Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
N\r j. 4, D M, Tryckt i MAAQUARBska, Tryckeriet 1.8 i8< i8 Lag-Utskoitets Betänk anden. ijensten, efter Predikans siut, frän Predikostolen uppläsas; I följd hvaraf och enär Herr Doctorn och Professoren ansedt en så beskaffad åtgärd vara olämplig och störande för den sinnesstämning, som vinnes under en behörig upmärksamhet på högtidligheten af Gudstjensten och på de undervisningar och erinringar, hvilka af JLäraren blifva genom dess predikan för Ahörarne frarnstälde, samt härtill jemväl komma att ofta hvad sorn i besägde verldsliga ämnen frän Predikostolen kungöres, icke egenteligen kunde anses röra flere af dem hvilka Gudstjensten bevista, har Herr Hoctorn och Professoren på desse med de flere af honom uppgifne skäl föreslagit en sådan förändring uti det, som i 2.
Gap. 5. §. af Kyrko-Ordningen uti omförmälte ämne ftfreskrifves, att alla verldslige Författningars uppläsande under Gudstjensten må upphöra och denna läsning ske efter Gudstjenstens slut.
Utskottet, som i betragtande tagit hvad i berörde måtto blifvit framsläldt, har väl insedt dels att för kungjörandet så val af de Kongl. Maj:ts nådiga Stadgar och Förordnanden, hvilka skola tjena till allmän efterrättelse, som hvad Konungens Befallningshafvande och Embetsman å Kongl.
Majus vägnar kunna hafva att bjuda och tillkännagifva, jemte hvad i öfrigt till Allmänhetens kännedom bör lämnas, någon lämpligare utväg icke står att erhålla än den att ett sådant kungörande verkställes i kyrkan å Sabbatsdagen, där Allmänheten mera mangrant är samlad och bör sig infinna, dels ock Lag-Ulshottets Betänk an den.
19 ock att densamma länge varit vand att på berörde sätt blifva om alt det nyssornförmäldte underrättad; Men ehuru
Utskottet på sådan grund funnit att någon ändring deruti icke kan tillgöras, har det dock icke undfallit Utskottet, att, enligt hvad Herr Professoren Doctor Hagberg anmärkt, egenteliga föremålet för Allmänhetens samlande i Kyrkan å Sabbats och Helgedagen är densammas behöriga firande, och att, med en fortfarande andagtsöfning under den tid för Gudstjenst är bestämd, inhämta de undervisningar och förmaningar, hvilka af Uäraren varda lämnade, samt att det med ett sådant föremål icke kan vara förenligt, att under det de i Kyrkan närvarande endast dertill ägnat sin uppmärksamhet, afbryta och vända densamma på verldslige ämnen, som för dem framställas, hvarigenom sambandet uti andagtsöfningen före och under samt efter predikan otvifvelagtigt skall rubbas; hvartill än vidare bör läggas den eftertänksamma omständighet att de menliga följder, ett sådant afbrott uti sinnesstämningen till gudsdyrkan skall för hvar och en medföra, uti än större moa mäste erfaras af dem, hvilka i Kyrkan sig infunnit till nattvardens högtidliga begående och dervid behöfva att icke störas från åtänkan af deras förehafvande.
Utskottet har trott sig kunna derigenom förena de livar för sig nödige förhållanden, att a ena sidan Allmänheten på ett lika säkert sätt, som kittilä varder kungjord om de Författningar - Lag-Vtskot:ets 1'et'dnkanden. gar och påbud, hvilka den bör åtlyda, och åden andra från Gudstjensten skiljes allt hvad för densammas oafbrutna forrtsättande och en derunder hos de i Kyrkan församlade forrtfarande andakt kan vara hinderligt, då Utskottet nu i så måtto tillstyrker bifall till hvad Herr Professoren Doctor Hagberg, på sätt här ofvan är förmält, föreslagit, att den ändring uti det som Kyrko-Ordningens 2.
Cap. 5. §. i förevarande fråga föreskrifver , ina meddelas, att, med undantag af sådane Kungöranden, som hafva eu bestämd religieuse syftning , med hvilkas uppläsande på lika sätt, som hittills skall förfaras, alle öfrige ankomne Författningar, Beslut och underrättelser komme att, enär Gudstjensten är fulländad, af Prästen från Predikostolen kungöras; dock att efter Predikan, och sedan bönerne äro läste, Menigheten bör af Prästen underrättas att den till åhörande af desse sistnämnde bör i Kyrkan, sedan Gudstjensten är slutad, qvarstadna.
Ständers vidaregranskning och bepröfvande vördsamt understäldt.
N:r 4. Lag-Utskottets Utlåtande, angående förbud för Konungens Befallningshafvande att Stadga vitén i Ekonomi och Politi mål.
Uti ett till Hedervärda Bonde-Ståndet ingifvit och derifrån till Uag-Utskottet remitteradt Mema - Lag-Utskottets Betdnkanden. 21 Memorial, har Riksdags-Fullmägtigen från Elfsborgs Eän, Anders Danielsson, såsom ett af honom förment misstag i Lagskipningen, anmält, att Konungens Befallningshafvande! skola anse sig berättigade, att, för försummelse vid väghållning och dylikt, stadga särskildte vitén utöfver beloppet af de böter allmänna Eagen, för sådane försummelser utstakar, hvarå, såsom exempel, af Anders Danielsson blifvit anfördt, att fastän 25 Capitlet 11 §.
Byggninga Balken fastställer Tre Daler Silfvermynts böter för den, som häfver ogild väg, skall likväl Konungens Befallningshafvande i ofvannämnde
Eän, för sådan försummelse, utsatt ett särskildt vite af Fem Riksdaler, genom hvilka åtgärder ett känbart lidande skall Eänens Innevånare tillskyndas; Och, ehuru ofta skulla hända att, då de Kungörelser i desse ämnen, sorn af Konungens Befallningshafvande utfärdas, varda utaf Under-Domstolarne tillämpade, vid deröfver hos Öfver-Rätt förd klagan, ändring ej mindre i berörde Domslut, än äfven uti Konungens Befallningshafvandes omförmäldte åtgärder vinnes, skall dock ibland inträffa, att hvad så väl Konungens Befallningshafvande som Domaren i dylike fall afgjordt, varder af Öfver-Rätt faststäldt.
På sådan grund, och enär, enligt hvad Anders Danielsson trodt sig finna, Konungens Befallningshafvande icke äger magt, hvarken att skärpa det ansvar, som uti Allmänna Eagen blifvit bestämdt å sådane förbrytelser, som deruti nätnnas, och ej eller att vid andre händelser i Ekonomi och Politi mål utstaka vitén, *2 Lag-Utskottets
Let link anden. ten, än då sådan rättighet blifvit genom Författningar Konungens Befallningshafvande tillerkänd, har Anders Danielsson, med afseende pä de olägenheter och de kostnader, som deraf uppkomma, att, vid hvarje händelse, då det nyss bemäldte icke iagttages, till erhållande af ändring och rättelse deruti, äfven Högsta
Domaremagten stundom måste anlitas, hvarvid jemväl ibland nedsättning af åddmde böter blifver nödvändig, hemstält, det, genom serskild Författning, Konungens Befallningshafvande må förbjudas, att, på sätt först ornfönnäldt är, afvika från de i Lag gifne föreskrifter.
Vid öfvervägande af hvad omförmäldfe motion innehåller, har val Utskottet funnit, det den Lagstiftande magt, att, genom stadgade vitén öka ansvaret för de förbrytelser, hvilka antingen i Allmänna Lagen eller uti de af Kongl. Maj:t i Nåder utfärdade Författningar äro upptagne och med böter belägne, icke kan någon Statens Embetsman tillkomma, samt att så beskaffade åtgärder jemväl ofta kunna föranleda till rubbning af de förhållanden emellan brott och straff som vid en behörig
Lagstiftning alltid böra afses och äga rum; Äfvensom det icke eller undfallit Utskottets uppmärksamhet, att, enligt hvad Riksens Ständers Justitia Omhudsman, Commendeuren af Kongl. Maj:ts Vasa-Orden med Stora Korssel, Herr Friherre Mannerliejm uti de af honom till Riksens Högloflige
Ständer nu afgifne Embets-Berättelser omförrnäit, bemälte Herr Friherre och Justitia ombudsman sett sig föranlåten, att, då Log-Utskottets Betänk anden. 23 da någre Konungens Befallningshafvande i berörde afseende öfverskridit gränsen af deras Embetsmanna befattningar, och sådant kommit till Herr Friherrens och Justitiae Ombudsmannens kännedom, vidtaga laglige åtgärder, för att deruti skyndsamt vinna rättelse; Men som Utskottet tillika ansett sig icke kunna annorledes betragta desse sistnämnde händelser, äfvensom den , hvilken Riksdags-Fullmägtigen Anders
Danielsson förmält hafva föranledt honom till nu ifrågavarande framställning, än såsom i likhet med dem, då Domare, Embets - och Tjenstemän i allmänhet icke iagttaga hvad uti Eag eller Författningar är föreskrifvit; Altså och då Utskottet trodt det icke blifva lämpeligt, att genom någon serskild
Författning påminna och befalla desse att ställa sig redan stadgade föreskrifter till efterrättelse, finnér Utskottet sig icke kunna tillstyrka bifall till hvad Anders Danielsson härom föreslagit.
Ständers vidare ompröfvande varder dock detta vördsamt understäldt.
, Stockholm den 17 December 1817- N:r 5.
Ständers Lag - Utskotts Betänkande3 angående en Cancellists ytterligare antagande.
Llag-Utskottet har vid dess första sammanträde den gide i denne månad, jemte utseende af Sekre - 24 Lag-Utskottets Betänkanden.
Sekreterare, endast kunnat, i likstärnnighet med 24 §. af Riksdags-Ordningen, antaga en Cance Mist; men sorn ätsk ill ige Remisser frän Respective Riks-Stånden redan till Utskottet ankommit och flere sädana ännu lära vara att förvänta , inser Utskottet att det för nämnde Cancellist destomindre bjifver möjligt att ensam med erforderlig skyndsamhet besörja renskrifningen bade af de fern serskildta exemplar, som af hvarje Memorial med stundom ätföljande Bilagor, skola afgå, och jemväl af det exemplar deraf, som vid Utskottets handlingar bör förvaras, tillsammans hvarje gång utgörande ett större Arktal , oberäknad! de inneliggande Protocollemes renskrifvande, hälst Utskottet tillika finner en blifvande nödvändighet att begagna Cancellisten till biträde vid Protocollets förande.
I anledning häraf och på det de ärender, hvilka tillhöra Utskottets befattning, icke ml, i saknad af nödig Betjening, uppehållas i deras oafbrutna gång, utan Expeditionerne kunna med den skyndsamhet, som vederbör, afgå; får Utskottet med stöd af förenämnde §: i Riksdags-Ordningen ti i l Riksens Höglofiige Ständer vördsamt hemställa att det kunde tillåtas Utskottet än ytterligare antaga en Cancellist med vilkor att det arfvode, som för denne tjen« steman kan anslås, ej beräknas honom tillgodo för längre tid än från och med den dag han uti tjenstgöring inträder.
Stockholm den ig:de December 1817.
N;r Lag Utskottets Betänlanden. 25 N:r 6. Lag-Utskottets Utlåtande angående ändring af 1 §; 23 Cap. Rättegångs-Balken, rörande Domfört antal Ledamöter i Kämners - och Rådstujvu-Rätter.
T> -*-'-iksdags-FuIlrna'gtigen för Stockholms Stad, Herr Radmannen Anders Fredin har uti ett till Vällofliga Borgare-Ståndet ingifvit och derifrån till Lag-Utskottet remitteradt memorial, väckt fråga derom, att, sedan genom Kongl.
Förordningen den 19 Julii J815 Lagens stadgande uti 23 Capitlet 1 §.
Rättegångs-Balken att uti Hof-Rätt i vigtiga saker
Sju borde i Rätten vara, blifvit i så måtto ändradt, att derigenom är vordet förklaradt, det i Hof-Rätt ej färre än Fem Ledamöter må döma i mål, som å lif och ära gå, samt att i andra mål fyra Ledamö. ter, utgöra domfördt antal derest de alla om slutet ense äro, men föreskriften uti berörde § i öfrigt blifvit bibehållen, hvarmedelst är förordnadt, att i de Städer, der Kämner-Rätt äger afgöra brottmål, som å ära och lif gå, ej färre än fem måge i thy mål döma, samt att Rådstufvu-Rätt ej är Domför, der ej fern i Rätten sitta, desse stadgander äfven måtte undergå sådan förändring, att så väl i de Städors Kämners-Rätter, hvilka äga att afgöra mål af nyss omförmäldte beskaffenhet, trenne Ledamöter må dertill vara Domföre, som ock att uti Rådstufvu-Rätt alltid enahanda antal Ledamöter må afgöra ej mindre desse, än andre der förekommande mål. Ibland Lag-Utskottets Betiiiikanden.
Ibland de flere skäl och förhållanden, dem He rr Rådmannen anfört såsom grund för berörde framställning, har han, med förutsättande deraf att icke de dömandes antal, utan deras personliga egenskaper och tjenstenit skulle utgöra den värkliga säkerheten för Parters rätt samt Lagarnes sorgfälliga tillämpning, förmält sig icke kunna inse nyttan af det större antal Ledamöter i bemälte Under-Rätter, men att deremot olägenheten deraf skulle vara ostridig derigenom, att tjenstemännens antal öfver behofvet ökas, gagnelige medborgare från andra yrken borttagas, och att det Allmänna eller Städerne för aflöningen måste vidkännas utgifter, hvilka med mera skäl kunde användas till en förbättrad utkomst för de nödvändiga tjenstemännen, eller till andra lika vigtiga föremål.
Enär, enligt Kongl.
Klefvet den 8 Augusti 1791 alla de brottmål, hvilka enligt 25 Capitlet 5 §.
Rättegångs-Balken och flere serskildte Stadgar skola Hof-Rättens pröfning underställas, böra af Kämners-Rätterne i Städerne, Stockholm undantagen, endast ransakas, och ransakningar till Rådstufvu-Rättens afdömande insändas, att från Rådstufvu-Rätten till Hof-Rättens skärskådande öfverlämnäs, har Utskottet, vid öfvervägande a.f förenämnde väckte motion, funnit, att den samma åsyftar icke allenast att Kämners-Rätterne i Stockholm och RådstufvuRätterne i de öfrige Städer, så väl der Kämr ners-Rätter finnas, som der Rådstufvu-Rätt är första Domstol, må hädanefter med frenne Ledamöter upptaga och afgöra alla brottmål af nyss om - Lag- Utskottets Betänk anden. omförmäldte beskaffenhet, utan ock att Rådstufvu-Rätten i Stndexne uti allmänhet må uti der förekommande Civile tvister vara Domför då ett lika antal Ledamöter i Rätten sitta; Och som, hvad först angår frågan om behandlingen af berörde brottmål, Utskottet anser att de skäl som föranledt till den genom Kongl. Förordningen den ig Julii 1815 skjedde förändring af sista Momentet uti 1 §. af 3 3:dje Capitlet Rättegångs Balken det Fem Ledamöter må i Hof-Rätt döma i mål sorn å lif och ära gå, så mycket mera böra vara gällande för att i enahanda mohn förminska antalet af de Ledamöter uti Kärn ners'- Rätterne i Stockholm och uti Rådstufvu-Rätterne i de öfrige Städer , hvilka enligt Lagens nu varande stadgande böra dylike måls afgörande öfvervara, som de af desse Under-Rätter deruti fattade Beslut skola Hof-Rättens-pröfning underställas och, hvad rörer lifssaker, Hof-Rättens
Dom skall än vidare till Kongl.
Majtts Egit Nådigste skärskådande öfverlämnäs, samt den jemförelse härvid äfven synes äga rutn, att å Landet sådane mål vid Härads-Rätt afdömas, uti hvilken Ordföranden eller Fläradshofdingen endast biträdes af sju Nämdeman, hvilka sistbemälte icke annorledes kunna rnotvärka till ett emot den förstnämndes mening stridande beslut, än så vida de samfält derom äro ense; Samt, hvad åter beträffar Civila tvister; Utskottet destomindre inser någre vådelige följder för en behörig
Lagskipning deraf kunna uppstå, att desse mål uti Rådstufvu-Rätterne endast af trenne Ledamöter handteras - 4 8 Lag-Utskottets Betänkanden. teras och afgöras, som, enär de af dem, hvilka uti desse Rätter skola Ordföranden eller Borgmästaren i Staden biträda, eller Rådmännen, utses och väljas al Stadens Borgare, det svårligen, åtminstone i de mindre Städer, är att vänta att alltid sådane personer dertill finnas att tillgå, hvilka förut ägt tillfälle att ägna sin tid till inhämtande af den kännedom af Lagars innehåll och tillämpning, som för en rättskaffens
Domare erfordras, hvartill än vidare kommer den omständighet, att det synes innefatta en stridighet i Lagstiftningen, att då i Öfver-Rätt alla mål, utorn dem, hvilka benämnas vigtiga, och hvarmed enligt Kongl. Brefvet den io:de November 177a förstås de, som å ära och lif gå, kunna afgöras af fyra ledamöter då de alla om slutet ense äro, uti Rådstufvu-Rätt, ehuru Under-Domstol, likväl fem Ledamöter alltid böra utgöra Domfördt antal; Altså finner Utskottet sig äga full anledning tillstyrka, att förberörde Lagrum må på det sätt, Herr Rådmannen Fredin hemstält, förändras, så att Kämners-Rätterne i Stockholm i de brottmål som å ära och lif gå samt Rådstufvu-Rätterne i allmänhet i desse och alla andra mål må anses Domföre, då trenne Ledamöter i de samma såsom Domare deltaga.
I följd häraf får ock Utskottet föreslå att oftanämnde 1 §. af 23 Capitlet Rättegångs.Balken, hädanefter må antagas till sådan lydelse: ’’A Härads och Lagmans Ting, så ock vid ”laga Syn i jorda tvist, må ej dömas ther ej ”sju i Nämden äro.
I Kämners-Rätt måge tre döma, Lag-TJtskottets Fetänkanden.
Afloma, äfven i de Städer, ther Kämners
Rätt ”äger brottmål afgöra, som E ära och lif gä. ”RådstufvuRätt vare ock Domför, ther tre i ”Rätten sitta.
I HofRätt måge ej färre än Fern ”.Ledamöter döma i mål, som å ära och lif ga. ’’l andre mål må fyra Ledamöter utgöra Dom”fördt antal, ther alla om slutet ense äro.”
Detta allt varder dock Riksens Högloflige Ständers vidare pröfning vördsamt understäldt.
Stockholm den 7:de Januarii 181 8- N:r 7. Lag-Utskottets Utlåtande, angående Domares och Executorers skyldighet i afseende på Gäldenär förunnadt anstånd i skuldfordringsmål.
"V^ällofliga Borgare-Standet har till LagUtskoti tet remitterat en af Herr Borgmästaren S. M, T.
Cederborg väckt motion, deruti han såsom, en af de flera öfverklagade felaktigheter uti executions-författningarne anfört, att tredskande Gäldenär, som af Fordringsägaren lagsökes, icke sällan skall af skäl, hvilka åtminstone för allmänheten äro okände, förunnas äfven öfver Irenne månaders anstånd med betalning af redan förfallne på erkände förbindelser grundade skulder, hvarigenom en oskälig förmån tillskynda Gäldenären sorn, efter det han medelst sin underlåtenhet att verkställa betalningen af den förfallna gälden, nödgat Fordringsägaren att 30 Lag-Ulskotteis Betänk anden. att den utsöka, än vidare får tillfälle att uppehålla denne sistnämnde i utbekommandet af sin rätt; i följd hvaraf, och då Herr Borgmästaren ansett det rättsenligare att lagen skyddar en Medborgare, enär han påkallar uppfyllandet af ingångna förbindelser, än att den understödjer deri tredskande, sorn undandrager sig fullgörandet deraf, har Herr Borgmästaren hemstält, det .Domare och Konungens Befallningshafvande må åläggas, att icke utan Fordringsägarens uttryckliga bifall tillåta Gäldenären något anstånd med förfall ne skulders betalande, utan att endast med all den skyndsamhet, sorn Författningarne medgifva, förskaffa Fordringsägaren hvad honom bör tillkomma.
Berörde, till äncfring i hvad lagen i 2 Cap. 4 §.
UtsökningsBalken uti ornförmälde ämne medgifver, syftande motion, har Utskottet i öfvervägande tagit, hvarvid Utskottet funnit densamma icke röra de skuldförbindelser, hvilka ega sådan egenskap, att genom Kongl, Förordningarne den 1 g
Maj 1756 och den 28 Juni 1798 en strängare executionskraft blifvit desamma tillagd, för hvilkas infriande af Gäldenären, något anstånd icke kan vid för desamma verkstäld lagsökning honom meddelas.
Den nu väckta fråga angar således endast de kraf, sorn hos Domaren eller Konungens Befallningshafvande anställas för fordringar, hvilka grunda sig på andra handlingar, än så beskaffade skuldförbindelser, som nyss äro nämnde; och, ehuru hvar och en försträckningstagare onekligen är förbunden att vid den tid han utläst, Lag-Utskottets Betänkanden. 31 fäst, eller för honom blifvit bestämd, till försträckningsgifvaren eller dess rätts innehafvare, återgälda det försträckta, samt denne sistnämnde således bör kunna påräkna, att vid berörde lid betalning derföre undfå; likväl och sorn så beskaffade omständigheter ofta möjligen kunna inträffa, att en Gäldenär, utan uppsåt att tredskas, kan vara utur stånd satt att, vid förfallotiden af dess skuld, densamma godtgöra, samt enär, vid desse tillfällen, på hvilka förenämnde 4:de §. af 2 Cap. UtsökningsBalken synes hafva afseende, fordringsägaren utkräfver dess rätt, en sträng behandling af Gäldenären, att utan upskof hos honom uttaga den fordrade och erkände skulden, skulle kunna föranleda till betydlig skada för honom och tilläfventyrs ibland dess undergång; alltså och emedan härvid jemväl bör i betragtande komma,att den rättighet, som uti ofvanberörde lagrum är Domaren och Konungens Befallningshafvande gifven, att då Gäldenären begäranstånd, detsamma honom förunna, icke annorledes är rneddeldt än jemte en dermed förenad skyldighet för Domaren och Executoren att pröfva saken, och huruvida den kan tåla dröjsmål, hvarvid ock den anståndstid, som kan Gäldenären lemnäs, är inskränkt att ej öfverskrida trenne månader; ty och då genom den 31 Julii 1815 vidtagen Författning, lagsökningstiden blifvit till mer än hälften förkorrtad, då nu mera tredskande Gäldenärer icke kunna, med anledning af det förut gällande stadgande i 2 §, af samma Gap., genom åsidosatt förklaring uppehålla målets afgörande, samt efter 32 Lag-Utskottets Betänkanden. efter Utskottets tanka vådligare följder blifva derigenom att befara, om Executorerne helt och hållet betoges att utöfva den makt 4:de § af samma Cap. dem tillägger, en rätt, hvilken är att anse i likhet med de flera fall, der Lagstiftaren öfverleinnat pröfningen till Domarens godtfinnande, än dem som kunna upstå deraf, om någon gång
Domaren eller Executoren utan förevarande verkligt behof, och emot Lagsttf. tårens ändamål, skulle gynna en krafd Gäldenär med rådrum till skuildens afbördande, deruti i sådan händelse fordringsägaren äfven är öppet att hos ÖfverDomaren söka ändring och rättelse, finner Utskottet sig icke ega skäl tillstyrka bifall af hvad Herr Borgmästaren Cederborg i detta ämne föreslagit.
Ständers granskning och bepröfvande varder detta vördsamt öfverlemnadt.
Stockholm den Januari! 1818.
N:r 8. Lag-Utskottets Utlåtande angueende föreslagen ändring uti det genom 14 §. af Kongl. Förklaringen den 11 Dec. 1766 stadgade ansvar f ör hållkarl, som af fordrar resande drikspenningar eller dem med otidighet bemöter.
LTti ett till Hedervärda BondeStåndet afRiksdagsfullmäktigen från Stockholms Län Matts Eriksson ingifvet Memorial, det Riksdagsfullmäktigarne Gustuf Larsson från berörde Län oGlr Lag-Utskottets Betänkanden. 33 éch Per Bengtsson från Halland äfven biträdf, är af Matts Eriksson yrkadt, att det uti 14 §. af Kongl. Förklaringen den 11 December 1766 öfver 1734 års Gästgifvare Ordning, stadgade ansvar för Hållkarl, om han af den resande fordrar drickspenningar, eller med ovett honom ofredar, att straffas i förstnämnde händelsen med Sex pär spö, samt i den sednare, första resan, med Tio, andra resan med Sexton par spö och tredje gången varda försänd till någon Kronans fästning, matte, såsom, efter Matts Erikssons tanka, icke lämpligt mot brottsligheten, upphöra, och desse förbrytelser med penningeböter till det belopp sorn kunde anses deremot svarande, få umgällas; och har Matts Eriksson i omförmälde ändamål andragit, att då Hållkarlns inkomst och lön på de fleste ställen, skulle bestå uti hvad han af resande, uti så kallade drikspenningar, kan erhålla, han ock icke borde, om han någon gång skulle derom hos den resande anhålla^ fällas till ett vanhedrande straff, som åtföljer grofva brott, äfvensom att de tvister, hvilka mellan resande och Hållkarlen kunna uppstå, ofta möjligen föranledas af den resandes förvållande och otidighet, och i sådant fall något strängare ansvar för den resande icke är utstakadt, hvaremot, om Hållkarlen på lika sätt besvarade den re. sandes förfarande, hans straff vöre bestämdt.
DagUtskottet, sorn från ofvanbemälde Riksstånd fått ifrågavarande Memorial till sig reremitteradt, har vid öfvervägande af hvad deruti Bihang till Riks-St.
Prat. igij . igig. ?:de Satnl, N:ri. 34 Lag-Utskottets Betänkanden. uti är framstäldt, funnit, att redan längre tid tillbakars och ej långt efter det GästgifvareOrdningen år 17,34 till allmän efterrättelse antogs och kungjordes, flera svårare klagomål deröfver sig yppat, att resande, utan skillnad till stånd eller värde, samt om de voro i allmänna eller enskilda ärender, blefvo länge vid Gästgifvaregårdarne i deras fortkomst uppehållne, och tvungna att afhandla med den skjutsande om legan till så högt belopp, som denne sistnämnde fordrade, hvarunder ofta trätor och olåt uppkomme samt de resande måst uthärda allahanda ledsamheter, hvilket föranledt till den af Kongl. Maj:t, uti Nådig
Skrifvelse till samtlige -Landshöfdingarne den 31 Maj 1763, meddelde föreskrift om de ytterligare mått och anstalter, som, till befordran af ordning och skick med Skjutsen på Gästgifvare - gårdarne i Riket erfordrades, hvarefter än vidare af samma anledning Kongl. Majit funnit nödigt, att den 11 December 1766 utfärda
Nådig förklaring öfver berörde Gästgifvare-Ordning och dervid fastställa'de deruti intagne serskildta förordnanden, samt deribland äfven dem angående ansvaret för Hållkarl, som fordrar Drickspenningar af den resande eller -honom med ovett ofredar, uti hvilka delar af berörde stadgande nu sökes ändring; hvarefter än ytterligare, igenom Kongl. Brefvet den 1?