Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Den Svenske Justitise-Stats-Ministern och den Norrske Stats-Ministern skola, vid bägge Stats-Rådens första sammanträde, draga lott om hvilkendera der först skall föra ordet.
Efter den genom denna lottning faststälda ordning skall Ordföranden sedermera hvar åttonde dag ombytas, så att hvardera Stats-Ministern, den ena efter den andra, och endast en vecka i sender, må föra ordet.
Ständer hafva, såsom blott innehållande en reglementarisk författning, hvilken ingenting ändrar i Sveriges Grundförfattningar, medgifvit stadgandet i 44 § i Norrska Grundlagen, så lydande: »De Norrmän, som vid de i 40 och 41 §§ anförda tillfällen deltaga i Regeringen, skola inför Norrska Stortinget aflägga följande
'Jag lofvar och svär att vilja förestå Regeringen i enlighet med Constitutionen och Lagarne, så sant mig Gud hjelpe och Hans heliga Ord’.
Hålles ej Storting eller Riksdag vid denna tid, nedlägges Eden skrifteligen i Stats-Rådet och förnyas sedan på nästa Storting eller Riksdag».
Ständer hafva äfven hufvudsakligen sammanstämt om innehållet af 47 § i Norrska Grundlagen, så lydande: »Den omyndige Konungens uppfostran bör, i händelse Hans Fader icke derom efterlemnat något skrifteligt stadgande, handhafvas på det i 7 och 43 §§ föreskrifna sätt.
Det bör vara en ovilkorlig regel, att den omyndige 800 Riksdagen 1815.
Konungen erhåller tillräcklig undervisning i Norrska språket».
Blott vid de orden: i händelse Hans Fader icke derom efterlemnat något skriftligt stadgande, hafva Riksens Ständer i underdånighet velat förklara, det något stadgande af den aflidne Konungen rörande den omyndige Konungens uppfostran icke i Sverige kan anses äga någon kraft.
Sluteligen hafva Riksens Ständer till alla delar godkänt 48 § i Norrska Reger in gs-For men, så lydande: »Är den manliga Konunga-ätten utdöd, och ingen Thronföljare utkorad, då skall ett nytt Konungahus väljas på det i 7 § stadgade sätt».
Ständers Constitutions-Utskott den 10 Maji 1815.
Upplästes till justering:
Redaction af de stadganden hvarom Sveriges Rikes Ständer öfverenskommit till bestämmande af de genom Föreningen mellan Sverige och Norrige uppkomna Constitutionella förhållanden, och såsom grunder för den till upprättande Riks-Acten.
Sedan detta förslag var uppläst, och i anledning af väckt fråga, huruvida det ålåge Constitutions-Utskottet att redigera de stadganden hvarom Riksens
Ständer öfverenskommit till bestämmande af de genom Föreningen mellan Sverige och Norrige uppkomna Constitutionella förhållanden, eller Riksens Ständer haft för afsigt, att Utskottet borde föreslå sjelfva Riks-Acten, blef efter någon öfverläggning det upplästa redactionsförslaget af Friherre Cederström, Jacob, lagdt på bordet till Utskottets nästa sammankomst in Pleno. Bilaga C till Mein. N:o 4. 801 Bilaga C till Mein. N:o 4.
Ständers Constitutions-Utskott den 12 Maji 1815.
Föredrogs det sedan sista Plenum hvilande förslag till redaction af de stadganden hvarom Riksens Ständer öfverenskommit, till bestämmande af de genom Föreningen mellan Sverige och Norrige uppkomne Constitutionella förhållanden.
Frih. Cederström, Jacob, som i förra Pleno lagt detta förslag på bordet, förklarade, att, sedan tre Stånds enstämmiga beslut nu ankommit, att denna redaction skulle innehålla endast Riksens Ständers öfver ämnet fattade beslut, hade han mot förslaget ingenting att invända, men vore dock ännu af den öfvertygelse, att RiksActen af Constitutions-Utskottet borde författas, hvarom han hos sitt Stånd äfven ville göra behörig motion.
Efter derom gjord proposition gillades derefter den föreslagna redactionen.
Justerades det Missiv, som berörde redaction till Riksens Ständer borde åtfölja. 802 Riksdagen 1815.
Memorial i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut öfver Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om uppskof till nästa Riksdag med af görandet af de hvil ande Grund lagsfrågorn a. Genom Protocolls-Utdrag af den 22 si aflidne Maji hafva samteliga Riks-Stånden ålagt Constitutions-Utskottet, att, till befordrande af ett fogande till enstämmighet Riks-Stånden emellan i den frågan, huruvida de sedan förra Riksdagar beredda förslag till ändringar och tilläggningar i Grundlagarne vid innevarande
Riksdag skulle till afgörande företagas eller förblifva hvilande till den nästa, hvaröfver alla RiksStånden stadnat i skiljaktiga meningar, Constitutions-Utskottet, så fort sig göra läte, skulle till Riksens Ständer upplysningsvis aflemna sina tankar om grunderna, hvarefter den sålunda i skiljaktigt skick
Stånden emellan befintliga preliminäre frågan om
Grundlagsförslagens hvilande eller upptagande må, i brist på ett bestämdt stadgande, särskildt för det nu inträffade fall, likväl i full enlighet med Constitutionens hufvudsakliga föreskrifter, anses och behandlas.
Constitutions-Utskottet skyndar härmedelst att hörsamma denna Riksens Ständers anmodan och framställa de grunder, detsamma anser i Grund - Memorial N:o 5.
803 lagen redan vara lagde, enligt hvilka, i saknad af ett bokstafligt lagbud för detta nu inträffade särskilda fall, en sammanjemkning emellan RiksStåndens skiljaktiga meningar nu må kunna äga rum. 81 § Regerings-Formen stadgar bestämdt den tid, innan hvilken öfver ett i laglig ordning beredt förslag till ändring i något Grundlagsstadgande Riksens Ständer ej må kunna besluta.
Denna tid infaller ej förr än Riksdagen efter den, då förslaget af Constitutions-Utskottet till Riksens Ständer blifvit inlemnadt; häraf anser Utskottet följa, att, enär denne Riksdag infallit, Riksens Ständer äga en ovilkorlig rätt att öfver sålunda beredda förslag, som den i lagen bestämde tid hvilat, besluta med bifall eller afslag.
Att inom ett Riks-Stånd sätta denna rätt i fråga.', vore en motion, hvaröfver, efter Utskottets tanka, proposition icke af Ståndets Ordförande, enligt Grundlagen, kan göras; och, när i ofvan anförde 81 § uttrycket: först å nästföljande Riksdag, förekommer, innebär detta uttryck icke en tvetydighet i afseende på Riksens Ständers rätt att målen upptaga, utan endast en öppnad möjlighet att än ytterligare med dess afgörande kunna uppskjuta.
Det är således Riksens Ständers rätt att fatta antingen ett bestämdt beslut till Grundlagsfrågornas afgörande, eller ett beslut till deras uppskjutande och ytterligare hvila.
Ett sådant beslut till uppskof anser Constitutions-Utskottet bero af Konungens och Riksens Ständers frivilliga afstående af deras gemensamma i Grundlagen förvarade rätt att på den deri medgifna tiden besluta.
Till inskränkning i utöfningen af denna rätt tror Constitutions - 804 Riksdagen 1815.
Utskottet ej någon motion inom ett Riks-Stånd kunna väckas, än mindre ett genom vanlig pluralitet bestämdt beslut fattas.
Allt hvilande af en rättighet beror, enligt Utskottets tanka, af innehafvarens frivilliga medgifvande, och pluralitetens beslut bör aldrig kunna upphäfva ett Constitutionelt prerogativ.
I följe af denna tankeledning är Constitutions-Utskottet af den öfvertygelse, att, då å ena sidan alla fyra Ståndens enstämmiga beslut ej kan gälla till dessa frågors uppskjutande, i det fall Kongl.
Maj:t dertill skulle vägra sin sanction och deras upptagande yrka, icke heller å den andra tre Stånds beslut till deras hvilande kan inskränka ett fjerde
Stånds rätt att dem upptaga, enär detsamma ej frivilligt derifrån velat afstå.
Grundlagen föreskrifver, att till förklaring, ändring eller tillägg i något Constitutionelt stadgande fordras, att förslaget dertill enstämmigt bifalles af alla fyra Riks-Stånden och derjemte erhåller Konungens sanction.
Behandlingen af beslut rörande Grundlagarne är i detta fall alldeles olik den af alla andra Riksdagsmål, undantagande Privilegii-frågor, vid hvilka, antingen de fordra Konungens sanction eller ej, tre Stånds sammanstämmande tankar utgöra Riksens Ständers beslut.
Den nödvändiga enstämmigheten mellan Konungen och Riksens Ständer vid Grundlagsfrågors afgörande är ett af de fundamentala stadganden, hvarigenom j|.lagstiftningsmethoden för Konung och Ständer är bestämd.
Det innefattar en borgen för alla de lagstiftande rösterna, att ingen lag mot : någonderas^vilja må kunna påbjudas; det har äfven synts ConstitutionsUtskottet vigtigt, att ej något stadgande måtte medgifvas, i följe hvaraf, genom ett preliminärt Memorial N:o 5. 805 beslut, Konungens och hvart Stånds enskilda rätt att besluta öfver ett lagligen beredt förslag till ett stadgande i Grundlagarne skulle kunna förnärmas.
Om genom beräkningen af tre Stånds pluralitet detta skulle kunna inträffa, tror Utskottet lätteligen kunna hända, att mål, hvilka till afgörande fordra Konungens och alla Ståndens enhälliga röster, det vill säga alla fem rösternas enstämmighet, genom tre
Stånds beslut kunde på obestämd tid, och flera gånger från en tid till annan, till afgörande uppskjutas, och derigenom ett af Grundlagens hufvudstadganden göras overksamt, ehuru tillfällen kunde gifvas, då det vore af stor vigt att genom ett bestämdt afgörande af hvilande förslag antingen antaga verkliga och af behofvet påkallade förbättringar, eller genom förkastandet af sådana förslag, hvilka ännu icke för sig vunnit den allmänna rösten, undanrödja all farhåga i opinionen för de förut gällande Grundlagsföreskrifternas vansklighet.
Vid jemförelse mellan för handen varande fråga och de stadganden, 49 § Riksdags-Ordningen i afseende på allmänna frågors behandlingssätt innehåller, har Constitutions-Utskottet äfven trott deraf kunna hemtas ett ytterligare stöd för de tänkesätt, Utskottet nu yttrat.
Berörde § stadgar, att, sedan mål från Utskottet återkommit och blifvit efter första uppläsningen lagdt på bordet, samt vid nästa föredragning åter kunnat förklaras hvilande, skall, då det tredje gången förekommer, detsamma till afgörande företagas.
För mål i allmänhet är utan tvifvel detta stadgande ovilkorligt.
Endast för Grundlagsfrågor finnes den i 81 § Regerings-Formen genom uttrycket först beredda utväg att genom Konungens och Riksens Ständers beslut ytterligare uppskjuta deras 806 Riksdagen 1815. afgörande.
I Utskottets tanka är, sedan ett sådant enstämmigt beslut af Konung och Ständer nu icke blifvit fattadt, saken återförd i sin första ursprungliga belägenhet, de redan vid förra Riksdagar beredda Grundlagsfrågorna lagliga föremål för 'Riksens Ständers afgörande och det i 49 § Riksdags-Ordningen föreskrifna behandlingssätt på dem ovilkorligen gällande.
Constitutions-Utskottet har äfven trott sig böra fästa Riksens Ständers uppmärksamhet derpå,, att de uppskof, som vid de tvänne sistföregående Riksdagar blifvit beslutna, i afseende på de hvilande Grundlagsfrågorna, bägge gångerna varit följder af Riksens Ständers enhälliga, genom Konungens bifall stadfästade, beslut.
Constitutions-Utskottet vill ej såsom något bindande skäl åberopa praxis, men det har trott sig böra anmäla densamma såsom ett bevis, att denna, med Grundlagens anda öfverensstämmande, af Utskottet nu yttrade mening, hos Riksens Ständer vid de sedan vår nu varande Grundlags antagande hällne Riksdagar varit rådande.
Då Constitutions-Utskottet nu för Riksens
Ständer framstält denna åsigt af sakens beskaffenhet, har det med tillfredsställelse funnit densamma äfven ligga till grund för Hans Maj:t Konungens Nådiga Proposition af den 24 sistlidne Maji om ett i 81 § Regerings-Formen nödvändigt tillägg, enär Hans Majit i Nåder funnit nödvändigheten att för det nu hos Riksens Ständer inträffade fall påkalla en Constitutionel bestämmelse och, då en sådan bestämmelse i Grundlagen nu icke finnes, i Nåder sjelf täckts återföra frågan i det skick, hvari den sig befann, innan de skiljaktige meningarne mellan RiksStånden uppkommo.
Majit har Nådigst Memorial Nio 5. 807 uttryckligen förklarat, att Riksens Ständer, utan hinder af Kongl.
Majits Nådiga Proposition af den 28 sistlidne Martii, må, om de så nödigt och nyttigt pröfva, vid denna Riksdag upptaga och afgöra alla de lagligen beredda hvilande Grundlagsfrågorna; och i detta Kongl. Majits
Nådiga förklarande har Constitutions-Utskottet, då det förut stadgat sin öfvertygelse om Grundlagens anda i detta afseende, med tacksamhet erkänt den yppersta anledning till den sammanjemkning mellan Riks-Ståndens skiljaktiga meningar, som vid detta tillfälle möjligen kan äga rum.
Härjemte bifogas ett Protocolls-Utdrag innehållande flere Ledamöters särskilda yttranden, hvilka Riksens Ständer skulle meddelas.
Stockholm den 2 Junii 1815.
Ridderskapet och Adelns Ledamöters vägnar Rudolf Cederström.
På Högvördiga Preste-Ståndets Ledamöters vägnar J. A.
På Vällofliga Borgare-Ståndets Ledamöters vägnar J. Wegelin.
På Hedervärda Bonde-Ståndets Ledamöters vägnar A. J:son Hyckert. G. A. Silverstolpe._
Härmed följa 3 bilagor (A—C). 808 Riksdagen 1815.
Utdrag af Protocollet, hållet hos Riksens Ständers Constitutions-Utskott den 30 Maji 1815.
S. D. Efter fattadt beslut, i anledning af den till Constitutions-Utskottet ifrån samteliga Riks-Stånden ankomna anmodan att upplysningsvis aflemna sina tankar om grunderna, hvarefter den i skiljaktigt skick
Stånden emellan befintliga preliminäre frågan om Grundlagsförslagens bvilande eller upptagande må, i brist på ett bestämdt stadgande, särskildt för det nu inträffade fall anses och behandlas, beslöt Utskottet, att till den Skrifvelse, som ifrån Utskottet härom till Riksens Ständer afgår, skulle bifogas ett yttrande af Herr Silverstolpe till Utskottets Protocoll den 26 Maji, ett dito af Herr Biskoppen Doctor Rosenstein, ett dito af Herr Silverstolpe och ett dito af Herr Munck af Rosenschöld den 30 Maji.
Med Herr Biskoppen Doctor Rosenstein förenade sig Ordföranden, Herr Baron Rudolf Cederström, Herr General-Majoren Gahn af Colquhoun, Biskoppen Herr Doctor Tingstadius, Biskoppen Herr Doctor Faxe, Professoren Herr Doctor Wijkman, Herr Doctor Falk och Herr Doctor Agrell.
Ex protocollo G. A. Silverstolpe.
Yttranden till Constitutions-Utskottets Rrotocoll den 26 och 30 Maji 1815, af Kammarherren A. G.
Silverstolpe och Biskoppen D:r O. von Rosenstein.
Till Constitutions-Utskottets Protocoll tl. 26 Maji 1815.
Erfarenheten om sinnesstämningen ibland Riksens Ständer, i afseende på de beredda Grundlagsfrågornas upptagande eller icke upptagande vid denna Riksdag, har, under de dagar, som förflutit sedan den, då Stånden öfver denna preliminär-fråga stadnade uti fyra olika Bilaga A till Mern.
Nio 5. 809 meningar, bevittnat, att skälet till denna skiljaktighet icke hos något Riks-Stånd legat i en bestämd föresats i afseende på upptagandet eller hvilan, utan endast i saknaden af tidig uppmärksamhet på sakernas möjliga skick, i händelse af en skiljaktighet, hvilken genom ett lätt tillvägabragt samråd kunnat förekommas.
Jag finner mig således i den förmånliga belägenhet att mötas, icke af förut uppgjorda viljor, utan af böjelsen till öfvertygelse, då jag nu, i anledning af Riksens Ständers gemensamma anmodan till detta Utskott, går att yttra mig öfver grunderna, hvarefter berörde i skiljaktigt skick
Stånden emellan befintliga fråga synes böra, i full enlighet med Constitutionens hufvudsakliga föreskrifter, anses och behandlas.
Bestämda meningen med de respective Ståndens anmodan till Utskottet synes mig vara att upplysningsvis inhemta, huruvida Utskottet anser några constitutionella principer finnas, nog bindande, för att med samma öfverhets-myndighet som den af ett bokstafligt lagbud, särskildt för det nu inträffade fall, förmå samteliga respective Riks-Stånden, oaktadt sina skiljaktiga meningar, att sammanjemka sig till de beredda Grundlagsförslagens antingen uppskjutande eller upptagande.
Till utredande härutaf må det, till en början, tilllåtas mig erinra, att i de mål, som kunna förefalla mellan Konungen och Riksens Ständer, måste en af 2:ne röstberäkningar äga rum.
Den ena röstberäkningen är den, då Konungens röst utgör En, och fyra eller tre Riks-Stånds äfven En: sammanräknadt tvänne röster; den andra, då Konungens och hvarje Riks-Stånds utgöra hvar för sig En röst: sammanräknadt fem röster.
Den frågan, hvaröfver Riks-Stånden nu stadnat i skiljaktiga meningar, nemligen om de beredda Grundlagsförslagen skola ytterligare hvila, kan icke hänföras under någotdera af de 3:ne slagen, Constitutions-, Privilegii- eller andra Lagstiftningsfrågor; den åsyftar icke något stadgande af princip eller bud till varaktig efterlefnad, den rörer allenast tiden, när ett slutberedt förslag till en sådan princip eller bud bör till afgörande upptagas.
Denna fråga är således endast preliminär, ocb, 810 Riksdagen 1815. hvad här hufvudsakligen torde böra sökas, är: hvilkendera af ofvannämnde hägge röstberäkningar är på denna fråga, efter sann och ärlig slutledning, användbar?
Ingenting synes i början mera påtagligt, än att 75 och 73 §§ Riksdags-Ordningen här vore tilllämplige, att tre Stånds enstämmige röst, och Konungens, borde kunna afgöra frågan; att, der enstämmighet mellan tre Stånd icke kunde utfinnas, borde Riksens Ständers röst erhållas genom jemkning, eller, i fall af behof, genom Nämnds beslut.
Men om denna så skenbart naturliga tillämpning af föreskrifterna i dessa §§ på närvarande fråga skulle, vid närmare granskning, finnas medföra omkullstörtande af hvarje Riks-Stånds ock Konungens constitutionella rätt och stå i strid med ännu heligare, i Constitutionen nedlagda, grundsatser; då lärer det ej behöfva bevisas, att berörde §§:s kraft, i närvarande fall, bör vika för deras, det vill säga, formalitetsfrågans rätt vika för de väsendtliga föreskrifters, utan hvilka en sådan fråga icke kunnat uppkomma.
En sådan väsendtlig grundsats anser jag vara den, att hvarje lagligen slutberedt
Riksdagsmål måste till afgörande upptagas. 49 § Riksdags-Ordningen stadgar denna grundsats uttryckligen, då den bjuder, att, sedan ett mål från Utskott återkommit och blifvit efter första uppläsningen lagdt på bordet, samt vid nästa föredragning åter kunnat förklaras hvilande, skall, då det tredje gången förekommer, detsamma till afgörande företagas. 56 § Regerings-Formen visar sedan, huru det skall sluteligen behandlas, att det kan bifallas eller afslås, eller få förändringar och tillägg, och, om det är Grundlagsmål, blott bifallas eller afslås: kort sagdt, tilllåter allt annat, men icke hvila, emedan hvila vore motsatsen af till afgörande företagas.
Terminen åter särskildt för Grundlagsmål är, enligt 81 § Regerings-Formen, icke, såsom för vanliga Lagstiftningsmål, utsatt under samma Riksdag, utan till den nästa; ej förr, men då, har Lagen berättigat till deras upptagande.
Upptagandet är således det, som ej kan förnekas, vare sig ett enda Stånd, eller Konungen; det är förut - Bilaga A till Mern.
N:o 5. 811 satt; det kan, i fall det i fråga ställes, men det behöfver ej annars särskildt äskas, ty hvilkendera af de fem concurrenterna till derpå möjligen följande beslut, som äskar detta upptagande, gör det med stöd af den Lag, som är öfver dem alla.
Emot enderas yrkande af detta upptagande för sin del kan alltså en mening yttras, men ej något beslut fattas, ingen omröstning äga rum, således ingen röstberäkning; der åter ingen röstberäkning får gälla, der kunna 75 och 73 §§ Riksdags-Ordningen icke användas, och det vore ett af de för Staten mest vådliga förmenanden, att något slags röstande kunde gälla emot någon enda i Grundlagen vare sig påbuden pligt eller medgifven rättighet.
Dessas helgd måste vara det gifna; och kunde någonsin äfven fyra enstämmige af de fem röstande myndigheterna deruti göra rubbning, så vore det sedan lätteligen förbi med alla den femtes rättigheter.
Om dessa slutledningar äro, som jag vågar förmoda, riktiga, så upphörer närvarande fråga att vara så mörk, som den i början kunnat synas.
Vanliga legislativa ärender skola bestämdt afgöras vid samma Riksmöte, då de blifvit väckta; constitutionella icke så.
För de förras sluteliga upptagande är tiden en annan Pleni-dag; för de sednare en annan Riksdag.
Jag vågar, hvad de förra beträffar, tro, att det, emot Grundlagens bestämda föreskrift, icke ens står i de tvänne rösternas magt att öfverenskomma om deras fullkomliga hvilande till annan Riksdag1).
Hvad åter de sednare angår, har förhållandet, ur ett för dem särskildt skäl, ansetts kunna vara olika.
Då för alla öfriga slutberedda Riksdagsmål tiden för upptagningen till afgörande är bestämdt utsatt, nemligen till tredje föredragnings-dagen, befinnes deremot stadgandet i 81 § Regerings-Formen för Grundlagsfrågor väckta af Riksdagsman, att öfver dem ej vid ')
Ett enda mål af denna beskaffenhet har af samteliga Riks-Stånden blifvit forklaradt hvilande till annan Riksdag, nemligen frågan om företeendet af Justitise-Ombudsmannens Diarier (1812).
Jag har alltid trott, att detta förklarande (dessutom oformligt derigenom, att det saknade Konungens sanction) var en följd af brådskan, som förbisåg Lagens föreskrift, och af ett så eftertänklig! exempel, att det aldrig mera bör äga rum. 812 Riksdagen 1815. den Riksdag, då de beredas, utan först vid den nästföljande, må beslutas, således icke fullt bestämdt.
Jag skulle för min del tro, att ordet först här egentligen är nyttjadt relatift till den Riksdag, då målet beredes, och således varit ment att innefatta blott en fördubblad föreskrift, att målet icke då får till afgörande upptagas.
Men det måste medgifvas, att detta ord äfven kan få en uttydning derutöfver, åsyftande att sådana mål må kunna än vidare hvila; och när en dubbel tydning hvarken är orimlig eller synes vara skadlig, så lärer man ej lofligen kunna inskränka den till en enda.
På sådan grund anser jag för gifvet, att ett ytterligare hvilande af Constitutionsfrågor, väckta af Riksdagsmän, kan utan Lagens kränkning beslutas.
Beträffande åter Grundlagsförslag ifrån Konungen, stadgar 81 § bestämdt, att Riksens Ständer skola vid nästföljande Riksdag sina beslut derom fatta.
Likväl, om ett hvilande af de förra antages för lofligt, torde det ock böra efter princip medgifvas, att detta stadgande egentligast åsyftar, det Riksens Ständer blott icke skulle kunna, emot Konungens åstundan, vägra att till afgörande upptaga Dess förslag, och att sålunda äfven dessa skulle kunna, med Konungens medgifvande, hvila.
Mig synes således afgjordt, såsom allmän princip, att hvarje slutberedt Riksdagsmål innebär, i och med blotta idéen af dess slutberedning och dess öfverlemnande till Riksens Ständer, den, att det är till afgörande framstäldt, och måste således upptagas; och vidare, hvad tiden angår, att hvarje annat slutberedt och inkommet Riksdagsmål måste vid samma Riksdag till afgörande företagas, men Grundlagsförslag nödvändigt hvila till den nästa, då anses af sig sjelfva böra upptagas, men ock kunna genom särskildt beslut uppskjutas till en annan.
Till upptagandet å den tid, nemligen nästa Riksdag, som Grundlagen särskildt för Constitutionsmål bestämmer, erfordras på sådan grund icke något beslut, utan på sin höjd, och endast i fall fråga derom uppstår, ett förklarande att ej vilja afstå från den af Grundlagen meddelta af görande-rätt.
Till hvilandet åter måste erfordras ett beslut, efter det skall innefatta ett afstående från berörde rättighets utöfning.
Och då nu i sin naturliga ordning uppkommer den frågan, huru Bilaga A till Mern.
N:o 5. 813 många röster erfordras till detta beslut, synes mig af den ovägerliga rättigheten till upptagandet och afgörandet följa: l:o att den eller de af de fem constitutionella Myndigheterna, Konungen och de fyra Riks-Stånden, som ej vilja från denna rättighet afstå, kunna dertill ej af några eller någon bland de öfriga tvingas; 2:o att, då med termen afgöra förslagen Grundlagen omöjligen kan mena en, två, tre eller fyra femtedelars, utan alla femtedelarnes, beslut öfver desamma, är ock, i följe af Lagen, upptagandet allas pligt, så snart Konungen eller ett Riksstånd, hvilket som hälst, ej från föreskriftens utöfning afstår; och 3:o att, då ingendera Myndigheten kan förmenas att förslagen upptaga och afgöra, måste ock icke mindre än allas enstämmighet fordras för deras uppskjutande till annan tid: det är, röstberäkningen af sammanstämmiga fem, icke den af sammanstämmiga två, vara på närvarande fråga användbar.
Om jag ansåge, det jag ej gör, att praxis någonsin borde gälla såsom grundregel, så skulle jag, till stöd för hvad jag nu haft den äran anföra, åberopa, att det är genom femstämmiga beslut, som Grundlagsförslagen redan vid de bägge sistförflutne