Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Emot detta beslut reserverar jag mig på följande grunder: a) Emedan det måste alltid blifva en nationalförlust, att i form af råvara utföra en produkt, som i förädladt skick är begärlig utomlands och hvars förädling lemnar betydlig arbetsförtjenst qvar i landet. b) Emedan frambringandet af tackjern är en begränsad tillverkning, som icke kan i mån af en möjligen ökad afsättning uppdrifvas högre, än den för närvarande är, om man ej vill blottställa bergslagerne och andra malmgifvande trakter inom riket för ett ulödande af skogarne, hvilket i längden skulle tillintetgöra tackjernsblåsningen i de orter, der den nu med bästa fördel bedrifves. c) Emedan tackjernstillverkningen icke är i behof af tillåtelsen till utförsel för att vinna afsättning, enär den nätt och jemt motsvarar det nuvarande behofvet vid de med hvarje år utvidgade gjuterierna samt för stångjernssmidet, och enär för närvarande tackjernet uttager snarare högre, men ingalunda lägre, procent af stångjernets värde, än under förflutna tider egt rum. d) Emedan då de svenska malmerne hafva serskilda dem framför andra utmärkande egenskaper, som göra det deraf beredda jern tjenligt för mera grannlaga 78 Bevillnings-Ulskotlets Betänkande, JYS S. behof och en mångartad förädling, det är alt förutse, att de ulländska tull—lags t iftningarne skola modifieras för att underlätta införseln af svenskt tackjern och dy medelst tillförsäkra de serskilda länder, som hittills varit afnämare af svenskt stångjern, vinsten af denna förädling.
Detta kan ske på det sätt, att inkommande tullen på svenskt tackjern minskas i samma mån, som tullen på det svenska stångjernet förhöjes.
Derigenom skulle dessa länder ytterligare från sina marknader utestänga det svenska stångjernet, hvars tillverkning, sålunda tryckt af ökade priser på tack jernet inom landet och af minskad afsättning utom landet, i följd häraf skulle gå sin undergång till mötes och i sitt fall draga med sig de mångtusende jernverksegare och arbetare, som af denna för Sverige så hufvudsakliga näringsgren hemta sin bergning. e) Emedan lackjernstillVerkaren, sedan häri möjligen under några år hemta! en ökad vinst af utförseln, hvarigenom åter stångjernstillverkaren blifvit nödgad att nedlägga sin rörelse, skulle sedermera icke inom landet ega någon säker afsättning för sin produkt, utan blifva beroende af de priser, som utlänningen behagade bestämma, och hvilka denne, såsom dåvarande ende afnämaren, säkerligen icke skulle underlåta alt ej allenast skäligen utan äfven oskäligen jemka; och slutligen f) Emedan alltså i längden så väl tackjems- som stångjernstillverkaren skulle blifva lidande på den nu föreslagna utförselfriheten. 6:0.
Då främmande tackjern för närvarande icke är till införsel lofgifvet, så inser hvar och en, att det för sin godhet utmärkta svenska stångjernet tillverkas endast af svenska malmer.
Får deremot tackjern införas, så blefve sådant troligen endast det sämre engelska, och då skulle det måhända icke blifva svårt att diskreditera det svenska stångjernet, genom påståendet, att dertill numera användes engelskt tackjern, till större eller mindre belopp, och att alltså det svenska jernet icke längre kunde häfda sitt hittills egande företräde framför det engelska.
Skulle våra gjuterier vara för sin förkofran i behof af utländskt tackjern, kan ju införsel deraf till inskränkt belopp under vederbörlig kontroll medgifvas, utan att derföre behöfva medgifva allmän införselfrihet, hvilken åter icke kan billigt vis meddelas utan motsvarande utförselfrihet för det svenska tackjernet, men af hvilken frihet jag härofvan skildrat, de vådliga följderna. 7:o.
Borttagande af förbudet mot införsel af Jern, stäng-, band- och ■platt-.
En tillåten införsel skulle säkerligen minska förbrukningen af svenskt jern inom landet, hvarigenom, då den utländska marknaden icke kan medtaga mer än ett visst Uevillnings-Ulsknllels Betänkande, Jt(i S. 79 qvanlurn, alsältningen på utrikes ort af vårt jern komme att ytterligare försvåras, tillverkningen deraf alltså blifva allt mindre och mindre lönande samt handteringen råka i ökadt lägervall. 8:0.
Borttagande af förbudet mot utförsel af Malm, rå och osmält Såsom råvara, hvilken inom landet bör förädlas och är nödvändig för jerntillverkningen i allmänhet, bör den icke få utföras.» 2:o af Herr Grefve Wirsén, A. E.:
»Då jag ser mig föranlåten att reservera mig emot åtskilliga beslut, hvari Utskottet stannat vid algifvande af dess betänkande angående lullbevillningen får jag, för att icke vid de olika detalj-frågorna behöfva upprepa de allmänna motiver, hvilka utgjort skäl för mitt'ogillande af de fattade besluten, först vidröra de principer, som legat till grund för Utskottets förslag.
Redan under längre tid har det varit eli både kändt och erkändt förhållande, att de täta förändringar, våra ekonomiska författningar varit underkastade, menligt inverkatpå den inhemska industrien, hvilken, hämmad genom denna brist på stabilitet, omöjligen förmått utveckla sig så, som den otvifvelaktig! skolat göra, såvida näringsidkaren, innan han i sin rörelse nedlagt ofta betydliga kapilaler, kunnat med trygghet uppgöra kalkyler, beräknade på varaktiga förhållanden ifrån lagstiftningens sida för längre tid, än som belöper sig på del korta mellanrummet, som skiljer våra ofta återkommande riksdagar.
Den menliga inverkan, näringarne hittills rönt af en sådan, nu antydd, rörlighet i författningsväg, har dock ännu för det mesta varit af, om ock djupt ingripande, dock sällan förstörande natur, enär oftast, hvad tulltaxan beträffar, lörändringarne utgjorts af mer eller mindre våldsamma sänkningar i de skyddande tullsatserne, med bibehållande tillika al mångå betryggande in- och ulförsel-förbud.
Under Utskottets öfverlaggningar, pch inverkande på dess beslut, hafva dock vid denna riksdag gjort sig gällande de åsigler, hvilka ligga till grund för frihandelns (eller så om man häldre vill att den skall benämnas, handelsfrihetens) theorier, och hvilka, ehuru för det isolerade handelsintresset konseqvent riktiga och fördelaktiga, jag dock icke kan erkänna att vara användbara för ett land, som ännu i företagsambelsanda och industri saknar kraft att ingå i en, efter min uppfattning, för dess sjelfbestånd vådlig tällan med fremmande länder, hvilka, ehuru till klimatiska och andra förhållanden mera lyckligt lottade än vi, likväl aktat nödigt att icke förr be röfva sina inhemska näringar det dem unnade skydd, än dessa vunnit den förkofran och den stadga, alt de kunnat ingå i denna fria konkurrens, hvilken, billig om den utkämpas med iika krafter och under lika omständigheter, innebär en fullkomlig orättvisa, då man yrkar densamma emellan länder eller individer, som slå på olika höjd af utveckling eller fortlefva under fullkomligt olika förhållanden.
Då emedlertid Utskottets majoritet hyllat dessa fria handelsåsigter och, med ledning af desamma, un - 80 Bevillnings-Ulskotlets Betänkande, M 5. der öfverläggningarna mången gång uttalat den sats, att hvarje näring, icke undantagna de olika grenarna i jordbruks- ocb bergsbruks-handteringarna, är för vårt land onaturlig, då den icke kan emotstå inflytelsen af utländsk täflan, kan jag ej annat än hysa fruktan för beståndet af mången inom Sverige vigtig och för detsamma gagnelig näring, om dessa theorier skulle komma att bär praktiskt utföras.
Jag anser det innebära ett högst vådligt experiment att borttaga utur tulltaxan åtskilliga af der nu befintliga in- och utförselförbud, då jag icke kan dela Utskottets åsigt, alt de, i stället för förbuden, bestämda tullsatser skola skänka samma skydd åt näringarna.
Om man med en siffra alser detsamma som med ordet förbud, kan man så gerna låta detta, hittills såsom betryggande ansedda, ord qvarstå, åtminstone för de vigtigare artiklarna, men jag befarar grundtankan vara att först kasta denna inskränkande bestämmelse öfver bord, för att sedermera hafva lediga händer att inom en föga aflägsen tid låta oss se verkningarne af ett fritt handels-system i hela dess vidd.
Man åberopar för dess antagande Englands exempel, ehuru jag ej inser, att en sådan likhet eger rum emellan Englands ocb Sveriges industriella förhållanden, som kan berättiga oss att utan våda beträda den väg, som förstnämnde land numera följer.
Man tyckes dervid förgäta, att England, under det dess fabriks-, jordbruksoch andra näringar ännu icke hunnit den öfverlägsna höjd, de nu intagit, omhuldade dessas utveckling medelst skyddande lullbestämmelser, hvilka just .möjliggjort den förvånande tillväxt, all industri der vunnit.
Lika naturligt synes mig ock, att England, efter att hafva skapat sig till en gigantisk fa b rikssta t och sedan det hunnit till den fulländning, att intet annat land mäktar täfla med dess varor, nu antager ett friare handels-system och på samma gång söker att genom sina apostlar öfver all verlden utsprida dessa läror, beräknade att, antagna, öppna mången hittills stängd afsättningsort för Englands hopade alster.
Men är Sverige ännu moget att lyssna till och såsom sina upptaga dessa läror om ett fritt handels-system?
Jag tror det ej och befarar, att ett dylikt försök skulle utfalla högst menligt.
Efter att hafva i allmänhet framlagt de betänkligheter, jag hyser vid den grund, hvarpå Utskottet byggt flere vigtiga bestämmelser i sitt utlåtande, skall jag endast i korthet angifva några få af de många punkter, hvari jag önskat se andra beslut fattade.
I sammanhang med denna artikel företogs frågan om tullsats å lin, för hvilket, så väl ohäckladt som häckladt, Utskottet föreslår en nedsättning af 16 sk. för hvarje lispund.
Detta minskade skydd för linkulturen kan jag icke anse hvarken nödigt eller nyttigt, serdeles i en tid, då inom olika delar af landet man börjar - Bevillnings-Ulskoltels Betänkande, Jtfi 5. 81 jar söka gifva en allmännare utsträckning och en ökad fullkomlighet åt denna hushållsgren.
Det hittills gällande förbudets borttagande för införsel af dessa artiklar, tillverkade af säd, potates och andra jordfrukter, skulle visserligen anses innebära föga risk för den inhemska tillverkningen, så vida den tullsats af 28 sk., som är föreslagen att blifva gällande efter den 1 Januari 1853, kunde antagas utgöra ett verkligt skydd.
Då likväl både distilleradt och odistilleradt bränvin komme att lika tullbehandlas, kan man säkert förutse, att sådana konjunkturer ofta kunna inträffa, då landet kommer att ifrån Danmark och Tyskland förses med stora partier distilleradt bränvin, hvilket i sin mån skall öka den redan öfverklagade bränvinsfloden.
Att all bränvinsbränning, som icke bedrifves fabriksmessigt, skulle i första rummet hafva känning af denna nya utländska införsel, är gifvet, och blef denna inflytelse välkommen för alla dem, som önska husbehofs-bränningens hastiga undergräfvande, men då jag anser, att en våldsam rubbning i ekonomiska bestående förhållanden icke är gynsam, äfven om det gäller en handtering, hvars ändamålsenlighet må af mången betviflas, utan snarare tror, att allt framåtskridande till en rationellare hushållning bör åstadkommas på den fria öfvertygelsens väg, har jag icke kunnat biträda Utskottets förslag i denna punkt.
Likaså anser jag oriktigt att under en rubrik och med en gemensam tullsats sammanföra så många olikartade artiklar såsom rått och distilleradt bränvin, konjak, rumm och arrak, hvilka sinsemeU lan i varde stundom differera så högst betydligt.
Utskottet äfven beslutil sig att borttaga förbudet emot införsel af främmande och utförsel af eget tackjern visar, att Utskottet är fullt förvissadt derom, alt detta steg icke innebär ett vådligt experiment för en handtering, hvilken, hittills respekterad sorn en hufvudnäring för Sverige, ansetts böra hållas betryegad emot alla kastningar i tull-lagstiftning.
Jag emotser dock icke lika lugnt verkningarne af förbudens borttagande, fullt öfverlygad, att den naturliga följden af tackjernets utförande skall blifva mångfaldiga jernbruks ruin, hvarjemte det säkert måste inträffa, att utlänningen, som kan erhålla denna genom sin egendomlighet dyrbara råvara för förädling af eget sämre jern, i många fall kan sedermera undvara det svenska stång jernel.
Införseln af utländskt tackjern af mindre god beskaffenhet än vårt skall säkert äfven på mångfaldigt sätt inverka ofördelaktigt på den vigtiga jernhandteringen, och ehuru det kan ligga 'i handelns intresse att få räkna äfven tackjernet ibland tillåtna import- och exportartiklar och denna förändring, för utlänningen serdeles välkommen, förespeglas att bereda oss motsvarande fördelar i utlandet, tror jag dock, att försöket innebär allt för mycken våda, serdeles då ett af vanan ökadt behof af Bih. lill R.
Pral. 1850 1851. 5'Sami, 1 Afä., 5 Haft. 11 82 BeviUnings-Utskoltels Betänkande, M 5. en mängd utländska nödvändighets- och lyxartiklar gör för oss nödigt att i handelsvågen kunna lägga tyngden af en betryggad jernhandterings alster; hvarföre jag icke kunnat förena mig med Utskottets majoritet i detta fall, likasom beträffande den gifna tillåtelsen att emot tull utföra jernmalm.
Väl invänder man, att den svenska jernmalmen icke låter sig fördelaktigt bearbeta annorlunda än med trädkol, hvarpå andra länder i allmänhet sakna större tillgång, men då man ser, hvilka vigtiga och öfverraskande upptäckter dagligen göras i kemisk och teknisk väg, har man orätt att betvifla möjligheten af att utlänningen, uppmanad af vinstbegär, snart skulle finna utväg att med stenkol fördelaktigt tillgodogöra den svenska jernmalmen, hvilken säkerligen icke skulle af honom föraktas, da den, begagnad som barlast, i stället för sten och sand, upplades på dess stränder.
Fraktkostnaden behöfde då icke ingå i beräkning och det betryggande för jernhandteringen, man trott sig lägga i en exporttull af 2 R:dr 24 sk. per skeppund, skulle otvifvelaktigt reduceras till noll.
Med en tull af 50 procent utöfver den, som är lagd å det tyg, hvaraf kläderna äfo förfärdigade, bar Utskottet medgifvit införsel af alla sorter, så val gäng- som linne-kläder.
Om ock Utskottet trott sig ega skäl, hvilken åsigt jag icke delat, att anse vår egen klädesfabrikation nog utvecklad, att kunna uthärda täflan med den utländska, ehuru ylleväfnader ofta, efter inträffade handelskriser i andra länder, komma att bitsändas för att blifva afyttrade, icke med beräkning på någon vinst utöfver den verkliga produktionskostnaden, utan med kalkylerad behållning för den, som, under tillfälliga omständigheter, inköpt större partier, kanske för ett vrakpris utkastade i verldsmarknaden ifrån fabriker, störtade antingen genom kriser i penningeförhallanden eller genom andra nu för tiden icke sällsporda inflytelser, hvarpå år 1848, med dess stoppning i alla näringar, serdeles inom Frankrike, gifver oss ett lärskl exempel; — om, säger jag, Utskottet äfven ansett sig böra bereda landets innevånare fördelen af att företrädesvis slita utländska ylletyger, borde det, efter min uppfattning, åtminstone hafva unnat våra egna näringsidkare och arbetare förijensten af att förfärdiga plaggen deraf.
Den till 50 procent ökade tull, utöfver den, som tyget bär, skänker i många fall ej det minsta skydd åt våra egna arbetare, hvilka, till många tusende med tal rika familjer, komma att bringas till elände och tunga för den redan nog förut belastade fattigförsörjningen.
Gifvet synes mig, att dessa följder komma att framstå i ändå vidsträcktare mån, när man betänker den mängd af qvinnor, ofta vid annat arbete ovana eller dertill oförmögna, hvilka genom införseln af utländska linne-, bomulls- och andra klädesplagg komma att beröfvas en nu möjlig ehuru knapp Bnillnings-Ulskottcts Betänkande, JU S. 83 arbetsförtjenst, för att derefter, ofta moraliskt förstörda, befolka arbets- och fattighusen.
Med Utskottets fattade beslut kati jag så mycket mindre förlika mig, som, ifall kläder här skola i större mängd kunna sys och uthärda konkurrens med utländska, denna förändring innebär eli konsoliderande af arbetet i större fabriker och med större kapitaler — i full strid emot andan i den nyligen utfärdade näringsförfattningen, som frigifver arbetet och skyddar dess bedrifvande med små förlag.»
I ofvanstående reservation instämde Friherre Adelsvärd, E. S. 3:o af Herr Friherre Leijonhufvud, A■ G.: »Jemte det jag instämmer i den allmänna åsigt, Grefve Wirsén i sin reservation framställt öfver den riktning, i hvilken Bevillnings—utskottet vid denna riksdag uppställt sitt. förslag till tulltaxa, biträder jag äfven hans reservation, hvad beträffar artiklarna: blår, brännvin och sprit samt jern.
Utförseltullen å ben, oarbetade, krossade samt förmalde till s. k. benmjöl, bar jag ansett böra förhöjas lill 5 sk. lispundet, och får derföre reservera mig emot den nu till bibehållande föreslagna tullen af 3 sk.» 4:o af Friherre von Knorring, Wolrath: »Inom Utskottet har genom majoritetens beslut den grundsats gjort sug gällande, att utan undantag de i Svenska tulltaxan ännu qvarstående förbuden för inoch utförsel af varor, som utgöra uti tariffen för införseltullen 26 lill antal och tili tariffen för utförseltullen endast för artiklarna tackjern och malm, böra upphöra såsom eli nödigt medel för handelns och näringarnes förkofran.
Jag har uti de
Hesta fall icke häruti kunnat instämma och anser mig till följe häraf böra redogöra för mina motiver alt rösta för förbudens bibehållande.
Före beslutets fattande uti detta vigtiga ämne har jag ansett det vara skäl att noga gifva akt deruppå, alt
Sverige genom klimatiska förhållanden och rikedom icke är uti den lyckliga ställning, att det bör uppträda bland Europas stater med att experimentera uti sådana frågor som denna, hvaraf den sökta erfarenheten kan blifva allt för dyrköpt.
Det rika England kan göra mycket, som vi derföre icke böra tilltro oss göra efter, men äfven uti detta lands tull-lagstiftning finnas ännu åtskilliga undantagslagar vid inocb utförseln af varor, hvarom der gällande tulltaxa lemnar tillförlitlig underrättelse.
Men hvad är det väl, som satt England på en så hög ståndpunkt uti industri och rikedom?
Jo, det är just dess från äldre tider uti högsta grad begagnade prohibitivsystem uti dess tull-lagstiftning.
Detta land behöfver icke numera frukta medtäflan, utan traktar endast efter en stor och liflig afsättning på sin oerhörda mängd af fabriksalster.
Låt detta land experimentera, men måtte Svenska fabriker och näringar ännu under några år få behålla skydd genom det för mången förhatliga ordet 84 Bevillnings-Utskoltets Betänkande, M 5. förbuds qvarstående uti vår tulltaxa.
Går man återigen till Frankrike, som väl är ansedl såsom ett mönster för frihetsidéers befordran och utveckling, så skall man uti fransyska tulltaxan ännu finna omkring ISO förbud qvarstående, och på samma sätt uti de liesta Europeiska länders tulltaxor.
Då dessa förhållanden ännu ega rum ' uti nästan alla främmande länders tullförfattningar, kan jag icke förstå, huru man bär kan våga försöket att på en gång uttaga steget.
Efter min åsigt skulle en sådan åtgärd verkeligen innefatta ett vågspel, som kunde för hela riket medföra de betänkligaste följder.
De medlemmar af Utskottet, som varit ifrigaste anhängarne lill frihandelssystemet, hafva visserligen icke inom Utskottet bestridt, att i förbudens ställe en skyddstull må sättas, men lära dock icke förneka, att deras förhoppningar utgå derpå, att nedsättning i denna skyddstull efter hand må komma att ske vid följande riksdagar, till dess tullen slutligen alldeles upphör, hvilket väl äfven snart nog skulle blifva händelsen, sedan man väl en gång släppt tömmarne ifrån sig.
Då minoriteten inom Utskottet, hvartill jag i dessa frågor hört, icke lyckats att uti någon mån göra sina åsigter gällande, har jag genom denna reservation uti första rummet velat fästa Rikets Höglofl.
Ständers uppmärksamhet på vådan af förbudens borttagande vid in- och utförseln af tackjern.
Vid sednaste riksdagen aflat Kongl. Maj:t till Rikets Ständer en nådig skrifvelse, med förslag till förbudens borttagande utur tulltaxan, hvarvid dock undantag gjordes för artiklarne tackjern och malm.
Vid denna riksdag har icke någon förnyelse af denna framställning skett, förmodligen i följd af de förändrade politiska förhållanden, som sedermera inträdt.
Uti sist nämnde nådiga skrifvelse yttras, med afseende på förbudens borttagande: beträffande artikeln jern, så bar Kongl. Maj:t, då inom idkarne af jernhandteringen den meningen i allmänhet vore rådande, att tillstånd till tackjerns utförande skulle för deras rörelse vara i högsta målto förderfligt och olycksbringande, och enär redan i andra alseenden en större frihet i jernhandteringen nyligen trädt i verksamhet, samt icke ännu kunnat visa sina följder för dess äldre idkare, funnit förbuden mot utförseln af tackjern och dermed likartade artiklar böra bibehållas, och i följd deraf, då bergsbandteringcn derigenom fortfarande blefve inskränkt i dispositionen af sina produkter och således behöfde skydd mot utländsk medtäflan, äfven ansett förbudet mot införsel af tackjern böra qvarstå.
Ehuru denna .nådiga skrifvelse hvarken uti ena eller andra frågan blifvit förnyad, lärer det dock ej kunna föranleda till den tanken, att Kongl. Maj:t förändrat åsigter, rörande nödvändigheten af förbudens bibehållande för tackjerns in- och utförsel, på hvilken vigtiga frågas afgörande så mångå menniskors utkomst beror; och får jag vördsammast föreslå, att Rikets Ständer måtte härvid fästa samma välbetänkta afseende, som vid sistförliden riksdag.
Genom tillåtelsen att utföra tackjern skulle tillverkningsbeloppet säkerligen blifva Bevillnings-Utskollets Betänkande, M S. 85 otillräckligt för närvarande stångjernssmide, sorn under sednare åren inom riket betydligt utvidgats, till följd af de under den 27 April 1846 utfärdade nådiga författningar rörande stångjernssmidet och kolbandeln.
Då nu brist således uppstår å tackjern, och priset derå i samma mån stiger, så frågas, hvad skall följden häraf blifva?
Jo, att det sålunda förhöjda tackjernspriset, hvilket, sådant det nu är, ingalunda harmonierar med stångjernsspriset, utan lemnar för mångfaldiga bruk nära nog ingen behållning, derefter skulle för bruken föranleda en gifven förlust, och då en så kraftig och hastig rubbning uti förhoppningarne öfver den så nyligen utfärdade nya smidesstadgan m. m. komrne att göra stängjerns-läbrikalionen helt och hållet omöjlig, återstod intet annat för bruksegarne än att nedlägga handteringen och öfverlemna en stor del af arbetspersonalen till församlingarnes fattigvårdsstyrelse!'.
Jag behöfver ej omtala, hurudan belåtenheten härmed inom landet skulle blifva.
Man invänder väl, alt bruksegarne få slå sig på jordbruket, men harvid vill jag erinra, att uti de flesta skogstrakter, der bergsbruket i allmänhet idkas, äro emellan berg oell stenar befintliga jordlappar, som kunna odlas, redan uppodlade, och hvad smeder och smedsdrängar rn. fl. af personalen vidkommer, så känner hvar och en, sorn haft med bruksfolk att göra, att de nära nog icke kunna användas till något annat arbete, än dertill de äro invande från barndomen.
Mycket mera vore att anföra uti denna lifsfråga för vår svenska jerntillverkning, men jag vill icke vara vidlyftigare, emedan jag är fullt öfvertygad, att tackjerns-utförselförbudets bibehållande har inom Riksstånden försvarare, som komma att uppträda med större förmåga, än jag kan ådagalägga.
Hvad förbudet mot införsel af utländskt tackjern vidkommer, så anser jag äfven af högsta vigt, att detsamma får qvarstå, och aldra nödvändigast om utförselförbudet af tackjern bottages.
Priset på vårt svenska ordinära tackjern har hitintills under flere års tid hållit sig omkring Nio R:dr banko per skeppund uti Christinehamn på platsen (jag talar icke nu om den bättre sorlen, eller så kallade Pehrsbergsjernet, som är så begärligt för slåljern och varit vida högre i pris).
Detta pris skulle nu genom tackjerns utförsel otvifvelaktig! blifva högre, och till följd hvaraf engelskt sämre tackjern komme alt införas till Sverige, då sådent med den nu föreslagna skyddstullen, 2 R:dr 24 sk. per skepp., otvifvelaktig! kunde lemnäs för ett lägre pris uti svenska hamnar förtulladt, än hvad priset blefve på vårt eget tackjern, emedan, efter de inom Utsko!tet åberopade kalkyler, samma engelska jern icke kunde förtulladt öfverstiga 9 R:dr banko.