Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Regeringsformen och 33 Riksdags-Ordningen, som både af Utskottet och mig blifvit åberopade, ty från skyldigheten att utarbeta ett afgifvet Lagförslag, kan ej rimligen hemtas rättigheten att föreslå upphäfvande af det lagbud, hvars noggranna efterlefnad blifvit yrkad.
Beträffande nu det af Utskottet framställde förslag så kan jag, för min del, alldeles icke godkänna den senare delen deraf, eller tillägget till 1805 års Kongl.
Förlaripg, att, när alka mst-han dl ingar icke kunna järdes. 34 Bil. lill LugUtskoliets Betänkande N.094. md forre egarens åtkomst genom annan laglig bevisning styrkas.
De skal, som för förslaget blifvit anförde, äro hufvudsakligen följande: att det ej sällan skall inträffa, att fastighets - innehafvare äro urstindsatte att med handlingar styrka deras eganderätt , att det vöre obilligt, att en egare af fastighet, som, i brist af förre egarens åtkomst-handlin. gar, ej kunde erhålla lagfart, skulle, intill dess 20-årig häfd hans fång åkommit, vara betagen förmonerne af egande-rätten , såsom att kunna fastigheten inteckna m. m,, samt att, då Lagen godkänner tvänne vittnens intyg i fråga om en persons lif, samma intyg äfven borde lemnäs vitsord i fråga om hans egendom.
Jag går att granska dessa skäl.
Tvärtemot hvad
Utskottet yttrat är jag öfvertygad, att det högst sällan skall inträffa, att en säljare eller fastighets-öfverlåtare är urståndsatt att meri handlingar styrka sin egande-rätt , sa vida han lagligen åtkommit denna rätt.
Lagen uppräknar uti 1 Cap. 1 §.
Jorda Balken de fern laga fången af fastighet, nemligen; Arf, Skifte, Köp , Gafva och Pant.
Vidare stadgas i 2 $. af nyssberörde Capitel, att Köp , Skifte och Gafva skola skriftligen ske med tvänne vittnen och lagföljas å den ort, der hvartdera är beläget, I afseende på arf bjuder 9 Cap. 1 §.
Ärfdahalken, att, när döds - Ji.L lill L/agUt skattas Betänkande N.094. 25 fall ti n.ar, skall alltsammans i boet, sa fast som löst, upptecknas i arfvingarnes närvaro, och 4 §. samma Capitel, att Bouppteckningen skall till Domaren inom viss tid ingifvas, hvarjemte serskildt är förordnadt om Bouppteckningarnes förvarande i Domstolarnes Archiv , äfvensom 12 Cap. 2 §. nämnde Balk stadgar, att 3rfskifien skola ske på lika sätt, som om egendomens uppteckning sagdt ar.
Pant foreskrifver 5 §. g Capitlet Jorda-Balken , alt den pantsatta fastigheten skall, såsom om köp stadgadt är, vid Rätten uppbjudas, och i afseende på Testamenten är påbjudet uti 18 Cap. 1 Ärfda-Balken, att de inom sex månader från Gifvarens död skola hos Domaren uppvisas.
Enär således de i Eagen godkände fång, att fastighet åtkomma, ej allenast skola i skrift upprättas och hos
Domstolarne uppvisas, för alt dels i Minnesböcker och Protocoll antecknas eller införas, dels afskrifter deraf i Domstolarnes Archiv förvaras, samt Under-domstolarnes Domböcker och Protocoll ej allenast hos dem, utan äfven i vederbörande Öfverrätter äro att tillgå, skall det, vid de i senare tider ytterligare vidtagne stadganden örn allmänna handlingars fullständiga upprättande och noggranna vård , sannolikt icke inträffa , att åtkomst-handlingar, som äro förderfvade eller förlorade, ej kunna ersättas genom det vitsord 26 Bil. till LagUtshttets Bei'dn\pn&b N:og4i Lagen, i sådana händelser, uti 4 Cap. 10 §.
Jorda-Balken lenmar Domstolarnes Domböcker och Protocoll. Skulle häremot invändas, att Protocoll beli Handlingar för äldre tider kunna vara förkomne, så lemnäs svaret uti 1805 års Kgl. Förklaring, hvaremot 20-årig häfd, såsom bevis på laglig egande-1'ätt, godkännes.
Det åberopade lidandet för den fastig-^ liets-innehafvare, som ej kan anskaffa handlingar till bestyrkande af sin egande-rätt, torde ej förtjena serdeles afseende, ty, på satt visadt är, har Lagstiftaren för honom gjort allt hvad, utan förnärmande af andras rätt och säkerhet, kan fordras; och den, som lättsinnigt inlåtit sig i afhandling om fastighet, utan att erhålla laglig visshet, att hans fångesman egt hvad han sig afhändt, kan derigenom ej förr skaffa sig bättre rätt än företrädaren i eganderätten innehaft, samt måste åtnöjas dermed , att
Lagen tryggar hans besittning, så länge ej tredje man lagligen bevisar sin företrädesrätt till fastigheten oell den honom frånvinner.
En, utan lagligt bestyrkande af förre egarens åtkomst, vunnen lagfart och fasta medför i alla fall ej någon säkerhet, ty, enligt Kongl.
Förklaringen den 17 December 18 Billill LagVtskotlets Betänkande N:o g4. 27 utestänga de ej rätter egares klander, och enda följden skulle blifva förlust, antingen för den lagliga egaren eller för den, som försträckt den olaglige inneliafvaren penningar ä fastigheten, men för hvilken förlust ingen medborgare lär vara blottställd , då han bevarat sina rättigheter med i Lag påbjudna formaliteter.
Utskottets yttrande, att, dåtvänne vittnens intyg godkännas, såsom laglig bevisning, i frågor rörande en persons lif , ett lika vitsordande således äfven borde lemnäs åt tvänne vittnens med ed bestyrkte utsago , i fråga om egande-rätt, torde ej eller uthärda granskning.
För att kunna bedöma, om och af hvilken samt emot hvilken en sådan, handling blifvit utöfvad, som , efter strafflagarne, medför lifvets förlust, fordras, i ali— mänhet, endast sundt förnuft och de yttre sinnen , hvilka , i följd af handlingens beskaffenhet, äro oumbärlige för att uppfatta densammas verklighet och dermed förenade omständigheter, men deremot, för att kunna intyga en persons eganderätt till fastighet, erfordras ej allenast kännedom, att fastigheten af den supponerade egaren innehafves, utan vittnena måste dessutom både hafva sett och granskat den skrift, hvarpå egande-rätten grundas, samt ega förmåga att bedöma, om densamma till form och innehåll är lagenlig, och pm tued den är förfaret, såsom Lagen för hvar - 28 Bil. till LagUtskottets Betänkande N;o 94. je serskildt åtkomst-siitt föreskrifvit, hvaraf följer, att en person, som i allmänhet för skickligt vittne mäste antagas, ej alltid, utan sällan, kan godkännas såsom skickligt vittne örn egande-tätt till fastighet.
Det är också i öfverensstämmelse härmed, som Lagen, då den godkänner tvänne vittnen, såsom fullt bevis, deri de sammanstämma, härifrån likväl bestämdt undantager bevisning om eganderätt till fastighet, för hvilkens åstadkommande, på sätt här ofvan visadt är, helt olik» föreskrifter blifvit meddelade.
Under åberopande af hvad jag nu anfört oell de skäl min motion innehåller, vågar jag vördsammast anhålla, att Rikets Högloflige
Ständer behagade besluta den underdåniga skrifvelse, som af mig blifvit föreslagen; (pag, 3 af Betänkandet N:ö 2) men skulle en sådan åtgärd anses olämplig, torde jag få hemställa , att den af mig gjorda motion må lemnäs utan all påföljd , hvarigenom åtminstone den fördel vinnes, att nu gällande lagbud angående åtkomst-handlingars företeende, förblifver vid gällande kraft.
Anse åter Rikets Högloflige Ständer, att något lagstadgande bör meddelas för den händelse, att åtkomst-handlingar äro förkomne och ej kunna tillrätta— skaffas, lärer det dock, af ofvananförde skäl, vara af högsta nödvändighet, att senare punktdu Bil. till LagUtskottels Betänkande N:o g4. ag af Utskottets förslag erhåller en sådan förändrad lydelse:
Uppgifver fastighets innehafvare, att hans eller hans fångesmans åtkomst.handlin gar är o förderf vade eller förlorade, samt styrker, att afskrift af dem eller upplysning om deras innehåll ej kan, på sätt Bagen i to //. 4 Cap.
JordaBalken tillåter, utur Domböcker och Protocoll eller Domstolars Arcliiv erhållas, vare berättigad, att åtkomsten genom annan lämplig och laglig bevisning styrka', men, skall bevisning gen genom vittnen åstadkommas, böra dessa vittnen ej allenast hafva läst den handling, hvarpå egande-rätten sig grundat, ulan ock kunna om densammas beskaff enhet och innehåll meddela sådana upplysningar , att Domstolen af dem kan inhemta, det fastigheten genom laga fång varit förvärf vad, samt att samma fäng blifvit, på sätt stadgadt är, lagföljdt.
STOCKHOLM, Elraéns och Granbergs Tryckeri, 1829* ldagVtskottets Beiiinkandt N:o 95.’ t N:o 95.
Utskottet den 16 Sept. 1829.
Betänkande, i anledning af åtskilliga Motioner, om ändringar i Kongl. Förordningen den 24 Augusti 1813, emot fylleri och dryckenskap.
Till LagUtskottets behandling hafva dels från Högloflige Rldderskapet och Adeln, dels från Högvördige Preste-Ståndet och dels från Hedervärda Bonde-Ståndet blifvit remitterade nedan omförmälde, här i korthet samman* fattade motioner, åsyftande åtskilliga ä/zJ dringar i Kongl. May.ts den 24 Augusti 18j5 utfärdade Nådiga Förordning, emot fylleri och dryckenskap. 1:0 Herr Areid Ribbing har föreslagit, att de i berörde Förordning stadgade pen-, ningeböter alltid böra förvandlas till mot~ svarande fängelse vid vatten och bröd, eller ock till fängelse i mörkt rum.
Följden af denna ändring skulle, efter Motionairens tan^ ka, blifva, att åklagare, sedan hoppet om sakoren upphört, inskränkte sig till de åtal, sorn Si A. till Riks-St.
Fröt. 182g oth 18*9. 7 Samt. t Afd. t, 9:de Hd. tidra B-.dct. 2 LagUlsköttets Betänkande N.o 95. af sakens beskaffenhet påkallas, såsom då någon oftare beträdes med fylleri, eller, i sådan belägenhet, störer allmän ordning.
Ett med nesa förknippadt ansvar vöre ock ett verksammare medel mot Författningens öfverträdande, än böter, hvilka af den förmögne erläggas med samma lättsinnighet, sorn betalningen för den rusgifvande drycken, och hos den fattigare ej sällan måste uttagas genom utmätning, till skada för hans redan nog lidande hustru och barn, 2:do Herr Lars Hjerta har anfört, att ifrågavarande
Författning synes i flera afseenden stridande mot rättslärans första grunder och till sina moraliska verkningar vara af menligt inflytande på den stora massan af folket.
Redan i:sta §:n vore bristfällig, e— när den der gifna definition på fylleribrott icke lemnade giltig grund för tillämpning af en strafflag.
Lagstiftaren hade gjort bevisningen beroende af åsyna vittnens individuel beg repp om beskaffenheten af den tilltalades åtbörder, framställningssätt eller utseende, då likväl endast frånvaro af själsförmögenheternas bruk borde kunna antagas såsom bevis om brottets verklighet.
En annan brist lage deruti, att
Författningen ej från straff undantager de händelser, då förbrytelsen sker, inom enskild mans hus.
Fylleriet borde aldrig vara föremål för strafflagarne , utan då LagUiskoitets Betänkande, N:o 95.
3 Samhällets lugn derigenom störes, eller med» borgare till person eller egendom förnärmas.
Da det likväl mahanda vore mindre lämpligt att pä en gång borttaga de tunga fjettrarne, syntes en tjenlig medelväg erbjuda sig uti det gamla stadgandet i 1753 års Författning, der det heter: ”Den, som i allmänna lefvernet så öfverlastar sig, ait en hvar, som honom ser, kan märka, att han drucken är’’ etc.
Ännu en annan orättvisa innehölle 2 §. i de förhöjda straff, hvarmed den belägger förnyade dryckenskapsbrott.
När hvarje dylik strafförhöjning till sin rättsgrund måste betraktas såsom ett vite till allmänna säkerhetens betryggande emot en person , som en gång begått brottet, borde deri aldrig tillämpas, utan att någon annan lidit genom föregången öfverträdelse, helst Samhället ej kun. ile anses hafva under sin domsrätt annat, än det allrnänneliga i förbrytelserna , — några högst få moraliska fall undantagna, der afsigten kunde beräknas såsom ingående i brottet, hvarföre ock något serskildt straff ej finnes i 3 Cap. 4 §.
Missgernings-Balken utsatt för förnyadt dryckenskapsbrott i kyrka.
På dessa grunder har Herr Hjerta föreslagit, att Förordningens 1 /. md ändras sålunda : ”
Den, sorn i allmänna lef vernet befinnes så öfverlastad- af starka drycker, att en hvar, som honom ser, kan märka att hatt är drucken, bote derföre 5 R:dr 16 sk. B.co, 4 La%Ulslottets Betänkande N.-o g5#
Sier sådant inför Domstol eller Konungens Befallningshafvande, ligge det i tväböte.
Derigenom komme hela i Morn, af 2 med deri stadgade stock- och fästningsstraff att utgå, men 3, 4 och 5 Momenterne i samma, §.? jemte 3, 4, 5, 6, 7, 8 och 9 §§., att bibehållas, med undantag af hvad i 4 §. nära-; nes om stockstraff.
Stadgandet i 10 §., an\ gående rättighet för hvem som vill betala böterne f ör den tilltalade, att begagna hans arbete linder husbonderätt, borde ock utgå'% såsom uttryck af ett slags lifegenskapssystem, hvilket försvunnit ur alla öfriga delar af vår Lagstiftning. mi.
Derjemte är af Herr Hjerta yrkadt, att fyllerimåls behandling och af A. dömande måtte från Konungens Befallningshafvande på de vanliga
Domstolarne öfverflyttasj hvilken återgång till ett rätts-; enligt skick ej kunde leda till någon olägen-J het, men säkert skulle förekomma en af de betydligaste, hvaröfver för närvarande allmän klagan spörjes , nemligen att allmogenj genom en tvungen vandring till Landshöf» dinge-Residencet , stundom lo tili 12 mil, förspiller tid , penningar och arbetskraft, M en olägenhet , som drabbar ej blott den an-! klagade , men äfven vittnen , merendels utan ersättning, helst om den anklagade frikännes, och somför nitiske åklagare bildar en inkomst» källa uti de förlikningsmedel, hvilka bonden gerna uppoffrar , till lika belopp med LagUtskottets Betänkande N:o 95; 5 böterne , för att undvika den svårare förlusten af flere dagars uppehåll i staden och frånvaro från sitt arbete.
Denna motion har blifvit understödd af Herr M. J. Crusenstolpe, hvilken, till ådagaläggande af angelägenheten att afskaffa Konungens Befallningshafvandes domsrätt i fylleriinål , i anseende till den belägenhet, hvari vittnen genom en sådan rättegångsordning försättas, frarngifvit och åberopat tryckta handlingar i en fråga, huru vida åklagare äro pligtige att förskjuta ersättning till de af dem inkallade vittnen uti mål, som angå dryckenskap och oloflig bränvinsminutering. 3:0 Af Herr Contracts-Prosten Nordin är anmärkt: att de genom ifrågavarande Förordning stadgade penningeböter äro dels kraftlöse , emedan de ej aktas af slösaren eller den rike, dels obillige, emedan den tilltalade, under sitt rusiga tillstånd, ofta ej gjort något ondt eller stört någons frid , och dels orättvise , emedan, om den sakfälde är fattig och böterne måste utmätas, straffet äfven drabbar hans hustru och barn ; att stock, straffet för fjerde resan fylleri är olämpligt, emedan denna vanhedrande bestraffning bör begignas endast för ärerörige förbrytelser; att straffet nied vatten och bröd är onaturligt; och att Konungens t Befallningshafvandes 6 LagUtskottets Betänkande N.o 95. domsrätt i fyllerimål är onödig, leder till en förökelse i straffet, hvaraf den tilltalades barn och maka äfven träffas, samt kan , om den tilltalade tredskas och ej på kallelse sjelfmant sig inställer, förorsaka, att Staten får -vidkännas onödig kostnad för den tilltalades forslande till LandsCancellieh Efter dessa anmärkningar har Herr Contracts-Prosten yrkat s 1 :o att Häradsrätterne, och ej LandsCancellierne, ma. ransaka och afdöma fyllerihrolt ; 2 :o att, i stället för pennin geböter, följande varningsgrader ma stadgas : a) för första resan fylleri: vänliga och Ömma varningar af själasörjaren i förtrolig väg 5 b) för andra resan ; skarpare och alf varsammare förmaningar af själasörjaren, i närvaro af v.ne Ledamöter af Kyrkorådet i c) för tredje resan : kraftfulla förma ningar offentligen af Kyrkorådets och LagUtskottets Betänkande N:o 95. 7 d) för fjerde resan : likaledes offentliga förmaningar af Kyrkorådet, hvars protocoll deröfver bor från predikstolen offentligen uppläsas; äfvensom den tilltalades last anteck, nas i kyrkobok och f Örhorsiängd, samt han derefter anses ovärdig ali» mänt förtroende 5 3:0 att, om dessa varningar ej hjelpa, den brottslige dd bör betraktas såsom en vanvetting eller sinnessjuk, den der gods sitt ej skota gitter,
och såsom sådan ställes under förmynderskap, samt d Corrections» eller Dårhus, om tillgång till plats der finnes, tili f örbättring insättas ; 4:o att, om den på dryckenskap begifne icke, på Själasörjarens kallelse, sjelfmant sig infinner till cle 4 f örsta varningsgradernes undergående, Länsmannen då skall stämma honom till Häradsrätten, som dömer honom skyldig till varningen; hörandes Länsmannen, om så fordras, honom till varningens erhållande inställa j 5:0 att, om den af starka drycker Öfverlastade bryter friden, allmän Lag skall a honom tillämpas, och varningar ändå ega rum; 8 LagUtskattels Betänkande N’.o 95; 6:0 att, i fall detta förslag, hvilket kunde antagas i Rikets mindre städer, sd väl som på landet, ej Junnes lämpligt för de större, i hvilka Policemagt, skiljd från Domare magten, är inrättad, och hvarest förhållandet emellan lärare och åhörare upphör t att vara patriarkaliskt, vanliga policeanstalter emot fylleri må fortfara, i brist pä något bättre; samt andeligen 7:0 att heder sbelöningar, biblar eller annat dylikt, böra, såsom uppmuntringar, utdelas till de ynglingar, som, vid 30 eller 5 o års ålder, enligt f örsamlingens erkännande d stämma, aldrig smakat bränvin. 4:0
Herr frosten Broome har yrkatl att Förordningen emot fylleri och dryckenskap måtte, i ändamål att hämma denna last, öfverses och, i afseende pä angifvelseoch bevisningssättet, rättas , samt de deri stadgade ansvarsbestämmelser skärpas.
I anledning af sistberörde a:ne motioner äro följande yttranden hos Högvördig ge Preste-Ståndet afgifne , nemligen: Af Herr Prosten Forslind : att det vor© tvifvelaktigt, huruvida blotta factum, att hafva intagit ett rus, kunde finna ett rum inom den criminela lagstiftningens område, att de^ 'LagUtskottcts Betänkande Nio g3. g berusade endast da , när han offentligen sårar ärbarhet och anständighet, gör sig förtjent af Policens tillrättavisning ; att verklig brottslighet då först vidtager, när någon infinner sig berusad, der allmänna ordningen och säkerheten ovilkorligen fordra, att han är nykter, såsom då han bevistar den allmänna gudstjensten , eller förrättar ett ålagdt eller åtaget uppdrag , eller skall fullgöra en medborglig pligt eller utöfva en tjenstebefattning; samt att, ehuru omdömet, angående olämpliglieten af de för fylleribrott stadgade stockstraff och fängelse å fästning, ej syntes vara mycket deladt, tvifvel om de föreslagne straffens större ändamålsenlighet likväl torde Jippstå; af Herr Prosten Elfström : att någon mildring i straffet för fylleri icke bör ega rum , helst erfarenheten visade, att denna last i hög grad tilltagit; af Herr Contracts - Prosten ågrell: att inål, rörande fylleribrott, böra upptagas och afdömas, så väl hos Konuugens Befallningshafvande, som hos Häradsrätterne; samt af Herr Biskopen Doctor Wijkman och Herr Professoren Gravander, att, då ansvaret af penningeböter för fylleri träffar icke den brottslige, utan hans hustru och barn, flelta ansvar bör till kroppsstraff förvandlasä jo LagUtskottets Betänkande N:o 95. 5:0 Petter Pehrsson, och G:o Jonas Johansson frän Jönköpings Ivän ; 7:0 Sune Nilsson frän Kronobergs
Län; 8:0 cinders Andersson från Skaraborgs Län, och g:o Johan Jacob Rutberg från Norrbottens
Län, hafva, med anförande af de flere olägenheter, som äro förknippade med den ät Konungens Befallningshafvande uppdragna domsrätt i fyllerimål, instämt i det yrkande, att denna domsrätt mätte upphöra och till de allmänna Domstolarne Öfverflyttas; hvarjemte Petter Pehrsson och Jonas Johansson föreslagit, att ansvar för fylleri endast dä md ega rum , när någon, i sådant tillstånd, annan ofredar eller förolämpar; äfvensom 10:0 Pehr Jönsson från Christianstads
Län väckt fråga om upphäfvande af riu gällande straffbestämmelser f ör fylleri, i hvilkas ställe borde stadgas, för första resan , varning af Pastor, för andra resan, varning inför Kyrkoråd, och för tredje resan, den brottsliges ställande under förmyndarévård\ hvaremot LagUlskoltets Betänkande J\:o g5. 11 11:0 Lars Andersson från Skaraborgs Län, och ia:o Lars Larsson från Calmare Län yrkat , den förre , att böterne för forsta , andra och tredje resan fylleri md fördubblas, samt den senare, att fylleriböter bora med stockstraff ' försonas, och böter f ör blodvitén, tillkomne genom slagsmål i rusigt tillstånd, förvandlas till spö eller ris.
Utskottet , sorn , vid öfvervägande af hvad sålunda är vordet anfördt, funnit sig, å ena sidan, ej kunna instämma i de Motionairers mening , hvilka föreslagit det i berörde Kongl.
Förordning stadgade ansvar för omättligt förtärande af starka drycker böra skärpas, men ej eller dela den åsigt, i enlighet med hvilken blifvit yrkadt, att dryckenskapslasten bör anses med en skonsamhet, som gränsar nära till strafflöshet, har, efter sorgfällig pröfning af detta ämne, med anledning af de väckta motionerne, uppgjort förslag till ändringar i nämnde Författning, hvilka, efter Utskottets omdöme, nu böra ega rum, och får här , i stället att serskildt besvara hvarje motion, kortligen angifva de grunder, från hvilka de hufvudsakligaste bland de af Utskottet föreslagne andringarne utgå.
LagUiskoilels Betänkande N.o gö.
Dessa äro: a) att dryckenskapslastens utöfvande ej kan betraktas såsom egentligt brott, utan så vidt andras säkerhet oell frid derigenom störes, eller oro och förargelse i allmänna lefvernet åstadkommes ; hvarföre straff derå endast i dessa fall kan anses rättsenligt j b) att, då hvart och ettdsrott, hvarå straff skall stadgas, måste förut vara till natur och beskaffenhet så allmänt kändt, att dess blotta namn är tillräckligt för dess urskiljande från andra handlingar, utan att det behöfver serskildt beskrifvas, någon definition å fylleribrottet ej bör i Strafflagen upptagas; c) att, då hvarje straff bör vara lärnpadt efter brottets art, det skymfliga stockstraffet ej är lämpligt till fylleribrottet, hvilket i allmänna omdömet ej medförer vanfrejd ; d) att den, hos hvilken dryckenskapslasten så tagit öfverhand , att han af frenne undergångne bestraffningar för fylleri, i allmänna Ief-j 'LagUtskoitets Betänkande N:o g5.
13 vernet, ej låter sig räda, utan fjerde gången gör sig saker till samma brott, skäligen må anses icke blott oskicklig till medborgliga värf, utan ock uturståndsatt att såsom fullmyndig sköta sina egna angelägenheter ; och il) att den domsrätt \ i mål, angående fylleribrott, som blifvit Konungens Befallningshafvande uppdragen, är oförenlig med Konungens Befallningshaf vandes bestämmelse och strider mot den enhet i rätte» gångsordningen, för hvars befordrande Konungens Befallningshafvande» domsrätt i åtskilliga andra mål redan blifvit till allmänna
Domstolar-; ne öfverflyttad, samt, efter hvad erfarenheten visat, utan att leda till ifrågavarande måls säkrare eller än-, damålsenligare behandling, ofta föranleder till fierehanda olägenheter och betydlig kostnad för både parr ter och vittnen.
I enlighet med dessa åsigter föreslår Utskottet, att Kongl.
Förordningen den 24 Augusti i8»3, emot fylleri och LagVtskottets Betänkande N;o 95. dryckenskap, måtte ändras till föl-^ jande lydelse : l §.
Den | sorn af starka drycker synbarligen öfverlastad är, och i sådant tillstånd träffas å väg, gata eller annat allmänt ställe, bote första gången Tre Riksdaler Sexton Skillingar , andra gången Sex Riksdaler Trettiotvå Skillingar , tredje gången Tretton Riksdaler Sexton Skillingar , samt fjerde gången likaledes Tretton Riksdaler Sexton Skillingar ; hvarförutan , i sistnämnde fall, den pliktfällde skall , om han är myndig, ställas under förmynderskap samt förklaras oberättigad alt deltaga i val eller väljas till sådane förrättningar, som innefatta medborgligt förtroende.
Beträde® någon femte gången, eller oftare, med fylleri, varde försänd till någon Kronans Arbetsinrättning eller Correctionshus , att derstädes ett halft år till arbete hållas.
Den , som för fjerde resan fylleri till ansvar dömd är, fortfare att stå under förmynderskap, till dess lian gitter visa , att han från sin vanart så återkommen LagUtskottets Betänkande Nto 95.
15 är, att han sig och gods sitt sjelf råda kan.
Om någon, inför Konungens Befallningshafvande eller någon Domstol, vid allmänna Sammankomster, X.äsförhör, Stämmor, Auction er, Marknader, Skjutsningar eller Skallgångar, finnes af starka drycker öfverlastad , den fälies till dubbla böter emot hvad här ofvan blifvit utstakadt , men allmänt arhete ökes ej öfver hvad nyss föreskrifvet är; och eger Konungens Befallningshafvande, Domare, Kronobetjent, eller annan tillstädes varande förrättnings, man, att en-sådan genast afvisa, eller, der omständigheterna så fordra , med honom lala förfara, på sätt 7 här nedan förmäler.
Hvad allmänna Lagen i 5 Cap. 4 §. Missgernings-Balken , Kongl.