Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Förordningen den a 2 Julii 1803 utstakar, bestämmas till någon dag i November månad inom den 5de, och att iörfattningarnes föreskrift, rörande tiden för Ken* tetagares och Rentegifvares ömsesidiga tillsägelse till hvarandra, i så måtto ändras, att denna tid framflyttas ifrån Thomasdag till Januari uti Westernorrlands, Westerbottens, Jemtlands och Norrbottens
Läp inom den 5, och uti de öfriga Uänen inom den 45 i samma månad. 4:0
På hufvudsakligaste ändamålet med Markégångs-Taxefing måste varå, att priset å dfe deruti inbegripna persedlar bestämmes så oväldigt Sorn någonsin möjligt är, och den öfvertygelse en hvar bland dem Markegångsprisen angå , vare sig Rentegifyare eller Kentetagare, hör vinna derom, att all rättvisa blifvit honom ve, derfaren, ofelbart erhåller det starkaste grund* fäste, i det fall, då han med säkerhet kan påräkna, att lika mångå med honom sjelf i enahanda belägenhet varande personer, som de, hvilka af Markegångs-Taxeringen haft ett mot» stridande interesse, vid samma Taxering varit tillstädes och bevakat hans rätt, och i hvilka händelser billighetens fordringar visserligen när, mast; 3 oo Den 16
M'hj. mast uppfyllas, om jemnvigten gpres fullkorpli; gen lika å ömse sidor; så tillstyrker Utskottet vördsammeligen, det stadgandet uti 3 §. af 1734 års Kongl.
Resolution på Allmogens besvär, att hälften af de Deputerade vid Markegangssättningarne böra vara Rentegifvare och hälften Rentetagare , matte på det sätt uppl ifvås, att å alla ställen, der det, med iakt tagande af de uti Kongl. Förordningen den 1 October igto i öfrigt bestämda grunder, sig göra låter, sådant måtte varda verkstäldt. 5:0 Ehuru Utskottet nogsamt inser nyttan af den föreskrift uti Kongl. Brefvet den 16
December 1774 och åtskilliga sednare Författningar, att Pris-Couranter, som af Kronofogdarne blifvit underskrefne samt af bofaste och inom Häradet boende trovärdige män bestyrkte, Föra till Konungens Befallningshafvande insän% och, vid Markegångs Taxans upprättande, jern te Torgprisen, i öfvervägande tagas; likväl och som desse Pris-Couranler upprättas af Rentetagare och det torde vara af mycken nytta om äfven Rentegifvare fingo uti samma Pris Couranters uppgörande deltaga; alltså anser, .
Utskottet sig böra till Riksens Höglofl.
Ständers närmare godtfinnande framställa det förslag, att vid Spck^ Bestämma inom hvarje Församling, en eller tvenne af Socknens Uedamoter borde väljas, för att å den dag och ort Kronofogden för hvarje Härad eller Tingslag utsätter, med honom stadga det pris , söm för Häradet borde uti Pris-Couranton till Markegångssättningen jnragns, och hvilket - Dm 16'
Maf. ket pris alltid bör vara medium af de pris Socknefullmägtige, hvar för sin Socken, såsom derstädes gångbara uppgifva.
Alla anmärkningar, som i öfriga delar blifvit uti de till Utskottet (remitterade Memorial, i hvad Markegångssättningarne angar, gjorde, har Utskottet ansett vara af den beskaffenhet, att de, i händelse Utskottets ofvanupptagna Förslag blifva af Riksens Ständer gillade, böra dels förfalla och dels utan afseende lemnäs.
De Memorial, uti hvilka endast rättelser i föreskrifterna rörande Rentepersedlarnes utgörande, forslande och lösande blifvit föreslagne, äro : i;o Vice Talemannens för Hedervärda Bonde-Ståndet Anders Jansson Hyckerts, uti hvilket andrages, att, ibland de ämnen, som, ifrån längre tider tillbaka, skulle hafva utgjort föremal för Allmogens och i allmänhet Skattejordägares klagan, vore det, enligt vice Talemannens förmenande, tryckande och för jordbruket menliga sätt, hvarpå Afrads- och Tionde-Spannemålen samt all Jordeboksrenta i allmänhet måste erläggas: att, genom de, tid efter annan, rörande detta ämne, utkomne Stadgar och Författningar, den Skattdragande Allmogens vilkor väl skola blifvit till någon del lindrade, men hvarvid likväl mera afseende skulle blifvit fästadt å Rentetagarnes fördelar, lin å det lidande, hvilket påstås nödvändigt bora drabba sådana Rentebetalare,' sorn §02 Hen 16
Majt sorn kynde med vinningslystna och obilliga Seth tetagare häfva att göra: att hvar och en, söm hanner tillståndet på landet, icke skulle kunnä vara okunnig om de mångfaldiga orsaker, som företedde sig till oenighet och tvister emellan Rehtefagaren och RentegifVäfert, i anledn ing af de så kallade små Rentepersedlathe, vid hvilkas utgörande den Reiltetagare, soth föresatt sig att uppdrifva lösen för alla dessa till hvad pris honom godt syntes, sällan skulle kunna fela i sin afsigt, genorh det tillfälle han ägde att chicanera äfven den villigaste Rentegifväre; att alla dessa för den skattdragande Jordbrukaren fryckände och för jordbruket skadlige ölägenhetér icke skulle kunna undvikas ellef afhjelpas, derest de jemväl i Författningarne åberopade grunder , att Rentetagares och Rentegifvares inbördes rättigheter och skyldigheter böra stå till hvarandra i jemt förhållande, éj sattes i verkställighet; söm* enligt vice Talemannens tanka, icke kundé vin. nas annorledes, än att Rentegifvaren finge betala all
Ränta in natura, om hän det förmådde och ville; i hvilket fall han äfven skulle vara skyldig att forsla den, eller ock, i annor hän. delse, förklarades berättigad och skyldig, att lösä denna Renta med penningar, icke efter den obestämda grund af gångbart pris, eller efter Ren. tetagarens godtycke, utan efter skäligt värde, hvilket åter måste anses ej kunna säkrare utrönas, än genom den årliga Markegångssättningen, och har vice Talemannen, för att gifva vigt åt detta sitt förslag, andragit, att i synnerhet frågan om Rentedagsverkens fullgörande in natura lemnät mångs
Ihårtgä anledningar till oredor för den RentegifVare, som velat undandraga sig deras losen efter oskäligt åsatt värde ; af hvilka med flera anförda orSaker vice Talemannen föreslagit, det Hedervärda Ronde Ståndéf ville inbjuda Riksens Höglofl.
Ständer, att, gemensamt med BondeStåndet, hos Kongl. Maj.-t i underdånighet begära skyndsam
Nådig åtgärd, till vinnande deraf, att Rerttegifvare kunde få uti den årliga Markegångssätfningen söka den rätta grund, eftef hvilken värdet af de Rentepedlaf, sorn ej kunde af. lemnas in natura, måtte mätas och Uppskattas.
Hvarjemte vice Talemannen förment, att, i händelse, emot hans förmodan, undantag skulle snäses böra äga turn i hänseende till Spannmålen , den allmänna regeln likväl borde lämpas på alla andra persedlar, så Väl Sorn dagsverken, sl att värdet af alla dessa måtte ovilkorligen beräknas och bestämmas genom Markegången; hvarförutan vice Talemannen, i egenskap af tillägg tili sitt ofvan. berörde Memorial, åberopat 1637, iG6b och 16^3 Ers Kongl.
Resolution på Allmogens besvär, af innehåll, att då Bonden icke kund® utgöra sina utlagor i sjelfva persedeln, borde han derföre erlägga penningar, efter som Markegången Vore i närmaste köpstad inom lagsagan, deti tid, som utlagorna bordt utgå; äfvensom, enligt Hedervärda Bonde-Ståndets Protocolls utdrag för den 20 nästlidne Mars, Riksdagsmannea Anders Joachimsson från Östergöthland begärt, såsom tillägg till vice Talmannen Hyckerts berörde memorial, iå antecknad den anhållan, att AfradsSpannemålen måtte vid Rentetagarens Boställe få aflemnas 3°4 JDm 16 'Alof. aflemnas och ej kunna fordras längre forslad ; samt 2:0 Biksdagsmannen Olof Bruhns från Malmöhus län, hvarmed åtskillige äf de öfriga Kiksdagsfullmägtige från Skåne sig förenat , och deruti klagan blifvit förd deröfver, ätt föreskriften uti Kongl. Förordningen den 22 Julii 1803, det, vid uppgörande af de ständiga Tionde-Anslagen för vederbörande Stater och indelningar, tillses skulle, att Tiondegifvarne, så vidt möjligt vore, blefvo för-- delte till närmast belägna Tiondetagare, samt att byar och nästgränsande hemman anstogos till en och icke flera; skall, på sätt Bruhn uppgifver, å hans hemort sakna efterlefnad, i så måtto , att derstädes Socknarne, by arne och enstaka hemmanen annu äro fördeldte på en mängd särskildta Tiondetagare af Academiestaten i lund, hvilka alla skola tillegna sig rättighet att utfärda forsedlar, och. hvarigenom en Tiondegifvare, i stället för sex mils försel, skulle nödgas forsla Rentepersedlarne 40 a 50 mil, under den årstid, då vägarrte uti Skåne äro svårast att färdas; och till afhjelpande hvaraf Biksdagsmannen Bruhn föreslagit, det hos Kongl. Majit måtte göras underdånig anhållan, att 3 §. uti nyss åberopade Kongl.
Förordning kunde upplifvas och en obrottslig efterlefnad deraf anbefallas.
För att öfver vice Talmannen Hyckerts ifrågavarande Memorial kunna afgifva ett sådant utlåtande, som emot det af honom framstäldta' ämnes vigt och grannlagenhet behörigen svarar, har Utskottet skärskådat hvad F’örfattningarne, allt ifrån Indelningsverkets inrättning stadgat, i fråga om Den 16 Maj» om Rentepersedlarnes utgörande eller lösande* och dervid funnit, att sedan uti Kongl. Reglementet den 5 Januari 1684 och Kongl. Förklaringen deröfver den 7 April 1 68 5 , Officerares och Landt-Staternes rättighet till Föningsrentors och dagsverkens åtnjutande af Krono- och Skattehemman blifvit, i anseende till .vilkoret! dervid, så väl då de skulle och kunde in natura utgöras* sorn då de fingo med penningar lösas, på det nogaste utstakade; samt de uti nyssnämnde Författningar gjorde Stadganden sedermera blifvit genom ett betydligt antal tid efter annan utkomna Kongl. Resolutioner och Kungörelser dels ändrade och jemrtkade, dels ock ufi flera delar närmare bestämde; så har Kongl. Maj;t, uti Dess Kådiga Förordning den 22 Juli 1803, angående Afrads- och Krono-TiondeSpannmålens utgörande , forslande eller lösande m. m., icke allenast låtit Sammandraga allt hvad genom de äldre då gäR lande Författningar varit stadgadt, utan ock i Nåder meddelt nya fullständiga föreskrifter rörande så väl dessa sorn de dermed gemenskap agandé ämnen, jemte den årliga Markegångs sättningen i Riket; hvarefter, genom Kongl.
Brefvet den lo April 1810 och Kongl.
KammarCollegii, i följd deraf, den 3 Maj samma år utfärdade Kungörelse, ytterligare förklaring öfver rätta förståndet af Författntngarne om Indelta Renfors utgörande är vorden méddelt , samt medelst Kongl. Kammar-Collegii Kungörelse den 5 Mars 1811, så väl tiden som hvad mera vid Rente-dagsverkens utgörande borde iakttagas blifvit tydligen och fullständigt utstakadt
Och beydje Del. N:0 39, 40^ stäindts 3°6
Den 16 Maj. gtämdt, och hvilket uti Kongl.
Karrimar-Collegii Circulaira till Herrar Landshöfdingarne den st Februari iSt^ stadfästes oell bekräftas; varandes härförutan Barnhus- och Hospitals-inrättningarnes samt öfriga fromma stiftelsers rättigheter i afseend® på den dem förlänta Afrada- och Tionde-Spannemål, genom Kongl. Brefvet den 24 November 1813 och Kongl. Kamrnar-Collegii Kungörelse den ai Mars innevarande år, närmare utstakade.
Och, vid Utlåtandes afgifvande öfver den and» ring uti ofvanberörde Författningar vice Talmannen Hyckert nu yrkat och begärt, anser Utskottet sig ingalunda kunna tillstyrka ändring af den Ömsesidiga . rättighet , sorn genom Indelningsverket och ifrågavarande författningar blifvit
Ben» tegifvare och Rentetaeare förbehållen; för de förre, att fä lemna Tionde- och Rente Spannmålen samt Öfriga hufvudpersedlar in natura, då de finna det för sig förmonligare än at,t lösa dem efter Markegång, och för de sednare, att samina Spannmål och persedlar in natura utfordra, när de deraf äro i behof; hvilket äfven synes böra på det högsta väcka både Rentetagares och Rentegifvarés bemödanden, ätt, så nära möjligt är, söka afpassa Markegångs Taxorna efter gångbara prisen.
Utskottet känner fullkomligen, att, enligt nu gällande Författningar, de missbruk, som vice Talmannen Hyckert öfverklagar, kunna förekomtnas;. och då några så beskaffade missbruk inträffa, torde rättelse deruti visserligen erhållas , om den lidande, uti sådan ordning som Författningarne utstaka, gör sin klagan anhängig hos Konungens Befallningshafvande, hvilka äga att tillse, T) en 1G Maj. ^qJ tillse, det bade den ena och den andra njuter sin lagliga rätt till godo.
Enär härtill kommer,' att, å ena sidan, de af Hyckert åberopade 1627,* 3668 och 1683 års
Resolutioner både äro till sina föreskrifter obestämda och blifvit upphäfne genom Indelningsverket, samt c!e efter det sam. ma utkomna allmänna stadgar; äfvensom alt den. rättelse Riksdagsmannen Anders.Joachimsson äskat, iir till innehållet alldeles enlig med hvad i uti Kongl. Förordningen den 22 Juli 1803 an* gående Afraden redan förmår; men ock att, å an dra sidan, Rentegifvares och Rentetagares inbördes rättigheter böra för bägge vara alldeles lika; att Kongl. Maj:ts och Kronans rätt, att in natura uppbära en del Tionde-Spannmål, af de Kronan immediate förbehållna Hemman, icke kan umbäras för Garnizonsmanskapets underhåll och an. dra nödiga behof; att Hospital, Razaretter och Kärnhus skulle förfela deras välgörande ändamål, om de kommo att mista sin rättighet, att kunna, efter behofvet, någon del af den dem anslagna och förlänta Spannmål in natura utkräfva; att det på lika sätt skulle föranleda till rubbning uti Indelningsverket, om Rusthållare betogos, att in natura uppbära A-ugmentsrentan; att. det vore emot äganderätten stridande, om åt Skattefrälse-ägare nekades att sina Rentor på sådant sätt fordra; samt att det allrabäst ägnar ett upplyst tidehvarf och styrker ett lyckligt Regeringssätt, att hvarje Medborgare under Rågens skydd får oqvaldt behålla hvad honom med raft och billighet tillkommer: så anser Utskottet sig icke kunna eller böra föreslå uågon annan ändring uti Den 16 Maj. uti hvad Forfattningarne, rörande Tionde- och Afrads-Spannmålens utgörande, forslande eller lösande, nu innehålla, än att då, på sätt ofvanberördt är, enligt Utskottets öfvertygelse, Tion. de- och Rentegifvarnes både rättigheter och skyldigheter emot
Rentetagarne böra vara alldeles jemnlika med de sistnämndes emot de förra, det stadgande uti 1803 års Kongl. Förordning, att, nemligen när Tiondegilvaren för Tionden och Rentegifvaren för Afraden icke vill erlägga betalning efter Markegången med den i nämnde Förördning utstakade förhöjning, ulan tillsäger att han Spannmålen in natura vill leverera, han skulle vara förbunden forsla Tionden inom Lag. sagan högst 8 mil i Svea och Götha Rike och 10 mil i Westerbotten och Westernorrland, samt Af. raden till bostället, eller, då Indelningshaf varén med sådant icke är försedd, till annat anvist levereringsställe inom ett lika afstånd ifrån Rentegifvärens hemvist, måtte blifva jemnkadt och bragt till full jemnlikhet med föreskriften om Tiondeoch Rentegifvarens skyldighet att forsla Spannmålen, när den af Tionde- och Rentetagaren fordras, och således att Spannmålen, äfven i de här ofvan först nämnda fall, aldrig må kunna fordras forslad längre väg än högst 6 mil inom Svea och Götha Riken, samt inom Westerbotten och Westernorrland högst 8 mil, från Tiondeoch Rentegifvarens hemvist.
"Hvad åter de öfriga Rentepersedlarne angar, så utvisa de af Utskottet infordrade Handlingar, att sedan hos Kongl. Majit Riksens Ständer, genom Den i f) Maj. 3°9 genom skrifvelse elen Q >; October lSog, i underdånighet anmält , det Riksens Ständer ansett förrnoriligt , orri Uppbördsverket blefve efter en enklare method regleradt samt Rentepersedlarnes benämning förändrades, Riksens Ständer anhållit, det Kongl. Majit täcktes i nåder anbefalla Herrar Kandshöfdingarne att, hvar i sitt Län, ofördröjligen låta höra de Skattskyldige, för att utröna hvilka persedlar de förmente sig lättast kunna till sina Utskylders afbördande använda, äfven, som att, efter det JLandshöfdingarnes berättelser härom inkommit och Kongl. Kammar-Collegium blifvit bordt, frågan kunde vid en följande Riksdag öfverlemnas till Riksens Ständer, för att afgifva ett fullständigt förslag till förbättrad inrättning af Jordeboken, samt en mera enkel method, att , med de Skattdragandes mindre betungande, till större förmon för Staten, beräkna och indrifva utlagorna; så har väl Kongl. Majit till denna Riksens Ständers underdåniga önskan lemnat Nådigt bifall, och, medelst Circulair till samtelige Randshöfdingarne den 18 Mars 18H» anbefallt dem, att, låta höra de skattskyldige till utrönande af hvilka persedlar de ansågo sig lättast kunna till Utskyldernas betalande använda, samt berättelse derom, beledsagad af hvar och. en Randshöfdinges eget förslag uppå hvad han för det honom i Nåder anförtrodda
Län kunde finna nödigt och bidragande till det r.f Riksens
Ständer åsyftade ändamål, afgifva till Kongl. Kammar-Collegium, som derefter borde med underdånigt utlåtande i Målet inkomma; men sedan åtskilliga svårigheter vid verkställigheten deraf mött, JDen 16 Maj. mott, har Kongl. Maj:t, uti ytterligare Nådig skrifvelse till samtelige Landshöfdingarne den J5 Sepfemter 18' 3 forordnat, det visse Comitelade skulle inom hvarje Iian utses, hvilka, med kännedom af saken och Länet samt oförhindrade af andra förrättningar, kunde förslaget tili Räkenskapernas förkortande och Reniornas sammanslående uppgöra, hvarefter, enligt de underrättelser Utskottet erhållit, ifrån de flesta Herrar Xiandshöfdingar underdåniga svar i detta Mål inkommit, man hvilka till största delen utvisa, att de Skattskyldige ej velat i någon ändring af Renteperseålarnes benämning inga.
I anledning häraf och emedan sålunda blifvit upplyst, att icke allenast den bästa method för de mångahanda särskildta persedlarnas sammanslående torde vara svår att påfinna, ulan oek att sådant Sammanslående å manga orter skulle strida emot de skattskyldigas egen vilja och önskan; hvartill kommer, att bibehållandet af de flere smärre persedlarne'synes bidraga till både Rentétagares och Rentegifvares förmån vid lösandet, enär Markegångsprhet å en persedel kan ersätta hvad genom det samma å en annan möjligen skulle kunna lända till förlust ; ty anser Utskottet sig böra vördsam ligen tillstyrka Riksens Höglofl.
Ständer, att utgörandet af Jordeboksrentornas flerfaldiga benämningssätt måtte åtmindstone tills vidare få blifva oförändrad*, men likväl, att vid dessa Renfors erläggande borde iakttägas , det endast den eller de persedlar, sorn uti orten utgöra hufvudrentan, böra få, efter Rentetagarens äfvensom Renfegiivarens åstundan , antingen in natnia - Den 16
Maj. ra levereras eller med penningar, efter Marke-’ gången, lösas, alldeles på sätt som angående Tionde-och Afrads-Spannenjälen är föreskrifvet, hvaremot alla de mindre persedlarne, och i synnerhet de som antingen icke utan svårighet kunna få inköpas, eller endast i brutna stycketal utgå, skulle alltid af Rentegifvaren ovilkorligen lösas efter det i Markegångs-Taxan faststäldta värde, utan rättighet för Rentetngaren att dessa persedlar in natura utfordra; och för att bringa den, i afseende på bestämmandet af skillnaden emellan hufvudrentan och smärre persedlar pund. gängliga urskiljning i verkställighet, synes den Författning lämpeligast böra vidtagas, att, vid nästa Marbegångs-Taxering, Herrar
Dandshöfdingarne tillkalla så många Rentetagare ^1 ler Rentegifvare,, att de, så vidt sig göra later, utgöra ett lika anral med Taxeringsmännen och, tillsammans med dem, komma att till hälften bestå af Rentegifvare och Rentetagare; hvarefter alla dessa Deputerade, under Dandshöfdingens Ordförande, böra företaga sig, att föreslå så väl skillnaden emellan ifrågavarande Rentepersedlar, som ock huruvida och på hvad sätt någon förvandling af de smärre persedlarne skulle kunna träffas, hvilket alltsammans sedermera, jemte det dervid hållna Protocoil, borde till Kongl. Majäs
Nådiga pröfning och afgörande insändas; och lärer, sedön Kongl.
Majit derefter i Nåder bestämt skillnaden emellan de persedlar, som, inom hvarje Dan, borde såsom hufvudrentor och smärre Rentepersedlar anses, denna skillnad ej allenast gälla för alla år, så länge Upp. 31 3 J)en 16 Maj, Uppbördsverket forblifver 1 dess närvarande till, ständ, utan ock årligen i hvarje Läns Marke» gangs Taxa utmärkas, Beträffande vidare de Kronan behållrie eller af henne åt Indelningshafvare eller andra öfverJåtna Rentedagsverken, anser Utskottet de sammas bibehållande idet skick, hvaruti de, genom Kongl. Oirculair Brefvet den 8 Mars I775 och Kongl. Kammar Collegii Kungörelse den 5 Mars i$li kommit, vara öfverensstämmande med rättvisa och billighet, samt icke kunna hvarken Rentegifvares eller Rentefagares rätt förnärma; likväl med sådan ändring uti de nu gällande För» fattningar, att dessa dagsverken icke måtte kun. na fordras in natura utgjorde från andra Rente» gifvare, än dem som bo inom en mil nära Ren. tetagarens hemvist eller boställe; hörandes de längre horf boende Rentegifvare vara icke alle» nast berättigade, utan äfven skyldige, att samma dagsverken efter Markegångspriset lösa; men i afseende på dagsverken af de inom en mil boende
Rentegifvare torde desamma böra få utgöras eller fordras jn natura, efter som vederbörande derom öfverenskomma, och för uppsägning af dem enahanda föreskrifter gälla, sorn i anseende till Spannmålen och hufvud-rentorna ärq stadgade.
Till svar å Riksdagsmannen Bruhns
Och de med honom enahanda talan förande Ledamöters gf Hedervärda Bonde-Siandet Memorial, angående det missbruk, som i Skåne skall äga rum, i anseende till åtskilliga Tiondegifvares anslående hvardera till flera Tiondetagare af Academie!§taten i Lund, anser Utskottet sig böra vördsam ligen - Den i6 Majt Jigen nämna, att det af dessa Riksdags-Fullmäg. fige öfverklagade förhållande strider emot inne. hållet af 3 §• i Kongl.
Förordningen den 22 Juli 1803, hvilken Förordning i denna omständighet länder till underrättelse,, utan att något nytt upplifvande deraf torde behöfvas; och får Utskottet slutligen anmäla, att i sammanhang med förevarande
Mål, fråga blifvit uti Utskottet Vackt, örn icke en viss vigt å hvarje tunna Tiondeoch Afradsspannmål borde utstakas; men att, sedan Utskottet blifvit underrättadt, att Riksdags, mannen Olof Bruhn från Malmöhus
Fän till Hedervärda Bonde Ståndet ingifvit ett Memorial, rörande Spannmålens vägande, hvilket redan skall blifvit till Oeconomie-Utskottet remitteradt, har Utskottet ansett sig böra uppskjuta med allt yttrande häröfver, intill dess att Riksdagsmannen Bruhns nyssberörde Memorial kan komma under granskning.
Blifvandes allt detta till Höglofl.
Riksens; Ständers eget närmare ompröfvande vördsaraligen öfverlemnadt.
Prest* och Adelns Ledam, Ståndets Ledam.
Bonde - vägnar A. Lantingshausen, vägnar Bryn.
Fredin, Ståndets Ledamöters vägnar Nils Mansson•
M. M, Rosbeck, Ut - Den I fi Maj.
Ständers Allmänna Besvärs- och Oeconomie-Utskotts Plenum Onsdagen den 3 Maj 1815.
S. D. Företog Utskottet till afgörande det från dess första Beredning afgifne och. den 29 nästledne April på bordet lagde Project till Betänkande, i anledning af de flera till Utskottet remitterade Memorial och Dictamina , rörande dels ändring uti åtskilliga för Markegångs-sättningarne samt Markegångs-Taxornas granskning stadgade föreskrifter, dels' jemnkning uti de Rentegifvare emot Rentetagare åliggande skyldigheter.
Betänkandet upplästes punktvis, och blef Öfverläggning angående hvarje punkt särskildt fö* retagen.
De följande punkterna af Beredningens föreslagna Betänkande gillades, intill yttrandet an-’ gående Bentedagsverken; efter uppläsande af hvilken punkt Herr Landshöfdingen Eckorn utlät sig sålunda :
Jag förenar mig väl med hvad Beredningen hufvudsakligen yttrat; men då i anledning af Kongl. Majus Nådiga Circulair till samtelige Dess Befallningshafvande, i anledning af Riksens Ständers underdåniga anhål»
Ian, fråga uppstått om de mångfaldiga så kallade små Rentepersedlarnes förvandlande i sådana Pventor , hvilka genom productioaen af Hemmane» - Den 16
Maj. månen kunna deraf utgå, utan att hvarken skada sjefva itemmanet eller för jordägaren medföra något hinder i häfden eller bruket deraf, och ds så kallade Kronadagsverken ofelbart torde kunna anses såsom ländande till hinder för rätta bruket af Rentegifvarens egen jord och således verka till Hemmanets skada, finner jag för min del, det nu för Utskottet yppar sig ett tillfälle, a-tt hos Riksens Ständer hemställa angelägenheten af en hos Kongl. Majit görande underdånig anhållan rörande Kronorente - dagsverkens förvandlande till annan för jordbruket tjenlig och passande Rentepersedel afgift; dock att en sådan förvandling af Ren t ed ags verk en endast finge sträcka sig till sådana dagsverken, som till vissa Kongsgårdar och Boställen i Uänen utgöras, men ej till åboerne å Frälse-Skatte-Hermnan, hvars Rentor gått i köp och salu , och der en dylik förvandling skulle störa helgden af ägande rätten, och nedsätta värdet på ett med afsigt å dagsverkens utgörande in natura af enskildt man förvärfvadt
Ska t te-Fräl se-Hem man.