Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
1 ofvan anförda § af 1864 års Berättelse anmäla Rikets Ständers Revisorer, att berörda del af metalliska kassan vid slutet af Oktober månad 1863 sjunkit, så att densamma den 31 i samma månad utgjorde endast 9,934,128 R:dr 24 öre samt under November och början af December ytterligare nedgått ända till 9,716,333 R:dr 97 öre, men att derefter detta missförhållande upphörde derigenom, att till Banken ankom ett parti guld, om hvars införskrifvande från London Fullmägtige redan under de första dagarne af sistnämnda månad gått i författning jemte tillkännagifvande att under den tid, Rikets Ständers år 1865 församlade Revisorers granskning omfattar, Bankens härvarande förråd al silfver och guld icke vid någon tidpunkt nedgått under det i Reglementet fastställda minimum, upptaga bemälde Revisorer i 6:te § af Berättelsen den förklaring Fullmägtige afgifvit i anledning af förstnämnda anmälan, innefattande: att då utaf de i Revisionsberättelserna för åtskilliga år upptagna redogörelser för utgifterna vid införsel af silfver och guld visar sig, att sådan är förenad med stora kostnader, men de å utrikes ort stående behållningarne deremot lemna en under vissa förhållanden icke obetydlig ränteafkomst, Fullmägtige, enär dessa behållningar äro placerade på sådana händer, att något äfventyr Banko-Utskottets Berättelse N:o 3. 3 för Banken ej är att befara, verkställt indragning af silfaer och guld allenast till det belopp, som antagligen erfordrats för att förekomma metalliska kassans sjunkande under den fastställda minimisumman, och att ehuru häraf kunnat inträffa att under någon kortare tid nämnda kassa understigit berörda minimum, Fullmägtige likväl, då Banken numera nästan alla tider af året kan, utan afsevärd tillökning i kostnaden, indraga silfver och guld från utrikes orter, ansågo det vara med Bankens fördel närmast öfverensstämmande, att icke öfver behof öka dess härvarande förråd af metallisk valuta.
Utskottet anser denna förklaring nöjaktig, och tillstyrker alltså: att Revisorernes ifrågavarande anmälan icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. § 2. (lier.
Ber. af 1864, § 8; af 1865, § 8; Fallin. Ber., § 4.)
De för Banken erforderliga silfverindragningar hafva tillförene alltid verkställts från Hamburg; men när, under förra hälften af år 1864, förstärkning af Bankens silfverförråd befanns erforderlig, beslöto Fullmägtige, med afseende derpå, att prisförhållandena å utrikes orter kunde göra det fördelaktigare att inköpa silfver i London än i Hamburg, att söka inhemta någon erfarenhet härutinnan, samt läto fördenskull under Mars månad nämnda år från London hitföra ett parti silfver; en åtgärd, till hvars vidtagande det först under sednare tid af Rikets Ständer åt Fullmägtige lemnade bemyndigande att köpa vexlar å £ Sterling öppnade lättadt tillfälle.
Dä silfverindragning ungefär samtidigt skedde frän Hamburg, bereddes härigenom möjlighet att öfver resultaten af de tvänne särskilda operationerna anställa jemförelse; men enär en sådan icke af Fullmägtige framlagts, uppgjorde 1864 års Revisorer, pä sätt här ofvan anförda § af deras Berättelse ornförmäler, en dylik beträffande det då från de båda nämnda platserna inköpta silfret.
Vid denna jemförelse utgingo Revisorerne, som, på skäl, hvilka i sist åberopade § anföras, dels ansågo den vid förut skedda beräkningar af kostnaden för från Hamburg infördt silfver begagnade beräkningsgrunden, att 133' R:dr Runt, oförändradt antagits lika med 100 mark Hamb.
B:ko, icke angifva verkliga förhållandet, dels funno detta antagande ännu mindre kunna läggas till grund för en jemforelseberäkning mellan resultaten af införsel från tvänne särskilda platser, från den åsigt, att evalvationen af de främmande valutorna till Svenskt mynt borde ske efter de vid tiden för silfrets inköpande verkligen gällande kurser, samt yttrade, med anledning af det resultat beräkningen angaf, hurusom skäl syntes vara för handen att Angående inköp af silfver.
4 Banko-Utskottets Berättelse N:o ti. genom förnyade försök, när omständigheterna dertill vore gynnsamma, söka vinna en större erfarenhet, om de relativa kostnaderna vid inköp af silfver i London och i Hamburg; anmärkande Revisorerne, att fråga hos Banko-fullmägtige förevarit att ytterligare på försök införskrifva silfver från London, men då ännu icke kommit till verkställighet.
Icke heller sedermera har, efter hvad Utskottet inhemtat, något försök med inköp af silfver i London för Bankens räkning skett, under det att deremot från Hamburg silfver ånyo införts under November månad år 1864 samt under September månad innevarande år.
Ofver anledningen dertill att sådana försök fortfarande uteblifvit. hafva Fuilmägtige väl icke direkt uttalat sig, men angifvit densamma dels i det yttrande, som finnes återgifvet i 8 § af 1865 års Revisionsberättelse, dels i hvad Fullmägtige uti 4 § af deras Berättelse till Utskottet, sid. 14, anfört; hvaraf inhemtas, att Fullmägtige icke, åtminstone i dess helhet medgifvit rigtigheten af den utaf Revisorerne antagna beräkningsgrunden, utan antydt en annan, enligt hvilken resultatet af den ifrågavarande jemförelsen skulle utfalla i motsats till det af Revisorerne erhållna, eller att en med 0,336 procent öfverskjutande förlust uppkommit pä det från London införskrifna silfver, jemfördt med det, som från Hamburg införts.
Utan att nu ingå i de mera invecklade beräkningar, pä hvilka ett. bestämdt omdöme i förevarande fråga mäste stödjas, vill det emellertid synas Utskottet, att densamma icke kan anses vara nöjaktigt löst genom det enda hittills gjorda försöket och de beräkningar, som med anledning deraf framlagts; och da Fullmägtige icke synas hafva saknat tillfälle till förnyande af försöken, enär silfver i London, enligt hvad offentliga prisnoteringar gifva vid handen, efter den tidpunkt, da sådant hit införskrefs, tidtals stått till och med i betydligt lägre pris, än hvartill det inköpta silfret betaltes, samt då, enligt hvad 1864 års Revisionsberättelse upplyser, omkostnaderna för transport af silfver från London böra blifva betydligt lägre, än de vid det hittills skedda inköpet voro, anser Utskottet, så mycket hellre, som frågan om möjligheten att för nödiga silfverinköp icke vara inskränkt ensamt till Hamburg, torde vara af vigt jemväl från den synpunkt, att landets merkantila och financiela intressen böra kunna hemta fördelar af mångsidigare förbindelser med marknaden i London, skäl vara för handen till uttalande af den mening, att inhemtandet, genom förnyade försök, af noggrannare kännedom och erfarenhet om de relativa kostnaderna vid uppköp af silfver i London och i Hamburg är förtjent af att Fullmäg tige deråt egna än vidare uppmärksamhet. Banko-Utskottets Berättelse N:o 3. 5 § 3.
(Rev. Ber. af 1864, §§ 18 och 57; af 1865, § 52, samt Fullm. Ber., § 7.)
Det åligger Fullmägtige, enligt 28 § i Reglementet, att när metalliska kassan Minskning fortfar att minskas, verkställa indragning af Bankens lån- och kreditiv-rörelse, för att derigenom åstadkomma förminskning af Bankens vid anfordran betalbara för- tåning från bindelser.
I ofvan anförda §§ af de särskilda Berättelserna är upplysning lemnad ^äringåfu derom att, sedan metalliska kassan under en längre tid oafbrutet nedgått, Fullmäg- skontfonden. tige, till en början, indragit de till Handels- och Närings-diskontfonden anvisade förstärkningar samt sedermera förordnat, angående minskning af diskonteringen och utlåningen från nyssnämnda fond samt kassakreditiv-rörelsen; men att, efter det nämnda kassa åter något ökat sig, förstärkningar af berörda fond ånyo meddelats.
De af Fullmägtige sålunda vidtagna åtgärder, vittnande på samma gång om nödig varsamhet för myntvärdets upprätthållande och lofvärd omtanka i afseende på underlättandet af allmänna penningerörelsen, torde alltså vinna Rikets Ständers godkännande. § 4.
(Rev. Ber. af 1863, § 18; af 1864, §§ 19 och 20; af 1865, § 20, samt Fullm. Ber., § 8).
Få anförda ställen i Berättelserna meddelas underrättelse om vidtagna för- Förändring ändringar, beträffande såväl papperet till, som trycket å Bankens sedlar af samtliga valörer.
De förra afse användandet af nytt slags papper och de sednare, dels an- Bankenssedskaffning för bottentrycket af lämpligare färger, än förut begagnade, dels mera än- l^Lsta dvalödamålsenlig konstgravyr för nämnda tryck å sedlarne af 5 Rrdrs valörer samt dels rérna,m. m. åtskilliga jemkningar i ej mindre detta tryck, än ock texttrycket ä sedlar af 1- R:drs-valören.
Fullmägtige i berörda afseende åtgjort hemställer Utskottet, att Rikets Ständer må låta bero. § 5- (Rev.
Ber. af 1863, § 19; af 1S64, § 22; af 1865, § 21; Fullm Ber., § 9).
Den i § 19 af 186Ö års Revisionsberättelse gjorda anmärkning att en stor A™9-. malcudel sedlar af 10, 5 och 1 R:dr riksmynts-valörerna, hvilka såsom förslitna maku- Nedfar0 6 Banko-Utskottets Berättelse N:o 3. lerats, befunnits vara så litet slitna, att de icke bort annulleras, utan kunnat åter i rörelsen utlemnas, mot hvilken anmärkning likväl en ledamot afgaf en vid Berättelsen togad reservation, föranledde Fullmägtige till en början att i ämnet infordra utlåtande af Bankens dåvarande Understyrelse, hvilken dels erinrade hurusom den, enligt instruktionen, Kassörerne åliggande skyldighet att för hvarje dag aflemna kassans behållningar ofta, när en större mängd sedlar inkommit och skulle före aflemnandet sorteras, nödgade till en skyndsamhet, som icke tillät en fullt noggrann undersökning om hvarje särskild sedels vidare brukbarhet, äfvensom att sedlar ofta inkomme, hvilka öfverhufvud vore föga slitna, men likväl, såsom till större eller mindre del sönderrifna, måste makuleras, ett förhållande, som icke lätt folie i ögonen utan ett noggrannare genomgående af sedelbundtarne, dels tillkännagaf sig emellertid hafva, till förekommande i möjligaste måtto af vidare anmärkningar härutinnan, gifvit vederbörande del af Revisorernes yttrande.
Sedan Fullmägtige, ehuru det af hvad Understyrelsen anfört ville synas, som skulle en förändring i sättet för sortering af inkommande sedlar vara behöflig och fördenskull de af Understyrelsen vidtagna åtgärder till förekommande af anmärkningar i detta afseende icke vore tillfyllestgörande, likväl och då såväl berörda som andra i hithörande delar möjligen erforderliga förändringar lämpligast kunde verkställas i samband med upprättandet af nya instruktioner för Bankens afdelningar och kontor, ansett sig böra för tillfället låta bero vid hvad af Understyrelsen blifvit åtgjordt; ådrog sig under det påföljande året 1864 den ifrågavarande angelägenheten ånyo
Fullmägtiges uppmärksamhet i det att, bland annat, till Banken inkommo sedlar, hvilka blifvit förfalskade från 1 till 5 l?:drs valör; hvaraf Fullmägtige, da upptäckten af en förfalskning betydligen försvårades derest Banken i rörelsen utgäfve sedlar, som, ehuru ej sönderrifna, dock vore skrynklade, smutsade och slitna, löranlätos låta förständiga Kassörerne att icke åter utgifva andra sedlar, än sådana, hvilka till alla delar kunde af allmänheten granskas; ett beslut, som, enligt hvad de i 1864 års Revisionsberättelse å sid. 68 intagna reservationer gifva vid handen, var föremål för då församlade Revisorers uppmärksamhet.
Då Fullmägtige, i enlighet med deras yttrade, ofvan omförmälda afsigt, till Utskottet inkommit med framställning rörande erforderliga föreskrifter i afseende på sortering och makulering af till Banken ingående sedlar, kommer Uts kottet att framdeles taga ifrågavarande ärende under vidare öfvervägande; och hemställer emellertid, med afseende på hvad i ämnet blifvit upplyst, att den af 1863 års Revisorer gjorda anmärkning för närvarande icke må till någon åtgärd föranleda.
Banko-Utskottets Berättelse N:o 3. 7 § 6.
(Rev. Ber. af 1863, § 24; af 1864, § 28; af 1865, § 27, samt Fullm. Ber., § 13.)
För postvexel-rörelsens omfattning är redovisning lemnad i Revisionsberättelserna och Fullmägtige omförmäla de åtgärder, som af dem vidtagits för beredande af verkställighet åt de genom 36 § i Reglementet förändrade föreskrifterna angående denna rörelse, hvaribland, såsom hufvudsakligast framstår att då postvexel utställes till inlösen antingen i Banken eller uppgifvet Lånekontor, vexel, efter insättarens önskan, utfärdas i form af sola eller prima; dock att, i det fall att primavexel afgifvits, sekunda icke tillställes insättare förr än han anmäler primavexel vara förkommen.
Utskottet, som framdeles kommer i tillfälle att närmare granska Fullmägtiges berörda åtgärder, hemställer att Rikets Ständer må för närvarande låta vid desamma bero. § 7. (Rev. Ber. af 1865, § 3.9.-) I berörda § äro omförmälda ej mindre de flera anmärkningar, som vid granskningen af Norrbottens läns Filialbank för är 1864 blifvit dels af Revisorerne samfäldt dels särskildt af det å Riksbankens vägnar förordnade Ombud vid revisionen framställda rörande denna Filialbanks förvaltning och räkenskaper, än äfven den af Filialbankens
Direktion öfver amnärkningarne afgifna förklaring; vid hvilken Banko-fullmägtige låtit bero.
Utskottet, som för sin del funnit
Direktionen ingalunda hafva i alla delar, och särskildt icke beträffande anmärkningen om öfverskridande af Reglementets bestämmelse i fråga om utlåning mot borgen, nöjaktigt förklarat de gjorda anmärkningarne, anser hvad som emot
Filialbankens förvaltning vid revisionen förekommit vara af den beskaffenhet, att skälig anledning för Fullmägtige icke saknats att, med stöd af 46 §, mom. 1, litt. k) i gällande Banko-reglemente, förständiga Direktionen öfver Norrbottens läns Filialbank att för framtiden ställa sig det för Filialbanken utfärdade nådiga Reglemente till noggrann efterrättelse. § 8- (Rev.
Ber. af 1865, § 44 och Fullm.
Ber. § 20.)
Sedan Rikets Ständer, enligt 49 § 3 mom. i Banko-reglementet, åt Fullmägtige öfverlemnat att inleda och afsluta aftal med allmänna Hypotheksbanken om öfvertagande uf Bankens fordringar mot pant af inteckning i fastighet på landet
Angående postvexelrörelsen och dithörande föreskrifter.
Anmärkningar vid förvaltningen af Norrbottens läns Filialbank.
Öfverlåtelse till Allmänna Hypotheks-banken af Riks-bankeus fordringar mot inteckning i fast egendom på landet.
8 Banko-Utskottets Berättelse N:o 3.
Äng. upp o. utlånings räntan. samt Kongl. Maj:t, genom nådig Kungörelse af den 7 Augusti 1863, i nåder förklarat, att allmänna Hypotheksbanken eger att med Rikets Ständers Bank derom sluta aftal; så hafva Fullmägtige, efter träffad öfverenskommelse, till nämnda Hypotheksbank öfverlåtit berörda fordringar till det belopp, hvartill desamma uppgingo den 31 December 1864, eller 6,280,832 R:dr 56 öre Riksmynt, mot erhållande af Styrelsens öfver allmänna Hypotheksbanken förbindelse, åtföljd såsom hypothek af samma Banks obligationer, lydande å ett sammanräknadt belopp af 6,827,000 Riksdaler.
Enär genom den sålunda afslutade öfverenskommelse!) Rikets Ständers Banks fördel och säkerhet iakttagits; hemställer Utskottet, att de af Fullmägtige i ofvanberörda afseende vidtagna åtgärder må af Rikets Ständer godkännas; kommande Utskottet att framdeles till Rikets Ständer afgifva förslag i fråga om sättet för användningen af de medel, som allmänna Hypotheksbanken årligen har att till Riksbanken inbetala för liqviderande af de öfvertagna lånefordringarne. § 9.
{Rev. Ber. af 1S63, $ 55; af 1864, § 59; af 1865, § 55; Fullm. Ber., § 25.)
Anförda §§ omförmäla de förändringar, hvilka under loppet af sistförflutna tre åren egt rum i bestämmelserna rörande räntan vid diskontering och utlåning från Handels- och Närings-diskontfonden, eller att berörda ränta den 17 December 1S62 höjdes till 6 procent, hvarvid den förblef till den 9 Februari detta år, då densamma nedsattes till 5 £ procent, hvarefter ytterligare nedsättning till 5 procent beslöts, att träda i verket den 31 Juli.
Enligt hvad Utskottet af Fullmägtiges protokoll inhemtaf, föranleddes Fullinägtiges i Februari månad detta är fattade beslut om räntenedsättning till 5 £ procent af hänsyn dels till den allmänna rörelsens, dels till Bankens egen fördel.
En af Riksbanken företagen räntenedsättning kunde nemligen antagas tvinga de enskilda bankerna till en större nedsättning i deras utlåningsränta, i stället att de, såsom dittills skett, utsträckt utlåningstideri, och åt allmänheten skulle dymedelst bibringas insigt derom, att det vid sistlidne riksdag beslutade samt genom Kongl. Maj:ts nådiga sanktion i kraft trädda beslutet om räntans frigifvande icke ovilkorligen ledde till densammas förhöjande, utan att. räntefoten vore beroende af den verkliga penningeställningen, hvaraf jemväl kunde såsom en följd förväntas mindre fluktuationer i penningerörelsen, i det erfarenheten om räntans fall skulle afhålla från benägenheten att för vinnande af högre ränte-inkomst uppsäga säkert, men mot lägre ränta, placeradt kapital.
Bankens egen fördel skalle förmedelst denna åtgärd befrämjas derigenom, att bättre säkerheter, än under den näst föregående tiden, borde Banko-Utskottets Berättelse N:o 3. 9 borde kunna förväntas blifva Banken erbjudna; och för öfrigt saknade Banken ej förmåga att, om den lägre räntan framkallade en betydligare efterfrågan å lån, tillfredsställa en sådan, enär utlåningstillgångarne såväl i Banken som Lånekontoret i Göteborg vore jemförelsevis ganska goda samt Reservfondens ställning mer än väl kunde medgifva förstärkningars meddelande.
Den i Juli månad beslutade ytterligare räntenedsättningen till 5 procent föranleddes af de betydliga kassabehallningarne hos såväl
Diskontkontoret som Lånekontoren i Göteborg och Malmö, hvilka under den föregående tiden innestätt, samt af iakttagelsen att ansökningar om lån ä större summor mera sällan förekommit, hvartill komme, att under dåvarande penningeförhållauden en räntenedsättning icke syntes kunna föranleda silfverexport eller nödga Banken till vexelförsäljning.
Den sednast beslutade räntefoten af 5 procent bibehölls likväl icke längre än till den 5 sistlidne Oktober, då Fullmägtige, med afseende på de förändrade förhållandena och särskildt räntans stegring i Hamburg, åter höjde Bankens räntefot till 5 £ procent.
Rörande de af Fullmägtige beslutade bestämmelser angående räntan såväl för kassakreditiv, som å upp- och afskrifnings- samt deposit-medel, torde Utskottet endast behöfva hänvisa till de i berättelserna intagna upplysningar; och får Utskottet, efter öfvervägande af skälen till de af Fullmägtige fattade beslut i fråga om förändringar i räntan vid diskontering och utlåning från Handels- och Näringsdiskontfonden, hemställa, att dessa beslut må af Rikets Ständer godkännas.
(Rev. Ber. af 1863, § 49; af 1864, § 53, och af 1865, § 49.)
Omförmälde §§ i förstnämnde två revisions-berättelser innefatta upplysning derom, att Revisorerne för granskning af Banko-Diskontverkets räkenskaper och förvaltning meddelat
Direktionen öfver nämnda Verk decharge för åren 1862 och 1866; hvaremot sådan decharge icke lenmats för 1864 af anledning att, sedan BankoDiskontverket numera blifvit förvandiadt till ett kontor i Banken, granskningen af hithörande räkenskaper för 1864 verkställts af Rikets Ständers år 1865 församlade Revisorer öfver Bankoverket, hvilka icke äro berättigade att meddela decharge för hvarken det hela eller någon del af Bankens förvaltning, utan allenast att, enligt 7 § i den för bemälde Revisorer gällande instruktion, för Rikets Ständer anmäla, huruvida emot Bankoverkets förvaltning något varit att erinra.
Som emellertid Styrelsen öfver Bankens
Diskont-kontor eller förutvarande
Direktionen öfver Banko-Diskontverket äfven framgent torde böra frikallas från Bih. till R.
Prof. 1865 3f 1866. 6 Sami. 1 Afd. 2 Häft.
2 Decharge för Styrelsen öfver Hankens Diskontkontor. 10 Banko-Utskottets Berättelse N:o 3. ansvarighet för godkänd förvaltning; så, och efter inhemtande, att sednast församlade Revisorer genomgått de vid Diskont-styrelsens sammanträden under ar 1864 förda protokoll, samt, sä vidt tiden medgifvit, granskat Kontorets räkenskaper för samma år, äfvensom att
Revisorerne såväl anställt inventering af de under
Diskontstyrelsens värd varande lane- och säkerhetshandlingar, som emottagit redogörelsen för de af Ombudsmannen vidtagna åtgärder, i och för de pä deras handläggning beroende fordringar; hvarvid någon anledning till anmärkning icke förekommit, har Utskottet skolat hos Rikets Ständer vördsamt tillstyrka, att Styrelsen öfver Bankens
Diskont-kontor må erhålla full decharge för förvaltningen under är 1864. § 11 (Rev.
Ber. af 1863, §§ 5 och 62; af 1864, §§ 4 och, 65; af 1S65, §§ 4 och 58, samt.
Fullm. Ber., § 29.) *af Bar]-'em -^f åberopade §§ inhemtas, att Bankens samtliga kassor och öfriga förvarings ka. ua riga forva- församlade Revisorer; af Banko-fullmägtige en gång under hvartdera af dessa år rVU'1 samt af Fullmägtiges deputerad dels, hvad lilla general-kassan samt expeditions och vexlings-kassan angå, en gång i hvarje månad och dels, beträffande öfriga kassor och förvaringsrum, två gånger årligen; hvilket Utskottet skolat för Rikets Ständer anmäla. § 12.
(Rev. Ber. af 1864, § 68; af 1865, § 61, och Fullm. Ber., §§ 34—40.) Ordnandet Angående göromålens förändrade ordnande inom Banken och hvad dermed moln Banko ^lar gemenskap, är redogörelse leinnad i aberopade §§ af ofvannämnda Berättelser. verket.
Till ett närmare bedömande af de i sådant afseende vidtagna åtgärder blir Utskottet i tillfälle vid granskning af de förslag till instruktioner för Bankens samtliga kontor och expeditioner, Fullmägtige, till åtlydnad af föreskriften i Bankoreglementets 34 §, upprättat samt till Utskottets pröfning och fastställelse öfverlemnat.
Utskottet anser sig således härvid icke böra meddela annat yttrande, än att, då Fullmägtige fullgjort Rikets Ständers dem gifna uppdrag, vid Fullmägtiges åtgöranden härutinnan må få bero.
Banko-Utskottets Berättelse N:o 3. 11 § 13.
Ber. af i SOS, § 78.) Revisorerne omförmäla hurusom det, vid besök å Tumba bruk, fästat deras Angående uppmärksamhet att alltjemnt oförändrade begagnas vid stämpelpapperstillverkningen kJna^Stämde gamla pappersformerna, der i vattenstämpeln står: för beläggnings-kartorna: “R. pel-papperet.
Ch Sig.“, och för skrifkartorna: “Rikets Ständers Charta Sigillata;" ehuru redan i den vid 1859—1860 årens riksdag beslutade och till efterrättelse utfärdade förordning angående stämpelpappers-afgiften uttrycket “Charta Sigillata“ öfver allt utbytts mot “Stämpel-papper," hvilket sistnämnda uttryck äfven i den vid sednaste riksdag antagna förändring bibehållits.
Jemte tillkännagifvande att, i följd af ett emellan Kongl. Stats-kontoret och Banko-fullmägtige under den 7 Juni 1864 afslutadt, förnyadt, kontrakt om tillverkning af stämpelpapper, vattenmärkena i såväl beläggnings- som skrifkartor innefatta orden:
Stämpelpapper; får Utskottet hemställa, att som vidtagandet af berörda förändring var beroende af föreskrift från Kongl.
Stats-kontoret, Revisorernes anmälan icke må till någon åtgärd föranleda. § 14- (Rev.
Ber. af 1S64, sid. 6‘7.)
Med anledning afen fran t. f. Chefen för Kongl. Majrts Finans-departement till iiXliffen Revisorerne aflåten skrifvelse, innefattande att Kongl. Kommers-kollegium den 20 Juli Revisor 1864 hos Kongl. Maj:t. i underdånighet anmält, hurusom, sedan de till bergsbrukens
Bonko-^oeh tredje valdistrikt hörande bruks- och bergverksegare blifvit genom Kongl.
Kollegii RiksgäldsKungörelse den 8 derförutgångna Juni kallade att den 13 derpåföljde Juli, sjelfva VKrkeneller genom ombud, inställa sig inför Magistraten i Carlstad, för att ibland sig utse en Revisor och en Suppleant till deltagande i revisionen af Stats-, Banko- och Riksgälds-verken, icke någon af de valberättigade låtit sig afhöra vid detta ärendes företagande hos Magistraten; uppstod hos Revisorerne fråga, angående den åtgärd, som borde af Revisorerne vidtagas, på det att Revisor måtte blifva för bergsbrukens 3:e valdistrikt utsedd; hvarvid Revisorernes flesta ledamöter beslöto, att framställning i ämnet skulle till Borgare-Ståndets Kansli-direktion aflåtas.
I följd häraf inställde sig väl sedermera, för deltagande i revisionen, Revisor utsedd för nämnde valdistrikt; men som det möjligen ma anses nödigt att särskild föreskrift meddelas huru för framtiden i lika beskaffade fall iakttagas bör; har Utskottet skolat för Rikets Ständer anmäla hvad sålunda förekommit, till den åtgärd, Riks-Ständen, hvart iör sig, kan finna skälig föreskrifva. 12 Banko-Utskottets Berättelse N:o 3.
Frågor, som framdeles stola behandlas.
Decharge för Bart koFullmägtige. § 15.