Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
År vexel ställd att betalas å viss tid efter uppvisandet, då bör densamma till godkännande uppvisas inom tre månader f rån utgifningsdagen, derest vexeln är utgifven i Sverige och dragen på Svensk ort, men inom sex månader från samma tid, dä vexeln är utgifven i något annat land i Europa, samt inom ett år, derest vexeln är utgifven i annan verldsdel. 12 §.
Den, som godkänner vexel, ikläder sig derigenom skyldighet alt densamma in'ria, och må efteråt ej kunna undandraga sig betalningen, om än vexelgifvaren skulle finnas hafva kommit i concurs-tillstånd, innan accepten meddelades. 13 §.
Godkännandet af vexel uttryekes medelst påskrift af ordet godkännes eller accepteras samt namnets undertecknande.
Accepten bör, om vexeln är ställd på viss betalningstid efter uppvisandet, dateras, vid påföljd, alt eljest betalning för vexeln kan fordras pä den deri bestämda tid, räknad från utgifningsdagen. 14 §.
Drages vexeln på tvänne eller flere personer, såsom Bolagsmän, då bör godkännandet ske medelst Bolagets namnteckning: gifves eljest vexel på tvänne eller flera personer, Lag-Ulskoltels Betänkande, N\o 343. att betalas af antingen den ena eller andra, då är enderas godkännande lika gildt, sorn hade vexeln på honom allena varit ställd. 15 §.
Jr vexel ställd att betalas å annan ort, än der godkännaren bor, teckne dä han å vexeln, genom h vilken person i den andra orten betalningen erlägges, och vare för densammas fullgörande sjelf ansvarig. 16 §.
Då vexel till godkännande förevises, bör bestämdt svar, jakande eller nekande, af gifvas morn a4 timmar derefter', sker det icke, anses god kännaren liaj va vägrat accept en. 17 §. / Tjärder vexeln icke, inom den i 16 t§‘ bestämda lid, godkänd, eller sker godkännandet med vill kor, eller inskränkes till en del utaf vexelns belopp, eller kan den ej anträffas, pil hvilken vexeln ar dragen, vare innehafvar en, sedan han deremot protesterat, berättigad till äter gängstalan, pä sätt i 3o $
Derest vexelgif varén, pä den tid, dä vexeln utgafs, egde godkännarens ovilkorliga tillåtelse att vexeln ä honom draga, vare denne förbunden att vexeln antaga och, om det ej sker, ansvarig för all deraf uppkommande skada.
IV CAP.
Om Vexcls betalning genom godfe cin narén. 19 §.
Ar vexcls förfallotid bestämd till en eller flere månader, dä skall hvarje månad till 3o dagar räknas: är förfallotiden bestämd till en eller flere uso, dä svarar en uso emot 3o dagar , två uso emot 6o dagar, och sä vidare; varande i alla dessa fall den dagen oräknad, då vexeln utgafs eller uppvisades.
? Lag-Utskottets Betänkande, IV:o 143.
Ar vexel ställd att betalas midt i månaden, vare dd femtonde dagen rätter förfallodag. 20 §.
Ar vexel, som finnes ställd att betalas inom viss tid efter utgifvamlet eller uppvisandet, till betalning förfallen, och har icke för vägrad accept redan blifvit protesteradt, Aligge innehafvar en, att, af den person, hos hvilken penningarne skulle uppbäras, fordra betalning, samt, derest sådan icke erhå/les, protestera, uti stad senast å lörsta dagen, och på landet senast å. andra dagen efter rätta betalningsdagen: kan ej denne anträffas, protestere dock innehafvaren, sorn sagdt är: vill eller förmår ej den förre erlägga mera än en del af vexclns belopp , ankom/ne på innehafvare att emottaga eller icke emottaga, hvad honom erbjudes, men protestere icke dessmindre för hvad som hilster. 21 §.
Jr vexel ställd att betalas vid uppvisandet, vare, för dess uppvisande till betalning, tid, sorn i 11 § sägs: erhål/es ej betalning, eller kan ej den person anträffas, hos hvilken penningarne uppbäras skulle, eller vill eller förmår ej denne erlägga mera än en del af vexel ris belopp, protestere innehafvaren, efter thj i 20 § föreskrifva är. 22 §.
År af vexel-innehafvaren försummadt, hvad honom efter 11, 20 och 21 §§ åligger, håfve förlorat sin vexelrätt emot godkännaren, och hälle sig till honom, såsom uti annat skuldfordring smål: instämmes ej godkännaren till den i 40 $ omförmälde domstol inom ett år efter vexelns rätta betalningstid, vare lag samma. 23 §.
År vexel ställd att här i landet betalas uti något visst härstädes gångbart myntslag, då bör den betalas i det mynt, hvarå den lyder: är vexeln ställd å utländskt mynt,,må betalningen i Svenskt mynt erläggas, efter vexelcurs, dock med m. till B.
Fröt. 1840. 7 Sami. f A/d. 36 Haft. 2 Lag-Utskottets Betänkande, N:0 143, förhöjning, motsvarande ränta till lA för 100 i månaden, under den förfallotid, som jör vexel efter samma curs är bestämd. 24 §.
Har godkännaren brustit i betalning, vare skyldig gälda vexel-innehafvarén ränta till lJi för 100 i månaden, jemte full ersättning för honom åbragte kostnader. 25 §.
Varder förfallen vexel icke på förfallodagen till betalning företedd, ege innehafvaren ej rätt till ränta förr, än efter det han sedermera fordrar, men ej får betalningen, och icke eller att, derest vexeln lyder å utländskt mynt, åtnjuta betalning efter högre curs, än den å förfallodagen, eller näst föregående vexeldag noterade, om cursen sedan stigit: har den fallit, vare innehafvaren skyldig åtnöjas med betalning efter gångbar curs vid den tid, då han sig anmäler. 26 §.
Är vexel godkänd, och betalar godkännaren, utan att återfå det exemplar, hvarå godkännandet finnes tecknadt, vare ej fri från betalningsskyldighet till tredje man, hvilken samma exemplar innehar. 27 §.
Har vexel inom rätter tid blifvit protesterad, för bristande betalning af den, på hvilken vexeln varit dragen, stånde annan person fritt, att med den rätt i zg ff sägs, till heder antingen för vexelgif varén eller någon af öfverlåtarne, betalningen erlägga, och blifve den, till hvars heder betalningen sker, i betalningsbeviset uttryckligen nämnd; innehaf varens protest-kostnad bör då tillika ersättas. 28 §.
Erbjuda sig flere att vexel under protest betala, efter thy i nästföregående sägs, vare den närmast, som till heder för vexelgif varén, och dernäst den, som till heder för äldre öfverlåtaren, betalning erlägga vill; men skulle emedlertid den, Lag-Utskottets Betänkande, N',o 143.
11 på hvilken vexeln är dragen och emot hvilken protest för bristande betalning skett, erbjuda sig att vexeln inlösa, vare han dertill berättigad J ram för annan. 29 §.
Hvar, som betalar till heder för vexelgifvare eller öfverlåtare, ege att, med den sålunda godt gjorde innehafvarens rätt, söka sin ersättning af vexelgijvaren och jemväl, derest inlösen skett, till öfver/åtares heder af ej mindre honom, än äfven dem, hvilka vexeln förut öfverlåtit, om sådane finnas: håfve ock emot den, på hvilken vexeln varit dragen, lika rätt med förre innehafvarén. v cap. Om Atergångstalan. 30 §.
Sedan vexel blifvit protesterad, vare sig för bristande accept eller bristande betalning, ege innehajvarén genast fordra liqvid af vexelgijvaren och öfverlåtarne, en eller flere, såsom till honom ansvarige, en för alla och alla för en; men är, genom någon med vexeln vidtagen åtgärd, senare öfverlåitares rätt emot en föregående förverkad, då eger innehafvar en emot den förre ej någon talan. 31 §.
Har den, som godkänt pä honom dragen vexel, kommit i concurs-tillstånd förr än vexeln är till betalning förfallen, kan innehafvar di jemväl, efter gjord protest, genast fordra betalningen af vexelgifvare eller öfverlåtare, efter thy i 3o § sägs. 32 §.
Vid betalning för återgången vexel, vare innehafvar en berättigad att af vexelgifvare och öfverlåtare fordra den hufvudstol, hvarå vexeln lyder, ränta till lf2 för 100 i månaden, räknadt från vexelns rätta betalningstid, om denna är förfluten, och till dess liquid sker, jemte ersättning för protest - Lag-Utskottets Betänkande, N',o 143. omkostnader, postpenningar Jör 2ine bref, nemligen ett fram och ett tillbaka, måklare-arfvode tilt, 1 för 100, dä. mäklare blifvit begagnad, provision till ’ för 100, och mera, när provision pd flere ställen bevisligen blifvit betald, samt de skäliga umgälder, so/n dessutom får innehafvarén bevisligen uppkomma.
Ar vexeln ställd att betalas i utländskt mynt, bör, derest curseri stigit sedan vexelslutet skedde, betalningen erläggas efter den curs för vexlcir, pä enahanda förfallotid med dea förra vexelns, som är gällande när liquid sker; men, om curseri emedlertid aldit, utgöras efter den curs, hvartill vexeln bli vit köpt, eller som, i händelse cursberäkning i köpet ej ingått, eller ej kan till beskaffenheten visas, var vid köpetillf ället i allmänhet gällande: allt med förhöjning, motsvarande ränta till ’ för 100 i månaden under omfårmålde förfallotid, dock med afräkning a1 den tid, sorn för den protesterade vexeln ännu kan återstå. 33 §.
Fexel-innehafvare ege rådrum, att, i saknad af godvillig betalning, instämma vexelgifvare och öfverlåtare till den i 4o § omförmälde domstol inom f öljande tid: är vexeln ställ i att betalas i Sverige, stämmes svaranden, om han bor eller vistas i samma
Län, der betalning en ske bordt, eller i Länet näst intill, inom sex veckor, men eljest inom tre månader: år vexeln icke ställd att betalas i Sverige, bör vexelgifvare eller ö verlåtare, som i Sverige bor eller vistas, vara stämd inom sex månader från råtta betalningstiden, derest betalningsorten år i Europa, eljest inom ett år från nyssnämnde tid. 34 §.
Underlåter vexel-innehatvare att iagttaga hvad honom i ix, 20, 2i och 53 §§ ål äigges, hat ve förlorat allt anspråk emot ej allenast öfverlåtare, utan äfven vexelutgifvaren', har denne senare ej hos godkännaren ställt valuta till vexelns infriande, vare dd ansvarig såsom uti annat skuldfordringsmdl.
Lag-Ulskotlcts Betankande, N',o 143. 13 35 §.
Öfverlåtare, som vexel inlöser, träder derigenom uti dens ställe, rån hvilken inlåsningen sker; dock hvad andre öfverlåtare a samma vexel angar, endast emot den eller dem, hvars öfverlåtelse år äldre ari hans egen; föranlätes han att, i saknad af godvillig betalning, till domstol instämma föregående öfverlåtare eller vexel-utgifvare3 håfve tid dertill inom tre månader ifrån etet han sjelj inom f öreskrif ven tid blifvit stämd eller godvilligt betalt: stämmer han ej inom nyssnämnde tre månader, gange pd sätt i 34 § stadgas.
Yl CAP.
Om Protest. 36 §.
Protest skall verkställas emellan kl. g f. rn. och kl. 7 e. 772., i stad genom Notarius Publicus eller Magistratsperson, jemte ett tillkalladt vittne, och d landet genom edsvuren Kronobetjent, jemte ett tillkalladt vittne, eller af annan person, jemte -2.ne tillkallade vittnen; och böra de alla kunna skrifva. 37 §. öfver protest skall skriftlig handling upprättas, innehållande: 1 ullständig a skrift af vexelri med hvad dera finnes tecknad t; —- deri sökandes anhållan eller påstående; — det svar, derå gifves; — det förbehåll, som för sökanden af för rättnings mannen gores; — ort och tid, hvarest och når protesten sker; — samt förrättnings mannens och vittnets eller vittnenas egenhändiga underskrifter. 38 §.
Anträffas ej den, emot hvilken protesteras skall, bör protesten verkställas vid hans bostad: i händelse underrättelse derom icke kan erhållas, håfve sökanden ändock förvarat sin talan, derest han, så fort ske kan, och senast inom i4 dagar, förhållandet anmäler hos Konungens Befallningshafvande eller närmaste Rådstufvu-Rätt.
Lag-Utskottets Betänkande, N\o 143. 39 §.
Kexel-innehafvare år ej befriad fran skyldigheten att protestera derigenom, att den, på hvilken vexeln dr dragen , ajlidit eller kommit i concurs-tillständ.
VII CAP.
Om laga Domstol och om rättegången i Vexelmål. 40 5-, .
Råtter domstol för vexelmål, deri vexelråtten icke år förlorad, vare Rådstufvu-Rått i den stad, der svaranden bor eller antra fasj men, om han å landet bor eller anträffas
, Råd stu fvu-Rått en i närmaste stad derintill. , 41 §•
Stamning i vexelmål skall, når sökanden sa åskar, meddelas till samma dag, om
Ratten då sitter och svaranden år sä till hands, att han kan sig före råttegdngstimmans slut infinna. 42 §.
Derest Rätten ej finnér något förekomma, som fordringsansprdkets giltighet förringa bör, döme då genast till betalning och förordne tillika huruledes, i brist deraf, utmätning och by sått ning straxt ske må', dock skall för vexel, som med protest återkommit, utmätning eller bysåttning icke kunna emot vexelgifvare eller öfverlåtare verkställas förr, ån o dagar förflutit, ifrån det han bevisligen blifvit krafd. 43 §•
Ar målet af sådan beskaffenhet, att det ej kan eller bår d forsta r åttegångsdagen af gåras, må likväl dermed ej fördröjas längre, ån högst nödigt pröfvas. VIII CAP.
Allmänna bestämmelser. 44 > Inträffar tid, att betalning fordra eller fullgöra, att protestera eller att något annat iagtlaga, å helgedag, ela eger man det gåra d nästa såcknedag derefter.
Lag-Utskottets Betänkande, N',o 144. 15 45 §.
Ar i annat land iagttaget hvad, sorn a hvarje ort får sig hnn vara lag och sedvana likmätigt, dä håfve det sin laga kraft.
I sammanhang härmed, föreslår jemväl Utskottet: att Rikets Ständer, vid öfverlemnande till Kongl. Maj:t af deras underdåniga förslag till ifrågavarande
Lag, måtte uttrycka den underdåniga önskan, att Kongl. Majit täcktes, genom serskild Författning, sorn liktidigt med samma
Lag kunde promulgeras, meddela de reglementariska föreskrifter, Kongl.
Majit i Nåder han pröfva nödige, i stället för sådane, till Börs- och Mäklare-Ordning hörande lagbestämmelser, som åro intagna uti de serskilda Författningar, hvilkas upphåfvande blifvit föreslaget.
Stockholm den i3 October i84o.
Ank. till Exp. Utsfe. d. 15 Oct., kl. 11 f. m.
Betänkande öfver väckte motioner, om uppliäfvande eller ändring af Kongl. Brefvet den 17 October 1778, angående barna-mord.
Högvördige Preste-Ståndet har till Lag-Utskottet remitterat följande motioner: i:o af Herr Biskopen Doctor Bruhn, som anfört, att de medel, som genom stadgandena i Kongl.
Brefvet den 17 October 1778 blifvit valde till förekommande af barnamord, i sina följder varit skadliga.
Nämnde Författning hade nemligen borttagit all skymf från lägersmål och mildrat straffet för barnamord, så att den nästan kunde sägas befrämja brotten, hvilket bevisades deraf, att, enligt ett vid motionen bifogadt utdrag af Tabellverket, under de 20 åren näst före 1778, endast 1 af 4o barn varit oäkta; hvaremot under de 20 år, som förllutit näst före 1837, i allmänhet 1 16 Lag-Utskottets Betänkande, N:o 144. varit oäkta aF endast \\ barn.
Då Författningen äfven ginge derpå ut,atfc göra både häfdad qvinna och bennes lägersman lill namnen okände, saknades upplysning, om barns slägtskap med hvarandra, så att äktenskap i förbudna leder ej kunde förekommas; äfvensom oäkta barn, hvilkas föräldrar voro okända, ofta folio låttig-inrättningarne till last.
Barnamorden hade likaledes tilltagit, ty, på sätt af nämnde utdrag af Tabellverket kunde in bernias, hade de utgjort, inom de 20 åren närmast före 1778, til hopa 147» men inom de före 1837 senast förflutne 20 åren 218, ehuru folkmängden icke skall ökats i samma förhållande.
En oformlighet låg# deruti, alt Författningen tillåter, alt lägrad qvinuas enskilda ski iltermål lår verkställas inför hvilken prest, som derom anmodas, hvilket föranledde dertill, att denna kyrko-plikt stundom ej blefve fullgjord, och att den brottslige, det oagtadt, nyttjade salighetsmedlen.
Själasörjaren borde känna de brottslige bland församlingens medlemmar, så framt han skulle kunna upprätthålla kyrkotukten.
Hans verksamhet i denna del vore dock mycket inskränkt genom förbudet alt förebrå lägrad qvinna hennes förbrytelse både före och efter barnfödseln, och att göra efterfrågan om hennes person och tillstånd, i fall hon vill vara okänd.
Den blotta anteckningen i kyrkoboken, att okänd qvinnas barn blifvit döpt, innefattade ej sådan upplysning, angående persons härkomst, slägt m. m., sorn en kyrkobok vore ämnad alt meddela.
Motionären ansåg derföre, att ifrågavarande Kongl.
Bref borde antingen till all kraft och verkan upphäfvas, eller, efter töregången sträng granskning, i flere delar ändras; 2:0 af Herr Prosten Stenhammar, hvilken fästat uppmärksamhet på samma, från berörde Kongl.
Bref hätflytande olägenheter, som här ofvan blifvit nämnda, och serskildt på dem, sorn uppkommo genom rättigheten löi1 barnaföderska, alt förtiga eget och fadrens namn och stånd, samt barnets deraf föranledda bristande kännedom om sine föräldrar, hvilket, bland annat, hindrade barnet att komma i åtnjutande af den föräldravård och uppfostran, som det vore Statens pligt all vidmagthålla.
I stadgandet, ”att qvinna, som vill å okönd ort framföda foster, må i sådant uppsåt lemna* ostörd, utan någons åtal eller efterfrågan om hennes person eller tillstånd,” borde derföre en modificalion ske, så att de välgörande följder, som detta lagbud i vissa fall medförde, bibehöllos, men de väsendlligaste olägenheterne deraf undanröjdes.
För sådant ändamål ansåg motionären, att, så framt det ej skulle finnas lämpligt stadga, att barnaföderskas namn och stånd, utan undantag, böra uppgifvas till anteckning i den församlings kyrkobok, Lag-Ulskottets Betänkande t N\o 144. 17 kobok, till hvilken hon hörer, de föreskrifter åtminstone borde meddelas: alt lägrad qvinna, förr än hon begifver sig lill annan ort, för alt der framföda foster, skall dels yppa detta sitt uppsåt för egen själasörjare, dels för den prest, som döper barnet, uppvisa ordentlig prestattest; att barnet derefter skall, enligt dopsedel från den prest, som dopet förrättat, i nämnde kyrkobok antecknas; och att en af Kyrkoherden undertecknad skrift, sorn skulle innehålla uppgift om barnets härkomst, och till hvilken borde, genom anteckning i kyrkoboken, hänvisas, skall förvaras i kyrkokistan, för att under barnets spädare år brytas, endast i den händelse, att barnet faller fatlig-inrättningen till last, men, efter barnets beredelse till dess första nattvardsgång, öppnas, på det att innehållet må kunna detsamma meddelas.
Efter att hafva tagit i öfvervägande hvad sålunda förekommit, får Utskottet afgifva följande utlåtande i ämnet.
Syftemålet med ifrågavarande Författning har varit att söka undanrödja de vanligaste och närmaste anledningarne tili barnamord, derigenom att lägrad qvinna bereddes möjlighet att undanhålla den större allmänheten kännedomen af den förseelse, hon begått och att på detta sätt undgå den vanheder, som dervid fästes.
Om det än mäste medgifvås, att detta syftemål måhända icke kunnat i märkbarare mon vinnas, synes det likväl, å en annan sida, med ännu mindre skäl kunna påstås, att sjelfva Författningen verkat till sedeslöshet och brott.
Del, såsom ett bevis på tilltagande osedlighet, anmärkta förhållande, att årliga antalet af födda oäkta barn, jemförelsevis med de äktas, efter år 1778 betydligen ökats, kan rimligen ej hafva sin orsak i denna Författnings föreskrifter, ty bestraffningen för könsförbrytelser har derigenom ej blifvit mildrad; utan torde denna orsak böra sökas i en mängd andra icke okända omständigheter, för hvilka det lärer vara öfverflödigt att bär närmare redogöra.
Hvad den anförda tillökningen af barnamord angår, så upplyser det åberopade utdraget af Tabellverket, att antalet af dessa brott, efter Författningens tillkomst, icke allenast icke tilltagit i större mon , än folkmängden, som år 1777 steg till omkring två och nu uppgår till omkring tre millioner, utan deremot, jemfördt med antalet af födda oäkta barn, så betydligt minskats, ali då, under de 20 åren näst före 1778, barnamorden räknades till 147 samt födda oäkta barn till 33,35o, hafva, under de närmast 1837 varande 20 åren, oäkta barnen utgjort 124,355, men barnamorden endast 218.
Enligt Utskottets öfvertygelse, ligger häruti ett bevis, att Författningen haft välgörande följder, vida öfvervägande de uppräknade olägenhelerne.
I afseende på dessa olägenhe— Bih. lill R, St.
Prof. 1840 7 Sand. 1 Jfd. 36 Häft.\ 3 18 L a g-TJt skottets Betänkande, lV:o 145, ter samt de ändringar, som i anledning deraf blifvit yrkade, bör dessutom anmärkas: att, om lägrad qvinna .fått tillfälle att gå lill nattvarden, innan hennes förseelse blifvit presten kunnig eller hon undergått enskild skrift, bennes skyldighet att hemligen skriftas, dock qvarstår, enligt Kongl. Förklaringen den a3 Mars 1807; att förbudet att i allmänna lefvernet förebrå lägrad qvinna hennes förseelse, icke inskränker religions-lärarens rättighet och åliggande alt henne varna, förmana och upplysa; att, i händelse barnaföderska förpligtades att alltid för vederbörande presterskap uppgifva lägersmannens namn och stånd, föga dermed vore, i afseende på barnets rätt til! framtida vård och uppfostran, vunnet, emedan, vid händelser af pligtförgätenhet idella afseende bos lägersmannen, den lägrade qvinnan sällan kan sin uppgift med bevis styrka; samt att de föröfrigt föreslagna ändringar icks skulle kunna ske utan rubbning af de hufvudgrunder, på hvilka Författningen hvilar, hvarigenom åter dess ändamål skulle förfelas.
Utskottet finnér sig, af dessa skäl, föranlåtet vördsamt hemställa, att ojvunberörde motioner icke må till någon åtgärd föranleda.
Slockholm den i3 Oetober 1840.
Ant. till Exp. Utsk. d. 15 Oct., kl. 11 t. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion om ersättning af allmänna medel till vittnen, som i brottmål åberopas. FIos Vällofl. Borgare-Ståndet har, i motion, som till Lag-Utskottet blifvit öfverlemnad, Herr Westman föreslagit, att, då våra lagar icke tillerkänna vittnen, som i brottmål kallas att resa, ofta flere mil, till den domstol, der ransakning skall företagas, någon ersättning i de fall, när den tilltalade, hvilket oftast inträffar, saknar all tillgång, och de personer, som till vittnen åberopas, ogerna vilja blottställa sig för obehaget att, efter ett uteblifvande och stadgad hemtnings-påföljd, fortskaffas med kronoskjuts, likt brottslingar och misstänkte personen, en sådan af billighet och rättvisa påkallad ersättning för rese- och tractafnents-koslnad måtte af Kronans andel i sakören eller af andra lämplige tillgångar anslås; hvarigenom äfven skulle undvikas det uppskof -och dröjsfnål vid brottmålsransakningar, hvil - Lag-Utikoltets Betänkande, N\o 145, 19 ket ej sällan blifver en följd af aflägsna vittnens inkallande, enär de heldre blottställa sig för det ringa bötesansvar, som med deras uteblifvande första gången är förenadt, än företaga.' en långväga resa, ulan hopp om ersättning.
Utskottet har tagit denna motion i Öfvervägande; och emedan allmänna Lagens stadgande i 17 Cap. 5 § Rättegångs-Balken, att den, som vittne påkallat, skall betala vittnet resekostnad och täring efter dess värdighet, ostridigt eger full tillämplighet i brottmål, som af enskilda personer utföras, samt, hvad åter sådane mål beträffar, som vanligen benämnas för ransaknings-mål och de der angå svårare brott emot säkerheten lill person eller egendom, tillräckliga skäl icke för närvarande synas vara för handen, att då vittnesmåls afläggande dervid hittills betragtats såsom en medborgerlig pligt, med hvars uppfyllande någon godtgörelse ej varit förenad i andra fall, än närden sakfällde dertill egt tillgång eller åklagaren funnits hafva ulan skäl anställt åtalet och af sådan orsak ålagts ersättning till de vittnen, han med inställelse onödigtvis besvärat, Kronan hädanefter skulle belastas med ovilkorligt åliggande att gälda vittnens inställelseiostaad i alla de fall, der tillgång hos den sakfällde saknas,; fördenskull tillstyrker Utskottet, att motionen icke må till någon åtgärd föranleda.
Stockholm den i3 Oclober 1840.
Reservation, af Fredric von Zweigbergk från Skaraborgs Län: ”'Såsom moliver för den reservation, jag tagit mig friheten anmäla mot Höglofi.
Utskottets fattade beslut, i anledning af Herr Westmans motion, angående ersättning till vittnen, som i brottmål åberopas, då den anklagade saknar tillgång, får jag andraga följande:
På sätt jag under discussion i ämnet antydt, anser jag motionen icke åsyfta någon lagförändring, helst 17 Cap. 5 § Rättegångs-Balken redan stadgar: ”Then vittne påkallat, belale thy thes resekostnad och täring efter t hes värdighet”; och något undantag från della allmänna stadgande icke lärer ega rum, ehuru praxis är den, alt vittnen i brottmål icke erhålla någon ersät tniflg af den simpla anledning, att åklagaren icke skäligen kan åläggas en slik godtgörelse, och den brottslige, på sätt motionären uppgifvit, sällan eger något att gälda med.