Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Reservationer: af Herr Henschen. af Riksdagsfullmägtigen Sven Rosenberg från Christianstads län: »Då jag icke i allo kunnat instämma i de åsigter, som ligga till grund för förestående Betänkande, så Bih. till R.
Prot. 1862 & 1863. 7 Sami. 1 Af i.
7 Höft. 4 22 Lag-Utskottets Betänkande M 27. anser jag nödvändigt att deremot anmäla min reservation.
Jag tror nemligen — dels att kyrka och stat måste uppfatta nattvardsfrågan från helt olika synpunkter och alt således det af molionärerne afsedda ändamål kunnat uppnås på annan väg än genom upphäfvande af en enda paragraf i Kyrkolagen, hvilken åtgärd ändå efter mitt förmenande icke gör lill fyllest, och dels att, då den heliga nattvarden är en nådegåfva, som erbjudes åt alla Kristi läras bekännare, hvarje skymt af tvång eller påtrugande, vare sig under hvilken menniskans ålder som helst, bör derifrån strängt afskiljas, således icke ens första nattvardsgången vara obligatorisk, aldraminst för uppnående af medborgerliga rättigheter.
Deremot anser jag att i ett kristligt samhälle statskyrkans ungdom bör af församlingslärarne så undervisas att den vid 14 å 16 års ålder kan af presterskapet förklaras vara i detta afseende till den heliga nattvardens åtnjutande oförhindrad.
Sannolikt skola icke många af ungdomen afhålla sig från nattvardsgången sedan nattvardsundervisningen blifvit afslutad; och blir den sednare obligatorisk, icke behöfver den förra vara det, hvilket dessutom uppenbarligen strider mot nattvardens både instiftelse, egenskap och ändamål.» Herr Biskopen Doktor Bring och Herr Domprosten Doktor Björling hafva begärt få antecknadt, att de ej i detta ärende deltagit.
STOCKHOLM, tryckt hos Eric Westrell, 1863.
Lag-Utskottets Betänkande N:o 28. 1 W:o 28.
Ank. till Exp.-Utsk. den 13 Mars 1863, kl. 2 c. m.
Betänkande, i anledning af väckta motioner om ändring i föreskrifterna rörande ogift qvinnas myndighet.
Frågan huruvida ogift qvinna borde af lagen tillerkännas rätt att, efter uppnådd viss ålder, vara myndig, hade ofta utgjort föremål för Rikets Ständers öfverläggningar, innan Kongl. Förordningen den 15 Juni 1858 utfärdades.
Den väcktes redan vid 1810 års riksmöte och förnyades vid de flesta af de dJrpå följande, utan att finna sin lösning.
Den ekonomiska lagstiftningen öppnade dock alltmer nya banor för qvinnans verksamhet, och den af 1810 års Ständer Konungen tillstadda rätt att förklara ogift qvinna myndig togs alltmer i anspråk.
Den omgång och de kostnader, som likväl voro förenade med sökande af Konungens dispens, föranledde Rikets år 1854 församlade Ständer att för sin del besluta en författning, enligt hvilken ogift qvinna, som fyllt 30 år och ville blifva myndig, egde att derom göra ansökning hos domstol.
Maj:t ansåg sig väl icke kunna meddela sanktion å detta Rikets Ständers beslut, men fann deri en anledning att vid derpå följande riksmöte till Rikets Ständer aflåta nådig Proposition i ämnet, hvari Kongl. Maj:t förklarade denna fråga »utgöra en af dessa samhällsfrågor, som, en gång väckta, icke kunde tillbakavisas», samt föreslog ovilkorlig myndighet för ogift qvinna, som fyllt tjugufem år.
Skilnaden emellan detta förslag och den af föregående Ständer beslutade författning var således ganska väsendtlig, och tvänne Riks-Stånd tvekade ock att på en gång taga steget så fullt ut, som Kongl. Majit föreslagit.
Följden af Rikets Ständers öfverläggningar blef ett förmedlingsförslag, enligt hvilket ogift qvinna, som fyllt tjugufem år, väl vore berättigad att sig och sin egendom sjelf råda och förestå, dock med vilkor, att hon hos den domstol, hvarunder hon i förmyndaremål lydde, först gjorde anmälan att hon myndigheten sjelf utöfva ville.
Detta Rikets Ständers beslut vann ock Bih. till B St.
Prot. 1862 & 1863. 7 Sami. 1 Afd. 8 Baft. t 2 Lag-Utskottets Betänkande N:o '28, Kongl. Maj:ts sanktion och promulgerades som lag genom 1858 års ofvannämnda förordning.
Huruvida frågan härigenom erhållit en tillfredsställande lösning, har dock blifvit ifrågasatt; och i tvänne särskilda vid detta riksmöte inom Hedervärda Bonde-Ståndet väckta och till Lag-Utskottet remitterade motioner (N:ris 55 och 78) hafva Riksdagsfullmäktige Per Nilsson från Christianstads län och Johannes Nilsson från Göteborgs och Bohus lön föreslagit, att ogift qvinna, som fyllt tjugufem år, måtte vara myndig, utan någon så beskaffad anmälan, som Förordningen af 1858 föreskrifver.
En sådan anmälan har nemligen ansetts nu mera öfverflödig och ledande till åtskilliga förvecklingar, hvarjemte den kostnad, som derigenom uppstode, ofta vore för mindre bemedlade qvinnor ganska känbar, helst då de hade sin bostad på långt afstånd från den Rätt, der nämnda anmälan borde ske, — och i denna åsigt bar, enligt protokollsutdrag, som till Utskottet ankommit, Bonde-Ståndets samtlige ledamöter förklarat sig instämma.
Den fråga, som sålunda underställts representationens pröfning, eger väl icke samma principiela betydelse nu, som den hade år 1858, då det gällde att bryta en sedan uråldriga tider med vår lagstiftning införlifvad princip och, med undanrödjande af det absoluta förbudet i detta hänseende, göra den tjugufemåriga qvinnans myndighet beroende endast af hennes egen uttalade vilja.
Men att borttagandet af den formalitet, som 1858 års författning uppställt, likväl är af sin praktiska vigt, bevisas af Bonde-Ståndets enhälliga instämmande i förslaget.
Det ligger ock i sakens natur, att det friare deltagande i borgerliga yrken, som näringslagstiftningen medgaf qvinnan, skulle utöfva ett allt mägtigare inflytande så väl på riktningen af hennes uppfostran och första bildning, som på hennes sednare utveckling, och att, i följd deraf, ett allt större antal qvinnor skulle för hvarje år finna med sin fördel öfverensstämmande att sjelfva utöfva myndigheten.
De förflutna årens erfarenhet torde ej heller hafva ådagalagt någon våda af den qvinnan genom gällande lagstiftning lemnade frihet, utan tvärtom bekräftat den vid lagens antagande gjorda anmärkning, att i qvinnans natur låge en till räddhåga gränsande försigtighet i ekonomiska angelägenheter, som gjorde att hon mera sällan än mannen utsatte sig för förluster i företag eller för vådliga spekulationer, äfvensom en större idoghet och sparsamhet, hvarigenom det en gång förvärfvade så mycket snarare bevarades och förökades.
Men vid dessa förhållanden är ock den formalitet, som gällande lag uppställer för myndighetens inträdande, redan förkastlig ur teoretisk synpunkt, och då den derjemte, såsom motionärerna anmärkt, stundom kan vara förenad med jemförelsevis känbara kostnader, synes den böra försvinna, så mycket heldre som redan vid lagens antagande erkändes inom representationen, att »den innefattade en lämplig öfvergång från det dåvarande absoluta förbudet till den ovilkorliga frihet, som det Kongl, förslaget sökte införa.»
Men det är ock en annan omständighet, som, måhända med än större kraft, talar för det resultat, hvartill Utskottet kommit.
För den myndighet, som 1858 års Lag-Utskottets Betänkande N:o ‘28. 3 förordning vilkorligt tillerkänner qvinnan, fordras nemligen att den der föreskrifna anmälan af henne skett »vid den domstol, hvarunder hon i förmyndaremål lyder.»
Sker nu, hvilket lätt kan inträffa, en sådan anmälan vid obehörigt forum, — och domaren, som emottager densamma, eger dervid ej pröfva sin kompetens, utan hans förfarande inskränker sig till den notarial-åtgärden att i sitt protokoll inregistrera qvinnans anmälan, — så är qvinnan i sjelfva verket fortfarande omyndig, men kan, måhända sjelf bedragen på betydelsen af det protokolls-utdrag, hon erhållit, dermed jemväl bedraga andra till transaktioner, de der icke ega juridisk giltighet.
Och har en sådan transaktion rört fast egendom, är vådan så mycket större, enär verkningarna deraf kunna sträcka sig till och med till en långt aflägsen framtid och sedan egendomen gått genom flera händer.
Väl meddelar Kongl. Förordningen den 24 September 1861, angående tillsyn å förmyndares förvaltning af omyndigs egendom, i dess 1 g förut saknade föreskrifter angående forum i förmyndaremål, och väl kommer Utskottet att i annat betänkande föreslå ytterligare förtydligande af dessa föreskrifter; men huru än nämnda reglor uppställas, så kunna kompetenstvister i detta hänseende dock svårligen förekommas, synnerligen i det ganska vanliga fall att qvinnans fader uppgifves vara okänd eller sakna stadigt hemvist, och qvinnans forum domicilii således skulle vara hennes forum jemväl i förmyndaremål; ty ådagalägges det sedermera att fadren icke varit okänd eller att han haft stadigt hemvist, så vore ock dermed ådagalagdt, alt qvinnans forum domicilii icke varit hennes rätta förmyndaredomstol.
Vigten af det sålunda anförda skäl torde icke behöfva vidare framhållas.
Utskottet förutser dock mot sitt förslag den anmärkning, att för ganska många qvinnor, synnerligen sådana, som äro i den samhällsställning att icke för sin bergning nödgas utöfva borgerlig näring, ifrågavarande lagförändring ingalunda vore önskvärd, utan tvärtom i vissa hänseenden menlig.
Medgifvande möjligheten häraf, får dock Utskottet erinra, att dessa qvinnor väl icke kunna anses utgöra en pluralitet af den qvinliga befolkningen i riket och att afseendet å dem således icke får utöfva någon afgörande vigt på denna lagstiftning, men att i allt fall kostnaden vid ett omyndighetsförklarande är för dem i allmänhet vida lättare att bära än kostnadeii för en myndighetsanmälan är för öfriga qvinnor.
Och i öfverensstämmelse med Kongl. Maj:ts omförmälda, vid 1856—1858 årens riksmöte afgifna Proposition, har Utskottet i nedanintagua författningsförslag infört ett stadgande om ovilkorlig rätt för ogift qvinna att afsäga sig myndighetens utöfning, — ett stadgande, som, i enlighet med anmärkningar från Högste Domstolens sida, blef i nämnda Proposition intaget.
Det är ock i öfverensstämmelse med samma Proposition, som Utskottet slutligen ansett en viss något rymlig tid böra bestämmas för författningens trädande i kraft; hemställande Utskottet alltså vördsamt, det Mikels Ständer måtte för sin del besluta en så lydande författning, angående ogift qvinnas rätt alt vid viss alder vara myndig: »Med upphäfvande af hvad Kongl, Förordningen den 15 Juni 1858 4 Lag-Utskottets Memorial N:o 29. innehåller derom, att ogift qvinna, som fyllt tjugufem år och vill myndigheten sjelf utöfva, skall derom göra anmälan hos den domstol, hvarunder hon i förmyndaremål lyder, och, intill dess sådan anmälan skett, varda såsom omyndig ansedd, för ordnas som följer: Ogift qvinna, som fyllt tjugufem år, vare myndig att sig och sin egendom sjelf råda och förestå.
Vill ogift qvinna, som ofvannämnda ålder uppnått, afsäga sig myndighetens utöfning; gore derom anmälan lios domstol; och varde hon af domstolen under förmyndare ställd.
Dessa stadganden träda i verksamhet från och med den i Januari 1865.» Stockholm den 6 Mars 1863.
M:o 39.
Memorial, i anledning af återremiss utaf Utskottets Betänkande N:o TI, öfver väckta motioner om förändring i föreskrifterna angående Nattvardens begående.
Enligt protokollsutdrag, som till Utskottet ankommit, har omförmälda Betänkande, hvarigenom Utskottet dels tillstyrkt upphäfvande af 11 Kap. 2 § Kyrkolagen, dels ock afstyrkt de i öfrigt i ämnet framställda förslag, blifvit af Ridderskapet och Adeln samt Borgare- och Bonde-Stånden bifallet, hvaremot detsamma är vordet af PresteStåndet till Utskottet återremitteradt.
Men som tre Stånds mening i frågor af förevarande beskaffenhet utgör Rikets Ständers beslut, anser Utskottet den skedda återremissen icke till vidare åtgärd föranleda; hvilket för Högvördiga Preste-Ståndet vördsamt tillkännagifves.
I¥:o 30. Lag-Utskottets Memorial N:o 30. 5 JV:o 30.
Memorial, i anledning af återremiss utaf Utskottets Betänkande N:o 25, öfver väckt motion om ändring i lagens stadganden angående morgongåfva.
Omförmälda Betänkande, hvarigenom Utskottet afstyrkt bifall till den i ämnet väckta motion, har, på grund af gjorda anmärkningar, blifvit af Hedervärda BondeStåndet till Utskottet återremitteradt; men som detsamma, enligt hit ankomna protokollsutdrag, är vordet af de öfriga tre Riks-Stånden god kändt, och tre Stånds mening i frågor af förevarande beskaffenhet utgör Rikets Ständers beslut, anser Utskottet något vidare utlåtande i anledning af återremissen ej erfordras; hvilket^för Hedervärda Bonde-Ståndet vördsamt tillkännagifves.
MA. till R.
Prot. 1862 A 1863. 7 Sami. 1 Afd. 8 Baft. 2 r'vA.•■'i * \u"v. \v\ yimtmutvj v ,n > ■’•■/ tv*mlv. y» vnv ä-,m. »i V.vy»/.y ',v:.\•,* ■ ■-: ; . \ . ■ ■: ■■ ■■• ■ ' Stockholm, tryckt hos Sam.
Rumstedt, 1863. _— _ p ^r,-TrT-—TT-r-T . i -‘4 • i—wJ ' ■•.or >finiiifc -nt (i-i.
,JhniiJi>o^ i!'>lsn§J?-*diH oi) . ('lö oi lii lobio/ lii .yr•ihÄiPlluiloJ ■j I löiifll lOJlOoliKjlriod ;>l ilK "IF./‘nöl ii. i ^001 öl Joil-1 *i| :> tino^t1» j- o: .-■'i;?!-.'" >!;'• 1: saini • «< i »baMr.ilu 'ni.l.if ’< -jut Jöllö .i-f ^'.yiisBoniUHiJ iiniit-biö > JobuSlri-oiiiioH ! ,S**81 n, \l f,| «-b li.io.l 4->o}''
,U H \,\f. t \mv& v :<M\ i> S$tt Vyt‘\
Ä ft W*\ <U‘A Lag-Utskottets Betänkande ,JVd 31. 1 JW 31.
Ank. till Exp.-Utsk, den 19 Mars 1863, kl. 1 e. m.
Betänkande, i anledning af dels Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om antagande af en författning angående allmänt kyrkomöte, dels ock enskild motion i enahanda ämne.
Omförmälda Nådiga Proposition, hvilken blifvit af samtlige Riks-Stånden till Lag-Utskottets behandling öfverlemnad, är af följande lydelse: ”Uti underdånig skrifvelse den 6 Mars 1858 hade Rikets då församlade Ständer anfört, hurusom vår tids rörelser inom kyrkan och de stridigheter i afseende på religionsbegrepp och kyrkliga bruk, som städse förekommo, uppenbarande inom församlingen ett alltjemt vexande andligt behof, ådagalade nödvändigheten deraf, att tillfälle bereddes församlingen att uttala sina åsigter i omförmälda ämnen: i anseende hvartill Rikets Ständer funnit en kyrklig representation, sammansatt af prester och lekmän, såsom Svenska kyrkans ombud, böra genom lag erkännas och regleras, samt för sin del beslutat en författning angående allmänt kyrkomöte.
Sedan samtliga Domkapitlen och Högste
Domstolen blifvit hörde öfver Rikets Ständers berörda förslag, fann Kongl. Majit, hufvudsakligen på grund af formela brister i detsamma, sig icke kunna derå meddela stadfästelse.
Då emellertid behofvet af en kyrklig representation gifvit sig allt starkare tillkänna, och detta icke blott för behandlingen af sådana frågor, sorn, på sätt omförmäldt är, blifvit af Rikets Ständer afsedda, utan äfven för utredningen afkyrkolagsfrågor i allmänhet, har Kongl.
Maj:t låtit utarbeta ett förslag till Förordning i ämnet, hvaruti de emot Rikets
Ständers förberörda förslag framställda anmärkningar, så vidt de funnits grundade, blifvit iakttagna.
Med erinran, att, då verkan af kyrkomötes beslut mäste bestämmas af grundlag, någon beslutanderätt enligt detta förslag icke kunnat kyrkomöte tilläggas, men att, då den ifrågavarande institutionen icke synes i fullt mätt kunna motsvara sin bestämmelse, med mindre kyrkomötet tillerkännes rätt att deltaga i stiftandet af kyrkolag, ordalagen i förslaget blifvit så affattade, att de lämpa sig jemväl för den utsträckning af kyrkomötets befogenhet, som genom en grundlagsförändring möjligen kan komma till stånd, vill Bih. till JR.
Prot. 1862 & 1863. 7 Sami. 1 A/d. 9 Håft. 1 2 Lag-Vtslcottets Betänkande ,JVs‘ 31.
Majit alltså, jemte öfverlemnande af de i Stats-Rådet och Högste
Domstolen i ämnet förda protokoll, härmed, enligt 87 § Regeringsformen, till Rikets Ständers antagande framställa följande förslag till Förordning angående allmänt kyrkomöte: §1- Till allmänt kyrkomöte sammanträda Svenska kyrkans ombud hvart femte år, å dag och ort, som Konungen utsättter; Konungen dock obetagct att mötet of tare sammankalla. § 2.
Svenska kyrkans ombud skola vara samtlige Biskopar i stiften, eller, der någon af dem har förfall, den af Domkapitlets ledamöter, som kapitlet i hans ställe väljer; Pastor Primarius i Stockholm eller, derest han är hindrad, annan ledamot af Stockholms stads Konsistorium, den Konsistorium utser; fyra bland theologiska fakultetens professorer eller ordinarie adjunkter, tvä från hvartdera af rikets universiteter; en vald, med fullmagt å ordinarie embete eller tjenst försedd, prestman från hvart stift och en från Stockholms stad; så ock tretio af lekmän valde ombud, ett från Stockholm och ett från hvart län, samt öfriga fem från det eller de valdistrikt, Konungen med afseende å för handen varande förhållanden bestämmer.
Chefen för Ecklesiastik-departementet må ock vid mötet närvara och deltaga i öfverläggningarne, men ej i besluten. § 3.
Vid hvartdera af rikets universiteter viilje förenämnde till theologiska fakulteten hörande lärare inom sig, pä sätt de sig emellan öfverenskomma, de ombud, som för samma fakultet skola vid allmänt kyrkomöte tillstädesvara. § 4.
I val af de presterliga ombuden för stiften och Stockholms stad deltaga de prestmän, sorn innehafva fullmagt ä ordinarie embete eller tjenst inom distriktet eller sådant embete eller tjenst förestå.
Valet förrättas i den ordning
Domkapitlet föreskrifver. § 5.
Inom hvarje pastorat ega samtlige ä kyrkostämma röstberättigade lekmän inom sig, vid sammanträde inför kyrkostämmans ordförande, utse en elektor.
Om kallelse till det sammanträde, äfvensom ställe derför, galle hvad i afseende å kyrkostämma särskildt är stadgadt.
Med iakttagande, att hvarje pastorat anses tillhöra det län, hvarinom moderkyrkan är belägen, må tvä eller liera pastorat inom samma län om gemensam elektor sig förena.
Samtlige de sålunda inom ett län utsedde elektorer skola på kallelse inför Konungens Befallningshafvande för val af ombud sammankomma.
Elektorerne Lag-TJtskottets Betänkande ,JV$ 31. 3 skola, medelst slutna sedlar, hvar för sig till ombud föreslå en å kyrkostämma röstberättigad man.
„Falla dervid rösterna till mera än hälften pä en man, vare han behörigen vald.
Aro åter rösterna så delade emellan flera, att sådan röstöfvervigt för någon icke eger rum, anställes ny omröstning till antagande af den, som de liesta rösterna erhållit, eller, om han icke antages, af den, som näst honom blifvit af de flesta kallad och sä vidare.
Skulle, sedan alla omröstningarna sålunda försiggått, likväl ingen hafva erhållit den här föreskrifna öfvervigt, anställes ny omröstning öfver alla dem, som vid den första omröstningen blifvit satta i fråga; skolande den, som erhållit de flesta rösterna, anses behörigen vald.
Hafva tvä eller flera vid någon af dessa omröstningar erhållit de flesta och lika många röster, afgöres frågan genom lottning dem emellan.
För hvarje ombud utses ock på lika sätt en suppleant att, i händelse af ombudets förfall, i dess ställe i mötet deltaga.
Val för Stockholms stad verkställes på ofvan föreskrifna sätt inför
Of verståthållaren. § c.
Vid omröstningar till val af ombud vid kyrkomöte och af elektorer för sådana ombuds utväljande beräknas hvarje röst lika; och skola rösterna afgifvas med slutna sedlar. § 7.
Kla gan öfver val till ombud vid kyrkomöte fullföljes hos Konungen genom underdåniga besvär, som inom tretio dagar efter valet skola i Kongl. Maj:ts Justitié-Revisions-expedition ingifvas för att i Konungens Högste
Domstol skyndsamt föredragas och afgoras. § 8.
Vid kyrkomöte föres ordet af Erkebiskopen eller den bland öfriga Biskopar, som Konungen, för den händelse att Erkebiskopen har förfall, dertill i nåder förordnar. § 9.
Allmänt kyrkomöte tillkommer att upptaga kyrkliga mål, som Konungen till detsamma öfverlemnar eller hvarom fråga af någon dess ledamot väckes.
Mötet ege dock ej att, utöfver hvad i grundlag kan varda medgifvet, annat eller mera besluta än underdåniga utlåtanden, samt föreställningar och önskningar att hos Konungen anmälas. § 10.
De från Konungen hänskjutna mål böra företrädesvis till behandling förekomma.,, Ar fråga om antagande af ny Psalmbok, Evangeliibok, Kyrkohandbok eller Katekes, böra de af mötets medlemmar, som till Preste-Ståndet höra, betänkande öf - 4 Lag-Utskottets Betänkande JV§ 31. ver frågan afgifva, innan den af mötet till slutlig behandling företages.
Arbetsordning i öfrigt eger mötet sjelft bestämma. § 11.
Hvarje mötets ledamot eger i alla frågor en röst.
Askas omröstning; då skall den med slutna sedlar anställas.
Före rösternas uppräknande skall en ibland dem uttagas och förseglad afläggas.
Befinnas, vid de öfrigas uppsummerande, rösterna lika delade, må denna sedel öppnas och gifva utslaget: är pluralitet redan vunnen, bör den aflagda sedeln ouppbruten genast förstöras. § 12.
Äro ej mötets förhandlingar afslutade inom en månad; eger Konungen ändock efter den tid att mötet upplösa. § 13.
Arfvode till mötets valde ledamöter, så ock öfriga kostnader derför, skola af allmänna medel gäldas.”
Utskottet, som derjemte erhållit del af de i Stats-Rådet och Högsta
Domstolen i ämnet hållna protokoll, har i sammanhang härmed till behandling företagit en inom Högv. Preste-Ståndet af Herr Prosten Sondan i förevarande ämne,väckt motion, hvilken, jemte de deröfver inom samina Riks-Stånd afgifna yttranden, likaledes blifvit till Lag-Utskottets behandling öfverlemnad.
I denna motion (N:o 154) är vordet anmärkt, hurusom betydelsen af det i ofvanintagna författningsförslags 9 §, sista punkt, förekommande stadgande först framstode genom den i Kongl. Maj:ts till innevarande riksmöte afgifna Nådiga Proposition N:o 61. i sammanhang med förslag till ny Riksdags-Ordning, föreslagna förändring af 87 och 88 §§ Regeringsformen, så att kyrkomötets samtycke skulle erfordras till stiftande, ändring eller upphäfvande af Kyrkolag samt till att gifva en af Konungen meddelad förklaring af sådan lag en för framtiden gällande kraft.
Men dä, pä det att den beslutanderätt, som således skulle tillkomma kyrkomöte, icke måtte kunna snart nog utan kyrkomötets begifvande detsamma fråntagas och derefter alldeles främmande elementer vår evangeliskt Lutherska kyrka emot dess vilja påtrugas, det vore nödigt att dess konstituerande lag innehölle något bestämdare bud om kyrkomötets behörighet, än en blott hänvisning till Statens grundlagar, har motionären föreslagit, ”att Rikets Ständer, jemte det förklarande, att lagen om kyrkomöte är af kyrkolags natur, för sin del besluta, att i berörde lag, till exempel i 9 S, införas tvänne nya momenter, hemtade ur de af Kongl. Majit i Dess Proposition N:o 61 föreslagna stadgandena i Regeringsformens 87 och 88 §§ af ungefär följande lydelse: ”Riksdagen ege gemensamt med Konungen att stifta, förändra och upphäfva kyrkolag, dock att dervid fordras samtycke jemväl af allmänt kyrkomöte.
Med förklaring af kyrkolag förhålles såsom med sådan lags stiftande.
De förklaringar, som till svar på inkomna förfrågningar om lagens rätta mening Konungen gifver, kunna ogillas af det allmänna kyrkomöte, som efter förklaringens af - Lag-Utskottets Betänkande JW 31. gifvande först hålles, och må dylika förklaringar, der de sålunda ogillade blifvit, ej längre gälla eller af Domstolarna iakttagas eller åberopas.”
Det är öfver denna framställning samt förutnämnda Nådiga Proposition, som
Utskottet nu går att i ett sammanhang meddela utlåtande.
Det lagförslag, som sålunda blifvit af Kongl. Majit förelagd t Rikets Ständer, vinner väl, pä .sätt Herr Prosten Sondén i sin motion antydt, en särskild betydelse af det jemväl till innevarande riksmöte af Kongl. Majit afgifna förslag om nationalrepresentationens ombildning, hvilket redan förklarats hvilande till grundlagsenlig behandling vid nästa riksmöte och enligt hvilket Preste-Ståndet skulle upphöra att utgöra ett särskildt Riksstånd.
Men ehuru Utskottet, vid pröfning af de särskilda stadgandena i den föreslagna lagen om kyrkomöte, icke lemnat ur sigte denna förslagets, sä att säga, politiska sida, har det dock icke varit, endast ur denna synpunkt]—ur synpunkten af ett surrogat förPreste-Ständets nu varande, borgerliga reprcsentationsrätt — som Utskottet egt att bedöma förslagets antaglighet.
Ty detsamma är ämnadt att erhålla kraft af lag redan innan Rikets Ständer ens kunna grundlagsenligt, fatta definitivt beslut angående det framlagda representationsförslaget, äfvensom att bibehålla denna kraft, jemväl om sistnämnda förslag skulle falla.
Det är ock hufvudsakligen ur rent kyrklig synpunkt, som frågan i Kongl. Majits ofvanintagna Proposition blifvit betraktad.
Frågans betydelse i detta hänseende har ock blifvit tillförene erkänd, ej mindre af sednast nedsatta Kyrkolags-komité, hvilken år 1846 afslutade sina arbeten, än afven af Rikets Ständer.