Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Den som godkänner Sammansatta Utskottets, af Borgare- och BondeStånden gillade, förslag, att afgiften för bränvinstiilverkning skall utgå med 60 öre R:mt för hvarje tillverkad kanna, bränvinet beräknadt till den styrka, som i § 4 af Utskottets förslag till förordning omförmäles, röste Ja; Den det ej vilt, röste Nej; Finnér nej, kommer afgiften för bränvinstiilverkning att, i enlighet med Ridderskapet och Adelns samt Preste-Ståndets mening utgå med 75 öre R:mt för hvarje tillverkad kanna bränvin af förutnämnde styrka. 22 § 1 mom.
Ridderskapet och Adeln, som beslutat, att detta mom. skulle erhålla en med 1 mom. i 44 § af nu gällande författning öfverensstämmande lydelse, har afslagit Utskottets inbjudning att instämma i de öfriga Riks-Ståndens beslut om den redaktion af detta morn., som Utskottets förslag till förordning utvisar; och enär denna fråga, såsom varande af bevillnings natur, bör afgöras genom omröstning i förstärkt Bevillnings-Utskott, föreslår Utskottet följande votererings-proposition: 4 Santmans.
Bestlin.-, Lag- samt Allm. Bess.- och Ekon.-UtslcUs Memorial N:o 10. l)en som bifaller Sammansatta Utskottets af tre Stånd godkända förslag att, om tillverkning under en termin med mera än
Vio öfver skjuter det belopp, hvarför anmälan skett, af giften för hela öfverskottstillverkningen skall utgå med */* förhöjning utöfver hvad i 19 § finnes bestämdt, röste Ja; Den det ef vill, röste
Nej; Vinner nej, kommer, i enlighet med Ridder skåpet och Adelns mening, 22 jj 1 mom. att erhålla följande lydelse:
Skulle tillverkning under en termin öfverskjuta del belopp, hvarför anmälan skett, utgår afgift en för detta öfverskott med */* förhöjning utöfver hvad i 19 § finnes bestämdt. 72 §.
Borgare-Ståndet har antagit Utskottets inbjudning till Borgare- och BondeStånden att, i likhet med Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet, till en fjerdedel utöfver värdet höja det belopp hvarmed hitintills begagnad enkel redskap skall, till de delar densamma utgöres af koppar eller malm, för allmänna medel inlösas; hvaremot inbjudningen blifvit af Bonde-Ståndet afslagen; men då i denna fråga tre Stånds mening utgör Rikets Ständers beslut, har Utskottet endast skolat sådant anmäla.
STOCKHOLM. G. E. Ljunggren, 1860, Sammans. Bevilln.-, Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.- Utskottets Bet.
N:o 11. 1 \:o 11.
Arik. lill lixp.-Utsk. den 17 Juli 1860, kl. 9 f. m.
Betänkande, i anledning af väckta motioner om förändring i vissa delar af Kongl. Förordningen den 21 November 1857, angående vilkoren för försäljning af bränvin och andra brända eller distillerade spirituösa drycker.
Då de motioner angående ofvan omfönnälda ämne, hvilka blifvit till Utskottets behandling öfverlemnade, endast afse särskilda delar af ofvanbevörde Kongl.
Förordning, har Utskottet ansett lämpligt, att i stället för att på en gång redogöra för hvarje motion i dess helhet, särskildt vid hvarje § i Förordningen upptaga alla deremot framställda anmärkningar.
De få förändringar, Utskottet funnit sig höra i den ifrågavarande Förordningen föreslå äro uti bilagda transsumerade förslag till förordning med kursiv stil utmärkte; dock anhåller
Utskottet att framdeles få afgifva ytterligare förslag till de redaktions-förändringar, hvilka det på Bevillnings-Utskottets handläggning ännu beroende förslaget till ny Bevillnings-förordning möjligen kan föranleda. § 1- Uti en inom Borgare-Ståndet väckt motion har Herr Warn, C. F., velat fästa Rikets Ständers uppmärksamhet derpå, att 15 kannor bränvin, hvilket vore i nu gällande Förordning bestämdt såsom det minsta belopp, som finge säljas af andra än dem, som blifvit till minuthandel med eller utskänkning af bränvin särskildt berättigade, utgjorde en allt för ringa qvantitet, för att bilda gränsen mellan partihandel och minuthandel.
Denna bestämmelse föranledde nemligen åtskilliga missbruk, dels derigenom att flere personer, som hvardera endast önskade en mindre qvantitet bränvin till förtäring och ofta ej ens skulle tänka härpå, så framt ej tillfälle att erhålla detta så lätt erbjöde sig, saminanslijöto penningar till inköp af Bih. till 11.
Prot. 1859 & 1860. 5 Sami. 2 A/d. 8 Haft. 1 2 Sammans.
Bevilln.-, Lag- samt Allm. Besv.- och Eicon.-Utskottets Bet.
No 11. 15 kannor bränvin, hvilket de sedan sins emellan fördelade, oell dels derigenom att personer, sorn för tillfälliga behof önskade några få kannor bränvin, förleddes att köpa fulla 15 kannor.
Följden blefve i begge fallen ett omättligt förtärande af bränvin.
Den som verkligen ville göra en affär med bränvin eller för en längre tids dagliga behof förse sig och sitt hushåll med ett förlag deraf, kunde på en gång köpa en större qvantitet än 15 kannor och den, som för tillfälliga behof ville köpa en ringa qvantitet, kunde taga sitt behof hos minutören, om ock priset derigenom skulle blifva något dyrare.
Särdeles påkallades en ändring i nu gällande stadgande med hänsyn till landthandeln.
Så länge landthandlaren finge sälja en så ringa qvantitet bränvin som 15 kannor, skulle, till stort mehn för den kringliggande ortens befolkning, mången landthandlare etablera sig endast för att sälja bränvin.
Motionären har derföre föreslagit, att 100, eller åtminstone 60 kannor, måtte bestämmas såsom den minsta qvantitet, som må säljas af annan än den, som erhållit rättighet att idka minuthandel med eller utskänkning af bränvin.
Deremot har uti motioner, väckte inom Bonde-Ståndet, blifvit yrkadt af Olof Olsson från Wermlands län, att eu hvar som, enligt nu gällande författning, är berättigad att sälja 15 kannor, hvilken handel motionären velat benämna större partihandel, äfven måtte ega att sälja 3 eller 5 kannor, hvilken handel skulle kallas mindre partihandel; dock att ingen skulle ega att på samina ställe utöfva både större och mindre partihandel; af Anders Gudmundsson från Hallands län, att l:uta § må erhålla följande lydelse: ”Bränvin må ej af annan ån den, som enligt §§ 2 och i är dertill berättigad, försäljas till mindre belopp än 30 kannor oeh 5 kannor för det förra beloppet utan och för det sednare med erläggande af afgift, som af Taxcringskonmiittéen bestämmes”; samt af Johannes Andersson från Elfsborgs län, att en hvar må ega rätt att sälja bränvin till belopp af 5 kannor; och hafva motionärerne, såsom hufvudsakligt motiv för dessa förslag, anfört svårigheten att på landet, der få utskänknings- och miuuthandels-ställen finnas, erhålla det vid tillfälliga behof erforderliga qvantum bränvin.
Utskottet, som, efter hvad här nedan (§ 33) förekommer, sökt genom nya lagbestämmelser afhjelpa den svåraste af de af Herr Wiera öfverklagade olägenheter, som det ifrågavarande nu gällande stadgandet skulle medföra, nemligen att flera personer sammanskjuta penningar till inköp af 15 kannor bränvin, hvilka de sedan sinsemellan i mindro partier fördela, har funnit betänkligt att, på sätt nämnde motionär äfvensom Anders Gudmundsson yrkat, höja den qvantitet, under hvilken partihandel med bränvin icke skulle vara allmänt tillåten.
Genom minirniqvantitetens höjande skulle nemligen alla på landet bosatta mindre bemedlade personer, hvilka icke förmå att på en gång köpa en qvantitet större än 15 kannor, nödgas att för hvarje tillfälle hemta sitt förråd från krogar och minuthandelsställen, hvarigenom — oboräknadt krogarnes menliga inflytande på de arbetando klassernas sedlighet — tid och kostnader i och för liemtningen onödigtvis komme att förspillas.
Få grund häraf hemställer Utskottet, att Herr Waerns och Anders Gudmundssons ifrågavarande förslag icke måtte vinna Rikets Ständers bifall.
Beträffande dereltcr yrkandet om nedsättning till 3 eller 5 kannor af det i nu gällande Förordning till 15 kannor bestämda belopp, hvarunder bränvin icke Sammans. Bevilln.-, Lag- samt Allm. llesv.- och Ekon.-Utskottets
N:o 11. 3 må säljas af annan än den, sorn är till bränvinshandel särskildt berättigad, så anser sig Utskottet ej heller härtill kunna tillstyrka bifall.
Mot en sådan åtgärd kan nemligen till en början anmärkas, att den skulle i allt för bög grad underlätta tillfället att åtkomma den förderfliga varan.
Då vidare den sannolika följden af en sådan förändring blefve, att den, enligt nu gällande Förordning, tillåtna minuthandeln, hvars ändamål just är att förskaffa den, som till förbrukning i hemmet behöfver ett mindre belopp, tillfälle att erhålla detsamma, utan att besöka krogen, ko mine att, såsom särskild beskattad, upphöra, föranleddes den mindre bemedlade, som icke ens hade råd att förse sig med det föreslagna minimum af 3 kannor, att, för fyllande af sitt behof, i stället besöka krogarne, hvarigenom åter våda för sedlighet och arbetshåg kunde befaras; hvarföre Utskottet hemställer, att hvad sålunda af Olof Olsson, Anders Gudmundsson och Johannes Andersson blifvit yrkadt måtto lemnäs utan afseende.
Slutligen är uti motion af Olaus Eriksson från Bohus län yrkadt, attingen annan, än den som tillverkar bränvin, må ega att skattefritt sälja bränvin, vare sig i större eller mindre parti, samt att en hvar som idkar handel med bränvin och icke har minuthandels- eller utskänkningsrätt, skall af Taxerings-kommitté beskattas såsom för annan handel till det belopp, som
Kommittéen kan finna motsvara behållna inkomsten af nämnde handel.
Då det emellertid öfvorensstämmer med de i vår lagstiftning följda beskattningsgrunder, att den, som idkar partihandel med bränvin, derför skall erlägga bevillning likasom för annan rörelse, hvadan något särskildt stadgande härom icke erfordras; och något skäl ej förefinnes, hvarföre den, som tillverkar bränvin, skulle, derest han tillika idkar partihandel med nämnde vara, från sådan bevillning befrias, hemställer Utskottet, att Olaus Erikssons ofvannämnda motion ej måtte till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. §§ 2-4.
Uti eii inom Preste-Ståndet väckt motion, har Doktor Sandberg, såsom en utväg att förekomma det missbruk, att flere personer sammanskjuta penningar för att köpa en half kanna bränvin, hvilken de sedan sinsemellan dela, föreslagit dels att vid minuthandel med bränvin mindro qvantitet ån en kanna icko måtte få säljas, dels att i städerna bränvins-utskänkning endast måtte få ske till förtäring på stället och minuthandel endast till afhemtning.
Prosten Melén har, så väl vid remiss af Doktor Sandbergs motion som sedermera uti särskild hos Preste-Ståndet väckt motion, till förekommande af berörde missbruk samt i ändamål att bringa minuteringsafgiften i närmare öfverensstämmelse med det sålda kannetalet bränvin, hemställt, om ej vid hvarje minuterings-ställe borde anställas en kontrollör, som hade att tillse, att vid försäljningen inga olagligheter begingos, samt att anteckna innehållet af hvarje kärl, som vid minuterings-stället aflemnades i och för bränvinshandel.
Vidare har Herr Dahm, uti en hos Borgare-Ståndet väckt motion, till förekommande af ”hemsuperi”, föreslagit, att utskänkning af bränvin endast må ske till förtäring på stället och minutering endast till afhemtning.
Bevilln -, Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.- Utskottets Bet.
Slutligen liar Herr Waern, uti sin ofvan omförmälda motion, anfört, att bestämmelsen i 2 §, att den, som erhållit rättighet att idka minuthandel med bränvin, ej finge sälja mindre än en half kanna, syntes motionären medföra flera olägenheter.
Enär nemligen den fattige arbetaren, som vant sig vid den dagliga förtäringen af en mindre qvantitet bränvin, hvilket han helst skulle förtära i sitt hem, nödgades att, derest han skulle undvika att besöka utskänknings-ställena, på en gång förse sig med ett så stort qvantum som en half kanna, vore det fara värdt att detsamma hastigare förtärdes, än om lagen tilläte honom att annorstädes än “ * o från utskänknings-stället hemta just den qvantitet han behöfde och funne sig kunna för dagen betala; hvadan motionären föreslagit, att 2 § måtte erhålla följande lydelse: ”Den som erhållit rättighet att idka minuthandel med bränvin får ej sälja mindre än | kanna.”
Enär det redan är i 44 § af nu gällande Förordning, vid äfventyr af ansenliga böter, förbudet för den, som är berättigad till minuthandel med bränvin, att låta något af det sålda på försäljnings-stället förtäras samt det, i anseende till kroglifvets förbemälda skadliga inflytande, icke kan vara lämpligt att å utskänknings-ställen endast tillåta bränvinshandel under vilkor att bränvinet på stället förtäres, hemställer Utskottet, att Doktor Sandbergs och Herr Dahms förslag, att bränvinsutskänkning endast skulle få ske till förtäring på stället och minuthandel endast till afhemtning, icke måtte till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Vidkommande derefter så väl
Doktor Sandbergs förslag att höja som Herr Wserus att sänka det belopp, som, enligt nu gällande Förordning, är det minsta, hvilket vid minuthandel med bränvin får säljas, så befarar Utskottet, att bifall till hvilketdera som helst af nämnda förslag skulle leda till ett helt annat resultat än det af motionärerne afsedda.
Höjer man, på sätt Doktor Sandberg yrkat, till en kanna det ifrågavarande beloppet, så blir följden, att den, som ej har råd att på en gång förse sig med detta belopp, hänvisas till krogen, för att fylla sitt behof.
Sänker man åter beloppet till \ kanna, på sätt Herr W;ern föreslagit, så kommer minuthandeln med bränvin att allt för mycket närma sig till likhet med utskänkning.
Enda skilnaden blefve utan tvifvel den att, då bränvinet ej får förtäras på minuthandels-stället, man uppsökte någon lämplig lokal i dess grannskap, hvarest sådant beqvämt kunde ske.
Vid sådant förhållande tillstyrker Utskottet, att Doktor Sandbergs och Herr W anais ifrågavarande förslag icke måtte vinna Rikets Ständers bifall.
Emot antagande af det af Prosten Melén väckta förslag om kontrollörers anställande vid hvarje minuteringsställe möta, utom det att bifall till detta förslag skulle leda till stora kostnader, så många praktiska svårigheter, hvilka göra detsamma nära nog overkställbart, att Utskottet anser sig böra hemställa, att samma förslag ej måtte af Rikets Ständer gillas.
Dahm har uti sin ofvanberörda motion ansett 3 § böra förtydligas genom ett förbud att afhemta såldt bränvin i mindre belopp än det minsta, som i hvartdera fallet säljas må; och som ett så b (-skaffad t förbud väl finnes i denna §, men för öfverträdelse deraf något ansvar ej finnes bestämdt, har Utskottet vid Sammans. Beotlin.-, Lag- samt Allm. liesv - och Ekon-Utskottets
N:o 11. 5 44 § infört den ansvarsbestämmelse, Utskottet för ifrågavarande förbrytelse funnit lämplig, hvilket torde godkännas.
Med förmälan, hurusom stadgandet i denna §, att utskänkning af bränvin icke må utöfvas af den, som idkar annan handel, till hvars bedrifvande särskildt tillstånd erfordras, mångenstädes skulle kringgås, har Anders Gudmundsson från Hallands län föreslagit, att denna § måtte erhålla följande förändrade lydelse: ”På det ställe i stad och i den gård påSandet, der minuthandel med eller utskänkning af bränvin är tillåten, må icke handelsvaror försäljas, vare sig med eller utan rättigheter till handels utöfvande, vid ansvar för den, som med sådan handtering heträdes, att första gången böta 50 R:dr R:mt och andra gången vara sin hränvinsförsäljnings-rättighet förlustig.”
Lagstiftarens afsigt med stadgandet i denna § har varit, att handel med bränvin icke skulle få utöfvas i sammanhang med annan sådan handel, till hvars drifvande burskap eller särskildt tillstånd erfordras, vare sig i stad eller på landet, Då nu den, som idkar sådan handel, till hvars drifvande särskildt tillstånd erfordras, hvarken i stad eller på landet får utöfva utskänkning af bränvin, icke eller å landet idka minuthandel med nämnde vara, så kunna hränvinsförsäljningsstället och handelsboden icke lagligen finnas i samma lokal och lagstiftarens, liksom motionärens syfte bör genom nämnde föreskrifter tillräckligen kunna uppnås.
Skulle det åter inträffa, att någon, utan särskildt tillstånd till handels utöfvande, företoge sig att å bränvins-försäljningsställe idka handel med andra varor än bränvin, så finnes i allmän lag för olaga handel straff bestämdt, hvilket Utskottet icke anser för detta fall behöfva undergå någon skärpning, hvadan Utskottet tillstyrker, att Anders Gudmundssons ifrågavarande förslag måtte lemnäs utan afseende. §§ 7-10.
Dahm har anmärkt, att genom stadgandet i dessa §§, enligt hvilka utskänkningsrätt icke kunde för helt och ännu mindre för flere kommande år, eller för obestämd tid förlänas, uppstode ett väsendtligt hinder för inrättande af ändamålsenliga liöteler i städerna.
Ett sådant hötel, ämnadt att på en gång bereda resande rum och förplägning samt utgöra societets- och festivitets-lokal för staden, kunde hvarken uppfylla sitt ändamål eller bära sig, så framt der ej tillika utöfvades värdshusrörelse.
Men då, såsom ofvan nämndt är, rättigheten att hålla värdshus, med visshet att få för framtiden fortsätta rörelsen, under närvarande förhållanden icke kunde förvärfvas, har motionären, i ändamål att befordra anläggningen af höteler, som icke skulle behöfva utöfva krogrörelse, föreslagit, att, om i stad uppstår fråga om inrättande af större hötel af den art, att värdshusrörelse anses böra vara dermed förenad, det må bero på Konungens Befallningshafvande att, sedan Magistraten och Stadens Äldste hörde blifvit, efter omständigheterna pröfva och afgöra, huruvida utskänkningsrätt tills vidare må sådant hötel medgifvas; och borde, i händelse tillåtelse till sådan rörelse meddelades, utskänkningsafgift af Taxerings-kommittéen åsättas, med skyldighet för hötel-iunehafvaren att emellertid förskottsvis erlägga minsta afgiften för ett år, innan rörelsen öppnades. 6 Sammans. Bevilln.-, Lag- samt Allm. Besv.- och Elean.- Utskottets Bet. 2\T:o 11.
Utskottet anser sig- härvid böra erinra, hurusom svårigheten att beräkna myckenheten af de spritdrycker, som genom minutering och utskänkning afsättas, föranledt lagstiftaren att låta den fria täflan mellan dem, som åro villige att åtaga sig sådan rörelse, bestämma det belopp, för hvilket skatt skall erläggas.
Endast i de fall, då äldre häfdvunna rättigheter till utskänkning ansetts icke böra rubbas, har man måst till Taxerings-kommittéerna öfverlemna att bestämma det belopp, för hvilket afgift bör erläggas; men att göra ytterligare undantag från förutnämnde grundsats anser Utskottet så mycket betänkligare, som rättigheten att på de af motionären föreslagna vilkor hålla hötel för resande lätt skulle kunna missbrukas, så att den egentliga hötelrörelsen blefve bisak och krogrörelsen hufvudsak; hvilket sannolikt blefve fallet i de mindre städer, der trafiken med resande är obetydlig, men der vådan af missbruket blefve desto större, för ju längre tid rättigheten blifvit meddelad.
Kontrollen häröfver blefve ock ytterst svår, om icke omöjlig.
Då vidare, enligt gällande Förordning, utskänknings-rättigheter, derest vederbörande så finna lämpligt, kunna bortauktioneras för 3 år i seuder, har man, så vidt med grundsatsen om utskänknings-rättigheternas upplåtande på auktion varit förenligt, sökt förebygga att den, som vill inlåta sig i ifrågavarande näringsgren, icke må sakna ali möjlighet, att för framtiden ställa sina beräkningar.
På grund häraf hemställer Utskottet, att Herr
Dalims ifrågavarande förslag ej måtte till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Vidare har Anders Gudmundsson uti sin motion anfört, att det på många, måhända de flesta, ställen visat sig, att der försäljnings-rättigheter blifvit genom auktion på 3 år utdelade, äfvensom i städer, der bolag för öfvertagande af all minuthandel med eller utskänkning af bränvin bildat sig, afgiften blifvit betydligt mindre än om auktion för hvarje sådan särskild rörelse endast för ett år blifvit hållen.
Till undvikande häraf samt af all monopolisering af bränvinshandeln har motionären föreslagit, att uti § 10 mom.
1 ”tre år” måtte utbytas mot ”1 år” samt följande tillägg ske: ”hvarefter Taxerings-kommittéen påförer afgifter för kommande år, så länge rättigheten fortfarande begagnas”, äfvensom att 2 morn. borde utgå, I fall det någon gång skulle visat sig, att inkomsterna blifvit mindre derigenom att minuthandels- och utskänknings-rättigheter blifvit på längre tid upplåtna, så kan sådant lätt afhjelpas derigenom att berörde rättigheter för kortare tid meddelas, hvarför den nu gällande Förordningen så mycket mindre lägger hinder i vägen, som den tvertom innehåller, att dylika rättigheter må för högst 3 år meddelas.
Deremot kan det, såsom ofvan blifvit antydt, stundom vara af vigt, att ifrågavarande rättigheter må kunna för något längre tid meddelas, hvarföre
Utskottet anser det hvarken vara beköfligt eller lämpligt att vidtaga sådan ändring härutinnan som motionären föreslagit.
Då det vidare torde kunna anses vara af erfarenheten bekräftadt, att i de städer, hvarest bildats sådana bolag, sorn i 2 mom. omförmäles, mindre oordningar än annorstädes försports såsom följd af starka dryckers missbruk, hvilket förhållande vida öfverväger den lägre utskänkningsafgift, som dylika bolag möjligen kunna betala, anser sig Utskottet icke heller kunna för - Sammans.
Hevilln-, Lag- samt Allm. Besv.- och Eicon.-Utskottets
N:o 11. 7 orda motionärens förslag, att rättigheten att bilda dylika bolag mätte upphöra, hvadan Utskottet hemställer, att Anders Gudmundssons omförmälda förslag ej mä vinna Rikets Ständers bifall. § 11.
Uti en hos Preste-Stäudet väckt motion har Prosten Emanuelson förmält, att, dä han, hvilken redan vid sista riksdag väckte motion om upphörande at gästgifvars å landet ovilkorliga och sjelfskrifna rätt att utminutera och utskänka bränvin och andra spritdrycker, icke blifvit öfvertygad om giltigheten af de skäl, sorn mot berörda motion anfördes, han funne sig föranläten att samma motion förnya.
De skäl, som dä anfördes emot motionen, vörö dels att lönnkrogar skulle uppstå, om gästgifverikrogarne upphörde, dels att ett bifall till motionen skulle förnärma gästgifvarnes rätt.
Det förstnämnda skälet vore dock ogrundadt, ty erfarenheten bade tvertom visat, att der större krogar funnos, der trifdcs äfven smärre, men der de större upphört, der hade gemenligen äfven de mindre försvunnit.
Detta vore ock helt naturligt; ty det vore lättare för lönnkrögaren att gå till närmaste gästgifvaregård och köpa några kannor bränvin till utskänkning än att från den ofta långt aflägsna staden hemta sitt förråd.
Hvad det andra skälet beträffade, så borde man också tänka på hvad både den enskilde och hela samhället ledo genom det förderf och elände, krogarne spridde omkring sig.
Och huru förliölle det sig rätteligen med gästgifvarnes rättigheter?
Kunde de vara mera okränkbara än köpmannens, som vore underkastad den ekonomiska lagstiftningens oinvexlingar ocb genom ett införselsförbud eller en hög tullsats ofta såge sig beröfvad den ärliga vinst, han annars kunnat påräkna, — eller än fabriksidkarens, som genom skyddstullens nedsättning eller borttagande nödgades täfla med utländningen, — eller än handtverkaren, som genom en liberalare handtverksordning fått många förut okända yrkesbröder, med hvilka han måste dela vinsten?
Då vidare Kouungcns Befallningshafvande egde, efter sig företeende omständigheter, flytta gästgifveri från en gård till en annan, så kunde ju hvilken gästgifvare som helst genom ett penndrag af besagde embetsmyndighet beröfvas sin minuterings- och utskänkningsrätt.
Det syntes motionären besynnerligt om Konung och Ständer skulle hafva mindre magt.
Gästgifvare hade ock, genom Kongl. Förordningen den 18 Januari 1855, erhållit vida större rättigheter än de förut hade; ty förr än berörde författning bl ef gällande, skulle de, enligt motionärens förmenande, endast fått förpläga resande och vägfarande, men nu finge de sälja spritdrycker åt hvem de behagade.
För att förekomma det förderf, som en sådan frihet medförde, har motionären yrkat, att den, i 12 § af Kongl.
Förordningen den 18 Januari 1855, gästgifverier å landet förbehållna rättighet att sälja bränvin och andra spirituösa drycker, må upphöra och gästgifvare hädanefter, om han vill utöfva en sådan rättighet, underkastas samma vilkor, som 13 § af samma författning föreskrifver.
Vidare har Herr Dahm uti sin ofvan omförmälda motion anfört, att föreskrifterna i den nya bränvins-lagstiftniugen, i hvad de afsåge rättigheten att å gästgifveri idka utskänkning af bränvin, allt för mycket hade egenskapen att vara halfmesyrer, för att kunna vara fullt riktiga och ändamålsenliga.