Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Enligt Reglementet af den 27 Maj 1782 är det Judar uttryckligen förbudet att befatta sig med idkande af något ibland de tinder Skrå lydande handtverk.
Ibland de handteringar, sorn äro grundade på förädling af inhemska eller främmande Råämnen, är, med undantag af Skeppsvarf och vissa till de fria konsterna egentligen hörande yrken» Fabriks-näringen den enda, uti hvilken dem är tillåtet att inkomma, och det kan ej bestridas, att åtskillige af dem med framgång begagnat sig af denna frihet.
Retydliga Manufacturverk, såsom Cattuns-, Klädes- och Segelduks - Fabriker1, Sockerbruk, Glasbruk, 1’appersbruk och OljeslageriVerk, med flera nyttiga inrättningar, innehafvas af Judar, hvilka i dessa handteringar användt ansenliga capitaler; och det är otvifvelaktig!, att deras Industrie i berörde Näringsgrenar varit af verklig båtnad för det allmänna.
Det är emedlertid enligt med förhållandet, att in- och utrikes handel utgjort ett hufvudsakligt föremål för denna Nations verksamhet.
Utan tvång af de formaliteter i anseende till Uäro- och Tjenste-år, som genom Allmänna Författningar äro hvarje annan sökande föreskrifne, äger en hvar till Skyddsbref berättigad Jude obehindrad frihet att antingen såsom Gross- eller
Minut - handlare drifva e - '256 Den 8 Juni. gen rörelse,' och det bör således ej förekomma ofrirmodadt, att härvarande Medlemmar af denna Nation, i detta afseende gynnade bade framför andra .utländningar och äfven infödda Svenskar, hellre ingått i detta än andra dem tillåtna, mera mödosamma och ofta mindre båtande yrken.
Att importationen af utländska öfverflödsartiklar de sednare åren uppstigit till den mängd , att Landet blifvit likasom öfversvämmadt af främmande producter, är en anmärkning, som ty värr ej saknar grund.
I hvad större eller mindre mån här vistande Judar, jemförelsevis emot infödda Svenska män , deltagit i denna importhandel, är en omständighet, hvarom Utskottet, på derom i Herr Siabecks Memorial gifven anledning, sökt inhämta upplysning; men då Utskottet dervid erfarit, att någon .säker kännedom härom, ej dörr än efter längre tid? utdrägt vöre att förvänta, har Utskottet ansett denna irågas närmare utredande så mycket mindre böra föranleda till uppskof med afgifvandet af det yttrande, som Riksens Ständer af Utskottet infordrat, sorn ehvad förhållande härutinnan än kunde omsider utrönas, detsamma i allt fall ej kan medföra någon verkan på hufvud» sälten, enär det ej skäligen bör kunna läggas Judiska Nationens, mera än Landets egna infödda handlande till last, att begagna sig af en i allmänhet medgifven tillåtelse att ingå i handelsföretag, dem en för enskildta vinningslystnaden' gynnande conjuncture gjort för de förra, likasom för de sednare, lockande och begärliga, och hvar - Den 8 Juni'. hvaraf naturligen följt, att de i egenskap af importeurer ökat antalet af dem ibland
Rikets handlande, som till de inkomna varornas godtgörande varit i behof af växlar, samt derigenom, i sin man bidragit att höja växelcoursen, hvars uppjagande för öfrigt ej kan anses hafva berott af deras, mera än af andra handlandes speculationer.
Likmätigt Reglementets stadgande, är Judiska Nationens verkningskrets inskränkt inom de i samma Reglemente uppräknade Näringsfång, ibland hvilka Bergshandtering och Jordbruk ej höra; och det är således lätt att förklara, hvarföre Judar hvarken deltagit i den förra, eller, utom ett eller annat undantag, ingått i det sednare, hvartill för öfrigt några uppmuntrande anledningar ej äro gifne, enär ingen af dem, utan särskildt
Nådig tillåtelse, äger rättighet att bosätta sig annorstädes, än uti Städerna, och äfven der endast t 3
Den mest verkande driffjädern,' att under ungdomsåren genom flit och omtanka förvärfva skicklighet,i konster och slöjder, är utan tvifvel den. förhoppning, att få använda den till egen fördel och förkofran, samt att omsider uppnå det oberoende, som vid en viss ålder vanligen utgör föremålet för hvarje fri mans önskan; och då det således är enligt med sakens natur, att vid valet emel. 4:de B. N:o 33, 34.
Den 8 Juni. emellan mödosamma och makliga yrken, af hvilka det ena ej lemnar någon utsigt lill eget etablissement, och det andra deremot öppnar en säker väg till sjelfständighet 1 en framtid, det sednare föredrages för det förra; sä bör man utan svårighet kunna inse, hvad föga anledning harn af Judiska föräldrar äga att med försakelse af de tillfällen, som arn dem medgifne, att i egna handlande Landsmäns tjenst söka sin försörjning, begagna sig af den uti Reglementet beviljade frihet att å Svenska Mästares verkstäder uppoffra sin ungdomstid åt handtverk, dem de ej äga hopp att någonsin få såsom egne idkare här i Riket utöfva*
En flerårig erfarenhet tyckes redan hafva bordt undanrödja alla anledningar till den farhåga, som skulle den Judarne beviljade fria Religionsöfning åstadkomma förargelse i vårt Land ; oell att ej mera hädanefter än hittills några menliga följder i detta afseende äro att befara af dessa eller andra här vistande Trosförvandter, derom åge vi den säkraste trygghet uti vår egen läras sanning och Gudomlighet, och i den vård, som åt henne lemnäs af vår Regering och af det Stånd, hvars kallelse är deråt egnad.
Det är, efter Utskottets tanka, ej eller att befara, att af Mosaiska Religionens lärosattser något egentligt skäl hämtas för dess bekännare, att anse sig vara i ett stridigt förhållande till det samhälle, der de söka skydd och säkerhet; men om ock någon grundad anledning skulle förekomma till én slik för - Den S Juni. 239 förmodan, tror Utskottet sådant tjena till ett ytterligare bevis för angelagenheten, att vid bestämmandet af en folkstams rättigheter oc.h skiljaktigheter, af hvars idoga och trefna medlemmar man viii draga nytta för Staten, följa sådana grundsatser af billighet och rättvisa, som naturligen leda till det ändamål, att mer och mer fästa deras enskildta interesse vid det allmännas.
Utskottet är ej i tillstånd att känna de orsaker, hvilka föranledt till det Beslut, sorn rörande Judiska Nationen blifvit i Konungariket Norrige vidtaget.
Dea anmärkning torde likväl i frågan härom kunna äga rum, att oinständigheterne härvid äro af den skiljaktiga beskaffenhet, att i berörde
Rike någon formlig tillåtelse till bosättning ej varit samma Nation medgifven, och att följakteligen, genom det i Norrska Grundlagen nu stadgade förbud emot Judars inflyttning, någon rubbning uti förra förbindelser icke uppkommit.
Hvad deremot angar nämnde Nations förhållande i anseende till Sverige, anser Utskottet det ej kunna förenas hvarken med helgden af gifna försäkringar eller med Regeringens värdighet och Statens sannskyldiga bestånd, att utur Riket förvisa eller genom obilliga tvångslagar inskränka en folk-dass, sorn i förlitande på erhållna högtidliga löften, att här få njuta all den säkerhet och det beskydd, som Svenska undersåtare tillkommer, i Riket sig bosatt och i lofliga Näringar vågat sina tillgångar, likasom det ej heller, efter Utskottets tanka, vore instämmande med aGo Den 8 Juni. ined sunda hushållsprinciper, att genom förbud emot
Judars inflyttning förmena skicklige och förmögne personer af denna Nation att under vilkor syftande pä allmänt val bidraga till industriens befrämjande i en Stat, der man med grundade skäl klagar öfver brist på folk och CapitaJer i de igagneliga handteringar, till hvilkas bedrifvande
Landets naturliga omständigheter erbjuda så många gynnande tillfallen.
För öfrigt får Utskottet tillägga, att af det år 1S06 för särskildta politiska: skäl vidtagna, och genom Kongl. Commerce - Collega Kungörelse den 19 December samma år, ■ på Nådig befallning utfärdade förbud för Judar att i Riket inkomma, lika så litet kan dragas någon slutsatts till deras skadlighet för Rikets Näringar, som det af Kongl. Maj:t rinder den 19 Februari 18.11 i Nåder meddelte och af tillfälliga orsaker föranledda stadgande, att ingen utländning finge utan speciel t.
Nådige tillstånd i Riket inkomma, lärer kulina tagas i den mening, sorn skulle sådant medföra ett fortfarande hinder för välfrägdade personer äf främmande härkomst oell Trosbekännelse, att enligt hvad i allmänna Lagen och särskildta författningar är medgifvet, få tili nyttiga slöjders och handteringars bedrifvande sig här bosätta, enar de i vederbörlig ordning derom sig anmäla, och dervid föreskrifna skyldigheter iakttaga.
I anledning af den ernot Judiska Nationen anförda omständighet, att densamma ej skulle per. sonligen deltaga i vårt Fäderneslands försvar, har Den 8 Juni. har Utskottet trott sig slutligen böra upplysa, att uti de öfver Stockholms 'Stads Beväringsmanskap upprättade Kullor för a 8 1.3, 1814 och 1815 , tolf laar i Staden mantalsskrifne och 'inom Beväringsäldern varande ynglingar af Judiska Nationen blifvit personligen upptagne, och att af dessa Beväringsskj ldiga personer endast en af 1 8 13 års andra Glass tor sig erskaffat och insatt en ersättningskarl.
Sedan Utskottet således, i anledning af de hufvudsakliga anmärkningar, sorn inför Riksens Ständer blifvit emot Judiska Nationen framställde, uppgifvit de skäl och omständigheter, på hvilka Utskottet grundar sin öfvertygelse om både billigheten och fördelarna deraf, att denna Nation bibehålles vid den frihet till inflyttning oell bosättning här i Riket, samt det skydd, hvarom densamma i anledning af Riksens Ständers ofvanförde Beslut, redan för detta undfått Kongl. Majus
Nådiga försäkran; så återstår för Utskottet att . yttra sina tankar, angående frågan 0111 de vilkor .för samma Nations Näringsrättigheter, som efter tid och omständigheter kunna anses till ändamålet lämplige.
På sätt Utskottet förut anmärkt, är Judarnes Näringsfrihet här i Riket inskränkt egentligen till handel, Manufacturer, Skeppshvarf och vissa handarbeten, hvarjemte dem uttryckligen är förbudet, att idka något af de under Skrå lydande handtverk.
Utskottet har härvid förekommit, att da Den 8 Juni. då del å ena sidan synes vara utom ali fråga, atl ju mera ■vidsträckt utrymme öppnas för skickliga och bemedlade personer af denna Nation, att i lofliga Näringar deltaga, desto mera redbar nytta kan af dem förväntas, och det å den andra instämmer med billighet och god ordning, att de, för att komma till åtnjutande af en således medgifven skälig Näringsfrihet, underkastas de formaliteter, som efter gällande förordnanden äga rum i afseende på hvarje annan sökande, att för det allmänna gagneligt ändamål följaktligen skulle befordras och en billig reeiprocité iakttagas, om rättighet till idkande af hvad loflig Näring, Handel, Handtverk eller Slöjd som helst, blefve infodde och inflyttande Judar beviljad emot de vilkor, sorn allmänna Författningar i hvarje fall föreskrifva och emot fullgörande i öfrigt af de förbindelser, som särskildt i afseende på sökande af berörde Nation kunde pröfvas lämplige och nödige.
Genom 8. §• af förenämnde Reglemente är förordnadt, att hvarje inflyttad Jude, sam till H andel eller annan Närings idkande sig . anmäler, skall bestyrka, att han i contanta penningar eller växlar äger och i Riket ixrbragt ett redbart Capital af 2000 R:d, hvilken summa, enligt g är i afseende på de här i Riket födde eller uppfödde Jude-söner bestämd till hälften, eller 1,000 R:d.
Afsigten häraf har tvifvelsutan varit, att försvära utvägarna till bosättning här i Riket för obemedlade personer af Judiska Nationen; men hvar - Den 8 Juni\ att besitta och bruka Fastighet och Jord i Stad och på Landet, men att deremot den, som till Fiket inflyttar i afsigt att, utan annat näringsfång, endast såsom Fastighetsägare sig här bosätta, ej må vara tillåtet att inköpa hus elier jord i Stad, men val kunna emot någon lämplig afgift förvärfva sig ägande-.rätt till fastighet å Landet, enär sådana vilkor dervid föreskrifvas, som lägga hinder i vägen för obemedlade personer att åtkomma lägenheter af ringa värde, hvarigenom flera emot ändamålet stridande missbruk skulle kunna äga runi, samt slutligen, att hvad i denna del stadgas äfven må i så måtto lämpas pä detri af Judiska Nationen, sorn i egenskap af handtverkeri - idkare här sig bosätta, att dem väl må blifva medgifvet att besitta hus och jord i Stad, men ifråga om köp af Fastighet ä Landet ej lemnäs en sådan oinskränkt frihet, som skulle för dero öppna tillfällen att öfvergifva en nyttig handtering, och såsom innehafvare af hvad slags obetydlig lägenhet som helst i Landet kringspridas, samt i brist af andra utvägar till försörjning ingå i företag, sorn ej vore för det allmänna gagneliga.
Det är ej utan skäl anmärkt, att i anseende till det uti Fegleriséntets 23 §. stadgade förbud för Judar, att här i Riket ingå i giftermål med andra ari egna Féligionsförvandtér, den förmögenhet , sorn dé antingen inbragt eller här förvärfVat, måste naturligtvis stadna samt mer och iner tillväxa inom några få Judiska familjer, utan att T>tn 8 Juni. 563 hvarvid likväl någon säker controll emot möjliga missbruk ej ägt rum, enär denna föreskrift utan svårighet kunnat uppfyllas af hvar och en sökande, som funnit utväg att, i brist af egna tillgångar, genom Lån för dagen anskaffa det capital han bordt uppvisa oell hvarmed han i sådant fall sökt styrka sig äga en förmögenhet, den han i sjelfva verket saknat.
Detta stadgande är således förenadt med brister, hvilka böra för framtiden afhjelpas, äfvensom da ändamålet fordrar, att en nyttig concurrence uti de produGtiva
Näl ingarne framför al k uppmuntras, och deremot hågen genom lämpliga anstalter ledes från handelsyrket, uti hvilket Judiska Nationen hittils här i Biket förnämligast deltagit, förenämnde vilkor synes nu i afseende på de Judar, som hädanefter hit inflytta, böra så litet, sorn möjligt är, göras betungande för personer, hvilka sig anmäla om tillstånd att idka Manufacturer, handtverk och slöjder, samt följaktligen storleken af det capital, som en inflyttad Jude bör visa sig äga, bestämmas efter beskaffenheten af den rörelse han åstundar utöfva, så att summans belopp blif-ver störst för dem, som vilja drifva handel, mindre för dem, som anlägga Fabriker, och mindst för de personer, som upprätta egna verkstäder till handtverkeriers bedrifvande, och hvilka, då de äga pröfvad skicklighet i sin slöjd, ofta kunna, äfven utan förmögenhet, blifva af stor nytta för det allmänna; äfvensom Utskottet ansett den Jude, hvilken i egenskap af handlande eller Fabriksidkare sig här etablerar, ej böra förmenas att Den 8 Juni. 265 att derifrån kunna på flera händer spridas; ocii sorn i religiéust afseende någon betänklighet ej synes förekomma emot upphäfvandet af detta förbud, hvilket ej står att förena, hvarken med tidehvarfvets upplysning eller med Rikets oeconomiska fördelar, så anser Utskottet anledning vara att härutinnan tillstyrka den ändring, att skiljaktighet i antagna Lärosatser ej må medföra hinder för personer af den ena eller andra Trosbekännelsen att med hvarannan hygga ägtenskap, enär dervid fästes det vilkor, att de Barn, som af sådana föräldrar födas, böra uppfostras i den Evangeliska Lutherska Religionen, oell hvarigenom en slik tillåtelse skulle leda till gagneliga följder för både Kyrkan och Staten.
Under tillämpning af dessa grunder får Utskottet vördsamt tillstyrka Riksens Höglofl.
Constilutions-UlsliOUets Memorial, N\o 38.
15 hvadan dess innehafvare skulle vara de, af hvilka en Öfre Kammare borde hildas.
Utan alt här ingå i någon undersökning om den egentliga halten af detta påslående, att rikedomen i allmänhet kan anses gifva en återhållande syftning, tror Utskottet sig. dock kunna, utan fruktan för missförstånd, uttala den öfvertygelse, att, så vida en sådan syftning verkligen alstras af likedomen, den är af nog tvetydig art.
Denna återhållande syftning skulle nemligen alltför lätt kunna inskränka sig hufvudsakligen till bemödandet att hindra förmögenhetens naturliga öfvergång från dem, hvilka, i besittning af hvad andra åt dera förvärfvat, sjelfve sysselsatte med njutningens lätta möda, ingenting vilja eller kunna förvärfva, till sådana, sorn arbeta att lolligen förvärfva; således till bemödandet att qväfva idogheten sjelf genom undandragande af dess lön — och åt en sådan syftning synes
Slaten icke böra anförtro en mera afgörande inflytelse på sina öden.
Utskottet skulle funnit de redan anförda belänktigheter vigtiga nog att bestämma det, att aldeles afstå från förslaget att af flere eller färre bland nu anförda element bilda en Öfre Kammare.
Men det finnes andra skäl, som, i Utskottets tanka, gifva de anförda dubbel vigt.
Alltifrån trettonde århundradet hafva mångfalldiga försök skett att befordra Sveriges lycka, genom att importera en för våra krafter olämplig Statsapparat; de hafva kostat oss så mvcket; resultaten af den efterbärmningslust, eller, om man får nyttja elt i det nyare politiska språket väl bekant konstord, af det slags rörelse, som i århundraden utmärkt den Svenska aristokratien, och som sällsamt afslicker mot folkets i grunden demokratiska lynne, uppmuntra så litet till nya försök på samma väg, och det fordna Riks-Rådets anspråk att utgöra en verklig Öfre Kammare, eller, som det uttryckte sig, medlare mellan Konung och Ständer, funno så litet deltagande hos folket, att den, som aglar på häfdernas vittnesbörd, icke bör klaga öfver blist på varningar i detta hänseende.
I de förenade Staierne af Norra Amerika har man, i brist af de Engelska elementen, hvilka icke eller i de Nord-Amerikanska formerna, kunde få något rum, sökt att i den Öfre Kammaren samla den högre medborgerliga förtjenslen och erfarenheten i allmänhet; och då man insett, att domen om denna grad af förtjenst och erfarenhet icke med säkerhet kunde anförtros åt alla valmän, hvilka utse den Nedre Kammarens medlemmar, har man, med den rigtighet i omdöme, som utmärker den Engelska och Engelskt-Amerikanska stammen» till valet af Unions-Senaten kallat de för - 16 'Constilutions-Utskottets Memorial, N\o 38. samlingar, åt hvilka de serskilda
Sta terne anförtrott sin enskilda lagstiftning, och hvilka i detta vigliga värf måste hafva vunnit en erfarenhet, insigt och fördomsfrihet, som hos vanliga valmän icke kan påräknas.
Utskottet har åt detta sätt att hilda en Öfre Kammare egnat synnerlig uppmärksamhet.
Men då vi för våra
Län ännu icke bredvid den från CenLral-Slyrelsen utgående förvaltande
Myndigheten ega någon omfattande representativ församling; då en sådan, äfven om den snart skulle komma till stånd, torde behöfva någon tid, innan dess caracter hinner stadga sig, och kan tillbörligen bedömas, och dess anspråk på ett nytt förtroende af så stor vigt, som det här ifrågavarande, kan anses tillräckligen styrkt, så har Utskottet icke eller trott sig kunna för närvarande föreslå detta sätt till en Öfre Kammares bildning.
I sådane omständigheter har
Utskottet icke ansett med sin pligt öfverensstämma, att, i trotts af de förhållanden, hvilka natur och historia lvos oss utvecklat, föreslå national-representationens delning i Två Kamrar, Utskottet har i det föregående nämnt, att Två-kammar-syslemet blifvit antaget i flera större Europeiska Constitutionella Stater.
Det tillåter sig liär erinra, att Europa dock eger andra constitutionella Stater, der Enkammar-systemet blifvit antaget och förvärfvat sig förtroende.
I Wurtemberg blef det väl vid den nu gällande Författningens antagande upphäfvel; men folket gjorde dervid ett offer af sin egen öfvertygelse åt en Furste, hvilkens ädla vilja, rena afsigter och fasta caracter förvärfvat honom dess varma tillgifvenhet.
I grannlandet Schweitz öfvercaf man deremot snart det O O D år 1798 efter Franskt mönster införda Två-kammar-systemet.
I åtskilliga af de mindre Tyska constitutionella Staterna, bland hvilka kunna nämnas Hessen-Cassel, Braunschweig och Sachsen-Weimar, har man ock bildat national-representationen på en enda Kammare; och slutligen har Norrige gifvit En-kammar-systemet en hyllning, sorn det icke synes böjd t al t ångra eller återkalla.
Om häremot anmärkes, alt samtlige nyss uppräknade Stater ega mindre politisk betydenhet, mindre invecklade samhällsförhållanden och en mindre sammansatt Styrelse än Sverige, så vågar Utskottet erinra, att vi torde kunna lära lika mycket af Stater med mindre, som af sådane med större politisk betydenhet, än vår egen; att det till och med, så vida man anser sig hafva något att af främmande lära, torde vara önskligt, att istället för större Stater, hvilka Sverige redan alltför mycket efterapat, en gang företrädesvis göra de mindre till föremål för vår uppmärksamhet; att våra sam - Conslitutions-Utskoltets Memorial.
N\o 38.
17 samhällsförhållanden visserligen äro mera invecklade, likasom vår Styrelse iner sammansatt än Schweilz’s och Norriges; men att denna inveckling likväl ligger mera på ytan, än man i allmänhet torde tro; att den hufvudsakligen inskränker sig lill hvad vi kunnat bilda efter utländska mönster, •och håde i omfattning och inre kraft är mindre betydlig; men att deremot under denna yla de ägta nationella förhållandena temligen nära likna de Schweil/.iska och Norrska.
Ett talrikt Bonde-Stånd gör vår, så väl sorn Schweilz’s och Norriges, egentliga styrka.
Schweitz och Sverige äro de enda Europeiska länder, hvilkas politiska sjelfständighet egentligen af BondeStåndet blifvit räddad; och om Norrska Bonde-Ståndet icke förvärfva! sig denna förtjenst, så har det dock inom sina fjällar fullkomligen lyckats att bevara sin egen oafhängighet; och slutligen äro också bland de nämnda Tyska Staterne åtminstone
Hes sen-Cassel och Braunschweig hufvudsakligen bebodda af ett jordbrukande folk; ett förhållande, vid hvilket Utskottet känner sig böjdt lill den förmodan, att En-kammar-systemet är naturligt och passande for jordbrukande länder med enkla samhällsförhållanden.
Synnerlig uppmärksamhet har Utskotlet fästat vid Norrige, och tror sig dertill ega goda skäl.
Både slamfrändskapen och den politiska föreningen måste gifva de inrättningar, hvilka Norrska folket anser sig hafva alt tacka för sin lycka, ett serskildt intresse för oss.
Den mängd af stadganden, hvilka Norrska Grundlagen utur vår upptagit, har redan visat sig väl kunna stå tillsamman med de från våra afvikande grundsatser, hvilka Norriges Grundlag i öfrigt innehåller.
Norrska folket har genom dessa stadgandens upptagande, och Utskottet skulle vilja tillägga, äfven genom likheten emellan de af i8op års Constitulions-Utskott uttalade och de i Norrska Grundlagen hyllade grundsatser för representant-valen, redan till ett närmande mellan folken, banat en väg, på hvilken det Svenska, såvidt sorn det utan uppoffring af egen nationalite kan ske, säkerligen både vill och kan gå brödrafolket till mötes; och slutligen har Norrska folket funnit ett slags medelväg, på hvilken det med En-kammar-systemets fördelar verkligen lyckats att förena åtminstonen en af Två-kammar-systemets, nemligen förebyggande af förhastade beslut.
På nu anförde grunder, har Utskottet antagit: att Svenska folkets till Riksdag församlade Representanter må bilda en enda Kammare, hvilken för vissa frågor delar sig i tvänne, som serskildt öfverlägga och besluta, men, när deras beslut råka i strid, sammanträda för att afgöra de omtvistade punkterne.
Bih. till R, St. Prot, 1840. -3 Sunil, 21 Haft, 3 18 Constitutions-Utskotlets Memorial, N.o 38.
Af hvilka element denna Kammare bör sammansättas?
eller hvilka böra deruti såsom Svenska folkets representanter inträda? och huru böra de dertill utses?
är den fråga, som dernäst måste besvaras.
För närvarande gifvas tre olika grunder lör representations-rätt, nemligen:
Börd, Embete och Bal.
Stånd representerar nu med bördens rätt, ulan allt val; Utskottet tror sig icke behöfva ingå i någon bevisning af omöjligheten att lemna Ridderskapét och Adeln i den enda Kammaren en sådan öfvervigt, som dess antal, om dess nuvarande representationsrätt bibehölles, skulle, åtminstone vid vissa tillfällen, skafta detta Stånd; och äfven om detta skäL icke funnes, skulle Constitutions-Utskottet med full säkerhet våga förutsätta, att Ridderskapet och Adeln i en tid, då en sådan representations-rätt i det Germaniska Europa utom Sverige, Constitutions-Utskottet veterligen, blott träffas i Weldeck och Schauruburg-Lippe, sjelf skulle aldraförst inse, det denna representationsrätt oförändrad icke kan fortfara.
Huruvida den med tillsatts af val bör bibehållas eller icke, skall Utskottet längre fram, efter sin åsigt, söka utreda.
En med närvarande tids åsigter, åtminstone bättre än börden, öfverensstämmande grund för representations-rätt torde vara beklädande af vissa Embeten.
Det förtroende, sorn kallar till Embetet, är då ett verkligt representant-val, som gäller för hela den tid, som Embetet beklädes.