Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är gifvet, att de hittills befintliga gästgifverierna vid sådane vägar, der anstalter af förenämnde beskaffenhet för en ordnad postbefordring inrättades, dymedelst blefvo öfverflödige och kommo att upphöra, hvaraf åter blefve en följd, att de friheter och förmåner, som äro gästgifvaregårdar och deras innehafvare beviljade, skulle, allt efter sin art, antingen upphöra eller till Staten åter ingå, och att således en motsvarande besparing komme att minska kostnaderne för ifrågavarande postinrättning.
Värdena å dessa friheter och förmåner, hvilka likväl icke uppgå till särdeles betydliga belopp, hafva, på grund af uppgifter, meddelade af Eders Kongl. Majts Befallningshafvande, blifvit för hela Riket uträknade och finnas länsvis upptagne uti bilagan N:o 4.
För inrättande af poststationer blefve, der ej tillfälle gåfves att till station tjenlig lokal med tillhörande byggnader på antagliga vilkor förhyra, oundgängligt att, utom i sannolikt sällsynt fall, att station finge sitt läge å kronojord, för Statens räkning inköpa för ändamålet behöflig jord och antingen, om erforderlige byggnader derå funnos att tillgå, tillika desse inlösa, eller ock uppföra nya byggnader.
Då denna utväg, att medelst inköp af byggnader eller uppförande af nya hus bereda stati onslokal, dock blefve förenad med särdeles dryga kostnader, samt, temligen ostridigt, i de fleste fall, der byggnader funnos att för begagnande till stationslokal hyra, hyresbeloppet icke komme att motsvara räntan å de kostnader, Staten finge för jords inköpande och nya byggnaders uppförande vidkännas, jemte den omsider, genom byggnadernes för en, om än aflägsen, framtid motsedda obrukbarhet, på dem uppkommande förlust, borde således, vid införande af ett sådant befordringssystem, som Komitén tänkt sig kunna föreslå, hvars åsyftade tillvägabringande åtminstone till en början skulle af den mesta för Statsverket möjliga besparing betydligen främjas, iakttagas, att, i den mån ske kunde, vid bestämmandet af stationernes lägen, i allmänhet företrädesvis till stationer utsågos sådane ställen, å hvilka, jemte det de voro för sjelfva befordringen och dennas indelning i sitt sammanhang lämpligt belägne, byggnader till stationslokalernes behof kunde på billiga vilkor förhyras.
För att emellertid gifva ett på en gång nog fritt och efter behofvet lämpadt utrymme för valet af stationer, samt jemväl med afseende derå, att, å ena sidan, i den mån afstånden emellan stationerne blefvo längre och stationerne således färre, en besparing i kostnad uppkomme, men, å andra sidan, genom öfverdrifven utsträckning af posthållens längd, åtaganden, att lemna för befordringen nog uthållige hästar, kunde fördyras; har Komitén, med afvikelse från den nu gällande bestämmelsen om skjutshålls längd, an - 35 tagit, att afstånden emellan poststationens borde i allmänhet utgöra 1|' ä 2\ mil.
Som posthållningen koniine att erfordra icke obetydlig förlagskostnad, vore det af vigt, att all den inkomst, som kan hämtas af resandes befordran å de vägar, der posthållning inrättas, må, så vidt ske kan, posthål larne odelad tillfalla; Och torde derföre föreskrifter böra meddelas till före kommande deraf, så väl att särskilda skjutsinrättningar vid sådane vägar tillvägabringas, som ock att andre, än posthållarne, må vid poststationens betjena resande med skjuts.
Att emedlertid å vårt vidt utgrenade vägnät, och vid de ogynnsamma förhållanden för befordringsväsendet, som i öfrigt här i Sverige mångenstädes förekomma, allmänt tillvägabringa en sådan postbefordring, som här ofvan blifvit antydd, kan ej skäligen ifrågasättas, och är ej heller af egentligt behof påkalladt.
Hvad emedlertid synes Komitén till en början böra tillgöras, skulle inskränka sig till inrättande af dylik befordran blott å de mest befarna vägarne, der den för trafiken vore angelägnast och der den mest antagligt kunde tillvägabringas utan särdeles stor förlust, en förlust, sorn väl ändock i förstone måste blifva icke obetydlig, men omsider i den mån, allmänheten hunne vänja sig vid detta befordringssätt och lärde känna fördelarne deraf, otvifvelaktig! skulle blifva mindre, och slutligen ringa eller ingen.
I den mån erfarenhet härom vunnes och det visade sig möjligt, att med någon sannolikhet beräkna trafiken å sådane befordringsanstalter, borde utsträckning deraf till flere vägar ega rum.
De väglinier, hvilka Komitén, under antagande att jernvägsförbindelsen mellan Stockholm och Göteborg skall vara öppnad, innan någon genomgripande förändring af skjuts- och postbefordringsväsendet kan hinna bringas till verkställighet, anser nu böra för inrättande af postbefordring utaf omförmälde beskaffenhet föreslås, äro följande: l:o från Catrineholm, öfver Norrköping, Linköping, Skenninge, Grenna, Jönköping och Wexiö, till Christianstad; 2:o från Göteborg, öfver Kongsbacka, Warberg, Falkenberg, Halmstad, Laholm, Engelholm, Helsingborg och Landskrona, till Lund; 3:o från Stockholm, öfver Upsala, Gefle, Söderhamn, Hudiksvall och Sundsvall, till Hernösand; 4:o från Stockholm, öfver Enköping, Westerås och Köping, till Arboga; samt 5:o från Hofva, eller någon i närheten deraf belägen jernvägsstation, öfver Christinehamn och Carlstad, till Norska gransen vid Morast.
Dessa linier hafva blifvit valda, synnerligast med afseende å den större trafik af resande och post, som å desamma förekommer, hvarom Bilagan 36 N:o 7 lemnar närmare upplysningar, men derjemte med hänsigt till den fördel, att sådane förbättrade befordringsanstalter, som här äro i fråga, på samma gång de anordnas å vägsträckningar, hvilka i förening med jernbanor, genomskära landet i de för trafiken vigtigaste rigtningar, måtte i mer eller mindre mån komma de fleste af Rikets särskilda landsorter till godo.
De vägar, vid hvilka befordring af post och resande i det mera fullständigt ordnade skick, här ofvan blifvit uppgifvet, komme att tillvägabringas, torde lämpligen kunna benämnas Postvägar; hvaremot de öfrige vägarne, å hvilka skjuts för resande nu är anordnad, blifva af Komitén i det följande benämnde B {postväg ar.
Då fångforslingen för närvarande verkställes med begagnande afgästgifveriskjuts, blefve, i följd af Komiténs nu omförmälda förslag till reglering af befordringen å postvägarne, nödigt att vidtaga särskilda anstalter för fångtransporternas besörjande å dessa vägar, hvilket synes lämpligen kunna ske medelst afslutande af entreprenader för detta ändamål.
Föreskrift om uppgörande af sådane entreprenader har redan under den 27 April 1849 blifvit Eders Kongl. Maj:ts samtlige Befallningshafvande meddelad, men i ändamål att söka bereda billigare fångforslingskostnad, än enligt då gällande skjutslega, i hvilket hänseende anställde försök, med ett och annat undantag, icke skola rönt önskad framgång.
Att för nu gällande skjutslegobelopp träffa aftal om fångtransporternas verkställande torde deremot icke möta hinder, helst, hvad de ordinarie fångtransporterna angår, tiden för dei-as ankomst kan på förhand bestämmas; Och torde anledning derföre vara att antaga att, om ej nedsättning i nu varande fångforslingskostnad sålunda skall kunna vinnas, tillökning deri åtminstone ej må komma att uppstå.
Något förbud för Posthållare, att jemväl åtaga sig fångars transporterande, har Komitén ansett sig ej böra ifrågasätta.
Hvad sedermera angår frågan om befordringens ordnande å Bipostvägarne, så anser Komitén det hufvudsakliga syftemålet med ifrågavarande reglering, eller de skjutsningsskyldiges befrielse från åliggandet att utgöra skjuts in natura, äfven hvad dessa vägar angår, kunna ernås på det sätt, att all befordran af både post och resande, under Statens ansvarighet öfvertagen, vid dessa vägar allmänt ställes på entreprenad, för hvilket ändamål likväl erfordras väsentliga ändringar i nu gällande vilkor för skjuts-entreprenader, till undanrödjande af dc hinder, som på grund af vunnen erfarenhet kunna anses hittills hafva motverkat utsträckningen af sådane anstalter.
Komitén anser det sålunda vara i främsta rummet oundgängligen nödvändigt, ej allenast att upphäfva den nu gällande bestämmelsen att entreprenören skall, utan föregången budning, genast vid resandes ankomst tillhandahålla ett bestämdt antal hästar, utan ock att medgifva för - 37 langning; i den för öfriga hästars inställande föreskrifria tid.
För det först o O o nämnda vilkorets fullgörande nödgas entreprenören i allmänhet hela året om bekosta hästars underhållande å stall, och, i anseende till den korta tid af en fjerdedels eller en half timma efter tillsägelse, sorn i öfrigt för en del hästars inställande är utsatt, måste han antingen sjelf vara försedd med större antal hästar, än som antagligen kan, i förhållande till trafiken löna sig, eller ock blifva i hög grad beroende af de grannar, hvilka kunna med skjutsning lemna honom biträde.
Dessa vilkor hafva jemväl, enligt hvad från de särskilda orterna inom
Riket blifvit nära nog allmänt uppgifvet, ej allenast verkat högst betydlig stegring af kostnaden för entreprenaderna, der sådane, oaktadt berörda vilkor, kunnat komma till stånd, utan ock på öfriga ställen varit den egentliga orsaken, att entreprenader der ej kunnat afslutas.
Betraktadt såsom ett'medel för underlättande af resandes fortkomst i allmänhet, tror Komitén ifrågavarande vilkors bibehållande vara af föga vigt.
Så utgrenad, som postgången nu är, lemnar den å de flesta vägarne tillfälle, att med ringa kostnad pä förhand beställa skjuts, en utväg, som alltmer öppnar sig, i den mån nya och dagliga poster inrättas; och lägenhet till skjutsbeställning, om än icke så beqväm, kan jemväl erhållas å de icke af post befarne vägar, der skjutsbefordring är anordnad.
I sammanhang härmed torde icke böra lemnäs oanmärkt, att, hvad resandes möjliga anspråk på skjutsbeställningen ä sistnämnde vägar angår, förbindelse för staten, att å dem tillhandahålla befordringsmedel, kan synas vara ganska tvifvelaktig.
I allt fall kunna blott de först anlände resande genom omförmälde entreprenad-vilkor erhålla någon fördel, och icke någon resande kan, på grund af desamma, med visshet påräkna, att från någon station utan dröjsmål blifva befordrad, sa vida han icke genom beställning af skjuts i förväg betryggar sig mot möjligt uppehåll.
En annan omständighet, hvarå Komitén redan fästat uppmärksamhet, nemligen att skjutsentreprenad och gästgifverihällning nu icke kunna förenas i annans, än gästgifvares hand, har äfven i hög grad motverkat så beskaffade entreprenaders uppkomst, och fördenskull borde, pä sätt Komitén förut yttrat, entreprenör, vara berättigad att öfvertaga gästgifverihåll ningen.
För att äfven vid auktioner till entreprenader å sådane stationer, der tillskott af de skjutsskyldige icke ifrågakomma, framkalla en lifligare täflan emellan spekulanter, har Komitén trott dem böra lemnäs öppet, att, genom erbjudande att erlägga viss årlig kontant afgift, skilja sig emellan: desto heldre som utsigten, att med skjutshållningen kunna förena gästgifveribestyret, hvilket senare i många, örn ej de flesta orter, anses fördelaktigt och lönande, sannolikt kunde för en del entreprenad-spekulanter blifva en orsak, att, för motsedd vinst af gästgifveri-rörelsen, underkasta sig någon uppoffring oell förlust på skjutshållningen, samt i sådant syfte finnas villige, att sjelfve utgöra afgifter för entreprenadens öfvertagande.
Sådane afgifter, der de tilläfventyrs kommo att ega rum, borde genom Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes försorg uppbäras af wederbörande entreprenörer och, såsom tillgång, till afdrag från de för entreprenaderna eller eljest för skjutsningens anordnande inom länet årligen utgående afgifter, beräknas.
Att entreprenaders afslutande skulle underlättas genom postföringens af Komitén ofvan förordade förening med åliggandet, att fortskaffa resande, lärer vara otvifvelaktig!, enär antalet af hästar, som för postföringen erfordras, likasom tiden, då de skola utgå, i förväg bestämmes, och entreprenören genom postföringen blifver i tillfälle att, med de hästar, han i allt läll nödgas hafva i beredskap, förskaffa sig eh säker och på förhand beräknelig inkomst.
Den för närvarande till fem år bestämda tid för fortfarande af kontrakt om skjutsentreprenad synes Komitén i anseende till de vanligen under en längre tid, mera än under en kortare, inträffande af årsväxt och en mängd särskilde förhållanden beroende förändringar till stegring eller fall i prisen på så väl hästar som spanmål, foder och varor, böra, såsom alltför lång, betydligen inskränkas.
I betraktande af de både fördelar och olägenheter, hvilka vid skjutsentreprenaders tillvägabringande kunna dels för entreprenören och dels för det allmänna vara att afse, finner Komitén lämpligt, att i allmänhet entreprenadkontrakterne skulle afslutas för två år; men, på det dock en entreprenör, som sina åligganden väl fullgör, må kunna varda vid entreprenaden längre bibehållen, om ej prisförändringar eller andra förhållanden göra förändringar i kontraktsvilkoren behöflige, torde böra föreskrifvas, att entreprenadkontrakt, derest det ej uppsäges, fortfar jemväl efter de två årens förlopp att vara gällande.
Då vissa omständigheter kunde göra erforderligt, att entreprenad finge äfven för kortare tid antagas, i hvilket hänseende exempelvis kan åberopas angelägenheten, att, vid fråga om bipostvägs förändring till postväg, hinder derför af ingången entreprenad ej må möta, borde ock länsstyrelserne medgifvas, att, der undantagsvis så erfordrades, kontrakt om skjutsentreprenad jemväl för kortare tid, än två år, afsluta.
Äfven på de bipostvägar, der post framgår, borde för postens och resandes befordran gemensamma åkdon begagnas, derest Poststyrelsen funne sådant utan stor kostnad kunna ske.
Den dubbla fördelen af mera säkerhet för postföringen och mera beqvämlighet för den resande kunde således äfven på ifrågavarande vägar i någon mån vinnas.
Emot det sålunda angifna sätt för befordringen å bipostvägarne skulle möjligen det inkast kunna göras, att, då det ifrågaställda upphäfvandet af föreskriften om hästars tillhandahållande genast vid anfordran, eller inom kortare tid efter tillsägelse, skulle bereda tillfälle så väl för entreprenör, att mera allmänt kunna på billiga vilkor förskaffa sig skjutsningsbiträde af närboende hemmansägare, som äfven för dessa, att kunna gemensamt öfvertaga skjutsentreprenad, hvarigenom, enligt Komiténs tanka, dylika entreprenader flerestädes skulle kunna tillvägabringas med ganska ringa kostnad, naturaskjutsningen och dermed förenade olägenheter komme att på ett medelbart sätt qvarstå.
Vid närmare betraktande häraf saknar dock ett sådant inkast giltig grund och torde endast behöfva bemötas dermed, att hvad, som är olägenhet, då det föranledes af tvång, icke har samma egenskap, då det tillkommer af frivilligt åtagande, samt att, hvad särskildt beträffar det nuvarande skjutsningssättets i sedligt hänseende menliga inverkan hvilken haft sin orsak icke egentligen i sjelfva skjutsningen, utan i det förhållande, att skjutsande, hvilka varit nödsakade att på gästgifvaregårdarne utan sysselsättning längre tid sig uppehålla, för att hafva medförde hästar i beredskap för möjligen ankommande resandes skjutsning, under sådant sysslolöst qvardröjande derstädes gjort sig hemfallne åt ett sedeförderfvande lefnadssätt, så beskaffade längre uppehåll icke behöfva ifrågakomma, om skjuts skall endast efter föregående beställning lemnäs.
För öfrigt lärer icke rimligen kunna antagas, att skj utsningen öfverallt i riket skulle kunna uppehållas, om dertill blott skulle tagas i anspråk sådane hästar, som uteslutande voro för detta ändamål afsedda.
För det fall, att befordringsväsendet i Riket blefve ordnadt i enlighet med de grunder, som i det föregående äro af Komitén angifna, torde inseendet deröfver böra fördelas sålunda att befordringen å postvägarne, på hvilka fullständigt ordnad postfart komme att äga rum, ställdes under General-Post-Styrelsens förvaltning, men befordringen å bipostvägarne fortfarande blefve lydande under Länsstyrelsernas uppsigt.
Härigenom kunde visserligen uppstå frågor, såsom angående reglering al stationers å de olika vägarne lägen i förhållande till hvarandra, och flere dylika, hvilka erfordrade gemensam behandling af Eders Kongl. Maj:ts wederbörande Befallningshafvande och General-Post-Styrelsen, men derför borde icke möta större svårigheter, än för behandlingen af lika beskaffade frågor, som handläggas af Jernvägs-Styrelsen och Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande gemensamt.
Hvad sedermera angår frågan om sättet för bestridande af den kostnad, som för befordrinsväsendets underhållande erfordras, så hafva en del menigheter uti sina i frågan afgifna yttranden framställt det anspråk, att 40 de nuvarande skjutsningsskyldige borde befrias, ej allenast från sjelfva skjutsningens utgörande, utan ock från ali särskild utgift för befordringsväsendet.
I afseende härå får Komitén åberopa hvad i detta ämne redan blifvit anförd t derom, att, enligt Komiténs åsigt, någon reglering af skjutsningsbcsväret icke för närvarande låter sig göra, med mindre de skjutsningsskyldige med årliga afgifter träda emellan.
Då likväl befordringsväsendet, hvars ändamålsenliga ordnande skulle så väl omedelbarligen, som i än vidsträcktare mån medelbarligen i en mängd olika rigtningar sprida oberäkneligt välgörande verkningar till landets förkofran, måste till sin natur anses såsom en för Statens samtlige invånare gemensam angelägenhet, fordrar rättvisan att all tillökad kostnad för en vidt omfattande förbättring af befordringsväsendet drabbar
Staten i dess helhet och ej särskildt de skjutsningsskyldige; och, enär kändt är, att i allmänhet skjutsningsbördan efter hand alltmera stigit i besvärlighet, och kostnaden derför följaktligen blifvit i samma mån ökad, är det för öfrigt af billighet påkalladt att de skjutsningsskyldige, om möjligt, erhålla lindring i samma kostnad, äfven så vidt dennas nuvarande belopp angår.
1 öfverensstämmelse med dessa åsigter, hvilka, enligt de från menigheterne inkomna yttranden i frågan, torde kunna antagas vara omfattade af flera bland de skjutsningsskyldige, skulle efter Komiténs tanke de billiga anspråken å ömse sidor kunna uppfyllas, om ifrågavarande kostnad sålunda fördelades, att alla utgifter för befordringen å postvägarne för all framtid af Staten öfvertoges, samt kostnaden för befordringen å samtlige bipostvä<jarne utginge af de skjutsningsskyldige gemensamt; genom hvilkas anordning det för dessa fördelaktiga förhållande för öfrigt skulle uppkomma, att, derest en bipostvägslinea komme att med jernvägsanläggning förses, eller blefve till postväg indelad, och bipostvägsbefordringen i följd deraf komme att inskränkas eller upphöra, sådant verkade motsvarande minskning i den af de skjutsningsskyldige utgående kostnadssumma för bipostvägsbefordringen i Riket.
Genom kostnadernes fördelning på sätt ofvan är nämndt, skulle skjutsningsbesväret, ifrån att nu vara en för de skjutsningsskyldige, i bredd med rörelsens tilltagande, ständigt växande börda, komma att så småningom aftaga, intilldess samma besvär, i en framtid, då befordringsväsendet här i landet, likasom i andra länder, der det är ändamålsenligen ordnadt, kunde sjelft bära sin kostnad, blefve, utan annat hjelpmedel, än befordringsväsendets egen organisation, helt och hållet skilj dt från jordbruket.
Komitén öfvergår nu till frågan om den för bipostvägsbefordringen erforderliga kostnads fördelning på de skjutsningsskyldige.
Af de från dessa inkomne yttranden inhemtas, att olika meningar blifvit framställde, huruvida berörda fördelning borde verkställas gemen - 41 samt för hela riket eller göras distriktvis, såsom för härad eller län.
Särskild fördelning för större eller mindre distrikter kan, enligt Komiténs tanka, ingalunda uppfylla det vigtiga ändamålet, att så jemna de ifrågavarande kostnadsbidragen, att de ej någorstädes må till något särdeles betungande belopp utgå, enär, såsom i det föregående blifvit upplyst, skjutsningen inom vissa orter nästan allmänt utgör ett mycket tryckande onus.
I synnerhet för sådane skjutsningsskyldige, som hittills icke utgjort skjutsning, skulle en så beskaffad fördelning kunna blifva särdeles känbar.
Icke heller vore det rätt, att, i de delar af landet, der postvägsbefordring på Statens bekostnad inrättas, eller der jernvägar anläggas och skjutsningsbesväret i samma mån blifver lindrigare, de skjutsningsskyldiga, jemte fördelen af så beskaffade anstalter, skulle komma i åtnjutande af den ytterligare förmån, att till uppehållande af bipostvägsbefordringen bidraga mindre, än de skjutsningsskyldige i sådane orter, som voro i saknad af dylika bättre kommunikationsanstalter.
Samma billighetsskäl, som, enligt den åsigt, Komitén förut yttrat, påkallar alla skattskyldiges deltagande i kostnaden för befordringsväsendet i dess helhet, fordrar ock, att alla skjutsningsskyldige sinsemellan, ehvad de hittills utgjort skjutsning eller icke, skola öfver hela
Riket i lika mån vidkännas bidrag till den del af berörda kostnad, som bör af de skjutsningsskyldige särskildt godtgöras.
För fördelningen erbjuder sig, hvad de skjutsningsskyldige på landet angår, för närvarande och intilldess cn jemnare jordtaxering kan blifva införd, icke någon lämpligare grund, än det förmedlade hemmantalet, i enlighet hvarmed skjutsningsbesväret nu utgår; Och torde, hvad städerna beträffar, dessas delaktighet i kostnaden, i förhållande till hemmanen på landet, lämpligen icke kunna på annat sätt bestämmas, än att hvarje stad jemförelsevis uppskattas till visst hemmantal i mån af antalet invånare, i hvilket afseende Komitén, efter anställde beräkningar, trott sig komma billigheten närmast genom föreslående, att hvar och en stad, för hvarje fullt hundradetal innevånare, komnic att för 1| mantal, i skjutsningsbesväret deltaga.
Under antagande, att de skjutsningsskyldige i städerna och de å landet böra sinsemellan i kostnaden för bipostvägs-befordringen deltaga i samma förhållande, som skjutsningsbesväret hittills hvilat å ena sidan på städerna och å andra sidan på landet, har Komitén kommit till nyssberörda resultat.
Enligt ofvan intagne beräkning, uppgår nemligen årliga kostnaden för skjutsningen å landet, postskjutsen deri inbegripen, till 745,668
R:dr och skjutskostnaden för städerna till 106,621 R:dr.
Antalet skjutsskyldige hemman å landet utgör 53,617, hvaraf 1997 äro städerna, såsom reserv, underlagda.
Skjutsningsbesväret å landet hvilar således på 51,620 hel. om skjulsn.-besväret.
^ 42 hemman, och det i städerna på de skjutsskyldige derstädes, jemte 1997 reservhemman.
745,668 förhåller sig till 106,621 såsom 51,620 till 7381.
Detta sistnämnda tal, minskadt med 1997, gör 5384, som alltså blifver det hemmantal, hvarför städerna, i förhållande till landets 53,617 skjutsskyldige hemman, böra i kostnaden för bipostvägsbefordringen deltaga.
Då städerna hvar för sig, i afseende på skjutsningsbesvär, uppskattas till 1| hemman för hvarje fullt hundratal invånare, blifver, såsom af Bil.
N:o 2 synes, sammanlagda hemmantalet för alla städerna i Riket 5,645\ hemman, hvilket antal visserligen något öfverstiger det ofvannämnda, efter förhållandet med skjutskostnaden uträknade talet 5,384.
Men denna skiljaktighet, hvilken är temligen obetydlig, torde dessutom, i betraktande af dels omöjligheten, att annorledes, än approximativt, åstadkomma beräkningar af förevarande art, och dels fördelen af en i ofvanberörda måtto, genom städernas jemförelsevis skeende uppskattning mot mantal, tillgänglig, enkel och för tilllämpning beqväm billighetsgrund för skjutsbesvärets fördelning emellan städerna och landsbygden, befinnas mindre anmärkningsvärd.