Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ett sändebud från Polen upp vi snappat,
Som hade detta bref till Arvid Stålarm.
HERTIGEN(emottager brefvet).
Nu kan han gerna få det.
(Officern går.)
Låt upp för Arvid Stålarm
Och gif åt honom detta.
(Lemnar brefvet till fångvaktaren.
Till Scheel.)
Kom, vi draga
Tillbaka oss.
(Drager sig tillika med Scheel afsides.)
ARVID STÅLARM (från dörren till venster).
(Lemnar det.)
Som till en död! »Min käre Arvid Stålarm ...
Vi tacke dig för ... gerna ville vi ...
Har icke kunnat sända någon hjelp ...
Vi tvifle om ... mitt öga sömnlöst är
För allt det blod, som fåfängt blifvit gjutet ...
Farväl, mitt Sverige!
... hellre håller jag
Den sanna läran och förlorar kronan ...
Förr än för min skull norden sönderremnar ...
Jag i min oväns hand det lemnar ...
Må Gud omvända det ... kom hit till mig ...
En tacksam kung i Polen väntar dig.» ...
Krossad såsom fader,
Med ära fläckad af mitt eget barn,
Besegrad, fången; – detta måttet rågat.
(Betäcker sina ögon med brefvet och börjar,
vacklande, återgå till sitt fängelse.)
HERTIGEN(med dödsdomen i handen).
Här är en skrift, som också gäller er –
Ej från en kung, men från er fosterjord.
Den skrift, som ni mig ger,
Jag känner den, behöfver den ej se,
Och svarar detta blott: jag lydt min konung.
I sista ögonblicket har du stått
Mig efter lif och ära, – läs din död!
Vår strid är slut,
Ert Finland är och Sigismund oss lemnat.
(Böjer ett knä.)
Dock, nåd, o hertig, åt den lilla skara,
Som återstår af dem, min fana följt.
Och om ni önskar fosterlandets väl,
Dess ädla söner för dess framtid spara!
Det var engång jag gaf er nåd, då sade
Jag här:
Ve dem, som gäcka denna nåd,
Jag återkommer och då finns ej skoning.
Nu är jag här; mitt ord står fast.
Dränk i vårt blod ert namn för efterverlden;
Och, att den ingen misskund må er ge,
Dränk det också i Johan Flemings blod!
Du djerfve!
För honom in i fängelset tillbaka.
STÅLARM(föres af fångvaktaren tillbaka i fängelset).
Scheel!
Hvad jag om honom hört, besanna tycks
Att stränge män få milda, fromma söner.
Ung, skuldlös, ädel, kom han hit uti
Arfsangelägenheter ifrån Warschau
Och deltog nu i striden först.
Ej han
Har som de andre, då de slottet stängde
För oss, mot Eder brutit gamla löften.
Dock var det han, som skulle minan tända.
Förledd utaf sitt mod och af sin oskuld.
Nåväl, för honom hit; jag pröfva vill
Hvad godt, som kan en Fleming höra till.
FÅNGVAKTAREN (för ut) JOHAN
FLEMING (hvarefter han och Scheel draga sig åt
bakgrunden).
JOHAN FLEMING(för sig).
Det är då han; – så mycket lik min konung,
Som äregirigheten liknar äran
Och våldet makten.
HERTIGEN(för sig).
Detta sonen är
Då till Klaes Fleming, han den ende, som
Med mig sig kunde mäta, fast, beslutsam
Och hård som jag, – min ovän bortom döden.
I lyckans dag jag fann så lätt att dö.
Du, hjerta, nu, när allt du har förlorat,
Hur kan der hoppet ännu hviska: lef!
Om åter till min dyre kung jag länder,
Det är ej den, som for, som återvänder.
Man sagt mig, Johan Fleming, att ni är
Till domen mindre skyldig än de andra.
Nåväl, om ni, befriad,
Vill ingå i min tjenst och öfvergifva
Er plats i Warschaus hof hos Sigismund,
Så tag på tillgift och försoning här
Min hand emot.
Ers Fursteliga Nåde! –
Så högt jag skattar edert ädla anbud,
Så högt ni säkert ock den känsla skattar,
Som här vid dödens rand mitt svar dikterar:
Jag har ej någon skälig orsak, hvarför
Jag skulle öfverge min käre konung
Och bryta otacksamt min tro mot honom.
Jag får, jag kan ej mer än vördnadsfullt
Begära här en fri och högsint nåd.
HERTIGEN(dystert leende).
FRU LEONORA.
KOMEDI I FYRA AKTER
MATHILDA MALLING.
Filosofie doktor HANS HAXTON, 37 år.
Fru LEONORA HAXTON, hans hustru, 28 år.
Fröken KATRINE HAXTON, hans syster, 39 år.
MAX BRUUN, löjtnant vid flottan, 33 år.
Agent BUNSEN, 40 år.
Fabrikör SCHWARTS-HANSEN, 55 år.
NIELSEN, murare.
Fröken EMILIE HAXTON, hans styfsyster, 23 år.
Fru KALLY SCHWARTS-HANSEN, 35 år.
ANNA, jungfru hos Haxtons.
(Handlingen föregår i Köpenhamn hos Haxtons.) _______
Första akten. empiremöbler, hvaribland en del moderna; familje(En stor salong, möblerad med gamla danska
porträtt på väggarna och ett par stora taflor.
Till vänster dörr till matsalen, och till höger (i för-
grunden) till fruns kabinett.
Midt i rummet är ungefär ett på dagen.)
står för tillfället ett mindre dukadt frukostbord.
(sätter sig ned och breder ut servetten). på tiden.
De förbannade valmötena -- det drar ut
-- 8 --
Jag har redan skickat HANS
bud på mitt allt i alla, gamle Nielsen.
LEONORA (ser på honom).
HANS (vaknar upp).
Jag kunde lika så gärna tala till
verkligen den där valhistorien så nära!
Tar du dig
bli vald.
Ja -- nu börjar det intressera mig.
Nu vill jag LEONORA (ironiskt).
en så utmärkt akvisition, inte sant?
För det att du tror ditt parti i dig skall göra
Se så, Leonora -- du vet ju, jag kan inte hålla
-- 9 -- uppriktigt sagdt, vore det icke för att vår familj är
en af de få verkligt betydande vänsterfamiljerna i landet, med inflytande och förpliktelser, och för det att min gamle far och allesamman där hemma är till den grad intresserade af valet, skulle jag mer än gärna göra dig till viljes, draga mig tillbaka och skänka bort mina kämpa kampen ut. chancer till en annan.
Men som det nu är, måste jag LEONORA.
så ofta på sista tiden klagar öfver att du är allena.
ju här bittida och sent.
För resten kan jag inte förstå, att du
Max är ju hemkommen, och -- som vanligt -- är han LEONORA
Svartsjuk -- käre Hans?
om jag vore det?
Ja -- en liten smula.
Vore det mycket underligt, LEONORA (rycker på axlarna).
För resten kan du trösta dig med, att det tydligen också -- att Max en gång i tiden skall fria till din syster Emilie.
Jag kan inte döma om det -- från din synpunkt!
är hela världens mening -- och förmodligen hans egen
sagdt...
Men uppriktigt
LEONORA (reser sig).
spännande, när jag inte riktigt vet, hvar jag har dig.
HANS (allvarligt).
Det är mer
så, som om -- du saknade något.
Du har på sista tiden, Leonora, börjat att tala LEONORA.
som sysselsatte sig med mig -- som delade sina in-
Förr hade jag en man,
tressen med mig, var glad öfver att tala med mig, när
helst jag öppnade min mun, red ut med mig om morman, som jag knappt minns längre!
gonen och pratade med mig om kvällen.
En förtjusande
det icke är nog.
Ja, nu har jag bara Max. Jag har upptäckt, att HANS.
brukar ju ha många intressen.
LEONORA (föraktligt).
Ändå en tröst!
(Allvarligare.)
Men du
Mitt umgänge! HANS.
än de andra.
Nej, de ha mig -- och jag är verkligen trefligare
Jag skall säga dig något, ifall du inte
-- 11 -- redan vet det: det värsta, som finns i fråga om sällskapslif, är att tillhöra en »liten utvald krets».
Det är som att släppas in i ett akvarium, där vattnet aldrig oföränderligt från samma bageri! HANS.
bytes om.
Och det lifsens bröd, man fodras med, är
Du tycks i alla fall trifvas där rätt bra...
visar honom det öfver bordet.
(tager fram ett kolossalt förgylldt kort bland sina bref och
HANS (tröstande).
LEONORA (nickar menande).
fiende mer på halsen.
Det vill säga, att om fjorton dagar har jag en
återstår.
LEONORA (skakar på hufvudet).
Håll nu bara humöret uppe denna korta tid som
någon tycker om mig -- riktigt.
Att tycka om någon eller något riktigt, och att HANS.
Någon -- Max?
LEONORA (skrattar).
HANS (dröjande, litet forskande).
Jag bryr mig inte om honom -- HANS.
för oss bägge två, Leonora.
Det är ju egentligen rätt väl LEONORA.
roligt för mig, om jag under denna tid hade kunnat chancer till behagliga sensationer i betydlig grad.
Tänk så
förälska mig i Max.
Det hade utvidgat mina inskränkta Nej, jag anser det för en olycka att vara så känslolös.
HANS (bakom hennes stol).
Du håller ju LEONORA.
Du älskar mig kanske en half timme om dagen -- högt en normaldag varar, är det ingen, som ... räknadt.
De öfriga femton och en half timmarna, som
mig om.
Jo, men ingen, som jag kan visa, att jag bryr HANS.
din mor just nu...
Det är kanske dumt, att pojkarna skall vara hos LEONORA.
att de må bäst af luften där, och då måste vi finna oss i det.
Å, låt dem bara vara i fred på landet, du vet,
val, som syster Katrine har.
Om du ändå kunde ha något intresse för mitt LEONORA.
så ohyggligt lik andra människor?
Men, älskade Hans! -- När har du gått och blifvit
Men, har du äregirig? aldrig tänkt dig den möjligheten, att jag kunde vara
Äregirig, det vill säga girig efter lokalt inflytande, efter dagar, skåltal, deputationer och mottagare af på ett ohyggligt sätt sammanskrapade silfverserviser.
Nej, -- gud ske lof.
att blifva föremål för medborgerliga subskriptionsmid-
auktoriseradt, folkvaldt orakel, som icke törs öppna Hans -- käraste Hans!...
Och för det -- för en så
sin mun af fruktan att säga för mycket eller för litet. kallad offentlig position vill du offra din frihet -- din frihet att bruka din tid, som du vill, att umgås med hvem du vill, att utveckla, ja, ändra dina meningar, ställa dig till ansvar för det -- kort sagdt, du vill med hull och hår inrangera dig i ett »parti?» HANS.
om du så för godt finner, utan att någon har rätt att
jag har tänkt på det?
Men som det moderna parla-
Ja, det har ju några aber med sig, tror du inte
mentariska lifvet numera har utvecklat sig, måste man rera »en masse» -- det är ju den enda vägen.
för att uppnå några resultat finna sig i att blott manöv-
Å, Leonora -- nu tala vi ju allvar!
Jag finner det till den grad heroiskt af dig att göra dig till politisk kanonmat...
(reser sig, knäpper sin rock med bestämdhet). förpliktelsen på mig.
Jag har tagit LEONORA.
ty det kommer att leda vårt lif in i en annan strömfåra, och jag är icke den, som lyder parole, om än du kan finna dig i det.
Jag hade icke tänkt så noga mig.
Du ta'r fel, när du säger, jag icke har något »intresse» af ditt val -- kanske inte, som du och
Ja, men jag har också ett ord att säga i detta --
öfver det från början, men nu har jag saken klar för
Katrine mena -- men jag har i alla fall det allra största intresse af ditt val: och det är, att det inte går igenom.
Du, som är så lojal -- du vill stå emot din man!
LEONORA (lugnare, i lättare
ton).
skall redligt göra, hvad jag kan.
Jag ämnar icke
Nej, tyvärr kan jag inte göra mycket, men jag
längre vara vänlig mot din professionelle folkuppviglare, inte heller mot den tjocke fabrikören, som har inflytande.
Jag har nedlåtit mig till att dansa med den tjocke på en subskriptionsbal -- jag, som aldrig går på sådana tillställningar!
Jag har inviterat hans mer än tvifvelaktiga fru, trots jag mer än misstänker, att hon varit min egen särdeles fördrif.
gode vän Max', hvad skall jag säga?
... behagliga tids-
HANS (ser på uret).
Farväl, min tös, nu går
HANS (litet generad).
Ja, farväl...
Kom ihåg, Hans, nu har jag varnat dig: kan jag HANS.
göra något för att du icke blir vald, så gör jag det.
mycket inflytande i Bröndshöj och Utterslev.
Jag tror inte, du har
ut i tamburen):
(Kysser på fingret åt Hans och ropar
LEONORA (förströdd).
väl fått sig en kopp kaffe?..
Hör på, Anna, Nielsen -- där inne?
Han har ANNA (förnärmad).
kannan, vi satte in till honom!
Sådana någon hustru -- de äta tio gånger mer än andra.
Han har druckit ur hela
gamla ungkarlar, som bara hyr sig ett rum och inte har LEONORA (afbryter ointresserad).
blommorna och gnolar på en visa.
(Hon ordnar
(Går, i det Max Bruun
i danska flottans släpuniform kommer in.)
Fru Leonora.
Ni har ett förtjusande sätt att säga MAX.
sådant där, Max -- man tror det.
tro det.
Det är också i hög grad meningen, att ni skall LEONORA.
att ni är så kär i mig, som en karl kan bli, när hans MAX.
Jag tror verkligen,
förnuft säger honom, att det är fullständigt hopplöst.
mig icke det ringaste emot.
Ock jag kan gärna säga er, att inuti en fästning sitter där en stackars liten själ, som långleds, och fastän den lilla själen verkligen är en oskyldig och krithvit liten själ, tycker den ändå, det är roligt att se den demoniske belägraren släpa svarstillstånd. fram batterierna.
Nå -- gif eld!
Fästningen är i förMAX.
Nå ja -- så tro då!
Jag försäkrar er, det är
Hans, att jag inte själf vet om det.
Det är just det pikanta med mig, säger
Långsamt): intryck på er!
Om jag ändå kunde utfundera något sätt att göra LEONORA.
att enlevera mig.
Ni kunde ju för omväxlings skull en gång försöka MAX.
ledsamt för mig själf. ..
Vet ni för resten, hvad som
är det mest spännande motivet i hela kärlekssymfonien?
Nej!....
efter dessa kommer ett så ohyggligt, högtidligt Niebelungentjut, att den, som har en smula öra, stannar vid preludierna.
Ni har visst mycket -- öra?
Max, det lärde jag i skolan.
Det har den bildade kvinnan i allmänhet, lille
tillåtet att öfversätta det med äktenskapligt samlif?
-- Är det
tillåtna.
Alla öfversättningar, till och med de friaste, äro MAX
armhålen.
går litet fram och tillbaka på golfvet med tummarna i
(Leonora skakar på hufvudet utan att se upp)
sanning plötsligt gick upp för henne).
(ser upp, och därpå med en stämma, som om en stor Vet ni hvad -- det tror jag egentligen själf också.
icke ett dugg bättre än jag, och han har till på köpet den dåliga chancen att redan vara er man.
Men orsaken -- fru Leonora, orsaken?
Hans är
LEONORA (ser på honom och skrattar).
tycks intressera er för kandidatens val, när ni intresserar er så mycket för honom själf.
Jag finner det blott märkvärdigt, att ni så litet
intressera mig för politik.
Jag önskar bara...
Jag är allt för gammaldags för att
(betänker sig litet, slår bort det, och säger i lätt ton): lofvad i nära två år.
Åka i en blygsam fiacre med Anglais.
Och vara med om att kasta confetti på Jag vill bara resa till Nizza, som jag nu blifvit
blommor efter råd och lägenhet på Promenade des ryska furstar -- möjligtvis ha den turen att bli presen-
-- 22 -- terad för Milan.
Det är nu mitt ideal af lifvet -- i februari.
ju, och så är min charme förbi!
Nu vet jag det MAX (tager plötsligt hennes hand).
medveten eller omedveten -- lika förtjusande.
För mig är ni alltid --
(drager sakta handen till sig). artigt.
Ni accentuerar mig för starkt, Max -- det är inte MAX.
nittio män af hundra gå förbi utan att märka -- men de öfriga tio ville ge hälften af sitt lif för att äga er.
Ni är nu en af de kvinnor, som
så rädd, att ni bara ville ge mig en af de hundradeplatsen, men ändå ...
Naturligtvis förutsåg jag, att ni själf ville reservera er MAX.
de damer, som »slå an»?...
Men, Leonora, ni vet då, att ni icke är en af LEONORA (med händerna för öronen).
Å, Max, spara mig -- mina stackars illusioner!
nådigare upp den hyllning, som bjudes er.
Ni är
Nej, ni kan gärna betänka det, så tar ni kanske
otillgänglig, exklusiv i en ohygglig grad, mycket kall LEONORA.
mot edra fiender, inte allt för varm mot edra vänner.
mig till den grad orätt.
Hör nu, Max. Jag trodde inte, ni kunde göra
temperament -- de flesta kvinnor ha intetdera.
LEONORA (bedjande).
Hufvud och
andra kvinnor.
Jag har lika mycket hjärta, som MAX.
det är troligt, att en diskussion om ert hjärta mellan så tror jag hellre, jag afstår.
er man och mig skulle utveckla sig mindre behagligt, LEONORA
(som inte tycks ha hört på honom, plötsligt, tvärt): mera »anslående» än jag?
Ni medger alltså, att ni finner Emilie vackrare, MAX.
sättningar och så vidare.
Och då ni tydligen är stött -- söta, öfverlägsna Leonora...
Jag upprepar edra egna ord, om att alla öfver-
Max -- ni börjar ta' er för stora friheter...
-- då kan ni ju fortsätta edra jämförelser.
Där ha vi troligen Emilie
KATRINE. dörren för Katrine och Emilie.
LEONORA (emot dem).
(Anna öppnar
du ser ut!
Så echaufferad KATRINE (sjunker ned på en stol).
ferande, i det hon vänder sig till dem allesammans.)
EMILIE (afbrytande).
Echaufferad -- ja, jag skulle tro det!
(Trium-
Det regnade...
KATRINE (vänder sig emot honom).
KATRINE (sakta till Leonora).
har också talat med Emilie om det.
KATRINE (hostar).
Jag har vetat det länge, och jag
drack jag te.
Därpå tog jag en droska och körde ut har jag besökt valmän! på Utterslev mark. (Triumferande.)
Och sedan dess LEONORA.
Men, Katrine -- och nu är klockan nästan två!
KATRINE (visar stolt genom fönstret).
-- det var ansträngande!
Jag menar, att konversera
Å ja
med dem -- i synnerhet fruntimren.
Och sådana inNu har jag emellertid så mycket att tala med Hans
teriörer, mina vänner!
Men man vänjer sig ju vid det! om, så snart som möjligt, att Emilie och jag tänkte äta LEONORA.
middag här, ifall du ej har något emot det, söta Leonora.
snälla flickor!
Vi äta nämligen klockan fem i dag -- Hans har valmöte på aftonen. taga af ytterplaggen.)
(Katrine och Emilie gå ut i tamburen, man hör dem
Tag nu af er,
Ni ser på klockan -- har jag stannat för länge?
ni för resten är mera van att vänta på än jag -- fru Schwarts-Hansen.
MAX (vänder sig om).
Nej, jag väntar någon...
Jag väntar någon, som
-- Umgås ni med henne?
ledning af valen, har jag måst göra avancer.
Inte umgås -- hur kan ni tro!
Nej, men i an-
har inflytande, förstår ni.
KATRINE. SCHWARTS-HANSEN. EMILIE.
Jag kommer, söta fru Haxton, för att påminna
om ert löfte att fara tillsamman med mig till fru Bramsen.
vi måste äta middag så tidigt i dag, för min mans skull -- redan klockan fem.
SCHWARTS-HANSEN (protegerande).
inte, den gode Haxton.
KATRINE (afbrytande).
Ja, han sparar sig
Jag sparar mig heller EMILIE (till Max, litet pröfvande).
Hansen?
Tycker ni inte hon är förtjusande, fru SchwartsMAX
(betraktar honom forskande, medan hon talar). det heter ingen annan.
Hon har det på sina brefbli så chic -- uppe i ena hörnet.
-- Emilie är så långt och kälkborgerligt.
Det är så originellt --
papper: ett litet förgylldt
Kally med K-- K börjar
henne?
Men ni korresponderar ju inte med EMILIE.
Jag har också sett den där biljetten till Leonora... EMILIE.
Visar Leonora er sina bref? MAX (förvirrad).
Ja, ibland -- det vill säga...
och går.
MAX (bugar sig).
(Emilie ser på honom, vänder honom långsamt ryggen
Min fru -- det var länge sedan!...
FRU SCHWARTS-HANSEN (med eftertryck).
MAX (nervös).
Er man...
barndomsväninna.
Fru Haxton är min allra första flamma -- min
(till Leonora och Katrine). styfver, mina herrar!
Den, som ...Så säger jag alltså till deputationen:
Inte en SCHWARTS-HANSEN
gör sin plikt, får -- när jag vill -- sin belöning.
Vid vådliga principer.
Mitt program är helt enkelt, kort
mina verkstäder får icke uppammas några samhällsoch godt: det gamla evigt gällande, Gud och kungen.
FRU SCHWARTS-HANSEN (sufflerande).
isterna.
Men inte socialMAX.
bakom.»
Nej, det stora folket, det där, som alltid »står SCHWARTS-HANSEN
KATRINE (skarpt och misstänksamt).
program.
Men herr Schwarts-Hansen -- det är ju regeringens SCHWARTS-HANSEN (med ostentation).
Fröken Haxton -- alla borgare, som betala skatt, ha i verkligheten samma program.
som inte betala skatt.
Den naturliga oppositionen, fröken, det är de, SCHWARTS-HANSEN
man inte har något, så opponerar man sig.
Så länge (hvasst).
står mig...
Så försonar man -- det hela.
Ni förFRU SCHWARTS-HANSEN (afbryter).
hade föredragit, att han hade varit mera moderat.
Jag hade föredragit att... han hade varit mera moderat... gå till ytterligheter -- åtminstone inte på en gång... och folket -- märk: och folket -- men inte mer.
Jag hade föredragit, att han hade varit mera moderat... (Leonora följer herr och fru Schwarts-Hansen ut.)
Inte precis höger -- naturligtvis inte -- man får aldrig Men ...
Hvad var det jag skulle säga...
Gud, kungen
man hålla ögonen på!
Han är inte pålitlig -- den där.
Honom måste LEONORA
Härmar herr Schwarts-Hansen). »Jag hade föredragit, att han hade varit mera
moderat» ...
Hör Max -- de gamle en slags tortyr, som bestod i att tillyxa en eller Katrine -- eller någon, som vet det: hade icke människa efter en säng?
Kom en arm utanför -- vips, högg man af den!
Var benet för kort -- nå, så drog man i det tills det förlängde sig.
Den där tillyxningsprocessen har jag nu sett användas på Hans i ett par säng!
Och så -- när de allesamman ha sträckt och månader -- snart måtte han väl passa Utterslevarnes tänjt det som var för kort och knipsat bort det som var för långt, så kommer där på allra sista slutet en Hans i sängen: han »föredrar att han hade varit moderat!» KATRINE (lugnande).
pretentiös herre och vill förändra själfva den innersta
Nå, nå -- Leonora, tag det nu icke så hett.
att jag tar det hett.
Jo, jag tar det hett -- ni skall få se allesamman, Aldrig skall han få sätta sin fot
-- 32 -- här och inte den målade frun heller -- när bara valet väl är förbi! EMILIE (förskräckt).
MAX (mystiskt).
floret.
Ingenting att tala om -- en liten smula under EMILIE.
Nej... MAX.
Kally med K?
Nu finner ni henne kanske inte så chic längre -- EMILIE (indignerad).
Katrine, tag emot honom inne i Hans' rum.
Söta
ville skrifva en biljett för mig till fru Bramsen.
Hon väntar mig säkert -- jag skulle ha talat med henne om basaren.
Och du, Emilie, du vore då riktigt söt, om du
afton till exempel -- då har jag ingen, som håller mig sällskap.
I morgon
jag ha reda på allt om mrs.
Fy -- att ni inte skäms för er smak!
MAX (ser på henne).
I morgon måste
Leonora.
Det har jag sannerligen ingen anledning till, fru
Murare Nielsen sticker hufvudet in genom matsalsdörren.) LEONORA.
är jag skyldig?
Ja så, hur mycket
Å, det är som frun själf tycker...
Ja, en annan får ju arbeta sig till hvar krona i
sitt anletes svett.
Om man var som den där SchwartsHansen, som nyss körde härifrån...
han är förman.
Min son arbetar där, LEONORA.
inte gift.
Ni är ju NIELSEN.
-- Inte riktigt -- nej...
Jag menar pojken...
Herre gud, Nielsen -- det kunde väl inte hjälpa...
Jo, det kunde det -- för se, hon flyttade till mig.
LEONORA (misstroget).
Kan det gå NIELSEN.
men jag är nu så beskedlig.
Och när ett fruntimmer inte så där köra henne på dörren.
Hon hade också
Ja, se med alla kan det nu inte gå för sig --
kommer med både byrå och klädskåp, så kan man ju ett präktigt ylletäcke och till på köpet en symaskin -- Rasmine.
LEONORA (perplex).
Och hon fick aldrig mer än den pojken, så man kan Men envis och stridig, det var hon.
inte säga annat än hon var beskedligare än de flesta.
hos frun.
Nej, jag har ju haft mitt arbete, när jag har varit
hände ju också, medan jag ännu arbetade här i Köpenhamn, innan jag kom till fruns föräldrar, och det var då inte något att tala om därute i Jylland...
Där var ju också andra fruntimmer...
Men jag skickade reelt pengar hvar månad till August -- Han heter August -- August Fredrik Ferdinand -- det var nu efter kung Fredrik den sjunde.
Rasmines älsklingsnamn, och Fredrik, det heter han LEONORA
Ja, det kan jag så godt förstå, men...
NIELSEN (rörd öfver sig själf).
daler, och det har jag då fått igen, för farligt kvick var han, och gått i skolan det har han, så han är
Jag skickade honom redligt mina surt förvärfvade
lika lärd som en seminarist.
Ja, hade han bara haft pengar, så hade han minsann ställt sig som doktorns motkandidat i Bröndshöj. LEONORA.
högerman?
Hvad säger ni, Nielsen -- er son?
naturligtvis.
LEONORA (får en idé).
Nej, som socialisternas kandidat,
Men, men -- det är ju icke för sent ännu?
fall inte vara orolig, för han har inga pengar.
Men frun skall i alla
därute i Römersgade där hjälper de honom inte -- för att inte ställa upp någon socialist i Bröndshöj, när de har en på Nörrebro.
Men se, han har nu likväl faslig lust till det, August -- för därute i Utterslev, där kamrater, så han är ju säker på att få röster.
De fabrikerna ligga, där är han ju känd och har alla sina
de har ju liksom gjort upp ett kontrakt med de liberala,
skulle falla ifrån doktor Haxton, allihop, arbetarna därute, menar jag, när en af deras egna ställde sig...
(Ser Leonoras grubblande, betänksamma min.)
LEONORA (energiskt).
NIELSEN (osäker, förvånad).
ordnas om lokaler och annonser och möten och sådant där.
Man kan inte så noga veta...
Det skall ju
LEONORA (hastigt och bestämdt).
sig vid bordet och lutar sig fram emot honom.)
(Hon låter honom sätta
(torkar handen och räcker fram den). ränna med sladder.
Men jag brukar nu inte
LEONORA (bestämdt).
riksdagsman.
Det -- det är mig mycket emot.
Och nu vill vald. jag betala de pengar, som fattas, om ni kan få August NIELSEN (försiktigt).
Jo, ser ni -- jag vill inte, att min man skall bli
Men -- ursäkta -- har frun då så mycket pengar?
(reser sig upp och går till sekretären, som hon öppnar). gården, Nielsen -- fars faster?
Minns ni gamla fröken Sabine där hemma på NIELSEN.
Alla de pengar hon fick
Ja, kors -- ja -- hon är ju död, gamla stiftsfröken!
från Vallö, bara för det hon lefde!
och hon har testamenterat mig alla sina pengar, Nielsen.
Jag vet sannerligen inte något bättre, jag kunde använda dem
Hon hade mycket mer än det, hon fick från Vallö,
Men det måste naturligtvis vara en djup hem-
-- 39 -- lighet.
NIELSEN (högtidligt).