Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
» Omöjligt! » Men misstankens ogräsfrö är nu en gång inkastadt i hennes själ, och det • gror måhända till en skörd af bittert miss- förstånd och fiendskap mellan de förut go- da vännerna.
— — Fru M.
finnes här och hvar, i den stora och den lilla världen, hon är ingen vanlig, simpel bakdanterska, som med vett och vilja gör ondt, tvärtom hon är själf- rättfärdigheten i egen hög person, som tror sig göra mycket godt i sanningens tjänst och alltså ha en ädel mission att fylla.
Det är att hoppas, att hon verkligen till sist fyller en mission: att blifva genomskå- dad och inför både sig själf och alla andra reducerad till sin rätta valör, så att äfven denna typ af frätsvamp på umgängeslifvet så småningom må oskadliggöras.
* Fredrika-Bremer-förbundets sjukkassa.
Jijå Fredrika-Bremer-förbundet för snart 11 cSf år sedan stiftades, stod redan på dess program bildandet af en sjukkassa.
Nyttan af själfhjälp i dess olika former hade allt mer och mer gjort sig gällande inom alla områden, men ännu saknades dock tillfälle för den bildade kvinnan, som arbetar Pör sitt eller de sinas uppehälle, att försäkra sig om hjälp under sjukdomens dagar.
För att afhjälpa denna brist, bildades år 1887 förbundets sjukkassa, sedan det bestämda 1895 antalet medlemmar antecknats, och har kas- san alltsedan varit i oafbruten verksamhet och framåtskridande.
Sjukkassans ändamål är att lämna pen- ningunderstöd åt de delägare, som af sjuk- dom äro oförmögna till arbete.
Denna sjuk- hjälp utgår med 1:50 om dagen.
Arsaf- giften växlar mellan 1 2 — 1 7 kr., beroende af åldern vid inträdet.
Tillträde till kassan äga lärarinnor och de kvinnor, hvilkas lef- nadsställning med afseende på sjuklighets- förhållanden ej är ogynnsammare än lära- rinnans.
Medlemsantalet utgjorde vid 1894 års slut 238.
Under de 8 år sjukkassan varit i verksamhet, har vid 400 tillfällen sjukhjälp lämnats till 186 medlemmar för sammanlagdt 12,150 dagar, med ett belopp af ungefär 17,300 kronor.
I synnerhet un- der iiifluensaepidemierna har kassans hjälp i hög grad anlitats.
A f flere välvilliga gif- vare ha vid olika tillfällen större och mindre gåfvor emottagits, och särskildt i år har kassan kommit i åtanke, då fru Benedicks testamenterat densamma 5,000 kr.
Genom de många, som fått åtnjuta un- derstöd från kassan, har man erfarit dess stora nytta och välsignelse, och för mer än en af dessa har den erhållna sjukhjälpen utgjort den enda inkomsten under sjuk- domens bekymmersamma dagar.
Visst är ock, att det för hvarje bildad kvinna, som är beroende af sitt arbete, bör vara både en plikt och ett behof att bereda sig hjälp vid inträffande sjukdomsfall.
I hälsans da- gar kan ej bättre besparing göras än att ordna för de dagar, då man beröfvas för- mågan att törtjäna och i stället får vid- kännas dryga utgifter.
Skulle det fast otro- liga inträffa, att man aldrig behöfver anlita kassan, må man då gärna offra sin tack- samhetsgärd för åtnjuten hälsa till förmån för dem, som ej äro lika lyckligt lottade.
Ty det är j u det stora i sammanslutningens idé, att på samma gång som man hjälper sig själf, hjälper man äfven andra.
Upplysningar om sjukkassan erhållas å Fredrika-Bremer-förbundets byrå, Stockholm, där alla förfrågningar om densamma bered- villigt besvaras.
Ett ord om platser mot » fritt vivre ».
I Idun har ofta klandrats, att unga flickor få nöja sig utan lön, då de först komma ut i värl- den.
Det är många, som anse detta för mycket orätt, men jag tror att saken bör skärskådas bättre, innan denna dom fälles.
En ung flicka, som nyss slutat sin skolgång, är ej i allmänhet duglig att fylla en plats som lärarinna.
_ Det första året hon har sådan plats, blir för henne ett ganska vigtigt läroår.
Hon måste lära sig, huru hon skall lära andra, och ofta är detta bra mycket svårare, än hon tänkt sig det.
Därför borde hon vara nöjd att få komma mot » fritt vivre » första året, ty hon borde inse, att hon ej kan fylla sin plats, så att lön kan fordras.
När undervisningsvana förvärfvats, blir det en annan sak, då, men först då, kan lön be- gäras.
Det kostar ej så litet att inackordera sig, och bör väl vara en god sak att betala inackor- deringen med undervisning.
Min åsikt är, att lön ej bör begäras för det första året, en ung flicka försöker sig som lärarinna.
Om man tänker efter, huru på alla banor äfven andra läroår fordras än skolåren, innan lön kan erhållas, så hoppas jag alla skola medge, att en ttng, opröfvad lärarinna är tillräckligt betald med » fritt vivre ».
Tänk på de unge män, som studerat i många år och ändå ofta få vara i tjänst lång tid, både utan lön och » fritt vivre ».
Ingår.
IDUN 1895 U p n o t i s b o k e n.
De kvinnliga telegraftsternas pensione- ring har särskildt varit på tal vid nu pågående möte af fullmäktige i telegrafverkets pensions- kassa.
Fullmäktige erkänna att rättvisan kräfver en förbättring af de kvinnliga telegrafisternas ställning inom pensionsinrättningen, men ha under nuvarande förhållanden endast ansett sig kunna tillstyrka den förbättring, att, på grund af sjuk- dom, fyllnadspension må kunna inträda fem år tidigare än hvad som är stadgadt (95 samman- lagda lefnads- och tjänsteår).
I sammanhang därmed beslöto fullmäktige att ingå med framställning, att telegrafstyrelsen måtte söka utverka fyllnadspension jämväl för de ti- digare afgående telegrafisterna.
operan återupptog i måndags Massenets opera » Navarresiskan ».
Titelrollen, som under förra säsongen utfördes af fröken Holmstrand, hade nu öfvertagits af fru Linden, hvars fram- ställning alltigenom präglades af dramatiskt lif och glöd.
Särskildt gjordes slutscenen i andra akten, då Anita blir vansinnig, med gripande sanning.
I vokalt hänseende ligger partiet ock bra för fru L:s stämma, hvars varma och sköna djuptoner här äro af synnerlig effekt.
Framställ- ningen följdes ock med spändt intresse af pu- bliken, hvilken både för öppen ridå och natur- ligtvis ännu mera efter andra aktens slut i blom mor och applåder hembar den omtyckta och framstående konstnärinnan en hyllning, som inne- bar åtskilligt mer än ett bifall för aftonen.
Ut- bytet af hr Ödmann mot hr Bratbost i Araquils Tjugu år vid nålen.
Fröken Augusta Lun- parti var föga lyckligt, hvaremot hr Nygrens din, den kända stora stockholmsmodisten, hade i Remigio ingalunda kom oss att sakna hr Hansen.
måndags afton bjudning i sitt hem för sina ar- Kören i refrängen till Bustamentes soldatvisa beterskor.
Anledningen var, att föreståuderskan j bör gå hurtigare.
De vackra belysningseffekterna fru Maria Werelius arbetat i affären i 20 år.
Frö- i början af andra akten gingo delvis förlorade.
ken Lundin öfverlämnade till fru Werelius en I I öfrigt gick operan på det hela taget ganska bra.
penninggåfva, hvarförutom festföremålet fick mot- Södra teatern skulle som i går (torsdag) begynna taga åtskilliga presenter af sina kamrater.
Den | enkla högtidligheten bar i allo prägel af hjärt- sin säsong med uppförandet af tvänne nya styc- lighet och gemyt.
| ken, nämligen » I skymningen », svenskt original,; samt » Fruarna Shackleton », fars i 3 akter, öfvers.
Under inöfning att gifvas är Ellen Jolin, den talangfulla akvarellisten, be- operetten » Stor Mogul ».
finner sig för närvarande på en studieresa i Spanien, där hon flitigt sysselsätter sig med att måla de intressanta arkitekturföremål, på hvilka detta land är så rikt.
" Min kompanjon. "
» Solen i Karlstad ».
Helt visst bör det roa våra läsarinnor att erfara, hur det bekanta ord- språket: vacker som solen i Karlstad, fått sin upprinnelse.
För längesedan bodde i Karlstad en mamsell Eva Lovisa Holtz, född 1739 och död 1818, i lång tid gästgifverska därstädes, med nam- net Holtza.
Om henne berättas, att hon i yngre år varit en ovanlig skönhet och vacker som en dag, som man säger, hvadan hon ock fått, så länge hon lefde och ännu, det allmänna, ej just förolämpande, vedernamnet Sohla i Karlstad.
Af Olga Wohlbruck.
för Idun af J. Nordling.
hur skönt, hur härligt är ändå inte lifvet! » ' utropar den lilla frun jublande och kastar sig om sin herres och mans hals.
» Mycket skönt, » medger mannen, » mycket skönt och härligt ... en smula dyrt bara. » » Fy, så futtigt att tänka på pengar, då du inte borde tänka på något annat än mig och åter mig, » bannar hon och hotar med sitt ringprydda lilla finger.
En kvinnlig Afrikaforskare.
Till Liver- Och i nästa ögonblick griper hon ånyo tid- pool ha kommit underrättelser om en engelska, ningen, som hon nyss lagt ifrån sig, och läser miss M.
B. Kingsleys forskningar i västra Afrika.
en ganf med af tillfredsställelse darrande Miss Kingsley, som är brorsdotter till den be- än stämma: römde romanförfattaren Charles Kingsley, begaf ».
Ett verkligt uppseende väckte på börs- sig 1893 från England till S:t Paul-de-Loanda för balen bankir Tandrups unga och sköna fru; den att studera botanik och entomologi i denna trakt dyrbara toaletten lär förskrifva sig från en stor af Västafrika.
Efter att hafva tillbragt någon Pariserfirma ... » tid i Old Calabar, begaf hon sig till Gabon och » Gör det dig inte stolt, Andreas, säg? » därifrån till Lambarene, där hon stannade i fiere » Då det nu gläder dig så synnerligen, min veckor vid den protestantiska missionsanstalten.
Hon for sedan till N ' Djole och vidare till Jala- älskling, så.
. » » Ja, och uppmuntrande är en sådan där tid- guga.
I N ' Djole höll hon på att drunkna i vat- tenfallen, där hennes båt tre gånger kantrade.
ningsnotis.
rysligt eggande.
Jag har redan de Doktor Massan lånade henne i Gaban sin slup allra praktfullaste idéer för mina nya toaletter.
5 Lafayette », med hvilken miss Kingsley utfor- Till min kusins bal t. ex. tänker jag.
» » Men, Alice, hvem kan då bara tänka på så- skade Coriscoön.
Hon torde snart komma till Kamerun, där hon ämnar fortsätta sina studier, dant där lappri ... » » Lappri ... säger du lappri? » » Bli nu inte genast förgrymmad, lilla vän.
Om fröken Consuela Vanderbilt, hvilken ny- det menar jag ju inte, men ser du, vi äro unga ligen blifvit förlof vad med hertigen af Marlborough, ännu och med allt vårt välstånd dock inga millio- berätta engelska tidningar att hon är 25 år gam- närer, därför måste vi inrätta oss en smula där- mal, högväxt, mörk och blyg till sitt sätt.
Hen- efter; jag talar inte om inskränkningar ... Och nes hals är lång, och smickrare jämföra henne sedan.
ja, när vi inte längre äro en- med prinsessan af Wales.
» För det halsband, samma, då ha vi plikter och ansvar, då.
» Alice rodnar lätt och ler för sig själf.
Så lyf- hon bär om sin hals, skulle Kleopatra ha sålt ter hon sina vackra, bruna ögon, strålande af sin odödliga själ. » Giftermålet skall äga rum i denna månad i fuktig glans, och smyger sig intill mannens arm.
» Ack, ja, Andreas.
det blir en säll tid.
Hertigen har från England erhållit en mängd lyckönskningstelegram, bl.
a. från prin- jag tänker också därpå.
Då jag går förbi Baby- sin af Wales och lord Lansdowne.
Efter bröl- basaren, blir jag alltid stående utanför skylt- lopet skola hertigen och hans unga gemål före- fönsterna och beundrar de små utstyrslarna.
taga en resa genom Europa, på hvilken brudens Hvilka saker de ha där.
jag har redan gjort mitt val.
Naturligtvis måste alltsammans vara af moder, fru Vanderbilt, skali beledsaga dem.
Som det säges, får fröken Consuela, likt alla fin battist med spetsar ... » Förstämd låter Andreas sin arm sjunka.
döttrar af Vanderbiltska familjen, 10 millioner » Vi ha också andra plikter än att välja ut- dollars i hemgift, en summa, öfver hvilken hon under sin lifstid äger att uteslutande förfoga.
» » O ja, det vet jag n o g.
Jag vet mycket väl Hertigen får 3 millioner dollars.
hvad som passar sig, och jag kommer inte att * älska mitt barn mindre, för att det hvilar i battist Meddelande.
Vi hafva ombedts meddela, i stället för i groft linne. » att författarinnan till den nyligen utkomna boken Härtill ges intet att invända, och Andreas går » Tysta djup » ej är den fröken Anna Roos, som sin väg med ett kort, men vänligt: » Adjö, nu är ordförande i K. F. XI.
K. måste jag gå på kontoret. » Han ler, medan han ger sina ordres och mot- tar sin korrespondens, och kan knappast gifva Extra fin * * ••&gt;: W * ^ masimW^B^^^^ w w A w fullgod.
319 sig till tåls, förrän han åter är hemma.
Där väntar honom en liten öfverraskning.
På hans skrifbord står en förtjusande bronsstatyett af Barbedienne.
» Den var så vacker — jag kunde omöjligt slita mig ifrån den, » sade Alice leende, » och då for jag direkt hem, rafsade ihop alla mina hushålls- pengar, for tillbaka och köpte statyetten.
inte för min egen räkniing, nej, åt dig, förstår du, åt dig!
Nå, hvad säger man nu? » Hon räcker honom med en smeksamt graciös rörelse handen till kyss och förvånas, att " han bistert rynkar ögonbiynen.
» Har jag nu åter gjort en förskräcklig dum- het? » frågar hon sakta.
Och då mannen icke svarar henne, smyger hon, som ett bannadt barn, med sänkt hufvud till bordet och öser för soppan.
Ej ett ord blir sagdt.
En ängsligt högtidlig tystnad råder.
Efter middagen reser sig den förgrymmade mannen och försvinner i sitt rum, så går han ut, utan att ta afsked af Alice.
Det har hon nu, för att hon ville göra honom en glädje!
En sådan små- sak!
De där par hundra kronorna kunna väl inte ruinera honom.
Hon är nästan upprörd !.
Nå, hon skall nog ersätta honom summan.
Hon far till sin far.
Det är sent, och hon kommer en smula olägligt.
Han är i soarétoalett, och det doftar starkt af parfym om honom.
» Hvad står på, min stumpa? » frågar han, och då han märker de rödgråtna ögonen, tillägger han godmodigt: » Hvad har han förbrutit? » I flygande fart berättar Alice om sitt inköp och om hur illa mannen upptagit detsamma.
» Vet du, pappa, det är outhärdligt!
Du måste ge mig de där tvåhundra kronorna, ja, det gör du ju, lilla, rara pappa? » Hon smeker hans pussiga, vissna kinder och ser helt bedjande på honom med sina vackra ögon.
Hon vet, att han nu kommer att sticka handen i sin vänstra bröstficka, ta fram sin plån- bok och hälft leende, hälft bannande ge henne de blå sedlarne.
Men nej, intet af allt detta sker.
Han vänder sig bort en smula trumpen och brummar: » Gör mig ledsen, kära barn, men för ögon- blicket är jag själf inte vid kassa.
Fyrtio, femtio kronor kan jag väl alltid ge dig — se här!
Men gå nu, barn, gå.
man väntar på mig.
Och så: din man har rätt.
Att så där alldeles ösa ut pengar behöfs inte.
Man hittar dem inte på gatan, må du tro.
Man får anstränga sig ganska grundligt för att förtjäna dem, ganska grund- ligt.
förstår du? » Alice står som förstenad; hon ser på sin far, som om plötsligt en främmande man stode inför henne.
Mekaniskt stoppar hon guldmynten i sin lilla sköldpaddsbörs, mekaniskt ger hon honom den sedvanliga afskedskyssen och skyndar så hem, så fort hon kan.
Ja, hon föresätter sig det nu, hon skall spara, spara alldeles förskräck- ligt.
Hon skall gå förbi alla butiksfönster med slutna ögon, hon skall alltid åka för att inte duka under för frestelserna att bli stående utanför fönsterexpositionerna.
Några år förgå.
Alice Tandrup är en öfver- lycklig mor; hennes lilla dotter hvilar, som horn drömt sig det, i eh sky af battist och bär en underbar liten kappa af hvit ottomane med fjäder- garnityr ... korteligen, allt är som Alice önskat sig det.
Men sparsamhet har hon icke lärt un- der tiden.
Föresatser därtill fattas henne icke, men då hennes far åter synes ha glömt sin långa, en gång hållna moralpredikan och alltid bered-1 villigt ger efter för den unga fruns små och stora önskningar, så kommer det just aldrig längre än till föresatserna.
Då drabbas Alice med ens af ett hårdt slag: hennes far dör.
Hans död är så plötslig, så oväntad, att den lilla frun ej kan Välja sig för en uppskakande känsla af rysning, så mycket mer som hon hört, att fadern på sista tiden gjort olyckliga spekulationer.
Tillfälligtvis får hon läsa i en tidning — densamma, som för (några år sedan meddelat hennes triumf på börs- bäten — att hennes far intet lämnat efter sig ' annat än ett glänsande möblemang, hvars för- ' säljning väl finge täcka begrafningskostnaderna, om ej den bortgångne ägt nära anförvanter.
j 1 Tandrup öfverraskar sin unga fru, just som hon med tårsköljda kinder läser tidningsnotisen.
Han är mycket blek och rycker tidningen ur hennes hand, men hon slår bägge armarne om hans hals och snyftar öfverljudt.
» Den stackars pappa!
Och jag som alltid trodde, att han var rik! » » Han förtjänade mycket, men det är inte detsamma ... » Han vill tillägga ännu något mer, men den unga kvinnan gör honom så ondt med sin smärta, Pris kr.
Finnes e n d a s t hos K - ^ Ä.
P l C Rik » - och Aihn telefon.
320 IDUN att han endast drar henne fastare intill sig och tilllrviskar henne tröstande ord.
En dag, just som Alice kommer hem med » lillan » från en spatsertur, stiger Tandrup oför- modadt in i rummet.
Han är allvarsammare än vanligt, öfver hans eljes så öppna, vänliga an- sikte ligger ett drag af fast beslutsamhet.
Alice ser honom i spegeln, nickar gladt och löser floret från sitt rosiga ansikte.
Men Tandrup besvarar ej som annars hennes hälsning med ett leende.
Han tar sin hustrus hand och för henne till en stol, så säger han allvarligt, med sänkt stämma: » Kära Alice, jag har ett viktigt meddelande att göra dig och ber dig noga höra på mig. » » Ja, ja, jag hör, Andreas, men säg ut det fort, ty jag måste kläda om mig till middagen hos.
», » Hvad jag har att säga dig, är inte mycket.
Det låter affatta sig i få ord.
Våra utgifter måste nu ändtligen betydligt inskränkas.
Affärerna gå ... inte bra, och jag har måst ta mig en kompanjon. » » Han sätter väl ändå in pengar i affären, » menar Alice lågmäldt.
» Han sätter in pengar i affären — visserligen, men endast under det formliga villkoret, att jag håller utgifterna för mitt privatlif inom det strängt nödvändigas gränser. » » Hvad angår det honom? » brusar Alice upp.
» Det är hans villkor, » svarar Tandrup bestämdt.
Alice rycker på axlarna och biter nervöst i snibben af sin spetsnäsduk.
» Hvad heter då din kompanjon? » frågar hon slutligen med skälfvande munvinklar.
» Hans namn får jag inte yppa, hvarken för dig eller någon annan.
Han är min hemlige kompanjon. » » Så?
Och hvad menar din hemlige kompanjon med det strängt nödvändiga? » frågar hon, nu i högsta grad uppbragt.
» Det skall jag efter hand säga dig.
Framför allt måste vi afstå från vårt logeabonnement på operan, så få vi inte ge mer än högst två bjud- ningar om året, slutligen ... » » Slutligen skall hvarenda glädje, hvarenda S i Q i f o r t a f.
Tvåstafvigt ord, bekant för alla, Som sjömansyrket känna till.
— Två villkor för att salig blifva.
Två medel för att komma öfver Det vatten, som åtskiljer stränder.
Två ting, som kusken reder tiJl Åt hästen, mot hans aflonbvila.
Material vid gärdsgårds byggnad.
En blomma skön och doftande.
Vid smörgåsbord ett vanligt tilltugg.
En mindre brukningsdel pä landet.
En aftonrätt, snart sagdt alldaglig I torftigt hem, men äfven bruklig I rik mans hus, då helger stunda.
Offentlig samlingsplats i städer.
Barbariskt straff, afskaffadt nu.
Så namnes ljuf, behaglig flicka.
Försåt för fångst af räf och vargar.
Hvad är hos sångarn som förtjusar?
Hvarur utströmmar tjusningsmedlet?
En flod uti Italien?
Och en i norra Asien?
Ett lystringsord till häst att stanna.
Af initialerna till de nedan beskrif- na orden sammansättes ett ord, som utgör gåtans lösning.
1895 nöje förbjudas mig, inte sant?
Säg då så gärna rent ut, att vi skola lefva som fattiglappar. » » O, nej, endast som förståndiga människor utan större förmögenhet. » » Du förtjänar ändå så bra, Andreas.
» » Din far förtjänade också mycket, mitt barn, men har det hindrat, att han dog fattig som en kyrkråtta?
Betänk, om jag faller ifrån, om du och barnet ... » » Ack, hvem vill tänka sig något så förfärligt!
Om det skulle hända, då vill inte heller jag ha något mera, hör du, alls intet mer här i lifvet! » Hon slingrar armarne om hans hals och pres- sar sitt af tårar fuktiga ansikte mot hans skäg- Ett nytt lif begynner nu för xllice, som hon tycker: ett lif af de hårdaste umbäranden.
Hen- nes önskningar förklinga som suckar i ödemar- ken.
Till och med den vanliga tre månaders sommarresan har måst inskränkas till en sex veckors badsejour.
Hennes toaletter sys visser- ligen fortfarande hos en skicklig sömmerska, men levereras ej från någon första rangens mode- skräddare.
Barndräkterna måste sys hemma, med hjälp af en syjungfru.
Den stackars lilla frun förefaller sig själf som en afsatt drottning.
Om hon åtminstone bara visste, hvem som var mannens kompanjon!
Denna olidliga människa, som hade kommit för att förbittra hela hennes lif!
Hennes man nämner aldrig hans namn, och främmande vågar hon ej fråga.
Ty hennes man påstår, att det skulle skada hans affär, om man visste, att han tagit sig en bolagsman.
Förgäfves mönstrar Alice alla herrar, som tala med Andreas, ingen vill motsvara den bild, hon gjort sig af detta odjur.
Mången gång hänger hon sig om mannens hals och tigger och ber om något, som — hon vet det själf så väl — endast vore en öfverflödig lyxutgift.
Hennes man talar till henne som till ett litet barn.
» Du vet, Alice, hur gärna jag ville uppfylla hvarje din önskan, men min kompanjon har mig helt och hållet i sin hand.
Han skulle aldrig tillåta en sådan utgift, och om han finge veta, Än är jag hög och lätt, än platt och trång, Men nyttig båd ' för faltiga och rika.
Ja, vatten öfver hufvu ' t kan den få, Som mig förutan vill till målet nå.
Alice är redan en vuxen dotters moder.
Då träffar ett plötsligt, ett oväntadt slag de två kvin- norna.
Alice är änka.
Under de första dagarne af dof förtviflan tänker hon på intet annat än den oerhörda förlust, hon lidit.
Knappt en timme före sin död har hennes make, vaknande ur dödsdvalan, öppnat sina ögon och mumlat: » Var l u g n.
min kompanjon ... där i skrif bordslådan finns ett bref.
Om, qvinnans tillträde till ' förvärf Af Marcus Rubin, Chef för Köpenhamns Statistiska kontor.
j Med författarens tillstånd för Dagny öfversatt af A.
R. '
är folket i gamla tider, i det romerska kejsardömets dagar, skulle till .fredstallas, då måste det hafya ~palzem et circentps~, det ville hafva nog att äta och förströelse dessutom .. Som en lycklig och betecknande motsats till det gamla ropet om bröd och spel framträder .det moderna fältropet om wdtten till gr bete^.
Det innehåller ingen fordran på smulor från .de rikes bord, ingen fordran på lön utan arbete, p3 andel i andras egodelar.
Det innehaller blott fordran på ett: .ratt till arbete f ö r att genom sjelfva arbetet kunna förtjena det ' nöd- vändiga lifsuppehället.
Men låt det också vara sant, att det gifves tider och för- hållanden, då det icke fins tillräckligt mycket arbete att satta den existerande befolkningen i händerna och der fordringen på ratt till arbete derför blir akut och, som furst Bismarck för några år sedan antydde, icke lätt för staten att afvisa trots de tnanga praktiska svårigheter, som uppfyllandet deraf nödvändigt Denna förträffliga uppsats, hvilken vi haft den stora fördelen att af sakkunnig hand få på svenska atergifven, meddelas har såsom det basta svar, som kan gifvas p % de många inkast och förfragningar, hvilka framstälts med hänsyn till den uppfattning af ämnet, som gjort sig gällande i Dagny.
Vi hade önskat att kunna i bredd med de här förekommande sifferuppgifterna rörande arbeterskor och arbets- löner i Köpenhamn meddela motsvarande siffror för Stockholm.
Men detta har omöjliggjorts i följd af det ofullständiga skick, hvari denna gren af hufvudstadens industri-statistik ännu befinner sig.
Vid jam- förelse ser man dock, att arbets- och löneförhållanden inom många .områden äro i de båda staderna nara lika, och kan deraf sluta, att den danske förfins uppgifter i allmänhet kunna antagas approximatift galla afven för våra svenska qvinnors arbetsförhållanden.
De ur vetenskaplig synpunkt dragna slutsatserna hafva naturligtvis i ena som i andra fallet samma varde.
måste medföra, - s i ar det dock mera allmänt, att det a r lönen för arbetet an bristen på arbete, som bildar hiifvud- föremålet för befolkningens klagan och nödrop i vår tid.
Fordringen på tillräckligt arbete glider öfver i fordringen p2 tillräckligt väl ~ f l ö n d arbete och leder derigenom in p s den ekonomiska utvecklingens missförhållanden i allmänhet, Men tager man ' faltropet aratten till arbete&gt; i dess ur- sprungliga betydelse, så ar det val vardt att ihågkomma, att det innehåller ett erkännande af arbetets nödvändighet och af arbetsamhetens fördelar, som länder vårt tidehvarf mer an andra tider till heder.