Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
N:o 7. 9 W:o 7. Af Pehr Olof Hörnfeldt från Wester-Norrlancls län, om medgifvande för Nätra och Själevads socknar att emot skattelöseskillingens återbekommande, till Kongl. Majit och Kronan afträda af bemälda socknar skattelösta kronofisket Trysunda eller ock att den för fisket bestämda årliga räntan måtte med hälften nedsättas.
En sak, som i anledning af dess ofördelaktiga inflytande på Nätra och Själevads socknemäns ekonomiska angelägenheter för framtiden väckt ej ringa bekymmer, är den af Rikets Ständer vid 1856 års riksdag beviljade skattelösen af kronofisket Trysunda; och då ett återvändande till ett bättre, med rättvisa och billighet öfverensstämmande förhållande härutinnan icke är möjligt annorlunda än genom Rikets Höglofliga Ständers hägn och hjelp, torde det tillåtas att en kortfattad framställning i ämnet nu göres.
Sedan'
Kongl. Maj:t, genom nådigt Bref af den 30
December 1856, pröfvat skäligt att, i enlighet med Rikets Ständers beslut, bifalla, det Nätra och Själevads socknemän egde kronofisket vid Trysunda hamn med dertill hörande skär, holmar och fiskevatten, beläget i Nätra socken af Ångermanlands norra fögderi och Wester* Norrlands län, till skatte lösa emot förbindelse att framgent årligen utgöra don ränta, som, enligt grunderna i Kongl.
Maj:ts nådiga Kungörelse af den 11 Maj 1855, motsvarar Nittiofyra tunnor saltad strömming, samt emot erläggande, såsom skatteköpeskilling, af Ett tusen Tvåhundra Femtiotre (1,253) R:dr 16 skilling Banko jemte sex procent å sistnämnda summa i afgift till Wadstena krigsmanshus, och Kongl. Maj:ts och Rikets Kammar-kollegium den 28 April 1857 utfärdat skattebref å kronofisket vid Trysunda • hamn med dertill hörande lägenheter, så hafva bemälde socknemän sedermera ifrågavarande fiske under skat.temannarätt innehaft och derföre till Kongl. Majit och Kronan årligen från och med 1857 till innevarande tid utgifvit den ränta, som i nåder blifvit bestämd att af fisket utgå, nemligen 94 tunnor saltad strömming, som, efter omsättning och förenkling af ordinarie räntan, är förvandlad till 4,971 Lfä. eller 994 centner 20 fä. hö.
Ehuru en tidrymd af endast åtta år hunnit förlida sedan fisket blef med eganderätt till socknemän nen upplåtet, hafva socknemännen likväl varit i tillfälle att erfara det fiskets bibehållande emot den årliga räntan blifver för dem ett i högsta grad betungande onus, hvartill orsaken är att söka uti ränteförvandlingen, som synes med hvarje år verka en allt större skilnad emellan förra räntan strömming och nya räntan hö.
Det arrende af 135 tunnor saltad strömming, som socknemännen årligen erhålla för fiskehamnen, förmår ej göra verkningarne deraf mindre kännbara, Bih. till B.
Brot. 1865 Sc 1866. 11 Sami 4 Afd. 2 10 Motioner i Bonde-Ståndet.
N:o 7. emedan priset, å strömming icke i samma mån blifver högre, utan oftare lägre samma år som markegångspriset å räntepersedeln hö blifver högre; till stöd för hvilket påstående jag tager mig friheten fästa Rikets Höglofliga Ständers uppmärksamhet på ett exempel, taget från sistlidet år, då det oförutsedda missförhållande inträffade, att, när nämnda års pris i markegångstaxau å en kubikfot strömming var 3 R:dr Runt och medelmarkegångspriset 3 R:dr 97 öre per kubikfot, var allmännast gångbara priset i orten, efter hvilket socknemännens arrendeströmming försåldes, samma år 2 R:dr 45 öre per kubikfot, men efter förvandling till hö, priset å en kubikfot strömming, hvarefter räntan till Kongl. Majit och Kronan utgjordes, 6 R:dr 53 öre R:mt.
I ändamål att belysa verkliga förhållandet, och för att gifva erforderligt stöd åt mina härofvan meddelade uppgifter, bifogas Häradsskrifvarens i orten “uträkning å räntan af Trysundahamns strömmingsfiske" för åren 1857 till och med 1864, samt af Kronofogden och Häradsskrifvare!) i fögderiet lemnadt intyg, grundadt på behörigen reviderade räkenskaper, angående förvaltningen af berörda fiske under samma tid.
Af dessa handlingar visar det sig, enligt Häradsskrifvarens uträkning, dels att skilnaden mellan förra räntan och nya räntan för år 1857 utgjorde Fyrahundra Sjutiotvå R:dr 68 öre Runt, för år 1858 Fyrahundra Aderton R:dr 16 öre, för år 1859 Sexhundra Tretiofyra R:dr 97 öre, för år 1860 Niohundra Fjorton R:dr 54 öre, för år 1861 Niohundra Åttatio R:dr 1 öro, för år 1862 Ett Tusen Sjutiofyra R:dr 51 öre, för år 1863 Ett Tusen Tvåhundra Åtta R:dr 96 -öre, för år 1864 Ett Tusen Trehundra Femtiofyra R:dr 84 öre, och dels att denna skilnad successivt ökats år efter annat, hvarigenom, jemlikt bilagda intyg, socknemännens skuld i och för fisket, vid räkenskapernas afslutande innevarande år, uppgått till 6,089 R:dr 29 öre, ehuru en utdebitering af 1,500 R:dr till skuldens amortering verkställdes sistlidet år.
Då 135 tunnor saltad strömming, som, enligt hvad förut blifvit nämndt, sockncmännen bekomma såsom årligt arrende för fisket, och sorn är det högsta möjliga, vid försäljning, t. ex. år 1863, efter ortens pris, 13 R:dr per tunna, !cmnade en inkomst af 1,755 Ridr och samma års ordinarie ränta för bemälda fiskehamn uppgick till 3,002 R:dr 48 öre, så uppkom'en förlust af 1,247 R:dr 48 öre.
Ortens pris å arrendet sistlidet år uppgick visserligen till 17
R:dr per tunna, hvarigenom inkomsten för fiskehamnen utgjorde 2,295 R:dr, men detta kunde icke hindra att socknemännen sistberörda år det oaktadt fingo vidkännas eu förlust af 796
R:dr 96 öre, enär räntan till Kongl. Majit och Kronan utgick med 3,091 R:dr 96 öre.
På detta sätt har år elter år socknemännens skuld för Trysunda fiskehamn förökat sig, och socknemännen kunna af den erfarenhet de nu ega med temlig visshet förutse att samma skuld hädanefter äfven skall fortgå att öka sig samt, i den mån skulden sig ökar, blifva alltmera tryckande, ty den amortering som gjordes å 1863 års skuld, hvilken då var, såsom intyget visar, 6,354 R:dr 92 öre, kunde ej nedsätta detta belopp med mera än 265 R:dr 63 öre, alldenstund skilnaden mellan 1864 års inkomster och utgifter utgjorde 1,235 Ridr 29 öre, hvilken skilnad naturligtvis först måste godtgöras innan något å skulden kunde amorteras.
N:o 1. 11
Om socknemännen, i likhet med sistförflutna tvenne år, årligen uppoffrade 1,500 R:dr till skuldens förminskande, så kunde väl ett sådant bemödande efter en längre tids förlopp hafva medfört den fördelen, att fiskehamnens skuld blifvit betald; men deremot hade en fåtalig allmoge, med små tillgångar och få inkomstkällor, fått vidkännas uppoffringar, hvilka det för närvarande är svårt att kunna beräkna.
Som förenämnda skuld obestridligen härleder sig från räntans förvandling, och då detta förhållande så mycket mindre kunde vara af socknemännen kändt vid den tid underdånig ansökning om skattelösen af Trysunda kronofiske gjordes, som Kongl. Majtts nådiga Kungörelse, angående de uti ordinarie räntan ingående persedlars omsättning och förenkling, utkom den 11 Maj 1855 och således sedan ofvanberörda underdåniga ansökning blifvit ingifven; så vågar jag hos Rikets Höglofliga Ständer föreslå, att Nätra och Själevads socknar endera finge, emot skattelösoskillingens återbekommande, förenämnda fiske till Kongl. Maj:t och Kronan afträda eller ock att den årliga räntan nedsättes ifrån 94 tunnor strömming till hälften deraf eller 47 tunnor, som, efter förvandling, motsvarar 497 centner 10 <tt. hö, såsom varande den högsta möjliga ränta, som socknarne, med utsigt att undgå förlust, anse sig årligen kunna ansvara.
Stockholm den 1 November 1865. P. O. Hörnfeldt, från Wester-Norrlands län.
På begäran lemnäs härmed det intyg, att Trysunda fiskehamns skuld, enligt oss förevisade, behörigen reviderade, räkenskaper, utgjorde, vid räkenskapernas afslutande: för år 1857 2,448 R:dr 47 öre.
„ „ 1858 3,135 „ 36 „ „ „ 1859 3,638 „ 31 „ ,. „ 1860 3,714 „ 37 „ „ 1861 3,328 „ 28 „ „ „ 1862 4,534 „ 83 „ „ „ 1863.. 6,354 „ 92 „ „ „ 1864 6,089 „ 29 „
Härvid anmärkes att Nätra och Själevads socknemän sistberörda år verkställt en utdebitering af 1,500 R:dr till skuldens amortering, äfvensom att, derest denna amortering uteblifvit, fiskehamnens skuld, vid räkenskapernas afslutande för samma år, rätteligen utgjort 7,589 R:dr 29 öre.
Örnsköldsvik den 5 Augusti L865.
Axel Dryselius, Kronofogde.
Augustin, Häradsskrifvare. 12 Motioner i Bonde-Ståndet 1865.
Uträkning å Räntan af Trysundahamns Strömmingsfiske för nedannåmnda år.
Förra Räntan.
Nya Räntan.
Skilnad.
K: dr öre Centner hö. fl. R:dr öre
R:dr öre För år 1857 94 1 1,714 56 994 20 2,187 24 1 472!68 1858 — 1,769 8 — — 2,187 24 418 16 1859 1,701 1,670 40 2,336 2,584 3 7 6.34 914 97 1860 — 38 — 92 54 1861 — 1,754 4 — — 2,734 5 980 1 1862 — 1,858 38 — — 2,932 89 1,074 51 1863 — 1,793 52 — — 3,002 48 1,208 96 1864 — 1,737 12 — — 3,091 96 1,354 84 Summa — 13,998 48 — — 21,057 15 7,058 67 Enligt Kongl. Maj:ts nådiga Kungörelse elen 11 Maj 1855, angående de uti ordinarie räntan ingående persedlars omsättning och förenkling, är denna ränta förvandlad till hö och utgöres numera med 4,971 Lil. eller 994 centn. 20 fl. Rätteligen uträknadt, betygar: Norra Ångermanlands Häradsskrifvare-kontor den 12 Maj 1865.
Joh. Augustin.
Vidimeras ex officio Joh.
Augustin.
NiO 8.
Af Johan Victor Lundqvist från Skaraborgs län, om anvisande af det till filialbankerna utgående anslag till förstärkning af allmänna Diskonten.
Jordbrukets tryckta ställning gifver dagligen förnyad anledning till allvarliga bekymmer.
Hypotheksföreningarne hafva gäckat jordbrukarens förhoppningar om rösel sekapitals erhållande, till bevis hvarpå jag torde få anföra, att lån till omkring 30,000,000 R:dr äro, mot godkänd säkerhet, beviljade, utan att Motioner i Bonde-Ståndet 1865.
N:is 8 och 6. 13 någon del deraf kunnat utgå; varande det derjemte öfverlemnadt åt en obestämd framtid, när dessa påräknade lån kunna utfalla.
Under förutsättning att hypoteksbanken skulle kunna uppfylla det med den i Rikets Ständers Bank varande Låne-afdelning afsedda vilkor, hafva Rikets Ständer indragit bemälda låneanstalt, men lemnat derhän, huruvida möjlighet för den nya kreditanstalten att, ens i närmaste framtiden, utlemna några lån, kunde finnas eller icke.
Till manufakturers och fabrikers understöd hafva Rikets Ständer Häraf löpa 3,150,000 R:dr med 3 procent, 10,000,000 R:dr med 4 procent, 9,600,000
R:dr med 5 procent och 12,000,000 R:dr med den ränta, Fullmägtige i Rikets Ständers Bank bestämma.
Handeln, manufakturer och fabriker äro således väl tillgodosedda; endast jordbruket är lemnadt åt sitt öde.
Yisserligen kan jordbrukaren från filialbankerna erhålla lån, men då alltid mot högre ränta, till och med 7 procent, och alltid på så kort tid, att han måste draga ringa eller ingen båtnad af desamma, helst omsättningen af hans produkter fordrar mycket längre tid, än omsättningen inom andra näringsgrenar.
Diskonten är en låneinrättning, som skulle i icke ringa mån bra mycke, för tillfälliga behof, kunna afhjelpa jordbrukarens förlägenhet i detta afseende, då dessa lån återbetalas med J:del hvar 6:te månad och mot 5 procent ränta, derest här funnes någorlunda tillräckliga medel, och en viss del deraf voro an visade företrädesvis för jordbrukets räkning.
Med anledning af hvad jag nu haft äran anföra, får jag således föreslå, att anslaget till filialbankerna, 10,000,000 R:dr, måtte, i den mån hvarje af dessa bankers oktrojtid tilländagår, af Rikets Ständer anvisas till förstärkning af allmänna Diskonten, för att företrädesvis användas såsom låneunderstöd för jordbruket.
Stockholm den 1 November 1865. anvisat Till Handels- och Närings-diskonten å Jernkontorets kreditiv Till filialbankerna och till allmänna Diskonten R:dr 2,250,000 „ 12,000,000 900,000 „ 10,000,000 9,600,000 eller tillsammans R:dr 34,750,000 J V. Lundqvist, från Skaraborgs län.
Motionen ingifven den 4 November, men af motionären återkallad den 8 samma månad.
14 Motioner i Bonde-Ståndet 1865.
N:o 1.0. Af Anders (iiidniundssoii från Hallands län, angående användande af Riksbankens disponibla vinst till inlösen af sådana hypotheksbankers obligationer, som löpa med ö procent ränta.
Riksbankens vinst utgjorde vid början af detta år något öfver 5,320,000 R:dr R:mt och anses med säkerhet vid årets sint hafva blifvit ökad med 1.500,000 R:dr, måhända till och med 1,800,000 R:dr, så att den då skall uppgå till minst 7,320,000 R:dr, men sannolikt till något mera.
Frågan om användandet af den del deraf, som kan disponeras vid innevarande riksdag, är af stor vigt, och jag har sökt göra klart för mig, huru denna magtpåliggande fråga bör lösas.
Härvid har i första rummet fr arnt rädt landtbrukarnes allmänna betryck, förorsakadt dels af do låga priserna på landtmannaprodukter, dels ock af den genom omfattande allmänna arbeten uppkomna bristen på nödiga arbetskrafter för jordbrukets tillbörliga skötsel och den derigenom äfven högt uppdrifna arbetslönen; men till största delen synes detta betryck vara förorsakadt af lagstiftningen för hypoteksbanken, i hvilken ett förbud är stadgadt mot utrikes upplåning till högre ränta än 5 procent, hvartill, under nuvarande konjunkturer, penningar icke kunna erhållas.
De stora lockelserna att, genom hypotheksföreningarnes delaktighet vid hypoteksbanken upplånta utländska förlag, få medel till jordbrukets bättre bedrifvande hafva föranledt en stor massa jordegare att i hypotheksföreningarne fästa säkerhetshandlingar till fulla 30,000,000
R:drs värde utöfver, hvad hypoteksbanken kunnat upplåna.
Jordbruket, i mistning af denna stora kapitalsumma, liar olyckligtvis måst förtvina och resultatet visar sig dagligen i oräkneliga exsekutiva auktioner på jordegendomar, som under sådana förhållanden bortslås till vanvärden, hvilka dock göra den nye inköparen föga lyckligare, emedan äfven han tryckes af omöjligheten att kunna uppbringa penningar på säkerheter, som ligga bundna genom ofvannämnda förbud mot upplåning till högre ränta än 5 procent.
Ar det icke billigt, att vid sådana olyckliga förhållanden lagstiftningen söker på allt sätt, den förmår, att lindra den varande ställningen?
Härtill kan den disponibla vinsten af Riksbankens rörelse vara ett, om icke tillräckligt, dock i sin mån verksamt medel, och jag framställer derför följande förslag:
Riksbankens nu disponibla vinst användes till inlösen af hypotheksbanksobligationer, som gå med Fem procent ränta.
Jag anmärker, att denna åtgärd synes mig innefatta endast att taga ur ena handen för att lägga i den andra; ty Sveriges Regering och Ständer hafva ju garanterat hypoteksbanken och kontrollera det lagenliga bedrifvandet af dess rörelse.
I sådant fäll kan det icke vara äfventyrligt att använda folkets medel till underlättande af folkets allmänna rörelse.
Behofvet deraf är för tillfället så mycket mera tajande, som skörden detta år i många orter nf Sverige utfallit ganska svag, till följd af inträffade skadande naturförhållanden, långvarig torka under försom - Motioner i Bonde-Ståndet 1865. i\:o 11. 15 maren, tidiga frostskador, med mera dylikt.
Detta behof är nu så mycket angelägnare att fylla, som det tros, att en bättre konjunktur har börjat efter freden mellan Amerikas lorenta stater, då affärerna lära antaga samma utveckling och spänstighet som före kriget, och det nyligen inträffade prisfallet på den stora artikeln bomull med andra de
Nordamerikanska sydstaternas hufvudprodukter synes lofva en åter börjad stor verksamhet i tillgodogörandet och förädlandet af dessa produkter.
Gudmundsson, från Hallands län.
Af Carl Isak Bengtsson från Kronobergs län, angående nedsättning af den genom nu gällande Expeditionstaxa bestämda lösen.
Sveriges inbyggares rätt och bästa tillkommer rikets representanter att bevaka, och då det är lagstiftarens ovilkorliga både rättighet och skyldighet att tillse det tjenstemäunens inkomster någorlunda motsvarar deras arbeten, och ej, som förhållandet nu är, med vissa så kallade sportler, i synnerhet i en tid då utsökningsmål i de flesta af rikets provinser uppgå till en mängd, sorn är otrolig, så lår jim härmed fästa Rikets Ständers uppmärksamhet på Kongl. Maj:ts nådiga förnyade Expeditionstaxa af den 30 November 1855.
Då nämnda taxa utgafs inkom till riket de många lån, som nu årligen amorteras; här fanns då godt om penningar, jordvärdet steg, och i samma mån lilsförnödenheterua; då ansågs att fällande expeditionslösen borde höjas, hvilket ock skedde.
I landsorterna har missnöje och klagomål deröfver ofta försports.
År det billigt att sådana expeditioner, som endast upptaga några få rader, skola betalas så drygt?
Obilligheten häri hoppas jag en hvar rätt-tänkande inser, hvarför jag vågar föreslå, det måtte Rikets Höglofliga Ständer besluta, att den i Kongl. Maj:ts nådiga Förordning af den 30 November 1855 bestämda expeditionslösen måtte med tjugofem procent nedsättas, och skrifvelse till Kongl. Maj:t, med anhållan om dess nådiga bifall härtill, i vanlig ordning expedieras.
Stockholm den 4 November 1865. C. 1.
Bengtsson, från Kronobergs län. 16 Motioner i Bonde-Ståndet 1865.
IVo 12.
Af Jonas Jonasson från Kronobergs län, angående, ändring i 2 och 5 §§ af Kongl. Förordningen den 24 September 1861 om vård af död mans bo Kongl. Maj:ts nådiga Förordning af den 21 September 1861, angående vård af död mans bo, är både nyttig och välgörande, men den del deraf i 2 och 3 §§, som innehåller att bouppteckning ej må förrättas, förrän domaren förordnat god man för fjerran eller på okänd ort vistande sterbhusdelegare, och god man eller förmyndare för omyndig person, är förenadt med icke så obetydlig kostnad, synnerligast för dem, som bo långt ifrån tingsstället, och dessutom många svårigheter uppstå, såsom t. ex. då dödsfallet skedt, måste sterbhusdelegare göra ansökan hos domaren om godmans förordnande, derpå kommer att lösas ett protokoll af sterbhusdelegare och ett eller 2:ne god-manslörordnanden' för en eller 2:ne förordnade gode män, utom, mången gång, en lång resa, och derefter kommer Rätten att utfärda särskilda förmyndareförordnanden.
För att dervid göra så ringa kostnad som möjligt, önska vanligen de som äro fattiga att få låta uppteckna egendomen genast, dagen efter den dödas begrafning, då sterbhusdelegarne vanligen äro tillsammans, och redan då derföre mången gånggjort en lång resa; men, efter nuvarande stadgande, äro de dertill förhindrade; men åtminstone då någon af sterbhusdelegarne har vård om boet, bör detta förhållande utan någons olägenhet kunna afhjelpas.
Långt ifrån att vilja på något sätt förminska vården af den frånvarandes eller omyndiges egendom, anser jag deras rätt’ lika säkert förvarad, om det tillätes sterbhusdelegare låta uppteckna egendomen, då de kallat behörige personer att vara närvarande, och de infinna sig vid bouppteckningsförrättningen, och åtaga sig att bevaka de frånvarandes eller omyndiges rätt; och hvilka, då de finnas vederhäftiga och dertill skickliga, vanligen sedermera på näst infallande ting af Rätten blifva förordnade till gode män eller förmyndare.
Så tillgick det i denna del förr än bemälda nådiga Förordning blef gällande, utan att mig veterligen derigenom förlust för någon tillskyndades.
Alltså anser jag att 1 § i berörda nådiga Förordning må bibehållas oförändrad; men får härmed föreslå att 2 och 3 §§ måtte erhålla följande förändrade lydelse: 2 §.
Ar någon sterbhusdeiegares vistande okändt, eller så fjerran boende, att säkert bud ej kan inom bouppteckningstiden till och ifrån ho nom komma, då eger annan sterbhusdelegare, som boet i vård häfver, låta förrätta bouppteckning, och då ombesörja att vederhäftig och dertill skicklig person vid bouppteckningsförrättningen är närvarande och bevakar den frånvarandes rätt, ocb skall det hos Rätten anmälas; och nämne Rätten, der sådan anmälan sker, god man att vårda den frånvarandes rätt, till han sjelf kommer eller annorlunda förordnar. 3 §•
N:o 18. 17 3 §.
Nu kan så hända, att, å tid då rättegångsdag ej inträffar å landet, föreskrift tarfvas, huru bo vårdas skall; då ege domaren derom tills vidare förordna; anmäle dock förhållandet å nästa rättegångsdag; och meddele Rätten derefter beslut i ämnet.
Då dödsfall sker, och sterbhusdelegare boet i vård häfver, ege de låta förrätta bouppteckning, då vederhäftig och dertill skicklig person är närvarande och bevakar de omyndigas frånvarandes och deras rätt, som sjelfva dertill äro urståndsätta; och meddele det sedan Rätten, som god man eller förmyndare förordnar.
Stockholm den 4 November 18(55. J. Jonasson, från Kronobergs län. 11:0 13.
Af Per Nilsson från Christianstads län, om underdånig framställning om upphäfvande af Kongl. Förordningen den 26 April 1861 angående en allmän Hypoteksbank för riket.
Genom Kongl. Förordningen den 26 April 1861 angående en allmän Hypoteksbank för riket har ett alldeles nytt stadium inträdt för svenska jordbruket, detta stadium var till sina följder troligen icke beräknadt eller insedt på förhand.
Emellertid har de förflutna årens erfarenhet, oberäknadt de missgynnande penningekonjunkturerna gifvit vid handen, att en så beskaffad lagstiftning, som ofvan åberopade Kongl.
Förordning, icke leder till svenska jordbrukets understödjande utan tvertom rentaf till dess förtryckande, på samma gång den gifver en fri näring och uppmuntran för rikets enskilda privat-banker att i fördubbladt mått ockra på det allmännas bekostnad genom att hafva utelöpande egna kredit-sedlar till öfver femtio millioner.
Hypoteksföreningens uppgift och ändamål med dess bildande är och har varit att tillhandahålla jordbruksegare amorteringslån; men huru har detta blifvit fullgjordt under Riks-Hypoteksbankons tillkomst?
— Af de 9 stycken inom riket varande Provins-Hypoteksföreningarne hafva i April månad sistlidna år begärts lån till belopp af 99 millioner, men ej erhållits mera än 49 millioner; — de lånesökande hafva derföre till en tid måst uppehålla sig vid privatbankerna Bih. till B- _St.
Prot. 1865 1866. 11 Sami. 4 Afd. 3 18 Motioner i Bonde-Ståndet 1865.
N:o 14. och slutligen antingen blifvit underkastade exsekutors eller sysslomäns förvaltning, sorn båda ledt till förlust af hus och egendom, till största delen af den orsak att hypoteksföreningarne icke nu som förr kunnat utlemna lån.
Styrelsen för Riks-Hypoteksbanken har jemväl skyldighet att utlemna penningar till hvardera provinsföreningarne i förhållande till hvarderas antagna delaktighetsbelopp; men härutinnan har den godtyckliga principen gjort sig gällande, enär en förening har antagit delaktighetsvärde af 20 millioner, men ej erhållit mer äD något öfver 7 millioner och andra föreningar öfver hälften.
Ehuru styrelsen icke kunnat lemna föreningarne mer än knappast hälften, af hvad de behöft, har den likväl kunnat låta en enskild person få 32,000 R:dr, som nu beror på utdelning i konkursmassan.
Dylika förluster äro ojäfaktiga bevis på att anordningen med Riks-Hypoteksbanken är förfelad och endast bär prägeln af ett onaturligt förmynderskap, som icke på ett tidsenligt sätt vårdar och förvaltar sina åtagna pupiller.
Riks-Hypoteksbankens styrelse, som för sin verksamhet drager | procent i förvaltningsarfvode, har således på de redan anmälde 99 millionerna en årlig inkomst af 123,750 R:dr.
Denna procent skall naturligtvis drabba låntagarne och - således ju flera de tärande styrelseledamöterna äro, desto mindre blifva de närande individernas behållning — hvadan jag anser denna styrelse vara alldeles öfverflödig och utan minsta nytta för hypoteksväsendet, som bättre bedrefs innan den kom till stånd.
Jag vågar derföre hos Rikets Ständer vördsammast föreslå: l:o Att Rikets Ständer måtto hos Kongl. Majit anhålla om upphäfvande af Kongl.
Förordningen den 26 April 1861 angående en allmän Riks-Hypoteksbank. 2:o
Att de särskilda hypoteksföreningarne i riket tillåtas utgifva egna obligationer och förskaffa provinsjordegare amorteringslån. 3:o
Att tiden för amorteringen af lån ur hypoteksföreningar må blifva inskränkt till 20 högst 30 år.
Af Febr Ericsson från Gefleborgs län, angående förändring i 4 § 26 kap.
Byggning a-Balken, i fråga om grunderna för häradets skyldighet att hygga tingshus och härads fängelse.
Vid stiftandet af vår allmänna civillag utgjorde befolkningen på landsbygden för det mesta hemmansegare, men under en tidrymd af nära ett och ett tredje - Motioner i Bonde-Ståndet 1865.
19 dels sekel, som sedan förflutit, kar helt andra förhållanden inträffat.
Genom befolkningens ti 11 vext och upplysningens framsteg hafva statsmagterna insett nödvändigheten, att åt landsbygden medgifva en mer och mer utvidgad handels- och näringsfrihet.