Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Lika med motionärerne anser äfven Utskottet, att tillämpning af expropriationslagen icke bör ega rum utan föregående noggrann utredning och pröfning af förhållandena.
Men hvad bör väl denna pröfning i hvarje särskildt fall afse?
Lagens såväl bokstaf som anda gifver vid handen, att den bör hafva till ändamål att utreda, huruvida till den begärda expropriationen allmänt behof förefinnes.
Skulle väl genom det af motionärerne framställda förslaget ett sådant behof tillförlitligare kunna utrönas, än genom de nu för sådant ändamål meddelade föreskrifter?
För besvarande af denna fråga torde endast behöfva påpekas det fall, då expropriation af enskilds egendom för närvarande allmännast förekommer.
Detta eger onekligen rum i och för jernvägarne.
Hvartill skulle väl gagna att vid fråga om jords afstående för dylikt ändamål höra de jord egare, öfver hvilkas egor, den föreslagna jernvägen skulle komma att dragas?
Helt visst till intet.
Och är väl att antaga att hos dem finnes den största sakkunskap och opartiskhet för frågans bedömande?
Derjemte, äfven om Utskottet skulle medgifva att för ett eller annat enstaka fall vederbörande jordegares och kommuners hörande kunde vara erforderligt, icke är väl derföre skäl att för sådana tvifvelsutan sällsamma och undantagsvis inträffande fall stifta en lag att gälla till efterlefnad vid hvarje förekommande expropriatiousfråga, men hvilken, af nyss antydda skäl, i allmänhet endast skulle förorsaka onödigt besvär och tidsutdrägt.
Sådant kan Utskottet icke finna välbetänkt, utan anser bäst att öfverlemna åt Kongl. Maj:ts nådiga omtanka att för hvarje särskildt fall infordra de upplysningar, hvilka Bih. tilt It.
Brot. 1862 4 1863. 7 Samt. 2 A/d. 8 tian. 3 14 Sammansatta Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Uisk.
Betänkande K:v 11. utöfver dem, som genom omförmälda föreskrifter skola inlemna», i hvarje särskildt fall pröfvas vara af nöden och lärer, derest Konungens Befallningshafvande skulle försumma att meddela yttrande om beskaffenheten af det företag för hvilket användande af expropriationslagen ifrågasättes, Kongl.
Majit täckas icke underläta att infordra upplysning derom; hemställande Utskottet derföre, alt ifrågavarande förslag icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Stockholm den 15 Maj 1863. le An ovoinb la/ ic *< tor .juihooio.; pir/ öhr l*i n*vn ^bnr.fiimo >Gib.lnaii'l rbo nivard igiböno t ice roiöl oliw/ia Stockholm, trvckt hos Sam.
Samman».
Lag- sami Allm.
Besvärs- och Ekonomi-Ultkotlels Betänkande N:o 1S. 1 ]%:o 12, Ank. till Exp.-Ctak. den 29 Juni 18C3, kl. 10 f. ra.
Betänkande, i anledning af väckta frågor om förändring och förklaring af gällande sladganden, angående skyldighet alt bygga och underhålla kyrko-, prestgårds- och andra i 26 kapitlet Byggninga-Balken omförmälda allmänna byggnader.
Lag-Utskottets utlåtande har blifvit infordradt öfver nedan omförmälda motioner, hvilka blifvit väckta: inom Ilögvördiga Preste-Ståndct: af Herr Doktor Runsten (motionen N:o 30) och Herr Prosten Sondén (motionen N:o 34); inom Vällofliga Borgare-Ståndet af Herr Berger (motionen N:o 150) samt inom Hedervärda Bonde-Ståndet af Johan Fredrik Fredriksson från Upsala län (motionen N:o 99), » Carl Anders Larsson från Ostergötlands län (motionen N:o 515), ■» Håkan Nilsson från Christianstads län (motionen N:o 34), » Anders Jonsson från Wermlands län (motionen N:o 16), » Olof Lagergren frän Gotlands län (motionen N:o 325) och » Olof Olsson från Wermlands län (motionen N:o 57); Bih. lili R.
Sl. Brot. 1S62 & 1S63. 7 Sami. % Afd. 9 ffäfl. 1 2 Sammans.
Besvärs- och Ekonomi-Uiskollels Betänkande l\';o it.
Man enär de i dessa motioner omhandlade ämnen af Lag-Utskottet ansetts vara af beskaffenhet att böra gemensamt med Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet beredas, har, jemlikt 43 § Riksdags-Ordningen, Sammansatta Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet desamma till pröfning förehaft och får nn öfver dem afgifva yttrande.
Herr Doktor Runsten föreslår, det Rikets Ständer måtte, i underdånig skrifvelse, hos Kongl. Maj:t anhålla dels om en sådan förklaring af 26 kapitlet 1 § Byggninga-Balken, »att hvad i detta lagrum finnes rörande byggnad af kyrka, klockstapel, kyrkomur, socknestuga och fattigstuga stadgadt, att nemligen byggnadsvirke, körslor och annan kostnad dertill skall utgöras efter hemmantal, icke rätteligen kan tillämpas på kyrkobostället! eller prcsteborden, såsom varande så kalladt andeligt frälse, och än mindre göras gällande emot någon innehafvare deraf, enär denne ändock, såsom i socknen boende, vid sådan byggnad utgör för prestebordet dagsverken efter dess matlag», dels ock om en sådan förändring af 27 § i gällande Militie-boställs-ordning, »att vid ifrågavarande allmänna byggnader ingen sådan kostnad efter boställenas hemmantal må deras innehafvare affordras, som kunde medföra någon minskning i den lön, hvarpå deras fullmagt lyder, och att i så fall kostnaden måtte af Kongl. Majit och Kronan medelst statsmedel bestridas.» 26 kapitle 1 § Byggninga-Balken stadgar, att: »Alle, som i socknen bo, skola kyrka bygga och uppehålla, och hvad dertill hörer: såsom klockstapel, kyrkomur, sockenstuga och fattigstuga.
Byggnadsvirke, körslor och annan kostnad utgöres härtill efter hemmantalet, och dagsverken efter matlagen.»
Från deltagande i denna byggnadsskyldighet äro genom särskilda Kongl. Bref och Resolutioner befriade: säterier och ladugårdar i Skåne, Halland, Blekinge och Bohuslän, skattlagde utjordar samt posthemman för materiaiiers forslande.
Deremot hafva prestebordet! eller deras innehafvare icke, hvarken i de Presterliga Privilegierna eller genom särskild författning blifvit från berörde tunga frikallade.
De hafva ock derföre allmänneligen blifvit ansedde skyldige att i denna byggnadsskyldighet deltaga.
Enligt hvad härofvan blifvit antydt, förmenar emellertid Herr Doktor Runsten detta vara emot lag stridande.
Det skäl, hvarpå motionären hufvudsakligen stöder denna sin åsigt, är, att kyrkoboställen eller presteborden utgöra så kalladt andeligt frälse.
Men äfven om antagas kunde, att de fri- och rättigheter, hvilka under denna benämning blefvo presterskapet för deras personer, gods och gårdar under katolska tiden tillerkända, icke blifvit genom Konung Gustaf den lis reduktion tillintetgjorda och upphäfna, utan fortfarande skulle kunna såsom gällande åberopas, äfvensom att presteborden voro under dessa rättigheter inbegripna, innefattade dock den skattefrihet, som genom detta andeliga frälse tillkom alla gods i kyrkans ego, endast frihet från utskylder tili kronan, men icke från de allmänna kommunalbesvären.
Att detta af Herr Doktor Sammans.
Lag■ samt Allm.
Besvärs- oeh Eknnnmi-Vtskollels Betänkande N:o 1S.
3 Runsten åberopade skäl icke heller måtte hafva synts honom tillfyllestgörande tyckes framgå af Herr
Doktorns försök att ur andra grunder deducera prestebordsinnebafvarnes rättighet att vara från ifrågavarande byggnadsskyldighet frie.
Sålunda påstår Herr Doktorn, att om ock presteborden skola, efter hemmantalet, deltaga i byggnad af kyrka, med hvad dertill hörer, kostnaden härför bör af Jun kan, såsom jordegare, men ingalunda af presten, såsom endast under sin besinningstid innehafvare af prestebordet, utgöras, en kostnad, hvilken, enligt Herr Doktorns förmenande, kyrkan jemväl fullgör medelst egna kyrkomedel, den så kallade kyrkokassan.
Att likväl denna kassa icke kan betraktas såsom en egendom, tillhörande kyrkan, i den bemärkelse Herr
Doktorn här tagit detta ord, utan att densamma helt och hållet är en församlingens tillhörighet, bildad dels genom lagligen bestämda dels ock tillfälliga afgifter af församlingens medlemmar, ådagalägges bäst af dess bestämmelse att vid förefallande kyrkobyggnad till hela sitt belopp, utan afseende på dettas storlek, i och för kyrkobyggnaden användas, ett förhållande, som naturligtvis icke skulle kunna rättvisligen ega rum, derest denna kassa, på sätt Herr Doktorn förmenat, vore att betrakta såsom en »kyrkans» egendom för bestridande af kyrkobyggnadsskyldigheten för dess inom församlingen egande jord, då ju i så fall endast så stor del af kassan borde kunna dertill användas, som motsvarade den anpart i kostnaden, som på samma jord belöpte; — Och för den händelse kyrkokassans medel icke skulle vara tillräckliga för fullgörande af prestebordets andel i byggnadskostnaden, hvem månne, om icke församlingen, blefve väl den, som i slikt fall finge fylla bristen?
Ett annat skäl, hvarmed Herr
Doktor Runsten velat lägga i dagen obefogenheten och missförståndet i lagtillämpningen utaf att ålägga prestebordet innehafvare ifrågavarande byggnadsskyldighet är den omständigheten, att den årsafkastning, hvilken dem af presteborden tillkommer, utgör en del af deras löneinkomster, dem de ega ubetingadt och utan återbäringsskyldighet behålla, likasom den presterliga fullniagten lyder uppå »ali den lön och alla de förmåner, som, enligt lag och privilegier, blifvit presterskapet tillförsäkrade».
Enahanda skäl har Herr
Doktorn jemväl åberopat till stöd för sitt yrkande, att innehafvare af civila och militieboställen måtte befrias från skyldigheten att efter boställenas hemmantal deltaga i förevarande byggnadsskyldighet.
Konseqvensen häraf skulle naturligtvis blifva den, att, på samma grund, Statens tjenstemän i gemen borde anses fritagne eller böra fritagas från aila såväl krono- som kommunal-utskylder i och för deras löneinkomster, vare sig att dessa utgöras af revenyen utaf dem anslagna boställen, eller af kontant lön, eller af bådadera.
Då nu likväl så icke är förhållandet, utan såväl prester som andre embetsman erlägga både krono- och kommunal-utskylder, lärer Herr
Doktorns åberopande af sist anförda skäl såsom ett bevis på den förmenta origtiga lagtolkningen att ålägga presterskapet deltaga i kyrkobyggnad, såsom bevisande för mycket och således intet, sakna all bindande 4 Sammans.
Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o it. ]?raft, likasom
Utskottet icke heller kan finna någon giltig anledning, hvarföre Staten skulle åtaga sig att bestrida sina embetsmäns kyrkobyggnadsskyldighet för innehafvande boställe, ett åtagande, som följdrigtigt genomfördt, skulle leda derhän, att icke allenast embetsman i allmänhet skulle befrias från utgörande af skatter till Staten, utan äfven att Staten skulle bekosta samtlige sina embetsmäns kommunal-utskylder för så vidt desamma vore en följd af deras löneinkomst af Staten.
Att en sats, som leder till sådana konseqvenser, icke kan vinna gehör hos Rikets Ständer, torde kunna med visshet antagas.
Ehuru Utskottet sålunda icke kan godkänna de skäl, Herr
Doktorn till stöd för sin motion anfört, kan dock Utskottet icke förneka, det ju all billighet talar derför, att de, som vid förefallande kyrko- eller annan allmän byggnad äro innehafvare af boställen eller annan Staten tillhörig jord, icke för sina personer drabbas af all den kostnad, som på sådan jord efter hemmantalet belöper.
Lindring i detta hänseende har ock numera blifvit meddelad genom Kongl. Maj:ts nådiga Kungörelse den 16 Januari innevarande år, hvilken i 1 § stadgar, bland annat, att »'då innehafvare af något till militie-, civil-, ecklesiastik- eller andra stater anslaget boställe, på grund af i laga ordning tillkommet beslut, fått under sin besittningstid vidkännas betydligare kostnad för nybyggnad af kyrka, prestgård eller andra allmänna hus, uppförande af större broar eller anläggning af nya vägar, sådan kostnad må, der beloppet behörigen styrkes, till godtgörande på vissa år fördelas, efter vederbörande Synerätts bestämmande vid först inträffande laga syn, dock att fördelningen ej i något fall må utsträckas längre, än till högst tjugu år, räknadt från och med det år, hvarunder byggnads- eller anläggnings-företaget blifvit fall— bordadt; kommande alltså den boställsinnehafvare, som afträder boställe, innan de sålunda bestämda åren tilländagått, att, i mån af de återstående årens antal, af efterträdaren njuta ersättning för sitt förskott.»
Genom hvad sålunda blifvit stadgadt synes all den förmån, som i förevarande afseende skäligen kan begäras, hafva blifvit boställsinnehafvare beredd; Och hemställer Utskottet, på grund af det sålunda anförda, vördsamligen, att Herr Doktor Runstens omförmälrla förslag måtte af Rikets Ständer lemnäs utan vidare afseende.
Ett annat förslag, hvilket, lika med det nu omhandlade, afser befrielse för en del nu byggnadsskyldige att deltaga i underhållande af allmänna hus, har blifvit framstäldt af Herr Reiger, som alternativt med ett ytterligare förslag, hvilket här nedan kommer att omförmälas, yrkat »»att den bruk, masugnar och qvarnar åliggande skyldighet att deltaga i kyrko- och prestgårdsbyggnad måtte för framtiden upphöra.»»
Då emellertid en dylik befrielse för dessa verk och inrättningar skulle hafva till följd ett ytterligare betungande i detta hänseende för öfrige byggnadsskyldige Sammans.
Lag- sami Allm. besvärs- och Ekonomi-VIskotleis Betänkande N:o It. 5 och stå i strid med de åsigter örn kommunala skyldigheters och rättigheters allmännare utsträckning, hvilka numera börjat göra sig gällande, föranlåtes Utskottet tillstyrka, ali Herr Bergers ifrågavarande framställning icke må af Rikets Ständer bifallas.
I motsatt syftning till dessa förslag hafva Herr Prosten Sondén, Herr Berger samt Riksdagsfullmägtige Johan Fredrik Fredriksson från Upsala län, Carl Anders Larsson från Ostergötlands län och Håkan Nilsson från Christianstads län hemställt, dels det skyldigheten att deltaga i byggnad och underhåll af en del utaf de i 26 kapitlet Byggnings-Balken omförmälda allmänna hus måtte utsträckas till åtskilliga derifrån nu befriade klasser af kommunernas medlemmar, dels ock att de egare eller innehafvare af jord, hvilka nu äro frikallade från berörda byggnadsskyldighet, måtte varda förpligtade att för framtiden deruti taga del.
Sålunda har blifvit förslaget: af Herr Prosten Sondén: »att Rikets Ständer måtte i underdånig skrifvelse anhålla, att Kongl.
Maj:t täcktes i nåder utfärda en författning, som, med upphäfvande af hvad förut är stadgadt, föreskrifver: 1.
Alla de, som i socknen bo, skola bygga och underhålla kyrka och begrafningsplats och lavad dertill hörer, såsom klockstapel, kyrkomur, skolhus, socknestuga och fattighus; 2.
Samtliga kostnaderna härtill böra, innan byggnaden eller arbetet företages, uppskattas i penningevärde och byggnaden utföras antingen efter entreprenad eller enligt å kyrkostämma företedt, granskadt och stadfästadt kontrakt med till arbetets utförande skicklig person; 3.
Körslor och dagsverken till handtlangning må af den, som det önskar, utgöras i natura till det i kontraktet eller i kostnadsförslaget bestämda pris, till det belopp, som närmast motsvarar den på honom kommande andel i dessa slags prestationer; 4.
Vid kostnadernas utdebiterande lägges fyrktalet till grund, dock så att för en fyrk af i mantal satt jord erlägges lika stor afgift, som två fyrk af annan fast egendom, såsom fabrik, qvarn, m. m., hvarjemte hvarje mantalsskrifven person, som icke njuter fattigunderstöd, betalar hälften af denna afgift, jemnad till närmast högre öretal; 5.
Efter samma grund utdebiteras de afgiffer, som kunna finnas nödiga till gäldande af lån, som, med vederbörlig sanktion, blifvit till de i 1 § nämnda ändamål upptagna;» af Herr Berger: att, derest hans ofvanomförmälda förslag icke skulle vinna bifall, Rikets Ständer åtminstone måtte hos Kongl, Majit i underdånighet an - 6 Sammans. Lag- samt Alim.
Besvärs- och Ekonomi-V Iskoslets Betänkan/l* A7:a 12. hålla, ”att alla utan undantag, sorn erlägga bevillning efter II Artikeln, måtte åläggas deltaga i byggnad af kyrka och prestgård efter samma grunder, som i allmänhet för utöfvande af rösträtt eller deltagande i kommunal-utskylder äro uti gällande författningar angående kommunalstyrelser och kyrkostämma föreskrifna » ; af Johan Fredrik Fredriksson: att sätes- och ladugårdar samt afhyste råoch rörshemman måtte förpligtas deltaga i byggande af prestgård, tingshus, häradsfängelse och klockarebol; af Carl Anders Larsson: att såväl nyssberörde slags hemman som ock preste- och klockarebol, skattlagde utjordar, bruk, fabriker och inrättningar mätte, efter hemmantals- eller fyrkberäkning, taga del i alla kostnader för byggande af kyrka, med allt hvad dertill hörer, prestgård, tingshus och häkte; samt af Håkan Nilsson: att alla hemman, med undantag af preste-och klockarebol, måtte varda pligtige att bidraga till uppförandet och underhållandet af tingshus och nödiga häradsfängelser.
Hvad härvid först beträffar de tre sistnämnde motionärernes förslag, hafva med dem likartade blifvit under en lång följd af riksdagar väckta, men alltid af Rikets Ständer afslagna på tillstyrkan af Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet, som till stöd derför anfört: beträffande sätes- och ladugårdar samt afhysta rå- och rörshemman, att enär vid det förhållande att dylika fastigheter, till följd deraf att dem i lag och särskilda författningar blifvit tillförsäkrad befrielse från ifrågavarande skyldighet, likasom från andra skatter och onera, obestridligen vunnit ett ökadt värde, som vid deras förvärfvande, vare sig genom köp, byte, arfskifte eller annorledes, tagits i beräkning, en sådan förändring icke skulle kunna tillvägabringas utan kränkning i eganderätten, samt att den ifrågavarande befrielsen först då borde upphöra, när alla från jorden utgående skatter och besvär blefve, mot ersättning till egare af privilegierad jord, emellan alla hemman, utan afseende å deras egenskaper af privilegierade eller icke, lika fördelade; och i fråga om preste- och klockarebol, att deras befrielse från deltagande i byggande af tingshus och häradsfängelse utgör en förmån, som ostridigt ingår i nuvarande boställsinnehafvares lönevilkor och kommit i beräkning vid dess bestämmande, hvarföre denna befrielse icke borde kunna upphäfvas med mindre boställsinnehafvarne derför erhölle godtgörelse på annat sätt.
Jemte det Utskottet finnér vigten af dessa skäl icke kunna underkännas emot en förändring i den syftning, desse motionärer uppgifvit, eller att utjemna och fördela ifrågavarande byggnadsskyldighet endast emellan samtlige egare och Summans.
Besvärs- och Ekonomi Vlskollels Betänkande N;o ii. 7 Innehafvare af jord. anser Utskottet denna väg icke vara den rätta för åstadkommande af en rättvisare fördelning af detta onus.
Skall en förändring i detta .hänseende åvägabringas, bör, enligt Utskottets förmenande, densamma byggas på de grunder, som Herr Prosten Sondén och Herr Berger i sina motioner angifvit i afseende på kyrko- och prestgårdsbyggnad, och hvilka grunder
Utskottet -anser med lika skäl böra tillämpas i fråga om alla sådana allmänna hus, sorn i 26 kapitlet Byggninga-Balken omförmäla»; med andra ord. ifrågavarande byggnadsskyldighet bör blifva ett kommunalbesvär, som drabbar icke endast jordegare utan hvarje till deltagande i kommunalutshylder förpligtad person efter samina grunder, som i kornmunalförfattningarne finnas bestämda.
En sådan förändring vöre ock öfverensstämmande med dessa lagars anda, att, medelst borttagande af -kommunal-onera, lagda på vissa klasser, söka åstadkomma likställighet i kommunala rättigheter och skyldigheter emellan alla en kommuns röstberättigade innevånare, hvarjemte genom förpligtelsen för alla att i byggnadsskyldigheten taga del, tyngden för hvarje ny deltagare minskades och orättvisa uno vekes, Men då grundade och befogade anmärkningar blifvit rigtade emot de beskattningsgrunder, som i kornmunalförfattningarne antagits i afseende å konimunalutskylder, och det just utgör en fråga för dagen, huru de missförhållanden, som deraf uppkomma, skola kunna på ett tillfredsställande sätt undanrödja», anser Utskottet någon förändring i ofvan antydda syftning icke böra åvägabringas, förr än denna fråga blifvit lyckligen löst, hvarföre Utskottet vördsamligen hemställer, att ifrågavarande framsta Ilningar för närvarande icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Utskottet sålunda anfört och då en förändring i utgörandet af kommunal-skattskyldigheten, till följd af Rikets Ständers beslut vid denna riksdag, lärer vara att förutse, torde hvad sanders Jonsson föreslagit eller att taxeringsvärdet måtte i stället för hemmantalet läggas till grund för jordinnehafvare» kyrkobyggnadsskyldighet, icke eller böra för del närvarande af Rikets Ständer bifallas.
Slutligen har dels Olof Lagergren från Gotlands län föreslagit, att.
26 kapitlet 2 § Byggninga-Balken måtte erhålla följande lydelse: »Prestgård skola alle bygga efter gårdatalet, men sätes- och ladugårdar, så ock afhyste rå- och rörshemman vare der fria före.
1 prestgård skall vara stufva med två kamrar, kök, brygghus med bakugn, bod med dubbel botten och loft, visthus, lada med tak och loge, fähus och stall, alla till den storlek, sorn särskildt derom stadgadt är.
Dessa hus och ej flera ega socknemännen med tak och innanredet Kyrkoherden färdiga antvarda och vare han sedan skyldig att hålla dem vid magt med egen 8 Sammans.
Besvärs- och Ekonomi- Utskottets Betänkande N:o 13. kostnad och ansvare han eller hans arfvingar, att de i godt skick till efterträdaren öfverlemnas och må virke å prestbolets egor tagas, om der tillräcklig skog är»; — dels Olof Olsson från Wermlands län, med hvilken Lars Ersson från Södermanlands län, Jöns Andersson från Malmöhus län, Daniel Danielsson och August Pettersson från Jönköpings län samt A. W.
Uhr från Örebro län sig förenat, hemställt: »att 4 morn. i sagde § måtte upphäfvas och försvinna och kyrkoheiden i stället förklaras ovilkorligen skyldig att, sedan han tillträdt boställets åbyggnader i laga skick, dem på egen kostnad vidmagthälla.»
Med anledning af likartade motioner beslöto Rikets Ständer vid 1856—1858 årens riksdag underdånig skrifvelse till Kongl. Majit med anhållan, att genom utfärdande af en författning angående underhållet af de hus, som enligt 26 kapitlet 2 § Byggninga-Balken af socknemännen skola kyrkoherden färdiga antvardas, måtte förklaras: »att vården och underhållet af dessa hus till alla deras särskilda delar åligger kyrkoherden samt att socknemännens skyldighet i berörda hänseende icke vidtager förr, än husen, genom ålder och bruk eller genom vådeld, storm, husets sättning eller annan tillfällighet, som innehafvaren bevisligen icke kunnat förekomma, befinnas så bristfälliga, att ny- eller ombyggnad eller annan hela huset eller dess väsendtligare beståndsdelar omfattande större förbättring är af nöden.»
Vid föredragning af denna Rikets Ständers underdåniga skrifvelse förklarade Kongl. Majit, efter det Preste-Ståndet med särskild underdånig framställning i förevarande ämne till Kongl. Majit inkommit, samt Högste
Domstolen blifvit öfver förslaget hörd, att Kongl.
Majit funnit ordalagen i samma förslag medgifva en tydning, hvarigenom prests skyldighet att vidmagthålla de honom af socknemännen antvardade hus skulle utsträckas längre, än Kongl. Majit ansåg med syftningen 1 26 kapitlet 2 § Byggninga-Balken öfverensstämma; att i anledning häraf och då det sökta ändamålet att förekomma tvister till följd af uttryckens obestämdhet, sannolikt icke skulle genom förslagets antagande vinnas, Kongl.
Majit ansett sig icke böra detsamma bifalla; att Kongl. Majit dock, lika med Rikets Ständer, funnit tydligare bestämmanden i ämnet, än de, som innefattas i 26 kapitlet 2 § Byggninga-Balken, behöfliga samt förklarat sig vilja, i sammanhang med frågan om förändring i sättet för presterskapets aflöning, taga detta ämne i vidare öfvervägande.
Enligt de upplysningar
Utskottet förskaffat sig i detta ärende, har sedermera Kongl. Majit, efter det betänkande angående förändring i byggnads- och underhållsskyldigheten af prestgårdar å landet blifvit af Kommitterade för uppgörande af förslag till allmänt ordnande af presterskapets löneinkomster afgifvet, i nådig remiss den 28 December 1861 infordrat Kongl.
Kammar-kollegii utlåtande i frågan, hvarefter Kongl. Kammar-kollegium den 28 Februari 1862 med sådant underdånigt utlåtande till Kongl. Majit, inkommit.
Sedan emellertid Rikets Ständer vid innevarande riksdag medelst underdånig skrif - Samman».
Ihsvärs- nch Eknnomi-Vlskoltels Uttänkande M:o IS g skrifvelse den 28 sistlidne Januari hos Kongl. Majit anhållit, att Kongl. Majit täcktes låta utarbeta och för Rikets
Ständer framlägga förslag till ny ecklesiastik boställsordning samt Kongl.
Majit, med anledning häraf, den 13 derpålöljde Februari anbefallt Kongl.