Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Efter detta sättet skolen I hvar dag i de sju dagar offra bröd till en söt lukts offer Herranom, till det dagliga bränneoffret, dertill dess drickoffer.
Och den sjunde dagen skall kallas helig ibland eder, att I sammankommen; intet tjenstearbete skolen I göra deruppå.
Och förstlingens dag, då I offren det nya spisoffret Herranom, när edra veckor äro framledna, skall helig kallas, att I sammankommen; intet tjenstearbete skolen I göra deruppå.
Och skolen I göra Herranom bränneoffer till en söt lukt, två unga stutar, en vädur, sju årsgamla lamb;
Med deras spisoffer, tre tiungar semlomjöl, blandadt med oljo, till hvar stuten, två tiungar till väduren; Och ju en tiung till hvart och ett af de sju lamben; Och en getabock till att försona eder.
Detta skolen I göra, förutan det dagliga bränneoffret med sitt spisoffer; utan vank skall det vara; dertill deras drickoffer.
Och den förste dagen i sjunde månadenom skall ibland eder kallas helig, att I sammankommen; intet tjenstearbete skolen I göra deruppå; det är eder trummetandes dag.
Och I skolen göra bränneoffer till en söt lukt Herranom, en ungan stut, en vädur, sju årsgamla lamb utan vank.
Dertill deras spisoffer, tre tiungar semlomjöl, blandadt med oljo, till stuten, två tiungar till väduren;
En tiung på hvart och ett af de sju lamben; Och en getabock till syndoffer, till att försona eder; Förutan månadens bränneoffer, och dess spisoffer, och förutan det dagliga bränneoffret med dess spisoffer, och med deras drickoffer, efter deras sätt, till en söt lukt; det är ett offer Herranom.
Den tionde dagen i denna sjunde månadenom skall ock när eder kallas helig, att I sammankommen; och I skolen späka edra kroppar, och intet arbete deruppå göra;
Utan offra bränneoffer Herranom till en söt lukt, en ungan stut, en vädur, sju årsgamla lamb utan vank; Med deras spisoffer, tre tiungar semlomjöl, blandade med oljo, till stuten, två tiungar till väduren; Och en tiung på hvart och ett af de sju lamben.
Dertill en getabock till syndoffer, förutan försoningens syndoffer, och det dagliga bränneoffret med sitt spisoffer, och med deras drickoffer.
Den femtonde dagen i den sjunde månaden skall kallas helig när eder, att I sammankommen; intet tjenstearbete skolen I göra deruppå, och I skolen hålla Herranom helg i sju dagar;
Och skolen göra bränneoffer till en söt lukts offer Herranom, tretton unga stutar, två vädrar, fjorton årsgamla lamb utan vank; Med deras spisoffer, tre tiungar semlomjöl, blandadt med oljo, till hvar och en af de tretton stutar, två tiungar uppå hvar väduren af de två; Och en tiung uppå hvart och ett af de fjorton lamben.
Dertill en getabock till syndoffer, förutan det dagliga bränneoffret med sitt spisoffer och sitt drickoffer.
På den andra dagen, tolf unga stutar, två vädrar, fjorton årsgamla lamb utan vank;
Med deras spisoffer och drickoffer, till stutarna, till vädrarna och till lamben, i deras tal efter sättet.
Dertill en getabock till syndoffer, förutan det dagliga bränneoffret med sitt spisoffer, och med deras drickoffer.
På tredje dagen, ellofva stutar, två vädrar, fjorton årsgamla lamb utan vank;
Med deras spisoffer och drickoffer, till stutarna, till vädrarna, och till lamben, i deras tal efter sättet.
Dertill en getabock till syndoffer, förutan det dagliga bränneoffret, med sitt spisoffer och sitt drickoffer.
På fjerde dagen, tio stutar, två vädrar, fjorton årsgamla lamb utan vank;
Dertill en getabock till syndoffer, förutan det dagliga bränneoffret med sitt spisoffer, och sitt drickoffer.
På femte dagen, nio stutar, två vädrar, fjorton årsgamla lamb utan vank;
Dertill en getabock till syndoffer, förutan det dagliga bränneoffret, med sitt spisoffer, och sitt drickoffer.
På sjette dagen, åtta stutar, två vädrar, fjorton årsgamla lamb utan vank;
På sjunde dagen sju stutar, två vädrar, fjorton årsgamla lamb utan vank;
På den åttonde skall vara församlingenes dag; intet tjenstearbete skolen I göra deruppå;
Och skolen offra bränneoffer till en söt lukts offer Herranom; en stut, en vädur, sju årsgamla lamb, utan vank; Med deras spisoffer och drickoffer, till stuten, till väduren, och till lamben, i deras tal efter sättet.
Dertill en bock till syndoffer, förutan det dagliga bränneoffret, med sitt spisoffer och sitt drickoffer.
Detta skolen I göra Herranom i edra högtider, undantagno det I lofven och friviljoge gifven till bränneoffer, spisoffer, drickoffer och tackoffer.
Och Mose sade Israels barnom allt det Herren honom budit hade.
Och Mose talade med de Förstar i slägterna af Israels barn, och sade: Detta är det som Herren budit hafver:
Om någor gör Herranom ett löfte, eller svär honom en ed, så att han förpligtar sina själ; han skall icke göra sin ord omyndig, utan göra allt det af hans mun utgånget är.
Om en qvinna gör Herranom ett löfte, och förpligtar sig, medan hon är i sins faders huse och i sin pigodom;
Och hennes löfte om förpligtelse, som hon gör öfver sina själ, kommer för hennes fader, och han tiger dertill; så gäller allt hennes löfte, och all hennes bepligtelse, som hon sig med öfver sina själ förpligtat hafver.
Men om hennes fader säger der nej till, på den dagen han det hörer; så gäller intet löfte eller bepligtelse, der hon sig med öfver sina själ förpligtat hafver; och Herren skall vara henne nådelig, efter fadren hafver det nekat henne.
Hafver hon man, och hafver ett löfte uppå sig, eller af hennes mun utgår en bepligtelse öfver hennes själ;
Och mannen hörer det, och tiger den dagen stilla; så gäller hennes löfte och bepligtelse, med hvilko hon sig öfver sina själ förpligtat hafver.
Men om hennes man säger der nej till, på den dagen han det hörer; så är hennes löfte löst, som hon hafver på sig, och den bepligtelsen, som af hennes mun öfver hennes själ utgången är; och Herren skall vara henne nådelig.
Enes enkos löfte, och enes, som bortdrifven är, allt det hon förpligtar sig öfver sina själ, det gäller öfver henne.
Om någons mans tjenstehjon lofvar, eller sig med en ed förpligtar öfver sina själ;
Och husbonden hörer det, och tiger dertill, och säger der intet nej till; så gäller allt det löftet, och allt det han sig förpligtat hafver öfver sina själ.
Om husbonden gör det löst, den dagen, då han det hörer; så gäller det intet, hvad utaf hans mun gånget är, och han lofvat, eller sig förpligtat hafver öfver sina själ; förty husbonden hafver gjort det löst; och Herren skall vara honom nådelig.
Och allt löfte, och eder, som bepligta till att späka kroppen, må husbonden vidmagthålla, eller omintetgöra alltså.
Om han tiger dertill ifrå den ena dagen till den andra; så gifver han allo hans löfte och förpligtelse magt, som han hafver på sig; derföre, att han hafver tegat, på den dagen, då han hörde det.
Om han efteråt ryggar det, sedan han det hört hafver, så skall han bära missgerningena.
Desse äro de stadgar, som Herren hafver budit Mose emellan man och hustru, emellan fader och dotter, medan hon en piga är i sins faders huse.
Hämna Israels barn öfver de Midianiter, att du sedan församkar dig till ditt folk.
Så talade Mose med folket, och sade: Väpner män af eder till härs emot de Midianiter, att de hämnas Herran öfver de Midianiter;
Utu hvart slägte ett tusend, så att I skicken i hären af alla Israels slägter.
Och de togo af Israels tusender, ju tusende af hvart slägtet, tolftusende väpnade till härs.
Och Mose skickade dem med Pinehas, Prestens Eleazars son, i här, och de helga tygen, och de klangtrummeter i hans hand.
Och de förde hären emot de Midianiter, såsom Herren hade budit Mose; och slogo ihjäl allt det som mankön var.
Dertill slogo de de Midianiters Konungar, med deras slagna, nämliga Evi, Rekem, Zur, Hur och Reba, de fem Midianiters Konungar; Bileam, Beors son, slogo de ock med svärd.
Och Israels barn togo till fångar de Midianiters qvinnor med deras barn; all deras boskap, alla deras håfvor, och allt deras gods skinnade de;
Och uppbrände med eld alla deras städer, deras boningar och alla borger; Och togo allt rof, och allt det till tagandes var, både menniskor och boskap; Och hade det till Mose, och till Presten Eleazar, och till menighetena af Israels barn, nämliga de fångar och den tagna boskapen, och det skinnade godset, uti lägret på de Moabiters mark, som ligger vid Jordan emot Jericho.
Och Mose och Eleazar Presten, och alle Förstarna för menighetene, gingo emot dem ut för lägret.
Och Mose vardt vred på härens höfvitsmän, som höfvitsmän voro öfver tusende, och öfver hundrade, och kommo utu hären och stridene;
Och sade till dem: Hafven I låtit alla qvinnor lefva?
Si, hafva icke de förvändt Israels barn, genom Bileams råd, till att synda emot Herran på Peor; och en plåga öfvergick Herrans menighet?
Så slår nu ihjäl allt det som mankön är ibland barnen, och alla de qvinnor, som man känt och när legat hafva.
Men all pigobarn, som icke ännu man känt, eller när legat hafva, dem låter för eder lefva.
Och ligger utanför lägret i sju dagar, alle som någon slagit, eller den slagen var vederkommit hafven, på det I skolen rena eder på tredje och sjunde dagen; samt med dem som I till fångar gripit hafven.
Och all kläder, och all tyg af skinn, och allt skinnverk, och all träkäril skolen I skär göra.
Och Presten Eleazar sade till krigsfolket, som i stridene varit hade: Detta är lagen, som Herren hafver budit Mose:
Guld, silfver, koppar, jern, tenn och bly; Och allt det som eld lider, skolen I gå låta genom eld, och rena det, att det med stänkevattnena skärt varder; men allt det som icke lider eld, skolen I låta gå genom vatten; Och skolen två eder kläder på sjunde dagen, så varden I rene; sedan skolen I komma i lägret.
Tag summona af fångarnas rof, både af menniskor och af boskap, du och Eleazar Presten, och de öfverste fäderna i menighetene; Och gif dem hälftena, som utgingo i hären, och stridt hafva, och andra hälftena menighetene.
Och du skall häfoffra Herranom af stridsmännernas del, som i hären voro, ju af femhundrade ena själ, både i menniskor, fä, åsnar och får.
Af deras hälfte skall du taga det, och få det Prestenom Eleazar, till att häfoffra det Herranom.
Men af den hälften, som Israels barn tillkommer, skall du ju af femtio taga ett stycke, både af menniskor, fä, åsnar och får, och af allom fänad, och skall gifva det Leviterna, som taga vara på Herrans tabernakels vakt.
Och Mose, och Eleazar Presten, gjorde såsom Herren hade budit Mose.
Och det öfriga bytet, som krigsfolket röfvat hade, var sexhundradetusend, fem och sjutio tusend får;
Tu och sjutio tusend nöt; Ett och sextio tusend åsnar; Och qvinnfolk, som icke hade känt man eller när legat, tu och tretio tusend själar.
Och den hälften, som dem tillkom, som i stridene varit hade, var i talet trehundradetusend, sju och tretio tusend, och femhundrade får;
Deraf vordo Herranom sexhundrade fem och sjutio får.
Item sex och tretio tusend nöt; deraf vordo Herranom tu och sjutio.
Item tretiotusend och femhundrade åsnar; deraf vordo Herranom en och sextio.
Item menniskors själar, sextontusend själar; deraf vordo Herranom två och tretio.
Och Mose fick det Herrans häfoffret Prestenom Eleazar, såsom Herren honom budit hade.
Men den andra hälften, som Mose Israels barnom tillbytt hade ifrå krigsmännerna;
Nämliga den hälften, som menighetene tillkom, var ock trehundradetusend, sju och tretio tusend, femhundrade får; Sex och tretio tusend nöt; Tretiotusend och femhundrade åsnar; Och sextontusend menniskors själar.
Och Mose tog af denna hälftene, som Israels barnas var, ju ett stycke af femtio, både af fänaden och af menniskor, och fick det Leviterna, som togo vara på Herrans tabernakels vakt; såsom Herren hade budit Mose.
Och de som höfvitsmännerna voro öfver de tusend i krigsfolket, nämliga öfver tusend, och öfver hundrade, gingo fram till Mose;
Och de sade till honom: Dine tjenare hafva tagit summona af krigsfolket, som under våra händer varit hafva, och der fattas icke en.
Derföre bäre vi Herranom gåfvor, hvad som hvar och en funnit hafver af gyldene tyg, kedjor, armsmide, ringar, örnaringar och spann, att våra själar måga varda försonada för Herranom.
Och Mose med Prestenom Eleazar tog af dem guldet i allahanda tyg.
Och allt gulds häfoffer, som de Herranom häfoffrade, var sextontusend, sjuhundrade och femtio siklar, af höfvitsmännerna öfver tusend, och öfver hundrade.
Förty krigsfolket hade röfvat hvar och en för sig.
Och Mose med Prestenom Eleazar tog guldet af höfvitsmännerna öfver tusend, och öfver hundrade, och båro det in uti vittnesbördsens tabernakel, Israels barnom till en åminnelse för Herranom.
Rubens barn och Gads barn hade ganska mycken boskap; och de sågo det landet Jaeser och Gilead, att det var beqvämt rum till att föda boskap.
Så kommo de, och talade till Mose, och till Presten Eleazar, och till Förstarna i menighetene:
Det landet Ataroth, Dibon, Jaeser, Nimra, Hesbon, Eleale, Sebam, Nebo och Beon, Som Herren slagit hade för Israels menighet, är beqvämt till boskap, och vi dine tjenare hafve boskap; Och sade ytterligare: Hafve vi funnit nåde för dig, så gif dinom tjenarom detta landet till eget; och så fare vi intet öfver Jordanen.
Mose sade till dem: Skulle edra bröder draga i strid, och I skullen blifva här?
Hvi omvänden I Israels barnas hjerta, att de icke skola draga utöfver, uti det land, som Herren dem gifva skall?
Alltså gjorde ock edra fäder, då jag sände dem ifrå KadesBarnea, till att skåda landet;
Och då de voro komne ditupp, allt intill den bäcken Escol, och sågo landet, omvände de Israels barnas hjerta, så att de icke ville in uti landet, som Herren dem gifva ville.
Och Herrans vrede förgrymmade sig på den tiden, och han svor, och sade:
Detta folket, som utur Egypten draget är, ifrå tjugu år och deröfver, skola ju icke se det landet, som jag Abraham, Isaac och Jacob svorit hafver; derföre, att de mig icke troliga efterföljt hafva; Undantagnom Caleb, Jephunne son, den Kenisiten, och Josua, Nuns son; ty de hafva Herranom troliga efterföljt.
Så förgrymmade sig Herrans vrede öfver Israel, och lät fara dem hit och dit i öknene i fyratio år, intilldess en ände vardt på allt det slägtet, som syndat hade emot Herran.
Och si, I ären inträdde uti edra fäders stad, att syndarena skola vara desto flere, och att I också Herrans vrede och grymhet ännu föröka skullen emot Israel.
Förty om I vänden eder ifrå honom, så varder han ock ännu länger låtandes eder blifva i öknene, och så förderfven I allt detta folket.
Då gingo de fram, och sade: Vi vilje allenast bygga här fägårdar för vår boskap, och städer för vår barn;
Men vi vilje väpna oss, och gå framför Israels barn, intilldess vi före dem till deras rum; vår barn skola blifva uti de fasta städer för landsens inbyggares skull.
Vi vilje icke vända hemåt, intilldess Israels barn intaga hvar sitt arf;
Ty vi vilje intet ärfva med dem på hinsidan Jordan; utan vårt arfvegods må vara på denna sidone Jordan österut.
Mose sade till dem: När I det göra viljen, att I rusten eder till strid för Herranom;
Så drager öfver Jordan för Herranom, hvilken som helst ibland eder väpnader är, tilldess I utdrifven hans fiendar ifrå hans ansigte; Och landet blifver undergifvet för Herranom; sedan skolen I vända om, och oskyldige vara för Herranom, och för Israel; och skolen så hafva detta landet till eget för Herranom.
Men om I det icke göra viljen, si, så varden I syndande emot Herran, och varden edra synder förnimmande, då de begripa eder.
Så bygger nu städer för edor barn, och fägårdar för edor boskap; och görer som I sagt hafven.
Gads barn och Rubens barn sade till Mose: Dine tjenare skola göra såsom min herre budit hafver.
Vår barn, hustrur, håfvor, och all vår boskap skola blifva uti Gileads städer.
Men vi dine tjenare vilje alle väpnade draga i stridena för Herranom, såsom min herre sagt hafver.
Då böd Mose för deras skull Prestenom Eleazar, och Josua, Nuns son, och de öfversta fäderna i Israels barnas slägter;
Och sade till dem: Om Gads barn och Rubens barn draga öfver Jordan med eder, alle väpnade till strid för Herranom, och landet blifver eder allt undergifvet; så gifver dem det landet Gilead till eget; Men draga de icke med eder väpnade, så skola de ärfva med eder i Canaans lande.
Gads barn och Rubens barn svarade, och sade: Såsom Herren talat hafver till dina tjenare, så vilje vi göra.
Vi vilje draga väpnade för Herranom in uti Canaans land, och besitta vårt arfvegods på desso sidone Jordan.
Så gaf Mose Gads barnom, och Rubens barnom, och den halfva slägtene Manasse, Josephs sons, Sihons rike, de Amoreers Konungs, och Ogs rike, Konungens i Basan, landet och städerna i alla gränsor, deromkring.
Då byggde Gads barn Dibon, Ataroth, Aroer,
Atroth, Sophan, Jaeser, Jogbeha, Bethnimra och Betharan, bevarada städer och fägårdar.
Rubens barn byggde Hesbon, Eleale, Kiriathaim,
Nebo, BaalMeon; och förvände namnen; och Sibma; och gåfvo de städer namn, som de byggde.
Och Machirs barn, Manasse sons, drogo till Gilead, och vunno den, och fördrefvo de Amoreer, som derinne voro.
Då gaf Mose Machir, Manasse sone, Gilead; och han bodde deruti.
Men Jair, Manasse son, drog bort, och vann deras byar, och kallade dem HavothJair.
Nobah drog åstad, och vann Kenath med dess döttrar, och kallade dem Nobah efter sitt namn.
Detta är Israels barnas resande, hvilke utur Egypti land dragne voro i deras härar, genom Mose och Aaron.
Och Mose beskref deras utresande, såsom de drogo efter Herrans befallning; och äro desse de resande som de reste:
De drogo ut ifrå Rameses på femtonde dagen i den första månadenom, på annandag Påska, genom höga hand, i alla de Egyptiers åsyn; Då de Egyptier begrofvo sina förstfödingar, som Herren ibland dem slagit hade; ty Herren hade ock gjort dom öfver deras gudar.
När de dragne voro ifrå Rameses, lägrade de sig i Succoth.
Och de drogo ut ifrå Succoth, och lägrade sig i Etham, hvilket ligger vid ändan på öknene.
Ifrån Etham drogo de ut, och blefvo i den dalen Hyroth, hvilken ligger emot BaalZephon; och lägrade sig inför Migdol.
Ifrå Hyroth drogo de ut, och gingo midt igenom hafvet in uti öknena, och reste tre dagsresor in uti Ethams öken, och lägrade sig i Marah.
Ifrå Marah drogo de ut, och kommo till Elim; der voro tolf vattubrunnar och sjutio palmträd; och lägrade sig der.
Ifrån Elim drogo de ut, och lägrade sig invid röda hafvet.
Ifrå röda hafvet drogo de ut, och lägrade sig i den öknene Sin.
Ifrå den öknene Sin drogo de ut, och lägrade sig i Daphka.
Ifrå Daphka drogo de ut, och lägrade sig i Alus.
Ifrån Alus drogo de ut, och lägrade sig i Rephidim; der hade folket intet vatten att dricka.
Ifrå Rephidim drogo de ut, och lägrade sig uti den öknene Sinai.
Ifrå Sinai drogo de ut, och lägrade sig i de Lustgrifter.
Ifrå de Lustgrifter drogo de ut, och lägrade sig i Hazeroth.
Ifrå Hazeroth drogo de ut, och lägrade sig i Rithma.
Ifrå Rithma drogo de ut, och lägrade sig i RimmonParez.
Ifrå RimmonParez drogo de ut, och lägrade sig i Libna.
Ifrå Libna drogo de ut, och lägrade sig i Rissa.
Ifrå Rissa drogo de ut, och lägrade sig i Kehelatha.
Ifrå Kehelatha drogo de ut, och lägrade sig på berget Sapher.
Ifrå berget Sapher drogo de ut, och lägrade sig i Harada.
Ifrå Harada drogo de ut, och lägrade sig i Makheloth.
Ifrå Makheloth drogo de ut, och lägrade sig i Thahath.
Ifrå Thahath drogo de ut, och lägrade sig i Tharah.
Ifrå Tharah drogo de ut, och lägrade sig i Mitka.
Ifrå Mitka drogo de ut, och lägrade sig i Hasmona.
Ifrå Hasmona drogo de ut, och lägrade sig i Moseroth.
Ifrå Moseroth drogo de ut, och lägrade sig i BeneJaakan.
Ifrå BeneJaakan drogo de ut, och lägrade sig i HorGidgad.
Ifrå HorGidgad drogo de ut, och lägrade sig i Jotbatha.
Ifrå Jotbatha drogo de ut, och lägrade sig i Abrona.
Ifrån Abrona drogo de ut, och lägrade sig i EzionGaber.
Ifrån EzionGaber drogo de ut, och lägrade sig i den öknene Zin, det är Kades.
Ifrå Kades drogo de ut, och lägrade sig på det berget Hor, som är på gränsone vid Edoms land.
Der gick Presten Aaron upp på berget Hor, efter Herrans befallning, och blef der död på fyrationde årena, sedan Israels barn voro utdragne utur Egypti land, på första dagen i femte månadenom;
Då han var hundrade tre och tjugu åra gammal.
Och Arad, de Cananeers Konung, som bodde söderut i Canaans lande, hörde att Israels barn kommo.
Ifrå berget Hor drogo de ut, och lägrade sig i Zalmona.
Ifrå Zalmona drogo de ut, och lägrade sig i Punon.
Ifrå Punon drogo de ut, och lägrade sig i Oboth.
Ifrån Oboth drogo de ut, och lägrade sig i Ijim vid Abarim, i de Moabiters gränso.
Ifrån Ijim drogo de ut, och lägrade sig i DibonGad.
Ifrå DibonGad drogo de ut, och lägrade sig i AlmonDiblathaim.
Ifrån AlmonDiblathaim drogo de ut, och lägrade sig på berget Abarim emot Nebo.
Ifrå berget Abarim drogo de ut, och lägrade sig på de Moabiters mark, vid Jordan in mot Jericho.
Och de lägrade sig ifrå BethJesimoth allt intill den slättena Sittim, på de Moabiters mark.
Och Herren talade med Mose på de Moabiters mark, vid Jordan, in mot Jericho, och sade:
Tala med Israels barn, och säg till dem: När I öfver Jordan komne ären, in uti Canaans land; Så skolen I fördrifva alla dess inbyggare för edart ansigte, och alla deras stodar, och alla deras gjutna beläten förgöra, och alla deras höjder förderfva; Så att I tagen landet in, och bon deruti; förty eder hafver jag gifvit landet, att I skolen det intaga; Och skolen utskifta landet genom lott ibland edra slägter; dem som månge äro, skolen I mer gifva, och dem som få äro, mindre; efter som lotten faller till hvar och en, så skall han hafva det, efter edra fäders slägter.
Om I landsens inbyggare icke fördrifven för edart ansigte, så skola de, som återlefde äro, vara eder som törne i edor ögon, och såsom spjut i edra sidor; och skola tränga eder på landena, der I uti bon.
Så skall då ske, att jag så varder görandes eder, som jag emot dem göra aktade.
Bjud Israels barnom, och säg till dem: När I uti Canaans land kommen, så skall det landet, som eder till arfvedel faller i Canaans lande, hafva sin landamär.
Den sidan söderut skall begynna af den öknene Zin vid Edom, så att edart landamäre söderut skall vara ifrån ändanom af salthafvet, det österut ligger;
Och att det landamäret skall sträcka sig ifrå sunnan uppåt intill Akrabbim, och gå igenom Zinna; och dess ända ifrå sunnan intill KadesBarnea, och räcka intill den byn Addar, och gå igenom Azmon; Och skall sträcka sig ifrån Azmon allt intill Egypti bäck; och dess ände vare i hafvena.
Men det landamäret vesterut skall vara detta, nämliga det stora hafvet; det skall vara edart landamäre vesterut.
Det landamäret norrut skall vara detta: I skolen mäta ifrå stora hafvet allt intill berget Hor;
Och ifrå berget Hor mäta intilldess man kommer till Hamath; så att dess utgång skall vara det landamäret Zedada; Och samma landamärens ände inåt Ziphron, och dess ände vare vid den byn Enan; det skall vara edart landamäre norrut; Och skolen mäta eder landamäret österut, ifrå den byn Enan intill Sepham.
Och det landamäret gånge nederåt ifrå Sepham intill Ribla, till Ain östanefter; sedan gånge nederåt, och drage sig uppmed sidone af hafvet Cinnereth österut;
Och komme neder åt Jordan, så att dess ände blifver salthafvet; det skall vara edart land med sin landamäre allt omkring.
Och Mose böd Israels barnom, och sade: Detta är landet, som I skolen skifta emellan eder med lott, hvilket Herren budit hafver att gifva de nio slägter, och den halfva slägtene.
Ty Rubens barnas slägte efter deras fäders hus, och Gads barnas slägte efter deras fäders hus, och den halfva slägten Manasse, hafva allaredo tagit sin del.
Så hafva de två slägterna, och den halfva slägten, sin arfvedel på desso sidone Jordan in mot Jericho österut.
Desse äro namnen af männerna, som landet skola skifta emellan eder: Presten Eleazar, och Josua, Nuns son.
Dertill skolen I taga Förstan af hvarjo slägtene, till att utskifta landet.
Och desse äro männernas namn: Caleb, Jephunne son, af Juda slägte.
Semuel, Ammihuds son, af Simeons slägte.
Elidad, Chislons son, af BenJamins slägte.
Bucki, Jogli son, Försten för Dans barnas slägte.
Hanniel, Ephods son, Försten för Manasse barnas slägte, af Josephs barnom.
Kemuel, Siphtans son, Försten för Ephraims barnas slägte.
Elizaphan, Parnachs son, Försten för Sebulons barnas slägte.
Palthiel, Assans son, Försten för Isaschars barnas slägte.
Ahihud, Selomi son, Försten för Assers barnas slägte.
Pedahel, Ammihuds son, Försten för Naphthali barnas slägte.
Desse äro de som Herren budit hafver, att de skulle utskifta Israels barnom arfvet i Canaans land.