Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ridderskapet och Adeln har upptagit följande anförande af Utskotten p. 1, att rörelseti underhölls vidare genom inträffande
Han dels-för holl anden pä Continenten samt de speculntioneri hvilka derifrån hämtade sin upprinnelse.
Fastighetsköp oell vidsträckta Odlings-företag komrno dernäst i ordningen-, och drager deraf nogoförvrintadt den serdeles slutföljden , att Utkkoften Synas ej vara älskare af Odlings-företag, då de satta dem i bredd med äfventyrliga speculationer.
Forst nödgas
Utskotten ärindra om deri pligt, hvarje granksare i allmänhet åligger , att icke halft eller styckadt upptaga ett anförande, sorn, derigenom får ett vanställdt skick.
Vid ordet Ordningen, är meningen icke slut, utan följer den dei dergf, som innehåller hela syftet af det klandrade anförandet, nemligen de orden: beräknade, Jikasom de förra, på ärliällande Län-biträden, Utskotten gifva här alldeles intet eget omdöme.
JDe berätta det historiska af saken, såsom de känna det.
Anmärkningen synes sålunda hafva bordt blifva inskränkt allenast till bevisningen, att Utskottens anförande i denna del saknade grund.
Men detta lärer omöjligen kunna bevisas, erpedan det skulle stå i fullkomlig motsägelse till det kända förhållandet, att
Fastighetsägare och jordbrukare de senare åren i ett ökadt Stais- och Banko-Utskottens Betänkanden. 46$ förb Silande, mot förr, skuldsatte blifvit ; och sålunda måste Utskottens anförande härutinnan icke kunna vederläggas , eller det ens vara den värde Ledamotens mening , att vilja en sådan vederläggning åstadkomma.
Utskotten hafva alldeles icke påstått, att många Fastighetsköp de senar® fyra åren egt rum; ej heller förneka Utskotten, utan tvertom instämma fullomligen i den tanka, att i denna stund är deras antal, sorn vilja sälja Landt Egendomar, säkerligen mångdubbelt mot dem, som vilja köpa.
Utskotten hafva berättat blott, att de serskilda politiska och financiella förhållanden, som föranledde Sedei-Capitalets hastiga ökning, och, i sammanhang dermed, Discont-Lanerörelseus utvidgande, bade till följd, att Fastighetsköp mer, än vanligt, förekommo, och att Odlings-företag med lanta penningar sattes i verket.
Desse Fastighetsköp hafva för en del af de Medborgare, sorn deri ingått, blifvit förderflige; desse Odlingsföretag, började med Lanta penningar, hafva ej alla kunnat underhållas eller fullbordas; sådant är ärfarenhetens bedröfliga vittnesbörd, och detta hafva Utskotten anfört; men. de hemställa, om det står i något sammanhang med den mening, att Utskotten skulle vara älskare af Odlingsföretag, eller det icke vara: eller att i allmänhet hafva stämplat Fastighets-köp, som förderfliga.
Den värde Ledamotens egen varma ifver,' att betrycka Medborgare, må från deras förlägen-j het räddas, bevisar framför allt annat, att
Utskotten icke misstagit sig om sjelfva händelserne, ecb annat var vid detta tillfälle icke i fråga. $64 Stais- och Banka- JJtskottens Betänkandetf.
Just derföre, att mycken fast Egendom satr tes i cirpulation de första åren, då penningarnp verkade efter ett annat förhållande , som varujnätare, ännu, kan sådan Egendom nu icke med samum förmon säljas, enär Rörelse-Capitalet, sorn under tiden nedsjunkit i värde, redan med svårighet sökes, för att saldera Uiqviderne ptn de i köp gangne Fastigheterne, och sålunda fast mindre lämnar öfverskott till vidare sadan handel.
Når man härefter öfyergår till orsaken, sorn detta menliga förhållande anses hafva vållat, sfi. finnes den värde J.edamoten tillskrifva
Discont- Jnrättnipgarne en väsentlig andel deruti; och står sålunda på alIdeles samma punkt i denna de), sorn Utskotten sjeifve på def anmärkta Stället pag. 4, der Utskotten anföra, huruledes deri litvidgade Discont-Rörelsen denna förlägenhet för Fastighetsägare och Odlare väsentligen berndt.
Utskotten, hvilka*» ledamöter både af böjelse och egen fördel hålla Jordbruket i värde, hade derföre ej heller trott den frågar) nödig, att till dem framställas, om det vöre ett brott, att specufera pä sin skicklighet, sin högre verkspmhet o eli upplysning i Landtmannaeconoruicn?
Men de fråga tillbaka, örn ejdet är pligt att framställa hvar gak i det skick den i verkligheten förekommer; om pek denna framställning icke alltid vore behaglig?
Utskotten erkänna fullkomligen den värde Xiedamötens medborgerlighet och Fosterlands-kängia, äfvensom, att hans enskilda ställning icke föranleder honom till någon annan talan uti nu förevarande ämne, än det allmännas; och Utskotten våga tro, att äfven många, som icke befinna sig i samma lyckliga ställning, det oaktadt Slats- och Banko-Utskottens Betänkanden.
465 pch med egen försakelse, skulle gifva sin röst, jcke åt der enskildias, utan åt det allmannas sak; men Utskotten skola deraf icke hindras, att till vittnesbörd örn sanningen af deras anförande på. kalla just desse medborgare sjelfve, som i ep.
Jjelt annan belägenhet än den värde Ledamoten, nogsamt skola igenkänna förhållandet, sådant, Som Utskotten det framställt.
Målet för hvarje enskild
Mans verksamhet måste naturligen vaga, att befordra sin och de sinas trefnad och förkofran; och, i den mon detta lyckas, beredes för Samhället enahanda följder.
Samhället förlorar deremot ofelbart i moralisk styrka, och vinner ej heller i längden
L den economiska, då bekymmer och förlägenhet upptaga den tid och de omsorger, sorn förut voro egoade åt trefliga yrken, då hoppet sviker och slutligen artificielt uppbragte skördar utmätas till gäldande af Diskont-Skuld.
Hvad är val den Provinsen belåten med sin ökade pröduction, där mängden af medborgare icke kunna säga: detta är rnin lön för mödan: detta kommer mina barn till godo?
Ingen trefnad i Samhället går i bredd med en sådan production, och då karr den ej heller bestå, H vad angår den värde Ledamotens beräkning om Sedelstockens förhållande och variationer sedan år 1800, samt dess nu varande belopp, nödgas Utskotten förklara, att den alldeles icke är med rätta förhållandet enlig.
Utskotten förmoda, att hvarken den värde Ledamoten sjelf^ eller Rikets Höglofl.
Ständer ens i fråga sätta möjligheten, det Utskotten skulle med oriktiga 466 Stats■ och Banko-Utskottens Betänkandetu uppgifter vanställa det verkliga förhållandet, och att' sålunda blott ett misstag kan hafva dertill föranledt; hvarföre Utskotten nu, till upplysning derom, få, sanningen likmätigt, meddela, att de Fyra Millioner, den värde Ledamoten såsom amorterade anser, icke äro till någon enda Million amorterade, utan tvärtom, att den utelöpande samfällda Banko- och RiksgäldsSedclstocken i denna stund är större, än den någon tid tillförene i detta Rike varit: mer än En Million utöfver det maximum, den hitills uppnått, och större, än den varar i8l<n
Det är en sanning, att Banken tillädes
Diskont-rätt, såsom ersättning för de vid 1800 års Realisation gjorda försträckningar: och hvad det angår, att allt hvad Banken härutöfver förtjenar, tillhörer Nationen samt kan af densamma efter be. hag disponeras, samt att kanske den tidpunkt snart är inne, dä man häröfver bör fordra redo och slutliqvid; så böra Utskotten, i anledning häraf, upplysa och förklara, att Realisations-Räkningen redan är afslutad och salderad, enligt det förordnande derom, Banko-Utskottet vid denna Riksdag, uppå Herrar Banko-Fullmäktiges förslag, meddelat, samt att Rikets Höglofl.
Ständer för öfrigt vid hvarje Riksdag, sedan år 1800, verkligen redan behagat disponera, ej allenast den beh allna Banko-vinsten, som den värde .Ledamoten ansett Nationen tillhöra, utan än vidare i anticipation på manga tillkommande års dylik vinst: och synes ej heller vid denna Riksdag villja underlåta, att utsträcka dispositionen utöfver behållningen, Stats- och Banko-Z/tslottens Betäniandeti 467 Deremot borde någon fråga om Bankens vinst efter en behörig ordning icke förekomma förr, än Banken sjelf gjort rätt för sig:
Ty Banken är i sjelfva verket icke berättigad, att göra någon vinst, genom utställande af representativer utan valuta; men denna åsigt af ämnet tillhör ej tiden, och Utskotten medgifva gerna, att den ej heller kan göra det.
Likväl torde detta förhållande upplysa den värde Ledamoten, att Banken uti Redogörelse - skyldigheten för sin vinst visserligen bar ingen ting ouppfylldt.
Den värde Ledamoten misstar sig äfvenledes uti tydningen af Utskottens anförande pag. 13, då han talar om Riksgälds Contoirets framtida röle, att sälja vära fä Krono-Egendomar.
Utskotten anföra att, i den mon vid den-' tpe Riksdag om sådane försäljningar framställdta förslag skulle, lomma till verkställighet, borde Riksgäldskontoret dermed fa befattning.
Detta anförande bevisar, att hufvudfrågan då ännu icke hade varit under pröfning i det Utskott, dit den hörer; men att de sammansatta Utskotten likväl, i förhand bedömt den så, att det vore betänkligt i den närvarande tiden sätta Krono-Egendomar till concurrence i försäljning med de enskildes; det hade bort billigen kunna slutas af den förmodan Utskotten tillagt, att verkan deraf icke inom loppet af Fem är lärer kunna blifva sä väsendtlig, art någon egentlig rubbning i Sedeltnassart i denne väg kan vara att befara.
Vidare framställer samme värde Ledamot en slutföljd, den sammansatta Utskotten ingalunda kunna medgifva, den nemligen, att af det försvar, som p. 18. gifves Finska handeln, inhäm 4^8 Stats2 och Banko-Utskottens Betänkanden» ias, att Utskotten icke tiro fördelaktigt sinnade mot Svenske Jordbrukare, Utskotten hafva icke försvarat Finska handeln, och Utskotten önska Svenske Jordbrukaren alla möjliga fördelar.
Men Utskotten kunna om det ena eller andra ämnet och om medlen, att komma till det gemensamma målet, hysa annan tanka än den värde Ledamoten; och detta ar helt annat.
Om Svenska Jordbrukaren företager en alfvarlig, lugnt beräknad och försigtigt utförd Närigs-strid med sine grannar, så gör han val: hail har till allierad de Tull-afgifter, Botn läggas på den främmandes vahra, då hans egen är fri, men ali derutöfver, genom prohibjtioner sträckt medverkan, då fråga ar örn födoämnen för en Hufvudstads talrika Invånare, vore, i Utskottens tanka, hva rken lämplig eller billig.
Hvad den värde Xjedamoten anfört om Bankens reveniier, hafva Utskotten här ofvan i den generela framställningen besvarat.
Väsendtliga irringen kommer deraf, att Bankens egna utgifter icke blifvit beräknade högre än 100,000 II:d årligen: enär de likväl i sjelfva verket måste upptagas till 260,000 R.d. Utskotten nyttja detta tillfälle en gång för alla förklara, att lika så visst, tota vid de afgifne Förslagen till vidtagande medel och utvägar, många arindringar kunna billigen göras, samt att andre åtgärder må vara att föredraga dem Utskotten framställt; li-kaså säkert ar deremot, att Utskotten låtit _sig vara på det högsta angeläget uppgifva förhållandet med, den yttersta noggran het; helst de haft tillfälle, att från Bankens Embetsman, infordra Stats och Banio-Utskottens Betän&anden.
46$ nödige upplysningar
Samt dem mot Bankens Böcker jemnfjjra och controllera.
Hnruvida den värde Redamotens förslag,' att Banken genast borde inlösa alla Diskont-papper och Afskrifnings-Skulder, vöre för Sedelmyntets credit nyttigt, det öfverlemna Utskotten till Rikets Höglofl.
Man uppfyllde då visserligen löftet, att ej minska Rörelse-Capitälet, det är ed sanningi men man uppfylde ingalunda löftet, att icke öka det* ty Afskrifnidgs-Skulden är aldrig representerad.
Sedermera skulle ordningens återställande å nyo komma, atf, efter den värde ^Ledamotens förslag, bero af en amortissement utaf Sedfarne, ehuru mycket långsam , och det är likväl om skadligheten af all sadan successiv amortissement mant synes vara ense, Och torde detta få anses såsom ett ytterligare bevis, huruledes det är naturen af alla förslag i så beskaffadt ämne , som det nu för handen varande , att lämna rum för ärinringar, i anseende till svårigheterne, att se det i sin hela omfattning.
Djupe tänkare hafva i en lång följd af tid stridt om sjelfva grundprinqiperne, och ännu icke hunnit blifva ense derom; huru mycket hellre då, i den practiska tillämpningen, under en crisis, som utesluter den lugna pröfniugen och äfven utan ensidiga afsigter, ställer ämnet i ensidig dag.
Marine emedlertid de hvarannan motsatta critiker, som Utskottens Betänkande ärhållit, af hvilka flere från hvardera sidan bära vitsord om sakkännedom och medborgerlighet, icke borde få anses något bevisa, i afseende på den central-position, hvari Utskotten sig ställt?
Utskotten haf - 47» Stats- och Banko-Utskottens B et ani; anden'.
Va ej för sig dolt* att detta vore sältet få alfa emot sig, i den pågående Opinions-striden, emedan ingen fann sin önskan tillräckligen uppfylld; men med det begrepp, sorn Utskotten sig gjort oin stridens föremål och utgångens verkan på Fäderneslandet, borde Utskotten icke göra sig starka genom biträde af den ena opinionen på den andräs bekostnad; utan hellre afvakta och uthärda anfallet af begge.
Hvad den värde Ledamoten i öfrigt an-* markt, torde han uti Utskottens generella Utlåtande hufvudsakligen finna besvaradt.
En annan värd Ledamot af Högiofl.
Ridderskapet och Adeln-j som skulle hafva haft mycket att invända emot Utskottens nu ifrågavarande Eetänkande, och hvars liela åsigt är så stridande mot Utskottens, att, som orden lyda, de fl resullaler, Iivari vi sammanträffa, just ärö de, snm mig synas inconsequenCer i Betänkandet, har, i stället för det han ogillar, framlagt ett annat, och sålunda icke stadnat vid ogillandet blott.
Utskotten känna verklig tillfredsställelse deröfver, att mot Utskottens förslag, något annat helt, i sammanhang, med ordning och fullständighet uppställdt blifvit, på det att Rikets Höglofi.
Ständer må pröfva och antaga hvad lämpligast vara må; och, ehuru det är en följd af de olika åsigterne, som den värde Ledamoten sjelf anmärkt, att Utskotten icke kunna instämma i hans tanka; tilltro sig
Utskotten likväl icke, o-i aktadt deras framställning är ett resultat af fleres pröfning, med samma säkerhet kunna den värde Ledamotens fprslag förkasta, sora, han behagat Stats- och Banko-Utskottens Betänkan-den 47 t 1 afgöra oanvändbarheten af deras.
Den osvikligliet i beräknade följder, den skarpt uppdragne gräns mellan förr och nu, som skall bevisa, alt så mycken oklokhet i rnésurer af alla slag hittills ägt rum, bör i förhand ingifva stora förhoppningar och en deremot svarande uppmärksamhet åt hans förslag till rättelser och till införande af en annan ordning.
För Utskotten har det imedlertid förekommit nog betänkligt, alt, så vidt, som har före-, slaget blifvit, aflägsna Banken från sitt primitiva ändamål och förvandla dess hela verksamhet till en så vidsträckt Credit-rörelse , att dess Sedelstock skulle uppbringas ända till 36 Millioners Lika som Utskotten ej heller kunna fatta, huruledes en sådan myntmassa , representant blott för icke disponible hypotheker , må undgå att från tid till annan blifva vacklande såsom varumätare; dervid Utskotten likväl funnit den nyttjade utvägen nog consequent, att utesluta frågan om förhållandet till utländskt mynt och främmande varor; hvarefter detta myntets Credit af ingen inländsk omständighet skall rubbas,5 ej heller hindras, att vara ständigt i ika gänghart i samma Land.
Detta är emedlertid en ytterlig motsats af hvad man sett andre, vid granskning af Utskottens förslag, anföra; nemligen, att
Coursen allena är den rätta måttstocken för det representativa myntets egenskap såsomvar umätare; må hända begge på lika afstånd från den rätta medelyägen.
Den värde Ledamoten anförer, att få äro de
Bänder, hvars isolerade läge tillåter deni att haf-, va en egen p inninge ar t; Lätt är att visa det Stan - 472 Stalf- och Banko-Vtsiottens
Betäkanden dinavieri till dessa fa hörer.
Framtiden skall utre. da, om dess folk f örsta att behålla detthof örnum.
Utskotten bekänna genast; att de ej förstå värdera denna förmän: att de ingalunda kunnat betrakta den skandinaviska Staten i det isolerade förhållande till andra Stater, hvarmedelst föritiäneme eller helst likgiltigheten af denna idé skulle kunna förklaras.
Med den vetenskapliga utveckling obh den noggran het i beräkningar, sorn Ilandets - förhållanden Nationérne emellan Erhållit, är den handlande verlden en gemensam verld för sig, som sträcker sina förelag från detv ene vefldsdelens yttersta grans till den andras, och (ar till inål för sin vinstberäkning hvad helst sorn sig dertill framställer; lemnande sålunda ej heller den egna pcnnitigear ten utan uppmärksamhet, hvilken, skilje! från den allmänna penningeartens natur, att vara användbar titan inskränkning till omlopp»,rum , säkert skulle lämna ett allt mera vidsträckt fält för omvexlande speculationer derå, i den mohn dess qvantitet ökades, under det, att ali verksamhet för dess återförande till allmän penningeart hade upphört.
Men Utskotten vilja för öfrigt följa den varda Ledamotens eget exempel, och, Utan vidare upptagande till vederläggning af hvad anfördt blifvit, vördsamt hemställa det ena och det andra, till Rikets Höglofl.
Ständers eget om pr öfvande.
Den värde Ledamot, som sedan han, efter hvad orden lyda, lösligen vidrört nägra af de sti - Stats- Och Banko-Utskottens Betänkanden. 473' serskilda idéer, dem lian i Utskottens Betänkande ansett mest anmärkningsvärde, nödgas f ör klara, att lian i Betänkandet, betraktadt såsom helt, saknar den klarhet i äsigten, den bestämdhet i syft~ ningen, den öfverensstämmelse i medlen, som kunde berättiga det till namn af Financ ep l an; torde Utskotten få besvara, att, ehuru det ej skulle synas
Vara serdeles behagligt för Utskotten,' att nödgas emottaga denna förklaring, skola Utskotten likväl, utan allt nödgande tvång, möta honom på halfva vägen med den lika uppriktiga, som frivilliga bekännelse, att de lämna allt anspråk på den vigciga benämningen af Financeplan.
Utskotten hafva1-öppet yttrat sinatankar sådane, som ämnets natur för deras öfvertygelse dem framkallat och skola med mycken tillfredsställelse motse upplystare framställningar samt fullständigare förslag, och för deras del visserligen icke tveka, att genast deråt medgifva det completternnde ordet Finance.plan, Utskotten öfverlämna hvad den värde Fedamoten föreslagit, i stället för det klandrade,' till Rikets Höglofl.
Ständers egen upplystare pröfning, och vilja allenast i korthet deröfver anföra några orda Första punkten innehåller det förslag, att alla penninge-transactioner skola hädanefter ske, enligt Mynt-representativernes Silfvervärde.- börande likväl liqviderne fä ske med Sedlar, men efter de förflutna Sex månaders Silfver-agio. Mynt-Representativernes Silfver-värde skulle sålunda bestämmas af Ccurs-anteckningen på Boursen, och dess tillfälliga omvexlingar sträcka Bihang till Rib-St.
Prot. 1S17—iSfcS- Gite Saml.N;r Gi, 62. 474 •Stafs- och'Banko-T/4.stottens Betänkanden. sin omedelbara verkan till alla inävrtes penninge-liqvidationer de Enskilde emellan* Utskotten vilja medge, att denna anstalt,' från början vidtagen, bade innefattat étt correctiv mot de skakande verkningarne af myntförsämringen; men tro deremot för deras del, att en ytterligare förlägenhet i penningé-transactioner skulle uppstå* om den nu infördes.
Ont exempelvis Coursen, i följd af en misslyckad skörd, eller hämmad Utförsel, för en tid hastigt Uppjagades, så skulle ingen penningeägare under den tiden Utlåna Sedlar; ty han förväntade att* sedan den tillfälliga orsaken till Coursstegringen Vore förbi, skulle Mynt^Representativernes Silfvervärde förbättras tills återbetalnings Terminen och han sålunda erhålla en mindre numeraire i Sedlar tillbaka, än den, han utlånt.
Alltså just ■vid de tillfällen, penningeunderslöd mest behofdes, koinmo de troligen att i synnerhet saknas.
Den föreslagna anstalten innefattar ett tvångsmedel, där nu frihet eger rum.
Om Tongifvande och Täntagande öfverenskomma om serskildta Villkor, som bestämma återbetalningen antingen t
Silfver eller efter visst agio-förhållande } så ät en sådan öfverenskommelse laglig och gällande.
Manne det derföre icke är försigtigare låta vid Enskildes egen omtanka i, denne del få bero, än att genom Tåg fastställa en anstalt, Ifvars följder icke med säkerhet kunna beräknas.
AnVående förslaget i 2:dra punkten om utlåning af\
Silfver-Fonden , hafva Utskotten häf ofvan i allmänhet sig utlåtit.
Beträffande den Värde Tedamotens förslag i 3tdje punkten, att ett nytt slags såkallade bilfver-äedlar skulle ut - Stats, och Banko-Utskottens Bstänkanden.
475 färdas, mot deposition af Silfver i Banken, så är det problematiskt nog, om någon sådan deposition skulle komma att äga rum, och ej heller veta Utskotten hvad sorn skulle kunna föranleda någon till ett sådant utbyte mellan Silfver och Silfver-Sedlar; ty uti allmänna rörelsen blef man lika mycket generad i användandet af Silfver-Sedlen, sorn af sjelfva metallen; emedan, då de Vanliga Sedlarne icke genom allmän Silf-' ver-utvexling ärhållit ett lixeradt förhållande i sitt namnvärde till hårda myntet, skulle SilfverSedelns effect i den allmänna rörelsen såsom Mynt, vidkännas samma olägenheter , som här tillskrifvas Silfret.
Utskotten äro för öfrigt af den tanka, att,' om Silfver bär Mynt-stämpel eller ej, har det alltid i de större affairerne samma verkan, som Börelse-Capitalet, och existerar ingen förlägenhet att dermed activera hvad slags Näririgs-företag eller köp, som helst, så att bekymret om utvägarne för användandet af denna import-vara, nogsamt torde kunna besparas.
I de smärre transactionerne skulle någon gång möjligtvis kunna hända, att Silfver försåldes till undervärde , i anseende till brist på Sedlar ; men få mätte de tillfällen vara, sorn lämna bevis derpå.
Emedlertid ar det, i afseende härå, som Utskotten hafva tillstyrkt, att pris skulle fastställas för Bankens inköp af Silfver inom Riket, hvarmed den värde Ledamotens afsigt, att den, som har Silfver, må kunna förvandla det till curant mynt, ginare torde anses vunnet, än genom det föreslagne utbytet till Silfver-Sedlar, med hvilka man uti allmänna rörelsen icke vöre till det ända - 476 Stats- och Bartbo-Utsbotteris Betänbandert. jall, söm åsyftas, mera betjent, än med sjelfva'
Silfret.
Med mycken beredvillighet gå Utskotten , att lärkänna de sakrika Anmärkningar, en annan ■värd .Ledamot af Högloft.
Ridderskapet och Adeln vid Utskottens Betänkande behagat göra.
Medgifvande gärna, att grund-orsakerne till närvarande financiella ställning kunnat och, må hända, bordt vidsträcktare sökas och fullständigare framställas, än som skedt, förklara Utskotten deras upprigtiga förbindelse för den upplysande utvickling, ämnet genom den värda Leda; mötens handläggning ärhållit.
Då Utskotten emedlertid tro sig finna skilnaden emellan den värde Ledamotens oeh deras resultat, mindre bestå uti sjelfva åtgärderna, än i epoken för deras tillämpning; helst den i i morn. gjorda ärindran, att planen icke ger säkerhet tillfyllest, vid pröfningen af de reglementariska förslagen, väsendtligen torde blifva undanröjd; och för den anmärkning i 3:dje momentet, att planen hvilar på en inskränknings-pricip, efter hvad Utskotten här ofvan haft tillfälle framställa, icke torde vara nog anledning; böra Utskotten nu inskränka sig till den förklaring, att tidskiftet till nästa Riksdag, efter Utskottens åsigt, kommer så helt och hållet att upptagas af de yttersta krafternes användande för bibehållandet af ett stationairt tillstånd, så att hvarje plan forén öfvergång till något derutöfver sträckt mål, oaktadt all sin fullständighet, genom en förtidig tillämpning kunde förfelas.
Detta är förhållandet lika med mynt-värdet.
\ Stats■ och Banko-Utslottens Betänhanden. 477 som med Låne-rörelsen och med riktningen för Näringarnes verksamhet.
Erfarenheten måste lemnäs rådrum, att an-J visa på det förhållande, som rättvisligen kan och bör äga rum emellan Namnvärdet och Metalliska innehållet af myntet.
Det gifves ännu in-! gen -tillräcklig grund för fastställandet af detta förhållande till Nittio-Sex Skillingar; meri den; bör på mellantiden kunna vinnas.
Skakningen, som den utsträckta Låne-röreIJ sen frän Staten beredt, bör vara lugnad, innan en ny lill Staten kan införas, och de Näringar,' som, genom obegränsade Lån-biträden bragte till för tidig mognad, nu gifva svaga frukter, böra med den kraft de hafva öfrig, och den de kun. na inom egna gränsor utveckla, uthärda striden för deras bestånd, innan något vidgädt område för deras verksamhet med förmån anvisas kan.
En värd Ledamot af Högloil.