Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hof-Rälten från ansvar frikänd, min uppmärksamhet blifvit fästad dervid, att, uti ett af Kyrkoherden i Eskelems Församling, Magister Mathias Köhler, den 23 Junii 182g, angående Enkan Alfwede meddeladt, under ransakningen vid Härads-Rätten dit ingifvet betyg, som först innehåller, det något emot bemälde Enkas lefverne ej blifvit Kyrkoherden på oflicielt sätt meddeladt, Kyrkoherden sedermera låtit inflyta, att Enkan Aifvvede ofta saknat det lugna och ordningsfulla, som sanna och rediga begrepp i Christendomens heliga sanningar förmå åstadkomma, och att anledningarne till detta yttrande vore, alt hon under sin mans sista sjukdom varit nog kall för hans lidande, så att hon öfvergifvit hemmet, lemnat sin med döden kämpande man och deras 2.‘ne barn i fremmande vård, och ej återkommit förr än omkring 8 dagar efter mannens död, samt att hennes barn troligen saknat i hennes hjerta det öma, som mödrar för dem vanligen hysa, emedan lion icke på annat sätt vårdat sig om dem, än att de blifvit instängde i rum, der eld funnits, och deraf de omkommit; och att, då genom ransakningen i målet vore utredt, att Enkan Alfwede, under minnens sjukdom, med ali möjlig ömhet skölt och bemött honom, och ej annorlunda begifvit sig bort, än då hans helsa syntes förbättrad, samt, i följd af mannens tillsägelse att, genom försäljning af hennes tillverkade handarbeten, skaffa man och barn uppehälle, hvarunder Alfwede aflidit 3:ne dagar före hennes återkomst, samt Kongl. Hof-Rätten, genom dess Utslag, frikännt Enkan från angifvelsen att hafva vållat barnens död, och i betyget följaktligen 2tne tillmälen af svårare beskaffenhet blifvit henne gjorda, sorn befunnits ogrundade, jag ansett mig böra, till en början, till Consistorium öfverlemna att, för hvad emot Köhler i berörde afseende förekommit, ined honom vidtaga sådana åtgärder, som å Consistorii embetspligt och myndighet ankomma; och som Consistorium, efter infordran af Härads-Rättens ransaknings-prolocoll samt 2:ne serskilda förklaringar från Kyrkoherden Köhler, lill svar å min skrifvelse tillkännagilvil, alt, då Köhler i sina förklaringar påstått det utfärdade betyget vara med sanning och dess Prest-embeles pligt instämmande och R.
St. Just.-Omb. Emb.-Ber. d. /5 Januarii 1834• 21 derjemte yrkat en ytterligare noggrann pröfning af målet, Consistorium ej kunnat finna Köhler till något tjenstefel förfallen, innan till äfventyrs närmare ulredt blifvit, om och i hvad moa betyget finnes i någon del från sanningen afvikande; så har jag, uti en till Kongl. Hof-Rätten den 28 Maji i83o ingifven skrift, anmält detta förhållande, samt på anförde grunder hemställt, det ärendet måtte varda till Consistorium återförvisadt, med föreläggande för Consistorium, alt, utan hinder af dess förra utlåtande, och ulan föregående utredning, vidtaga den åtgärd, sorn jag i min skrifvelse begärt; hvarefter Kongl. Hof-Rätten, sedan Consistorii yttrande samt Köhlers förklaring blifvit infordrade, medelst beslut af den 23 December i83o förklarat, att då Consistorium, i anledning af min först omförmälde skrifvelse, bort, efter Köhlers hörande, meddela ordentligt Utslag, och icke, på sätt som skett, allenast uti bref till mig utlåtande i ämnet meddela, Consistorium egde att, ulan hinder af dess förra åtgärd, Utslag i laga ordning utfärda och deraf lemna mig behörig del; till följd hvaraf Consistorium, genom Utslag den 1 Junii 3 831 sig yttrat, alt när Köhler, uti flera honom affordrade förklaringar påstått, att uti ifrågavarande Prestbetyg icke något blifvit infördt, emot sanning och rätta förhållandet stridande, och derjemte underkastat sig allt det ansvar, som lagligen kunde följa, i händelse det befunnes annorlunda vid derom serskildt anställande behörig undersökning, den Köhler ock påfordrat, och hvilken undersökning Consistorium, för sin del ej ansåge i någon måtto oförenlig med Kongl.
Hof-Rätlens gifna utslag i hufvudsakcn, som anginge Enkan Alfwedes mer eller mindre vållande till hemus 2:ne barns innebrännande, funné Consistorium, att, så länge sådan undersökning icke skett, och Köhler följaktligen då ännu icke vore alt anses såsom lagligen förvunnen alt i Preslbetyget hafva gjort Enkan Allwede ogrundade angifvelse!', något ansvar ej kunde Kyrkoherden Köhler i detta mål åläggas.
Sedan jag, efter erhållen del af detta Utslag, remitterat detsamma till Advocal-Fisculs-Embetet i Kongl. Svea Hof-Rält, med anmodan att ändring deri söka, och nuvarande Assessoren Hr C. F. Ungberg, å Advocat-Fiscals-Embetels vägnar, deröfver anfört besvär, öfver hvilka Kyrkoherden Köhler sig förklarat; så hav högbeinälde Kongl. Hof-Rätt, genom Utslag under den 19 Junii i832, sig sålunda utlåtit: att alldenstund i afseende på de bevis, hvilka det åligger Presterskapet att meddela, angående för brott tilltalade personer, Kongl.
Förordningen af den 11 Julii 1753 förmår, att samma bevis böra upptaga intygande om den 23 R.
St. JusL-Omb. Emb.-Ber. d. l5 Januarii t83/j.. tilltalades kunskap i Christendomen, samt huru hans lefverne och förhållande varit, och för att i sistnämnde ämne lemna presterskapet tillförlitlig kännedom, vidare är vordet, 'genom Kongl. Kungörelsen den 27 Augusti i8a3, påbudet, att förteckningar öfver dem, sorn blifvit för grofva brott dömde böra meddelas presterskapet i de församlingar, der de sakfälble hafva deras hemvist, hvarefter det åligger presterskapet att hålla och förvara noggranna anteckningar öfver de underrättelser, som till dem blifvit, i följd af högstberörde Kongl. Kungörelse, aflemnade, af hvilka serskilda stadganden följer, att dylika prestbevis, såsom ämnade att hos Domstol i förekommande brottmål uppvisas och begagnas, böra, i hvad de röra intygandet om den angifnes frejd och förhållande i samhället, inrättas i enlighet med de tillförlitliga upplysningar sorn i ofvanberörde hänseende kommit presterskapet tillhanda; fördenskull och sorn det vitsord, hvilket 3ylika betyg lagligen bör tillkomma, äfventyrades, om deruti skulle upptagas lösa rykten och deraf härledda slutsattser öfver tilltalade personers enskilda lefverne samt lynne och sinnelag; hvaremot de vittnesbörd härom, hvilka, på grund af prestmans befattning och förhållande lill sina sockneboer, kunna för tillbörliga anses, böra, enligt *9 Cap. 22 § af 1686 års Kyrkolag, med försigtighet afgifvas, så ali icke den, hvilken betyget rörer, må ega skäl till klagan, att han derigenom blifvit lili heder och anseende skadad eller förnärmad; alltså och emedan, hvad förevarande mål angår, Kyrkoherden Köhler uti sitt om Enkan Alfwede meddelade betyg, ehuru, efter hvad detsamma innehåller, emot Enkan Alfwedes lefverne ieka något på officielt sätt blifvit Kyrkoherden meddeladt, likväl, såsom ofvanherördt är, inlåtit sig i omdömen och slutsattser, de der, jemte det de varit för betygets ändamål främmande och obehöriga, ej heller blifvit genom den i målet hållna ransakning styrkte och bekräftade, utan snarare derigenom äro vordne vederlagde; ty fann Kongl. Hof-Rätten, som, vid sådant förhållande, icke kunde till Kyrkoherden Kölders yrkande om undersökning för ådagaläggande af betygets sannfärdighet lemna bifall, skäligt, med ändring af Consistorii öfverklagade beslut, förklara, det Kyrkoherden Köhler, vid utfärdande af ifrågavarande betyg, orätt förfarit, samt att han borde derom inför Consistorium erhålla tjenlig föreställning.
Enligt min uppgift i Embets-berättelsen för år i83o, hade, i anledning af gjorde anmärkningar vid Registraturet, eller Concepls-Resolutionsboken i Örebro Läns Lands-Cancellie, att deruti saknades ej allenast de R.
St. Jutt.-Omb. Enib.-Ber. d. 1S Januarii iS34- 23 Utslag, sorn blifvit utfärdade i alla erkända skuldfordringsmål, utan ock afteckning om tid och sätt för hvarje sådant måls afgörande; att i utsökningsärenden den förklarande parten måst lösa Utslag, ej endast då sökandes påstående blifvit ogilladt och han förpligtad att lagsökningskostnaden ersätta, utan ock i de flere fall, då betalningsskyldighet är vorden förklaranden ålagd, eller målet, såsom tvistigt, till domstol förvisadt; att tillfören» utlösta handlingar, såsom Härads-Rätters och Konungens Befallningshafvandes egna Utslag, blifvit, då nytt beslut derpå är vordet grundadt, afskrifna och utgående expeditionerna bifogade samt parter med deras lösen ånyo besvärade; att, såsom det velat synas, Actor publicus måst uti police-mål för Utslag erlägga lösen, den der några gånger äfven blifvit den anklagade påförd; och att af ett utfärdadt Utslag i enskiftes mål, som blifvit till egodelnings-rält förvisadt, 6 serskilda exemplar varit expedierade att af vederbörande lösas, jag, uti en till Advocat-Fiscals-Embetet i Kongl. Maj:ts oell Rikets Svea HofRält den 24 November 1829 aflåten skrifvelse, anmodat Advocat-Fiseals-Embetet att emot Konungens Befallningshafvande i Örebro Län, Herr Landshöfdingen, Hofmarskalken, General-Majoren, CapilaineLieutenanten vid Kongl. Lif-Drabant-Corpsen, Ståthållaren på Örebro Slott, Commendeuren med Stora Korset af Kongl. Maj:ts Svärds Orden, Riddaren af Kongl. Maj:ts Svärds Orden med Stora Korset, ardra Classen, Commendeuren af S:t Johannis af Jerusalem Orden och af Storhertigliga Badenska Orden Fidelitas, Grefve Nils Gyldenstolpe samt Lands-Secreteraren i berörde Län, Häradshöfdingen Albert Nyberg anställa den talan, hvartill de anmärkte olägligheternas beskaffenhet kunde, på de af mig uppgifna skäl och grunder, föranleda, och sedan Herr Ad vocat-Fiscalen C. H.
Pfeffer, uppå hvars begäran högbemälde Kongl. Hof-Rätt. infordrat Konungens Befallningshafvandes förklaring öfver mina ofvan omförmälda anmärkningar,- efter erhållen del af den inkomna förklaringen, uti afgifvet memorial den 2'3 Junii 1831 påstått, att då,, efter hvad upplyst vöre; sådana felaktigheter vid expeditionssättet i Örebro Lands-Cancellie begås, som jag anmärkt', men af hvilka felaktigheter endast underlåtenheten, att hålla vederbörligt Registratur, eller ordentlig Dombok, vore, enligt Advocat-Fiscalens tänka, förtjent af ansvar, det måtte, för denna underlåtenhet, Konungens Befallningshafvande, 1 anledning af 1 Gap: 12 §.
Rättegångs-Balken böta 16 R:dr Zr sk.; hvarjemte Ad vocat-Fiscalen anhållit, att, lill förekommande för framtiden af ej allenast nyssnämnde lagstridiga' förfarande, utan ock fortsättningen af de till tunga för vederbörande parter begagnade utvägar,, alt obehörigon föröka' sportlarne; vid bemäldc Cancellie, Kongl. IIof-Rätten ville; 24 JR.
St. Just.-Omb. Emb.-Bcr. d. l5 Januarii l834• meddela dess förordnande, hvilket desto hellre syntes af nödvändigheten vara påkalladt, som Lands-Secreteraren Nyberg låtit i sin skrift till mig förmärka sig icke vilja för sin del derifrån afstå; så är, uti de serskilda förklaringar, hvilka blifvit i målet afgifna, såsom försvar för de klandrade åtgärderna, hufvudsakligen vordet anfördt: att orsaken, hvarföre Utslag i erkända skuldfordringsmål uti Concept-resolulions-boken ej infördes, härleder sig derifrån, alt sådane mål expedieras efter upprättadt Resolutionsformulaire, som hvarje Cancellist, efter \/\ dagars tjenstgöring vid Verket, egde inpregladt i sitt minne, samt att, när alltid är vordet iakttaget, det ränteberäkning, expenser och dagen då målet afgjordes, å sjelfva lagsöknings-acten blifvit antecknade, någon osäkerhet för parter, genom slikt med urskiljning begagnadt expeditions-sält, icke vore att. befara; att LandsSecreteraren aldrig aiFordrat förklarande parter lösen för andra Utslag än dem , som blifvit begärde; men väl att i mål, der, af delsammas beskaffenhet, anledning vore att förmoda, det förklaranden skulle lill utlösen begära Utslaget, ett exemplar deraf blifvit åt honom på förhand utskrifvet; att då Kongl.
Brefvet den i3 Mars 1751 stadgade, det Konungens Befallningshafvande borde i Utslag angående skuldfordringsmål införa ord ifrån ord sjelfva skuldebrefvet, eller hufvud-documentet, hvarpå Utslaget grundades, eller ock låta detsamma bakefter Utslaget afskrifvas, helt och hållet eller den del deraf, som vore till grund tagen, det icke kunde inses, huru anmärkning vid Konungens Befallningshafvandes expeditions-sätt derutinnan möjligen kunnat tillkomma; att utslags-lösen icke blifvit allmän åklagare affordrad vid andra tillfällen, än då ersättning för besvär och kostnad blifvit honom tillerkänd, hvilket Konungens Befallningshafvande ansåg vara lagligt; och att när, i frågan om de uti ett enskiftesmål utfärdade flere exemplar af det deruti af Konungens Befallningshafvande meddelade Utslag, sex serskilda besvär blifvit af serskilda personer i samma mål anförda, det skall varit Lands-Secreterarens både skyldighet och rättighet att, på sätt sorn skett, sex exemplar af nämnde Utslag expediera.
Efter fullbordad skriftvexling har Kongl.
Hof-Rätten, genom utslag den 12 Julii i832, sig utlåtit: att ehuru, hvad anginge det emot Konungens Befallningshafvande, såsom felaktigt anmärkta förfarande, att, iutsöknings-ärenden, förklarande parter måst utlösa expeditioner, dem de icke varit pligtige att lösa, Lands-Secreteraren Nybergs erkännande, att, i vissa af honom till beskaffenheten uppgifna mål, exemplar af Utslaget blifvit åt förklaranden, i förmodan att han behöfde detsamma, på förhand utskrifvet, gifven R.
St. Just.-Omb. Emb.-Ber. d. iS Januarii 1S34- 25 gifver all anledning, att lösen varder den sistnämnde orättmätigt affordrad, helst Expeditionshafvanden, om lian ej trodde sig ega rätt ätt jemväl af förklarande parten fordra lösen, säkert icke vidtoge den med besvär och kostnad förenade åtgärd att låta den af förklaranden icke begärda expeditionen på förhand utskrifvas, fann likväl Kongl. Hof-Rätten, att, då Konungens Befallningshafvande bestridt, det Utslag blifvit förklarande parter, för att af dem lösas, påtrugade och bevis, att så skall hafva skett, ej är vordet af Advocat-Fiscalen förebragt, åtalet i denna del måtte förfalla; äfvensom i afseende på anmärkningen, att tillförene, utlösta handlingar eller Utslag, då nytt beslut derpå grundades, varda, till hela deras innehåll, afskrifna och utgående expeditionerna bifogade, samt parterne sålunda med lösen derföre å nyo besvärade, enär Konungens Befallningshafvande påstått, det stadgandet i förenämnde Kongl. Bref den l3
Mars att vid de tillfällen då, i utsökningsmål, förskrifningen eller hufvud-documentet, som i Utslaget lades till grund, ej vore af den korthet, att det beqvämligen kunde i Utslaget ord från ord införas, Konungens Befallningshafvande skulle låta det bak efter Utslaget afskrifvas, antingen helt och hållet eller, i fall vidlyftigheten det hindrade, eller ej allt hörde till saken, det som deraf toges till grund, alltid skall blifvit af Konungens Befallningshafvande iakttaget, och Advocat-Fiscalen något motsatt förfarande ej styrkte, Kongl. Hofrätten ansåg åtalet jemväl härutinnan icke kunna till någon ansvarighet för Konungens Befallningshafvande föranleda; men emedan upplyst och af Konungens Befallningshafvande medgifvet vöre, dels att i sådana skuldfordringsmål, hvaruti krafvet blifvit af den förklarande parten erkändt eller, då lian uteblifvit, tredsko-utslag meddeladt, concept till dessa expeditioner, uppå de af Konungens Befallningshafvande här ofvan andragne orsaker, icke varda i Registraturet eller Concept-Resolutionsboken införde, och dels, att lösen för Utslag blifvit allmän åklagare påförd och affordrad i police-mål, som af honom, å tjenstens vägnar, hos Konungens Befallningshafvande utfördes, hvilken lösen skulle honom af den tilltalade ersättas; ty och då uti 43:dje §. af Landshöfdinge-Instructionen den 4 November 1734 stadgas, att i Landshöfdingens skriftliga resolutioner, angående executions-mål, skola införas sökandens begäran, med de skäl och omständigheter han i sin skrift anfört, så ock de i Förordningarne grundade skäl, för hvilka ansökningen beviljas elier afslås, hvaröfver Registratur och Resolutions-böcker borde hållas, och det Bill, till R.
Fröt. 1834• 2 Sami. 1 Afd. 3 Band. 4 i:sta Häftet. 20 R.
St. Jast.-Ornl. Emb.-Ber. d. l5 Januarii i834< således icke varit Konungens Befallningshafvande tillständigt, att i någon moa vika ifrån berörde stadgande och, på sätt som skett, för Lands-Secreterarens eller Expedilionshafvandens beqvämlighet, vidtaga ett annat, med föreskriften i nämnde §, icke förenligt expeditionssätt, hvilket Konungens Befallningshafvande icke destomindre sökt försvara, och dervid begagnat ett skrifsätt, som, i synnerhet när den gjorda anmärkningen emot sådant företag stödde sig på åberopad
Lag, varit alldeles otillbörligt, såsom bland annat, att tiden för mig att lemna Herr Landshöfdingen Grefve Gyldenstolpe erinringar om hvad till hans Embete hörde icke skulle inträffa förr, än då något deraf blifvit åsidosatt, och att Lands-Secreteraren Nyberg för sin del icke kunde undgå att gifva det klandrade expeditionssättet företräde framför det, som i den åberopade §. i LandshöfdingeInstructionen sig erbjöde, likasom det stod i hans magt, alt i en gifven författning göra ändring, samt det jemväl erkända tilltaget, att af allmän åklagare fordra lösen för Utslag i police-mål, och derföre tillägga honom lösen af den tilltalade, på intet sätt kan, efter hvad Konungens Befallningshafvande förment, anses för lofligt, utan endast vittnar om ett sätt, att orättmätigt öka Expeditionshafvandes sportlar, pröfvade Kongl. HofRätten skäligt förklara, att Konungens bemälde Befallningshafvande skulle för berörde lagstridiga förfarande böta, i anledning af i Cap. 12 §. Rättegångs-Balken, Etthundrade Daler Silfvermynt med 33 R:dr 16 sk. B:co.
Beträffande slutligen den af Advocat-Fiscalen gjorde anmärkning, att, af ett uti enskiftesmål utaf Konungens Befallningshafvande den 17 Mars 1828 gifvet Utslag, sex exemplar blifvit expedierade att af vederbörande lösas; så, enär Konungens Befallningshafvande, medelst ett Utslag, afgjort de besvär, som emot berörde enskifte sex serskilda personer, hvar för sig, anfört, fann Kongl. Hof-Rätten väl, att, i fall besvären endast haft till föremål ett och samma klagoämne, lika många eller sex exemplar af Utslaget icke bort, utan att sådant blifvit begärdt, expedieras och lösen derföre fordras, hvarigenom skulle inträffa, att en hvar af klaganderne måst lösa Utslag äfven öfver de fem öfriges serskilda besvär; men då någon afskrift af expeditionen icke blifvit till Kongl.
Hof-Rätten ingifven, för att deraf kunna inhemtas, huruvida mer än ett för dem alla gemensamt Utslag behöft meddelas, samt om detsamma, genom .det anmärkta sältet, blifvit till vidden i någon mera betydlig måtto, än blott uppräknandet af samtlige klagandernes namn, ökadt, fann Kongl.
Hof-Rätten skäligt låta bero vid Advocat-Fiscalens yrkande, att Konungens Befallningshafvande blefve erinrad att icke betunga parter med expeditionslösen , der den icke lag - R.
St. Just.-Omb. Eml>.~Ber. den i5 Januarii iS34• 27 ligen eger rum, samt Koungens Befallningshafvande tillika påmint, att för framtiden rätta hvad dessutan härofvan blifvit, såsom felaktigt, anmärkt och ansedt.
I anledning af det förhållande, som fånglistorna för Calmar Slottshäkte under den 8:de November 1831 utvisa, att Jon Pehrson den yngre från Rugstorp, uti ett åverkansmål, blifvit af Norra Möre Härads TingsRätt sakfälld, jemte böter efter Lag, till serskildt vite 66 R:dr 3a sk., hade jag derom infordrat och erhållit den upplysning, att besagde vitesbot, för det Jon Pehrsson olofligen å Profoss-bostället
Näfversjö egor fällt fem stycken tallar, uppskattade i värde till i R:dr 32 sk., blifvit honom af Härads-Rätten, genom Utslag den 26 April i83j, ådömd, i åberopad följd af Konungens Befallningshafvandes i Calmar den 27 Maji i83o till Kronofogden Wejdling aflåtna och behörigen kungjorda skrifvelse, hvarigenom Konungens bemälde Befallningshafvande, i anledning af Kongl. Krigs-Collegii skrifvelse under den 10 Mars och Chefs-Embetets vid Kongl. Calmar Regemente memorial af den ig:de April sistnämnde år, stadgat ett vite af i3 R:dr 16 sk.
Skogs-ordningen, hvar och en, för hvarje träd, som han å Näfversjö, eller Högbytorp, eller Bjershult, eller Wirsta Boställes egor fällde eller derifrån bortförde, skulle vara förfallen; och som jag vid den sålunda vidtagne författningen anmärkt, att Konungens Befallningshafvande, som, enligt i8o5 års Kongl. Skogs-ordning, endast eger att fridlysa allmänning, och skogshygge derå, vid vite, förbjuda, men ingalunda genom denna Kongl. Förordning, eller annan laga stadga fått sig uppdraget hvad som, enligt 10 Cap. 5 § Byggninga-Balken, tillkommer Domare utan undantag för militia3-boställen, att emot skogs-åverkan förelägga vite, i öfrigt, vid bestämmandet af den ifrågavarande vites-boten, öfverskridit den gräns, hvilken, genom Kongl. Förordningen af den 3o September 1801 är stadgad emellan 3 R:dr 16 sk. och 2Ö
R:dr såsom det högsta belopp, hvarutöfver vites-bot icke får, i dylika fall, sträckas; så ansåg jag mig böra fästa Kongl. Majrts och Rikets Götha Hof-Rätts uppmärksamhet å denna både orätt och af icke behörig
Embetsmyndighet behandlade rättsfråga; hvarföre ock Advocat-Fisculs-Embetet, på min derom gjorda anmodan hos högbemälde Kongl.
Hof-Rätt, genom ingifvet memorial hemställt, det måtte Landshöfdinge^Embetets, genom dess ofvanberörde skrifvelse utfärdade vites-förbud emot åverkan å förutnämnde Boställens egor, varda, till all vidare kraft och verkan, upphäfvet, med rättighet för vederbörande att, i händelse föreläggande af serskildt vite vore 28 R.
St. Just.-Omb. Emb.-Ber. d. )5 Januarii iS3.f. af nöden, dermed efter Lag förfara, samt förständigande för Konungens Befallningshafvande att utfärda kungörelse om upphäfyande af ifrågavarande vites-förbud.
Sedan Landshöfdinge-Embetet och Chefs-Embetet af berörde memorial fått del och med utlåtande deröfver inkommit, har Kongl. Hof-Rätten, genom Utslag den 29 sistlidne April, sig utlåtit: alt, ehuru det, på sätt Landshöfdinge-Embetet anmärkt, enligt Kongl. Brefvet af den 17 Februarii 1775» tillkomme Konungens Befallningshafvande att, gemensamt med vederbörande Regements-Chefer, hafva tillsyn å Kronans till militiasboställen anslagne hemman, fann Kongl. Hot-Rätten likväl berörde stadgande icke kunna sträckas derhän, som skulle Konungens Befallningshafvande vara behörig att emot skogs-åverkan å slike hemmansegor utfärda vites-förbud, hvilket, jemlikt 10 Cap. 5 §.
Byggninga-Balken, bör sökas bos Domaren; i följd hvaraf Kongl. Hof-Rätten ogillade och upphäfde det beslut, hvarigenom Landshöfdinge-Embetet stadgat ifrågavarande vite emot skogs-åverkan å boställena Högbytorp, Bjershult, Wärsta och Näfversjö egor, vederbörande dock obetaget att, om så nödigt finnes, vid behörig
Sedan Kämners-Rälten i Calmar, genom Utslag den 18 Oclober i83i, förklarat, att Drängen Johan Magnus Rosengren från Tomteby, genom frivilligt erkännande, vore förvunnen att Onsdagen den i2:te i samma månad från Enke-Prostinnan A. Lindbäck hafva stulit ett saltkar af silfver, värderadt till 7 R:dr, och Käqaners-Rätten derföre, jemlikt 4° Cap. 1 §, Missgernings-Balken och Kongl, Förklaringen af den 28 Mars 1807, dömt
Rosengren att böta det tillgripnas tredubbla värde med 21 R:dr, eller, i brist af bötes-tillgång, afstraffas med 16 dagars fängelse vid vatten och bröd i Länshäktet, samt att derefter undergå uppenbar kyrkoplikt i Calmar Domkyrka, med hvilket Utslag Rosengren förklarat sig nöjd, så alt verkställighet derå följt; hvarefter jag, under den 20 Augusti i832, förordnat, att Kämners-Rättens förfarande skulle vederbörligen inför Kongl. Majrts och Rikets Götha Hof-Rätt åtalas, så har Advocat-Fiscals-Embetet derstädes, i följd deraf, emot de Kämners-Rättens Ledamöter, hvilka till nämnde beslut bidragit, den 25:te i sistberörde månad afgifvit memorial, hvilket ibland annat innefattat anmärkning, huruledes nämnde förvänd - R.
St. Just.*0mb. Emb.-Ber. d. i5 Januarii i834.
29 lingsstraff varit dubbelt högre, än det sorn Rasengren enligt
Lag bordt undergå, hvaröfver, jemte det Konungens Befallningshafvande i Calmar till Kongl.
Hof-Rätten inkommit med infordrad uppgift på kostnaden, som åtgått lill Rosengrens underhåll i häktet under loppet af 8 dagar, och beinälde Rosengren genom ingifven skrift gjort anspråk, att i upprättelse för sitt lidande erhålla minst 3o R:dr Bro, Kämners-Rättens Ordförande, Lands-Secreteraren G. Engzell och Kämnererne J.