Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
extra statsregderingens tillkomst samt dertill hänförliga anslag, så lydande: »Redan under 1809 och 1810 års riksdag blefvo Statsverkets årliga inkomster och utgifter med vissa bestämda belopp upptagna i den af Rikets Stan - Stals-Ulskottels Utlåtande .N:e 149. 1 der fastställda Riksstat, hvarvid alla för de ständigt förekommande eller vanliga statsbehofven erforderliga statsanslagen ordnades och sammanfördes under särskilda så kallade hufvudtitlar.
Deremot blefvo såväl vid denna som vid efterföljande riksdagar åtskilliga tillfälliga, af inträffade omständigheter föranledda understöd eller statsbidrag icke uppförda å Riksstaten, utan anvisade att utgå utaf dels Rikets Ständers Bank och dels Riksgälds-kontorets medel eller andra för sådant ändamål särskildt anslagna tillgångar.
Bland de flera beslut och åtgärder, som under riksdagen 1823 vidtogos, för att ordna oell förenkla redovisningen för Statens inkomster och utgifter, äfvensom för att förbereda den sedermera införda samt derefter oafbrutet fortfarande ordning och reda i allmänna penningeväsendet, stadgades, att alla under dåvarande riksdag med eller utan återbetalnings-skyldighet beviljade understöd eller statsbidrag för nedbrunna städers återuppbyggande och allmänna byggnaders uppförande, äfvensom för Kanal- och Slussverks-anläggningar m. fl. särskilda företag borde utbetalas från Riksgäldskontoret utaf dertill anvisade eller genom särskild upplåning anskaffade medel.
Dessutom och under åberopande af de redan vid 1809 och 1810 års riksdag fastställda grunder för Statsverkets förvaltning beslöto Rikets år 1823 församlade Ständer, att uppkommande, icke disponerade årliga öfverskott å Statsinkomsterna skulle afiemnas till Riksgäids-kontoret; hvaremot, i händelse någon brist uti inkomsttitlarnes beräknade belopp komme att visa sig, nödiga medel för densammas betäckande borde af Riksgäids-kontoret hållas Kongl.
Stats-kontoret tillhanda.
Dock medgåfvo Rikets Ständer, vid regleringen af utgifterna till försvarsverket, att ett visst bestämdt belopp finge årligen utaf öfverskotten å statsinkomsterna omedelbart användas och af Kongl. Majit disponeras såsom extra anslag för landtförsvaret tillhörande föremål.
Men i anseende till de förvecklingar, som härigenom uppkommo vid uppgörandet af öfverskotts-liqviderna mellan Stats- och Riksgälds-kontoren, beslöto Rikets Ständer vid nästpåföljande eller 1828 —1830 årens riksdag, att alla då beviljade extra statsanslag, hvaribland anslagen till försvarsverkets iståndsättande voro de betydligaste, skulle utgå från Riksgäids-kontoret, och att derföre de till dessa utgifters bestridande afsedda tillgångar skulle dels från Banken oeh dels från Kongl. Stats-kontoret samt andra embetsverk till Riksgäids-kontoret afiemnas.
Likaså fick Riksgäids-kontoret vid 1834 och 1835 års riksdag sig ålagdt att utbetala de under denna riksdag beviljade extra anslagen för försvarsverket till lands och sjös samt för förbättrade vattenkommunikationer och andra allmänna arbeten, för hvilka föremål dock, med afseende å dåvarande penningeställning samt
Riksgälds-kontorets under den sednast förflutna tiden ökade räntebärande skulder, endast ett jemförelsevis mindre betydligt belopp ansågs kunna beviljas.
Under riksdagen åren 1840 och 1841, då vida större tillgångar och behållningar än förut funnos att för extra statsregleringen användas, erhöll densamma, med hänsigt till både föremålen för dertill 8 Stats-Vlskoltels Utlålande N:o 449. hörande utgifter och dessa utgifters belopp, en ansenlig utsträckning.
Åtskilliga närmare bestämmelser, i afseende på de beviljade extra statsanslagens utbetalande blefvo också vid denna riksdag meddelade, äfvensom särskilda vid alla sedermera inträffade riksmöten hufvudsakligen bibehållna vilkor föreskrifna för utbekommande af de medel, som anvisades till hamnbyggnader, kanaler och andra vattenkommunikationer, väganläggningar och vägförbättringar samt sjösänkningar jemte andra vattenaftappningsföretag.
Under samma riksdag antogos likaledes vissa, sedermera vid hvarje riksmöte förnyade och således ännu gällande allmänna stadganden i afseende på samtlige till utgående från Riksgälds-kontoret anvisade dylika statsutgifter.
Enligt dessa stadganden, får hvad som utaf ett anslaget belopp under ett år icke blifvit uttaget eller behöft användas, så vida ej annorlunda vore särskildt föreskrifvet, disponeras och utbekommas under ett följande år; men den besparing, som å anslaget för hvart och ett föremål uppkommit, får endast i de fall, der sådant blifvit uttryckligen medgifvet, dispone ras till andra behof; hvadan alla sådana besparingar skola oafkortade reserveras till nästsainmanträdande Ständers disposition.
Under 1840 och 1841 års riksdag fick Riksgälds-kontoret sig första gången ålagdt att hålla allmänna rörelsen tillhanda och genom utlåning eller räntebärande obligationers uppköpande förränta dit influtna medel och aflemnade behållningar, intill dess de behöfva användas för de utgifter, hvartill desamma blifvit anvisade.
Med afseende å den inkomst för Statsverket samt den gagnande inverkan på allmänna penninge-ställningen, sådane medels och behållningars utlemnande i rörelsen visat sig medföra, hafva Rikets
Ständer både under meranämnde och äfven under sednare riksdagar hos Kongl. Majit anhållit om vederbörande embetsmyndigheters förständigande derom, att beviljade tillfälliga eller extra anslag, endast i mån af behof för deras användande till härmed afsedda föremål, böra från Riksgälds-kontoret utreqvireras.
Härefter och hvad först vidkom förslaget, att alla extra statsanslag hädanefter måtte, i likhet med de ordinarie anslagen, utgå från Kongl. Stats-kontoret och uppföras å Riksstaten, ansågo sig Fullmäktige i första rummet, böra erinra, det upptagandet å Riksstaten af de för tillfälliga behof eiler vissa särskilda föremål, i mån af dertill disponibla tillgångar, beviljade extra statsanslag strider ej mindre mot naturen än benämningen af dessa anslag.
Det hade nemligen vid ifrågavarande anslags tillstyrkande och beviljande städse förklarats, att desamma funnits icke böra hänföras till eller sammanblandas med de årligen åter - Stals-Vtskottets Utlåtande N:o H9. 9 återkommande stats-utgifterna samt de till deras bestridande anvisade och derföre äfven till ärligt utgående å Riksstaten uppförda ordinarie och extraordinarie statsinkomster.
Riksstatens både bestämmelse och uppställning väsendtligen förändrades, kunde densamma icke, jemte de under hela statsregleringsperioden till enahanda belopp för hvarje år beräknade och fastställda inkomstoch utgifts-summorna, tillika upptaga de till utbetalning på en gång eller vid vissa terminer beviljade extra anslag samt alla dertill afsedda tillgångar.
Då, enligt hvad Riksgälds-kontorets reglemente och räkenskaper utvisade, en betydlig del utaf de vid föregående riksdagar å Riksgälds-kontoret anvisade extra statsanslag fortfarande vore hos detta verk innestäende, i hvilket afseende Fullmägtige, bland andra, anförde 2:ne anslag, af hvilka det ena beviljats redan vid 1840 —41 och det andra vid 1844—45 årens riksdagar, samt antagas måste, att dylika hädanefter beviljade anslag ej heller torde komma att till hela sitt belopp utbetalas under den tid, hvarje särskild riksdags statsreglering omfattade, så mäste, i händelse af det nu väckta förslagets bifallande, förmodligen de vid slutet af framtida statsregleringsperioder ännu icke utbekomna extra anslagen, tillika med dertill anvisade tillgångar, varda under balanstitel öfverförda uti hvar och en ny Riksstat., hvarigenom likväl icke blott
Riksstatens vidlyftighet komme att betydligt förökas utan äfven den redovisning, densamma innefattade, att förlora sin nu egande enkelhet och lättfattlighet.
Den omständigheten, att uppkomna besparingar å de till extra stats-utgifter anslagna medel städse ansetts icke böra få sammanblandas hvarken med de allmänna besparingarne å hvarje hufvudtitels utgiftsanslag eller med besparingarne å de särskilda, så kallade förslagsanslagen, syntes jemväl utgöra ett hinder emot de extra stats-anslagens upptagande och bokförande i sammanhang med Riksstatens ordinarie anslag.
I fråga om dispositionsrätten öfver besparingarne å Riksstats-anslagen hade nemligen, med undantag endast för reservations- och förslagsanslagen, ända intill närvarande tid tillämpats den genom Riksdagsbeslutet af den 2 Maj 1810 fastställda grundsats, att Kongl. Maj:t egde inom hvarje hufvudtitel »fritt och obehindradt disponera» den för samma titel anslagna summa.
Öfver de belopp, som icke utgått utaf beviljadt extra anslag, hade Rikets Ständer deremot, utom för de till folkundervisningens befrämjande anslagna medel, allt hitintills uteslutande förbehållit sig dispositionsrätten.
Med hänsigt till besparingarne å nu ifrågavarande olika anslagskategorier förekommer dessutom den skilnad, att hvad som, enligt Rikshufvudboken, under ett är icke behöft disponeras och användas utaf de å Riksstaten uppförda anslagen finge och borde betraktas såsom under samma år uppkommen besparing, hvaremot outtagna belopp utaf extra statsanslagen icke ansåges såsom besparing förr, än antingen Kongl. Majit eller Rikets Bih. till 11.
IS6‘2 & 1863, 4 Sami. 1 Afd. 3 Band. 7 Häft. 2 10 Slals-Utikoltcls Utlåtande N:o 149.
Ständer förklarat, att desamma icke komme att vidare utgå, eller ock den tid tilländagått, efter hvars förlopp rättigheten till dessa medels begagnande för dermed afsedt ändamål upphört.
Enär Riksgälds-kontorets hufvudbok afslutades ett och ett fjerdedels år tidigare än Rikshufvudboken, och dessutom hos Riksgälds-kontoret fördes särskilda vid alla tillfällen, utan någon omväg, för Rikets Ständer och deras Revisorer tillgängliga räkenskaper, hvilka utvisade ej mindre redan verkställda utbetalningar utaf hvart och ett anslag, än det derå vid hvarje tidpunkt innestående belopp; kunde någon mera enkel, skyndsam och tillfredsställande redovisning för oftanämnda anslag, än den som redan förefunnes, svårligen åstadkommas samt vore ingalunda att förvänta efter dessa anslags anvisande å Kongl. Stats-kontoret; och hade
Fullmägtige ansett sig härvid böra upplysningsvis tillägga, att de till utgående från Riksgälds-kontoret utan återbetalningsskyldighet anvisade extra Stats-anslagen, med afseende å deras föremål, voro både i Riksgälds-kontorets reglemente och i detta verks räkenskaper upptagna, ordnade och sammanförda efter Riksstatens hufvudtitlar, äfvensom att, enligt hvad riksdagshandlingarne ådagalade, samma ordningsföljd vanligen iakttagits uti de vid lörflutna riksdagar efter statsregleringens fullbordande, sammanfattade utförliga uppgifter öfver dels då beviljade samt å Riksgälds-kontoret anvisade anslagssummor, och dels sedan föregångne statsregleringar der innestående anslag.
Den af 1860 års Revisorer yttrade åsigt, enligt hvilken den föregifna svårigheten för Kongl. Stats-kontoret att fullgöra små utbetalningar skulle, bland annat, hafva föranledts deraf, att extra stats-utgifterna blifvit å Riksgälds-kontoret anvisade, ehuru en stor del af de allmänna verk eller enskilda personer, till hvilka dessa utbetalningar verkställdes, reqvirerade de anslagna medlen hos Kongl. Stats-kontoret, som derefter måste i sin ordning lyfta motsvarande belopp hos Riksgälds-kontoret, grundade sig icke på verkliga förhållandet, enär, på sätt vöre allmänt bekant, Kongl.
Stats-kontoret icke utbetalade derstädes reqvirerade extra anslagssummor förr, än Riksgälds-kontoret efter skedda reqvisitioner till Kongl. Stats-kontorets disposition aflemnat de medel, om hvilkas utbekommande vederbörande gjort framställning; Och bade undantag från detta förfaringssätt under sednare åren endast förekommit i afseende på anslagen till folkundervisningen, hvilka anslag Kongl.
Stats-kontoret genom särskilda Kongl. Bref bemyndigats att af under händer varande medel förskottsvis utbetala; men för hvad sålunda förskjutits vöre det Kongl.
Stats-kontoret obetaget, att, icke blott efter hvarje års förlopp utan äfven förut, om sådant funnes behöfligt, från Riksgälds-kontoret fordra och erhålla godtgörelse.
Utom den i 1860 års revisions-berättelse omnämnda förändring, i afseende på tiden för bränvinsskattefls beräkning och upptagande bland Stats-verkets inkomster, hade, i ändamål att sätta Kongl, Stats-kontoret i tillfälle verkställa sina Stals-Ulskotlels Ullålande N\o Y49. 11 utbetalningar, ett annat beslut blifvit af Rikets Ständer vidtaget, hvilket syntes vara af motionären förbisedd Genom nu gällande, vid slutet af sednaste riksdag och således efter åberopade berättelses afgifvande, för Riksgälds-kontoret utfärdade reglemente, hade nemligen Rikets Ständer förklarat, att det till bestridande af de extra stats-utgifterna anslagna bidrag utaf Statsverkets inkomster icke behöfde af Kongl. Stats-kontoret öfverlemnas till Riksgälds-kontoret förr än under sednare hälften af året efter det, af hvars inkomster samma bidrag påräknats skola utgå.
Stats-kontoret vore således berättigadt att icke blott under hela detta år, utan äfven under större delen af det nästpåföljande, till förefallande utgifter använda de för berörda bidrags utbetalande vid statsregleringen afsedda medel.
Denna rättighet hade Kongl. Stats-kontoret dock under den efter sednaste riksdag förflutna tid ansett sig icke behöfva begagna, utan kunnat till Riksgälds-kontoret under hvartdera årets lopp öfverlemna hela det för samma år anslagna, fastän då till utbetalning icke förfallna bidraget, hvarjemte under innevarande år Riksgälds-kontoret redan fått från Kongl.
Stats-kontoret mottaga nära en fjerdedel af detta års enahanda bidrag, oaktadt skyldigheten för det sednare embetsverket, att till det förra aflemna större eller mindre de! deraf, icke inträder förr än under nästkommande års sednare hälft.
Den genom nu omförmälda stadgande i Riksgälds-kontorets reglemente Kongl.
Stats-kontoret således förbehållna rättighet att under tiden intill dess ej allenast stats-inkomsterna för det sednast förflutna året till hela sitt belopp, utan äfven en betydlig del af det nästföljande årets inkomster influtit, använda ett å nuvarande
Riksstat bland utgifterna upptaget årligt belopp af 2,059,790 R:dr, kunde skäligen anses nära motsvara den tillförene vid förefallande behof för Kongl.
Statskontoret disponibla tillgång, som den på Riksgälds-kontoret anvisade och uti motionen äfven omförmälda statsfyllnads-summa då beredde, hvarförutan stadgandena, hvarigenom Stats-kontoret berättigades dels att förskottsvis från Riksgälds-kontoret erhålla ersättning för de brister, som visade sig uti Stats-inkomsternas af Rikets Ständer beräknade belopp, fastän det verkliga bristbeloppec ännu icke blifvit genom afslutade räkenskaper bestämdt, dels ock att, efter hvarje års slut, af Riksgälds-kontoret erhålla särskild ersättning för alla uti förslagsanslagen för samma år uppkomna brister, medverkade till underlättande af Statskontorets förmåga att verkställa sina utbetalningar.
Då, enligt hvad visadt blifvit, flerfaldiga utvägar i sistnämnda hänseende blifvit Stats-kontoret beredde, så att numera svårighet derutinnan icke förefunnes, ansägo Fullmägtige sig desto mindre böra till extra statsregleringens öfverilyttande på Stats-kontoret tillstyrka bifall, som en dylik åtgärd lätteligen kunde leda till just motsatsen af det dermed uppgifna syftemål.
I olikhet med de ordinarie stats-utgifterna, hvilka till största delen vid vissa förut kända och bestämda terminer förfalla till utbetalning, kunde, enligt hvad erfarenheten nogsamt visat, högst 12 Slals-Ulskotlels Utlåtande N:o 4 49. betydliga reqvisitioner utaf extra anslagssummorna förekomma vid tidpunkter, då skälig anledning saknades att, i afvaktan å sådana reqvisitioner, hålla i beredskap de för dessa reqvisitioners fullgörande erforderliga medel och icke sällan hände, att ansenliga utgifter, tillhörande extra statsregleringen, måste bestridas, innan dertill anslagna tillgångar ännu influtit.
För Riksgälds-kontoret, som under största delen af året har ett betydligt, merendels obegagnadt kreditiv å Rikets Ständers Bank, medförde sådana opåräknade utbetalningar icke någon egentlig olägenhet eller egde något märkbart inflytande på detta verks rörelse: men deremot skulle desamma efter all sannolikhet kömma att menligt inverka på Kongl. Stats-kontorets förmåga att samtidigt kunna fullgöra sin betalningsskyldighet för alla ordinarie stats-utgifterna tillhörande, då förfallna eller reqvirerade summor.
Vidare erinrade Fullmägtige, hurusom det åt
Riksgälds-kontoret under de 3 sednaste riksdagarne, för hvardera statsreglerings-perioden, anslagna bidrag utaf de årliga stats-inkomsterna ingalunda motsvarat sammanräknade beloppet af de vid dessa riksdagar till utgående från samma verk anvisade extra statsanslag, utan att den hufvudsakligaste tillgången till sådana anslags bestridande utgjorts af dels de i Riksgälds-kontoret till Rikets Ständers disposition reserverade behållningar, dels Rikets Ständers Banks till dylika utgifter disponerade räntevinster och dels uppkomna öfverskott å Statsverkets inkomster.
Hvad särskildt dessa öfverskott beträffade, hade motionären visserligen föreslagit, att de fortfarande måtte aflemnas till Riksgälds-kontoret; men derest alla de utgifter, hvartill öfverskotten skulle användas, komme att omedelbart bestridas af Kongl. Statskontoret, syntes det blifva en onödig omgång att hädanefter tillställa Riksgäldskontoret dessa medel, då desamma skulle sedermera återlemnas till Stats-kontoret för derå anvisade utbetalningar.
På grund häraf kunde skäligen ifrågasättas, huruvida icke, såsom en naturlig följd af Rikets Ständers bifall till hvad i motionen hufvudsakligen föreslagits, äfven hvad hittills varit stadgadt, rörande aflemnandet till
Riksgälds-kontoret af de behållna årliga öfverskotten å Statsverkets ordinarie och extra ordinarie inkomster, borde förändras eller rättare upphäfvas.
Emot förslaget, att de för jernvägsbyggnadernas fortsättande genom upplåning anskaffade medel måtte af Kongl. Stats-kontoret i mån af behof från Riksgälds-kontoret reqvireras uti runda summor, anmärkte Fullmägtige, att ett sådant stadgande, hvarmed möjligen åsyftas att bereda Kongl. Stats-kontoret erforderlig tillgång till förefallande utgifter för andra extra eller ordinarie statsregleringen tillhörande föremål naturligtvis skulle komma att hädanefter minska den betydliga räntevinst, som hittills kunnat beredas genom de influtna jernvägslånemedlens fortsatta förräntning ända tills dess vissa uppgifna summor utaf dessa medel behöft användas för det ändamål, hvartill desamma blifvit upplånade. Slals-Ulikoltels Utlåtande iV:o 149. 13 Lika med Stats-kontoret erinrade Fullmägtige, att, då ett företag blifvit understödt med dels lån och dels anslag utan återbetalningsskvldighet, de till utbekommande af sådant statsbidrag berättigade kommuner eller arbets-direktioner skulle blifva nödsakade att lyfta en del utaf det beviljade statsbidraget hos Riksgälds-kontoret och en annan del af samma bidrag hos Kongl.
Stats-kontoret, hvarvid jemväl skulle kunna inträffa, att de, ett och samma med statsbidrag understödda arbetsföretag rörande, intyg och handlingar, hvilka företeddes till ådagaläggande, att föreskrifna vilkor för medlens utbekommande blifvit behörigen fullgjorda, ansågos tillfyllestgörande inom det ena embetsverket, men underkändes af det andra.
Riksgälds-kontorets reglemente lade icke hinder i vägen att. i händelse af reqvisition, på en gång utanordna de af motionären uppgifna anslagens hela årliga belopp, derest dessas reqvirerande qvartalsvis eller halfårsvis medförde större besvär; och då härtill komme, att Kongl. Majit vid innevarande riksdag föreslagit, att åtskilliga såsom extra anslag förut beviljade och på Riksgälds-kontoret anvisade utgiftssummor hädanefter måtte bland de ordinarie statsutgifterna å Riksstaten upptagas, så följde deraf att, derest detta förslag bifölles, större delen utaf de nu vanligen qvartals- och halfårsvis skeende reqvisitionerna komme att med detta år upphöra.
I afseende å den öfverklagade vidlyftiga skriftvexlingen, meddelade Fullmägtige att, efter emottagande af Kongl.
Stats-kontorets reqvisitioner och efter upplysning, att det. reqvirerade beloppets utbetalning öfverensstämde med Riksgälds-kontorets reglemente och Kongl.
Majits till Fullmägtige ankomna nådiga Bref, utfärdades Fullmägtiges anordning å detta belopp, med föreskrift om detsammas insättning i Rikets Ständers Bank å den i reqvisitionen uppgifna räkning, hvarefter banko-attesten jemte afskrift af anordningen genom Riksgälds-kontorets Kommissariats försorg aflemnades till Kongl. Räntekammaren.
Hvad slutligen beträffade 5:te punkten i förslaget, trodde sig Fullmägtige, på grund af erfarenheten vid Riksgälds-kontorets hittills bedrifna lånerörelse, kunna antaga, att de med detta förslag afsedda ändamål endast i ringa mån eller vid vissa särskilda tillfällen komme att vinnas, såvida ifrågavarande medel ovilkorligen skulle till Kongl.
Stats-kontoret återbetalas inom den i motionen föreslagna tid, emedan desamma under den vanliga penningeställningen svårligen lära, utan medgifvandet af en särdeles låg ränta, kunna utlånas mot återbetalningsskyldighet efter så kort uppsägningstid, att de utlånta medlens återbetalning hunne vederbörligen verkställas före den tids förlopp, hvarförinnan Kongl. Statskontoret skulle vara berättigadt dessa medel återbekomma.
På grund af hvad sålunda blifvit anfördt, ansågo Fullmägtige, att den föreslagna anordningen skulle komina att i flera hänseenden medföra väsendtliga olägenheter samt ingalunda, på sätt motionären antagit, underlätta och förenkla hvarken liqviderna mellan Stats- och Riksgälds-kontoren eller de hittills Bih. till R. st.
Prot. 1862 & 1863. 4 Sami. 1 Afd. 3 Rand. 7 Haft. 3 14 StaCs-Ulskoltelt Utlåtande N:o 1b9. föreskrifna redovisningarne för dessa verks tillgångar; hvadan, och då härtill komme, att Stats-kontoret, som icke egde den åt
Riksgälds-kontoret för opåräknade utbetalningars fullgörande beredda särskilda tillgång genom ett dertill anvisadt kreditiv å Rikets Ständers Bank, skulle efter all sannolikhet finna sig nödsakadt att, för bestridande af de vid oförutsedda tidpunkter icke sällan ifrågakommande högst betydliga extra statsutgifterna, oafbrutet hafva i beredskap en mycket större kontant kassabehållning, än som hittills ansetts för samma verk behöflig, hvaraf följden åter blefve att utaf de till Stats-kontoret influtna medel ett vida ansenligare belopp framgent skulle undandragas allmänna rörelsen samt Statsverkets, genom förräntningen af de för extra statsutgifterna anvisade och i Riksgälds-kontoret innestående tillgångar, hittills skördade betydliga inkomst framdeles komme att till större delen upphöra, hade Fullmägtige ansett sig icke kunna till motionen tillstyrka bifall.
Vid öfvervägande af hvad sålunda blifvit anfördt, har Utskottet väl funnit den af motionären föreslagna förändring af det hittills iakttagna sättet och ordningen för tillhandahållandet och utbetalningen af de utaf Rikets Ständer till särskilda föremål beviljade tillfälliga eller extra anslag hafva till syfte enkelhet och reda i Statens penningeförvaltning, och sålunda vara af uppmärksamhet förtjent ; men då Rikets nu församlade Ständer uti underdånig skrifvelse af den 16 sistlidne Maj anhållit, att Kongl. Majit måtte genom dertill utsedde sakkunnige personer eller på annat lämpligt sätt. låta utarbeta förslag till en sådan förändring af Stats-kontorets organisation, äfvensom af arbetsordningarne för öfriga i Stockholm befintliga förvaltande kollegiala embetsverk, hvilka hafva åliggandet att verkställa utbetalning af statsmedel, att dessa förvaltande verk i allmänhet icke behöfva hafva några kontanta penningar om händer eller större summor innestående å deras bankoräkning, men deremot erhålla rättighet att för sina utgifter inom begränsade belopp utfärda invisningar, ställda på Kongl.
Räntekammaren, äfvensom att för de utbetalningar, sorn af Stats-kontoret omedelbarligen ombesörjas, sådan förenkling må tillvägabringas, att särskilda anordningar och assignationer icke behöfva för mindre summor utfärdas; — samt en förenkling af Statens penningeförvaltning i den sålunda antydda rigtningcn först torde böra tillvägabringas, innan Rikets Ständer ingå i pröfning af förslag, som afse att genom öfverflyttning af förvaltningsbestyr från Rikets Ständers Riksgäldskontor utvidga Stats-kontorets verksamhet, har