Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Maj:t och kronan dermed blifvit betungad eller tägt någon befattning, så torde hvad ytterligare härvid må anses nyttigt, t minstone för närvarande, icke böra till någon slats-ulgifl föranleda.
I afseende på motionärens förslag att koslnaderne för de af honom begärda fyr-anstalterna måtte utgå af handels- och sjöfarts-fonden, får Utskottet upplysa, att denna icke hittills blifvit anlitad för fyr-inrättningen, och tror äfven, att dess tillgångar äro mera af nöden för andra dermed afsedda ändamål, än de af motionären uppgifna.
På grund af hvad sålunda blifvit i ena och andra hänseendet anfördt, får Utskottet hemställa, att denna motion icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande, N:o 19. 5 JK 19.
Ank. till Exp, Utsk, den 29 Jan., kl, II f. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion, om stapelstadsrätt för staden Sälj vitsborg.
Uli en lill vällofl.
Borgare-Ståndet ingifven och till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet remitterad motion har Herr Fahlcrantz, enligt uppdrag af staden Söifvilsborgs invånare, hemställt, att stapelfrihet matie staden förunnas, och såsom skäl härför andragit, alt staden, belägen vid en vik af Östersjön, som lernnar en god och säker hamn, för till och med 12 fot djupgående fartyg, fordom egt stapelfrihet och då varit af betydenhet; men att den sedermera, då stapelfriheten i slutet af 1600-talet öfverflyttades till den då nyligen anlagda staden Christianstad, derigenom snart förföll till föga mera betydenhet, än ett vanligt fiskläge; att staden numera återvunnit något af sitt fordna anseende, så att dess folkmängd lör närvarande utgör öfver 1400 personer, deraf 18 handlande, 16 handtverkare och 34 näringsidkare, med tillsammans '771 r:dr bevillning, egande 10 större och mindre fartyg, som begagnas såväl till in- som utrikes sjöfart, den sednare med frakter för stapelstäderne; att föi export erbjudas, uteslutande för denna stad, från nordöstra delen af Skåne samt angränsande skogstrakter i Småland och Blekinge, skogseffekter af plankor, bräder, tjära, beck och stäfver, men att, i anseende till kostsamma omvägar för klarering m. m., man hittills, och intilldess stapelfrihet kan erhållas, måst inskränka sig till några mindre betydliga befraklningar; tilläggande motionären, att, då för närvarande saknas tullhus, vågbod och andra för en tullkammare erforderlige byggnader, staden, i händelse stapelfrihet skulle kunna erhållas, är beredd att genast anvisa tomter för sådane byggnader, med förbindelse tillika att, om tullinkomsterne icke skulle räcka till aflöning för den blifvande lulltjenstemanna-personalen, fylla bristen, såsom rikets norra städer, för vinnande af slapelfriheten, sig åtagit.
Utskottet, som tagit motionen i behörigt öfvervägande, anser väl att alla åtgärder, som knnde befrämja handel och näringar, böra, så vidt möjligt är, vidLagas; men då Utskottet, oagtadt de i motionen anförde skäl, 6 Allm. Besv.- och Elcon.-Utsholtcts Utlåtande, N:o 20. icke vågav med säkerhet antaga, alt icke möjligen förhållanden kunna ega rum, hvilka lägga hinder i vägen för den sökta stapelfrihetens beviljande, för bedömande hvaraf fordras en närmare kännedom om sådana speciella och lokala omständigheter, som hvarken af Utskottet eller af Rikets Ständer torde kunna väntas, anser Utskottet sig icke kunna obelingadt föreslå bifall lill motionen, utan får i stället tillstyrka, att Rikets Ständer i underdånighet anhålla, alt Kongl. Maja läcktes i nåder föranstalta om vederbörlig undersökning i ämnet, samt att Kongl. Maj:t, i händelse något hinder deremot icke skulle möta, behagade nådigst bevilja staden Sölvitsborg den sökta stapelfriheten.
JM 20.
Utlåtandej i anledning af väckt motion> om stads- eller köpingsrättigheter för Höganäs i Skåne.
Från höglofl.
Ridderskapet och Adeln har Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet fält emottaga en af Herr Munck af Rosenschöldj N. R., väckt motion, så lydande: ”Jag föreslår, att Rikets Ständer ingå till Kongl, Maj;t med anhållan att Höganäs i Skåne måtte erhålla stads- eller köpings-rälligheter.”
Då inga skäl eller upplysningar blifvit härvid af motionären, till stöd för hans framställning, anförda, hvarigenom Utskottet kunnat hemta anledning, till att närmare ingå i pröfning af desamma, hemställer Utskottet att ifrågavarande motion må lemnäs utan afseende.
Allm, lie sv.- och Ekon.-Ulshottets Betänkande, N:o 21. 7 M 21.
Ank. till Exp, Utsk. den 29 Jan,, kl. lif. m.
Betänkande, i anledning af väckt molien, om transito-och nederiags-rält järn S/itö hamn på Gottland.
Uli tinlia ämne hafva lill Allmänna Besvärs- oell Ekonomi-Utskottels handläggning blifvit remitterade följande motioner:
Från högvördiga P reste-Ståndet af Herr prosten Klintberg, sorn hemställt, att Rikets
Sländer måtte förnya deras vid föregående riksdagar till Kongl. Majit framburna önskan, det Kongl. Majit täcktes förläna Slitö hamn på Gottland nederlags- och transitorält; varande såsom skal härför anfördt: att hamnen icke allenast är en bland de bästa i Östersjön, utan äfven genom öns läge nästan midt emellan Ryska, Preussiska, Danska och andra östersjöländer, eger ett obestridligt företräde framför andra dess hamnar; att den genom sitt skärfria inlopp är tillgänglig nära hela året igenom, så att skepp, utom i den aldraslrängaste köld, då isläggning der inträffar, kunna dit obehindradt inoch utlöpa; att den vinst, som härigenom skulle tillfalla Slitö hamn och dess omgifning, icke kunde i något afseende förnärma någon annan af rikets handelsplatser, enär den endast eller hufvudsakligast skulle hemtas från skeppsfarten emellan ryska östersjohamnar och England eller NordAmerika, af hvilken skeppsfart all dylik inkomst i annat fall skulle, så för enskilda Svenska medborgare, som för staten, gå förlorad; samt att, då inga stats-anslag erfordras och lokalen, jemte dess af naturen gynnade läge, eger rikedom på aila malerialier till uppbyggande af de för inrättningen erforderliga magaziner, syntes allt skäl vara för handen att begagna sig af de fördelar, naturen sjelf anvisat, och hvilka äfven skulle till staten inbringa en betydlig inkomst. 2:o Frän hedervärda Bonde-Ståndet af Christen Person Sojdeby och Ingemund Odin från Gottlands län, hvilka på ofvan anförda skäl framställt samma anhållan.
Med anledning häraf får Utskottet upplysa, alt då denna fråga sednast vid 1840 och 1841 årens riksdag förevar, hade, på sätt dåvarande Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskotts betänkande N:o 98 utvisar, i an - 8 Allm. Besv.- och Ekon.-Ulshottets Betänkande, N:o 21. ledning af en i enskild väg gjord underdånig ansökning om transito- och nederlags-rätt för Siitö hamn, Kommers-kollegium, General-tullstyrelsen och Konungens befallningshafvande på Gottland infordrade underdåniga yttranden afgifvit och berörde anhållan tillstyrkt, hvarjemte handels-societeterna i de vid östersjön belägna stapelstäderna och i Götheborg blifvit öfver den underdåniga ansökningen hörde och, med några få undantag, likaledes tillstyrkt nådigt bifall tili densamma.
Kommers-kollegium hade uti dess, den 2 Maj 1838 afgifna, underdåniga utlåtande yltrat, såsom orden lyda: ”jNTär man betraktar
Slilös belägenhet i medelpunkten af Östersjön, ”på nära lika afstånd från de begge kontinenter, som omgifva denna sjö; ”när man vidare afser dess ypperliga hamn, som förenar rymlighet, tillräckligt djup för större fartyg, lätt in- och utsegling, säkerhet för de flena vindar, med egenskapen att sent lägga sig, men tidigt gå upp, samt sålunda onekligen är en af de bästa vid östersjön, så måste man erkänna ”alt denna hamn synes vara af naturen ämnad till en vigtig handelsplats, ”såsom i äldre tider Wisbj^ varit, då dess gamla hamn ännu ej var uppgrundad och man begagnade mindre djupgående fartyg.
Kollegium erkänner visserligen att ej ensamt lördelagligt läge eller beviljade privilegier ”förmå göra en ort till betydande handelsplats.
Dertill fordras en förening af många gynnande förhållanden samt, bland annat, förmögne och ”driftige handlande, och erfarenheten har visat att dessa ej så lätt gifva ”de vägar, hvaråt vanan led t deras rörelse, en annan riglning; men dere”mot har äfven erfarenheten lärt, alt stundom sådane händelser inträffa, ”sorn tvinga handeln alt ändra sin gång, och då är det vigtigt, alt för de ”orter, som deraf kunde draga fördel, inga reglementariska föreskrifter läg”ga hinder i vägen.”
På dessa skäl, och i öfrigt instämmande uti Konungens befallningshafvandes på Gottland och General-tullstyrelsens yttranden i ämnet, tillstyrkte Kommers-kollegium underdånigst, att, med bibehållande af de i Kongl, brefvet den 6 September 1834 i nåder rnedgifna förmåner och friheter för fartyg, som vilja besöka Slilö eller andra hamnar å Gottland, följande utvidgade handelsförmåner måtte för Slilö hamn i nåder beviljas: ”l:o Nederlagsrätt för alla utländska varor, ulan afseende på för hvars räkning de uppläggas, fritt från rekognitions-afgift, men med de af General-tullstyrelsen föreslagna vilkor, att dervid skall tjena till efterrättelse hvad Allm, Bost:.- och Ekon.- Utekutlcls Betänkande -Y:e 31. 9 hvad Kongl, nederlags-förbrdningen stadgar, i afseende på kontrollen, samt all styckegods, sorn på nederlaget upplägges, skall lill behörig vård inrymmas i magazinshus af sten, hvilket bör på tjenligt ställe utmed hamnen kostnadsfritt för kronan af de trafikerande anskaffas; 2:o allmän rättighet, att från SI i Lö till utrikes ort utföra såväl Gottländska, soia andra inhemska eller utländska, der upplagda produkter, under iagttagande af livad förfultningarne derom stadga; 3:o tillåtelse att under de vilkor, sorn i General-tullstyrelsens cirkulär den 12 Maj 1832 äro föreskri Ine, i afseende på inrättande af ett Finskt tränsilo-uppiag i Stockholm, få upplägga till annan ort destinerade utländska varor, sorn ej genom fortsatt sjötransport eller direkt omlastning lill destinationsorten älgå; att ufgiltsfrilt, men under behöriga tullkontroller, omlasta från ett fartyg till ett annat utländska produkter, ämnade till utrikes ort; samt all, emot utgående tulls erläggande, likaledes för utförsel till utrikes ort, omlasta inhemska produkter; 4:o befrielse för fartyg, som endast omlasta varor, ämnade till utrikes ort, ifrån andra afgiller, än ersättning till lotsen och lulltjenstemknnen, i likhet med hvad, genom Kongl, brefvet den 6 September 1834, är medgjfvet lör fartyg, sorn för reparationer eller provianlering anlöpa SliLö”. 1 sammanhang härmed hemställde Kommers-kollegium tillika att, i händelse Kongl. Majt i nåder skulle finna för godL bevilja
Sli lö de sålunda föreslagna utvidgade handelsförmåner, Konungens befallningshafvande på Gottland måtte erhålla nådig befallning att, efter vederbörandes bolande, uppgöra förslag såväl till föreskrifter om de vilkor, hvarunder handel och handtverk må i Slilö utöfvas, som tili taxu för lokala afgifter derstädes, äfvensom lill hamnordning och öfriga reglemenlariska stadganden, hvilka påkallas af den litligare handelsrörelse, som der kan komma att idkas, och lill reglerande af denna handelsplats framtida förhållande till Wisby stad; hvarförutan med vederbörande jordegare borde beredas öfvenskommelse om vilkoren för upplåtelse af den jord, som skulle komma att utgöra området af Slilö handelsplats, hvaröfver bör uppgöras ordentlig karta, innehållande plan för gator och torg, samt utvisande den plats, som, till austalter och byggnader för sjöfartens beqvämlighet, erfordras.
I öfverensstämmelse härmed tillstyrkte Utskottet Rikets Ständer att i underdånighet anhålla, det Kongl. Maj:t läcktes nådigst bevilja Slitö hamn Iransilo-ocli nederlagsrätt; och blef Utskottets i detta ämne afgifna, ofvan Bih. titt B.
Bl. Prol. 1*47 184S 8 Sami. 4 Iläfl. 2 10 Ålim. Besv.- och Ekon.-UltkoittU Betänkand», N:o 21. omförmälda betänkande af höglofl.
Ridderskapet och Adelil, högvördige Preste-ståndet samt hedervärda Bonde-ståndet bifallet, samt underdånig skrifvelse i ämnet under den 30 September 1840 lill Kongl. Majit expedierad.
Denna underdåniga framställning har den 7 April 1841 blifvit inför Kongl. Majit i Stats-rädel föredragen, hvarvid Kongl.
Maj:l, uppå ^Statsrådsprotokollet förvarade skäl, funnit godt, att tills vidare uppskjuta afgörandet af denna fråga, hvarefter den icke blifvit lill förnyad föredragning anmäld.
Hvad sålunda förekommit, har Utskottet i behörigt öfvervägande tagit; och då beviljandet af den för Slitö hamn sökta transito- och nederlagsrätt måste tillskynda handeln och skeppsfarten betydliga fördelar, har Utskottet, med afseende derå, att vederbörande auktoriteter, under vitsordande häraf, i ämnet afgifvit tillstyrkande utlåtanden, ansett sig böra föreslå Rikets Ständer att ånyo hos Kongl.
Majit i underdånighet anhålla, del Kongl.
Majit täcktes, på de af Kommers kollegium utvecklade grunder och vilkor, nådigst bevilja Slitö hamn transito- och nederlagsrätt.
Stockholm den 'J8 Januari 1848, STOCKHOLM, elmek & granbergs thvcklri, 1848.
Betänkande, N:o 22. t N:o 22.
Ank. till E*p. Utsk. den 29 Januari, kl. 11 f. m. "
Betänkande, i anledning af väckt motion om förbud emot ut ländska. ords begagnande uti svenska skrif'na eller tryckta handlingar.
Uli en lill Hederv.
Bondeståndet inleninad motion, hvilken nämnde stånd till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-utskottet remitterat, har Riksdagsfullmäkligen Pehr Haraldsson från Elfsborgs län anhållit, det Rikets Ständer måtte lill Kongl. Majit i underdånighet hemställa, att en författning blefve utfärdad, som förbjuder hvarje svensk undersåte att, så vida sådant kan, genom begagnande af landels språk, undvikas, uti på svenska språket skrifna eller tryckta officiella handlingar eller tidningar uttrycka den åsyftade meningen med något från främmande språk iånadt ord, sorn' på svenska kan öfversättäs eller förstås.
Såsom skäl härtill har motionären anfört, att olärdare personer, serdeles bland allmogen, när utländska ord begagnas, vare sig vid muntliga föredrag eller i skrifne handlingar, till och med vid riksdagar och domstolar, ofta blifva okunnige om rälla meningen, samt att svenska språket så lunda af samhällets egna medlemmar förfalskas.
Ulskollet, som tagit denna motion i öfvervägande, gör visserligen full rättvisa åt det fosterländska i dess syflning och det välmenta i sjelfva förslaget, men anser sig ändock ej kunna tillstyrka bifall lill densamma.
Redan år 1683 uppmanade
Maj t uti ett Bref af den 5 Oktober Kongl.
Götha Hofrätt, alt i sina domar och förklaringar icke anföra främmande lagar och språk.
Äfven har, i 17^4 års lag, i!\ kap. 3 §. al rättegångsbalken, ett dylikt stadgande, nemligen att i all dom ingen utländsk lag må åberopas eller främmande språk brukas, influtit.
Kansli-ordningen den il\
Oktober 1809 föreskrifves äfven, att Kongl. Majlis ”Kansli skall uti de bref och skrifter, som derifrån utgå, beflita sig om en ren och tydlig svenska, samt att främmande ord, så vidt möjligt är, ina undvikas/’ År 1810 den 5 Juni utkom, i anledning af Bondeståndets, ge - Bih. till B.
Brot. 1847 & 1848. 8 Sami. 5 lläft. 2 Allm.
.Besu. och Elton.
Betänkande, JV:o 32. norn dess talman, derom gjorda anhållan, en Kongl.
Kungörelse, som föreskrifver, att ”Hof- och Öfver-rätter, Kollegier, Publika verk samt Landshöfdingar och andre Embets- och Tjenstemän, i likhet med hvad för Kongl.
Maj:ts Kansli uti den nya Kansli-ordningen blifvit föreskrifvet, uti alla kungörelser, domar, handlingar och skrifter, serdeles dem, som till menigheten utgifvas, skola nyttja en ren och tydlig svenska, samt, så vidt möjligt är, undvika fremmande ord och talesätt.” Härutaf synes, att dylika förbud, som det motionären föreslår, redan förut utkommit.
Men om nu dessa stadganden endast ofullkomligt kunnat hållas af dem, för hvilka de omedelbart blifvit gjorda, så utvisar detta, att orsaken till det af motionären öfverklagade förhållande måtte ligga djupare, än alt den genom förbud kan undanrödjas, samt att ett sådant ännu mindre torde kunna utsträckas till hvarje svensk undersåte.
Utan tvifvel uppväxer hvarje språk ursprungligen utur egen grund, men dess utveckling sker aldrig oberoende af andra.
Ord lånas efter behof utur främmande; språk, men dessa främlingar vinna sedan efterhand medborgarerätt, och måste då betraktas såsom infödingar.
Sådant har varit, är, och förmodligen blir allt framgent förhållandet uti alla språk.
Serdeles gäller detta de så kallade teckniska och vetenskapliga termerna, hvilka vanligtvis ej kunna uttryckas, utan att såra antingen örat eller ock det begrepp, man en gång för alla fästat vid desamma.
Svårigheten härvid är så stor, att till och med motionären sjelf ej kunnat undgå den, utan i motionen nödgats använda ett, visserligen af bruket gmlkändt, men ändock utländskt ord.
Om Kongl. Maj:t, såsom motionären föreslår, utfärdade ett förbud emot undvikliga utländska ords begagnande, skulle dervid möta icke allenast en svårighet, som vore nästan omöjlig att förekomma, nemligen att uti förbudet uppdraga en bestämd gräns emellan de undvikliga och de oundvikliga främmande orden, utan äfven ett vida betänkligare förhållande inträffa, nemligen att Kongl.
Maj:t i och med detsamma blefve nödsakad att göra ingrepp i hvarje mans frihet att uttrycka sin mening på det sätt, han sjelf finner lämpligast.
Af det sålunda anförda tror Utskottet vara ådagalagdt, att rättelse uti berörde af motionären öfverklagade förhållande svårligen torde kunna er - Allm.
Sesv. och Ekon.
Uttänkande, N:o 33. 3 hållas på den väg, han föreslagit; utan lärer sådast endast få väntas af liden, upplysningen och fosterlandskänslan.
På dessa grunder anser Utskottet sig böra föreslå, att denna motion icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Ank. till Esp. Utsk, d. 29 Januari, kl. 11 f. m.
Betänkandej i anledning af väckt motion om svenska inskrifter å medaljer, m. m.
Uti en till Vällofl.
Borgareståndet ingi!ven, och ifrån detsamma till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-utskottet remitterad motion, har vice talemannen Herr Brinck föreslagit, att Rikets Ständer, för deras del, ville besluta, att mynt, medaljer och skådepenningar, som preglas eller utgifvas genom Rikets Ständers försorg, alltid må åsättas svensk inskrift, äfvensom att Lill Kongl. Majit aflåta underdånig skrifvelse, med hemställan, att äfven så måtte ske med de mynt och skådepenningar, som utaf staten hädanefter utgifvas.
i Uti denna motion hafva Herrar TFinge och Schartau instämt, den sednare likväl med den inskränkning, att, som det tillkommer Kongl. Maj:t ensam att slå mynt, Ständerna för sin del måtte besluta, att latinska inskrifter icke må användas på sådana skådepenningar, som Rikets Ständer låta pregla.
Utskottet har tagit denna motion i öfvervägande, men funnit sig icke kunna tillstyrka bifall till densamma.
Det är nemligen icke åt ett enda folk, eller de få ibland utlänningar, som känna dess språk, som tydningen af inskrifterna på detta lands skådepenningar bör vara uteslutande förbehållen, hvarföre man också vanligen har valt det latinska språket, såsom kändt öfver större delen af verlden, att vara minnesmärkenas språk.
Vtsk. Betänkande, N;o 33.
Vidare kan Utskottet, för sin del, ej finna annat, än att det språk måtte vara det lämpligaste, som kortast och klarast framställer hvad man med skådepenningen velat föreviga, och att, om det svenska språket uti detta afseende stundom öfverträffas af det romerska, man då ej må förmena detta sednare att någon gång med det svenska dela äran af att åt minnet öfverlemna hvad Sverige haft stort och ädelt.
Utskottet anser på dessa skäl, att inga band i detta afseende böra påläggas, samt hemställer alltså, att denna motion icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Häremot anmäldes af Herr P. E. Winge följande reservation: ”Emot det föreslagna utlåtandet, i anledning af motionen, rörande modersmålets användande till påskrifter å svenska minnespenningar, anmärkes, att det just är för ett helt folkj som dessa preglas, och icke lör några få i utlandet varande samlare.
Korthet och bestämdhet kunna äfven ernås på vårt språk, och såsom bevis får jag här anteckna ordet Fäder/iestnndet, som Konung Guslaf den Tredje lät använda på sina mynt, hvilket af alla ganska väl förstods och att meningen var, att detta var allt för H onom, som häruti inneslöt folk och land, således mycket mer sägande än de sedan på mynten nyttjade smekande långa meningarna.
Christina lät pregla en minnespenning med det för henne betydelsefulla ordet Makalös, som för att gäcka desse lärde, hvilka icke kommo ihog, att hon varit regerande Drottning i Sverige, utan ville hänföra allt till Grekland och Rom, blef tecknadt med grekiska bokstäfver; mynt, hvilka blifvit funna i jorden och varit mer än 8oo år gamla med österländska och anglosachsiska påskritter, uppskattas i historiskt afseende till högt värde, fastän dessa påskrifter merändels fordrat tålamod alt tydas.
Utlåtandet har jag önskat sålunda: ”Utskottet, som tagit innehållet af denna motion i öfvervägande och funnit det härflytande från ett varmt nit för modersmålets användande, har, fastän åsiglerna varit delade, icke kunnat ogilla del fosterländska syftet, inskränkt till påskrifter å minnespenningar, hvilka komma att präglas genom åtgärd från Regeringen eller Rikets Ständer, till hogkomst at märkvärdiga tilldragelser inom fäderneslandet, hvarföre ock vördsamt lår tillstyrkas, att Rikets Ständer i underdånighet anhålla om en erinran från Kongl. Alm.
Best;, och Ekon.
Betänkande, N:o 24. 5 Maj:t till dess Vitterhets- Historie- och Antiqvitets-Akademi, att, vid upprättande af förslag till påskrifter å minnespenningar för här utmärkt ändamål, det Svenska språket alltid måtte användas.” N:0 24 Ank. till Exp. Utsk. den 29 Jan. kl.
II f. m.
Betänkande, i ättledning af vackt motion om bildande af Fögderi- och Länsvis sammanträdande Municipal-auktoriteter _, för behandling af för Fögderiet eller Länet gemensamma angelägenheter.
Ridderskapet och Adeln har Utskottet fått emottaga en i detta ämne af Friherre Raab, Adam Christian, väckt motion, deruti han föreslagit: 1:0 att från hvarje socken skulle på allmän sockenstämma utses bland sockne-nämndens ordförande eller dess ledamöter ett, högst tre, ombud alltefter socknens storlek, hvilka ombud skulle ”fögderivis” sammanträda tre eller fyra gånger om året, t. ex. vid tingstället mindre pågående ordinarie ting för alt derstädes öfverlägga om och genom öfverenskommelse afgöra frågor om gemensamma arbetsföretag, om arbetssökande personers sysselsättning, om inrättande af tvångs-arbets-anstalter och vilkoren, hvarunder personer må kunna ditsändas, frågor om angränsande socknars förbindelse att iakttaga likstämmighet i åtgärder för de behöfvandes vård, om personers försörjningsort, om inrättande af sparbanker och ränte-försäkringsanstalter, om fördelning af erhållen undsättning, samt om inrättande af dislriktmaguziner med flera dylika angelägenheter; och 2:0 att vid fögderi-sammanträdena borde utses två eller tre ombud från hvarje fögderi, att på Landshöfdingens kallelse, en gång om året eller oftare om behofvel så påkallade, sammanträda i länets residensstad, för att der gemensamt för hela länet öfverlägga och besluta om alla sådana ämnen, hvilka utgöra föremål för fögderisammankomsternas behandling, äfvensom om uttaxeringen af nödiga afgifter för länets gemensamma behof 6 lim.
Besv. och Elion. TJtsh.
Betänkande, _iV:o 25 till besörjande af fattigvården, m. tn. samt medlens syftesenliga användande.