Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ständers StatsUtskotts Betänkande, i afseende på Herr f. U. IVin b e rg s Memorial om Statslftshottets Betänkanden.
Lånrättighet i Manufaktur-Disconteti för Skepps Warfs ägare.
C vJtatsUtskottet har förehaft ett ifrån Wallof!. BorgareStåndet remitteradt Memorial af Herr J. U. Winberg, hvaruti, under åberopande af Kongl. Majlts Nådiga Proposition af den loide sistledne December, i afseende på nyttan aflämpelige understöd till flere slags gagneliga handteringar, samt med framställning i sammanhang dermed, af den Allmänna nytta Sveriges Skeppsvarf eller Skeppsbyggerier medföra, hvilka, enär tillverkningSämnen dertill funnos och förädlades inom landet, borde anses såsom eri af de mäst gagneliga inhemska Fabriks-Inrättningar, föreslås att till hjelp emot den under innevarande tid genom Conjuntäuren högst försvårade afsättning af Fartyg, Lån - rättighet af Manufaktur-Disconten måtte beviljas till en viss Summa för hvarje svår Läst, uppå sådane Bil- och Bolfärdigé I’artyg, som, tillverkade vid Svenskt SkeppgWarf, befinnas osålde och hvilken Summa ej borde understiga 30 R:d för Ek- och 20 R:d för Furu-fartyg; för hvilka lån Manufaktur -
Disconten skulle äga säkerhet uti sjelfva fartyget och Warfvets öfriga efFekter; Äfvensom Controli emot missbruk kunde af vederbörande Lantishöfdingar eller Magistrater vidtagas, hvarigenom säkerheten ansåges lika gifven, som den hvarje annan Fabriksidkare kunde lemna.
Och ehuru Utskottet väl finner, det Skeppsbyggeri är en bland de nyttigaste och för Sverige mäst lämpelige och tjenlige Slöjdhandterinjj. tr go8 StatsUtskottets Betänkanden. ■$ ligt är, bör komma i åtnjutande af den upmufl* tran och understöd, som för dess framtida bestånd och fortkomst otvifvelaktig^ är af nöden; likväl och då grunden för meddelande af sådane Lane-understöd utur Manufaäur-Disconten icke; i afseende på Skeppsbyggerier, lärer kunna tillförlitligen bestämmas i enlighet med den plan, som för Manufaktur Discontens Utlåningar till andre Fabrikslnrättningar i allmänhet är i Reglementet föreskrifven, nemligen i mohn af deras tillverkningar och med pantsättande, såsom säkerhet, af Köparens till vahran, på betalning derföre, utgifne Skuldebref; då det upgifne Förslaget att, efter en viss utsatt Summa, för hvarje Läst af de vid Svenske SkeppsWarf befintelige osålde Fartyg, bestämma sådane Lane-bidrag, icke, efter Utskottets tanke, är verkställbar! på ett sätt, som medför säker Controll emot missbruk deraf; då den säkerhet, för desse
Lån, hvilken skulle innefattas uti sjelfva Fartygens ocli Warfvens Effeäer och således bestod uti en, titan att sådant kunde förekommas, lätteligen förskingrad egendom, icke af Utskottet kan antagas för så beskaffad att densamma tryggar Manufat. tur-Disconten för befarade förluster vid sjelfva Låntagarnes, tilläfventyrs iråkade obestånd; då ifrågavarande Lane - bidrag, icke eller lärer kunna, för att medföra åsyftad nytta för Sképpsbyggeiierne, bestämmas till återbetalning på den tid af högst 9 Månader, som för Manufaklur-Discontens Utlåningar är faststäld; och dä Utskottet i öfrigt icke eller inser något annat sätt, som, utan att aldeles afvika från de grunder, hvilka, i afseende på Manufaöur-Discomens bestämmelse StatsUtskottets Betänkanden, gro lagde och utan att förfela ändamålet med padan t understöd, medförer en osviklig och lika grund för bestämmandet af hvarje Skeppsbyggares Lane-rätt och tillika leinnar Manufaktur.
Disconten den tillräckeliga säkerhet, som vid allmänna Medels anslående till Lån-understöd, utgör ett vigtigt ögnamärke; anser Utskottet, så vidt denna fråga tillhörer Riksens Höglofl.
Ständers bedömmande, sig icke kunna tillstyrka bifall på Herr Winbergs sålunda väckle Motion om Lån - rättighet i Manufaktur-Disconten för Skepp sbyggerierne eller SkeppsWarfs ägare.
Hvilket allt dock till Riksens Höglofl.
Ständers ompröfvande vördsamt öfverlemnas; hvarvid en Ledamots serskildta tanka genom ProtopollsUtdrag bifogas; Stockholm den 16 Februarii 1818- Utdrag af Protocollet, hållit hos Riksens Höglofl.
Ständers Statsutskott vid Urtima Riksdagen i Stockholm den 16 Februarii 1818.
S. D. X-Jti den af Herr Grosshandlaren Winberg väckta och till StatsUtskottet remitterade fråga om rättighet till deltagande i Låne-biträden hos Manufaktur - Disconten för Skeppsbyggeriernes underhjelpande, yttrade sig Herr Brukspatron Ekelund: ”Om det å ena sidan är en ovedersä gelig sanning, att enda vägen till vårt lands verkeliga förkofran och en sann National-välmågas återinförande, är de produktiva Näringarnes upmuntran och understöd med nödige biträden, lärer det ock å andra sidan lika litet StatsUtskottets Betäniandeii. kunna bestridas, att Skeppsbyggeriet ibland desse Näringar förtjenar ett utmärkt rum, Grundad belt och hållit på inhemske rudimaterier, på våra Skogars och Grufvors Producter, har denna sköna fabrication inbringat åt ar. betsfliten och Stateii oberäkneliga Summor, än igenom Fartygsförsäljmngar på Utrikes orter, än åter igenom förtjente fragter.— Men må man icke förgäta, att
Skeppsbyggeriet är en lika så tung som nyttig handtering, och att intet yrke i proportion fordrar så dryga och långvariga förlager, som detta, om det med någon möjlig framgång skall kunna bedrifvas.
Redan blotta anläggningen af ett ordentligt Skeppsvarf lordrar betydelige Summor, och hvilka dryga omkostnader, hvilket långvarigt arbete fordrar icke hvarje Fartyg ännu, innan det lemOat Warfsbädden ?
Fänge npg har en så Riksgagnelig handtering saknat ett allmänt understöd, och det är snart sagdtengåta, huru eå manga SképpsWarf i Rikpt kunnat det oaktadt inrättas, och så många kostbara Fartyg vid dem årligen fabriceras; om man icke besinnade, att Conjunduren, ända till de sistförflutne åren varit gynsam och lemnat en tämmeligen säker utsigt, dels till vinstgifvande försäljningar, dels pck till förmånlige frakter.
Nu åter-, då Conjunduren i några år i bägge afseenden varit aldeles contraire, och man såsom gn naturlig följd deraf, ser med 'bedröfvelse och ledsnad, att de fleste SkeppsWarfven, dels inskränkt, dels ock aldeles indragit deras arbeten, mätte val tjdepundent ändteligen vt»ra StatsUtskottets Betunkanderi. 311 inne, att igenom lämpelige understöds medde]ande uprätthålla, eller åtminstone ifrån kanhända total undergång, rädda Svenska Skeppsbyggerierne.
— Detta torde kanske icke vara för mycket sagdt; ty huru många WarfsÄgare finnas val, som med egna tillgångar kunna eller vilja i sakernes närvarande ställning envisas att fortsätta ett yrke, sorn med så oviss utsigt orra enskild vinst, fordrar så långvarige och dryga förlager?
Rå lära de vara och snart nog blifva de än färre.
— Och den dag skulle ty värr! kunna komma, då vi i saknad af inhemske Fartyg icke allenast måste, vid en, för fragthandeln gynnande conjunötur, se oss utur tillfälle att skörda någon vinst deraf; utan ock skola nödgas falla prejande Utländningar i händerne, så väl för exporten af våra tunga Naturalster, som för importen af våra oumgängligaste behofver.
Jag kan således i betraktande af allt detta, icke dela Höglofl.
Utskottets mening, att Rikets Skeppsbyggerier skola i en sådan ställning sorn den närvarande, lemnäs åt undergången och förödelsen; utan anser dem tvärtom af den vigt för Staten, att de förtjena något allmänt understöd.
Detta understöd bör i inin tanka meddelas igenom Manufadlur-Disconterr, och skälen dertill hämtar jag icke allenast derifrån, att de fleste SkeppsWarf i Diket sortera under HallRätt, utan afven deraf, att åtskillige andra Inrättningar såsom Pappersbruk och Lädergarfverier m. ii. erhållit förut saknad Dåne-rätt uti ManufafturDisconten; äfvensom att Kongl.
Maj:t vid denna Riksdag uti Nådig Proposition föreslagit
Rik - gi2 StatsUlsiottets Betänk and en. sens Höglofl.
Ständer, att bereda för Glasbruket! enahanda- förmån, Den Summa jag vördsamt vågar föreslå såsom Fond för Skeppsbyggeriernes Lane-rätt i Manufaclur-Disconten är, 50, ä 60,000 R:d, och sättet för Bihl- peli Bohlfärcligt byggde Fartygs beläning, skulle i min tanka börg vara sådant, att vid hvarje års slut, WarfsAgarne, eller, i händelse af Bolag, WarfsDisponetiterne upgåfve alla vid Warfvet Bihl- och Bohlfärcligt byggde Fartygs lästetal, bestyrkt med MätareBrefver, då emot Reversaler med Löftesmän och derjemte af vederbörande Ernbetsmän åt Lån - sökanderne meddelade Bihlbrefs-betygen, skulle pro rata parte per Läst, Furu ansedt till Ldel mindre än Ek i värde, af ManufatSur-Disconten meddelas Lån, hvilka Lått,ställde på 9 månader och löpande med 4 procents
Ränta, borde, i händelse WarfsAgarne icke under tiden igenom försäljning af Fartyget eller förtjente fragter blifvit bjelpte utur clerus förlägenhet, få med -^tdels Capital - inbetalning allt pa g månader om sättas, så att Warfsrörelsen, utan hinder deraf måtte kunna fortsättas.”
Och skulle denna Herr BruksPatronens enskilcllg tanke, enligt dess begäran åtfölja Utskottets Betänkande till Respeftive RiksStånden.
1 ■ ■ 1 ■ ' ■ ■ ■' ■ N:r 95.
Stunders Stats Utskotts Betänkande, anguende Riksdags martien Erik Svenssons Me - StatsUtskottets Betan/tanden, 3 1 3 tnorial om Förvaltningen af Kronans Upiggs Magazin m. m. jLill SratsUtskottet har blifvit remitteradt ett af Riksdagsmannen fran Bohus Fän Erik Svensson till Hedervärda BondeStändet ingifvit Memqritil, deruti anföres att emedan Rikdagsmanjien af Riksens Höglofl.
Ständers Revisorers Berättelse öfver Allmänna Magazins-Inrättningens Räkenskaper och Förvaltning inhämtat, att Inrättningens Spannmalsrörelse under arén 1813, i8?4 och 1815 utfallit med en total Förlust af 22,196 R:d 26 sk. 2 rst. och det icke bör vara någon obekant, att vid Magazinerne i Landsorterne Spannemål blifvit inköpt Flöstetiden, då den varit i lågt pris, men deremot försåld påföljande Wår och Sommar med en ansenlig förhöjning, hvarigenom, efter dessa förhållanden, sorn inträffat uti Erik Svenssons hemort, och sorn formodas varit lika i de fleste orri ej alla andra Orter, en ansenlig behållning eller Vinst bort återstå för hvarje Magazin, om än en del af denna Vinst åtgått i Afskrifning, spillning och musfrat; Och anser Riksdagsmannen af sådan© orsaker det ej vara olämpligt, att Undersökning verkställes, huruvida Magaziris - Inrättningen fått till godo njuta den på förberörde sätt otvifvejaktigt upkomne Vinst, och att, enär åtski 1 lige oordningar och missbruk skola hafva ägt rum med Spanmåls - upköpen vid det Krono Uplags Magazin, sorn är beläget i Erik Svenssons hemort, sådane Författningar för framtiden måtte varda vidtagne, hvarigenom sjelfva möjligheten af dylika missbruk ina kunna afböjas.
StatsUtsköttcts Betänkanden.
Med anledning af detta anförande, får State, Utskottet vördsammeligen andraga, att hvad först vidkommer frågan derom, huruvida Ma. gazins.
Inrättningen fatt tillgodo njuta den vinst densamma tillkomma bordt, är i denne del ej något att befara, enär Upbördsmännens Bäkenskaper grunda sig på behörige Ordres och andre nödige Original - Verificationer, och desse Bäkenskaper dessutom undergå
Fyra serskildte granskningar, nemligen: först vid BandsContoiren, dernäst j MagazinsOiredlionen, och sedermera i JyarnmarBätten, samt ändteligen af Biksens Höglo!!.
Ständer eller deras Bevisorer, Beträffande åter Biksdagsmannen Eric Svenssons yttrande, angående åtskillige missbruk, sotn skola blifvit begångne vid Magazinet i dess hemort; så enär Biksdagsmannen icke så bestämdt upgifvit i hvad delar Upbördsmannen sig ore, deligen förhållit, att sammanhanget dermed kurir nät af Bäkenskaperne utrönas, och detta yttrande dessutom innefattar ett beifrande öfver be, gangne tjenstefel, derom anmälan å vederbörlig ort och ställe göras bör, lära Biksens Högloft.
Ständer fördenskull sig dermed icke kunna befatta.
Börande sluteligen det gjorde yrkandet, att bestämda Beglementen pch Föreskrifter för MagazinsUpbordsmännen matte varda utfärdade; så har denna fråga ett oskiljaktigt sammanhang med den blifvande Instruflionen för Allmänna Magazinslnrättningen, och synes således icke böra eller kunna från ämnet i hela dess vidd, till serskild utarbetning företagas; hvilket allt dock StatsUtskottets Betiinkanden.
Ständer vördsamligen underställes, Stockholm den 16 Februarii 1818, N:r 96.
Ständers StatsUtskotts Utlåtande öfver Herr Protoc olls Se evet er ar en jf. Adlerbeth s
Motion om medels anslående i och för Isländska Handskrifters öfversättandc.
Ridderskapet och Adeln har till StatsUtskottet remitterat ett af Herr ProtocollsSecreteraren J.
Adlerbeth ingifvet Memorial om medels anslående till kostnaden vid den å Kongl, Ribliotheket förvarade samling af Isländske och Fornsvenske Handskrifters öfversättande utaf en infödd Isländare; uti hvilket Memorial Herr Adlerbeili yttrat: ”Hvarje Folk, som icke är 'k än, ”slolöst för Aran och Fäderneslandet, måste in”se värdet af en sann kunskap om de tider, då ”Förfäders mannamod lade grund till detta Folks ”sjelfständighet.
För Svenskarne äro källorne ”till en sådan kunskap icke otillgänglige.
De ”skönaste minnen af de gamle Scandinaviernes ”Gudalära, Krigsbragder, Lagar och Sånger, kaf"”va trotsat förgängelsen.
De äro uptecknade på ”det språk, som fordom gemensamt för hela den ”Scandinaviska Norden ännu i vara dagar på ”Islands aflägsna stränder bevara sin ursprungli”ga renhet.
Bibliothequet i Stockholm innehåller en rik samling af sådane Isåländske och Fornsvenskje Hatidskrifier, "vigtig 316 StatsUtskottets Betänk anden, ”för hvarje Svensk, som vill rätt Jära känna sl* ”na Förfäder; men dessa Skrifter ärq nästan att ”anse såsom förlorade för verlden, så Jange de ”icke blifvit sorgfälligt granskade och från Grand, ”språket öfversatte.
En sådan öfversättning bör ”utföras af en infödd Isländare, hvars infödda ”osvikliga kännedom af det språk, hvarpå de ä”ro författade, ensamt kan gifva säkerhet om ”framgången af detta företag; hvar och en an”nan skall fåfängt våga försöket; äfven med den ”outtröttligaste flit och den varmaste önskan att ”gagna, skall han snarare främja villfarelse än ”uplysning, då de sällgatnma ordställningar, hvil”ka utmärka ifrågavarande Skrifter, framlägga ”nästan oöfvervinneliga hinder för möjligheten, ”att fullständigt utreda deras innehåll.
”På dessa grunder vågar jag föreslå, att ”Riksens nu församlade
Ständer matte bestämma ”ett årligt Arfvode af omkring 3,oqo R;d R:co, ”åt en lärd Isländare, hvars skyldighet skulle ”blifva att granska och öfversätta de på Kongl. ”JBibliothequet i Stockholm förvarade Isländske ”och Fornsvenske Handskrifter, och att vägleda ”Sveriges yngre Weltenskapsldkare till en säker ”kännedom om deras Förfäders tungomål.
En ”uplysning, som jag härtill bör tillägga, är att en ”bland Islands grundligaste Språkkännare redan ”tillkännagifvit sitt beslut, att så vida han blef”ve försäkrad om nödig utkomst, öfvergifva sitt ”Fädernesland, för att i Sveriges Hirfvudstad ”agna sig åt ofvannämnde vigtiga sysselsättning.
”Det är en numera allmänt erkänd sanning, ”att de Nordiske Folkslagens bildning ägt en ”stor inflytelse på hela vår verldsdels.
Islands StatsUtsiottets Betiinltanden. 317 5,och Scähdihäviens Urkunder hafva derföre lannge varit föremål för de sorgfälligaste Undersökningar.
Redan under många Mansåldrar ”hafva Danmarks Lärde, vägledde af infödde ”Isländarfc, täflat om äran, att samla och sprida ”kunskaper om den Nordiska Fornåldrens häf”der och vitterhet.
Framgången af deras arbeten liar vatit förvånande.
Forskningar af den”na art hafva inom Tyskland blifvit befrämjade ”genom den lärde Grdters mångåriga verksamhet och en Schlesisk Högskola (Breslau) äger ”en serskild Lärare för den Nordiska Språkkunskapen.
Huru högt man inom Sverige skattat ”desse minnesmärken af vår forntid, lika vigti”ge för Häfdatecknaren, Språkforskaren och Lag”kännaren, bévisas af de på vårt Kongl. Bibliotek förvarade Isländske Skrifternes samlande, ”för hvilket ändamål, Svenske Fornforskare un”der loppet af i7:de århundradet blefvo afsände ”till Island.
Någre bland desse
Skrifter äro re”dan för lång lid tillbaka genom trycket utgif”ne, och hafva roed begärlighet blifvit eftersök”ie af vettgirigé främlingar.
Då i en senare lid ”con Dalin beskref sitt Fäderlands öden, blef han ”vid sitt arbetes utgifvande, med ädel frikostighet understödd' af Svea P.ikes Ständer.
Må vi ”derföre blott fullborda, hvad Svenskarne redan ”under förflutné århundraden begynt! må vi ”icke längre förtiga hvad Sanningen oss förkun”nat om våra fräjdade Fölfader; må ljuset öfver ”Nordens Fornhäfder utgå ivan Sverige, den ”Nordiska bildningens urgamla stamhåll.
”Att härtill medverka, synes mig vara Svea ”Rikets Ständer värdigt.
Jag hoppas au Svenska 3 18 StatsUtskottets Betankandert.
”Ombud skola med tillfredsställelse öppna i/z> ”gen till ett kunskapsförråd,, hvars skärskådande.) ”då det upräithåller Sverges vetenskapliga anseende, då det lemnar det säkraste vittnesbörd ”om Fäderneslandets tillstånd under framfarne ”tider och erbjuder hvarje
Svensk medborgare ’de starkaste väckelser, att genom stora oell ädla ”bedrifter följa sine Förfäders ofterdömen, ostri”digt kommer att medföra ett gagn, vida öfver.» ”stigande den upoffring, som måste utgöra ett ”vilkor -för verkställigheten af mitt förslag. ”Då\jag nu inför Högloft
Ridderskapet oell ”Adelil fritt yttrar mine tankar öfver ettvigtigt ”ämne för allmän upmärksamhet, hyser jag den ”säkra öfvertygelse, att hvad jag anfört, icke ”skall ogillas af ett RiksStånd, som altid nitäl”skat för äran och sanningen och aldrig saknat ”Medlemmar hvilka, genom egne forskningar ”och frikostiga understöd, lifvat minnet af vår ”Forntid.
”Sluteligen anhåller jag, att frågan om sät”tet att utse de för ofvannärnnde ändamål nödi”ge medel, måtte blifva öfverlemnad till Hög» ”loll.
StatsUtskottets uplysta pröfning.
Jacob Adlerbeth.'''’ Hvarförutan blifvit
Utskottet meddeldte serskildte i anledning häraf gjorde anföranden till Höglofl.
Ridderskapet och x\delns Protocoll af Herrar C. J. Rotlieb och .Lorenzo Hammarsköldt jemte Herr Adlerbeths samt Grefve C. G. Spens svar derå; och har Högvördige PrästSråndet, en» ligt ProtocollsUtdrag af den 24 nästlidne Janu» arii uti Remissen af Motionen instämt» Siats Utskottets Retänkanden. 319 Wiel öfverläggning i detta ämne har Utskottet väl ansett den ifrågastälde öfversättningen af förenämnde Handskrifter kunna medföra gagnande uplysning för Svenska Historien, och att den för öfrigt skulle hedra Nationen; men i afseende på, tillstyrkande af Herr ProtocolIsSeereferaren Adhrbetlis förslag om 3,000 R:ds anslående för detta ändamål, hafva skiljaktige meningar af Utskottets Ledamöter blifvit yttrade i sä måtto, att en del, i anseende till StatsWerkets och angelägnare behof, som vid denne Riksdag förekommit, samt Statens knappa tillgångar, för deras fyllande, funnit sig ej kunna tillstyrka någre medels anslående härtill, utan hållit före, att derest berörde öfversättning ej utan StatsWerkets betungande företagas kan, dermed må böra till en lägligare tid upskjutas; hvaremot de öfrige Ledamöterne af Utskottet ansett sig böra föreslå, att Riksens Höglofl.
Ständer hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det täcktes Kongl.
Majrt i Nåder serskildt å dette ämne fästa uppmärksamhet, samt om någre medel skulle finnas, dä i Nåder understödja detta nyttiga företag.
Och sorn vid anstäld votering, 2:ne
Stånd stadDat i den förre och de andre 2:ne i den senare meningen; så har, enligt 38 §. i Riksdagsordningen, Utskottet skolat desse bägge yttranden såsom alternativer till Riksens Höglofl.
Ständers bepröfvande vördsamligen öfverlemna; hvarvid Herr Assessoren Lagerlijelms af åtskilige Ledamöter biträdde serskilde tanka, genom Utdrag af Protocollet bifogas.
Stockholm den 16 Februarii 181S.
J80 StatsUtskottets Betänltandem Utdrag af Protocollet, hållit hoS Riksens Högloft.
Ständers Statsutskott vid Urtima Riksdagen i Stockholm den 12 Februarii 1818. S. D.
Dä nu till slutligt afgörande förekom den utaf Herr ProtöcollsSecreteraren Adlerbeth väckte, samt ifrån Höglofl.
Ridderskäpet och Adeln till Utskottets åtgärd remitterade Motion om medels anslående till öfversättning af åtskilige Isländske Handskrifter, anförde Herr Assessoren Lagerhjelm skrifteligen: ”Att Herr Adler - betlis förslag skall lända till allmänt gagn, syneS mig så mycket mindre kunna nekas, som det grundas på den ostridiga sanning, att hvarje Folk, Sorn vill bevara sin Sjelfständighet, måste älska sitt Fädernesland, och att alla medel att lifva och underhålla denna Fosterlandskärlek böra sorgfälligt användas.
Bland sådane medel torde intet med mindre upoffringar, mera rakt leda till målet, än det föreslagna.
Det är Häfdernas vitsord, sorn lärer oss, att ett af Fiender aldrig kufvadt land, skall förblifva fritt, så länge dess invånare, i ståndaktighet och mannamod, blifva sina Stamfader like; för alla bildade Folkslag, som icke dignat under främlingars förtryck, liar det derföre varit en Vigtig omsorg, att upsöka och utveckla alla minnesmärken af sin urgamla ära, såsom starka Väckelser till medborgerlig dygd.
Få Nationer kunna af sådane forskningar skörda rikare frugter, än Svenskarne, la vilka icke återkalla minnet äf sina Förfäder, utah att Dpmanas ätt oförskräckt^ möta hvarje fara, och StatsUtskottets Betänkariden.
6ch att häldre upoffra lifvet, än Friheten.
Dyr: har är derföre hvarje ny uplysning om dessa Förfäder, till hvilkas manliga alvar vi böra återgå, för att trygga vårt Sjelfbestånd; och endast den, sotn vore liknöjd för Fäderneslandets sak, skulle kunna Vägra bistånd åt deras bemödande, sorn vilja skingra det möfkéf, hvaraf Nordens Fornhäfder ännu. ärö orrigifné.
Efter denna erinran om ämnets vigt, må mig tillåtas ytfrä några ord, så väl till utveckling af Herr Adlérbeths Förslag som till i^eder. läggning af hvad Herrar Hammarsköld Och Rotlieb deremot anfört.
Att våra samlingar åf Nordiskä Föreskrifter sprida stort ljus öfver Sveriges äldsta tillstånd, tnedgifves af hvarje oväldig sakkännare.
Herr Hammarsköld sjelf, sorn nu bestridt denna sanning, har erkänt den i företalet till den år 1815 utgifna JornsvikiugaSågan.
Mångå åf des: sa Skrifter föra omedelbart Sverige, och de öfrige, som angå Island, Dannemark och Norrige, blifva äfven för oss lärorika, då man eftersinnar, att språk, seder och lynne under forntiden ägde en nästan fullkomlig likhet hos hela Nordens invånare.
Hvar och en käti lätt gorå sig öfvertygad, öm hatt det åstundar, att vi i Stockholm och Upsala äge ett betydligt förråd af dylikä Skrifter, äfven utan att beräkna det icke ringa antal, hvaröfver noggrann Förteckning icke ännu blifvit uprättad.
Det är utan tvifvel énligt med Herr Adlerbeths afsigt,' att granskningen af de Nordiske Fornskrifter, sorti tillhörd Academiskd Bihang till RiksSt.
Prot. 1S17 . isis. 4:de Sami, N;r 41, 42: 323 StatsUtskoitets Eetlinfianderi.
Bibliotheket i Upsala, äfven skulle syéslosätta den lärde Isländare, hvars inkallande han föreslagit; att Dannemark äger ett ännu rikare förråd af ämneir för Isländska Språkkännares forskningar, bör väl icke qväfva vårt nit, att i dagen framlägga hvad oss tillhör.
De inom Sverige samlade Skrifter af ifrågavarande egenskap utgöra: i:o. Isländska Sagor, hvaraf vi hafva många förträffliga Codices.
Här må blott nämnas, ätt Upsala Bibliothek äger en biand de bästa Pergam ents-Codices af Gretters Saga, hvilken både för skönt Historiskt skrifsätt, uplysning oin Porntidens seder, tänkesätt, språk och skaldekonst, är ansedd såsom en af de mest Classiska i hela Isländska Litteraturen, men hvaraf hittills endast funnits en oöfversatt uplaga, genom hvars vårdslösa beskaffenhet ändamålet att uplysa Allmogen på Island, blifvit aldeles förfeladt.
I Stockholm finnas utmärkt goda Pergaments - Codices, af den rent historiska JomsvikingaSagan, ehuru den enda uplaga, som ännu deraf blifvit utgifven, utgör en i kritiskt afseende obrukbar lropflickning af yngre och sämre Codices.
Några bland de här förvarade utförligare Historier och Skaldestycken om Norrske Konungar (Hryggiar Stykke) med flere hafva dels aldrig varit utgifne, dels aldrig rätt öfversatte, dels äro de för lång tid sedan utgångne, och knappt att finna i något allmänt Bibliothek.
Om de fleste redan utgifne Sagor, som röra Sverige, måste serskilt anmärkas, att de otaliga misstag, som vid deras utgifvande blifvit begångne, göra nya, rättade nplagor behöflige för hvar och en som ick® StätsTJtskottets Betänkandetr. 323 .känner nämnde Skrifters verkliga innehall.