Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
» Sköt du ditt — att jag sköter mitt, kan du vara viss o m.
» Det ringde på tamburklockan.
» Nu ha vi dem här, » afbröt han sig med en orolig blick på hustruns upprörda ansikte.
» Så, Eva lilla!
Gör nu ditt bästa.
Ingen kan vara älskvärdare än du, om du bara vill, och du skall inte göra det förgäfves.
Allt hvad min kärlek.
» Han böjde sig ned för att kyssa henne, men för första gången under de åtta år de varit gifta drog hon sig undan hans smek- ningar.
» Mutor, » sade hon hårdt och vände ho- nom ryggen.
Ögonblicket därpå var hon ute i salongen; men han stod kvar, medveten om att hans ansikte ej hunnit antaga den glatta, leende mask, han måste visa världen.
prof r ?VrHQ JuXLLgI fin Älskvärdare, gladare och otvungnare kun- de ingen uppfylla sina värdinneplikter än Eva Stråle vid det festliga middagsbordet, och hvad mera var — hon gjorde det utan alla bemödanden, därför att det föll sig så.
Sorgsna tankar, farhågor och tvifvelvoro trängda så långt tillbaka, som kunde de al- drig mera plåga och stinga, och det tvång, under hvilket hon suckat — utan tanke på befrielse — hade plötsligt lättats.
Utan att söka förklara omslaget i känslor hängaf hon sig helt åt stundens nöje och var — hvad hon ej varit sedan sin flick- tid — sig själf.
När hon gifte sig, vid sjutton års ålder, var hon i känslor och lifsåskådning ett full- komligt barn och hennes utveckling hade gått mycket långsamt, därför att hon så helt gick upp i den älskade, att hon såg med hans ögon, tänkte hans tankar och gjorde honom till ojäfvig domare öfver sina hand- lingar.
Att kan skulle gilla henne, eller finna så litet som möjligt att klandra, hade varit hennes lifsuppgift.
Att älska af hela sin själ är oftast att förlora frihet och själfständighet, men för- lusten däraf väcker ingen sorg.
Den som ej vet, att han är bestulen, lider ej däraf — förrän upptäcktens stund kommer.
Då Eva mottog sin mans gäster — som sina egna ansåg hon dem knappast — mötte henne en angenäm öfverraskning.
Hedersgästerna hade sina fruar med, och i en af dem återsåg hon helt oförmodadt en barndomsvän.
Gamla minnen döko med ens upp ur glömskan, och båda tyckte sig ha så mycket att fråga och berätta, att tiden ej räckte till.
Direktörens blickar vandrade mer än en gång med oförställd beundran bort till hu- strun, som för första gången var mer än han väntat.
Hon såg det och eggades däraf, på samma gång hon kände sig förunderligt kall och likgiltig.
Hennes bordsgrannar voro begåfvade män, med vidsträckta vyer och intressen, och när hon hörde dem tala, kände hon häpnad och sorg öfver att hafva fastnat i småtankarnas dvergnät och låtit tiden gå sig förbi, utan att följa med.
Eädd att röja sin okunighet, dök hon liksom ned i sitt eget jag och fann där mer än hon anat.
Åren gå ej spårlöst förbi.
Ur lidandet framspringa knappast medvetna känslor och tankar, hvilka en dag — då den tändande gnistan faller — forma en karaktär.
Hon visste ej själf, hvarifrån hon fick or- den; men de lågo liksom färdiga att taga, och medvetandet af att lyckas födde säker- het, själfmedvetande, aningen om att hon var en personlighet — eller kunde blif- va det.
» Eva får jag dricka med dig? » frågade direktören öfver bordet, och hon förstod af hans blickar och hufvudets böjning, att det var en hyllning och ett tack han gaf henne.
Hon hade suckat och längtat efter ett så- dant erkännande, men när det kom, greps hon af en beklämmande förkänsla af miss- räkning och sorg.
Handen som lyfte glaset darrade, men i ögonen låg ett uttryck af förebråelse, allvar och köld, hvilket han tydde som dåligt lyn- ne eller reminiscenser af den föregående misstämningen och ej lade på sinnet.
Knappast utredda tankar och idéassocia- lWoiOOO IQ lyiarScLlCl ^.
i ^ w w *.
P M S ^ / V A - W (q tioner tvungo henne att pröfvande betrakta den, för hvilken hon böjt och offrat sitt eget jag.
Han var inte så vacker nu, som då hon såg honom första gången, ty nattvak, ute- lif och vällefnad hade satt sitt märke på de formsköna dragen, och dock fanns det ingen som i utseende kunde mäta sig med honom.
Det gick en varm sprittning genom hen- nes hjärta vid tanken på, hur hon älskat, studerat och blickat in i detta ansikte, tills hon glömt allt annat i världen.
» Var det hans utseende ensamt som fån- gade m i g?
» frågade hon sig med flamman- de kinder.
Stämningen vid bordet blef allt högre, men medan hon talade och svarade, obser- verade hon honom.
Att han var artig mot sina väcka bords- kamrater var naturligt, men nu som alltid låg det öfverdrift och en viss närgångenhet i hans sätt och väsen.
Kvinnligt behag och skönhet hade han aldrig kunnat mostå, och hans framgångar drefvo honom väl också att gå längre än han borde.
Hur gränslöst hade hon ej lidit af att se sig förbisedd och glömd för andra.
Hur hade hon ej gråtit under långa nätter, då hon väntat på hans hemkomst — väntat i förtviflan, nedböjd af misstankar och farhå- gor, som hon aldrig vågat kläda i ord, och som glömts så fort han trädde innom dörren.
Och allt detta låg bakom henne, det kän- de hon med en blandning af lättnad och smärta.
Tal och skålar aflöste hvarandra.
Direktören hade en klangfull stämma, och Eva hade alltid med stolthet och glädje hört honom yttra sig.
Hans tack till revisorerna var också ett vältalighetsprof, som kostat honom mera ar- bete än någon anade.
Lekfullt och humoristiskt i början, med anspelningar på » farlige Folk », som väckte oro i lägret, slutade det varmt och högstämdt med tal om plikter mot samhälle, fädernes- land och mänsklighet samt gjorde storar- tad lycka.
Endast hustrun stod med samman- pressade läppar och sänkta ögon, medan för hennes öron ringde det anklagande ord hon nyss utslungat: » Mutor.
Mutor! » Den sista skålen tömdes för henne själf.
Den kvinna, som försummas af sin man, gäller ej mycket i världens ögon — helst om hon ej gör något försök att häfda sin rätt — och Eva hade ej tagit fel i att man fann henne ful, intresselös och obe- tydlig.
Att göra något för att komma män- niskor på andra tankar hade ej fallit henne in, ty känslan af att ej kunna vinna den hon älskade gjorde henne osäker och lik- giltig för allt.
De artigheter, som sagts hen- ne, och den uppmärksamhet, hon rönt, hade hon uteslutande — och ej med orätt — skrif- vit på mannens konto, och nu stod hon med fuktiga glädjestrålande ögon, medveten om att den hyllning som bringades henne var lika uppriktigt menad som ärligt förtjänt.
I vissheten att behaga ligger för kvinnan något berusande, och det var som hade i denna stund alla förkrympta möjligheter inom hen- ne slagit ut i blom.
Vacker kunde hon aldrig blifva, det visste hon.
Hvilken kvinna som helst — • en tjä- narinna — en värdshusflicka — kunde öf- verträffa henne i skönhet, och dock hade hon aldrig tänkt på att söka efter resurser m T - i n h i e r r a) Nydahl h?
^ ", ™ e s lagrad sedan 1891.
Vid ™ t e s o b n i i g af harv.
Finnes e n d a s t hos K A &gt; s t &gt; 0 C b l, 0 l l £ 3 Kiks-och stur AUm.
5 I •d g " ig In •d (D H P d- ja, O: T lo 12 g 8 o s!
• s-B @ 00 CD &lt;1 inom sig som vapen i den fruktlösa kam- pen om mannens hjärta och trohet Och nu — när hon visste sig kunna vinna honom, önskade hon det knappast.
Det var vid desserten.
Skämt och skratt öfverdöfvade hvarandra och orden vägdes ej så noga.
Festen led mot sitt slut och lite hvar sökte fatta glädjens genius vid den efemära vingen för att hålla henne kvar.
Eva framför andra, ty hon kände en dun- kel obestämd fruktan för hvad som skulle komma • — efteråt.
Hennes blickar föllo plötsligt på Ester, som kommit in och utan ringaste förlägen- het gick bordet rundt för att hälsa på gä- sterna.
I dagar och timmar hade hon läng- tat efter att få visa sig och sin nya hvita klädning med broderier och skära rosetter, och intet ögonblick tvinade hon på den lycka hon gjorde, hon var nämligen ett för- tjusande barn och visste det.
Föräldrarnes blickar och halfva ord, tjänarnes och besö- kandes oförställda yttranden hade upplyst henne därom.
Denna vackra docka, faderns afbild, hade varit moderns stolthet och ögonfägnad — trösten för att hon själf ej tog sig något ut.
D e t for en mörk sky öfver hennes ansikte, när hon såg den lilla med en knapp häls- ning gå förbi damerna för att åt herrarne skänka sina nådigaste blickar och leenden.
» Kokett vid så späd ålder — » tänkte hon — » och jag har ej ens sett det. » Vid dörren, till hälften dold af ett dra- peri, stod Bengt.
» K o m fram, » ropade hon med sin vänli- gaste röst, men han rörde sig ej.
Hon visste, att för den skygge gossen var detta en stund af olidliga kval, och frågade sig på en gång, hvarför han tvungits, att visa sig.
Kunde det vara något för honom, detta raserade, vinsölade bord, dessa röda upphettade ansikten och stammande tungor?
Ester satt redan i knä hos en af herrar- ne, läppjande på vin och snaskande på kon- fekt och sötsaker.
Den bleke gossen vid dörren drog hennes blickar till sig liksom med magnetisk kraft.
Han hade alltid varit sjuklig och det syn- tes endast allt för väl på den gråbleka hyn, den hopsjunkna gestalten och det något stora hufvudet.
Hon förstod med ens, hur olycklig han skulle känna sig.
Alldeles som hon själf, innan hon aflagt den fula ankungens mod- stjälande hamn.
» Bengt, » ropade hon, ännu en gång, och nu nalkades han med nedslagna ögon.
Han k o m därför att han måste, därför att han eljes blifvit prickad som ett oly- digt barn, det förstod hon mer än väl.
Hon tog en stor klase blåröda drufvor och räckte honom den, men han sköt den undan med handen.
» Du får den. » » Jag vill inte. » Det låg ett sådant uttryck af bestämd- het i det lilla ansiktet, att hon lade druf- vorna på sin tallrik utan något vidare för- sök att erbjuda honom dem.
» Hvilka härliga ögon, » hviskade en af hennes bordsgrannar, » dem har han efter sin mor. » » Bengt! » ropade direktören, från andra än- dan af bordet, och gossen skyndade till hans sida, glömsk af skygghet och fruktan.
Han var i hemlighet stolt öfver fadern samt be- undrade gränslöst hans styrka och skönhet, som så skarpt kontrasterade mot hans egen skröplighet.
A sin sida kände fadern sig dragen till den svage lille stackaren — den förstfödde o m hvilken han en gång gjorde sig så stor- artade förhoppningar.
Det är sannt att han föga syselsatte sig med honom; men barnet samlade i tysthet hvarje vänligt ord eller smekning och lade dem tillsammans som sin bästa skatt, och när nu fadern for med sin hvita hand genom hans ostyriga hår — hvilket liksom ögonen liknade moderns — rodnade han af glädje.
» Har du fått något g o d t?
» » I förmiddags. » » Harinte mamma gifvit dig några drufvor? » » Jo — men jag ville inte ha. » (FORTS.) Under juni — augusti hållas Iduns expe- dition och.
byrå öppna kl. 1 0 — 5.
I anehållsförteekning.
Sofi N i l s s o n; a f Br %.
— L ä n g t a n; m i d - s o m m a r 1 8 9 4; p o e m a f Anna A.
— K v i n n o r n a o e h h u m o r n; a l Efraim Roscnius.
— R e t r ä t t; s k i s s a f Emy.
— H v a d f ö r - stås m e d en l a d y?
— T i l l k r o n p r i n s e s s a n V i c t o r i a; d i k t a f Daniel Fallström.
— A f v i k t.
— D ä v i n e t j ä s e r; a f Maria Ny- ström.
— » B ä r s t u d i e r ».
— E t t r ä k n e t a l; s k i s s f ö r I d u n a f Vilma Lindhé (F o r t s.)
0 0 Charad.
CO a E Redigeras af Sophie Linge.
Till form och färg mitt första skiftar.
Sitt lif det under våren får.
För sommarns vind det lekfullt viftar, Men höstens det till marken slår.
Bland djuren du mitt andra finner, Med näring det oss väl förser.
I ljuflig ro dess dag förrinner, Ty skydd och vård man åt det ger.
I Idun fick du nyss mig se Och täcktes kanske mig studera — Mång ' treflig stund jag fick dig ge, Måhända också något mera.
Hurhelst det var, jag snart igen Inför din blick skall här mig visa, Och kanske skall man då, min vän, Ditt nit och din talang få prisa.
Hvad tycks i lunden bäst för dig Att vandra på, när daggen faller?
Hur önskar liten siska sig, Som vingen slår mot burens galler?
Hvad har hvar flugsvamp, röd och grann?
Hvarmed får brasan du att brinna?
Broschyren Tjugufem&amp;rsm5nnen o@h Framtids- tankar af Onamnd liar gratis utdelats åt Dagnys prenumer&amp;ter -, t 4 e haft.
DAGNY,, TIDSKRIFT FOR SOCIALA OCH LITTERARA INTRESSEN INNEHALL ~ s s e ~ d a Om, behofvet af utbildzbd~ qakskotciskor foi laiidsbygden Anna Fleetwood De by, NAgot om af tosklubbm for fabiiksflickor Mama Cedetschwld, Kvinnaus politiska iostratt infor engelska undeihuset C e d e GOM, En foielc~siiin~stiu ' ile med amnet 2Hemlif i Sverige % M a, FIA^ 11kset; lghn u Meddelanden fran Fredrika-Bremer-Forbundet.
Hvryjehapds i JCmnofihgrcn Fredrika-Bremer-Forbnndets berattelse for ar 1891 I * l b or Wrbunflets medlemmar kr 2 50 Pris pi: Brg % {For icke medlemniar 400 e l j *
rdr kvinliga elever är genom F~edrika-Be- me~-För6undRt anordnad i Upsala Undervis- ningen meddelas af fröken AmeZine Stedky, utexsrninerad fältskär, Kursen birjar den 1 september.
~nm@dngar mot tagas och upp1 ysninga~ lämnas af Fredrika-Bre- mer-Förbundets byrå, Stockholm, född Zetterling, Utexaminerad Barnmorska i Stockholm och PPien.
Mottagningstid 1-43.
Stumgatan 42, 1 tv.
Telefon 77 57.
J O H m SEOLAlfBLOIE, Modenffdr för Damkappor, *.
Stoskholm, 12 ~2cmg8&amp;r&amp;dg&amp;r&amp;gatam 12, rekommenderar s i t t stora och rikhaltiga lager af aiia Nouveaatéer för sasongen.
k Sarsklldt ' får rekommendera mitt stora lager af Pdsverk for Pelskappor med dartili passande ofvertyger I
Allmänna Lif-.
i Stockholm,.
v a s a g a t a n 10, * meddelar fö~delaktiga liffllrsakringar och billiga lifiantor, (G; 13 ' 7 ' 70) Wiiiborgs Attiksprit Wiiiborgs Seiiap, pb lisskor för utspiidning.
- blandsdl som fransk o. engelsk.
T; lriiiborgs Biflsteks&amp;s.
Tlriirborgs Sojn.
Wiiiborgs Jlistpiilver.
Wiiiborgs Bordsalt.
TViiiborgs iiin.1di-t Kryddor p5 bleckdosor och paket.
Specialitet: Winborgs Laofoserin-Caoao, valsmakande, kraftigt, narande, hälsosam!
Förordad af professorerna Olof Hanimarsten, C.
Em. Hagdahl in.
fl. '
Hiilsovaiineli, tidskrift för a l l m h och enskild hlilso14rd, yttrar i sitt nummer för den 1 febriiari följande: ~SdrdeZes m %rancZe ' och värcleNh3 .sd.sorn ett 7concentveracZt O C m ~ a l c &amp; i g t näringsmedeZ: ar äfuen cZen i 7mndeZn 7~0.9 OSS ' i ' Yfihmda Zactose- ~ ' Z ~ i w a c a D o.
De flere ghger psisbdö~$a tillverkuingmna finnas att ' tillgh hos hrr specesihnndlare samt i parti hos Th. WinBovg &amp; C: o, Stockhohr.
Bok-, Musik- och Pappershandel, 48 Droftninggatan, laörnet af Xlu~abergsgt.
Partilager for aterförsäljare I tr, upp i samma .husl.
Filialer: Elin S~ross ' Trikåhandel, 36 % Vesterlilnggntan 36 l / 2.
Lager af alla sorters Trikivaror för Herrar, Damer och Barn.
Telefon 20 83..
Betfina Lewysohn, Bokbindare ' 26 Matmikilnadsgatan 26.
(etablerad 1860) Vesterianggatan Försäljningslokaler: ne&amp;a botten, 46 48 en, två och tqae tr. upp STOCKHOLM.
Största lager i Norden af.
Kulorta o, Svar ta Ylleklädningstyger Kulörta och Svarta Sidentyger Schalar och Resfiltar m. m.
1 I Obseryera!
Genom direkta förbindelser med in- o&amp; utlandets förnamsta fabrikanter kan jag erbjuda ofvannämda artiklar bättre och billigare an niigon an-, nan och torde en hvar genom besök i mina lokaler eller j genom reqvisition af profver och varor lätt blifva öfver-: tygad om fördelen att hos mig fylia sina behof af dessa artiklar.
I d - -.
Profver på begäran.
~ ~ - @ l, n %t6 " kostnadsfritt.
Rik~ * releton626 " r e l ~ 2a f ~ si ~.
J a \
Om behofvet af utbildade sjuksköter- skor för landsbygden.
Att sjukvarden i var tid står högt och attq de bildade kvinnor, som, .efter genomgå,agen läro- och öfningskurs på milordnade sjukhus, tjänstgöra i iigeaskap af ' sjuksköterskor, gjort och dagligen göra all heder å t sitt ansvarsfulla kall, är ett faktum, som alla böra tacksamt erkänna.
Men ett faktum är också, att hemmen på, landsbygden, de välbärgade så väl som de fattigs; sakna denna oskattbara och för en lycklig utgång af sjukdomen ofta oumbärliga hjälp.
Den första, som oss veterligen .behjärtat och tagit till .orda för aflzjalpande af denna brist, är d: r J.
E. Bergvall i tidskriften Eira, 9: de årgången, n: o 1 0, med en uppsats, benämnd: Huru 7 c a ~ den ms7cilda sCj2~7c~ården på .vår iarndsbygd födättras?
Den tänkvärda uppsatsen.
gaf genast anledning till en artikel i Tidskrift för hemmet, 2 7: de å,rg&amp;iigeii, hvillsen ar- tikel ingick.
bland Fredrika Bremer-Förbundets första med- delauden.
Fran denna stund tankte sig Förbundets stiftare alltid sjiikvirdens förbiittrande på, landsbygden såsom en af de uppgift er, för hvilka det nybildide Förbundet borde verka.
Och nu, sedan goda lärokursei ' under bildade, i sitt kall slrickliga förestindarinnor i hufvudstadens förnämsta sjukhus så, väl som vid Sofiahemmet blifvit ordnade, är tiden inne att börja arbetet för den länge påtänkta uppgiften.
I allt viiseutligt kunna vi bygga var verksamhet för denna sak p&amp; de grunder, som blifvit.
lagda af d: r Bergvall och som vi taga för gifvet maste gillas och med värme om- fattas af alla läkare.
Visserligen har, med n&amp;gra ytterst få undantag, d: r Bergvalls i: så många afseenden förträffliga plan hittills ' icke.
blifvit föreerklignd.
.En orsak ' dartill a r, '
tr.0 vi, att saken icke upptagits med den kraft den förtjanar af nhgra bildade kvimor.
En annan orsak torde vara den, att mången har den f örestillningen, att en sköterska f öga kan uträtta dar icke läkare finnes i narheten, och att .hvad landtbefollzningen i första rummet behöfver ar ett flerdubbelt antal läkare.
Naturligtvis kin en sköterska liks så, litet ersatta lgkare, som lakaren viil ersätta sköterskan; men en vii1 utbildad sköterska kan dock i lindrigare sjukdomsfall ersiitta läkaren, helst dar telefon .finnes att tillgå, till lakarestationen, eUer i svhare fall varda patienten efter laikarens föreskrift p&amp; ett helt annat satt än den sjukes okunniga omgifning.
Utan att i minsta m i n vilja förringa vkrdet af lgka- rens insikt och möda, kunna vi också, erinra om huru p&amp; s jnkdomens likasom på, krigets slagfilt den nutida regeln galler, att det icke ar filtherren ällena, som vinner drabb- ningen, icke endast lakarens föreskrifter, dessa må, vara aldrig s&amp; förträffliga, som åkergifva den sjuke hälsa och krafter; ty till .segern bidrager i väsentlig mån det siitt, hvmpå, de gifna befallningarne utföras.
Vira humana läkare &amp; ro ocksi, qumera villiga att erkainna det viirdefulla bitriide, ' de hafva i den plikttrogna och för sitt kall utbildade slrö- terskan.
D: r Bergvall ar en b l a d de första att erkanna vardet af denna hjälp, och ban påyrkar ifrigt, att Jcommu- nerna måtte anst ' iilla utbildade sköterskor i sin tjänst för aLe under läkarens uppsikt varda de sjuka.
- Han har därjamte starkt betonat hurusom sköterskan iilaste liira den sjukes omgifning att varda honom efter hennes anvisning.
Med styrka frarnhaUes ocksii det gagn sköterskan bör kunna göra genom att förekomma smitta och främja sanitara reformer, s&amp; viil inom som utom hemmen i sitt distrikt.
Ingen, som har minsta begrepp om arbetsfolkets lif och hem på landet, kan undgk att p&amp; det varmaske instämma i detta den kloke o3h människoalskande läkarens yrkande.
Om nhgonstiides reform ar af nöden, s&amp; .&amp;r det har.
Vi behöfva blott i tankarne se för oss den torftiga backstugan, där intet fönster kan tjppnas, och därinne i den diiliga bädden en mor, f l h t a n d e i feber, med ett sjukt barn vid sin sida och tval, tre andra stojande omkring henne.
Vi kunna tanka,
, oss mannen gången att radfrtiga läkaren ' i dennes bostad, en eller hdfannan mil bort, och granngummorna under tiden kommande på, besök med knfFe och anhas.
B förning s till ' de ~ j u k a, samt skolkamratenia smekande det sjuka barnet och medförande friin detsamma sjukdomsämnet till sina olika hem.
Och sist kunna vi i föreställningen hör?
huru nästa söndag kyrkklockorna ringa för de sm&amp; barnens lik.
I hvilken grad smittosamma sjukdomar härja .p&amp; lands- bygden, där folket icke kan piräkna nigon personlig hjälp eller ledning, visar sig af en notis, som, nyligen gtitt igenom tidningspressen, om huru en liten folkskola, i Jämtland mast stangas, emedan alla dess atfa Zixjungar inom två, veckor &amp; ött i difteri! '
Huru afven vid icke epidemiska sjukdomar, t. ex. i febrar, ' lunginflammationer eller smygande.
&amp; kommor, som sluta med obotlige sjukdomar, bristen p&amp; en för sitt kall utbildad sjuksköterska förvärrar det onda och stegrar den allmänna sjukligheten, m&amp; här endast i förbigaende pipekas.
Men det ä r .icke endast vid inre sjukd.omar, som sak- naden af närboende insiktsfulla sjuksköterskor medför sorg- liga .. följder; och har komma vi till ett omride af frågan, af personer.
som chabbats som d: r Bergvall ' ej vidrört: z; c (?rcZe~z cg yttre s7cacZor och olycksfall.
I nflagsna trakter, dar lakare- distrikten omf atta ofantliga areder, har man l-n&amp;ngfddigtl bevis.
huru, af brist p&amp; snar hjälp af sakkunnig person, strafsamma och, ordentliga arbetare,, i följd af en yttre skada, som lämnats utan vard eller ock af okunnigs kvacksalfvare missvå,rdats, blifvit lytti och mindte arbetsföra, huru mangen kanske blifvit rent af krympling, en börd.
för de sina och sin kommun eller det.
bolag han tjänat *).
Äfven om en p&amp; sjukhus utbildad sköterska h&amp; funnits till hands, hade hon i svå,rare fall icke haft rätt att ingripa. ")
Enligt uppgi {ter f r h öfversköterskah vid ett mycket stort jiin- verk förekomma i stdano distrikt ett niycket större antal olycks- ' %n sjuk- do ii is fal^.
Vi hafva darför tänkt oss, att en sjz~ksköterska.
för lavzds- bygden bör, för att rätt kun9za fylla sin q ~ p g i f t, ttillila rrtbildas i fälts7cicrskonsten och ha fiia ajlagt exavlien, erfwdmiig f ör lagligt zctoyvande af detta y k e.
Först då tro vi att hon ar fullt rustad f&amp;.
sitt svåra och maktpåliggande, men på samma &amp; ng välsignelsebringande kall.
Men det är icke nog med den tekniska utbildningen, om än den bästa.
Minst lika - stränga fordringar maste man stalla på karakteren, naturanlagen och hjärtelaget.
Redan under vanliga förhållanden staller sjuksköterskans yrke stora kraf sh val.
p&amp; karakter som förståndsodling, men då det utöfva.~ p&amp; landsbygden stegras fordringarne.
Sjuk- sköterskan blir har, eImr2.c alltid ställd under 7äkurens konboll, mera beroende af sitt eget omdöme och får därföre en mera ansvarsfull ställning an p&amp; ett sjukhus, där läkaren dagligen ger henne sina, föreskrifter.
Vi hafva nämnt detta för att göra det ratt tydligt, huni grannlaga och viktigt valet och utbildningen af sjuksköter- skor för landsbygden måste vara.
Det ar afven tydligt, att redan antagandet af elever icke kan lämnas till hvem som helst, utan fordrar vana att bedöma menniskors karakter och olika anlag.
Det ar således icke sagdii, att dea första basta, som inom sin hemort erbjuder sig att blifva sjuksköterska, passar för den svåra uppgiften; ej heller att myndigheterna inom en kommun, vid ett bruk eller, såsom nyligen förekommit i en annons, ortens länsnzan, kunna eller vilja åtaga sig att bedöma om den sökaxde ar liimplig, vare sig att utbildas ' för eller anstallas i sjukvårdstjanst.
Det torde icke ens alltid vara fördelaktigt, ' att till sjuksköterska antages en ?erson, som länge statt ortens befolkning nara.
Det ar n b l i g e n oftast svårare för en sådan person, att i en dylik befattning taga det inflytande och ingjuta hos befolkningen den respekt och den benägenhet att l p s n a till och efter- komma råd, som ar vgkor för framgången i hennes arbete.
Det är ju dessutom i var tid erlrandt, att kvinnor, som skola &amp; läggas viktiga uppdrag, böra pröfvas och utväljas af
.kloka och erfarna kvinnor, och den regeln torde hiir, så val som i andra fall, vara lika naturlig som riktig.
Fredrika Bremer-Förbundet har genom sin omfattande verksamhet i olika riktningar haft tillfrille att samla ett rikt förrå,$ af erfarenhet från olika områden för kvinligt arbete.
Detta icke minst inom sjukvarden, där Förbundet,, på, an- modan af så val hufvudstadens som landsortens läkare, under flera &amp; r ombesörjt anskaff andet af lämpliga sköterskor for olika ändamål.
Det ar på griind af denna erfarenhet och drifna af eti - varmt nit för saken, so.m vi tro oss nu kunna till våra öfriga uppgifter lägga den att söka bilda en iilen trzgp s~ %67~skÖters7~0~, ställda zmcler FörbzcncZets lecïlzigzg att pd dess a9zvisning tjiimtgöra i ~ o m, Cjzc7ixb~cZen p$ lanclsbygde~z.
Då detta nedskrifves, ar en förberedande komité redan tillsatt och.
har börjat utreda saken.