Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Prot. 1865 & 1866. 8 Sami. 21 Haft. 2 10 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande Jfå 71.
Då af den framställning utaf förhållandena rörande ifrågavarande hemman, Utskottet här lemnat, torde vara uppenbart, att ett godkännande af motionärens förslag innebure en kränkning af lagligen förvärfvad egande- och besittningsrätt till fast egendom, hemställer Utskottet, att m,otionen måtte lemnäs utan afseende.
Anfe. till E*p.-Utsk. den 10 Mere 1866, kl. 2 e. m.
Betänkande, i anledning af vackt motion om förändring af pastoratens indelning.
Till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets handläggning har af Högvördiga Preste-Ståndet blifvit öfverlemnad en af Professor Ribbing väckt motion (N:o 25), deruti motionären anmärkt, att, ehuru erkännas måste, att Kongl.
Förordningen angående allmänt ordnande af presterskapets inkomster den 11 Juli 1862 medfört väsendtliga och högst behöfiiga förbättringar i sättet för utgörandet och uppbärandet af presterskapets löner, samt jemväl borde medgifvas, att genom de i samma Kongl. Förordning tillsatta nämnder och de desamma ålagda förslag till lönereglering, äfven förbättrad ställning för det lägre och svagast aflönade presterskapet beträffande lönernas belopp skall åstadkommas, likväl ett kändt och erkändt ondt, som skulle afhjelpas, nemligen otillräckligheten af presterskapets löner för deras anständiga bergning, äfven efter det nämnderna på det sätt, Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande J\/s 71. 11 sorn enligt omfattningen af deras uppdrag varit möjligt, fullgjort detta uppdrag, funnes qvar, om ock i mindre grad än förut; och har mbtionären ansett såsom den i sig enklaste och naturligaste utvägen för vinnande af verkligt och fullt tillfredsställande reglering af presterskapets inkomster, att försöka ernå en modifierad reglering i sockenindelningen.
Då, å ena sidan, mängden af små socknar med några hundra medlemmar och af kyrkor, som ej vore en half mil aflägsna från hvarandra, vore ändamålslös och onyttig, samt, å andra sidan, intet pastorat borde vara större, än att hvad inom detsamma till prestens kall och embetsåligganden hörde, af den eller dem, som utgjorde dess ordinarie presterskap, kunde under vanliga förhållanden — i afseende på helsa, ålder o. s. v. hos dess presterskap — skötas, gåfves, enligt motionärens tanke, ytterligare skäl för en förändrad indelning af socknarna.
Motionären har derföre föreslagit “att Rikets Ständer ville i underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t, med anförande af de i motionen framställda allmänna grunder vid en omreglering, äfvensom af de närmare vilkoren och sättet vid dess verkställande, anhålla, det täcktes Kongl. Maj:t i så måtto utsträcka det åt de genom Kongl. Förordningen den 11 Juli 1862 tillsatta nämnder gifna uppdrag, att samma nämnder tillika anbefalldes att, hvar inom sitt distrikt, uppgöra fullständig plan till en ändamålsenlig omreglering af socknarna, der sådan af behofvet vore påkallad, äfvensom att, derest denna plan af Kongl. Majit blefve gillad och stadfästad, vid inträffande ombyggnad af kyrka eller ledighet i någon af de till omreglering-föreslagna socknarna, nödiga åtgärder för dess bringande till verkställighet varda vidtagna, allt under iakttagande i öfrigt dels i afseende på hela planen, dels vid hvarje särskildt tillfälle af dess verkställande, af hvad i ofvan åberopade Kongl. Förordning § 3 mom. 7, 8, 9 är vordet stadgadt; samt slutligen att de bestämningar angående presterskapets löner, som af nämndernas nuvarande uppdrag blifva en följd, ej måtte anses lägga hinder i vägen för meranämnda omreglering, der denna i öfrigt vore behöflig och kunde komma till stånd.“
Närmare redogörelse för de af motionären anförda grunder, som han ansett vid ifrågavarande reglering böra följas, och för hvad motionären i öfrigt i den vidlyftiga motionen anfört, lärer vid det förhållande, att motionen är i tryck för Riks-Ståndens medlemmar tillgänglig, här icke erfordras.
Den förändring af socknarnas nuvarande indelning, som af motionären blifvit påyrkad, skulle, enligt motionärens förslag, åstadkommas antingen derigenom, att pastorat af alltför stor folkrikhet eller vidd delades i två, eller sålunda, att två eller flera mindre pastorater sammansloges till ett.
Hvad nu först beträffar delning af större pastorater, så hafva, enär missförhållandet emellan folkmängden i pastoraten och det antal af församlingsboer, hvilkas andliga vård skäligen bör antagas kunna af en kyrkoherde bestridas, genom folkmängdens ständiga tillvext, alltmera tilltagit, tid efter annan förslag 12 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande Jfs 71} ' till en lämplig fördelning af större pastorater dels hos Regeringen, dels hos Rikets Ständer förekommit.
Några mera omfattande åtgärder till inskränkning af allt för stora pastorater egde likväl icke rum förrän efter riksdagen 1850—1851.
Rikets Ständer afläto vid nämnda riksdag underdånig skrifvelse till Kongl. Majit med anhållan, att i de stift, der pastorater funnos, som voro så vidsträckta och folkrika eller bestodo af så många församlingar, att en delning af desamma för själavårdens behöriga handhafvande vore af behofvet påkallad, Kongl.
Majit täcktes låta vidtaga nödiga åtgärder för sådan delning.
I anledning häraf anbefalldes
Domkapitlen, att vidtaga förberedande åtgärder och med utlåtande rörande detta ärende till Kongl. Majit inkomma.
Majits Berättelse den 24 November 1853 om hvad i riket och dess styrelse sig tilldragit sedan näst derförutgångna riksdag inhemtas, att, till följd af inkomna utlåtanden från Domkapitlen, noggrannare undersökningar till utrönande af ifrågasatta delningars möjlighet och tjenlighet blifvit för åtskilliga pastorater anbefallda, samt att elfva församlingar dittills erhållit tillstånd att, vid då redan inträffad eller näst inträffande prestledighet, skiljas från de med dem förenade församlingar och utgöra särskilda pastorater.
Sedermera afgifna liksdagsberättelser gifva vid handen, att åtgärder för delning af pastorater, der sådant för själavårdens behöriga handhafvande .varit af behofvet påkalladt, fortfarande vidtagits, så att till 1856 års riksdag 14, till 1859 års riksdag 15, till 1862 års riksdag 11 samt till innevarande riksdag 6 nya pastorater genom delning af vidsträcktare sådana tillkommit.
Från år 1851 hafva således, enligt riksdagsberättelserna, femtiosju pastorater undergått delning.
I Kongl. Maj:ts Berättelse till innevarande riksdag omförmäles derjemte, att flera framställda förslag om delning af större pastorater öfverlemnats till behandling af de nämnder, hvilka det tillkommer att ordna presterskapets inkomster, enligt Kongl.
Häraf synes att delning af större pastorater, der sådant funnits vara för själavårdens ändamålsenliga handhafvande nödigt, under en längre följd af år fortgått.
Och då, enligt stadgandet i 3 § af oftanämnda Kongl.
Förordning den 11 Juli 1862, lönereglerings-nämnd tillkommer ej allenast, att hos Kongl. Maj:t göra underdånig framställning om delning af pastorat, der sådant, i anseende till pastoratets vidd och folkmängd eller andra förhållanden, kan vara för själavårdens behöriga handhafvande af behofvet påkalladt, utan ock att, der sådan framställning göres, afgifva fullständigt förslag till löneregleringens verkställande så väl för det fall, att framställningen varder gillad, som ock för den händelse, att densamma icke vinner bifall, anser Utskottet vara tillräckligt sörjdt derför, att Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande J\S 71. 13 att delning af större pastorater jemväl hädanefter kommer att ega rum, der den må vara erforderlig.
Om sammanslående af smärre pastorater har jemväl fråga vid flera föregående tillfällen varit föremål för Regeringens och Rikets Ständers uppmärksamhet.
Sedan i skrifvelse den 12 November 1823, Rikets Ständer hos Kongl.
Maj:t anhållit att, der sammanbyggnad af kyrkor kunde verkställas, Konsistorierna måtte anbefallas att en sådan tillvägabringa, förordnade Kongl. Maj:t, genom Cirkulärbref den 4 Februari 1824, att en sådan sammanbyggnad väl finge ega rum, der lokala omständigheter det medgåfve, likväl icke utan församlingarnas bifall.
Sedermera anmälde Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t, i skrifvelse den 11 Februari 1830, hurusom deras uppmärksamhet blifvit fästad derpå, att erfarenheten skulle ådagalagt, att församlingarne, föranledda af mindre giltiga bevekelsegrunder, merändels vägrade att på sammanbyggningsförslag ingå, äfven då det med lätthet och uppenbar nytta kunde sättas i verket, till följd hvaraf Rikets Ständer hemställde, att vid utlyst laga visitation biskop och assistenter, efter föregången pröfning och församlingarnas hörande, finge rättighet att när 1) kyrkorna voro förfallna och behöfde ombyggas eller också voro för trånga; 2) kyrkvägen ej förlängdes mer än en half eller 3/4 mil från någon by; 3) folkmängden i begge församlingarne ej öfverstege 1,500 å 1,600 personer och 4) församlingarne dertill lemnade sitt bifall, beroende, i händelse af delade meningar, pä voteringar sålunda, att pluraliteten af begge socknarnes sammanräknade röstetal bestämde resultatet, i första instancen döma till kyrkors sammanbyggnad, äfvensom att, i händelse församlingen funne sig befogad öfver en sådan ådömd sammanbyggnad anföra klagomål, dessa borde omedelbart hos Kongl.
Maj:t anmälas; och blef genom Kongl.
Kungörelsen den 19 Juni 1830 förordnadt, att, sedan vid vederbörlig biskopsvisitation och lagligen utlyst sockenstämma fråga om kyrkors sammanbyggnad och dermed gemenskap egande ämnen förekommit och blifvit utredda samt sockenboerna deröfver hörde, de vid dessa tillfällen hållna protokoll skulle till Konungens Befallningshafvande insändas, hvarefter skulle med målet gemensamt af Landshöfdingen och Biskopsembetet resolveras, med vederbörande lemnad hänvisning att, i händelse af missnöje, anföra besvär hos Kongl. Maj:t i Ecklesiastik-departementet; hvarjemte Kongl.
Majit lemnade bifall till hvad Rikets Ständer, på sätt ofvan förmäles, hemställt i afseende å vilkoren för meddelande af tillåtelse till ifrågasatt sammanbyggnad af kyrkor.
Men efter det Rikets Ständer i underdånig skrifvelse den 5 Oktober 1860 anhållit, att i de genom nyssnämnda Kongl.
Kungörelse meddelade stadganden förändring måtte ske, bland annat, i den syftning att, derest, vid väckt fråga om sammanbyggnad af kyrkor, delade meningar uppstode inom de socknar, för hvilka den föreslagna nya kyrkan skulle blifva gemensam, sammanbyggnad ej finge ega Bih. till R.
Brot. 1865 & 1866. 8 Sami. 21 Haft. 3 14 Allmänna Betvårg- och Ekonomi- Utskottets Betänkande M 11. 'runi, med mindre de särskilda socknarna, hvar för sig, genom röstpluralitet derom fattade beslut; har Kongl. Maj:t, med upphäfvande af hvad samma Kongl. Kungörelse i förenämnda afseende och i öfrigt stadgade, genom Kongl. Kungörelsen den 11 Juli 1862 förklarat, att derest särskilda församlingar genom flesta rösterna hvar för sig önskade att om en kyrka sig förena, ärendet skulle anmälas hos Kongl. Maj:t, som, efter vederbörandes hörande, ville, med afseende på förekommande omständigheter, besluta, huruvida sådan förening må tillåtas.
Lika med motionären anser Utskottet, att sammanslagning af pastorater, der dessa äro af så ringa folkmängd och vidd, som till exempel i vissa delar af Erkestiftet, Skara m. fl. stift, skulle medföra väsendtliga fördelar, ej mindre med afseende å presterskapets aflöning, än ock i fråga om kyrkobyggnad, fattigvård, folkskolor, m. m.; men, enligt Utskottets tanke, bör det tillkomma församlingarna sjelfva, hvilkas rätt frågan närmast rörer, att i densamma taga initiativet, och Utskottet finner icke lämpligt, att, emot församlingarnes bestridande, förslag om sammanslående ef pastorater blefve af Kongl. Maj:t faststäldt, hvilket motionären icke heller torde hafva åsyftat.
Denna Utskottets åsigt är ock öfverensstämmande med den mening Rikets Ständer, på sätt ofvan nämndt är, förut uttalat, och hvilken föranledde upphäfvande af Kongl. Kungörelsen den 19 Juni 1830, angående vilkoren för kyrkors sammanbyggnad och om behandlingssättet för derom uppkomna frågor; hemställande fördenskull Utskottet, att ifrågavarande motion icke måtte till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Stockholm, K. A. Lindström, 1866.
Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Utlåtande N:o 72. 1 N:o 12.
Ank. till Exp.-Utsk. den 20 Mars 1866, kl. 2 e. m.
Utlåtande, i anledning af åter remiss af Utskottets Betänkande N:o 40, angående väckt motion om särskilda föreskrifter i fråga om tångtägt å hafsstränderna i Halland.
Ofvannämnda Betänkande, sorn, enligt hvad Utskottet tillställda protokollsutdrag utvisa, Högvördiga Preste-Ståndet och Hedervärda Bonde-Ståndet bifallit, men Vällofliga Borgare-Ståndet afslagit, har af Höglofliga Ridderskapet och Adeln blifvit till Utskottet återremitteradt, dervid Utskottet erhållit del af de yttranden, som inom sistberörda Stånd i målet afgifvits.
Af de yttranden, som föranledt återremissen, äfvensom af dem, hvilka innefatta yrkande om afsläg å Utskottets Betänkande, erfar Utskottet, att Utskottet icke lyckats göra tydligt, att den underdåniga framställning i ämnet till Kongl. Majit, som Utskottet föreslagit, alldeles icke åsyftar de fall, der tvistigt är, huruvida en jordegare har, i kraft af delaktighet i stranden eller laga skifte eller urminnes häfd, eller af annan rättsgrund, del i tångtägten eller icke, utan tvärtom de händelser, der en sådan rättighet ostridigt är samfäld för flere, men desse icke kunna öfverenskomma om sättet för dess utöfvande.
De förra måste, såsom tvistemål, tillhöra domstols pröfning, men de sednare äro lika otvifvelaktig! att hänföra till ordningsmål, som rätteligen böra öfverlemnas till Konungens Befallningshafvandes afgörande, på sätt äfven skett i dermed närmast jemförliga fall, att nemligen sättet för utöfvandet af fiskerätt i samfäldt fiskevatten icke kan regleras genom öfverenskommelse; då Konungens Befallningshafvande derom meddelar utslag.
Landshöfdingen öfver ifrågavarande län har såväl inom Utskottet som vid ärendets behandling hos Höglofliga Ridderskapet och Adeln upplyst, dels att strandområden finnas, hvilka af ålder varit och fortfarande äro för ett skiftes Bih. till B.
Brot. 1865 L 1866. 8 Sami. 22 Höft. 2 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utslcottets Utlåtande N:o 72. delegare gemensamma, dels ock att, när fråga inför domstol väckts om reglering af tångtägten å sådana ställen, domstolen skjutit ärendet ifrån sig.
Lagen har icke för närvarande några derpå fullt tillämpliga bestämmelser; men då det ligger i sakens natur, att till följd af den egofördelning, som genom i sednare tid tillkomna laga skiften inträffat, de delegare i ett skifteslag, hvilka fått sina egor närmast intill det samfälda området och härigenom kunna bättre än de aflägsnare boende passa på, när tång drifves till stranden, sålunda sättas i tillfälle att af en gemensam förmån skörda större vinst i förhållande till öfriga delegare, än med lagens grund och mening kan öfverens stämma, så har härigenom ett förhållande inträdt, då lagstiftningen måste mellankomma med ett efter sakens beskaffenhet afpassadt stadgande.
Utskottet fann intet lämpligare i sådant hänseende, än det som i Utskottets Betänkande föreslogs; och Utskottet anser sig fortfarande böra hufvudsakligen vidhålla detsamma, helst som de anmärkningar, hvilka deremot framställts, afse, på sätt Utskottet nu sökt tydliggöra, helt andra förhållanden än Utskottet åsyftat; men som ordalydelsen i Utskottets förslag synes hafva lemnat rum för missförstånd, har Utskottet trott sig böra ändra densamma, på sätt här nedan anföres; och Utskottet hemställer alltså vördsamligen att Riks-Stånden måtte förena sig om det beslut att, i underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t anhålla om utfärdande af en • förordning, hvarigenom stadgas, att, der emellan delegare i samfäld tångtägt icke kan träffas godvillig öfverenskommelse i afseende å sättet och ordningen för begagnandet deråf eller ock sådan öfverenskommelse — den der för öfverträdelse af densamma bör innefatta påföljd af böter inom visst af Kongl. Maj:t bestämdt maximibelopp — finnes vara af beskaffenhet att icke kunna vinna stadfästelse, Kongl. Maj:ts Befallningshafvande eger att, efter hållet sammanträde med vederbörande tångtägtsdelegare, meddela förordnande i ämnet medelst utslag, hvaröfver klagan må föras i den ordning. som för hushållning smål i allmänhet är föreskrifven.
Allmänna Besvärs- och Ekonomi- Utskottets Memorial N:o 73. 3 N:o 73.
Memorial, i anledning af återremiss af Utskottets Betänkande N:o 50, angående vackt motion om minskning af de för beväringens räkning befintliga förråder af mindre mundering sp er sedlar, såsom skjortor, strumpor och skor.
Ifrågavarande Betänkande, sorn Utskottet fått till sig återremitteradt af Hedervärda Bonde-Ståndet, har, enligt Utskottet tillställda protokollsutdrag, blifvit af de öfriga Riks-Stånden bifallet; och som i frågor af förevarande beskaffenhet tre Stånds mening utgör Rikets Ständers beslut, kan återremissen ej till någon Utskottets vidare åtgärd föranleda; hvilket Utskottet härmed skolat gifva Hedervärda Bonde-Ståndet tillkänna.
4 Allmänna Besvärs- och Ekonomi- Utskottets Memorial A7:o 74.
Ank. till Exp.-Utsk. den 20 Mars 1866, kl. 2 e. m. i Memorial, i anledning af återremiss af Utskottets Betänkande N:o 54, angående vackt motion i fråga om fördelningen emellan socknar inom samma 'pastorat af återvunnen helgonskyld.
Ifrågavarande Betänkande, som Utskottet fått till sig återremitteradt af Högvördiga Preste-Ståndet, bar, enligt Utskottet tillställda protokollsutdrag, blifvit af de öfriga Riks-Stånden bifallet; och som i frågor af förevarande beskaffenhet tre Stånds mening utgör Rikets Ständers beslut, kan återremissen ej till någon Utskottets vidare åtgärd föranleda; hvilket Utskottet härmed skolat gifva Högvördiga Preste-Ståndet tillkänna.
STOCKHOLM, TRYCKT HOS ERIC KÅHRE, 18G6.
Best',- och Ekon.-TJtshottets Utlåtande N:o 15. 1 Ank. till Exp.-Utsk. den 26 Mars 1866, kl. 2 e. m.
Utlåtande, i anledning af äterremiss af Utskottets Betänkande N:o 59, angående väckta motioner om utvidgande af qvinnans medborgerliga rättigheter.
Ifrågavarande Betänkande, uti hvilket Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet, med föranledande af väckta motioner, hemställde, att Rikets Ständer måtte “i underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t, med anmälan, att Rikets
Ständer anse befordringsrätt lill tjenster och befattningar, hvartill qvinna kan pröfvas lämplig, hädanefter böra henne tillkomma, när hon visar sig dertill ega erforderliga kunskaper och skicklighet, och fördenskull rättighet böra medgifvas qvinna att så väl vid de högre elementarläroverken undergå s. k. afgångsexamen, som vid rikets universiteter och dithörande anstalter deltaga i undervisningen och aflägga inom de verldsliga fakulteterna förekommande examina, anhålla, att Kongl. Majit täcktes vidtaga de åtgärder, som för genomförande af en sådan förändring i nu bestående förhållanden finnas erforderliga”, har af Vällolliga Borgare-Ståndet blifvit återremitteradt och hos de öfriga Riks-Stånden framkallat väsendtligen olika beslut.
Höglofliga Ridderskapet och Adeln har nemligen, för sin del, ansett Rikets Ständer böra uti underdånig skrifvelse anhålla, att Kongl. Majit täcktes: l:o låta undersöka, huruvida tillfälle till undervisning uti alla till medicine-doktorsgraden hörande ämnen må kunna beredas qvinna derhän, att hon kan erhålla rättighet till läkarekonstens utöfning, samt meddela resultatet af denna undersökning tili en kommande riksdag; 2:o tilldela qvinna rätt att erhålla sådana beställningar vid telegraf- och postverken samt jernvägarne, lill hvilka hon, efter allagda föreskrifna kunskapsprof, kan anses lämplig; samt Bih. till R.
Prot. 1865 & 1866. 8 Sami. 23 Haft. 1 2 Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Utlåtande N:o 75. 3:o tilldela qvinna, som genomgått fullständig och godkänd lärokurs vid Statens seminarium för bildande af lärarinnor, kompetens till lärarebefattningar vid lägre elementarläroverk och pedagogien Högvördiga Preste-Ståndet deremot har afslagit Utskottets hemställan och Hedervärda Bonde-Ståndet har bifallit densamma utan förändring.
Utaf det hos Borgare-Ståndet hållna diskussiorisprotokoll, hvaraf Utskottet, likasom af Ridderskapet och Adeln, erhållit del, inhemtas, att bland de 25 ledamöter, som yttrat sig i ämnet, flertalet förklarat sig instämma i den mening Utskottet i sjelfva saken uttalat, dervid dock några yrkat återremiss, på det att Utskottet måtte åt sitt förslag gifva större bestämdhet, och att endast en ledamot yrkat afslag å Betänkandet, hvilket yrkande han likväl sedermera frånträdt; hvaremot åtskilliga ledamöter framlagt eller instämt uti förslag af antingen större eller mindre utsträckning än Ridderskapet och Adelns beslut; hvarefter, medelst votering emellan bifall till Betänkandet och återremiss af ärendet, den sednare blifvit besluten, såsom det vill synas, i ändamål att Utskottet måtte blifva i tillfälle att taga samtliga de afgifna förslagen i öfvervägande och derefter föreslå en sammanjemkning af de olika meningarne.
Af hvad sålunda förekommit finnér Utskottet uppenbart, att inom tre
Riksstånd meningarne äro för en högst betydlig utvidgning af qvinnans medborgerliga rättigheter i den rigtning Utskottet tillstyrkt; hvaraf torde följa, att ett Stånds beslut att motsätta sig all förändrad lagstiftning i detta ämne icke, vid ärendets förnyade behandling af Utskottet, får vinna afseende.
Den förnämsta anmärkning, som emot Utskottets förslag blifvit gjord af dem, hvilka eljest velat i mer eller mindre vidsträckt mån bifalla de väckta motionerna, är den, att samma förslag skulle vara alltför obestämdt.
Denna anmärkning måtte otvifvelaj^tigt funnit sitt stöd deri, att Utskottet icke i slutmeningen af den föreslagna underdåniga skrifvelse!) närmare angifvit beskaffenheten af de tjenstebefattningar, till hvilkas bestridande qvinna skulle kunna användas, än medelst uttrycket “hvartill qvinna kan pröfvas lämplig11.
Utskottet föreställde sig likväl, att, derest Utskottets förslag af Rikets Ständer godkändes, den underdåniga skrifvelse!) skulle komma att upptaga jemväl motiver, hvilka, såsom Utskottet i sitt Betänkande försökt, lemnade ledning i nämnda hänseende, ett förfarande, som iakttagits vid många tillfällen, då Rikets Ständer hos Kongl.
Maj:t i underdånighet anmält behofvet af genomgripande förändringar i någon vigtig organisationsfråga; och Utskottet föranlåtes erinra, att icke något enda af de i förevarande ärende uppställda motförslag frigjort sig från en sådan obestämdhet, som den nyss antydda, enär i intetdera saknas uttryck sådana som: “beställningar, till hvilka hon kan anses lämplig“; “möjligen med någon utvidgning emot hvad.hittills varit henne medgifvet“; „till hvilka hon anses kompetent“; umed flera verk och inrättningar, till hvilka hon kan pröfvas lämplig“sådana ijenstebefattningar,, hvilka lämpligen kunna henne anförtros, såsom åtskilliga räkenskapsverk11; “större utsträckning än nu fallet är“; Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Utlåtande N:o 75. 3 “med flera 'allmänna inrättningar, derinom lämplig verksamhet kari henne anvisas1'; “t. ex.“; — o. s. v. I sjelfva saken åter hafva visserligen anmärkningar blifvit framställda, åsyftande alt ådagalägga olämpligheten deraf, att qvinna bekläder åtskilliga uppräknade embeten, som antingen äro för benne alldeles opassande såsom militär—läkarens, eller sådana som, enligt grundlagens föreskrift, endast kunna förvaltas af män, såsom statsrådets, domarens m. fl. dylika, som af vissa talare framhållits.
Det är dock icke Utskollets framställning dessa talare upptagit lill vederläggning; ty Utskottet hade i sitt
Betänkande vid slutet af pag. 9 och början af pag.
10 uttalat sig i berörda hänseende på ett sätt, som icke borde kunna misstydas, men derjemte förklarat sin åsigt vara, det man ej behöfde frukta, att den tillbörliga gränsen icke skulle blifva iakttagen.
Utskottet har icke heller med sitt förslag i ämnet åsyftat rubbning af några bestämmelser i grundlagen eller i annan lag, hvars innehåll enligt Biksdags-ordningen tillhör annat Utskotts pröfningsrätt.