre få beräkna befordrings-rätt vid ansökningar om andra Läkare-tjenster; så, och enär en sådan förmon synes desto heldre böra dem förunnas, som deras verksamhet och insigter ofta anlitas lika mycket, som vid förvaltningen af Läkaretjenster, hvilka af Staten bekostas, och deras befattningar dessutom äro fullt jemnförliga med Stads-Läkare-tjenster, för hvilka en sådan förmon redan är medgifven, få, på grund häraf och med anledning af derom väckt motion, Rikets Ständer hos E. K. M. i underdånighet anhålla, alt Läkare, som, efter enskilda aftal, anslällas hos menigheter eiler för Bruk, Fabriker eller andra sådane inrättningar å landet, för hvilka en större arbets-personal är upptagen, må, i rnon af befattningens vidsträckthet och vigt, åtnjuta befordringsrätt, med villkor, att, innan en sådan Läkare anställes, Sundhets-Collegium yttrar sig om hans competens, samt för öfrigt, att Läkaren, i fråga om vaccination, medico-legala besigtningar och sjukvården vid inträffande farsoter inom hans tjenstgörings-ort, är, lika med de på stat anställde Läkarne, skyldig att ställa sig till efterrättelse vederbörande embets-myndigheters föreskrifter.
Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 15 Juli 1840. 64 Expeditions-Ut skottets Förslag till lind.
Skrijvelse N. o 41' N:o 41.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den i5 Joli 1840.
Preste-Ståndet den i5 — — Borgare-Ståndet den i5 — — Bonde-Ståndet den i5 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse} angående upphäfvande af Kongl. General-Tull-Styrelsens Circulär den 10
Februari i838j och dervid gjordt tillägg af den 3o Juli samma år} rörande controll vid aflastringfrån Norr- och Westerbottens
Besv. 0. Ekon.
Bet. N:o 50.) S. A. K. Ilos Rikets Ständer har fråga blifvit väckt om upphäfvande af Kongl, General-Tull-Styrelsens på E. K. M:s Nådiga Skrifvelse grundade Ciiculär den 10 Februaii 1838, med ett dervid gjordt tillägg af den 30 Juli samma år, hvarigenom blifvit stadgadt: att, vid afsändning från hamn i Norr-och Westerbottens
Län sjöledes till annan inrikes ort af varu-artiklarne saltad lax och smörj dessa varor skola vara underkastade förpassning, i enlighet med Förpassnings-stadgans 1 §., vid äfventyr, alt de i annat fall vid framkomsten beläggas med tull, såsom om de från Finland inkommit, och att, för berörde förpassnings erhållande, de villkor skola ega rum, antingen att varan förut bevisligen förtullats, hvilket i sådant fall af vederbörande, i afgående förpassnings-journalen, till rättelse vid revisionen, antecknas, eller ock, att afsändaren till Tullkammaren eller Inspectoren i lastningsorten aflemnar inhemska producenters under edlig förpligtelse utgifna bevis, som vid nämnde journal skola till verification biläggas, att ifrågavarande varor utgöra afkastningen af de egendomar, de innehafva, å hvilka bevis Kronofogde eller Länsman i orten, eller församlingens
Kyrkoherde bör hafva intygat, att bevisens utgifvare innehafva de uppgifne egendomarne och att de i samma bevis upptagne varu-qvantiteter kunna anses vara der producerade; dock att nämnde varuartiklar må kunna från hamnar i förenämnde 2:ne
Län till andra inrikes orter förpassas, äfven mot det att afsändaren till Tullkammaren eller Inspectoren i lastningsorten aflemnar, såsom verification vid förpassnings-journalen, sitt under edlig förpligtelse utgifna och af vederbörande Kronofogde, Länsman eller Kyrkoherde till sannfärdigheten bestyrkta skriftliga intyg, att varor, Expeditions-Utskottets Förslag till und.
Skrifvelse„
N:o 41- 65 rov, som skola afsändas, äro af Svensk procluction.
Och har, såsom skäl för det yrkade upphäfvandet af ifrågavarande stadgande, hufvudsakligen blifvit andraget: att berörde Författning innebär ett betungande hinder för den inrikes rörelsen, utan någon nytta, som uppväger de många svårigheter och prejerier, hvilka köpmannen och producenten derigenom underkastas; att det är allmogen, som sjelf medför sina varor och utbjuder dem tili städernas handlande, i följd hvaraf det för de senare blifver svårt att fullgöra, hvad ifrågavarande Författning stadgar, och att flere olägenheter drabba allmogen, i anseende till de kostnader, en oftast lång resa, för att uppsöka Kronofogden eller Länsmannen, ovillkorligen måste medföra; att varu-afsändningen från de norra orterna tili kuststäderne sker i smärre partier flera gånger om året, hvilket förhållande gör Författningen ännu mera betungande för de fattige Norrlands-boerne, samt att det alltid skall blifva ett fruktlöst bemödande att förekomma Finska varors olofliga införsel i Riket, och att ändamålet med Författningen således i alla fall förfelas.
Detta hafva Rikets Ständer i öfvervägande tagit; och som berörde Circulair innefattar föreskrifter, hvilka otvifvelagtigt medföra betydliga olägenheter och kostnader för de norra Provinsernes landtmauna-handel, utan att på detta sätt troligen förekomma oloflig införsel af Finska varor pä en så lång kuststräcka, och då dessutom svårigheten att fullgöra Författningen, eller att med producentens under edlig förpligtelse utgifna bevis styrka, att en ofta i mindre partier inköpt vara är af inhemsk afkastning, mäste föranleda tili Författningens öfverträdande; så få Rikets Ständer i underdånighet anhålla, det E. lv.
M. täcktes i Nåder låta General-Tull-Styrelsens ifrågavarande Circulair, såsom ledande till hinder i landtmanna-bandeln, utan att motsvara sitt åsyftade ändamål, undergå en af behofvet påkallad förändring.
Prot. 1840. tö Sami. 1 A/d. 9 66 Expcditions-Utskottels Förslag till und.
Skrifvelse, lV:o 4.2. N:o 42.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den i5 Aug. 1840.
Preste-Ståndet den ig — — Borgare-Ståndet den ig — — Bonde-Ståndet den 22 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse j angående sökt dels anstånd för invånarne i vissa orter af landskapet
Dalarne med betalningen s dels afskrifning af skuld för undsättningsspanmål.
N:o ICO.) S. A K.
Hos Rikets Ständer har motion derom blifvit väckt, alt, sedan invånarne i Ofvan-Siljaus Fögderi i Öster-Dalarne, i följd af erhåline spanmåls-undsältningar, hos Staten åsamkat sig betydlig skuld, som vid detta års början vöre till betalning förfallen, men flere års missgynnande skördar menligt inverkat på den fattiga allmogen, hvilken alltså för närvarande vore urståndsatt att denna skuld liqvidera, helst dess binäring, bestående hufvudsakligast i slöjdeprodueter, lemnade, i anseende till de långväga transporterne, föga behållning, denna allmoge måtte erhålla fyra års anstånd med betalningsskyldigheten för ifrågavarande undsättnings-spanmål på det sätt, att årligen en fjerdedel af skuldsumman från och med innevarande år erlägges; äfvensom att, då, för erhållande af oftanämnde undsättning, flere hya vis sig förbundit, en för alla och alla för en, men några, genom iråkad fattigdom, vöre oförmögne att sina andelar godtgöra, afskrifning för sådane personer måtte beviljas; hvilka förmoner äfvenledes blifvit, på samma grunder, för invånarne i Nedan-Siljans Fögderi och Westerdalarne yrkade.
I betragtande af de härvid förekomne omständigheter, som bevekande tala för den nödställda Dal-allmogen, hafva Rikets Ständer medgifvit, att, derest E. K. M. i
Nåder skulle finna det ifrågaställa anståndet af behofvet påkalladt, detsamma då må bifallas, under det förbehåll, E. Ii.
M. kan finna lämpligt närmare bestämma; hvaremot Rikets Ständer icke ansett afskrifning, i anseende till gäldenärernes fattigdom, böra ega rum i sådana fall, då borgen för medlens erläggande finnes ställd. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 22 Augusti 1840.
Expeditions-Utskottets Förslag till uncL Skrifvelse j N.o 4$. 67 N:o 43.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den a5 Juli i84o.
Preste-Ståndet den 25 — — Borgare-Ståndet den 25 — — Bonde-Ståndet den 2g — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse om upplåtande till Upsala Central-Hospital af några Kronoparken Asen och Ulltuna Kungsladugård tillhörige jordar.
N:o 174.) S. A. K.
Med anledning af gjord underdånig framställning, rörande behofvet af utvidgad local för det vid Upsala inrättade Central-Iiospital, hvarmedelst utrymme kunde vinnas, dels för anläggning af en begrafningsplats, dels för Hospitalshjonens curativa behandling, genom deras vistande oell ändamålsenliga sysselsättande i fria luften, äfvensom för inrättandet framdeles, när llospitalsfondens tillgångar sådant medgåfve, af en serskild cur-anstalt för vansinnige personer af den bildade classen, har E. K. M., uti en till Rikets Ständer den 8 sistlidne Februari aflåten Nådig Proposition, i öfverensstämmelse med Kongl.
Seraphimer-Ordens-Gillets och öfrige i ämnet hörde Auctoriteters tillstyrkanden, föreslagit, att till Upsala Central-Hospital måtte upplåtas så väl 7 tunnland kappland ofruktbar sand- och mojord å den invid Hospitalet belägne Kronoparken Asen, som ock 6 tunnland 28j kappland mark af Ulltuna Kungsladugårds egor, efter det tiden för nuvarande arrende derå tilländagått; hvarjemte E. K. M. åt Rikets Ständer öfverlemnat att i sistnämnde fall bestämma den afgift, som pröfvades skäligen böra af Hospitalet utgöras; varande i afseende härå af Directionen för Upsala Hospital föreslaget, att afgiften till Kronan för den andel af Ulltuna Kungsladugårds egor, som skulle komma att till Hospitalet upplåtas, måtte, derest en så beskaffad afgift ansåges böra ega rum, fastställas till högst G kappar spanmål, hälften råg och hälften korn, efter markegångspris, för ängsmarken, 4 kappar för hagmarken och 2 kappar för den del, som endast utgjordes af sandbacke.
Ständer hafva detta ärende i öfvervägande tagit; och då nyttan samt behöfligheten af den sökta upplåtelsen till Hospitalet af ifrågavarande jordlägenheter finnes behörigen vitsordad, samt upplyst blifvit, dels alt den mark, som från Kronoparken Åsen ansetts behöflig, är af ofruktbar beskaffenhet, hvadan genom densammas afträdande någon förlust Kronan icke tillskyn - 68 Expeditions-!]tskottets Förslag lill lind.
Skrifvelse > IV.-o 44- das, dels alt ofvanberörde andel af Ulltuna Kungsladugårds egor, utan olägenhet för Kungsladugården, kan derifrån afsöndras, hafva Rikets Ständer funnit skäl bevilja Upsala Central-Hospital rättighet att, i enlighet med år 1837 upprättad, vid de med E. K. M:s Nådiga Proposition ankomna handlingar, fogad charta, på Kronoparken Åsen inhägna oeh begagna ifrågavarande 7 tunnland 6-§ kappland jord, samt, när nuvarande arrende å Ulltuna Kungsladugård upphör af Kungsladugårdens egor intaga och använda förenämnde 6 tunnland 28 1 kappland äng och beteshage; hvarjemte Hospitalet frikallas från erläggande af någon afgift till Kongl. Maj:t och Kronan för de jordlägenheter, som sålunda komma att detsamma upplåtas; hvilket, till svar å E. K. M:s Nådiga Proposition, Rikets Ständer få i underdånighet anmäla.
Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 29 Juli 1840.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 25 Juli lSJo.
Preste-Ståndet den 25 — — Borgare-Ståndet den 25 — — Bonde-Ståndet den 29 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse om inskränkning i det nu föreskrifna domföra antal Nämndemän. (Lug-Ulsk.
Bet. N:o 54.) S. A. K.
I anledning af hos Rikets Ständer derom väckt motion, få Rikets Ständer hos E. K. M. i underdånighet hemställa, om icke, enär i Författningarne två till sex Nämndemän hittills ansetts tillräcklige vid jemväl sådane husesyner å Militiae-boställen, hvilka af Domaren i orten förrättas, E. K.
M. skulle täckas tillåta utfärdandet af en Kungörelse, hvarigenom stadgas, att liusesvner å Prestebohl må verkställas af Häradshöfding, med biträde af två Nämndemän, eller flere, högst half Nämnd, allt efter som syneförrättaren, för synens vidlyftighet, nödigt pröfvar.
Skrifvelse, N-0 69 N:o 45.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 25 Juli 1840.
Preste-Ståndet den l5 — — Borgare-Ståndet den 25 — — Bonde-Ståndet den 2g — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, i anledning af väckt motion om förbud emot ut gifvande af skuldsedlar, ställde till sedelhafvaren m. m. (Lag-Utsk.
Bet. N:o 61.) S. A. K.
Med föranledande af derom väckt motion, och enär lagens stadgande i 4 Gap. 4 §.
Utsöknings-Balken, sorn innehåller, att, om förskrifning är ställd å någon viss man, och gäldenären deri gifvit lof att låta den komma i annans hand, den, som förskrifningen i händer häfver, skall njuta full utmätning, varit underkastadt olika tolkningar af domstolarne, i frågan, huruvida ett till viss man eller ordres uthändigadt skuldebref, för att vara utmätningsgildt i annans, än den vissa personens hand, hör vara försedt med den sistnämndes öfverlåtelse, eller om det derförutan är uti hvarje innehafvares hand gällande; alltså, och då Rikets Ständer anse förra tolkningen öfverenstämma med lagens rätta mening och förstånd, samt destohellre böra godkännas, som den lägger hinder i vägen för obehörig innehafvare af så beskalfadt skuldebref att deraf göra bruk; hafva Rikets Ständer för deras del beslutat, att berörde §. må, i enlighet härmed , förtydligas samt i sådant afseende erhålla följande förändrade lydelse; ”Är förskrifning ställd att betalas till innehafvare!!; njule han full utmät”ning, som den i händer häfver.
Finnes förskrifning ställd å någon viss man, ”och har gäldenären deri gifvit lof att låta den komma i annans hand; va”re lag samma, derest behörig öfverlåtelse finnes å förskrifningen tecknad. ”1 dessa fall må borgenär söka gäldenär, ehvar han linnes.” Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 29 Juli 1840. 7° Expedilions-Utskottels Förslag till und.
, N-o 4^- N:o 46.
Presle-Ståndet den 25 — —- Borgare-Ståndet den 25 — — Bonde-Ståndet den 29 — —•
Rikets Ständers underdåniga Skrifvelsej i anledning af väckt fråga 0111 upphörande af spö- och ris-straff för vissa brott m. m. (Lag-Utsk.
N:ris 25 och 63.) S. A. K. Hos Rikets Ständer har, så väl af deras Justitias-Ombudsman, som af flere serskilda motionärer, fråga blifvit väckt om spö- och ris-straffens upphörande, antingen helt och hållet eller för vissa brott; och ehuru Rikets Ständer ej kunnat biträda deras mening, som åsyftat totalt afskaffande af nämnde straff, enär sådant icke skulle kunna ske utan omarbetning af hela straffsystemet, då spö- och ris-straffen utgöra en hufvudsaklig beståndsdel af de stadgade straff-arterne, hvilkens försvinnande ofelbart skulle störa sammanhanget i lagen, ej sällan upphäfva det en gång bestämda förhållandet mellan brott och straff samt åstadkomma en lucka i sjelfva strafflagen; likväl och jemte det Rikets Ständer anse önskvärdt, om någon minskning i den vanära, som spö- och risstraffens undergående i allmänhetens åsyn medför, kunde, genom lämpliga föreskrifter om en mera enskild verkställighet, tillvägabringas; hafva Rikets Ständer trott något hinder icke möta för upphäfvandet af dessa kroppsstraff för sådane brott, hvilka kunna försonas med penningar och endast i brist deraf ådraga kroppsplikt, en förändring, destomera af mensklighet påkallad, som böternas förvandling alltid medför en olikhet i bestraffningen för den förmögne och den fattige, hvilken senare oftare måste träffas af bestraffningen med kroppsplikt; äfvensom Rikets Ständer funnit inskränkning i spö- och risstraffens användande böra kunna ske äfven för vissa andra brott, hvilka, ehuru första gången föröfvade, dock, såsom förenade med försvårande omständigheter, nu ärc med urbota bestraffning belaggde.
I sistnämnde afseende förekommer, att lagen i 40 Gap. 6 §.
Missgernings-Balken utsätter spö- och risstraff för inbrott, i afsigt att stjäla, men att detta brott kan ske under förhållanden, som lemna rum för den brottsliges mildare behandling, hvadan Rikets Ständer anse det böra vara domaren tillåtet att för första resan inbrottsstöld äfven tillämpa straff af fängelse Expeditions-VIskottets Förslag till und.
Skrifvclsej N.-o ^5. 71 vid valten och bröd.
Vidare hafva Rikets Ständer fästat uppmärksamhet derpå, hurusom förordnadt blifvit, dels genom Kongl. Förordningen den 9 December 1756, att det tjenstehjon eller den lösa person, som blifver funnen att hafva hos sig dyrkar, dubbla nycklar eller lmfvudnyckiar, utan husbondens minne, eller falska nycklar af hvad slag de vara må, skall, fastän någon skada ej derigenom skett, straffas mannen med nio par spö och qvinnan med sju par ris eller deremot svarande fängelse vid vatten och bröd; dels uti Kongl. Förklaringen den 23 Mars 1807, att den, som stjäl litet eller mycket ur fickorna i kläder, som någon bär på sig, skall, utom den i lagen stadgade kroppsplikt, uträknad efter tjufnadens värde, dertill straffas, första gången mannen med Tio par spö och qvinnan med Atta par ris, dels ock genom Kongl. Förordningen den 21 Januari 1773, jemnförd med Kongl.
Brefvet den 26 October 1790, att den, som olofligen mjölkar annans ko, får eller get ute på marken, skall, utom det, som lagen i 43 Gap. 4 §.
Missgernings-Balken innehåller, straffas, första gången, mannen med Sex par spö och qvinnan med Fem par ris; och anse Rikets Ständer dessa slag af brott vara af den isolerade beskaffenhet, alt utbyte af bestraffningen med spö el leiris emot den af fängelse vid vatten och bröd för den, som dermed för första gången beträdes, kan, utan menlig inverkan på lagens sammanhang, tillåtas.