Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Till bemötande häraf får Utskottet vördkamt andraga: att, enär' motionen åsyftat, att få 2 §. i 16 Gap. Ärfda-Balken förtydligad, till förekommande af skiljaktighet vid tillämpningen, tior Utsköltfet sig hafva egt; tillräcklig anledning att föreslå det stadgande, sorn funnits leda' till elt! sådant ändamål, om än Utskottet icke kunnat tillstyrka bifall å motionen i dess helhet; att Domarens pröfning,, icke blott derom, huruvida, den aflidne lestaments-gifvaren egt sundt och fullt förstånd; när testamentet upprättades, hvilken bevisning, enligt 1 §. i nämnde Gapitel, erfordras i afseende på alla testamenten, utan äfven huruvida gifvaren kunde anses i allmänhet haf-- va varit till 'godt och moget förstånd kommen,” är påtägligen förenad med allt för mycken osäkerhet, ledande till invecklade, samt för partérne kostsamma rättegångar och stridiga domslut, hvadan behofvet utaf någon bestämdare föreskrift, än den nuvarande, icke synes’ kunna med skäl bestridas; att det sannolikt ej vore väl beräknadt, om nian hastade alt, vid ynglingens och flickans första inträde i verlden, tillerkänna dem rättighet att genom testamente bortgifva ärfd förmögenhet, eller sådan, sorn de'icke kjelfve genom egen omtanka och flit förvärfvat, och attj då således en högre ålder än i5 år bort väljas; Utskottet tror sig ej; hafva■ saknat skäl att' antaga den,, hvarvid mannen i allmänhet får råda öfver sin egendom ; samt slutligen , att då de pligter och omsorger, äktenskapet medför, onekligen' raägligt bidraga alt åt de unga makarne gifva stadga och erfarenhet;ett undantag destoheldre må kunna för dem göras, sorn Lagen anser enka berättigad att, i andra hänseenden, råda öfver sin egendom, vid hvad ålder sorn helst.
Under åberopande för öfrigt af de motiv, Utskottets Betänkande upplager och jemte det Ulskollet, i anledning af Motionairens Johan Ericssons här ofvan upptagna anmärkning, får erinra, att då Lagen stadgar hvilkao personer ej måga göra testamente, samma stadgande tillika ■ ifrdirect' uttryc- ■ kier, att alla andra äro berättigade dertill; finner Utskottet sig/således böra Lng-V:skottets Utlåtande N:a ,171. a7 rjft ifrågavarande Betänkandet, utan förändring, ånyo underställa .de RiksRtånds pröfning» hvilka detsamma återför,vist.
Slockholm den 21 November ,183^. N:o 171.
Ank. till Exp.-Utsk. dea 26 Nov.
Utlåtandet öf ver gjorda anmärkningar emot Utskottet?
Betänkande JV:o i3j, i anledning af väckt motion, om inskränkning i allmän åklagares rätt att anställa åtal å vissa brott.
Emot detta af Ilögvörd.
Preste-Ståndet bifallna Betänkande hafva hos de Öfriga Riks-Stånden blifvit framställda anmärkningar, hvilka föranledt detsammas återremitterande, nemligen: inom Höglojlige Ridderskapet och Adeln: af Herr kV. F. Dalman: att han ansåg'
Motionairen hafva haft grundade skäl för den Jagförändring han föreslagit.
Motionen utgick från den rigliga synpunkt, att allmän åklagares oinskränkta rätt till åtal i förevarande afseendoti snarare skulle motarbeta än befordra sedligheten och det allmänna bästa.
Inom den lägre folk-classen kunde ordvexlingar emellan föräldrar och harn ofta nog uppkomma af obetydliga anledningar.
Man vore der icke van att noga välja sina uttryck; och en i ord begången förseelse af barnen borde få försonas och förlåtas, utan åklagare-magtens inblandning, hvilken icke kunde bidraga att befästa den vördnad, kärlek osli tillgifvenhet, som emellan föräldrar och barn borde ega rum; af Herr von Strussenfelt , som förenat sig med Herr Dalman; inom Fidio/lige Borgare-Ståndet : af Herr Hessle', att han understödde motionen, då här icke vöre fråga om ändring i straff-systemet, utan endast om inskränkning af allmän å - 28- Lng-T}:skctt:tsUititiiide AT:a 171, klagarcs- vält, att iiittähga i det enskilda famille-lifvet.
Ett der fälldt yttrande af barnen mot. föräldrarne, som desse ej funné straffvärdt, borde icke få åtalas..
Lagforändringen i detta hänseende vore destomera behöflig, som nian hade allt för många och ofullkomligt qvalificerade åklagare.
Den ena efter den andra plägade nu ofta anmäla sig; hans tystnad måste köpas af föräldrarne sjelfve; och familjen undergick emedlertid på sådant sätt ett gemensamt lidande, större än om förseelsen genast blifvit bedömd efter Lag.- Och hafva häruti förenat sig Herrar Sjoblom och Holm; af Herr Rubin: att lian ville biträda motionen med den inskränkning, att ifrågavarande förseelse alliid linge af allmän åklagare beifras då den begås på sådant sätt och ställe, alt allmän förargelse derigenom åstadhomn. es; af Herr Egnell: att lian ansåge den lågförändring böra ega ruin, att ingen annan än rätter mals-egande må anmäla sådant brott, sorn här är i fråga,..så vida det vöre krom Inas'begånget!
Hän. grundade denna mening på hvad Ilian . erfarit såsom Domare, vid handläggning af tvanne mål, hvil-- ka tillkommit på grund af tjenslekjons sqvaller; I det ena hade fadren sjelf gifvit anledning lill sonens brott, derigenom att den förre, sorn hemkommit i insigt tillstånd, behandlat sonen illa.
Åtal skedde, och sonen måste dömas, ehuru, fadren, hvars förfarande af fa millen- ogillades, sjelf var med åtalet illa belåten; af Herrar Biörck och Höök., hvilka äfven.talat för bifall tillnro-- tionen;. samt inom Hedervärda Bonden-Ståndet:' af Motionaircn Johan Ericsson från Stora Kopparbergs
Län: att harr beklagade, att man,. vid afstyrkande af motionen, tycktes hafva förgätit deli vackra Asig.ten, att liksom det vöre menskligt att fela, så vore dét ock chrrstligt att förlåta..
Föraldra-kärleken är i synnerhet böjd för denna känsla, och det vöre grymt alt neka föräldrar en tillfredsställelse, . hvilken - Lagen medgifver hvarje oskyld; samt af Ola Jeppsson från Blekinge: att erfarenheten visade, att då på missämja följde försoning, blefve den ömsesidiga tillgifvenhelen innerligare och uppngtigare, än om straff mellankommit.
Med Motionairen hafva utom dess förenat sig:
Sven Heurlin från Kronobergs
Län, Daniél ■
Danielsson ■ från Örebro Län, Lars Geselius från Stora Kopparbergs
Län, Johannes .Andersson från Calmare Län m. fb Lng-Uttköttéts
Vt lam mh /V;o ifi* Viel ånj^o förehafd pröfning af detta-ärende, har Utskottet trott sig höra frånträda dess i förra Betänkandet yttrade mening, och å motionen tillstyrka bifall i så måtto, att beifran af de i 14 Cap. 3 §.
Missgerning**
Balken omförrtiälde förbrytelser skulle fa ankomma på målsegandeiij derest de ej skott å tid och ort sorn fridlyst är.
Med detta vilkor har Lagstifta* ren förut, i afseende på vissa mål, hvaribland äro sådane, sorn angå oqvädins-ord och annan skymf, derom handlas i Go Cap. G §. nämnde Balk, antagit målsegandens rött alt ingå förlikning; och utsträckningen af denna rättighet jemväl till mål, sorn röra smädeord mot föräldrar, har onekligen “ för sig vigtiga skäl.
Injurie*-raål äro ej sällan förenade med omständigheter af den ömtåliga natur, att den offentliga behandlingen deraf mera sårar den’ förfördelade, än sjelfva skymfen, som åtalas, och detta blifver isynnerhet ofta fallet, när ransakningen angår rnisshälligheler emellan föräldrar och barn.
Feräldrarne tyckas således ur denna synpunkt hafva någon rättighet att sjelfve bestämma, huruvida åtal skall ega rum eller ieke.
Det synes också böra verka fördelaktigt på begreppet om den vördnad och kärlek barn äro sfeyldrg-e sina föräldrar, att Lagen fäster allt möjligt afseende på: dessas förlåtelse för hvad emot dem blifvit brutet ; och den felande skall häri finna en ökad anledning att söka göra sig förtjent utaf tillgift, derigenom att han i möjligaste måtto upprättar och godtgör sitt fel.
Alt förlikning likväl ej bör tillåtas, derest broltet begås vid sådane tillfällen, att allmän frid-derigenom störes, och således en mera allmän förargelse åstad-* kommes, instämmer med Lagens stadgande- för alla mål, deri förlikning är Ulla ten.
På grund häraf hemställer Utskottet vördsamt, alt i slutet af 14 Cap. 3 Missgéniings-Balke/i mätte göras följande tillägg: ”Ej må i cle mål, hvarom i denna skiljes, annan kära-j än rätter måls-e gande > så vida ej brottet skett å • tid • och1 ort sorn frid* lyst- är” Stockholm den 21 Noy. i834- 3o _Lugi\J'skot tets Memorial N:o .17 i.
Ankom tili Exp.-Utsk. den .26 Nov.
Memorial, med förslag till samman jemkning af de inom
Riksstånden fattade skiljaktiga beslut vid förehafvande af Utskottets Utlåtande N:o i34, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets Betänkande N:o 4‘2j rörande ändring i Jin gällande Lag, angående behandlingen af frågor om oenighet makar emellan. 1 Omförmälde Utlåtande ISr:o 134 liar , enligt till Utskottet ankomne Prolocolls-Utdrug, blifvit af Höglofl.
Ridderskapet och Adeln afsfaget, men af de öfrige Riks-Slånden bifallet, dock af Högvörd.
Preste-Ståndel med den förändring, ”alt tredje varnings-graden inför l)om-Cap. skall bibehållas och liden till skillnad i säng och säte bestämmas till minst ett år;” samt af Vä-llofl. Borgare-Ståndet med den förändring; ”att nu stadgad andra varnings-grad för oeniga makar bibehålles.” Ilvad angår frågan, om varning inför Dom-Cap. skall, såsom hittills, föregå, innan målet får af Domstol upptagas, så lära, vid det förhållande, att Ridderskapet och Adeln ogillat Utskottets förslag i dess helhet, således äfven den del deraf, som åsyftat upphäfvande af omförmälde varningsgrad, samt att Preste- och Borgare-Stånden uttryckligen förklarat sig densamma bibehålla, nyssnämnde trenne Stånd få antagas vara i delta beslul ense; och hemställer Utskottet, i följd häraf, om icke uti det i Utlåtandet N:o i34 intagna förslag till författning i ämnet, mätte emellan orden: ”någre allmänt aktade personer, '’ samt de näst derpå följande: ”och att derest sedan &tc.” in ■ föras följande mening: ”att om makarne ej heller härigenom till enighet återföras, de skola inkallas till Dom-Capitlet, att der förmanäs.’’
Men skulle, emot förmodan, Ridderskapet och Adeln åt dess förra beslut gifva en annan tydning än Utskottet här ofvan förutsatt, och hvarken Bonde-Ståndet vilja med PresLe- och Borgare-Stånden sig förena , eller på Bonde-Ståndets mening minst tvänne af de öfriga Stånden öfvergå , lärer frågan böra afgöras genom omröstning i förstärkt Lag-Utskott, i hvilket afseende föreslås följande Ilån-JJtskottet!
Memorial A’» 172.' 3i Voterings-I)i oposit ion:
Deri, sorn anser oeniga makar böra erhålla varning inför Dorn€ap: ottian frågan' om! skillnad till säng och säte må af Domstol Upptagas, oell vill, att stadgande härom, i enlighet med deri af Lagutskottet uppgifna reduct ion, införes i den föreslagna författningen, röstar Ja; Deri det ej vill, röstar Nej.
Vinner Nej, anses Rikets Ständer hafva bifallit Utskottets förslag' derom, att Varning inför Döm-Capitlet ej skall ega runi.
Beträffande åter den yppade skiljaktigheten derom, hvad lid för skillriad till säng och säte skall i Lagen bestämmas, i hvilken fråga Riddérskapets och Adelns åsigt ej lärer kunna, för meniifgarnes sammanjemkande, tagas i beräkning, enär Ridderskapet och Adeln, utan förändring, bibehållit nuvarande Lag, sorn i detta afseende ej något stadgande innefattar, meri de öfrige trerine Stånden deremot funnit föreskrift om liden böra meddelas; så emedan Borgare-- och Bonde-Stånden gillat Utskottets förslag, att till skillnad i säng och säte må dömas ”på viss lid från 6 månader till ett år/’ anser Utskottet sig föranlåtet vördsamt inbjuda Preste-Ståndet att med Borgare-.och BondeStånden sig för eria.
Skulle inbjudningen icke antagaS', och ej heller sistnämnde tvärtne Stånd vilja öfvergå på’ Preste-Ståndets mening, hemställer Utskottet, att, i1 denna fråga, omröstning uti förstärkt Lag-Utskott måtte ariställas efter en så lydande Voterings-Proposition:
Deri; sorn gillar Lag Utskottets i Utlåtäridet N:ö 1S4 afgifna för slag derom, att till1 skillnad i säng och säte må dömas ”på viss tid, från 6 måriader till ett årf röstan Jag Den det ej gör, röstar Nej.
Vinner Nej, anses Rikets Ständer hafva beslutat, att orden: ”på viss tid, från 6 måriader till ett ur,” skola från Förslaget uteslutas, och orden: ”på minst ett år” införas i stället.
Stockholm den 21 ISov. i834« 33 ;Lf£'Vt>'kottets Memorial N,o 17L N:o 173.
Ankom tiil Exp.-Ulsk, den 26 Nov, 'Memorial, i anledning af erhållen uter remiss af Utskottets Betan" hände N:o i53, öfver väckt motion. att den make eller får, sorn saknar andra medel till hustrus och hants försörjande, än sin arbets-förmåga, och icke densamma härtill använder, måtte kunna lill arbete hos enskild person dömas.
Hogvördige Preste-Ståndet liar till Utskottet återförvist omförmulde Betankande, men som detsamma blifvit af de öfrige tvenne ftiks-Ständen bifallet, lärer något vidare yttrande till svar uppå återremiss"a icke ei> fordras.
Stockholm den ni November 1834» *>' ■ j STOCKHOLM, i834j hos J. A. Wali^on.
Lng-XJt;liottets Memorial N:o 17-f. f N:o 174- Ankom lill Exp.-Utsk. den 9 Dec. Memorial, i anledning af äter remiss utaf Utskottets Betänkande N:o 43j öfver Riksdags-Fullmägtigen Peter Perssons ifrån Calmar Län förslag, att Lagfarts-sökande måtte vara skyl* dig förete Gravations-bevis.
Högloflige Ridderskapet oell Adeln liar, under den i4 näsllidne Julii, lill Utskottet återremitterat detta Betänkanke, i sammanhang med åtskillige Betänkanden, rörande utsöknings-ärenden; men sorn någon anmärkning emot detsamma icke finnes vara hos Ridderskapet och Adeln framställd, och det för öfrigt blifvit af Högvördige Preste-Ståndet nyssnämnde dag, af Välloflige Borgare-Ståndet den o.\ förutgångne Maji, samt af Hedervärda Bonde-Ståndet den 26 sistlidne November bifallet, anser Utskottet något vidare yttrande, till svar å den meddelade återremissen, icke erfordras.
Slockholm den 5 Dec. 1834* N:o 175.
Ankom till Exp.-Utsk. den 9 Dec.
Memorial, med förslag till samman jemkning af de inom RiksStånden fattade skiljaktiga beslut vid förehafvande af Utlåtandet N:o 161, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets Betänkande N:o 11g, öfver Riksdags-Fullmägtigen Nils Strindlunds motion, att stadgas måtte, det af handlingar, hvarigenom någon förvärfvar sig nyttjande-rätt till jord elter betingar sig så kalladt undantag eller afkomst af annans fasta egendom, bora mtecknas för att vara gällande.
Sedan Utskottet, i dess förstnämnde Betänkande N:o irp, föreslagit sladganden derom, alt gjordt förbehåll, angående så kalladt undantag, skulRihattg till R.
Prot, 1334. 7 Sorni. 1 Afå, a Bandet. 6:te Häftet.
1 Lagutskottets Memorhl A :o ij5. lé i öfverlåtelse-handlingen, d. v. s., i salu-, bytes- eller gåfvo-brefvet, införas, hvaremot alla andra aftal om nyttjande-rätt till jord på landet eller afkomst deraf, borde intecknas, för att med säkerhet ega bestånd, men Utskottet, efter erhållne återremisser af detta Betänkande fiån samtlige RiksStånden, i senare Utlåtandet
N:o i6i frånträdt omförmälda skiljaktighet i afseende på undantags-aflal, och förklarat sig anse dessa äfven böra intecknas; så hafva, enligt hit ankomna Protocolls-Utdrag, Höglofl.
Ridderskapet och Adeln samt Välioflige Borgare-Ståndet gillat Utlåtandet N:o i'6f . men Högvörtlige
Prés te-Siån de t fattat följande beslut: att i;sta punkten af Betänkandet N:o i ig (om undaulags-aftals intagande i öfveilåtelse-handlingen) skulle komma att utgöra i punkten i den blifvande Författningen, hvaremot 2 punkten i Utlåtandet N:o i6r (rörande tiden för intecknande af undantags-aftal) afslogs; att i punkten i Utlåtandet N:o i6t (innefattande ett allmänt stadgande om inteckning af Contract, som angå nyttjande-rätt til! fastighet å landet eller afkomst deraf) gillades såsom den blifvande 2 punkten i Författningen; samt att 3 och 4 punkterna i Utlåtandet IN:o i6r, (som bägge innefatta närmare föreskrifter angående intecknings-åtgärden) gillades, i afseende på nästförutnämnde punkt; och har Hedervärda BondeSlåndet åter, med antagande af 1 punkten i Utlåtandet N:o 1Gr, afslagit de öfriga.
Enär nu Bonde-Ståndets mening icke lärer få antagas hafva varit den, att undantags-aftal skulle behöfva intecknas, ehuru påföljden blefve sådan, derest ett stadgande meddelades af den vidsträckta omfattning , som i:sta punkten i Utlåtandet iN:o 161 innebär, utan Bonde-Ståndets afslag af de öfriga punkterna förmodligen åsyftar, att ej något nytt stadgande för undantags-aftal måtte utfärdas; men de andre 3:ne Riks-Slånden åter äro ense derom, att, så väl till betryggande af undantagshafvares rätt, som till beredande af utväg för den, som vill köpa landsfaslighet eller emot inteckning deruti gifva lån, att kunna förvissa sig, om egendomen är med undantag besvärad eller icke, närmare föreskrifter, än de redan befintlige, af behofvet påkallas, fastän om beskaffenheten häraf yppats skiljaktiga meningar, i det att Ridderskapet och Adelil samt Borgare-Ståndet ansett undantags-aftal böra genom inteckning erhålla nödig offentlighet, hvilket- åter Preste-Ståndet trott kunna ske genom aftalens införande i den öfverlåtelsehandling, som för lagfart meddelas; får Utskottet i följd af dess åliggande, att söka de sålunda uppkomna skiljaktigheterna sammanjemka, vördsamligen inbjuda Preste-Ståndet, att förena sig med Ridderskapet ock Adeln samt Borgare-Ståndet om bifall lill Utskottets förslag i senare Utlåtatidet IV:o 161.
Lng-TJiskott ts Memorial N:o ij&. 3 Äfvensom Utskottet för elen händelse, alt omförmälde inbjudning icke antages, öfverlemnar till Ridderskapet och Adeln samt B or gare-Ståndet, om icke de skulle finna för godt att, i sistnämnde fall, öfvergå pä den af Preste-Ståndet yttrade mening.
Skulle Preste-Ståndets mening blifva gällande, hemställer Utskottet, i afseende på redactionen af föifattnings-förslaget: att i 1 punkten deraf, sorn varder lika med i punkten i Betänkandet JV:o tt;7, ordet ”öfve rl åtel se-a f handlin gen” må utbytas emot det derstädes rigtigare ordet o j ve rl åt el se - handlingen; att i 2 punkten, hvilken blifver i enlighet med i punkten af Utlåtandet N:o 161, början styl ise ras sålunda: 1 öfrigt skall, på sätt i — — — — med sistnämnde Kongl. Förordning öf verensstämma, också all annan &c. och alt utur 3 punkten, hvilken blifver lika med 3 punkten i Utlåtandet N:o 161, orden ”ifrågavarande beskaffenhet”, må utgå, och i stället införas orden: sådan beskaffenhet, hvarom i nästföregående punkt fö rmäles; hvaremot f punkten blifver utan förändring, sådan samma punkt lyder i Utlåtandet N:o 161.
Derest ej någoldera af dessa jemkningsförslag vinner framgång, och ej heller minst Irenne Riks-Stånd annorledes uti ett slut sig förena, lärer frågan böra afgöras genom omröstning i Förstärkt
Lag -Utskott, i hvilket afseende Utskottet får föreslå följande Foterings-Proposition:
Den, som vill, att undantags -af tal skola intecknas och Författning derom utfärdas i öfverensstämmelse med Lag-Utskottets, i Utlåtandet N:o iör, afgifna, och af Ridd. och Adeln samt Borgare-Ståndet bifallna förslag, röstar Ja; Den det ej vill, röstar IS ej.
Finner Nej, hafva Rikets Ständer beslutat ett sådant lagförslag i detta ämne, som instämmer med Preste-Ståndets yttrade mening; under iakttagande af den redaction, Utskottet för denna händelse tillstyrkt.
Stockholm den 5 December 183/^. 1 STOCKHOLM, 1834; hos J. A. Wnoes. Lag-Utskottets Utlåtande N;0 176. l N:o 1 ^6.
Ankom till Exp.-Utsk. den 1 Januarii i835.
Utlåtande > öfver gjorda anmärkningar vid Utskottets Betänkande N:o 165j i anledning af så väl Kongl. Hfaj:ts Nådiga Proposition till Rikets Ständer3 angående ändring i 5 Cap. 1 $. Missgernings-Balkenj som ock de i sammanhang dermed väckta motioner.
Emot detta Betänkande, som Höglofl.
Presle-Slåndet bifallit, Vullofl. Borgare-Ståndet afslagit, och Hederv.
Bonde-Ståndet till Utskottets ytterligare behandling återförvist, är, under åberopande af hvad vid första remissen i ämnet blifvit anfördt, inom sistnämnde Stånd påmindt: 1:0 af Anders Danielsson från Elfsborgs Län: att han ansåg Utskottet hafva bort stanna vid ett öppet afslag å det. till Rikets Ständer öfverlemnade lagförslaget, som icke stod val tillsamman med våra öfriga brottmålslagar, vår i vissa fall egna conslitutionela Statsförfattning och våra nalionela begrepp om Konung, Regering och politisk yttranderätt, hvaremot Utskottet nu framträdt, så att säga, sjelf Motionair, oaktadt Grundlagen dertill icke berättigade detsamma.
— Man behöfde dessutom icke mera än fästa uppmärksamheten uppå den för vår tid opassande hårdhet af dödsstraff för yttranden.
Afskaffandet af delta straff, om vår brottmålslagstiftning nu kunde, som den borde, på ett lämpligt sätt förändras, blefve säkert, ett det första föremålet för öfverläggniugarne i afseende jemväl å de fall, då, efter gammalt bruk, lif bort gälla för lif; och desto mera orimligt vore det då, att nu bestämma sådant straff för en handling, som våra samhällsinrättningar göra lill en fåfäng, och oftast med föraktet eller medlidandet åskådad öfverdrift och oförsigtighet, men sora hvarken för det allmänna, eller för den höga personligheten sjelf, kunde medföra någon fara eller ens ega någon verklig betydelse.
I betraktande af det obestämda förhållande, hvari allting nu befunne sig, och af vår lyckliga belägenhet, i det afseende, att inga vådor för Statens inre lugn kunde eller borde befaras, samt med kännedom om den benägenhet nationen hyser för laglydnad och anständig uppmärksamhet för Öfverheten, nielsson ej något behof af en förändrad
Lag, som skulle kunna ingifva nationen en allmän fruktan för att ens nämna fadrens kära ord: ”Konungen, ” och som skulle befria Konungen från den höga pligten, alt sätta mera värde på land och folk, än på sin Egen höga personlighet, Bihang till R.
Fröt. tS34 och i835. 7 Sami. 1 A/d. 2 Band. 1 y:de Häftet.
% Lag-Utskottets Utlåtande Nzo 1-6. 2:0 Anders Andersson från Skaraborgs Län:: att lian ansäg
Utskottet icke hafva varit lagligen befoga dt,, att i ämnet afgifva något lagförslag, sedan Utskottet förklarat sig ej kanna tillstyrka Rikets Ständer, alt, ytan förändring, antaga Konungens Proposition;: och att hvad sjelfva saken angick, det vore en orimlig hårdhet, att 1 vår tid, bestämma lifsstraff för yttranden i tal och skrift; att hvarje förändring i det förevarande lagstadgandet fordrade en eller flere förändringar i andra afseenden inom Missgernings-Balkenoch att det således vore bäst bibehålla nuvarande lagbud, helst detsamma blifvit oskadligt genom den rigtning en allmännare upplysning gifvit begreppen, och den ädelmodiga tolkning framfarne Konungar åt Lagen meddelt, 3:o Sven Heurlin från Kronobergs
Länr att lian hemställde, om det icke vore bättre att en olycklig mister hufvudet, än att tusentals medborgare skulle kunna inspärras i fängelse på längre tid för obetänkta och förhastade utlåtanden.
Det vore dessutom besynnerligt, att Lag-Utskottet, ehuru afstyrkande bifall till den Kongl.
Propositionen, på eget bevåg företagit sig att framställa förslag till en godtycklig lagbestämmelse, vid hvars tillämpande det skulle bero på Domarens godtfinnande, att bestämma straffet till halshuggning eller till fängelse från 10 till 2 år, 4:o Jacob Kihlblom från Södermanland: att den, som till den grad förgätit sin medborgerliga pligt, alt han lasteligen talar eller skrifver något emot Konungen, icke borde kunna ådömas lindrigare bestraffning, än halshuggning, helst hela Staten tillskyndades lidande genom åsidosatt vördnad för Majestätet. 5:o Anders Ericsson från Örebro Län: det lian trodde sig bora såsom felaktigt anmärka, alt Utskottet sjelfmant föreslagit en lagförändring af sådan latitud i bestämmelserna, att dess tillämpande blefve förenadt med många, om ej oöfvervinnerliga svårigheter. 6:0 Nils Mänsson från Malmöhus Län:: att lian ansåg nuvarande lydelse af 1 §. i 5 Cap.
Missgernings-Balken icke böra omskapas på sätt Utskottet föreslagit, hvaraf följden blefve den, att man för ett obetänkt yttrande kunde komma att hållas flere år på fästning.
Den, som förgår sig medelst verkeligen lasteligt tal emot Majestätet, vöre icke värd att förskonas från halshuggning. 7:0 Johan Jacob Rutberg från Norrbottens
Län, att han icke funné någon våda af det nyssnämnde lagrummets oförändrade bibehållande, helst erfarenheten visat, att det Konungsliga hjertat städse beviljat eftergift uti ansvarsbestämmelsen, medelst benådning eller straffmildring, och 8:0 Lars Larsson från Elfsborgs Länr att Konungen, enligt Gundlagen, egde rätt att göra Nåd, äfven i fråga om majestätsbrott.