Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Och här behöfver ruau icke så alldeles som annars köpa » grisen i säcken », ty de många vackra vinsterna stå öppet exponerade med sina påsatta nummer- lappar, så att Ni lätt kan kontrollera, att all den rätt vederfares Er, som lyckans gudinna gunstigt beskär.
Ni släpper en krona ur ar- resten i portomonnän, och Ni vinner — en charmant julklapp åt er fästman och värd det tiodubbla.
Eller kanhända vinner Ni in- genting alls, men vet ändå, att er slant kom en vacker sak till godo.
Och det är lika roligt.
Men, vet Ni hvad: nu ha vi ärligen förtjänt en stunds hvila, ett glas vin och en frukt vid buffeten.
I den mindre börssalen på an- dra sidan vestibulen har denna sin plats.
Här är också smakfullt smyckadt med flaggor, sköldar, ståtliga gobeliner och grönt, och unga damer fylla förekommande ert glas, välja edra drufvor, skära för er tårta.
Ah, hvad det smakar efter den långa, intressanta, men nog litet tröttsamma vandringen mellan vår » världsutställnings » alla skattekamrar!
Ännu en drufva, om jag får b e.
Men Ni hejdar er midt i meningen, Ni lyfter er lilla uppnäsa, och i långa andedrag väd- rar Ni begärligt.
En obeskrifligt aptitretande doft strömmar genom salen.
Ack, det var sant, så när hade jag glömt!
Våffelbruket där inne i rummet till höger.
få förflytta nå- got exemplar af fjäderfäet ur den- na dess naturliga omgifning till er egen stekgryta.
Och sedan vi så grundligen materiellt ha stärkt oss, kan- ske Ni kan för- må ännu en sista andlig strapats — jag lofvar Er, att den skall bli ett nöje!
Det, om något, är ögonblickets in- stitution.
Två unga husbålls- skoleflickori sina praktiska och nätta blå dräk- ter, hvita mös- sor, ögonen klara af elden och de täcka ansiktena blomstrande röda af värmen och ifvern, där de vända sina frä- sande våffeljärn.
Här är det värst att balanceratill- gång och efter- frågan.
» Fårjag — får jag, » ropa flere rösteri h var- andra, och flere armar sträckas med tomma asiet- ter, begärliga ef- ter mer.
Men så äro de också delikata, de våff- lorua.
Eller hvad säger N i?
På andra si- dan buffeten göra vi en visiti » Vildt- rummet », en ori- ginell tillställ- ning, hvars ar- rangementer o- tvifvelaktigt skulle ha väckt gamle jägargubben Ekdahls i » Vildanden » odelade gillande.
Hela fonden är dekorerad med graua.r, ett sannskyldigt nordiskt landskap; mellan deras rötter kilar den vinter- hvita Jösse, och allahanda skogsfågel sitter uppflugen i grenarne.
Välförståendes att Paris har sina » Femmes peintres et sculp-teurs », som årligen an- ordna kvinnliga salonger, men vi nordens parisare ha hittills fått nöja oss med att uppleta våra konstnärinnor in- blandade bland männen på våra vanliga utställ- ningar.
Här har nu för första gången gjorts ett försök att åstad- komma en svensk kvinnlig salong och, vi medge det med nöje, ett mycket lyckadt sådant.
Det är fröken Kerstin Cardon, som har hedern af dess ordnande.
Svenska villan på Chieagoutställningen.
villebrådet redan är till lifvet vederbörligen expedieradt, och ni behöfver ej spilla vidare krut på det, möjligen en liten silfverprojektil — de skola ju ha en egen träffsäkerhet, be- rättar Selma Lagerlöf oss i » Gösta BerliDgs saga » — ur er portmonnä för förmånen att Kvinnornas utställningspalats.
Kvinnornas konstutställning lyder inskrip- tionen å den gyllene skölden öfver flygel- rummen till vänster i den stora börssalen.
Ni kan Ni ej förtycka skådar Snart hvad sagdt kvinnliga nästan utan E n hel är äldre att saker.
det bästa.
Ett Det pröfning — ty och en den bländande härinne icke det hela de, ende kära fot stånd » att vi två duktiga sådau har båda fun- sakförståndigaste.
ljus flöden.
som någon på äro få ju- äro väl här på stå- förnumstig ett ett sprider V i tyst sätt, nöjda.
de- » g o d t för- som Både förtäl- med som i en upplaga af 2,000 exemplar tryckts och skänkts att försäljas till förmån för de svenska kvinnornas deltagande i chicagoutställ- ningen, meddela vi i dagens nummer trenne illustrationer, som vi förmoda skola äga intresse för alla våra läsarinnor, i denna tid då så mycket talas om den förestående världsexposi- tionen.
Utom den Svenska villan, om hvilken här nedan lämnas några närmare notiser, bjuda vi således äfven på en generalvy öfver ut- ställningsplatsen, som tillräkligt torde tala för sig själf, samt en afbildnirjg af kvinnornas ut- ställningsplats.
Öm detta hade vi redan i våras tillfälle yttra oss, då vi meddelade porträtt af dess arkitekt, miss Gregoria Hayden, hvarför vi nu endast dit hänvisa.
våra ock Hildegarders utmärka sig i samma Charlotta Wahlströms von Schultzenheims blif allra ej porträtt, fack.
landskap » Trogna perprex, trefligaste fina det är Och och med Ida med beundrare » blott rapphönshundar ett — S v e n s k a villan och dess — par och de mästare.
med Paulis s k ä r g å r d s s k ä r m o c h m e d Jenny Nyströms v a c k r a s a g o b i l d e r o c h m e d Anna Palms s o l f j ä d e r o c h m e d Ottilia Adelborgs fru den bild af den svenska utställnings- byggnaden på chicagoutställningen, hvil- ^sJ ken vi meddela, må fogas några rader om dess tillkomst och dess mästare.
Två af våra mest begåfvade yngre arkitek- ter, hrr Gustaf Wickrnan och Fredrik Lilje- kvist, erhöllo af komitén för Sveriges delta- gande i c h i c a g o u t s t ä l l n i D g e n i uppdrag att till komitén inkomma med förslagsritningar t i l l den svenska utställningsbyggnaden å nämnda exposition.
Besultatet af denna täflan hedrade i hög grad komitén.
Ty ehuru hr Wick- mans byggnadsförslag var det dyrare, gick löst ijnptill &lt;7&lt;iJ \ originalkartonger alfabet », som furstesönerna Och till blir på med » Prinsarnes en julklapp gamle alle-, blomster- till Bonniers de unga förlag.
allesammans!
* Ja, du ha denna de svenska vi så ternligen liten utställning — ty fall bland de kolossala alla jordens las i vår ska få vår fram de om majdag den vi på alla men upprul- svenskt naggande attaf gedignaste — från Michigans detta kvinnokomités att känna nan och öden de små och bäst har varit fosterländ- företrädda.
Och nu ett Och Ni tillägger och så något ett utställning.
vägs till Det — göra Ä n n u äro mest gagnrika att lära dem som vid skola och » få det förnöjsamma.
ond tror dag ärligt insats kvin- och harvart he- förmid- förvissat det oss.
sällskap!
med som rätta: något kvinnornas vi jag, stanna svenska så i ändå gjort vär lds- bara half Chicago. » empel, vara då blygsamma alla, för en hvart kunna den och åt s o m för närvarande kan bli — • detta i jag, vet, för a n g e n ä m t tack vilja bära blifvit Börsen tack hvem att O m på och — lands glada, dagsbesök N i expositionsplatsen skola vårt oss fosterlandet » Och mötas, stolthet äfven och drande och med framför 1 lysande jättestaden vägar vi skulle den fjärran våra de i att vid detta, resultaten svenska väl ett g a m m a l t » liten, i sträfvan.
Och är k o m m a finns säger: kännetecknande är den oss Chicago- uppvisningar åstadkomma resurserna och blir som det som Att lilla världspanoramat M e n ordspråk, god ».
hörn, på stränder.
orienterat kvinnornas varelses nöjd.
oeh välsignade göras för genom undervisning), bättre », Det är utan att icke hur hvarje förbannelse arbete, människorna, (hufvudsakligen all äta ex- huru de ond — våren 1884 vid Konstakademien, hvarefter han på hösten sistnämnda år anträdde en studieresa till Frankrike, Tyskland och Italien.
Bland hans hittills utförda arbeten må nämnas de utomordentligt ståtliga och uppseendeväckande förslagsritningarna till en riksdagsbyggnad, tänkt förlagd till Skeppsholmen eller Rid- darholmen, och riksbanken till Helgeandshol- men.
Hans senaste arbete, som på Chicago- utställningen genom sin originalitet helt visst kommer att ådraga sig stor uppmärksamhet, är en verklig heder för vårt land och vår sam- tida byggnadskonst.
våra Hilde- Thorells o c h Hildegard Norbergs.
O c h två Elisabeth, Keyser o c h Warling, s o m gard ja, en blott hvarandra jer, att tagit att alltid elektriskt i nicka äfveu hållit sina ingå V i åt hvitt men har allra för dukar.
sträfvat gällt ledsagarinna, vilja taljkritik.
och taflor äfven dagen och utställd; ofta har femtiotal nits ypperliga icke Ur det extra nummer af Idun, framstående ensidigt de ryns Ett af så då representerade tidigare icke nyaste, entré, karaktäristiska aldrig ha extra härinne.
våra här undantag del det med äro konstnärskap anordnarne få liten bjudes samtliga artister enhvars en som skola naturs och inte Buskin.
på bortåt 110,000 kr.
och med omkring 6,000 kr.
öfversteg hr Liljekvists, beslöt komitén det oaktadt att hos regeringen förorda den förres, först och främst därför att detta var det originellaste af de två, och vidare emedan det visade ett nära.
' ubbelt så högt torn, där den svenska flaggan bättre skulle s y D a s, samt det för öfrigt medgaf en bättre öfverblick och en lämpligare anordning af utställningsföremålen.
Hr Wickroaros förslag kom också, med några obetydliga förändringar, hvilka å vår bild äro iakttagna, till utförande.
Byggnaden är nu re- dan fullbordad af Eskilstuna Träförädlings- aktiebolag, som uppförde den å en öppen plats i nämnda stad, men är den nu åter sönder- tagen och inpackad för att sändas till Chicago.
Den väl belägna plats, Sverige för sin ut- ställningsbyggnad åt sig fått upplåten, och å hvilken det äger rättighet att uppföra en fritt liggande byggnad, gränsar intill Turkiets pavil- jong och upptager 11,000 kvadratfot.
Tomtplat- sens beskaffenhet betingar en triangulär grund- plan.
Herr Wickrnan har i sin stilfulla och originella ritning användt motiv från våra gamla klockstaplar — särskildt från deras egendom- liga sträfvor — hvilka han, för att gifva bygg- naden en så nationell prägel som möjligt, sam- mansmält med andra motiv från våra gamla slott från Vasa-perioden — det hela, såsom synes, likväl alldeles själfständigt behandladt och tillräckligt moderniseradt för att byggna- den till sin karaktär skall fullt lämpa sig såsom expositionsbyggnad.
Gustaf Wickrnan är född i Göteborg den 8 november 1858, genomgick efter förbere- dande studier i Göteborgs elementarläroverk Chalmerska slöjdskolan och studerade hösten 1881 Hängande nåldynor.
Två små dynor, 12 cm.
långa och 8 cm.
breda samt fyllda med kli eller sågspån, öfverklädas den ena med laxfärgad och den andra med ljust mossgrön atlas eller plysch, hvarpå förut anbringats ett broderi, af grönt silke på den lax- färgade dynan och tvärtom.
Kring dynorna fast- sys en snilj af samma färg som broderiet eller dynan.
Dynorna knytas från ena hörnet samman medels sniljer, som sluta med silkesbollar.
Sedan de blifvit rikligt försedda med knappnålar, upp- hängas de på en vägg, athenienne, kandelabrar eller dylikt, och på så sätt har man ständigt knapp- nålar till hands.
I synnerhet är det bekvämt, när man har bjudning, ty damerna behöfva ofta knapp- nålar till sina arbeten.
Ankare.
Till smågossarnes kostymer kan man, i stället för att köpa, med lätthet själf förfärdiga ankare.
De uppritas i önskad storlek på hvit gaze till hvita.
ankare, svart gaze till mörkblå, samt på något stadigt rödt tyg till röda.
Därefter fylles hela det uppritade mönstret medels stjälk- eller kedjestygn af persiskt garn eller, o m sådant ej kan erhållas, af fint yllegarn.
Innan man klipper ut ankaret, bestrykes det på baksidan med tjockt gummi, som får torka, på det att kanterna seder- mera ej skola upprispas.
Ryska tofflor.
Ett vanligt tofielmönster använ- des till mått.
För 25 öre mörkgrönt o c h 50 öre skärt mjukt ullgarn köpes.
Af det mörkgröna vir- kas en toffel af stolpar, som börjas i tån, det skära börjas likaså i tån med en uppläggning och ett vanligt hvarf, sedan virkas hvartannat hvarf ygglor öfver vanlig makramékafvel.
Vid sidorna virkas det skära fodret bredare, så att det som en rulle vikes öfver kanten af det gröna.
Foder o c h yttertyget sammankastas, innan det påsys vid sulan, så att det blir jämnt.
Till sula virkas af skärt med ygglor, så att hela toffeln är skär inuti och grön utanpå.
Efter fotens längd beställes en sula, stickad rundtorn och infälld, att ej tråden ligger bar.
— Toffelns vidsyning vid sulan börjas i tån, och bak sättes ett styft papper som kappa.
Det skära fodret nedvikes rundtorn i en rulle, däri sättes ett gummiband, och sist isys sulan.
— Hela toffeln går till 1,25 och är ett ganska roligt o c h lätt arbete.
Essy.
Antik väska.
Från mina förfäder har jag hämtat eu god idé att ersätta de dyra skärpgehängen med allehanda tillbehör, som numera brukas.
— En 1 ' k dec.
bred klädesremsa göres så lång, att den blott är 2 ' fe å 3 dec.
från klädningskanten.
Där- på sys fyrkantiga eller hjärtformiga fickor, i alla färger, o m man vill, eller enfärgade.
Vill man brodera på hvarje liten ficka, kunna blott lättare mönster användas.
Häri anbringas alla de små- saker, som finnas i gehängen.
Vid fickan fastsys ett band som knytes kring lifvet.
Sängprydnad.
Då sängar stå vid en kall yttervägg eller man ej har taflor att pryda väggen med, är särdeles vackert att öfver 2 sängar göra 2 stora sköldar af portiérfilt, så breda som sängarne o c h med ett grannt broderi i chattersöm.
Sköldarne sättas på papp att ännu bättre skydda mot drag.
På ljus vägg bör vara mörk sköld o c h tvärtom.
Kudde af skånskt förkläde.
En praktisk och tref- lig julklapp, passande för alla dem, som äga lyc- kan af ett eget rum med en soffa, är en mjuk och god hvilkudde, och kan en dylik med ringa arbete och ej för stor kostnad erhållas på följande sätt.
Köp ett vackert randigt ylleförkiäde utaf skånsk almogeväfnad, utan bård, häraf sys en kudde, 50
lång o c h 36 dito bred, med ränderna på tvärn.
Sedan syr man ett foder at domestik, detta stop- pas med fjäder.
Då öfverdraget är påsatt, sättes en tjock snodd omkring och en stor boll uli hvar- dera hörnet, allt uti samma färger som tyget.
Detta med ordning och smak utfördt blir nära lika vackert som en broderad kudde.
Utaf ett dylikt förkläde blir en kudde med ofvannämnda mått samt en mindre i fyrkant.
Bollarne arbetas på så sätt: Man klipper af kort tvenne runda skif- vor till hvarje boll, 5 cm.
i diameter, med ett.
hål inuti, dito; bägge skifvorna läggas tillsammans och öfversys med garn uti de färger man önskar.
Man tager en lång ända utaf hvarje färg och syr, till dess hålet är alldeles fullt.
Nu skares ytter- kanten upp, o c h mellan kortskifvorna lägges en dubbel linnetråd, som hårdt tillknytes.
Korten rifvas bort, och bollen klippes jämn.
Af tråden göres en liten snodd, vid hvilken bollen fastsys på kudden.
Hur en muff blef en matta åt mormor.
Moster Gustafva steg högtidligt in i hvardagsrummet, hål- lande ett paket af mystisk fason på armen.
För- äldrarne voro ute, ungdomen stojade allena.
De äldre bland syskonen arbetade på julklappar.
Mo- sters inträde hälsades med glada utrop.
Torsten sprang fram, tog byltet, som befriadt från pappers- omhöljet befanns vara en kolossal muff, och lät den dansa i luften ett par gånger, innan moster hann räddande träda emellan.
» Ja, mina små vänner, nu skall muffen ej mera värma händerna utan — fötterna. » » Hur då, på hvilket sätt skall det gå till? » Bar- nen trägdes kring henne.
— Mosters ögon öfver- foro den glada barnskaran, och hon sade: » Tänk o m ni alla finge vara med om alt utföra underverket! » » Åh, det var härligt, präktigt, » ljödo utropen o m hvarandra.
Torsten lät åter muffen kapriolera.
» Till att börja med lugn, » sade moster och fån- gade muffen.
» Ellen, här har du sprättknif, ser du sömmen, sprätta försiktigt upp den och plocka bort vidsittande ull.
Lilli tager fodret och skiljer åt ullen noga.
Torsten, spring i köket efter Han- nas kardor, som ligga i ullkorgen. » Hej bara, hvad det skall gå!
Torsten försvann.
» Nu är skinnet rent från ull! » » Bra!
Se här, klipp af detta tyg 5 em. breda remsor, att det räcker rundt o m skinnet » Då moster utvecklade tyget, hördes ett sorl af förtjusning: &gt;Ah, mosters fina brudkjol! » » Ja » — moster suckade — » målen äter nog till slut upp den, nu måste den nyttjas. » Det tjocka sidenliknande tyget med inväfda bjärta röda rosor och blå förgätmigej klipptes i lagom remsor, o c h Ellen började fälla dem på ena sidan.
» Här äro kardorna! » anmälde Torsten.
» Jaha, och här har du den gamla ullen och litet ny till, karda upp det nu vackert, oeh låt se, att du ej strör ikring dig. » » Nå, nu är allt klart, ser jag, nu taga vi rem- sorna, kanta därmed skinnet och så breda vi ul- len på bordet, fästa det hela därpå och vända räta sidan nedåt.
Hämta du, Klas, den grofva säckväf, som ligger i tamburen på bordet. » » Hvad har detta varit? » sporde barnen, då Klas återvände med det begärda.
» En potatissäck!
Nu är den tvättad, blekt o c h väl manglad, se bara, hur hvit och glänsande den blifvit, detta blir ett ypperligt och stadigt foder.
Ellen får sy fast fodret riktigt jämnt.
Och nu » — moster tog ur sin arbetsväska 3 stora nystan mattväf, ett blått, ett gult och ett rödt — » kom hit, Klas, tag du alla dessa ändar i en hand, och Lilli börjar fläta däraf ett stadigt, tjockt snöre, när du tröttnar, fortsätter Torsten, så Ellen, alla få ni tura om. » o Barnen voro så ifriga, att den behöfliga längden var färdig inom kort.
» Nå, hvad ha vi nu åstadkommit », sporde moster, då skinnet var kantadt, stoppadt, fodradt och snöret fastsydt.
» En riktigt urstilig matta », sade en basröst vid dörren.
Pappa hade oför- märkt inkommit, och nu beundrades konstverket.
Det svarta skinnet tog sig onekeligen väl ut uti det mörkblå tyget, omgifvet af granna röda rosor och förgätmigejer.
Till jul får gamla mormor den att hvila fötterna på.
Berättadt af henne själf oeh föF Idun uppteeknadt af Claes L u n d i n.
4. ifvet i hemmet var ytterst regelbundet.
Klockan sex på morgonen började ar- betet i verkstaden, men redan fö-ut voro mina föräldrar i verksamhet, och pigan samt lärgossarne hade gjort undan åtskilliga grof- sysslor, t. ex. från Stortorgsbrunnen burit hem en väldig kopparflaska med dricksvatten, i för- bigående sagdt ganska dåligt, samt åtminstone hvar annan dag från klappbryggan vid Flug- mötet, nedanför den storartade sopbacken, fyllt en så med sjövatten, hvilken, hängande under en stång, som hvilade på de bärandes skuldror, forslades uppför Tyska brinken och sedan flere trappor upp i huset.
Denna vattenforsling, tjänstflickans och lärgossarnes kanske styfvaste arbete, orsakade att trapporna nästan ständigt voro nedspillda oeh slippriga samt under vin- tern islupna, hvaraf arm- och benbrott ofta voro en följd.
Men det var man van vid och hade naturligtvis ingen aning om en vatten- lednings fördelar.
Vi barn väcktes icke förrän klockan mellan sju och åtta, ända till dess min bror började gå i Klara skola, då hans uppstigande måste ske förr.
Vi fingo alltid kaffe på sängen och doppade hvar sina två långa skorpor, som pigan tidigt hämtat i bagarbodluckan i grannskapet.
Min bror utrustades med frukostbröd, då han begaf sig till skolan, eller, hvilket han tyckte mera om, sex styfver i frukostpengar, vid hög- tidliga tillfällen ända till två skillingar banko.
De hemmavarande åto alltid riktig frukost, vanligtvis dock endast kallmat, klockan nio.
Middagsmålet hade under vår tidigare barn- dom intagits klockan ett, men efter skolgån- gens början framflyttades tiden en half timme.
Maten var tillräcklig och, åtminstone som jag då tyckte, väl lagad, men aldrig af finare slag.
Min mor betrodde aldrig pigan att ensam till- reda måltiderna.
Sill, salt strömming, lutfisk och kabiljo, välling och ölsupa förekommo ofta.
Hvar torsdag var, som ännu i många hus, ärtdag.
På söndagarne åts vanligtvis ox- eller kalfstek och därpå köttsoppa, ibland också en- dast pepparrotskött.
Soppan var alltid andra rätten.
Någon tredje förekom icke.
Kaffe dracks klockan tre, och klockan sex åts en smörgås, hvarefter gröt, vanligtvis mjöl- gröt, förtärdes klockan frammot nio, hvarpå vi genast gingo till sängs.
Hösttiden inköptes så stora matförråder för vintern, som penningtillgången medgaf, fläsk och kött, som saltades hemma och lades i stora tunnor, saltad lax och strömming, pota- tis, ärter, kålrötter o. s. v. Det var som skulle man förse sig för en långvarig belägring.
Vin- tern belägrade nog också Stockholm, ty då voro vi afskurna från åtminstone hvarje regel- bunden förbindelse med den öfriga världen, och tillförseln af lifsmedel var ytterst knapp.
Finland var då ännu till god del Stockholms stora förrådshus, men med » paketernas », de små Åbogaleasernes, skutornas och storsluparnes sista resor för året upphörde den tillgången.
Färsk fisk syntes just ej mycket till under vintern, men man köpte så mycket mera lut- fisk af lutfiskblöterskorna i Fiskargången bred- vid Södra slaktarhuset invid Slussen.
De som bodde på Norrmalm och Ladugårdslandet och äfven folket på Kungsholmen hade ingen när- mare Fiskaregång än den vid Norra slaktar- huset, där Nationalmuseum nu står.
Kött köp- Bidrag i alla ämnen mottagas med tacksamhet.
tes aldrig pä salutorgen, fanns cj heller där, utan saluhölls endast i de två slaktarhusen.
Det såldes efter en af magistraten vid hvarje månads början utfärdad taxa, hvilket äfven var förhållandet med öl och allt slags dricka samt mjukt bröd.
Jag kommer mycket väl i håg, huru min far klagade öfver de svåra tiderna, då min mor en dag kom hem från slaktarhuset och och berättade, att taxan på oxkött ökats till elfva skillingar riksgäld för en mark samt på kalf ända till femton.
S. k. drickeslam såldes för femtio år sedan för tre eller fyra riksdaler stycket, och mer än fem tilläts ingen slaktare att begära för sådant kött.
Om slaktarne icke höllo godt, fett och väl slaktadt kött till salu, bötfälldes de första gån- gen till 3 rdr 16 sk. banko, hvilken plikt för hvarje upprepad sådan förseelse fördubblades, men fjärde gången medförde förlust af deras borgerliga näring, och de måste då alldeles upphöra med yrket.
Sak samma var det med bagare och bryg- gare, i fall de icke hade goda varor.
Illa bakadt, osmakligt eller underviktigt bröd togs genast i beslag, och säljaren eller tillverkaren befordrades till straff.
I handtverkshusen förtärdes till måltiderna vanligtvis härdt spisbröd, hvilket var något bil- ligare än i vär tid, under det att det mjuka brödet just icke undergått stor prisstegring.
Ett franskt bröd kostade då 4 runstycken banko, det vill säga en half skilling riksgäld eller två styfver, men vägde ej mer än 2 lod, hvilken vikt sedan till oeh med sänktes till l / - * - Det läckraste bröd vi barn kände till var en fyra-skillings kryddlimpa.
Den skulle först väga 18 lod, men nedsattes sedan till 15.
Vid våra måltider dracks i hvardagslag s. k. sämre måltidsdricka eller » enkelt öls svagöl », som alltid köptes hem i fat, hvilket kostade omkring 4 riksdaler riksgäld.
Gesäller och lärgossar måste nöja sig med spisöl, sämsta sort svagdricka för 24 skil.
ankaret.
Ett fat » dubbelt öls svagöl » eller s. k. bättre måltids- dricka kostade nära 6 riksdaler fatet, och ett fat riktigt dubbelöl, som vi fingo smaka pä till jul, var nästan dubbelt så dyrt, hvarför det förekom endast i förmögnare hus.
Det lär ha händt, att priset stigit ända till 14 riksdaler fatet.
8 Vin syntes sällan till i enklare borgarfa- miljer, men på våra föräldrars bjudningar vid jultiden fanns dock rödt franskt vin, som dracks ur små spetsglas med socker till.
Sockret lades likväl ej alltid i glaset, utan togs i mun- nen, oeh fruarna sögo på sockerbiten och smut- tade på vinet i de små glasen.
Min far var en ordentlig man och ansågs mycket nykter, men tog sig en sup till hvarje mål.
På den hvitmålade skänken i salen, det ena af våra två rum, stod ett brännvinsscha- tull af sockerkist, och det innehöll två stora flaskor, som fylldes efter bebof genom inköp hos destillator Falkman vid Lilla Nygatan.
Om det då nya Svenska nykterhetssällskapet bekymrade sig min far icke.
» Det är bara påhitt, » brukade han säga och öfverlastade sig aldrig.
Sällan besökte han någon källare.
Det kunde dock hända, att han i sällskap med någon yrkesbroder tittade in på Tyska lejonet i hörnet af Skomakare- gatan och Tyska brinken eller på Drufvan i hörnet af Vesterlånggatan och Stora Gråmunke- gränd, och hvad han vid sådana tillfällen fått böra berättade han alltid efter hemkomsten, hvilken vanligtvis icke fördröjdes till någon nattlig timme, I hvardagslag gick man till sängs klockan nio.
I december upptages husmodern i främsta rum- met af julbestyr.