Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
» Kusin Robert är verkligen originel, » vände han sig derefter med kritisk min till Karin; men han tystnade förvånad, när han såg hennes krithvita ansigte, ryckande läppar och tårarne, som med ansträngning tillbakahållna darrade i ögonfransen.
Hon famlade förgäfves med skälfvande fingrar efter solfjädern; den hade glidit ned från det glatta sidenet oeh låg vid hennes fötter.
Är ni sjuk? » hviskade han, med fin takt, kännande, att hon önskade undvika allt uppseende.
» Ja, hjelp mig att komma osedd bort till den der lilla dörren — bakom Robert och friherrinnan!
Nu resa sig alla för att klinga med honom.
Jag går ensam upp- för trappan. » (Forts.) Sångarfröj d.
(Efter Friedr.
Blaul.)
^T^gjj^fl / fc &amp; hi,mtat » å - Bj-uÄt och an3a » 3oj ?t utaj?
jaoeM- oofi vitt a ve e J ' 9f ^ fifott ' $ hvaz^oi - iiM i-uPsEanSe éånqefc 0Ctt oj-unga och jragett 3-tomma Set afc wM-tt mitt (9, gåfW * cj&lt; oång och Sfcovnmat, 3å votc atft 3ö3t och halltl P 3e66a å t afft omtttina j; ofc6onan3e natg jatagef!
ge och gjuta in uti Ivj-ettat ert gCotmfla aj?
fVJWt » ne, Gch uifj-en 3 | * ån titta taga j; töj,3an3e- Sfcom ocft * ång &amp; tagen, j a g •6e3efc, o c l i lifvet ifeåto m v a på oavnma gång!
ldun, erhålles ett gratlsexemplar for hela den tid, under hvilken abonne- mcntet räcker.
Äro de samlade abonnenterna färre än 5, torde prenumera- hälles ett nummer I veckan under hela qvartalet.
För hvarje 6-tal abon- nenter, som samlas, och för hvilka afglften Insändes till Redaktionen af Hur skall en ung qvinna bäst utbildas till en god husmor?
' jet är ett b e k a n t förhållande, att h e m - mets l y c k a o c h trefnad hufvudsakligen b e r o I å h u s m o d e r n.
H o n b ö r v a r a den g o d a geniu:-, s o m så b i n d e r friden v i d härden, att h e m m e t blir oss den käraste platsen p å j o r - den.
H ä r t i l l behöfver h o n i c k e endast ett g o d t hjerta o c h b o k l i g bildning, utan l i k a m y c k e t k u n s k a p i de m å n g f a l d i g a g ö r o m å l o c h bestyr, s o m tillhöra hemmets verld.
Ty s k o l a dessa helt o c h hållet anförtros i andras händer, går det vanligen i c k e efter ö n s k a n; friden stores o c h trefnaden flyr sin k o s.
S k o l a v i derföre få l y c k l i g a hem, måste vi sörja för att erhålla d u g l i g a h u s m ö d r a r.
I v å r tid tager m a n d o c k ofta miste o m m e d l e n för u p p n å e n d e t a f detta m å l.
H e l t u n g sändes flickan till s k o l a n.
Der tillbringar hon en stor del a f d a g e n, sysselsatt nästan uteslutande m e d läsning o c h skrifning.
I h e m m e t är h o n upptagen a f sina l e x o r o c h lekar.
F ö r att h o n skall vara riktigt fin, får hon icke ens lära att k l ä d a sig sjelf.
T v ä r t o m vänjes h o n v i d så m y c k e n uppass- ning s o m möjligt.
S å fortgår det år efter år.
H o n inhemtar en m ä n g d b o k l i g a kun- skaper, ofta k a n s k e endast som en u t a n l e x a; m e n o m det, s o m tillhör husmoderns för- nämsta u p p g i f t, lemnas h o n i okunnighet.
H o n får g å till det d u k a d e bordet, utan att ens k ä n n a n a m n e n p å d e maträtter h o n för- tär.
B e h ö f v a d e s m å syskonen n å g o n hjelp, så p å k a l l a s barnjungfrun.
Sjelfva skolbild- ningen g å r ofta ut p å u t b i l d a n d e t a f talanger, m e d h v i l k a den u n g a q v i n n a n m å k u n n a p r å l a i sällskapsJifvet, m e n det s o m h ö r till själens d a n i a g o c h det p r a k t i s k a lifvets k r a f försummas.
D e n f ö r v ä n d a u p p f a t t n i n g a f lifvet, som h o n s å l u n d a insupit, följer henne äfven efter skoltiden, o c h det är derföre icke underligt, att h o n helst egnar sin tid åt toaletten o c h nöjen.
O c h m e d denna uppfostran inträder hon i äktenskapet o c h åtager sig en h u s m o - ders fordrande kall, ett kall, för h v i l k e t h o n trots otaliga bittra erfarenheter a l d r i g torde b l i f v a fullt d u g l i g.
S k a l l den u n g a q v i n n a n k u n n a m o t s v a r a sin bestämmelse s o m h u s m o r, så måste h o n dertill utbildas p å ett helt annat sätt.
All uppfostran måste börja tidigt; så äfven här.
D e n u n g a flickan skall framför allt lära sig ordning o c h p u n k t l i g h e t s a m t att så m y c k e t s o m möjligt reda sig p å egen h a n d.
S å l u n d a bör h o n vänjas att tvätta o c h k l ä d a sig sjelf, h å l l a reda p å o c h v ä l v å r d a sina kläder, b ö c k e r o c h leksaker, passa u p p p å sina mindre syskon, o c h d å h o n b l i r mera f ö r s i g k o m m e n, biträda v i d matlagningen samt i m o n a f krafter o c h u t v e c k l i n g d e l t a g a uti alla i ett htiskåll förefallande g ö r o m å l.
Härigenom härdas o c h stärkas hennes kroppskrafter; sjuklighet o c h missbildning m o t v e r k a s, hvarjemte hon endast p å detta sätt blir skicklig, att, d å h o n en g å n g blir h u s m o r, b å d e rätt värdera den d u g l i g a tje- narinnan o c h undervisa den o k u n n i g a.
Sedermera, efter slutad s k o l g å n g, b ö r h o n, f ö r att v i n n a k ä n n e d o m o m varors utseende o c h beskaffenhet, få v a r a m e d o m u p p k ö p a f alla de förnödenheter, s o m i h e m m e t använ- das, samt så s m å n i n g o m ledas att p å egen h a n d sköta hushållet.
H ä r v i d bör hon föra förteckning p å alla utgifter, ty sådant fordrar ordning o c h sparsamhet.
be- U n d e r v i s n i n g e n i handarbeten får i c k e in- skränka sig endast till konsten att förfärdiga några lyxartiklar.
D e t nyttiga måste först o c h främst tillgodoses.
D e t t a hindrar icke, att undervisningen k a n ordnas efter en sådan p l a n, att den utbildar skönhetssinnet o c h uppfinningsförmågan.
I det hem, der hus- modern eger dessa egenskaper, k u n n a m å n g a utgifter inbesparas, p å s a m m a g å n g h e m m e t får en prägel a f trefnad o c h glädje.
D e n n a praktiska uppfostran g ö r i c k e den b o k l i g a b i l d n i n g e n öfverflödig.
H o n är l i k a nödvändig.
H u s m o d e r n b ö r k u n n a s k å d a ut öfver hvardagslifvets trånga krets.
H o n be- höfver icke ega sin m a n s f a c k b i l d n i n g, m e n för mensklighetans stora frågor får h o n i c k e vara främmande.
E n d a s t härigenom undgår hon att nedsjunka till sin mans hushållerska o c h barnvårdarinna.
M e n utom denna allmänna bildning be- höfver husmodern speciella k u n s k a p e r i de ämnen, som beröra hennes verksamhet.
V i d d e i h e m m e t förefallande m å n g f a l d i g a g ö r o m å l e n, s å s o m f ö d o ä m n e n s förvaring o c h tillagning, r e n g ö r i n g a f kläder, m ö b l e r o c h husgeråd, m.
, f ö r e k o m m a ständigt före- teelser, s o m g r u n d a sig p å kemiens eller fy- sikens l a g a r; eger h u s m o d e r n n å g o n känne- d o m o m dessa lagar, skall h o n helt visst b å d e bättre o e h m e d större intresse k u n n a utföra eller l e d a de n ä m n d a g ö r o m å l e n.
Barnens första uppfostran är vanligen helt o c h hållet ö f v e r l e m n a d åt m o d e r n.
Ingen k a n derföre h a f v a större inflytande p å deras u t v e c k l i n g än hon.
M e n j u s t derföre är det a f så m y c k e t större vigt, att hon har k u n - s k a p o c h f ö r m å g a att rätt b e h a n d l a d e m.
D e t t a är ingen ringa s a k.
M å n g e t barn har g e n o m m o d e r n s o k u n n i g h e t blifvit missrigtadt för hela sitt lif, under det att ofta utmärkte m ä n h a f v a g o d a m ö d r a r att t a c k a för h v a d de blifvit.
I n g e n q v i n n a b o r d e derföre träda i äktenskapet utan att e g a k ä n n e d o m o m p e - d a g o g i k e n s vigtigaste sanningar, särskildt m e d afseende p å den tidigare barnåldern.
P å husmoderns a n o r d n i n g a r beror i i c k e ringa g r a d hennes eget o c h husfolkets välbe- finnande.
H o n får derför i c k e v a r a o k u n n i g o m helsolärans föreskrifter, l i k s o m h o n, d å s j u k d o m e n g ö r sitt inträde i familjen, icke får stå alldeles r å d l ö s.
D e n sjuke m a k e n eller barnet mottager helst hjelpen från hen- nes h a n d.
L y c k l i g hon, o m hon d å eger så m y c k e n i n b l i c k i sjukvårdsläran, att h o n k a n b r i n g a hjelpen p å bästa sättet.
V i h a f v a funnit, att, o m den u n g a q v i n n a n skall utbildas till en g o d husmor, måste h e m o c h s k o l a p å det innerligaste s a m v e r k a m e d hvarandra.
O c h alldenstund h o n skall fostras för hemmet, b ö r s k o l a n rätta sig efter dess fordringar.
J u mera s k o l a n inrättar sig i likhet m e d ett g o d t hem, dess bättre fyller hon sin uppgift.
E n d a s t elå k a n s k o l b i l d n i n g e n p å s a m m a g å n g v e r k a karaktärens f ö r ä d l i n g o c h till- g o d o s e det husliga lifvets kraf.
E — t.
• ^ ^ ^ En qvinlig publicist.
(Efter » Pall Mall Gazette ».)
f nder min vistelse i Paris detta år hade jag inånga värderika samtal med den af den lä- sande allmänheten i England och Amerika synnerligen omtyckta mrs örawford, som nu i öfver tjugu år varit anstäld i pressens tjenst.
Hennes anseende såsom tidningskorrespondent är höjdt öfver allt beröm.
Ingen qvinna intar såsom journalist en så uppburen och framstående ställning i vår tid eller utöfvaj ett så vidt utbredt inflytande som denna mrs Örawford, hvilken är mer hemmastadd i Paris än någon annan.
H o n känner hela verlden, mottages i alla kretsar och umgås på förtrolig fot med de mest framstående statsmän, författare, målare och skådespelare.
I kamrarne, ministeriet, salongen eller på teatern, med ett ord, öfverallt, der Parislifvet pulserar lifligast och kraftigast, är hon med.
H o n känner Paris lika väl som en nunna sin bönbok, och näppeligen torde någon ha så stor läsekrets som hon.
Lejonparten af hennes tid tillhör visserligen » Daily News », hvars korrespondent i Paris hon är, men detta hindrar henne dock ej från att skrifva långa intressanta artiklar för så väl » Pall Mall Ga- zette » som jTruth » samt lysa med qvieka och under- hållande bref från Paris i » New York Tribunes » spalter.
Mrs Crawford är utom all fråga en af de intressantaste personer i Paris, och jag hade det oskattbara nöjet att af hennes egen mun mottaga följande synnerligen värderika uppgifter om hennes lif och verksamhet.
» Jag har tillhört pressen,- innan jag var tjugu år, och gör det ännu, » sade hon en gång.
» Men berätta mig, hur ni kom att slå in på den banan, och hur en ung flicka kunde utan föregående relationer med pressen ett tu tre blifva en framstå- ende medlem af Paris ' tidningsverld? » frågade jag.
» Det var en ren tillfällighet eller snarare slump, som gaf första uppslaget dertill.
Jag skulle kunna säga, att en ringa sjelfförsakelse i unga år bragt mig till hvad jag nu är.
Jag hade nyss fyllt sexton år och gick ännu i skolan, då min svägerska föreslog mig att göra henne ett kort besök i Paris, der hon var inackorderad.
På samma ställe bodde en äldre amerikanska, som sett bättre dagar, med sin dotter.
Ehuru obekant med dessa damer, tilltalades jag af dottern en dag, då jag mötte henne i trapporna, och ombads att tillbringa den derpå följande dagen hos modern, emedan dottern måste resa till landet för att skafla dem bostad öfver sommaren.
Modern var mycket klen, och hon tordes ej lemna henne ensam.
Förargligt nog hade vi just den dagen ämnat besöka Versailles för att se vattenkonsterna spela, hvarom min svägerska äfven påminde mig, då jag träffade henne.
H o n fann det dessutom rent af löjligt att försaka ett så stort nöje, som blott erbjöds mig denna enda gång, för att vara hos en för mig obekant gammal fru.
Jag gick derför till amerikanskorna för att höra, om dottern ej skulle kunna uppskjuta sin resa till en annan dag, men detta var henne omöj- ligt, emedan det var sista dagen på deras qvartal, oeh kunde hon ej före klockan tolf följande dag an- skaffa en bostad på landet, skulle de bli fäst för ytterligare ett qvartals hyra, der de nu bodde, och sålunda nödgas att tillbringa de tre varmaste som- marmånaderna i staden.
Den gamla damen var lam och kunde ej reda sig på egen hand, hvarför jag beslöt att försaka Versailles och laga vård om henne.
Det var en hygglig gammal fru och ifrig förfäktarinna af qvinnans rättigheter.
Jag lånade ett villigt öra till de läror hon predikade hela dagen, ty först sent på qvällen kom dottern hem.
De tre följande åren förflöto utan några rubbningar i mitt yttre lif, men jag blef allt mer och mer ense med mig sjelf att söka genom sjelfverksamhet skaffa mig oberoende och ej ligga någon till last för min utkomst, men hur ett slikt oberoende skulle kunna uppnås, var mig fortfarande en gåta, ehuru jag an- strängde min hjerna till det yttersta att utfundera något sätt, hvarpå jag skulle kunna göra mina kun- skaper och förmåga i öfrigt fruktbringande eller med ett ord skaffa mig ett lefvebröd.
Just då inträffade helt oförmodadt en sorglig onj- störtning i m i » familj.
Händelsevis kom jag åter i beröring med den gamla damens dotter, som jag under tiden ej sett och nästan alldeles glömt.
Hon gaf mig rekommendationsbref till ett par tidnings- män.
Jag började nu följa med de politiska händel- serna, men fann tidningsartiklar i allmänhet litet tråkiga, ehuru mycket värderika.
och beslöt att i mina egna uppsatser vara fullt sjelfständig och en- kelt och naturligt beskrifva hvad jag såg.
Lady Cowley, som då var ministerfru i Paris, skaffade mig inträde vid hofvet; Michel Chevalier var mig äfven till god hjelp i samma afseende, men de vänligaste af alla voro dåvarande amerikanske ministern och hans fru.
Jag umgicks snart förtroligt i de förnäm- sta advokatfamiljer i Paris, i synnerhet M. Desma- rests — Grevy blef bdtonnier, chef för advokatkåren, — efter Desmarest.
» Med hvilken tidningsredaktör kom ni först i be- röring? » » Justin M:c Carthy.
Han tyckte om en liten upp- sats jag skrifvit om hans verksamhet som utländsk redaktör, och så var jag inne på tidningsmanna- banan.
Sedan skref jag artiklar för » Once a Wecle »,
— Bidrag från alla områden för qvinllg verksamhet mottagas med tacksamhet.
Endast en sida af papperet bör som då redigerades af E. Walford, och fick bra be- tald t. Utgifvaren af » San Francisco Bulletin » er- bjöd mig anställning i sin tidning, och inom kort var jag öfverhopad af arbete. » » Men som gift var det väl svårt att fortsätta den bana ni valt? » » Nej, inte det minsta.
Jag har födt upp fyra barn, men hvad är det att skryta öfver mot den ameri- kanska tidningsredaktrisen, som skötte en tidning, en vagga, en symaskin och ett postkontor.
Allvar- samt taladt, så äro fruntimmerna kleia, derför att de klema med sig för mycket. » » Anser ni verkligen, ätt de kunna täfla med männen i striden för dagligt bröd? » » Derpå ha vi talande bevis från alla land, såsom till exempel från de franska handelsidkerskorna eller bondqvinnorna för att icke tala om landtmannens hustru i Amerika eller de svenska bondhustrurna, som tvätta och stryka alla husets kläder, laga mat, skura golf, väfva och sy familjens kläder, sticka dess strumpor, sköta ladugården och mjölkkammaren samt äfven vid bråd tid hjelpa till med utarbete.
Qvin- norna ega ej männens kroppsstyrka, men de äro mycket segare och utbålligare, låta sig ej så lätt krossas af motgången samt ega ett makalöst tåla- mod. » » Ni har således aldrig varit utan arbete under alla år, ni tillhört pressen? » » Inte en vecka.
Ofta har jag känt miguppgifven af trötthet, men hållit i likaväl. » » När blef ni medarbetare i » Daily News »? » » Då jag gifte mig.
Mr Örawford var » Daily News » korrespondent i Paris.
Jag var då nära tjugutvå år.
Mitt giftermål förändrade på intet sätt mitt yttre lif.
Jag var lika fri och oberoende som förut, med samma intressen och sysselsättningar.
Det gaf mig blott nya tillfällen till utvidgad verksamhet.
Min man och jag arbetade tillsammans, den ene fyl- lande hvad som fattades hos den andra och bistå- ende hvarandra med råd och uppmuntran på ett sätt, som för mig var en källa till oförgätlig säll- het. » » Ni måste vara begåfvad med en jernhelsa? » Jag har alltid haft hvad man kallar god helsa, men om jag, såsom andra, hade klemat med mig, i stället för att hänge mig åt arbete, så skulle jag du- kat under såsom mängden.
Det fins i sjelfva verket ingenting på tidningsmannabanan, som ej en qvinna kan göra lika bra som en man, men åtskilligt, hon kan göra bättre än han. » » Men detta lif har dock sina faror för en ung flicka, och Paris under andra kejsardömets tid måtte ej ha varit något synnerligen lämpligt ställe för en ung dam att på egen hand taga sig fram såsom jour- nalist.
» » Må så vara, men aldrig har jag varit utsatt för några större obehag, ehuru jag varit här både under kriget — 71 och kommunens dagar.
Jagharströf- vat genom Versailles gator sent på natten, då staden genomsvärmades af soldater, och trängde mig fram genom barrikaderna den 23 Mars 1871 till Hotel de Ville för att vara närvarande vid rådplägningen mel- lan kommunardernas ledare.
Likafullt lefver jag ännu och är oskadd till lif och lem.
Jag har aldrig gått beväpnad, ehuru jag under kriget lade mig till med en liten miniatyrpistol.
Sinnesnärvaro, kall- blodighet och en af okunnighet om faran alstrad oförskräekthet äro bättre än alla vapen. » » Men hur kan ni försvara den saken, att qvinnor skulle ha större framgång än män just på den ba- nan? » » Emedan de få tillträde, der detta nekas män.
Ministrar äro tillmötesgående mot en qvinna, då de skulle vara förbehållsamme mot män.
Och så är det öfverallt, der man har att göra med män, ända ned till gendarmerna.
Jag påminner mig just en af mina största triumfer, hvilken jag vann just på grund af mitt kön.
Det var vid den stora debatten i Versailles den 24 Maj.
Nästan alla utländska korrespondenter blefvo nekade tillträde, men Thiers, som alltid varit mig synnerligen bevågen, skaffade mig plats bland de fruntimmer, som fått biljetter till sammanträdet, i en griljerad loge, från hvilken jag kunde se och höra allt.
Jag satt såsom fastnaglad på min plats från tidigt på morgonen till sent på natten, då de- batten slutade och den nya regeringen var tillsatt, utan att göra minsta anteckning, men utan att ett ord undgick mig.
V i d midnatt var debatten slut; jag återvände skyndsamt till Paris, sammanträffade med min man, tog ett rum på närmaste hotell vid Gare du Nord och skref ur minnet en redogörelse för den långa debatten.
Timme efter timme ilade pennan, så fort den kunde; jag slängde sida efter sida till min man att korrigeras, och några minuter efter kl. sju hade jag artikelnJfärdig att afsända till London.
Följande morgon hade » Daily News » en utförlig redogörelse för hela debatten. » | Pi I U I I 11 U IN användas och marginal lemnas.
» Det var en oerhörd ansträngning.
Hade den inga menliga följder? » » Nej visst inte.
Större ansträngningar har jag gått igenom, såsom till exempel, då jag bevistade den bal, som gafs för marskalk Mac Mahon af le Tribunal de.
» Daily News » önskade få en utförlig beskrifning på damernas toaletter.
Jag lem- nade tidigt balen för att hinna telegrafera på qväl- len, men ett häftigt åskväder hade utbrutit, och nå- gon vagn stod ej att få.
Jag måste derför, som jag stod i baldrägt, bege mig af till fots till den långt bort belägna telegrafstationen.
Innan jag hunnit halfvägs, tappade jag satinskorna och fortsatte sprin- gande i strumpsockarne den återstående vägen.
Kläd- ning och kjolar hängde som våta trasor omkring mig och genomblöt, som om jag varit dragen ur sjön, måste jag sitta på telegrafstationen och göra en liflig beskrifning på den lysande balen, på det att » Daily News » dermed skulle kunna roa sina läsare på morgonen.
Jag förkylde mig ej.
Jag har varit synnerligen lycklig i slika fall.
Under koleraepidemien 1884 gjorde jag, min man ovetande, af fruktan att det skulle kunna oroa ho- nom, en rund kring kolerasjukhusen och blef ej smit- tad.
Jag vill dock ej förneka, att jag kände mig allt annat än lugn, då jag kom in i den första sa- len, der flere döda ännu lågo. » » Det var ett käckt tilltag!
Det är förvånande hur ni stått ut med allt. » » I strängt och oaflåtligt arbete ligger en eggelse och en uppehållande kraft.
Om jag ej haft det dag- liga tvånget, som ständigt följer oss tidnings- korrespondenter, skulle jag aldrig kunnat bära min mans död, men det var min räddning. » » Fortsätter ni allt jemt? » » Ja, naturligtvis.
Det fins ingen så intressant verksamhet.
Alltid är det något nytt som inträffar, och man är ständigt på jagt efter nya ämnen och nya storheter.
Det var min man, som först upp- täckte Gambetta, och genom vår bemedling åstad- koms försoningen mellan Thiers och Gambetta, hvar- förutan republiken skulle varit en omöjlighet.
V i upptäckte äfven Albani, och första gången hon stod omnämd i tidningarna, var i en liten beskrifning i le Tcmps och ett par andra tidningar på en soaré hos oss. » » Har ni någon allmän regel eller metod för ert arbetssätt? » » Observera, reflektera och skrid sedan oförtöfvadt till verket skulle jag vilja kalla mitt valspråk.
Det egentliga arbetet sker, innan man sätter sig till skrif- bordet.
Då man väl fått pennan i handen, sker smältningsprocessen af tankarne.
De ordnas och förbindas sins emellan, och så löper pennan så raskt som möjligt.
Om den stannade skulle svårigheter uppstå och tankarne börja att stocka sig.
Men är uppsatsen väl färdig, så kommer reaktionen.
Jag afskyr att läsa igenom hvad jag skrifvit, men det är nödvändigt för att mildra vissa uttryck och retuchera det hela. » » Ni borde ha en handsekreterare. » » Ja, men kan man skämta och skratta med honom såsom med sin penna och en inbillad allmänhet? » » Ni tänker alltid på allmänheten? » » Ja, alltid. » » Men hur kan ni känna allmänhetens smak i Eng- land, ni, som ständigt vistas i Paris? » » Jag passar alltid på tillfälle att studera mina landsnän, och detta kan man öfverallt.
Då jag är i England, ser jag så mycket som möjligt af lifvet der.
Ni minnes Petri syn?
Ingenting är rent eller orent för mig. » » Har ni alltid varit af samma mening? » » Nej, för ingen del.
Jag är inte vidskeplig i all- mänhet, men ibland tycker jag mig se ödets finger i vissa obetydliga tilldragelser.
Det föll mig en gång in att spela på lotteri, och jag vann ett par glas- ögon med guldbågar.
Detta tog jag såsom en finger- visning att studera lifvet närmare, och så fördes mina tankar på Petri syn.
Dessa glasögon gjorde emellertid min lycka.
En annan gång hade jag en lika påtaglig varning att icke låta stolthet och sjelf- kärlek förblinda mitt omdöme, utan betrakta föröd- mjukelser såsom helsosamma och nyttiga. » » Hvilket är i er tanke bästa sättet att uppnå och bibehålla journalistisk öfverlägsenhet? » » Att framför allt vara sann, ej oroa sig för mor- gondagen, ej låta tillfälliga obehag och motigheter nedslå modet, utan ge alla sina krafter åt den sak man har för händer och söka göra sitt bästa såsom stode man inför evighetens domslut.
Sedan kan man såsom fatalisten lägga händerna i kors och lugnt afvakta utgången.
Sen till, ärade läsarinnor, att ldun finnes hos alla edra bekanta!
(Blad ur min dagbok).
flÉIlfét v a r e n varm aprildag vid femtiden på eftermiddagen, då jag tillryggalagt den ungefär 30 minuter långa vägen mellan Kouen och pilgrimskapellet Bon-secour.
Uppfor, stän- digt uppför gick stigen, solhettan plågade mig, det var derför med ett obeskrifligt behag jag kände några friska vindar kringflägta mig der uppe på kullen.
I n k o m m e n i kapellet måste jag stå stilla en stund för att vänja ögonen vid dunklet derinne.
Endast sparsamt inström- made ljuset genom de färgade fönstren o c h det i blått o c h guld målade taket ökade den skym- ning, som var rådande.
Väggarne voro sam- mansatta af små marmorskifvor m e d inskrip- tioner.
Jag betraktade dem närmare, först en, så en annan o c h vidare hela väggen uppför.
Här mötte jag då åter en af de der vackra idéerna man här o c h der finner bland den ka- tolska lärans bekännare o c h hvilka hvar för sig likna en liten rännil af lefvande vatten bland stelnade isblock.
Läran kan förvrängas o c h stöpas i former, men menniskotanken binder sig aldrig, endast skenbart nerskar dogmen öfver tankens repre- sentanter; ett uppmärksamt öga upptäcker snart nog ställen, der hjertat o c h känslan brutit den härda isskorpan för att bana sig väg fram till ljuset.
Tusentals menniskor k o m m o hvarje år till denna lilla helgedom för att bedja.
Deras lära sade ju, att det var ett af de ställen på jorden, der den Allsmäktige mera omedelbart nalkades dem o c h som ett bevis härpå kallades kapellet Bon-secour.