Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Lagförslag innefattar stadganden för sådana fall, hvarom bestämd Lag icke finnes, detsamma borde erhålla form och egenskap af lagförklaring. a to Herr Ribbing, Arvid, har ansett sista momentet i 18 §• icke vara antagligt, emedan det kunde hända, att en, gemensamt med andra, intecknad fastighet förut blifvit graverad med inteckning, uppgående till fulla beloppet af taxeringsvärdet, hvilket i sådant fall, efter afdrag af första inteckningens belopp, icke lemnade någon återstod, i förhållande till hvilken denna fastighet kunde komma att deltaga i ansvarigheten för den senare gemensamma inteckningen, hvars egare sålunda förlorade en säkerhet, som honom för närvarande lagligen tillkommer; och har Herr Ribbing derjemte, dels förnyat sitt yrkande om antagande af dess vid 18a3 års Riksdag i ämnet afgifna förslag, med tillägg af följande mening vid slutet af a punkten i 11 §■ "Till dessa JöTättnin-, ,'gar skola så val jord• sorn inteckningsegare lagligen kallas, och ega de att sjelfva sins 14 Lag-Utskottets Utlåtande N.-o i 03. ”emellan öfverenskomma om fördelningen eller*, brist af öfverenskommelse, vid värdering ”gen bevaka deras rätt och talan; den med ”Rättens beslut missnöjde öppet lemnadt, "”att i vanlig ordning i Hoj-Rätt söka än”äringdels ock anmärkt, att, ehuru rättelse eller fördelning blifvit föreslagen i afseende på redan i flere fastigheter beviljade gemensamma inteckningar, vore likväl icke sörjdt för huru sådana inteckningar för fram» tiden skola blifva åtskiljde; äfvensom Herr Ribbing, i betraktande af den rubbning och svårighet, som för fordringsegare och låntagare skulle uppkomma genom den ifrågavarande ganska angelägna lagförklaringen, om äfven på bästa sätt utförd, yrkat, att den icke förr än efter viss tids förlopp må bringas till verkställighet, i hvilket afseende han föreslagit 2:né år, hvarunder så väl skuldsatte som fordringsegare kunde hafva rådrum att sig emellan så uppgöra och öfverenskomma, att de kostnader kunde undvikas, hvilka med värderingar och dylikt äro förenade. 3:0 Af Herr Doctor Svedelius, hvilken godkänt Utskottets framställda förslag, är endast yrkadt, att detsamma måtte såsom lagförklaring, och icke såsom lagförändring, betraktas och i sådan form utfärdas; hvaruti Herrar Biskoparne Wallenberg och .Faxe*, Lag-Utskottets Utlåtande N<o 103, 15 Professoren Gravander och Prosten Grevillius instämt.
Derjemte har till Utskottet blifvit remitteradt ett af Herr Friherre Boije, Ludvig, efter den beslutade äterremissen, till Högloft, Ilidderskapets och Adelns Protocoll adeinnadt anförande, hvari Herr Friherren, under förklaradt bifall till Utskottets afgifna förslag, endast fästat uppmärksamhet dervid, att tvifvelaktigt vore, huruvida detsamma innefattade en Lagförändring eller en Lagförklaring.
— Herr Friherren, som förmenar ifrågavarande stadgande böra under egenskapen af Lagförklaring antagas, har ansett ett bestämdt urskiljande häraf vara af desto större vigt, som derpå komme att bero, i hvad mon detsamma vore lämpligt till redan yppade inteckningsfrågor.
1 Utskottet* som tagit de framställda an* märkningarne i Öfvervägande, får såsom svar derå erinra: o) att, då flera fastigheter äro gemensamt intecknade, synes någonderas frigifvan - a6 Lag-Utskottets Utlåtande N:o 103* de derifrån icke böra ega rum utan under följande 2:ne vilkor: det första, att samtlige så väl intecknings- som fastighetsegare, och i vissa Jall jemväl gäldenären, dertill lemna bifall, och det andra, att så stor del af skulden inbetates, sorn, efter bestämd fördelningsgrund, belöper å den fastighet, man vili från inteckningen befria.
I förra fallet är icke något Lagstadgande behöflig!; ty då alla de, hvilkas rätt derunder beror, samtycka till förändringen, kan tvist derom icke uppsta.
Utskottet har således endast ansett sig böra föreslå de stadganden, sorn funnits nödige för att bereda möjlighet att, oberoende af ett sådant samfäldt bifall, lossa en fastighet från inteckning, hvarföre den gemensamt med andra fastigheter häftar; b~) att början af 18 §• klart uttrycker, att denna §. endast afser ett närmare bestäm, mande af serskilde intecknings-eller fastighetsegares rättigheter och ansvars-förbindelser sins emellan, i de händelser, då, utaf gemensamt intecknade fastigheter, en eller annan å samma tid, eller sedan, blifvit serskildt intecknad, eller kommit i serskild egares hand, samt att de härom föreslagna bestämmelser desto mindre ega ringaste sammanhang med eller inflytande på förhållandet emellan de borgenärer, som hafva intecknade fordringar, och Lag~ Utskottets Utlåtande N:o 105. 37 och de, hvilka sakna en slik företrädesrätt, sorn oprioriterade fond ring sega res anspråk a köpeskillingen för försåld intecknad fastig* het, emot tydliga innehållet af 17 Cap. 9 §.
Handels-Balken, icke kan inträda förr, än alla i fastigheten intecknade fordringar guldine blifvit; c) att ändamålet med lagförslaget i det hufvudsakligaste förfelas, derest försäljningssumman, och icke taxeringsvärdet, antages såsom allmän grund för bestämmande af de serskilda fastigheternas ansvarighet för den gemensamt intecknade gälden, emedan, i sådant fall, endast genom alla fastigheternes försäljning å offentlig auction kunde utrönas, för huru stor andel hvardera borde ansvara, och således icke genom inbetalning af viss andel af gälden en motsvarande del af panten från inteckningen lossas; d) att, då således en allmän bestämnings, grund måste anta>gas, svårligen någon säkra-- re torde finnas, än Kevillnings-taXeringsvärdet, hvilket, om än någon ojemnhet eller olikhet deri emellan serskilda fastigheter kan ega rum, likväl icke lärer kunna anses vara Bih, till Riks-St.
Prot. 1828 och 1829. 7 Sami.
I Af i.
SS. inte H't. utdra B.det. i8 Lag-Utskottets Utlåtande N:ö 103. från verkliga värdet så skiljaktigt, att derifrån skälig anledning kan hemtas a't befara minskad säkerhet för nu gällande inteckningar i följd af ifrågaställde lagförslag; e) att det af Herr Ribbing vid 1823 års Riksdag afgifne, af honom nu än ytterligare åberopade lagförslag, ehuru bygdt på enahanda hufvudgrunder sorn Utskottets, likväl icke synts Utskottet i allo antagligt, emedan detsamma icke undanrödjer alla de med skäl öfverklagade olägenheterne, men deremot åstadkommer nya, förmedelst den tidsutdrägt och de betydliga kostnader, som de ifrågasatte serskilda värderingarne skulle medföra; hvarförutan det af Utskottet framställda förslag synes ega företräde framför Herr Ribbings äfven derutinnan, att detsamma är tillämpligt för alla, så väl redan skedde, som framdeles skeende inteckningar i serskilda fastigheter eller fastighetsdelar, utan att medföra någon rubbning i förut varande förhållanden emellan fordringsegare och gäldenärer; och att således detta förslag, i fall det antages, genast kan blifva till efterrättelse gällande, I stöd af nu anförde skäl anser Utskottejt sig böra hufvudsakligen vidhålla sitt i förra Betänkandet afgifna förslag, likväl med dessa förändringar: Lag-Utskottets Utlåtande N.o 103. ig lto
Med afseende 3 den utaf Herr Stråle anmärkta mindre tydlighet i första momentet af 18 §•} samt (ill förekommande af den misstydning af sista morn. i samma §., som, enligt hvad Herr Ribbing sökt visa, möjligen skulle kunna ega rum, har Utskottet, som jemväl funnit 2 mom. af §:n kunna, utan att förlora i bestämdhet och tydlighet, i kortare ordalag uttryckas, i öfverensstämmelse härmed funnit sig böra föreslå den förändrade redaction af §:n, som här efteråt upptages. 2:0
Till beredande af större säkerhet och redighet samt lättnad vid framdeles inträffande delning af inteckning, som i flere fastigheter blifvit beviljad, föreslår Utskottet, att uti ett nytt moment må införas föreskrift derom, att, då i skuldebref, hvarföre inteckning hädanefter sökes, icke finnes bestämdt utsatt för huru stor del af gälden hvardera fastigheten ansvarar, vederbörligt Taxeringsbevis skall företes och till framtida rättelse i intecknings-protocollet antecknas. 3:0
Enär, på sätt anmärkt blifyitj ifrågavarande förslag egentligen endast innefattar förklaring, huru Lagen rätteligen bör förltås och tillämpas i frågor, hvarom tillräckligen bestämd och tydligt lagstadgande a o
Ldg- Utskottets Utlåtande N'o loj i förut icke funnits, följer deraf, ätt detta för* slag. bör under egenskap af lagförklaring hänföras och betraktas, hvilket ock i redactionen kommer att bestämdt uttryckas»
Utskottet tillstyrker alltså, att, till förklaring och närmare bestämmande af rätta ordaförståndet af 18 och 19 §§* i Kongl. Förordningen den 13 Julii 1818, angående inteckning i fast egendom, desse §§. måtte erhålla följande lydelse: 18 §.
Äro flere fastigheter intecknade för samma fordran, utan att uppgifvet är Jör hvad del deraf hvarje faslighet serskildt häftar, och har en elter annan af dessa fastigheter 3 samma tid, eller sedan, blifvit serskildt intecknad, eller kommit i serskild egares hand, svara da den fastighet för så stor del af den gemensamt intecknade golden, som derå belöper, efter det förhållande, som är emellan samma fastighets serskilda och alla de gemensamt intecknade fastigheternes sammanlagda värdei, enligt uppskattningen till allmän bevillning för det år, La^-Utskottets Utlåtande N:o 103. sti då den gemensamma inteckningen söktes, elier, om sadan uppskattning liden tid ej egt rum, enligt den be• villnings - uppskattning, som efter den tiden först hallen är.
Har af de samfäldt intecknade, oc/i //// gemensamt bevillningsvärde uppskattade fastigheterna, en eller annan sedermera styckad blifvit, och äro de serskilde delarne derefter, antingen serskildt intecknade, eller i serskilda egares händer komne, ware d» hvarje del, e//er c/e-ss förhållande till hela den styckade fastigheten, /ör denna fastighets andel i den gemensamma inteckningen.
Häftar en eller annan af de samfäldt intccknade fastigheterna för serskild inteckning, som äldre är, svare då för så stor del af den gemensamma gälden, att denna del, sammanlagd med den serskilda inteckningen, uppgår till det belopp, för hvilket den serskildt intecknade fastigheten, i förhållande till de öfrige efter förut stadgad fördelningsgrund, svara bör. 22 Lag'Utskottets Utlåtande N:o 103 So/tes inteckning i flem fastigheter gemensamt, och är ej i skuldebrejvet utsatt, för huru stor del af gä/den hvardera fastigheten ansvara bör, då skall för
Domstolen företes vederbörligt taxeringsbevis å tiel bevi/lnirtgsvärdc, hvardera fastigheten näs/förflutna året åsatt blifvit, hvilket bevis, vid inteckningens beviljande, i intecknings-pralocotlel inlagas bör. §•
Förhlifver oförändrad, sådan den uti förra Betänkandet är föreslagen.
Stockholm den 24 September 182g.
Lag- Utskottets Utlåtande N:o 103. 13 Reservationer: Af Herr -Friherre Stael von Holstein:
Dä Utskottets Betänkande redan är af Tvä Stånd bifaller, fruktar jag, att, om Utskottet till samma Betänkande gjorde något väsendlligt tillä gg, och det sålunda förändrade Betänkandet tilläfventyrs af de Två andra Stånden antogs, frågan kunde komma att förfalla.
För att ej härtill gifva anledning, har jag ej velat yrka godkännande af det förslag, jag likväl för enskild del ej kan frånträda.
Jag delar nemligen Utskottets åsigt i sjelfva saken; men erfarenheten har visat, att det å fastigheter bestämda taxeringsvärde icke alltid är så tillförlitligt och närmande sig till det rätta värdet, att taxeringsvärdet kan, utan förnärmande af Inteckningshafvares rätt, tagas till grund för bestämmande af den andel i gälden, hvarföre hvardera a£ flere gemensamt intecknade fastigheter bör ansvara.
Jag anser det alltså böra, efter sista inom. af 18 §., tilläggas, att, när fråga om tillämpning af samma §. uppstår, men Inteckningshafvare förklarar, det han anser sig blifva lidande deraf, att taxeringsvärdet tages till grund för beräkningen af den andel i gälden, som å hvardera fastigheten bör belöpa, Inteckningshafvaren då skall förelag, gas, att inom viss tid anmäla sig hos veder - börande Domare, för att, uppå egen bekost - M *•
Lag-Utskottets Utlåtande N'o 103* nåd, i behörig ordning erhålla värdering af hvardera af de gemensamt intecknade fastig-/ heterne; efter hvilka värderingar fördelningen af den gemensamma gälden sedermera bör ske.
Genom tillåtelsen för Inteckningshafvarén att söka Domarens värdering, vare han betryggad för förlust genom origtigt taxeringsvärde, och stadgandet, att Inteckningshafvaren sjelf borde bestå kostnaden för sådan värdering, skulle innebära hinder för Inteckningshafvare att i oträngdt mål begära Domarens värdering.
Af Herr Printzensköld:
Såsom ej varande Ledamot af Höglofl. Lag-Utskottet, när dess Betänkande N:o 58) angående ändring uti 18 och 19 §§•
Intecknings-Lagen, afgafs, anser jag mig nu, då frågan genom återremiss kommit under Utskottets förnyade pröfning, obehindrad, att öfver ämnet i hela dess vidd yttra mina tankar.
— Jag får då förklara, det jag, lika med Utskottet, inser de brister, som för närvarande vidlåda ofvannämnde lagrum; men jag kan deremot icke instämma i det af Utskottet uppgjorda förslag till deras förbättrande, hvarken sådant det lyder uti förra Betänkandet, eller med de ändringar och jemkningar deri, som nu af Utskottet blifvit beslutade.
— För mitt Bil. t. Lag-Utskottets Utlåtande N-.o 103. 25 omdöme framställer det sig såsom dels orättvist, dels ock, för vissa fall, i verkställigheten omöjligt, att antaga taxeringsvärdet till grund för delningen emellan flere fastigheter af en i dem alla gemensamt intecknad fordran.
Erfarenheten har icke sällan ådagalagt, huruledes den väsendtligaste olikhet uti hemmans eller andra fastigheters uppskattningsvärden eger rum, Olägenheten deraf är för den gemensamma egaren ingen, enär hans förlust genom högre bevillning å den sämre fastigheten ersättes genom fördelen af ett ringare taxeringsbelopp å den bättre
Men denna olägenhet, som aldrig lärer kunna afhjelpas, visar sig af desto eftertänkligare beskaffenhet, när man, vid tillfälle af endera fastighetens försäljning, eller af den sämre lägenhetens serskilda intecknande, vill lag. ga taxeringsvärdet till grund för en fördelning fastigheterne emellan af den gäld, hvarföre de gemensamt häfta.
Det skulle nemligen då kunna hända, att, i följd af just detta taxeringsvärde, den sämre lägenheten finge af den gemensamma skulden så stor del på sin lott, att all säkerhet för den serskilda gravationen ginge förlorad, i stället att denna säkerhet före delningen varit fullt tillräcklig, Eör en oredlig gäldenär skulle detta jemväl bereda ett lämpligt tillfälle till bedrägeri, ty, i händelse han t. ex, egde flere samfäldt intecknade hemman af olika 26 Bil. t. Lag-Utskottets Utlåtande N.-a 103, godhet, men med Ilka taxeringsvärde, behöfde han blott sälja de bättre, men ligt taxerade hemmanen, för att undandraga dem den större ansvarighet, hvarföre de uti hans hand ostrirligt häftade.
— Så vidt jag kan fatta, finnas, uti det uppgjorda Lagförslaget, händelser af dylik beskaffenhet icke förebyggde.
— Uti 18 och 19 §§. af nu gällande
Inteckningslag är åtminstone en egare af odelad inteckning i flera fastigheter försäkrad emot alla ensidiga försök å gäldenärens sida till förminskande af hans rätt, och innehafvaren af en uti någondera af dessa fastigheter se* dermera vunnen inteckning är jemväl för* vissad derom, att hans pant icke skall användas till den odelade gäldens betalning annorlunda, än i mon af den brist, som i de öfrige fastigheterne kan uppstå.
Men genom Utskottets förslag skulle desse §§. till ali kraft och verkan upphäfvas; och man vill i stället stifta en Lag, sorn icke otydligen låter förstå, att, ehvad säkerhet man vid meddelandet af en försträckning sökt att sig bereda, antingen genom odelad inteckning i flere fastigheter, hvilka, så till sägandes, en för alla och alla för en, borde för gälden ansvara, eller ock medelst serskild inteckning i någondera af desse fastigheter, under förutsättning, att denne senare, endast i den mon brist i de öfrige fastigheterne sig yppade, skulle för den gemensamma gravatio - Bil■ t, Lag-Utskottets Utlåtande N:o 103. a 7 nen häfta; sa måste likväl nu, i vissa inträffande fall, den förre borgenären lata dela sin fordran, utan någon garantie emot den förlust, som derigenom, i anseende till den ena fastighetens sämre beskaffenhet emot den andra, kan uppstå, och den senare fordringsegaren åter nöja sig med att, medelst en sadan delning, den han aldrig anat, se sin pant graverad med ett så betydligt belopp af den gemensamma gälden, att, efter betalningen deraf, föga eller intet till hans förnöjande återstår.
— Ingendera af Inteckningshafvarne är, enligt förslaget, berättigad att vägra gäldens fördelande.
Stadgandet är bestämdt i hvad mon hvarje fastighet skall för skuldebeloppet ansvara; och någon utväg är för den ene eller andre fordringsegaren icke beredd, att deri vinna ändring, äfven om han på det ovedersägligaste sätt skulle kunna visa, det hans rätt, genom den stad. gade fördelningen, blifvit i högsta måtto förnärmad.
— En Lag, hvars följder skulle blifva så orättvisa, kan jag för min del ej tillstyrka» Jag har sagt, att Utskottets förslag jemväl i visst fall är overkställbar!; och den del af den föreslagne 18 §., som angår samfäldt intecknade fastigheter, hvaraf någon liäftar för inteckning som äldre är, än den odelade, utgör föremålet för detta mitt ytt' 28 Bil, t. Lag-lJtskottets Utlåtande N:o 103* rande.
Må hända skulle det medföra flere svårigheter att genom raisonnementer på att tillräckligt upplysande sätt ådagalägga ett sådant förhållande, enär frågans invecklade beskaffenhet påkallar all möjlig tydlighet i framställningen.
Desto lättare blifver deremot bevisningen genom exempel, hvilka hafva det för sig, att de reda begreppen och på ett åskådligt sätt visa Dagens mer eller mindre användbarhet.
Jag begagnar således denna senare utväg och antager, att en egendom finnes, som består af fyra hemman, nemligen : A. uppskattad t till R:dr 10,000 B. dito till — 5,000 G. dito till — 4,000 och D, dito till — 1,000 Tillhopa R:dr 20,000.
Jag antager vidare, att, af dessa hemman, A. genom äldre inteckning är graverädt med 10,000 R:dr, samt att alla fyra hemmanen sedermera tid efter annan blifvit samfäldt intecknade för 3:ne serskilda lån om tillhopa 9,000 R:dr, så att alla hemmanens gravationer utgöra ett sammanräknade belopp af 19,000 R:dr.
Nu kan så hända, att denna egendom blifver styckad, samt att egaren till hemmanet
Ä- vill göra detsarn» BiK t. Lag-Utskottets Utlåtande N:o 103.
29 ma fritt fran alla gravationer; och då uppstår naturligtvis den frågan, sorn man genom det nu föreslagna lagstadgandet velat besvara, nemligen:
Efter hvilken grund skall hvarje af ofvannämnde hemman ansvara för den samfälta gälden? eller med andra ord:
Huru skall man uppställa en proportion, sorn vi6ar till hvad belopp det serskildt intecknade hemmanet bör, sedan denna inteckning från hemmanets värde afräknats, uti den samfälta gälden deltaga?
Detta skulle, enligt Utskottets förslag, tillgå sålunda, att till den äldre inteckningen skall läggas så stor del af den gemensamma gälden, att denna del tillhopa med berörde serskilda inteckning uppgår till det belopp, hvarföre hemmanet, i förhållande till alla fastigheternas sammanlagda taxeringsvärde, ansvara bör.
— Enär nu taxeringsvärdet å hemmanet A. utgör hälften af alla hemmanens sammanlagda taxeringsbelopp, är det ock, enligt proportionsläran, klart, att detta hemman icke bör häfta för mer än hälften af samtlige inteckningarne eller 9500 R:dr.
Således skulle, efter den af Utskottet antagna grund, icke ens fulla beloppet af den serskilda inteck. ningen komma att utur ifrågavarande hemman utgå, hvilket dock ej lärer vara Utskottets mening; ännu mindre blefve detsamma graveradt med någon del af den samfälta gälden, ebpru sådant desto hellre må* 30 Bil t. Lag-Utskottets Utlåtande N:o 103. ste antagas böra ske, som 1 annat fall en orättvisa skulle ega rum ej blott emot lån» tagaren, derest han å sin sida pantsatt hemmanet, för att derigenom i mindre mon gra» vera de öfrige, än äfven emot långifvarne, serdeles den, sorn innehar sista inteckningen, hvars förnämsta säkerhet möjligen kan på hemmanet A vara beräknad, Overkställbarheten af Utskottets förslag torde härigenom vara tillräckeligen bevisad.
Och, utan fara att blifva vederlagd,^vågar jag yttra den öfvertygelsen, att hvarje försök skall blifva fruktlöst, att efter taxeringsvärdet, eller hvilken annan på förhand uppgjord beräkning sorn helst, stadga någon rättvis eller billig grund, hvarefter en i flere fastigheter nu intecknad summa skall å dem fördelas.
Fast/gheternes värde sins emellan varierar på mångfaldiga sätt: proportionen för deras deltagande i gemensam gäld rättar sig följaktligen derefter; och den grund, som för ett fall är lämplig, kan vid ett annat tillfälle innebära den största orättvisa»
Under sådana förhållanden synes mig någon annan eller lämpligare utväg ej vara för handen, än att antaga de summor, hvartill fastigheterne å offentlig auction blifva försålde, till norm för den samfälta gäldens fördelning, der fordringsegare och gäldenär ej annorlunda åsämjas.
Dessa summor ut - Bil. t. Lag-Utskottets Utlåtande N:o 103. 31 göra, efter min åsigt, den enda tillförlitliga mätaren af hvarje fastighets värde, och all utväg är derigenom stängd för möjligheten, att bereda den ene fordringsegaren någon fördel pä den andras bekostnad.
— Jemte det jag således, lika med Herr Stråle, anser 18 och ig §§. af nu gällande Inteckningsförordning böra oförändrade qvarstå, instämmer jag till alla delar uti det af honom afgifna förslag till serskildt stadgande i äm net (se Lag-Utskottets Betänkande N:o 58 pag. 36 och 37), såsom utmärkande sig för tydlighet i framställningen samt ett sorgfälligt iakttagande af fordringsegares och gälde. närs ömsesidiga rättigheter; och jag tillstyrker derföre, att, i enlighet med samma förslag, en Författning måtte, såsom förklaring och tillägg till ofvannämnde ^§. i Kongl.
Förordningen om inteckning i fast egendom af den 13 Julii 1818, varda utfärdad, till rättelse för alla de fall, då fråga om redan skedd intecknings fördelande kan uppstå.
Deremot och då det är af synnerlig vigt att, så vidt möjligt är, för framtiden afböja alla de invecklade förhållanden emellan både inteckniqgshafvare och fastighetsegare, som af Inteckningslagarnes bristande fullständighet blifvit en följd, instämmer jag i Utskottets förslag, att taxeringsvärdet hädanefter må tagaS till den måttstock, hvar - 32 Bil. t. Lag-Utsköttets Utlåtande N:o 103. efter flere fastigheter, som för odelad gäld intecknas, böra för densamma ansvara, der ej annat förbehåll egt rum, emedan det då beror af långifvaren, som icke bör anses okunnig om denna i I^ag stadgade fördelningsgrund, att sjelf bedöma dess lämplighet och att följaktligen vid försträcknirigens meddelande fästa sådana vilkor, som, oberoende af hvad Lagen i omförmälda afseende stadgat, gifva honom all den säkerhet, han för sig kan finna af nöden.
Ankom till Exped.-Utsk. den 30 September l82gs Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid åtskillige till Utskottet återremitterade Betänkatiden. T.
T ill Lag-Utskottet hafva, i anledning af gjorda anmärkningar, Utskottets nedannämn. de Betänkande^ blifvit återremitterade, nena - Lng- Utskottets Utlåtande No 104. 33 frän Högloft.
Ridderskapel och Adeln:
N;o 30, ofver Herr Biskopen af IVingdrds motion, om förmonsrätt för Domcapitel till erfält» liing af Consistorii-Notaries till. gångar för uppbördsmedel, som af honom förskingras»
Nto 71, öfver Herr A. W.
Grundelstjernas motion, oih ändring af 16 Gap, Ärfda-Balken; frtln Högvördige Preste-StSndet:
Nio 59, öfver Herr W.
Rydströms motion, om ändring och tillägg 1 8 §. af 17 Cap. Rättegångs» Balken; fran Vcilloft. Borgare-Ständel: N:o 53, öfver Herr H. A. Falkmans förslag till ändring af 24 i Kongl. Förordningen den 13 Bih. till Rikt-St.
I818 Och 1829. 7 Sami.
I AfJ. 3. 1 me Hu. 2 'dra B:det> Lag-Utskottets Utlåtande N.o 104.
Julli 1818, angående inteckning i fast egendom; N:o 55, öfver Herr B. H.
Santes sons motion, om ändring i Kongl, Kungörelsen, den 18
December 1823, så vidt den rörer ändring af 84 §. i Kongl.