Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
M:o 195.
Uppläst och godkfindl hos Ridd. och Adeln deri 22 Okt. 1860.
Preste-Ståndet den 22 — — Borgare-Ståndet deri 22 — — Bonde-Ståndet den 2S — — Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, angående förändring i vissa delar af 17 Kapitlet Handels-Balken och andra författningar rörande borgenärers rätt vid företräde för hvarannan till gäldenärs egendom.
(Lag-litsk:s
N:o 38 och Ull. N:o 53.) S. A. K. Sedan den Kommitté, som, i enlighet med Rikets sednast församlade Ständers underdåniga begäran, varit af E.
K. ilaj:t nedsatt för att utarbeta förslag till en ny Bih. till /{.
Fröt. -1869 ISBO. 10 Sami. 1 Ajli. 2 Band. 20 154 Expeditions-Utskottet* Förslag lill underd.
:o 175. konkurslag och förändrad lagstiftning i andra dermed sammanhang egande ämnen, jemväl afgilvit förslag till förändring i vissa delar af nu gällande förmånsrälts-ordning, så har hos Rikets
Ständer framställning skett om antagande af sistberörda förslag, hvars vigligaste moment är den dermed åsyftade förändring i 17 Kap. 8 § Handels-Balken, så alt fordran, som är intecknad i faslighet, alltid skulle tilläggas förmånsrätt till betalning ur den intecknade egendomen framför den skuld, hvaruti fastighetsegare!!, såsom förmyndare eller uppbördsman kan häfta.
Den intecknade skuldens företrädesrätt framför barna-arf och uppbördsmedel är nemligen enligt gällande lag, endast vilkorlig eller beroende deraf, att inlecknandet skett förr än gäldenären biel' förmyndare eller uppbördsman.
Olägenheterna af den tysta förmånsrätt, som sålunda kan helt och hållet tillintetgöra verkan af en vunnen inteckning och derigenom sä godt som upphäfva begreppet om real-säkerbet, hafva ofta blifvit öfverklagade och denna klagan allt allmännare vid jordbrukets och industriens framåtsträfvande samt deraf alstrade behof af kapitaler.
I följd af denna real-kredilens osäkerhet hafva kapilalerna äfven visat benägenhet att strömma ät andra håll än dit de företrädesvis borde dragas, eller lill jordbruket, och den jordbrukare, som förmodas innehafva förmynderskap erhåller af sådan orsak ofta sådana sinn värdepapper icke antagna, som dock borde vara de säkraste af alla.
Och är han verkligen förmyndare eller uppbördsman, så finner han sig ock med säkerhet vara utestängd från de lån, som i allmänhet anses vara de fördelaktigaste, såsom amorteringslån och andra sådana, och detta oaktadt förmyndarekallet ingalunda är frivilligt, ulan af lagen föreskrilvel såsom en medborgerlig pligt.
Knappast någon del af Svenska kreditlagstiftningen torde derföre kunna anses obilligare än den nu ifrågavarande och ett sådant omdöme har äfven ofta blifvit ntlaladt inom representationen, som tvänne gånger, nemligen vid riksdagarna 1834—1835 samt 1844—1845 fått emottaga nådiga Propositioner i ämnet, hvilka likväl mötte betänklighet och ej blefvo af Rikets Ständer antagna; men erfarenheten sedan den liden har tillräckligt visat nödvändigheten af en förändrad lagstiftning i afseende på ofvanberörda förmånsrätter, så att dessa ej vidare må för realkrediten verka störande.
Då Rikets Ständer således funhit sig böra härutinnan gilla förslaget, hafva dock Rikets Ständer ej haft för afsigt att beröfva de omyndiga förmånsrätt för deras fordringar hos lörmyndare och föräldrar, utan tvärtom gifva åt sådane fordringar, hvad de nu ej ega, ovilkorlig! företräde framför Kronans, kyrkors och allmänna kassors fordringar, derest förmyndaren jemväl är uppbördsman eller kassaföreståndare, äfvensom tillägga myndlingar förmånsrätt för all deras hos föräldrar och förmyndare innestående fordran, då deremot gällande lag icke uttryckligen talar om annat än myndlingars arf.
Om förmynderskap äro flera, hafva Rikets Ständer ansett de omyndiga böra sig emellan ega lika rätt samt ett äldre förmynderskap således icke gifva bättre rätt än ett yngre, och hafva Rikets Ständer funnit ett sådant stadgande, hvilket afgör en fråga, hvarom gällande lag ej innehåller någon bestämmelse, vara så mycket billigare som just de sednare myndlingarnes medel ofta utgöra bela behållningen i en på obestånd kommen förmyndares bo.
Vidare hafva Rikets Ständer ansett företrädet emellan inteckningar, som meddelas af Härads-Rält, böra, lika med inteckningar i städerna, bero af dagen, då de blifvit sökta och ej, såsom nu är fallet, af den omständigheten, huruvida de blifvit sökta och beviljade vid samma ting, och hafva Rikets Ständer härigenom velat undanrödja den af gällande lag förorsakade olägenheten alt före slutet af ett ling éu derunder beviljad inteckning i allmänhet icke kan få belånas, enär värdet af densamma förr icke kan afgöras.
Expeditions-UIs k o t tets Förslag till underd.
Skrifvelse !S:o 115. 155 1 öfrigt hafva Rikets Ständer funnit behöfligt dels all meddela närmare föreskrifter i frågor, deri bestämdt lagstadgande för närvarande saknas, såsom angående ordningen för företrädesrätt till betalning ur utmätt lös egendom, äfvensom rörande Kronans förmånsrätt till utbekommande af personela ulskylder, dels, emedan sådant synts vara af billigbeten påkalladt, förändra åtskilliga nu gällande bestämmelser, så att hädanefter socknemagasiner och alla allmänna, af E. K.
Maj:t sladfäslade, kassor, penningeverk och inrättningar undfå enahanda fördel som flera lika beskaffade inrättningar redan åtnjuta; alt städer för fordran hos deras uppbördsmän erhålla betalningsrätt lika med och icke, såsom hittills enligt Kongl.
Förordningen den 22 November 1791 stadgas, efter Kronan; — att hos alla Kronans embets- och tjenstemän njutes företrädesrätt till betalning för egendom, som dessa i ock för embete och tjenst emottagit, och således icke endast hos de tjenstemän, som hafva egentlig uppbörd om händer, m. lii.; och hafva Rikets Ständer på grund häraf, samt efter det Ridderskapet och Adeln medgifvit att den uti adeliga privilegierna frälsemän förunnade förmånsrätt för fordringar hos deras uppbördsmän, må upphöra, för sin del, beslulit en författning angående ändring i vissa delar af 17 Kapitlet Handels-Ralken och andra författningar, rörande borgenärers rätt och företräde för hvarannan till gäldenärs egendom af innehåll underdånigst bifogade förslag utvisar; och få Rikets Ständer, med anmälan härom, derjemte i underdånighet tillkännagifva, att då de funnit antagande af en ny förmånsrälts-ordning vara af synnerlig vigt för den allmänna krediten, men det, med afseende å innehållet af den utaf Rikets Ständer derom beslutade författning, icke synts Rikets Ständer vara lämpligt att denna såsom lag anlages, utan alt den af Rikets Ständer jemväl beslutade och med underdånig skrifvelse den 20 dennes till E. K. Maj:l öfverlemnade förordning om underpant äfven vinner kraft af lag, Rikets Ständer, för den händelse all E. K. Maj:t, af skäl som icke kunna af Rikets Ständer förutses, skulle finna sig ej böra meddela stadfästelse ä sistnämnde förfaltningsförslag, för sin del beslulit, alt ur denna i underdånighet föreslagna förordningen angående ändring i vissa delar af 17 Kapitlet Handels-Balken och andra dermed sammanhang egande författningar, skola uteslutas de i början förekommande orden ”ej mindre sista punkten i 7 § än äfven", dels ock § 13, samt i följd deraf nummerordningen å de efterföljande §§ rättas.
Stockholm den 23 Oktober 1860. 156 Expeditions-Utskottets Förslag till underd.
Skrifvelse i\;e /?6 Förslag; till Författning angående ändring i vissa delar afl i 7 Kap. Handels-Balken och andra Författningar, rörande borgenärers rätt och företräde flör hvarannan till gäldenärs egendom.
"Med upphäfvande af ej mindre sista punkten i 7 §, än äfven 8, 9, 10, 11, 12 13, 15 och 16 §§ i 17 Kap. Handels-Balken, samt 16 § i Kongl.
Förordningen angående inteckning i fast egendom den 13 Juli 1818, jemte de särskilda stadganden, som antingen ändra eller förklara föreskrifterna i samma lagrum eller dervid något tillägga, med undantag af hvad särskildt är stadgadt angående förmånsrätt i brandförsäkradt hus för ogulden försäkringsafgift, förordnas, att nämnda Kapitel från och med 8 § skall erhålla följande förändrade lydelse: § 8.
Sedan ege borgenär, för hvars fordran lös egendom blifvit, i laga ordning, i mät tagen och satt i allmänt förvar eller under utmätningsmans försegling, förmånsrätt till betalning ur den utmätta egendomen.
Ar densamma utmätt för fleras fordringar; håfve den, för hvars fordran utmätning först verkställdes, företräde; har utmätning skett på en gång; ege hvar lika rätt.
Ar utmätning verkställd inom en månad före den dag, gäldenärs konkurs börjades; ege den förmånsrätt, nu sagd är, ej rum: ej heller då utmätning skett efter gäldenär ens död, innan en månad förflutit från den dag, då uppteckningen af den dödas bo slutades, der konkurs inom sagde tid börjas. § 9. 1 mom.
Har någon inteckning i gäldenärs fasta egendom; ege, näst efter de fordringar, hvarom i 6 % förmäles, förmånsrätt i samma egendom från den dag, inteckningen vid Rätten söktes: dock gäfle ej förmånsrätt till ränta, som före konkursens början upplupen är, för längre tid än tre år.
Ar fast egendom intecknad för fleras fordringar, och räcker den ej till för alla; håfve den, som äldre inteckning eger, företräde.
Hafva flera inteckning sökt å en dag; ege lika rätt. 2 morn.
Ar inteckning i gäldenärs egendom sökt eller vunnen för fordran, vid hvars tillkomst gäldenären ej samtyckt, att inteckning ske må, eller har, der inteckning vid försträckning en utfäst blifvit, borgenär försummat att hos Rätten söka inteckning, i stad inom en månad och å landet vid det ting, som först infaller en må - Expeditions-Uls leot tets Forslat/ lill underd.
Skrifvelse iS:o
Ilo 157 nåd efter det utfästelsen skedde, vare, der konkurs börjas inom en månad efter det inteckningen söktes, den inteckning utan verkan.
Ej heller gälle inteckning, som blifvit sökt samma dag, då konkurs börjats, eller derefter. 3 inom.
Varder förr än en månad förflutit från den dag, då uppteckning af död mans bo slutades, eller, om bouppteckning inom föreskrifven tid ej förrättad blifvit, från den dag, tiden dertill tilländagick, inteckning i den dödes fasta egendom sökt, antingen för den dödes eller för någon dess sterbhusdelegares gäld; vare, der konkurs uppstår inom sagda tid, dm inteckning, Ufven om den fastställd blifvit, emot dm dödes borgenärer utan verkan. 4 morn.
Om företräde till betalning för ogulden köpeskilling, gälle hvad i 11 Kap. 2 § Jorda-Balken skils. 5 mom.
Angåmde inteckning af nyttjande rätt vare lag samma, sorn om inteckning för fordran här ofvan i dmna § sägs. § io. Sedan tages omyndigs fordran hos föräldrar eller förmyndare ut.
Äro förmynderskap flera; ege de omyndiga sig emellan lika rätt. § 11.
Derefter skola, utan förmånsrätt sig emellan, gäldas: kyrkors, fattigkassors och socknemagasiners fordringar hos deras föreståndare; Kronans, llikets Ständers, städers och allmänna af Konungen stadfästade kassors, penningeverks och inrättningars fordringar hos de tjenstemän, som äro satte att deras inkomster uppbära, för hvad af sådan uppbörd hos dem innestår; så ock fordringar i öfrigt hos Kronans embets- eller tjenstemän för egendom, sorn desse, i och för embete eller tjenst emottagit. § 12.
Dernäst håfve Kronan företräde till lös egendom för gäldenärs utskylder sista och löpande året, de der ej för fast egendom utgå. § 13.
Slutligen njutes förmånsrätt för underpant i lös egendom, hvarom särskildt är stadgadt; och gälle den förmånsrätt från den dag pantförskrifning en intecknades, så ock emellan fl.era pantförskrifningar efter hvarderas inteckning sdag.
Sådan förmånsrätt sträcke sig dock ej till ränta för längre tid tillbalca, än tre år före konkursens början. § 14.
Borgenär som efter 4 § eger förmånsrätt i, allt det gods, löst eller fast, som gäldenär en tillhörer, må ej njuta rätt till det, hvaruti andra särskild, fast lägre förmånsrätt hafva, för mera än som i den öfriga egendomen brister: och fy lies bristen efter ordningen af de andras förmånsrätter, så att den lägre viker förr, än den, som 158 fico o di tio ns- Utsi' utte.
Skrifvelse A :o 476. högre är; dock ege ej förmånsrätt efter 4 § rum i fast egendom, sd länge lös egendom linnes att tillgå. § 15.
Räcker' gäldenärs egendom för dessa borgenärer ej till; njute då de, sorn lika rätt med hvarannan hafva, betalning hvar i förhållande till sin fordran. § lti.
De, som hafva förmånsrätt endast i visst gods, njute, för hvad deri brister, ej bättre rätt än andra borgenärer, efter hvad i 17 § sägs. § 17.
Är gods att tillgå, sedan förmånsrätts-egande borgenärer sin rätt njutit, sorn nu är sagdt; njute såväl de, för hvad i full betalning af deras fordringar brustit, som ock alle öfrige borgenärer, med undantag sorn i 19 § nämnes, lika betalning hvar i förhållande till sin fordran. § IS.
Ränta vare lika gild som hufvudstol, och gånge förty, med eller utan förmånsrätt, ut i den man tillgångame det medgifva. § 19.
Böter ega minsta rätt. § 20.
Tvista borgenärer om bättre rätt till betalning ur gäldenärs egendom, när den till konkurs ej afträdd blifvit, varde ock den tvist prof v ad efter de grunder, nu stadgade äro.” Denna Förordning skall icke blifva gällande i de förmdnsrättstvister, sorn göras anhängiga före utgången af December månad nästkommande dr.
(Aret efter det, hvarunder Förordningen utfärdas.) liva editions-Utskottets Förslag lill anderd.
S/triJvrlsi JX:o ll t. 159 H:o 190.
Uppläst och godkändt tui» Ridd. och Adelli d* n 20 Okl. intin.
Presle-Sländet den 20 — — Borgare-Ståndel den 20 — — Bonde-St andel den 20 — — Rikets Stunders underdåniga Skrifvelse, angående upphäfvande af bysättning.
(Lag-L’tsk:s Bet.
N:o 41 och Uti. N:o 55.) S. A. K.
Jemte förmälan hurusom rättigheten att bysätta hvarje gäldenär, af hvilken orsak hans obestånd än må hafva uppkommit, vore en qvarlefva från de lider, då for dringsegares räll lill gäldenärs egendom förblandades med rätt öfver hans person, och att med bedragaren eller den med honom jemförlige slösaren så mycket mindre borde förvexlas den genom tillfälliga olyckor på obestånd komne redlige gäldenären, som en dylik stränghet i lagstiftningen träffade den oskyldige fika med den skyldige, har, enär bysättningstvåuget i allt fäll aldrig förekomme uti affärslifvet, men deremot uteslutande användes af sådane, sorn, efter det de, i förlitande pä nämnde tvång, lemnat försträckning åt personer, hvilkas oförmåga alt gälda skulden lätteligen kunnat inses, begagnade bysältnlngen för alt derigenom aftvinga den bysattes anhöriga eller vänner nödig hjelp, förslag blifvit hos Rikets Ständer framsläldt, alt med bibehållande af bysättning till förekommande deraf alt gäldenär må vika undan, Kongl. Förordningen den 10 Juni 1841 och Kongl. Förordningen den 19
Maj 1845 angående bysättning såsom ett slags straff för gäldenär, som saknar tillgång, mätte upphälvas.
Vid behandlingen af detta ämne hafva Rikets Ständer tagit i öfvervägande, det bysättning, hvilken enligt 1734 års lag ej utgjorde annat än ett säkerhetsmått att gäldenär icke skulle genom afvikande undandraga sig betalningsskyldighet eller laga an - 160 EsopedHions-UtshoUels
Förslag lill undprd.
Skrifvelse IS:o 47Q. svar, sedermera genom ilera lid efter annan ulkomna iorfaftningar blifvit i väsendtlig mån förändrad till sin karakter, hvars allmännaste drag, sådana desamma på spridda ställen inom lagstiftningen förekomma, äro: alt för vexel samt för s. k. löpande skuldförbindelse, som ej förlorat sin ursprungliga exsekuliva kraft, besättning må ådöma? omedelbart eller utan föregående utmätning; — alt deremot för annan skuld utmätning först bör ske bos gäldenären, men alt, om tillgång (ill gäldens fulla betalande dervid icke finnes, bysättning kan gäldenären åläggas; — att det skuldbelopp, hvarför bysättning ådömes, kan vara huru ringa sorn helst; och att någon gräns för fängelsetidens längd icke finnes, ulan att del beror pä borgenären att hälla gäldenären i bysättningshäkte qvar för lifstiden, så vida gäldenären icke betalar skulden eller gör konkurs och med ed intygar riktigheten af sin bouppteckning; hvarjemte rörande bysättning af gäldenär, som viker undan, särskilda föreskrifter äro meddelade.
Bysättningstvånget har således, enligt hvad de om detsamma här ofvan anförda bestämmelser nogsamt utvisa, allt mer antagit beskaffenheten af ett straff, om det än icke så betraktas, och detta straff är till och med understundom vida strängare än det, som drabbar flera af de grofsta brottslingar, hvilkas strafftid är till vissa år beslämd och hvilka dessutom alla ega alt söka nåd, en utväg som ensamt är bysätlningsfåhge betagen.
Om än således, å ena sidan, ändamålet med bysättningen, som har lill syfte att förmå gäldenär att yppa möjligen undangömda tillgångar, måste gillas, kan, å den andra, medle! härför icke annat än ogillas, enär Staten ej eger rätt att beröfva en lör brott icke ens skäligen misstänkt person hans frihet.
Bysättningstvånget ingär icke eller i beräkningen vid sådana aftal, som utgöra den redbara affärsrörelsens grund, och hafva anspråk att skyddas af kreditlagarna.
Men viii utgör detsamma ett bufvudsakligt stöd för del slag af penningerörelse som lagen bestraffar såsom ocker.
Om således Rikets Ständer mäste anse bysättning böra, såsom ett tvångsmedel till uppgifvande af okända tillgångar, i allmänhet försvinna, hafva Rikets Ständer deremot funnit nödvändigheten fordra att till vinnande al berörda ändamål annat lämpligt tvångsmedel användes och Rikets Ständer hafva äfven trott sig finna ett sådant uti den redan af 1841 års ofvanomlörmälda Kongl. Förordning anvisade edgång, som Rikets Ständer för nu ifrågavarande fall likväl ansett icke böra åläggas gäldenär förr än efter det utmätning hos honom lörsiggålt och full tillgång dervid saknats.
Ett väsendtligen olika förhållande inträder deremot dels dä gäldenär söker vika undan och följaktligen undandrager sig att meddela de upplysningar borgenärerna kunna ega rätt att rörande hans tillgångar af honom fordra, dels då gäldenären pä annat sätt tredskas alt uppgifva sin egendom.
1 båda dessa fall mäste nemligen hans förhållande skäligen betraktas såsom oredlighet emot borgenärerne och hans förvarande i häkte är dä lika berättigad! som den tilltalades, emot hvilken bindande liknelser lil! brottslighet äro för handen.
Rikets Ständer hafva äfven af sådan orsak ansett bysättning böra för de båda nyssberörda fallen bibehållas.
På grund af hvad sålunda blifvit anlördt hafva Rikets Ständer funnit godt för sin del besluta en författning, angående förändrade föreskrifter i afseende på bysätt ning, af följande lydelse:
"Med uppluifvande af de, angående borgenärs rätt att erhålla bysättning å gäldenär, i särskilda författningar meddelade föreskrifter, så vidt de stå i strid med nedanstående, förordnas som följer:
Finnes ej, vid utmätning hos gäldenär, full tillgång till gäldande af skuld, hvarför betalningsskyldighet honom ålagd är, eller finnes uppgifven tillgång tvistig, eller kan den, för annan orsak, ej stramt till betalning i laga ordning användas; då skall bysättning gäldenären åläggas, der borgenären det äskar, och gäldenären ej gitter hos Esvpedtions-iJ Iskottets Förslag till anderd.
Skrifvelse N:o 177. 161 hos Konungens Befallningshafvande eller vid domstol, å tid, sorn dertill honom föresättes, med ed styrka, att han ej eger annan tillgång ån hvad uppgifvet är.
Har gäldenär, som ej gittat nämnde ed gå, bysatt blifvit, och fullgör han edgången derefter; varde ur häktet lösgifven.
Denna Förordning skall icke blifva gällande i,de mål, som göras anhängig a före utgången af December månad nästkommande år.
(Aret efter det, hvarunder Förordningen utfärdas.)'"
Hvilket Rikets Ständer skolat i underdånighet anmäla; framhärdande etc.
HJ:ö lil.
Uppläst och godkänd! hos Kidd. och Adelli den 20 Oht. 1S6«.
Prcstc-Ståndet den 20 — — Borgare-Ståndet den 20 — — Bonde-Ståndet den 20 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående förändring i stadgandena om verkan af sökt lagfart å landet.
(Lag-Utsk.s Bel. N:o 54.) S. A. K.
Ehuru föreskriften i 3 § af Kongl.
Förordningen den 19 .Maj 1845 alt om håde inteckning och lagfart söktes vid satnma ling å landet, inteckningssökanden skulle vika för den, som eganderälten förvärfvat, der hans anspråk ej medförde förmånsrätt enligt 11 Kap. 2 § Jorda-Balken, visserligen ytterst sällan förorsakade, det värdet af en vunnen inteckning derigenom eller förmedelst en längre fram under tinget sökt lagfart Bih. till R.
Prot. 1859 fr 1860. 10 Sami. 1 Afd. °2 Band. 21 11>> F.upediUons-Utskottets Förslag till underd.
Skrifvelse IS:o 111. tillintetgjordes, har, dä likväl en närmare öfverensstämmelse emellan stadgandena om förmånsrätt för lagfart och inteckning vore särdeles önskvärd, framställning skett om den ändring lili högstberörde nådiga förordning och dermed sammanhang egande föreskrifter, att intcckningssökandens skyldighet, alt, der ej hans anspråk vore sådant, som egde förmånsrätt efter 11 Kap. 2 § Jorda-Balken, vika för den, som eganderätten förvärfva!, inåtle jemväl å landet inskränkas til! det i olvanåberopade författning för sådan skyldighet i stad bestämda läil att både inteckning och lagfart sökas å samma rättegångsdag.
Vid öfvertägande häraf hafva Rikets Ständer funnit förändring i afseende å den tid, hvarifrån verkan af sökt lagfart å landet skall beräknas, vara, för vinnande af enhet i lagstiftningen, af behofvet påkallad; och enäi det redan nu ofta inträffar ej mindre att inteckningar å landet bero till deras företräde sins emellan icke af visst ting utan af viss rättegångsdag, än äfven alt verkan af lagfart å landet i förhållande till inteckning kan i flera läll bero af dag och icke endast af ting, hafva Rikets Ständer, då någon olägenhet af den föreslagna förändringen icke synes kunna uppslå, lör sin del beslutit en författning angående ytterligare föreskrifter i afseende å lagfart, af följande lydelse: ”Med ändring af hvad i Kongl. Förordningen, angående vissa förändrade föreskrifter i afseende på lagfart och nyttjanderätts inteckning, den 19 Maj 1845, finnes stadgadt derom, att då fastighet å landet blifvit öfverlåten åt tv änne, eller inteckning sökts i sådan fastighet, sedan den blifvit åt annan öfverlåten, företrädesrätten för den. som lagfart å öfverlåtelsen söker, beräknas från det Ting, då ansökningen gjordes, varder härigenom förordnadt, att nämnda företrädesrätt skall, i likhet med hvad om lagfart i stad finnes stadgadt, beräknas från den dag, då lagfarten sökes.
Denna Förordning skall dock icke blifva gällande i afseende å deflagfärtsansökningar, som göras före utgången af December månad nästkommande år.
(Aret efter det, hvarunder Förordningen utfärdas.)"
Hvilket Rikets Ständer skolat bos E. K. Maj:t i underdånighet anmäla; framhärdande Rikets Ständer etc.
E.vpatli. lion*-Ctskot tels Förslag lill underd.
Skrifvelse l\:n 418. l':0 178. öppliist och god kändt hos Ridd. och Adeli) den 19 Okt. 18fio.
Presle-Ståndet den 20 — — Borgare-Ståndet den 20 — — Bonde-Ståndet den 20 — — Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition om antagande aj en författning angående verkställighet i Sverige af domar och utslag, meddelade af domstol i konungariket Danmark.
N:o 61.) S. A. K. Uti nådig Proposition af den 21 sistlidne September har E. K.
Majit behagat gifva Rikets Ständer tillkänna, att, sedan, i den mån en lifligare beröring uppstått emellan de Svenska och Danska folken, behofvet alltmera visat sig af internalionela lagar, enligt hvilka domar och utslag meddelade inom det ena Riket skulle kunna inom det andra verkställas, bade, i anledning häraf, efter ömsesidiga meddelanden mellan de båda ländernas regeringar, förslag till sådana lagar blifvit utarbetade, dervid, till följd af den väsendtliga öfverensstämmelse!! emellan Danmarks och Norriges lagstiftning i hithörande delar, hufvudsaklig ledning hemtals från de af Svenske och Norske Kmnmitterade år 1856 till djlika mellanrikslagar för Sverige och Norrige uppgjorda förslag, hvilka sednare dock, med afseende å den politiska föreningen emellan sistnämnde två länder samt deraf redan föranledda internationela bestämmelser, erhållit en utsträckning, som ej gerna kunnat ifrågakomma vid denna angelägenhets uppgörande med en belt främmande stat: varande i öfrigt grunderna för ifrågavarande lagförslag angifna 164 Expeditions- V (skol tets Förslag till urul erd.
Skrifvelse lS:o 478. uti det den nådiga Propositionen åtföljande, vid ärendets behandling i Statsrådet hållna protokoll, dervid jemväl bifogats det lagförslag, som, för att den Danska riksdagen föreläggas, blifvit inom Kongl.