Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Bör han icke tillse, att kyrkan och dess tjenare få sina behof fyllda på annat sätt, än medelst det förhatliga, som ligger i det närvarande, då ofta enkor och faderlösa, genom mannens och fadrens död blottställda för framtida nöd, ändå ytterligare måste, utom de oundvikliga kostnaderna för bouppteckning o. s. v., lemna ifrån sig betydliga summor för hans kristliga begrafvande enligt öfliga ceremonier.
Uti räkningar öfver begrafningskostnader kunna, på grund af rykte eller förmodan om den aflidnes förmögenhet, sterbhuset) påföras, jemte de billiga och nödvändiga, äfven utgifter af hvarjehanda slag, hvilka alls icke böra ifrågakomma, såvida ej de efterlefvande med säker vetskap om sina goda tillgångar, sjelfmant medgifva deras gäldande.
Uti vissa församlingar lära finnas uppgjorda dryga taxor öfver hvad som bör betalas för klockringning, graföppning, mull, hyra för prestafven o. s. v., men huru är det möjligt veta ställningen i ett sterbhus, för att derefter bedöma taxans tillämplighet för ett gifvet fall.
Heldre än att vid sådana sorgliga tillfällen tvista och pruta samt synas njugg i verldens ögon, torde de flesta betala allt hvad som fordras, likasom de sakna tid och förmåga att pröfva de påförda utgifternas rättmätighet.
Men, invänder man måhända, är det då så betydligt som fordras för att få en menniska i grafven, när fråga icke är om s. k. fattigbegrafning?
Ja, det är mera än skäligt vara bör och det kan lätt med exempel belysas.
Med anledning af hvad ofvan är anfördt, får jag vördsamt föreslå, att Rikets Ständer mätte i skrifvelse i underdånighet anhålla, att Kongl. Majit täcktes anbefalla Biskopar och andra vederbörande tillse att nya billiga taxor i församlingarnc uppgöras öfver hvad som vid dylika tillfällen skall minst erläggas, vaka deröfver att icke någon, emot sin vilja betungas med afgifter derutöfver, samt att de kyrkans tjenare, hvilkas aflöning är grundad på tillfälliga inkomster af sterbhus, varda på annat sätt, helst genom bestämda löner, godtgjorda.
Om remiss till Ekonomi-Utskottet för frågans närmare utredning anhålles vördsamligen.
StQckholm den 30 November 1862.
C, Drake. 630 Motioner hos Bidderskapet och Adeln 1862.
N:o 261. X:o 261.
Af Herr Bogeman, Carl Adolf, angående inrättande af ett Öfver-konsistorium.
Under föregående riksdagar har man förehaft frågan om inrättande af en högre myndighet för skötande och sammanhållande af kyrkans och skolans angelägenheter, hvilka nu handhafvas af rikets spridda konsistorier, hvar inom sin ort, utan någon annans öfvervakande än Konungens och hans föredragandes i Ecklesiastik-ärenden; och Rikets Ständer hafva äfven hos Kongl. Majit anhållit om inrättande af ett Ofver-konsistorium eller Ecklesiastik-kollegium; men ännu har Kongl.
Majit icke bifallit denna Rikets Ständers underdåniga begäran.
Okade anledningar hafva emellertid förekommit, att önska en sådan öfre myndighet för kyrkan och skolan.
Söndringar inom kyrkan spörjas temmeligen allmänt och nya småkyrkor, under namn af bönehus, uppbyggas bredvid de gamla.
Biskopar och konsistorier söka väl, hvar inom sitt stift, att leda rörelsen, men efter olika grundsatser.
Majit har väl i nåder proponerat allmänna kyrkomöten hvart 5ite år; men hvem skall under mellan tiderna utöfva det förenade väktarekallet på det Svenska Sions murar?
Hvem bevaka att de underordnade väktarenas nu pågående lönereglering inom de olika stiften någorlunda enstämmigt utföres?
Skol-inspektörer äro förordnade, som hvar till sitt konsistorium inberätta sina iakttagelser om folkskolans tillstånd och behof och redan har man sett fråga väckt om en Ofver-inspektors tillsättande, hvilket äfven i denna gren vittnar om behofvet att centralt ordna och tillgodogöra sig hvad genom dem uträttas.
Ofveruppsigt behöfves ock derpå att de rika anslagen tili folkskolan användas och rätt användas, så att icke, till och med inom samma stift, såsom från Dalarne, det lärer inberättats, i den ena socknen undervisning och upplysning främjas under det att i den andra, strax bredvid, trolldomshistorier i mörker Uorera, för att nu icke orda om de högre skolorna och deras angelägenheter m. m. m. m.
Är tillsyn å allt detta en mans, Ecklesiastik-ministerns, höfva, så att han icke ens under sig beböfver ett rådgörande och råd lemnande kollegium, som bereder, skiljer eller sammanför ärendena allt efter deras lika eller olika beskaffenhet; och om än det vore i hans förmåga att, thy förutan, hafva en vårdande öfverblick på alla dessa grannlaga mål, att vara kyrkans och skolans allt i allo under Konungen, så har ju erfarenheten visat hur^ ofta utöfvaren af detta embete ombytes; huru han, dig - Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862.
631 nande under bördan af sitt kall, icke länge står ut, sällan från riksdag till riksdag, utan ofta inom året ombytes.
Hvad kontinuitet (uthållighet) är då alt vänta vid behandling af ärendena, och desse, de vigtigaste, de som röra samhällets hjerta och lif?!!!
Icke underligt om alltsammans sönderfaller under partistrider och split.
Åberopande hvad i denna statsangelägenhet af (lere motionärer, deribland framlidne Stats-sekreteraren för Ecklesiastik-ärenden sedermera Presidenten v. Hartmansdorff', anfört blifvit; samt tryckt till Ständernas Ekonomi-Utskott inlemnats, väcker jag det förslag: att Kikets Ständer måtte förnya deras underdåniga anhållan om inrättande af ett Öfver-konsistorium, efter de grunder, som den framlidne store Konungen Gustaf Adolf och hans Riks-kansler, Axel Oxenstjerna, utstakat, sammansatt till hälften af andlige och till hälften af verldslige män såsom ledamöter.
C. A. Bogeman. 262.
Af Friherre SietTäi&ai^ angående anställande af edsvurna pro tokolls j drande vid Härads- och Rådstufvu-rälter.
Utan att kunna intränga till djupet af de brister, som vidlåda vårt domareväsende, har jag dock, i likhet med många andra, kommit att förfara olägenheterna och de möjligen stora vådor det har med sig, att vid våra Härads-rätter och Rådstufvu-rätter icke finnas protokollsförare, som, edsvurna och med ansvarighet uppfatta, justera och förvara ordagranna förloppet af en rättegång.
För närvarande är det domaren sjelf, sorn för protokollet, omedelbart och på samma gång som han följer de rättegångar, som vid domstolen förekomma.
Skulle ock domare finnas, som nöjaktigt kunde sköta tvänne så maktpåliggande sysslor, som domarens och protokollsförarens, på samma gång, så ligga dock för de rättssökande alltför stora vådor förenade deruti.
Gemenligen går det nu så till, att domaren, under det han leder rättegången, gör då och då några anteckningar, dem han sedan vid sin hemkomst sammansätter till ett protokoll, som sedan får lösas af parterna.
632 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862.
Men i allt för mänga fall uppfattas vid domstolen icke något protokoll, än mindre justeras, utan, domaren uppsätter protokollet ur minnet sedan han hemkommit till sin bostad.
Detta protokoll får lösas, och derefter sker vad till högre och högsta instans, och på grund af detta protokoll fälles domar öfver både lif och egendom.
Att sadant kan ega rum ibland ett så tänkande och bildadt folk som Svenskarne otvifvelaktigt äro, och om ett sådant förhållande fortfarande kan förblifva utan ändring, så synes som detta kunde med rätta anses såsom ett ibland de starkaste vittnesbörd emot den nuvarande lagstiftningens organisation.
En domare kan ju på sådant sätt, ifrån rättegångens aldraförsta begynnelse, förvända målet efter sin vilja med afsigt, eller ock, genom glömska och utan afsigt, medelst inflickande af ett enda ord, komma att göra den skyldig som oskyldig är, och tvertom.
Då till detta förhållande kommer, det i många är öfverklagade men utan åtgärder till något bättre, varande förhållande, att i Sverige icke finnes tillstymmelse till en sakkunnig, bildad och ansvarig advokat-korps, och våra Domare-nämnder, allmänneligen bestående af orternas gubbar, valda, icke af folket, utan af domaren och nämnderna sjelfva, ibland folk som icke hafva en skymt af bildning för den vigtiga sak, hvartill de äro valda, och gemenligen utan den humanistiska bildning, som är tidehvarfvels lösen och framför allt borde tillkomma ledamöterna uti en domstol att besitta, så finner man hvilka förskräckliga resultater kunna uppstå härutaf.
Ordföranden, den enda sakkunnige, hvilket ock i alla fall af honom bör fordras, men dertill den ende inom hela Rätten med den bildning, som fordras för ett upplyst omdöme, sitter på sitt domaresäte, så godt som egenmägtig.
De tusende juridiska finter, hvarmed han under rättegången kan bringa den anklagade i förlägenhet, kunna icke omtalas, blott det, och kanske icke det minst svåra, att det ligger i domarens magt att göra tiden för besvärshänvishingen så kort eller så lång han behagar, bör här anföras, då, särdeles på landet, domaren kan få sin mening igenom och sin dom oåterkallelig, derigenom alt han gifver så kort besvärstid att den anklagade icke hinner, eller har för stora svårigheter, för sitt vädjande till högre instans, och hvarigenom den rättssökandes billiga påståenden blifva qväfda i sin linda.
Men äfven under de bästa fall af en lagom tid lör besvärs ingifvande till högre Rätt, kommer härtill det förhållande att i landsorterna icke finnas några byråer eiler dylikt, de der emottaga besvären med ansvar och skyldighet, och med rätt att få sålunda direkte kommunicera sig med Ilof-rätterne uti besvärsväg, utan de vädjande skola skaffa sig personer uti de städer der Hof-rätterne äro förlagda, hvilka personligen framföra besvären, så blir detta en ytterligare svårighet för rättssökande, och, i förening med rättigheten att sjelf uppsätta protokollen, en lättnad för domaren att få sin mening igenom emot den anklagade.
Men om ansvarige protokollsförare funnes vid Rätterne, så kunde äfven detta sednare blifva ett uppdrag för desse till allmänhetens stora gagn I Frankrike Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862.
633 I Frankrike finnes vid hvarje Rätt en protokollsförare, som är edsvuren och ansvarig, under namn af Greffier, och denne har till och med biträden, som kallas Commis-greffier.
Deras uppdrag är, att föra ordagranna protokoller, som säkerligen sker genom stenografi, att dem justera och registrera, och äro alldeles oberoende af domstolarne, ehuru med dem samverkande.
Om sådana befattningar infördes vid våra domstolar, så skulle en stor brist blifva afhulpen uti vårt rättegångsväsende, till de rättsökandes stora gagn och säkerhet och till
Domare-embetets frigörande från en börda, hvilken säkerligen är detsamma till stort hinder, och domare kunna, med den omsorg och så noggrannt som de önska, få egna sig åt sitt egentliga och magtpåliggande kall.
Min motion blir således: att Rikets Ständer behagade besluta inrättandet af protokollsförare-befattningar vid Härads-rätter och Rådstufvu-rätter i riket, hvilka skola vara edsvurna och ansvariga för det ordagranna uppfattandet af hvarje inom deras respektive
Rätter förekommande större eller mindre rättegång, samverkande med domstolarne, men af Härads-rätterne och Rådstufvu-rätterne helt och hållet oberoende.
Och, att dessa protokollsförare tillika hafva skyldighet att emottaga och expediera, samt rätt att til!
Hof-rätterne, personligen, eller skriftligen och per posto, ingifva besvär, som dem af rättsökande uppdragas att befordra; samt att Rikets Ständer, till dessa protokollsförare, under namn af Doinstols-notarier, behagade anslå behödiga medel till sådana magtpåliggande embetens inrättande.
Hos Herr Grefven och Landtmarskalken anhåller jag vördsammast om remiss af denna min motion till vederbörligt Utskott.
Stockholm den 50 November 1862. S. Creutz. t,'ih. till R.
Prat. 1862 * 1863. 11 Saini. 1 Afd. 80 634 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862.
N:ris 263 och 264.
M:o 263.
Creutz* Steffan* angående förhöjning af bevillningen å fastighet m. m.
Uti den af mig den 30 sistlidne November, från åtskilliga både kronoskatteoch frälsejords-innehafvare meddelade, utaf mig såsom egen upptagna och afgifna motion, har jag föreslagit »grundräntans efterskänkande af Staten och dess inkomster uppfyllas genom bevillning».
Ifall Rikets Ständer skulle finna lämpligt detta förslag bifalla, får jag äran föreslå: att »bevillningen höjes å »person» i mån af innehafvande fast egendom eller kapital, till det belopp Rikets Ständer finna billigt, och hvad som sedan brister i nuvarande grundskattebelopp, fylles genom förändring i tulllagstiftningen medelst högre tuli å lyxartiklar och utrikes varor, till det belopp Rikets Ständer finna skäligt.» Stockholm den 3 December 4862. S. Creutz.
HT:o 264.
Af Friherre Raull* Ållilill Christian* angående en underdånig anhållan hos Kongl. Magit om vissa ministeriela ärendens meddelande lill Rikets Ständers kännedom.
Med anledning af det beslut, Ridderskapet och Adeln nu fattat, att nemligen bifalla Stats-Utskottets Utlåtande N:o 40, i hvars 3:dje punkt Utskottet tillstyrkt den förändring i vilkoren för anslaget till tredje Hufvudtiteln, att ett visst belopp blifvit Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862.
635 afsatt för s. k. hemliga utgifter, får jag vördsamt och i stöd af 56 § Riksdagsordningen, väcka följande motion:
Sverige torde numera vara det enda konstitutionela land i Europa,! der de diplomatiska förhandlingarne, eller s. k. ministeriela målen hållas hemliga, icke blott un der det att förhandlingarne pågå, utan allt framgent, så att Rikets Ständer af dem sakna all annan kännedom, än genom hörsagor, intill dess de hemfalla under historien.
Visserligen tillerkännes i 29 § Riksdags-ordningen Konstitutions-Utskottet rättighet att af sådana mål fordra del, men endast »i hvad som rörer kända och af »Utskottet uppgifna händelser».
Jag har icke haft den äran vara ledamot af detta Utskott och känner icke om och i hvad mån Utskottet begagnat denna rättighet; men det vet jag att på denna väg har åtminstone ingen allmännare kunskap vunnits om ifrågavarande ärenden, om hvilka man deremot i utländska tidningar ofta fått läsa uppsatser, som man gerna önskat se vederlagda.
I England, förebilden för de flesta andra konstitutionela länder, har
Utrikes ministeriet redan under en lång följd af år, i den s. k. blå boken, lemnat parlamentet och allmänheten en fullständig redogörelse för handhafda diplomatiska ärenden.
Och man torde kunna antaga att
Englands statsmän beslutat sig till denna redogörelse icke blott såsom en gärd af uppmärksamhet emot de skattdragande, utan fast heldre för att hos folket väcka och underhålla intresset för landets förhållande till andra magter.
I sjelfva Frankrike har Kejsar Napoleon, som icke torde kunna beskyllas hvarken för öfverdrifven kärlek till offentligheten eller för allt för stor öppenhjertighet, funnit nyttigt att i den s. k. gula boken låta årligen lemna en detaljerad redovisning för de diplomatiska förhandlingarne.
Jag har just i dessa dagar i en Fransysk tidning läst utdrag ur sagde gula bok, upptagande all den förda skriftvexlingen med den heliga Stolen, Mexikanska frågan m. m.
Om icke i andra länder en sådan utförlig redovisning lemnäs för de ministeriela målen, komma dessa dock till allmänhetens kunskap genom flitigt begagnande af Interpellations-rätten.
Denna rätt är visserligen icke oss betagen i vår grundlag, men icke bruklig, och icke heller väl tillämplig, under vårt närvarande representationssätt på fyra kamrar, då den endast i den ena skulle kunna utöfvas.
Jag kan icke föreställa mig att den kännedom om diplomatiska ärenden, man sålunda ansett nödigt och nyttigt att i andra konstitutionela länder sprida till allmänheten, bör hos oss undanhållas representation och folk.
Det må vara att vi för närvarande icke ega en bestämmande röst i de stora Europeiska frågorna; men, lika litet som vi någonsin kunna afsäga oss att med stolthet tänka på det stora infly tande, som Nordens folk fordom utöfvat på verldshändelserna, böra vi nu förlora ur sigte att Nordens förenade folk — ett enigt
Skandinavien — utan tvifvel har en stor framtid, om vi vårda oss om den, — och vårdnaden om denna framtid fordrar 636 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862.
N:o 265. att folkets intresse för de yttre angelägenheterna väckes och underhålles lika sorgfälligt, som för den inre förkofran.
På dessa motiver, och i anledning af Rikets Ständers nyss fattade beslut att ställa ett visst årligt belopp af 3:dje Hufvudtiteln till Kongl. Majits nådiga disposition till s. k. hemliga utgifter, får jag vördsamt föreslå, att Rikets Ständer ville i underdånig skrifvelse anhålla, att Kongl. Maj:t täcktes låta, på sätt Kongl. Majit finner lämpligt, till Rikets Ständers kän nedom komma de ministeriela mål af allmänt intresse, hvilka kunna utan men för pågående underhandlingar offentliggöras.
C. Raab. W:o 265.
Af Grefve Mörner, Carl Göran Hellof, angående tillökning i ordinarie anslaget till Hans Majit Konungens hofhållning m. m.
Uti den af Kongl. Majit till Rikets Ständer aflåtna nådiga Proposition af den 6 innevarande månad angående ett fyllnads-anslag till Kongl. Majits hofhållning, är begärdt att för hvarje af åren 1863—1866 mätte, utöfver de anslag under första Hufvudtiteln, hvilka i Kongl.
Majits nådiga Proposition om Statsverkets tillstånd och behof blifvit upptagna, anvisas ett belopp af 250,000 Ridr att af Riksgälds-kontoret utbetalas vid slutet af hvartdera årets första qvartal; och det vid den nådiga Propositionen bilagde utdrag af Stats-Råds-protokollet upplyser, att föredragande Herr Departements-chefen, i öfverensstämmelse med hvars af Stats-Rådets samtlige öfrige ledamöter biträdda hemställan, den nådiga Propositionen blifvit uppsatt, åsyftat att genom det begärda anslaget skulle vinnas liqvidation af uppkomne brister å hofhållningsanslaget samt återförande af jemvigt emellan hofförvaltningens inkomster och utgifter, men att Herr Departements-chefen hvarken ansett nödigt eller lämpligt, att vid detta tillfälle närmare bestämma den permanenta tillökning i anslaget för hofhållningen, hvilken han dock funnit för framtiden vara behöflig.
Den högsinta grannlagenhet, som förmått Hans Majit Konungen, att, sedan Han för Sitt Stats-Råd tillkännagifvit att den sedan iång tid tillbaka oförändrade anslags-summa, som funnes anvisad till Kongl. Majits hofhållning, visat sig icke vidare vara Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862.
637 för sitt ändamål tillräcklig, utan att, i följd häraf, brister för hof-förvaltningen uppkommit, och att Kongl. Maj:t derföre fann
Sig föranlåten äska en nödig förhöjning i de å Riksstatens första Hufvudtitel för Kongl.
Maj:ts hofhållning upptagne medel, — åt Stats-Rådet öfverlemna att, efter tagen kännedom om förhållandena, uppgöra förslag till den framställning i ämnet, som Stats-Rådet kunde finna lämplig, samt att icke deruti påyrka någon förändring, — denna grannlagenhet kan af något hvar lätteligen fattas, men lika lätt vill det icke förefalla mig att utgrunda de orsaker, som kunna hafva föranledt Stats-Rådets ledamöter, att, oaktadt de icke allenast inom sig stadgat, utan äfven offentligen uttalat den öfvertygelsen, att det är utom allt tvifvel att för framtiden en lämplig förhöjning i det ordinarie anslaget till Kongl. Maj:ts hof hållning är af omständigheterna påkallad, likväl inskränka sig till föreslående endast af den halfmesyr, som innefattas i den Kongl.
En antydan om en af anledningarne till detta förfarande torde tilläfventyrs ligga uti den af
Departementschefen i hans yttrande med afseende på behofvet af en permanent tillökning i hofbållningsanslaget inskjutna mellanmening, att härvid också något bidrag från Norriges sida lärer böra tagas i beräkning; men då jag ej kan föreställa mig annat, än att det nuvarande Stats-Rådet, hvaraf flertalet redan visat sig med så mycken vaksamhet, kraft och framgång hafva gjort Sveriges rättmätiga talan i förhållande till Norrige gällande, ej heller underlåtit att vid detta tillfälle påfordra det Norrige skall i behörigt förhållande deltaga uti det för innevarande och nästföljande tre år behöfliga tillskott till hofhållningsanslaget, och den underhandling, som sannolikt i detta hänseende egt rum med Norska regeringen, troligen kunnat utan särdeles ökad svårighet omfatta jemväl frågan om en fortfarands tillökning i förrberörda anslag, vill det synas mig att omförmälda antydan icke gifver anvisning på något tillfyllestgörande skäl för frågans undanskjutande, och någon annan orsak härtill har det ej varit mig möjligt alt i Herr Departements-chefens yttrande upptäcka.
Gissningar äro merändels alltid osäkra och misstankar missleda ofta.
Jag lemnar derföre desto heldre all vidare forskning i detta ämne, som densamma, enligt min uppfattning af den föreliggande frågan, är för densammas bedömande öfverflödig.
Maj:t har uti dess nådiga Proposition fästat Rikets Ständers uppmärksamhet deruppå att det årliga anslag till Kongl.
Maj:ts hofhållning, som af Rikets Ständer vid 1823 års riksdag bestämdes, icke vidare kan efter en tidrymd af 40 år, hvarunder nästan alla utgifter ansenligen stegrats, vara tillräckligt att fylla de behof, för hvilka samma anslag vid förstnämnda tid varit beräknadt, samt att Kongl. Maj:t af denna anledning funnit sig föranlåten äska en nödig förhöjning i de å Riksstatens första Hufvudtitel anvisade medel för Kongl. Maj:ts hofhållning.
Sanningen deraf att under ifrågavarande tidrymd en högst ansenlig stegring inträffat icke allenast i prisen å de flesta varor, utan ock i beloppen af aflöningar, arbetslöner och en mängd andra utgifter lärer af ingen jäfvas, likasom hvarf och en, som hunnit till något mera mogen ålder, nogsamt vet af egen erfarenhet, samlad'under vida kortare 638 Motioner nos Ridderskapet och Adeln 1862.
N:o 265. tidrymd, än den, hvarom nu är fråga, att det inkomstbelopp, hvarmed han för ett eller annat tiotal af år sedan beqvämligen kunnat reda sig, nu mera nödvändigt kräfver ett tillskott, så vida de behof, hvartill det då var tillräckligt, fortfarande skola fyllas.
Vid sådant förhållande lärer ej heller rättvisan och billigheten deraf att Kongl. Maj:ts hofhållningssumma erhåller en efter nuvarande tids fordringar lämpad förhöjning skäligen kunna bestridas, och hvad rätt och billigt är, det vill ej Svenska folket neka sin Konung, — derom är jag förvissad, lika litet, som det lärer finna med sin värdighet öfverensstämmande att, sedan dess uppmärksamhet blifvit påkallad å det nu förhandenvarande missförhållandet, hänskjuta dettas afhjelpande till framtiden.
I fråga om beloppet af den erforderliga tillökningen har Herr Departementschefen icke lemnat någon annan ledning för omdömet, än den, som kan hemtas från hans uttalade åsigt det tydligt är att en permanent tillökning i hofhållnings-summan, så att inkomsterna må komma alt för framliden motsvara utgifterna, ej på långt när behöfver uppgå till så stort belopp, som det tillfälliga anslag, hvilket nu är nödvändigt för att icke allenast förekomma vidare underbalans, utan ock godtgöra de redan befintliga bristerna.
Att ifrån detta yttrande med någon visshet sluta till den summa, som Herr
Departements-chefen ansett lämplig, låter sig ej göra, men då man jemför prisförhållandena nu för tiden med dem, som egde rum år 1823, torde det ej kunna anses för mycket om Hans Maj:ts hofhållnings-anslag från Sverige, hvilket för närvarande utgör 630,000 R:dr, höjes med något mera än en fjerdedel, eller så att det kommer att uppgå till 800,000 R:dr om året; och får jag derföre med begagnande af den rätt 56 <§ Riksdags-ordningen lemnar Riksdagsman för sådant fall, som det nu inträffade, vördsamt föreslå, det Rikets Ständer, under förutsättning att proportionerlig tillökning i Kongl. Maj:ts Civil—lista från Norrige varder hos det Norska Stortinget äskad, måtte besluta: att utaf den i Kongl. Maj:ts nådiga Proposition af den 6:te i denna månad begärda tillökning till hofhållnings-anslaget ett belopp af 170,000 R:dr må varda å ordinarie stat uppfördt, att ifrån början af nästa statsregleringsperiod årligen från Stats-kontoret utgå, men återstoden anvisas å Riksgälds-kontoret att derifrån utbetalas med 250,000 R:dr vid slutet af innevarande års första qvartal och 240,000
R:dr efter ingången af år 1864.