Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Dock varder detta utlåtande tillika med tvänne Ledamöters skiljaktiga mening till Rikets Ständers bepröfvande vördsamligen hemStäldt.
Stockholm den 14 Januarii 1829.7 S, D. I anledning af Herr Sandblads till Lagutskottet remitterade Motion, som nu föredrogs, angående upphörande af Berättelsers utfärdande i vädjade och vissa instämde mai i RådstufvuRätt och HofRätt, förenade sig Utskottets fleste Ledamöter, med afslyrkande af bifall å Motionen, uti det yttrande, som innefattas 1 Betänkandet N:o 14.
Herrar Borgmästarne Alund och Bandegren voro ifrån detta Beslut i så måtto skiljaktige, att de ansågo
Berättelsers utfärdande i Bådstufvulxätt lämpligen böra för - S 2 LagUlskottets Betänkande N:o 16. svinna, samt tillstyrkte alltså, för deras del, bifall till Motionen i denna omständighet.
Ut su^pra.
Ex Protocollo, P. Hernblom.
Betänkande, i anledning af Herr Professoren Per Olof Gravanders Motion om angelägenheten af en Lag, som bestämmer i hvad förhållande Pastorer och Kyrkovärdar eller andre förvaltare af Kyrko- och Fattig-Cassor, böra ansvara för yppad Cassabrist.
H ögvordigä PresteStåndet har den 12 sist— lidne ‘December till Lagutskottet remitterat ett af Herr Professoren Per Olof Gravander till Ståndet afgifvet, så lydande anförande : ”Angelägen synes en Lag vara,' som bestämmer i hvad förhållande till hvaran - Lii gill skottets Betänkande N:o 15. 23 dra Pastor och Kyrhovärdar, eller andre Cassa-Förvältare, sorn besörjt utlåning af Kyrko- och Fattig-Cassors medel, samt derföre skola ansvara, hora med sin egendom ansvara för yppad brist■ Målet har vid Domstolar blifvit olika ansedt, emedan
Dag saknas.
Härvid bör komma i betraktande Pastors och CassaFörvaltarnes gemensamma ansvar.
Hos endera af desse synes således denna upptäckta brist ej rätteligen böra utsökas.
Ar det ej billigt, att Pastor i dylikt fall tillförbindes att gälda en tredjedel, och Kyrkovärdarne eller Cassaförvaltarne de andra två tredjedelarne af det hela gemensamt, helst desse hufvudpersoner tillsammans icke med nödig aktsamhet tillsett säkerhet i utlåningar och inteckningars ordentliga bevakande.”
Detta anförande, i hvilket Herr Biskoppen m. in. Doctor Wijkman instämt, har Utskottet i öfvervägande tagit.
Och som Pastorers och Kyrkovärdars samt andre Kyrkooch FattigCassaföreståndares delaktighet i vården och förvaltningen af sådane Cassors medel, samt den beslutande-rätt hvar och en af föreståndarne dervid tillkommer, äfvensom de skyldigheter hvar och en af dem åligga, icke äro genom någon allmän författning bestämde, utan bero af den olika sedvänja, som på olika ort^ är vedertagen, eller af de serskilda instruedoner och föreskrifter, sorrj s'4 %agUlskottets Betänkande Nto 15; i serskilda församlingar äro I vederbörlig ordning meddelade ; så och enär bemälie föreståndares inbördes ansvarighet för den förlust, hvilken genom deras tillgörande eller försummelse kan komma att Cassorne tillskyndas, måste, jemlikt de för Sysslomans redovisnings- och ansvars-skyldighet i Lag stadgade allmänna grunder, mätas efter den del hvardera i förvaltningen haft och det inflytande de hvar för sig dervid utöfvat eller egt utöfva, samt således den skiljaktighet i Domslut, som i frågor af denna beskaffenhet skall hos serskilda
Domstolar egt rum, ej kan hafva härrört från brist på lag, utan förmodligen varit en följd af de olika omständigheter, som i de serskildta målen sig företett, ari; ser Utskottet den af Motionairen yrkade
Lag för närvarande hvarken behöflig eller lämplig, hvarföre Utskottet föreslår: att Herr Piofessoren Gravander^ ofvanherörde Motion ej må bifallasj Hvilket dock jemte en Ledamots skiljaktiga mening till Rikets Höglofl.
Ständers prof-, ning vördsamligen öfverlemnas.
Stockholm den 14 Januarii 18i$, QSi7. till LagUtsköttets Betänkande N:o 15; 25* Transsumt af Protocollet, hållet hos Rikets Högloft.
Ständers LagUtskott vid Lagtima Riksdagen istockholm d. 14Januarii 1829. §• 7. , Föredrogs Herr Professoren Grapanders
Motion om bestämmande af det förhållande, uti hvilket Pastor och Kyrkovärdar eller andre förvaltare af Kyrko- och FattigCasaor böra ansvara för yppad Cassabrist.
Efter öfverläggning ansåg
Utskottet sig böra å Motionen afstyrka bifall , på de skäl som innefattas i Betänkandet N'.o 15.
Herr ContractsProsteri Nordin, som härifrån var af skiljaktig tanka, afgaf följande serskildta yttrande: 3’Då ingen Eag finnes, som utstakar till hvad proportion Pastor och Kyrkovärdar b'03 ra återgälda, hvad KyrkoCassan förlorat genom försummelse, hvari de alla 3 varit lika delaktiga; så borde till rättelse för
Domare, så väl som för kyrkans föreståndare, en Lag i detta afseende stiftas; helst mål af dylik beskaffenhet blifvit, af brist på tydlig
Lag, olika behandlade af olika Domare.
Väl finnes
Lag om Sysslomäns och Förmyndares ansvars-skyldighet; men hvar fin» 26 Bil. till LagUtskottets Betänkande N:o 15. nes väl stadgadt, att Kyrkovärdar anses inför Lagen såsom Syssloman eller Förmyndare ?
Tvärtom händer, att
Kyrkovärdar sjelfva någonstädes anse sig blott för Pastors handtlangare vid Cassa-förvaltningen, till deras egen skada vid möjliga Cessioner.
Sjelfva Cassorne konna, af brist på Lag, komma 1 fara vid cessioner hos föreståndaren.
Således, till följe af Motionairens val grundade förslag, borde denna eller dylik Lag stadgas.
Pastor och Kyrkovärdar ansvara gemensamt för Kyrkans medel, en för alla och alla för en : vid yppad förlust för Kyrkan, ersättes förlusten af den som förlusten vållat: tippkomm-er förlusten genom gemensam försummelse, ersätte Pastor ena hälften af förlusten, och Kyrkovärdarne hvar sin fjerdepart: brister hos någon, ersättes bristen af de öfriga, så att Kyrkan får sitt'”
Ek Protocollo, P. Hernblom. Z,agUtskotiets Betänkande N:o 16, 17 N:o 1(5.
Betänkande öfver Herr ContractsProsten A. Z.
Petterssons förslag till en lag , att då oenige makar, som af undergången varning ej låtit sig rätta, blifva för kif och osämja ställde under tilltal vid vederbörlig
Domstol, DomCapitlet må eg a tillåta makarne att flytta från hvarandra , under den tid Rättegången varar m. m, Högvördige
PresteStåndet har den 10 sist— lidne December till Lagutskottet remitterat ett af Herr ContractsProsten A. Z, Pettersson till Ståndet afgifvet Memorial , hvaruti är anfördt, att om det ock för äktenskapets helgd är nödvändigt, att alla möjliga försök göras till förekommande af sjelfsvåldigt gäckeri med den heligaste af förbindelser, hvaraf skulle följa, att icke nog många varningar kunna föregå den slutliga upplösningen af oenige makars äktenskap; så vore dock icke svårt att visa, det de föreskrifne varningsgraderne, åtminstone någon gång, långtifrån att hafva en god verkan, ej allenast förfela sitt ändamål, utan ock åstadkomma vida större ondt, än om dem förutatj till äktenskaps-: skillnad dömdes.
S8 LagUiskottets Betänkande N:o lG, Det så val i Kyrkolagen, sorn I Borger} liga Dagen stadgade förbud för äkta makar, att egenvillig! åtskiljas och sitt Bo upplösa , borde visserligen fortfara; men då det ofta inträffar, att hat och bitterhet emellan Man och Hustru blifva till den grad rådande, att de utbryta i de våldsammaste uppträden, ja äfven i slagsmål, sorn äro äfventyrliga för enderas lif, så syntes bättre att sådane makar åtskiljas, än att de tvingas att beständigt va} ra tillhopa och följaktligen sättas i frestelse att alltjemt förnya sitt oehristläga uppförande.
När Presterskapet, oaktadt bästa vilja, hvar» ken förmår tillvägabringa förlikning emellan de oenige makarne, eller förekomma utbrotten af deras fiendskap, eller eger att tillstyrka endera makans bortflyttning, så återstods ej annat, än att anmäla förhållandet hos DomCapitlet och ställa de stridige under Dagens tuktan; men dermed vöre intet vunnet, enär de ändock måste, under sakens anhängighet hos Domstolen, lefva tillhopa, sedan den förut fiendtlig» sinnesstämningen blifvit genom sjelfva Rättegången förbittrad.
Fastmer hade en bedröfvande erfarenhet visat skadligheten af denna stränghet hos Imagen, i det att makar under Rättegången och den tvungna sammawlefnaden våldfört hvarandra värre än förut, förstört sin. gemensamma egendom och grundlagt sina barns både moraliska och borgerliga förderf.
Af dessa anledningar ha - LagVttköttets Betänkande N:o a6: #91 de Motionairen funnit sig uppmanad att föreslå ett sådant tillägg till nu gällande lagom äktenskapsskillnad , som , utan att ingripa i äktenskapets helgd, förmodades skola förekomma det nuvarande olyckliga förhållandet; och önskade Motionairen, att med antagandet af detta förslag ej måtte dröjas till dess granskningen af nya lagförslaget hunnit fullbordas, emedan dessförinnan alltför inånga kunde blifva offer för den gamla lagens öfverdrifna stränghet; varandes Motionairens lagförslag af följande lydelse: ”Finnér Pastor och KyrkoRåd, att deras åt oenige makar gifna förmaningar icke aktas, utan de derefter, likasom förut, i dagligt slagsmål och oläte framhärda, så att allinän förargelse väckes och den oskyldiga makan äfventyrar en iortsatt eller ännu svårare misshandling, samt äfven barns rätt af föräldrarnes oenighet lida kan, ege då Kyrkoledet att förhållandet i DomCapitlet anmäla till alfvarlig rättelse medelst ömma varningar och förmaningar, inför Protocollet åt de förvillade gifne.
Finner DomCapitlet, att förlikning ej kan till vägabringas eller att bitterheten och våldsamheten är af den art, att målet bör till vederbörlig
Rätt förvisas , ege då DomCapitlet rätt, att tillåta de oenige makarnes flyttning från hvarandra, under den tid Rättegången påstår, och verldslig» 3» Lagutskottets Betänkande N:o ! 6*
Domstolen vare förbunden alf tillförordna förmyndare, hvilka skola tillse, att undtr /den tid de oenige lefva hvar för sig, hvardera makan af den gemensamma egendomen får det för sitt uppf hälle nödvändiga, samt att ingendera boet förskingrar.
Vilja de oenige sig under Rättegångstiden förlika samt åter sammanflytta , fortfare förrnynderskapet minst 2:ne år efter sammanflyttningen, till dess sig visat, att äktenskapsfriden återkommit och gemensam hushållning i enighet och samdrägt är att förhoppas,- hörandes denna förlikning och förmynderskapets upphafvande , efter af
Domstolen äskad och godkänd förmyndare-redovisning, medelst ordentligt Protocoll , inför Rätten fästas.
Eger ej förlikning under rättegången rum, utan bitterheten är så stark, att sämja och sa.fnboende förgäfves tillrådes, döme då Ratten till äktenskaps upplösning och boets delning efter lag, och vare endast den oskyldiga makan berättigad att i nytt gifte träda , men den skyldiga icke förr än deri oskyldiga död eller gift är, eller den oskyldiga ogift, lefvande, dertill samtycker och Konungen sitt lof gifver.
Om sålunda åtskiljde makars återförsättande i det lörra äktenskapet gånge såsom lag bjuder.”
Vid öfvervägande af detta .förslag’ i hvilket Herr Prosten Elfström'' till alla de; LagUlskottets Betänkande N:o 16. 31 lar och Herr ContrnctsProsten vigrell i det hufvudsakligaste instämt, hafva följande anmärkningar hos Utskottet förekommit: a) Att DomCapiilen skulle, genomför slagets antagande , erhå’!a en magt, sorn är främmande för deras bestämmelse , och hvars utöfvande förutsätter den pröfning, sorn endast tillkommer vederbörlig
Domstol, helst meddelandet af tillåtelsen för de oenige makarne att afbryta sin sammanlefnad, i sjelfva verket ej är annat än den skillnad i säng och säte , som endast
Domaren bur ega att föreskrifva : b) Ått det föreslagna åliggandet för Do maren att, sedan
DomCapitlet bifallit makarnes flyttning ifrån hvarandra, förordna förmyndare eller god man, sorn tager deras gemensamma egendom under sin vård,innebär Mannens ovillkorliga skiljande från det målsmankap, hvilket så länge äktenskapsförbindelsen förblifver oupplöst , äfven om skillnad till säng och säte eger rum , icke i annat fall lagligen kan eller skäligen bör honom betagas, än om han är till denna skillnaden vållande eller be-. 3?'
LagXJtskottets Betänkande N:o 16. finnes ej vara fallen att barnen och boet föreslå, hvilket allt ater ej kan utan laga undersökning tillförlitligen utrönas j och c) Att bevarandet af allmänna tänkesättet om äktenskapets helgd och den deraf följande angelägenheten att ej lätta utvägarne till vinnande af äktenskapsskillnad , synas fordra, det allmänna Pomstolarnes rättighet alt bevilja sådan skillnad ej utsträckes öfver den gräns, som i allmänna lagen och första punkten af Kongl, Förordningen dea 27:de April 1 S1 o är utstakad.
På dessa skäl föreslår Utskottet, att Herr ContractsProsten Pettersons ofvanberörde Motion ej må af Rikets Ständer bifallas.
Dock varder detta utlåtande, tillika med en Ledamots skiljaktiga mening , till Rikets Höglofl.
Stockholm den i6:de januarii 1829.
Tean - Bil. lill BngUtskottets Betänhandt N:o 16. 33 Transsumt af Protocollet, hållet hos Rikets Höglofl.
Stan ders Lagutskott, vid Lagtima Riksdagen i Stockholm, den id:de Januarii 1829. $• D. fver Herr ContractsProsten Petterssons till Lagutskottet remitterade Motion, som nu föredrogs, angående rättighet för
DomCapitlen att tillåta oenige makar att, under Rättegångstiden, flytta från hvarandra, förenade sig Utskottet, efter öfverläggning, uti det yttrande, som innefattas i Betänkande* N.o 16.
Herr Borgmästaren Landegren inlemnade ett sa lydande serskildt yttrande: ”1 Utskottets Betänkande, hvarigenom tiilstyrkes afslag å Herr Contracts-Prostea Petterssons ifrågavarande Motion, instämmer jag hufvudsakligen; och får endast i afseende på en del af motionen framställa min enskilda mening.
Motionairen har föreslagit, att derest hat och bitterhet emellan ägta makar så vida råda, att deras sammanvaro, under Rättegången, enligt 14 Cap. i GifiermålsBalken, kunde vara vådlig för enderas lif och helsa, DoinCapitlet skulle ega att Bihang till R, Sc, Prot. 1818 och 18*9, 7i* Simi, 5 :te lid. 34 Bi/. till LagUtskottets Betänkande Nio i6< meddela dem tillåtelse till flyttning från hvarandra.
Jag förenar mig med Utskottet dernti, ait en sådan rättighet ej bor till Dom.
Capitlet öfverlemnas, ty då denna Autoritet ofta befinner sig på längre afstånd från de oenige makarne, är densamma derigenom och äfven af andra orsaker merendels urståndsatt alt inhemta tillförlitlig kännedom om makarnes sammanlefnad.
Deremot tror jag, att den föreslagna rättigheten bör Domare-magten anförtros.
Erfarenheten vittsordar, att det i synnerhet är, vid början af den Rättegång , som, för tillämpningen af l/jule Cap. i §, GiftermålsBalken, anställes och vid undersökningen , hvilken af makarne , som gjort sig förfallen till de uti detta lagrum stadgade böter , sorn osämjan starkast visar sig, sarnt hos de ringare folkclasserne , vid ett häftigare lynne och öfverlastande med starka drycker, oftast öfvergår till så våldsamma handlingar, att den ena makans lif och helsa blottställes.
Vanligen undflyr då den svagare makan och skiljer sig egenmägtigt från våldsverkaren, men detta är ej lagenligt och kan ofta ådraga den oskyldigt lidande det ansvar, som för egenvilligt öfver, gifvande stadgas.
Jag får derföre vördsamt hemställa, att
Domaren må berättigas, att, vid deromgjordt påstående och laglig bevisning af ofvannäronde förhållande, tillåta endera makan, att, under rättegång’*, flytta från dera Lagutskottet« Betänkande N:o 17. 35 andra, eller vidtaga andra åtgärder fur skyddande af den våldförda makans lif och helsa.
Betänkande öfver RiksdagsFullmägtigen från Jönköpings Län Johannes Svenssons Motion, om afskajfande af elen i 48 och 49 Capitlen MissgertiingsBalken föreskrifna urtjufva-ed.
Hedervärda BondeStåndet har, den 8 sistlidne December, till LagUtskottet öfverlemnat KiksdagsFullmägtigen från Jönköpings Län Johannes Svenssons hos Ståndet väckta Mation om sadan ändring af 48 och 4g Capitlen Missgernings Balken, att den urtjufva-ed, som i desse lagrum är tillåten, hädanefter ej md i något fall ega rum.
I sitt härom afgifna Memorial har] Motionairert 36 LagUtskotlets Betänkande N:o iji tillkännagifva, att, ehuru, bland de af allmänna logen godkände medel till upplysningars 'vinnande och sanningens utletande, icke något vore så vådligt och så litet till ändamålet ledande, som den i 17 Capitlet rg och 30 §§.
RättegangsBalken föreskrifna värjemäls-ed; så, enär likväl denna edgång hade nära samband med Rättegångs-ordningen i allmänhet och de antagna grunderne för bevisning i synnerhet, och desse i hvarandra ingripande ämnen ej borde åtskiljas eller serskildt behandlas, ansåge Motionairen ett försök till afskaffande a£ nämnde bevisningssätt för närvarande icke lämpligt.
Meri då den i förstberörde lagrum omförmälda ed , hvarmed den , som gjort sig misstänkt för oloflig åtkomst af andras egendom, eger att göra sig urtjufva, efter Motionairens omdöme, vore af alldeles egen art, syntes Motionairen intet hinder vara för handen, att ju ifrågavarande lagbud, genom hvilkas tillämpning en tilltalad och verkligen brottslig ställes i det vådliga valet emellan nödvändigheten att, antingen med qväfvande af sitt samvetes röst, aflägga falsk ed, eller ock underkasta sig ett stundom urbota, alltid med vanfräjd och förlust af medborgerligt anseende förknippadt straff, må helt och hållet upphäfvas.
Utskottet har tagit detta amne i öfver-’ vägande, och finnér val, l.ika med Mofipnai - Lag Viskottets Betankande N:o 17.' 37 ren, att den såkallade urtj ufva-eden ar i de fleste fall äfventyrlig och för sitt ändamål otjenlig, hvarföre ock , såsom Motionairén jemväl anmärkt, exempel på dess tillämpande äro ganska sällsynte; men som denna ed 1 sjelfva verket ej är annat än en värjemålsed i tjufnadsmål, och Utskottet derföre, i följd af dess antagna och förut yttrade mening, att sådane serskildta stadganden och fö-, reskrifter i lagen, sorn hvila på en och samma grund, icke böra partielt, eller annorledes än i ett sammanhang och på en gång, ändras eller upphäfvas, anser nämnde eds afskaffande ej kunna i annat fall ega rum, än derest värjemåls-ed i brottmål allmänneligen upphorer att räknas bland laga bevis, hvilket senare Motionairen dock ej allenast icke åsyftat, utan fastmer förklarat sig finna för närvarande olämpligt; så kan Utskottet den yrkade lagförändringen icke tillstyrka.
Utskottet föreslår således: att Johannes Svenssons ofvannämnde Motion ej måtte bifallas.
Ständers vidare bepröfvande vördsamligen hemställes.
Stockholm d. 16 Januarii i82g?. 38 Lagutskottets Betänkande N:o 18.
N;0 I8* Betänkande öfver Herr Georg
Axel af Silléns Motioner, om afskaf ande af klämtning vid andra tillfällen, än dä eldsvåda inträffar, samt om inskrätrkning i nu brukliga ringningar.
Uti tvänne serskildta till Högloflige Ridderskapet och Adeln afgifne och den 12 sistlidne December (ill Lagutskottet remitterade skriftliga anföranden , har Herr Georg Axel af Sillén föreslagit och yrkat, i det ena: att, då de ännu brukliga klämtningar på vissa timmar af dagen , om de fordom varit en väckelse till andakt , nu mera skola förlorat denna betydelse och således ej leda till sitt ändamål, men deremot medföra den olägenhet, att, enär klämtning äfven nyttjas, att dermed tillkännagifva förhandvarande eldsvåda, irring i afseende på denna senare bemärkelse uppstår, i fall eldsvåda inträffar a de timmar, då den vanliga klärntningen sker, all klämtning mätte upphora, utom vid elds addor i Städer ne samt vid kyrkor och i deras granskap på Landet; och i det andra: att, då bruket att ringa tre gånger till Gudstjenst samt klockan 4 om morgonen och klockan 7 om aftonen i Städerne och på åtskillige timmar a Landsbygden vora, om LaglJiskottets Betänkande N;o 18. 3g ej synnerligen skadligt i annat afseende, än att klockorne nötas och kyrkovaktaren besväras, likväl till intet gagnande , helst det syntes tillräckligt, att en gäng för hvarje Gudstjenst gifva församlingen tillkänna, när Gudstjensten begynner, samt morgon- och aftonringningarne ej vore annat än lemningar a£ catholske och kloster-författningir , ringningarne måtte inskränkas till en enda får hvarje Gudstjenst, nemligen sammanringning en , till ringning för döda och vid begrafningar, när vederbörande det åstunda, samt till de tillfällen, då ringning af Regeringen päbjudes.
Vid granskning af dessa förslag har hos UtBkottet i betraktande kommit i a)
Att de serskilda ringningarne till Gudstjenst, föreskrifne i 2 Capitlet af j686 års Kyrkolag , ej allenast tjena allmänheten till den nytta och beqvämlighet att påminna om annalkandet af tiden för Gudstjenstens begynnelse , utan ock i sin inon bidraga att stämma det religieusa sinnet till den känsla af högtidlighet, som med kyrkobruk i allmänhet åsyftas j b) Att de i 12 Capitlet 3 af Kyrka lagen påbudne klämtningar å söknedagar, klockan 10 förmiddagen, och Lagutskottets Betänkande N:o ig, klockan 4'eftermiddagen i Städe?; ne , samt hvar morgon och afton på Landet , innebära , enligt hvad lagbudet antyder, en uppmaning till andakt och fromma betraktelser, hvilken, om den ock ofta, och nu mer än förr, förfelar sitt syftemål , likväl ännu hos mången väcker åtankan på det öfversinniiga 5 Att den irring om klämtningens betydelse , som Motionairen befarar, i händelse vådeld uppkommer å de tider, då de vanliga klämtningarne förrättas, lätt forebygges genom olikhet i klämtslagens antal eller an^ nät olika klämtniogssätt för de serskildta fallen; Att i de församlingar , der andra ringningar, än de i Kyrkolagen föreskrifne, kommit i bruk, det lärer bero af församlingarne sjelfve att ett sådant bruk afskaffa eller bibehålla ; samt ändlligen
Att, då oftaberorde ringningar och klämtningar, om de än kande anses öfverflödige , likväl förorsaka ingen olägenhet och ganska ringa besvär, 'LngUtsköttets Betänkande N:o i8. '41 svär , frågan om deras upphörande ej är af större angelägenhet och vigt l än att den, utan skada och äfventyr, må uppskjutas, till dess den, i sammanhang med granskningen af det nyligen utarbetade förslaget till ny Kyrkolag, lämpligare kan, om| så nödigt anses j åter komma under pröfning: Och Utskottet föreslår derföre, att Herr af Sillens omförmälde tvänne Motioner ej må bilallas 3 Hvilket do’ck till Bikets Högloflige Ständers ompröfvande vördsamligen öfverlemnas.
Stockholm den 16 Januarii 1829.
STOCKHOLM, Elmén» ock Granberg» Tryckeri, Jgl?.
LagUtsknltets Betänkande Nio 19.
t Ankom till Exp, Utsk. den 14 Kebr, tS^J.
Betänkande öfver Herr P. G. Ceäerschjölds Motion, att Rikets Ständers den 8 December 1823 till Kongl.
Maj:t aflåtne underdåniga skrifvelse, angående Rådmäns och Kämnerers befrielse från deltagande i ansvaret för försummelse, att till Öfver-Domaren insända renoverade Domböcker och Protocoll m. m., måtte å nyo till Kongl. Maf.t inlemnas.
H 03 Hog!oil.
Ridderskapet och Adeln här Herr P. Gr.
Cederschjöld andragit, att, sedan Kongl. Maj:! den ib December 1 BjS, å Rikssalen , efter att hafva i Nåder meddelat Sitt Beslut, angående åtskilliga under då påstaende Riksdag till Kongl. Majit från Rikets Ständer öfverlemnade Lagförslag , i Kader förklarat, att, då den af Riksdagen återstående korta tiden icke tilläte Kongl.
Maj:t att åt de öfrige från Rikets Ständer dels redan afgifne och dels vidare inkommande förslag till ändring eller förklaring af allmänna LaJSihang till R.
Fröt. 18IS och ISrgj 7'.de Samt, 1 6;te ILL 2 LagZJukoiltts Betänkande N;o 39, gen lemtia den uppmärksamhet, deras vigt kräfde, Kongl.
Majit ej kunde desse Lagförslag då antaga; så hade, i följd deraf, flere til!
Majit af Rikets Ständer vid slutet af samma Riksdag öfverlemnade underdåniga skrifvelser ännu icke kunnat af Kongl.
Majit tagas i Nådigt öfvervägande.
Och sorn vissa af dessa underdåniga skrifvelser inneholle ämnen af största vigt; så heinstälde Motionairen, om icke samtlige nu kunde till Kongl. Majit d nyo i/ile/nnas, och deribland den i Bihanget till Riks Ståndens Protocoll, vid nämnde Riksdag, under N:o 582, upptagne underdåniga skrifvelse af den 8 December berörde dr, angående Rådmäns och Kämnerers befrielse från deltagande i ani svaret för försummelse att till ÖfverDomareii insända renoverade Domböcker och Pro• tocoll ni. m.
LaglTtskottet, till hvars behandling Herr Cederschjölds ornförmälde hemställan blifvit, den 19 sistlidna December, fran Höglofl.
Riddeiskapet oell Adeln remitterad, har serskildt till öfvervägande förehaft den del af Motionen, som angår Rikets Ständers nyssnämnde underdåniga skrifvelse af den 8 December 1823, och dervid utur samma års Riksdagshandlingar inhemtat, huruledes, i anledning a£ då hos Höglofl, Ridderskapet osli Adeln väckt fråga om Rådmäns och k LagUtslotlets Betänkande N:o ig.1 3?