Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Flir sådant ändamål har motionären föreslagit, att, såvidt utrymmet på länslasaretterna sådant tilläte, den derstädes tjenstgörande läkaren måtte förpligtas att, på de för sjukes emottagande från kommunerna bestämda vilkor, använda den Schreiberska fylleri-kuren dels på dem, som sjelfve önskade att derigenom söka återställa den förslappade viljans kraft att emotstå dryckenskapsbegäret, dels ock pä sådane, som kunde af vänner och anhörige öfvertalas att, till förekommande af ytterligare fortgång på dryckeuskapens bana, underkasta sig läkarebehandling; och har slutligen motionären, jemte tillägg, det ansökning om intagande alt kuren genomgå i båda dessa fall torde böra ingifvas till Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, som, efter inhemtande af lasarettsläkarens yttrande, huruvida kuren utan men för drinkarens helsa och lif kunde företagas, egde alt frågan derom afgöra, anhållit att förevarande framställning, hvarigenom någon förändring af gällande lagstadganden icke åsyftades, måtte, såsom ett önskningsmål från Rikets Ständer, Kongl. Maj:ts nådiga pröfning underställas.
Efter tagen kännedom ej mindre af dessa motioners innehåll, än ock af Högl.
Lag Utskottets, i anledning af Herr Prosten Gellerstedts föregående framställning i ämnet, afgifne betänkande, får Utskottet till en början vördsamt förklara, att, såvidt dessa motioner afse förändrad påföljd för itererad fylleriförseelse, Utskottet anser denna fråga vara af den lagstiftningsnatur, att
Ut - Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande, N:o 43. 7 skottet med densamma ej kan taga befattning; i följd hvaraf, och då Rikets Stander redan afslagit 'vackt motion om drinkares dömande till kurs undergående i stället; för nu gällande straff, Utskottet icke heller anser Gustaf Johanssons ofvanberörde framställning om inrättande af kur-anstalt, så framt verkställighet af ådömd påföljd för fylleri dermed afses, böra till något Utskottets utlåtande föranleda.
Hvad deremot angår Herr Prosten Gellerstedts motion, anser Utskottet sig oförhindrad! att densamma till behandling företaga; dervid Utskottet, med afseende å de vådliga följder ej mindre för drinkaren sjelf, än för samhället, hvilka genom tillfredsställande af det öfverhandtagande dryckenskapsbegäret uppkomma, icke tvekat att, med godkännande af motionens syftemål, densamma understödja.
Ehuru, i fråga om lämpligheten af nu föreslagna kur framför andra dylika, likasom hvad beträffar ofelbarheten af en sådan behandling i afseende å de personer, som densamma undergå, något bestämdt yttrande icke kan af Utskottet afgifvasi destomindre som, oansedt de försök, hvilka härutinnan inom fäderneslandet blifvit gjorda, fullständig erfarenhet i detta hänseende ännu icke kunnit att förvärfvas, anser Utskottet ändock, enär flere utmärkte läkare och vetenskapsmän kuren förordat, samt, genom de härstädes an ställda försök, det åtminstone är vordet ådagalagdt, att ganska många drinkare såmedelst återförts till ett ordentligt lefnadssätt, redan dessa omständigheter vittna om fördelarna af en sådan behandling.
Då emedlertid, efter hvad Utskottet har sig bekant, inträde för dem som vilja undergå ifrågavarande kur, icke vid läns-lasaretten inom riket är tillåtet, har Utskottet, ulan att ingå i pröfning af de närmare bestämmelser, som i detta hänseende af motionären blifvit antydde, ansett sig böra, för befrämjande af förslagets möjliga verkställande, i så måtto biträda förevarande motion, att Utskottet vördsamt föreslår Rikets Ständer, att uti underdånig skrifvelse hos Kongl. Maj:t anhålla, det Kongl. Maj:t täcktes i nåder föranstalta, att tillfälle till in träde å länslasaretten måtte beredas sådane personer som anmäla sig till undergående af den s. k.
Schreiberska fyllerikuren eller annan af lasaretts-läkaren i detta afseende tjenlig ansedd behandling.
Stockholm den 3 Mars 1848. 8 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande, N:o 43.
Häremot anfördes följande reservation: af Herr von Stockenström, Carl: ’’Jag har icke kunnat öfverensstämma med Utskottet uti dess beslut, att tillstyrka Rikets Ständer afgifvandet af en underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t, angående den s. k.
Schreiberska fyllerikurens tillämpning.
Resultaterna af denna kurmethods användande hafva hittills visat sig så olika och i det hela så litet tillfredsställande, att man visserligen icke med någon säkerhet kan antaga densamma såsom ett rätt verksamt medel emot fyllerilasten.
Den har till och med en och annan gång varit för patientens helsa ganska äfventyrlig.
Utskottet hafva saknat skäl att tillstyrka en åtgärd, af hvilken fördelarna ännu äro så oafgjorda.”
Denna reservation biträddes af Herr Grefve Gyldenstolpe, Herr Uggla, Herr Munck af Rosenschöld, Thomas, Herr von Engeström, Herr Gustafsson, Herr Palmeer, samt af Riksdagsfullmäktige Eric Andersson från Stora Kopparbergs län och Christen Persson från Gottland. STOCKHOLM. Östlund &
Berling, 4818.
Betänkande, N:o 44. 1 N:o 44.
Arik. till Exp.-Utsk. d. 6 Mars, kl. 1 e. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion om vidtagande af åtskilliga förändringar i nu gällande föreskrifter för skjutsnings-bestyrets utgörande.
Sedan Hederv.
Bondeståndet under den 8 December sistl. år beslutat, att åtskilliga till Ståndet ingifna motioner, rörande skjutsningsskyldigheten, skulle sammanfattas till en gemensam motion i denna fråga, hvilken, sedan den blifvit justerad, borde lill Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet remitteras, liar en sådan motion, jemte förklarande, att hela Ståndets mening och önskningar i berörde ämne deri voro uttryckta, blifvit till Utskottets behandling öfverlemnad; varande densamma af följande lydelse: ”1:<^ Skjutsningsskyldigheten är ej allenast ett al de orättvisaste bland alla onera, som trycka jordbruket, utan den liar jemväl genom det sätt, hvarpå dess utgörande varit och till en del ännu är ordnadt, medfört oberäkneligt stort sedeförderf för det uppväxande slägtet.
Det har derföre länge varit och är Bondeståndets Ulligaste önskan, att detta onus mätte helt och hållet lyftas från jordbruket.
Rättvisan af en sådan fordran lärer ej kunna förnekas, om man besinnar, att ifrågavarande skyldighet trycker hufvudsakligen endast en näringsgren, men fördelarna deraf tillgodokomma alla näringar och intressen, till och med nöjets och tidsfördrifvets. 2:o
För att tillvägabringa hvad i föregående punkt blifvit yrkadt, föreslås, att, med antagande af den grundsatts, att här, såsom i andra länder, fortskaltandet af resande göres till föremål för den enskilda spekulationen under behörig uppsigt af regeringsmakten, så att ordning och säkerhet vidmakthållas, och att, der så lägligt kan vara, postens och paketers forslande dermed förenas, vid hvarje af nuvarande eller blifvande skjutsstationer s. k. entreprenadskjutsning ovilkorligen skall inrättas, och att Konungens befallningshafvande bör ega att å auktion till den minstbjudande bortsluta denna rättighet eller skyldighet, med bestämmande af sådan skjutslega, att hvarken den nu skjutsskyldige eller det allmänna betungas med något understöd för skjulsningens uppehållande. 3:o Skulle det nu föreslagna sättet ej varda antaget och godkändt, så, ehuru obestridligt är, att den resande och icke jordbruket eller någon annan serskild näring bör vidkännas resans kostnader, bör såsom en öfvergång till ofvannämnde ordning, som på en gång är den enklaste och rättvisaste, under tiden med förutsättBih. till R.
Brot. 1847 $ 1848. 8 Sami. 11 Haft. 1 2 Ålim.
Betänkande, N:o 44. ning, att vid alla gästgifverier entreprenadskjutsning ovilkorligen skall finnas, dermed så förfaras, att skjutsskyldigheten å auktion utbjudes, men högsta legan bestämmes till 32 sk. banko milen för hvarje häst och att, derest entreprenad på detta sätt ej kan erhållas, utan serskildt understöd ändock ifrågakommer, detta då af staten, och ej af de nu befintliga skjutslagen bör erläggas.
Och kunde dertill anslås kronans behållna räntor eller andra disponibla statsinkomster.
Genom hvilkendera af de sålunda föreslagna utvägarna, som antages, skall, derest de hvar för sig med tillbörlig klokhet och omtänksamhet ordnas och inrättas, två fördelar vinnas, dels den, att jordbruket befrias från skjutsningsbesväret med alla dess olägenheter, dels ock att det naturliga förhållandet inträder, att på de trakter, der konkurrensen af dem, som önska skjutsa, är lifligast, den resande kan färdas med minsta kostnaden, möjligen för nuvarande lägsta legan eller 16 sk. banko milen. 4:o
Kan åter icke någondera af nämnde utvägar ännu vidtagas, bör man dock söka minska de olägenheter, som vidlåda det genom Kongl.
Maj:ts cirkulärbref den 2 Augusti 1844 införda entreprenadväsendet och derigenom tillika bered# dess allmännare antagande.
Dertill hörer i första rummet att nedsätta det öfverdrifna antal hästar, som vederbörande Konungens befallningshafvande på de liesta ställen föreskrifvit.
Bestämmandet af hästarnes antal vid hvarje station och inom hvad tid de skola resande tillhandahållas, bör öfverlemnas till domaren i orten med biträde af nämnd, i stället för att det hittills skett genom Konungens befallningshafvande.
Dervid skall afses den minskning i behofvet af skjutshästar, som ångbåtsfarten eller andra dylika fortskaffningssätt kunna medföra.
Skjutsskyldigheten och gästgifverirörelsen med de fördelar, som dem åtfölja, skola alltid, der så låter sig göra, vara förenade hos samma person, och derföre om annan person, än den, som förut innehar gästgifveriet, öfvertager skjutsentreprenaden, bör på honom öfverflyttas fördelen af sjelfva gästgifveri-rörelsen, och de förmåner af anslagna räntor eller skattefriheter, som kunna vara det gamla gästgifveri-hemmanet förunnade, böra öfvergå till det hemman, dit skjutsningen flyttas, och det gamla gästgifveri-hemmanet inträda i samma skyldigheter, som det före gästgifveriets öfvertagande utgjort. 5:o
Der lokala hinder eller ofvannämnde författnings felaktiga tillämpning gjort det omöjligt att hittills inrätta entreprenadskjutsning, fordrar rättvisan och yrkas derför, att skjutslegan icke destomindre höjes till 24 sk. på landet och 28 sk. i staden på milen för hvarje häst. 6:o Samma skjutslega, som för resandes fortskaffande, skall ock bestås vid kungs- och kronoskjuts samt för fångars transporterande. 7:o I allmänhet bör dock stadgas, till förekommande af alltför höga ersättningar till embetsmän för resor i statens tjenst eller i embetsförrättningar för enskildes Allm.
Betänkande, N:o 44. 3 räkning, att det hästantal, som de ega att nyttja efter 1827 ars resereglemente, måtte nedsättas, så att ersättningarne, oaktadt den högre skjutslegan, hädanefter icke måtte blifva högre än hittills”.
Hvad sålunda blifvit framstäldt, har Utskottet i behörigt öfvervägande tagit och får till en början upplysa, att sedan, i hufvudsaklig öiverensstämmelse med Rikets Ständers vid 1840 och 1841 årens riksdag i underdånighet gjorda framställning, Kongl. Maj:t, genom nådigt cirkulär till Konungens samtlige befallningshafvande af den 2 Augusti 1844 loreskrifvit åtgärders vidtagande för gästgifveri-, håll- och reservskjutsens öfvertagande pä entreprenad, har denna för landet vigtiga angelägenhet haft den framgång, att skjutsningsbestyret redan på 430 stationer, eller omkring l/3:del af hela antalet, blifvit på entreprenad öfvertaget, dels utan, dels med större och mindre tillskott af de skjutsskyldige.
Då man tager i betraktande den korta tid, hvarunder detta resultat vunnits, är all anledning att förmoda, det inom en icke aflägsen tidpunkt dylika öfverenskommelser skola på de flesta ställen tillvägabringas, der sådant nemligen är af behofvet påkalladt, ty många stationer finnas,, der trafiken är ringa och skjutsinrättningen mera sällan anlitas, hvarför det ock på dessa ställen är af mindre vigt, om entreprenader komma till stånd, enär olägenheterne af skjutsningsbesvär der äro i samma mån obetydliga.
Det bör således kunna antagas, att, allt efter som erfarenheten kommer att visa de fördelar, hvilka så i ekonomiskt, som i moraliskt hänseende, af den nya inrättningen härflyta, densamma skall vinna allt större och större förtroende och på detta sätt ifrågavarande för jordbruket förderfliga och tryckande börda, intilldess den derifrån kan borttagas, småningom lättas så mycket, som i anseende till för handen varande förhållanden är möjligt.
Utskottet visserligen mcdgifver riktigheten af den i motionens Usta punkt uttryckta åsigt, att skjutsningsbesväret borde helt och hållet lyftas från jordbruket, kan likväl Utskottet icke godkänna de i 2:dra och 3:dje punkterna för ernående af detta mål föreslagna utvägar.
Att för entreprenad-anstalternes ytterligare påskyndande nu åter höja skjutslegan, antingen till obestämdt belopp, beroende på anbud vid entreprenad-auktionerna, eller till 32 sk. banko milen, med bidrag af staten, der sådant derjemte erfordrades, anser Utskottet betänkligt, såsom varande åtgärder, de der skulle verka alltför hämmande på trafiken inom landet, samt i ena fallet troligen alltid leda till högst betydliga utgifter för staten och deraf följande ökad beskattning.
Visserligen skulle antagandet af någotdera utaf dessa förslag hafva till följd, att entreprenader för skjutsens öfvertagande komme att öfver hela riket tillvägabringas, jemväl på de orter, der trafiken är obetydlig och der skjutsens bestridande icke anses såsom något egentligt besvär; men fördelen för de skjutsskyldige skulle i de flesta fallen icke motsvara de stora olägenheterna af den för - 4 Allm.
Betänkande, N:o 44. höjda skjutslegan och de betydliga bidrag, som frän statens sida skulle ifrågakomma.
Vid sådant förhållande och då, till följd af landets beskaffenhet, kommunikationernes upprätthållande icke kan, utan mehn för trafiken, öfverlemnas helt och hållet åt den enskilda spekulationen, måste det, i Utskottets tanka, tillhöra staten att tillse, det några alltför stora hinder icke läggas för den allmänna rörelsen; och om, vid försöken att underlätta och småningom afskaffa ifrågavarande, för jordbruket tryckande besvär, de hemman, hvilka detsamma af ålder åtföljt, äfven med någon uppoffring skulle vinna befrielsen derifrån, synes deruti icke ligga någon obillighet, i synnerhet då den åsyftade förändringen icke utan större olägenhet kan på annat sätt verkställas.
Hvad derefter beträffar den uti 5:te och 6:te punkterna yrkade allmänna förhöjning af skjutslegan till 24 sk. på landet och 28 sk. i stad för milen, äfven i den händelse entreprenad icke eger rum, så anser Utskottet sig icke kunna tillstyrka en förändring, hvilken icke allenast skulle lägga hinder i vägen för ytterligare entreprenaders ingående för skjutsningens öfvertagande, utan äfven hafva till följd, att på många ställen, der sådana redan kunnat tillvägabringas, desamma skulle vid kontraktstidens slut upphöra, enär mången skjutsskyldig i sådan händelse skulle, för den högre kontanta inkomstens skull, motsätta sig entreprenad-kontraktets förnyande, helst kändt är, att det redan med den nu gällande lägre skjutslegan på många ställen anses såsom en fördel att fa skjutsa.
Då Utskottet alltså icke kan tillstyrka bifall till de uti motionens 2:dra, 3:dje, 5:te och 6:te punkter gjorda yrkanden, är Utskottet deremot, i afseende å det i 4:de punkten framställda alternativ, af den tanka, att allt hvad som, utan förfång för de resandes skäliga anspråk, kan göras för underlättande af entreprenadvilkoren, bör tillvägabringas.
Enligt hvad af Konungens befallningshafvandes i åtskilliga län, till följd af nådig befallning i ofvanåberopade Kongl, cirkulär af den 2 Augusti 1844 till Kongl. Maj:t i ämnet afgifna berättelser inhemtas, hafva de föreskrifter, hvilka på ett och annat ställe blifvit meddelade, dels rörande antalet af de hästar, som vid hvarje station böra finnas, och dels om tiden för framskaffande af andra, då detta antal utgått, utgjort de hufvudsakligaste hindren för entreprenaders tillvägabringande, enär till följd af lokala förhållanden icke någon entreprenör kunnat derpå ingå, utan att fordra alltför stora bidrag af de skjutsskyldige.
Så har i några län, hvarest hållskjuts icke finnes och hvarest således den resande under nuvarande förhållanden måste, då gästgifvaren hästar utgått, vänta tills hästar från reservhemmanen framkommit, likafullt blifvit föreskrifvet, att ett större antal hästar, svarande emot den dagliga åtgången, skulle vara vid stationen genast att tillgå.
Genom sådana före - Allm.
Betänkande, N:o 44. 5 skrifter komma de resande att af entreprenad-anstalten, på de skjutsskyldiges bekostnad, vinna en fördel, som med förändringen icke varit åsyftad.
Häremot kan visserligen den invändning göras, att, i händelse ett ringare antal hästar bestämdes, skulle gästgifvaren alltid blifva entreprenör, samt skjutsen, såsom hitintills, fortfarande komma att bestridas af reservhemmanen, och enda skillnaden blifva den högre skjutslegan 5 men då med entreprenad-inrättningen egentligen varit åsyftadt, att skjutsbestyret, ifrån att vara ett tvång, skulle förvandlas till ett frivilligt åtagande, och detta ändamål sålunda vinnes utan någons förnärmande, finner Utskottet icke något skäl att af denna orsak söka hindra dylika öfverenskommelser.
Emellertid hafva olika åsigter, i afseende å tillämpningen af 2 mom. i Kongl, cirkulärbrefvet den 2 Augusti 1844, haft den påföljd, att i några län alls inga eller högst få skjutsentreprenader kunnat komma till stånd, då deremot i andra län sådana vid de flesta stationer ega rum.
Utskottet anser derföre nödigt, att närmare bestämmelser meddelas, så väl i afseende å det antal hästar och åkdon, som vid hvarje station bör finnas, som i afseende å tiden, inom hvilken, sedan dessa hästar utgått, andra böra vid behof framskaffas.
Med antagande deraf, att vilkoren i berörda hänseenden endast böra så bestämmas, att icke längre uppehåll för de resande föranledes, än det, som med förut varande skjutsningsanstalt varit förenadt, anser Utskottet, att det för hvarje station bestämda hästantal icke bör i något fall öfverstiga sammanlagda antalet af gästgifvarens och hållets hästar eller, der håll icke finnes, af endast gästgifvarens, samt att, hvad angår tiden för de öfriga erforderliga hästarnes framskaffande, afseende bör fästas å de lokala förhållandena, äfvensom å den tid, som hitintills åtgått för resandes förseende med hästar från de dertill anslagna reservhemmanen, i förhållande till deras aflägsenhet från gästgifvaregården.
Härigenom skulle entreprenader göras möjliga jemväl i de mindre fruktbara och mera glest bebodda provinserna, hvarest det större erforderliga antalet hästar icke utan alltför stor kostnad kan vid stationen tillhandahållas.
Den resandes rätt trädes icke eller härigenom för nära, enär förhållandet förblifver oförändradt, sådant det förut varit, och denne dessutom kan, genom begagnande af förbud, undvika de olägenheter, som genom en längre väntning förorsakas.
Likaledes anser Utskottet, såsom ett ytterligare befordringsmedel för skjutsentreprenaders tillvägabringande, att, der sådant låter sig göra, gästgifveri-rörelsen varder med entreprenaden af skjutsen förenad5 äfvensom att, i händelse stationernes förflyttning till andra hemman i närheten af de gamla gästgifvaregårdarna skulle underlätta entreprenaders ingående och föranleda till billigare vilkor för de skjutsskyldiga, en sådan förflyttning må, så vida lokala förhållanden icke lägga hinder i vägen, få ega rum. 6 Allm.
Betänkande, N:o 44.
Deremot finnér Utskottet icke lämpligt, att ofvan omförmälda bestyr med bestämmande af hästarnas antal vid hvarje station och inom hvilken tid de skola resande tillhandahållas, öfverflyttas på domaren i orten, enär Konungens befallningshafvande, hvilken hitintills haft öfverinseendet öfver skjutsanstalterna inom länet, synes vara den auktoritet, hvilken detta bestyr, såsom varande af administrativ beskaffenhet, bör åligga.
På grund af hvad sålunda blifvit anfördt, får Utskottet, med afstyrkande af bifall till hvad i 2:dra, 3:dje, 5:te och 6:te punkterna af ifrågavarande motion blifvit yrkadt, vördsamt tillstyrka, att Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det Kongl. Maj:t täcktes meddela den nådiga föreskrift, att det antal hästar, hvarmed en entreprenör bör vara försedd, för att vid anfordran de resande tillhandahållas, icke får bestämmas högre, än till det antal, som under förut varande förhållanden vid gästgifvaregården varit för resandes fortkomst tillgängligt, samt att tiden för de derutöfver erforderliga hästarnes framskaffande skall bestämmas i förhållande till de nuvarande reservhemman ans aflägsenhet från stationen; äfvensom att
Konungens befallningshafvande måtte i nåder anbefallas, ej mindre att, der sådant utan' förnärmande af laglig rätt låter sig göra, föranstalta derom, att gästgifverirörelsen varder med entreprenaden af skjutsen förenad, än ock att, i händelse stationernas förläggande till andra hemman i närheten af de nuvarande gästgifvaregårdarna skulle underlätta entreprenaders ingående och lokala förhållanden derför icke lägga hinder i vägen, för sådana förflyttningars tillvägabringande vidtaga nödiga åtgärder.
Slutligen får Utskottet, i afseende å den i 7:de punkten af ifrågavarande motion föreslagna förändring i 1827 års resereglemente, anmäla, att serskildt utlåtande i detta ämne kommer att af Utskottet afgifvas.
Emot Utskottets beslut reserverade sig herr friherre Cederström, Rudolf, samt herr Oxehufvud, hufvudsakligen på den grund, att cirkuläret af den 2 Augusti 1844, rörande förändringar uti skjutsväsendet, ännu vore för nytt, att någon säker erfarenhet kunnat vinnas, hvarken om de fördelar eller de olägenheter, som det kommer att medföra.
Dessutom anfördes följande reservationer, nemligen: l:o Af herr Munck af Rosenschöld, Thomas: ”Jag reserverar mig emot Utskottets förevarande Betänkande, så vidt detsamma innehåller förslag till stadganden der - Allm.
Betänkande, N:o 44. 7 om, att det antal hästar, hvarmed en entreprenör bör vara försedd, för att vid anfordran, de resande tillhandahållas, icke lar bestämmas högre än till det antal, som under förut varande förhållanden vid gästgifvaregården varit tillgängligt.
Sedan Utskottet afstyrkt förhöjning af skjutslegan i allmänhet till 24 sk. b:ko för milen, an ser jag det inkonseqvent att genom detta stadgande på annan väg komma till nära samma resultat, men lill förmån endast för de skjutsskyldige, som minst deraf äro i behof.
Det är nemligen uppenbart, att vid sådana skjutsstationer, der ingen hållskjuts finnes, och dessa torde vara de fleste, och hvarest det hästantal, som vid ankomsten för resande varit att utan uppehåll tillgå, endast utgjort det, hvarmed gästgifvaren varit skyldig skjutsa, gästgifvaren skall i samråd med de reservskjutsskyldige på entreprenad-auktion inropa hela skjutsningsskyldigheten, utan att annan förändring i förra förhållandet derigenom inträffar, än att skjutslegan förhöjes.
Betänker man vidare, att från de gästgifverier, den hållskjuts ej finnes, vanligen utgår mindre skjuts, än från de öfrige, och att de olägenheter, som anses oskiljaktige för skjutsningsskyldigheten, följaktligen der äro mindre, är uppenbart, att genom de af Utskottet föreslagna stadganden fördelen af den högre skjutslegan beredes dem, som minst deraf äro i behof, under det att det gamla förhållandet qvarstår på de ställen, der lättnad i skjutsnings-besväret mest varit af behofvet påkallad.
Genom antagande af det föreslagna stadgandet försvinner äfven den fördel för en resande alt med större skyndsamhet än tillförene blifva fortskaffad, som genom skjutsens upplåtande å entreprenad åsyftas”.
Häruti instämde herr Hammarberg samt prostarne Tranceus och Osterman. 2:e Af herr Malmstedt: ”Emot utskottets förenämnde betänkande för jag mig reservera, dels derföre, att jag anser det ännu icke hafva med full tillförlitlighet visat sig, om verkningarne af 1844 års Kongl, förordning, rörande entreprenadskjutsen, äro skadliga eller gagneliga, och hvarmedelst jag vill finna det alltför tidigt projektera förändring i berörde förordning, och dels emedan gästgifveriernas öfverflyttning på blifvande entreprenörer vore en kränkning af eganderätten, ty då det icke kan motsägas, att ett gästgifveri-hemman, åtminstone vid de större eller allmänna farvägarne, med afseende å inkomsten af trafikerande, vanligen betalas omkring dubbelt emot ett i öfrigt till egor och beskaffenhet lika hemman, utan gästgifverirältighet, måste väl medgifvas, att, genom gästgifveriets ryckande från innehafvaren, är hans, af lagen värnade rätt, förnärmad.