Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Husbonde blir derigenom befriad från tvånget att, någongång mot sitt bättre vett, nedskrifva och intyga en osanning, utan att likväl betagas rätten, när tjenarens frejd varit god, betyg deröfver meddela.
Stockholm den 19 November 1862. M. C. Wolffelt. 78 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862.
N:o 34, 3%’:o 34.
Al Friherre Rftnl); Farl Itlanii om upptagande af ett inhemskt stats-lån för jernvägs-byggnaderna i landet.
Vår närvarande finansiela ställning ingifver oss rättvisa bekymmer, så vidt man af det allmänna behofvet af penningar, som inträdt för Staten likasom för industrien får draga slutsatser om de allmänna penninge-förhållandena i vårt land.
Att landet lider af sår, som alltjemt gå öppna och förvärras och som motverka statskroppens helsa, oaktadt Ständernas och Regeringens husmedicin, inses troligen af de flesta, om än de icke fatta orsakerna dertill.
För att begagna ett kändt uttryck tyckas vi: »gå tillbaka i framåtgående».
Det så kallade frihandels-system, som man, tillsammans med vårt usla penningeoch finansväsen, laggt till grund för vår industriela framgång, tyckes försätta industrien i en allt fortfarande storartad penningekris, som uppjagar räntan, oupphörligt ökar lånebehofvet och trycker rörelsen.
Frihandeln är likväl i våra dagar, oaktadt dessa våra bekymmer, en industriens oåterkalleliga fordran Turgot och Malesherbes ville redan i den tiden pånyttföda Frankrike med frihandel och lika beskattning.
Ediklet af 1776 i frihandel* syfte, krossades af Mantilismens motstånd.
Det skulle nu betraktas som en produkt af vår tids stats-ekonomiska vishet.
Redan lärde 1776 stats-ekonomen Adam Smith: att rikedom består i tingens bytesvärde, och Saij: att man endast medelst produkter kan köpa produkter.
På dessa teorier hvila frihandelns ovedersägliga grund.
Frihandrls-systemets sednare utveckling och seger öfver prohibitismcn i flere civiliserade länder äro alltför kända fakta att här behöfva angifvas.
Frihandels-svstemets storartade sanningar kunna numera hvarken fördunklas eller omintetgöras.
De äro axiomer i vår tids statshushållningsliira, och hvarje land måste ovilkorligt finna sig väl af en på sådana grunder och i sådan anda företagen reform.
Om hvarje upptäckt, hvarje storartad idé, som födes till verlden, är förtjent af mensklighetens beundran och tacksamhet, så är för ett visst folk den statsman, som med vishetens hela fullhet och erfarenhetens skärpa inlägger uppfinnarens själ i de reformer, han vill bereda sitt land, och genom klokt afvägande af förhållanden och fakta förbereder detsammas utveckling och förkofran, icke mindre värd samtidens och efterverldens erkänsla.
Huru ofta hafva de största uppfinningar, de största sanningar, hvilka burit frö i sitt sköte till djerfva förhoppningar för framgång, icke blifvit i till - Motioner hos Ridder skåpet och Adeln 18(S2.
N:o 34. 7i) liimpnirigen bortfuskade, och till och med anledning tili stora förluster och lidanden, genom trångbröstad och ensidig förvaltnings—politik.
Härom bura historiens blad oja fa k tiga bevis.
Hvad särskildt angår frihandels-reformen för vårt land skall den säkert, 0111 den rätt tillämpas, blifva lika välsignelserik för oss, som för andra folk, som tillegna sig den, uppamma en kraftig industri, som med säkerhet framgår på verldsmarknaden; skall lemna materiela resurser och nationel rikedom.
Men för att komma derhän, är det nödigt att vi, för det första, redogöra för oss frihandels-systemets grunder och oafvisliga fordringar, för att sedermera tillse i hvad mån vi deraf gjort oss delaktige, emedan en tillämpning delvis af frihandelns sanningar, under eljest fullkomlig prohibitism, vore den mest klanderfulla åtgärd, som kunde företagas, — som skulle verka i högsta grad menligt för vår industri och följaktligen för landets utveckling.
Genom sådan åtgärd skulle man bereda den utländska industrien ett öfvertag öfver vår, som skulle förqväfva och ruinera den, omintetgöra konkurrensen, i mer eller mindre grad, opphäfva exporten, befordra import och förvirra penninge- och kredit väsendet.
Hvarje förändring i lagarne för industrien, som icke är byggd på denna tanke, är omotiverad och hämmande för producerandet; — Hämmad produktion, industriens död.
Frihandels-systemet innebär, såsom namnet antyder, ett af inga hinder hämmadt eller afbrutet producerande; emedan man endast genom produkter kan köpa produkter; fullkomlig näringsfrihet, underlättad af ett fritt, på inga prohibitiva grunder bygdt, bank- och kreditväsen, och intager beskattningsväsendet äfven ett vigtigt rum i detta hänseende, hvarföröfrigt ett lättadt varu-utbyte är frihandelns lif, en af inga privilegier och monopolier nedtryckt handels-gemenskap, påminnande oss Smiths theori: att rikedom består i tingens bytesvärde.
Detta är frihandelns väsen, dess ovilkorliga fordringar.
Men deraf följer ingalunda att frihandels-reformen för ett visst land, med dess egendomliga förhållanden, bör åtföljas af någon radikalism, eller att så genomgripande förändringar, såsom den fordrar, kunna eller böra brådstörtadt genomföras och aldraminst att frihandels-reformen må anses lämpligast och uteslutande böra börja med endast tulltaxan, såsom den blifvit det hos oss, med totalt förbiseende al de stora krafter, hvilka egentligen förbereda reformens storhet och framgång.
Annu finnes intet land, som så tillegnat sig frihandeln.
Om lågsamma öfvergångar från ett till annat system någonsin äro berättigade, så vöre det visserligen i förevarande förhållanden, synnerligen som industrien, för öfvergången till frihandel, måste fordra ett omskapa dt samhälle, fritt från alla monopolier och privilegier i handel och penningeväsende, fritt från alla de principiela grunder och rättigheter, hvarpå våra prohibitiva samhällen hvila.
Derföre är frihandelns orbita från prohibitismen till dess högsta utveckling ett icke lätt uttaget steg, den är en lång väg, på hvilken 80 Motioner lion Hielder skåpet och Adeln 1802.
N:o 34. folken måste vandra gradvis fram, i den mån handelsfrihetens företräden blifvit erkända.
England, förkämpen i frihandel, såsom del var konseqvent i merkantil-systemets tillämpning, det i industriel storhet och rikedom mägtiga England, rusar icke framåt i frihandel.
Frihandelns grundsatser äro der visserligen erkända, men i fråga om tillämpningen hafva de ännu en lång hana att genomgå, och det oaktadt att England redan 1826 börjat tillämpa frihandeln.
Och för öfrigt, det är icke ett lands ensak att genomföra ett frihandels-system, det är en bland de stora inter-nationela frågorna, som måste ega erkännande i liera un ett land för att vinna i värde.
Skulle någon förutsätta att reciprocitets-förhållandeua härutinnan äro af ingen vigt?
Vi ega t. ex. tullfrihet i vårt land för sofvel-varor; skulle det vara för vårt lands jordbruk likgiltigt om vi ega eller icke ega motsvarande fördel i andra länder?
— Betraktom under hvilka reciprocitetsförhållanden Frankrike i traktaten med England närmat sig frihandeln.
Låtom oss efter denna lilla inledning öfvergå till frågan, huru vi hafva förberedt frihandelsreformen hos oss.
Vår näringslagstiftning, hjulet i industriens mekaniska verkstad, är bibehållen sådan den var under prohibitiv-systemets dagar.
Ehuru Ridderskapet och Adeln redan 1809 afsade sig frivilligt rättigheten, att med andras uteslutande besitta säterier och åtog sig äfven inqvartering för ståndets hus i städerna under freds- som krigstider, mot vilkor: att idkandet af all borgerlig näring, emot åtagande af deremot svarande borgerlig lunga måtte blifva en rättighet för alla medborgareklasser, så har dock denna ståndslråga, som Borgare-Ståndet förmente den vara, pågått hela Carl Jolians regeringstid olöst och ända till 1846, då våra nu gällande Handels-, Fabriks- och Handtverks-ordningar utkommo.
De kunna, stödda på prohibitismens grundsatser, icke understödja frihandeln.
Vårt abderitiska skatteväsen är bibehållit nästan från hedenhös och man nedtrycker jordbrukaren, som är landets skattdragare, med en mängd servituter och skatter, oftast ganska godtyckliga, orättvisa oell ojemt fördelade och ännu dertill med afgifter in natura, såsom till presterskapet m. 11., ehuru i sådan form detta skatteväsen blifvit alskaffadt för länge sedan i andra civiliserade länder.
Vårt bank- och kreditväsen befinner sig på en ståndpunkt, om hvilka alla våra finanskommittéer uttryckt sitt ogillande och I.
ex. den af år 1853 i ordalag, sorn voro värda här anföras.
»Om», så heter det i betänkandet, »å ena sidan, det med tillfredsställelse erkännes alt i bredd med en stigande folkmängd, landets handel och näringar under de sednare decennierne vunnit en betydlig tillvext, att dess jordbruk uppnått en förut aldrig hunnen höjd, att en och annan näringsgren med sällspord hastighet uppblomstrat, och att dess handelsflotta vidgat sitt lästetal och sitt farvatten, så kari, å andra sidan, det icke förnekas, att det länge gått och ännu går en allmän - Motioner ho/t Ridderskatpet och Adeln 381)2.
N:o .34. 81 man klagan i stad och land öfver penningebrist och bristande förtroende, öfver opålitlighet i uppfyllandet af aftal och ingångna förbindelser, öfver osäkerhet vid bedrifvande af rörelse, öfver ett alltmer tilltagande allmänt obestånd, öfver alltför mycken frånvaro af moral, då fråga är om affärer, öfver otrygghet, då fråga är om den eganderätt, som af dem beror.»
Månne icke detta onda sedan dess betydligt vidgat sig?
Vårt stats-kreditväsende borde vi nästan förtiga.
Ifrån att varit endast för ett 10-tal år sedan ett folk utan statsskuld, hafva vi i ett språng kommit till den glädjen att vara betydligt skuldbelastadt.
Och detta under fredens och idoghetens gyllne dagar.
Under det vi utan möda, utan ansträngning kunnat förutan låne-understöd från utlandet uppbygga våra jernvägar, har man från riksdagens kathedrar predikat för landet om nyttan, icke af ett inhemskt stats-kreditsvstem, som är sjelfva källan till industriel storhet, nej, om utländsk statsskuld, ett sätt att bereda tillgångar, som alla statsekonomiska författare högeligen klandra; och huru hafva vi väl sedermera användt dessa lånta medel, månne för tillgodogörandet af vår industri, för att upphjelpa våra i handelskrisen och af illa öfverlagda frihandelspåbud tryckta jernverk och manufaktur-verkstäder?
Jag anser det icke nödigt anföra hvad alla veta, huruledes vi med dessa millioner riktat den utländska industrien och befordrat dess konkurens eller stora öfvertag öfver vår i näringstvång, af odugligt bank- och kreditväsende, i skatter och andra olägenheter kämpande industri.
Penningerörelsen är privilegierad, räntan fixerad, utan exempel i länder der frihandelns grundsatser tillämpas, och, till följd af denna rörelsens monopolierade beskaffenhet, tryckes industrien under en ränta 2 å 3 gånger så stor, som i andra länder, arbetar industrien med en tyngd, som upphäfver möjligheten af konkurensen med de länder, der en sådan skulle sökas.
Att under sådana förhållanden påyrka och genomföra en tulltaxa i frihandelns välförstådda intresse, men bibehålla näringarne i deras beroende ställning till gamla prohibitiva statuter, hvad annat må väl deraf härflyta, än en industriens förtviflade kamp i konkurensen med utlandet, i hvilken densamma ovilkorligt skall gå under, om icke man snart lossar de prohibitiva bojorna eller med mera betänksamhet beträder frihandelns väg?
Det försvårade lörvärfvet finner tillfällig utsigt i krediten.
Man spekulerar i affärer, illa beräknade såsom allt hazardspel.
Dåligt bankväsende och sämre kreditbruk utveckla det onda.
Staten kastas äfven in på spekulationens vanskliga falt.
Och som under sådana förhållanden skuldsättningsmani blir allmän, lefver nationen öfver sina tillgångar, importerar mera än den exporterar.
En viss om äfven onaturlig handelsliliighet uppstår och varar så länge krediten räcker.
Handelsintresset linner sig deraf för ögonblicket väl.
Penninge-intresset i dess sämre mening eller procenteriet frodas på den allmänna förlägenhetens bekostnad.
Staten, som hulvudsakligast i ett frihandels-system beskattar importen och som i den finner rikliga till Itih. till R.
Prut. 3862 4 3863. 33 Sami. 3 A/d. 11 82 Motioner hos Ridder skåpet och Adeln 1862.
N:o 34. gångar för sina behof, synes ega till utseendet ett visst välstånd och att döma af de förökade skatterna och den stora importen, vore man berättigad till denna slutledning.
— Bakom dessa lysande (örhängen suckar en industri, under tyngden af en regering, som misskänner lagarna för produktion och afsättning.
Sådan är min uppfattning om ställningen i vårt kära fädernesland.
Dess blomstrande tillstånd en fras, som uttalad, nu mera skulle väcka förundran, Landet skuldbelastadt, näringarne genom utländsk konkurens tryckta, och näringsidkare och jordbrukare invecklade i skulder, utan någon pä rörelsen grundad säkerhet för framtida bestånd.
Såsom blifvit antydt i föregående, anser jag enda botemedlet emot detta onda vara: a) fullkomlig näringsfrihet; b) reform i bank- och kreditväsendet och införandet af ett inhemskt stats-kreditsystem; c) revision af vår Tulltaxa, hvarom jag i särskild motion är beredd att inkomma, oell d) förändrad form för och reform i jordbrukets beskattning och »{lyftandet af en mängd servituter och skatter, hvilka äro antingen olämpliga för vår tid eller genom sina olika belopp alltför ojemnt betunga jorden.
Med anledning af hvad jag i största korthet, med hänseende till dessa ämnens vigt och beskaffenhet alltså haft äran föredraga, motionerar jag vördsamt:
Att för Rikets församlade Ständer Regeringen sannolikt framlägger till antagande 1860 års Kommitté-förslag, angående baukväsend t och förändrad organisation af bank-anstalterna, och alltså för den enskilda representanten för närvarande rörande detta ämne är mindre att tillgöra, Rikets Ständer, med afseende derpå, att ett ändamålsenligt bank- och kreditväsende icke kan framkallas med mindre än att ett klokt beräknadt inhemskt stats-kreditsystem uppstår; med betraktandet af den för landet förderfliga utländska statsskulden, som i och för jern vägsföretagen nu bör upphöra af många skäl, men synnerligen derför, att rikets gäld bör ställas i den form, att den grundlägger vårt kreditväsende och ökar rörelsekapitalet, som nu mera än någonsin behöfver tillskott (då de årligen utgående räntorna på våra utländska lån oupphörligt minska det); med betraktande deraf att fortgången af värt beslutade jernvägsföretag, som för vår industri och vårt land numera är en lifssak, bör be fordras, — att Rikets Ständer måtte besluta: a) alt utländska lån för jernvägs-byggnadernas fortgång må för när varande icke ifrågakomma; b) att ett inhemskt statslån å 30 å 50 millioner R;dr, efter behof skall upptagas i ändamål, att dermed betäcka kostnaderna intill nästa riksdag för våra så kallade stambanor och tjena till låne-understöd för enskilda företag i denna rigtning, till det afseende de må förtjena det, att Motioner hos Riddersleapel och, Adeln 1862.
N:o 3b. 83 successivt, i mån af bebof, upplånas.
Och skulle obligationerna stallas i sådana mindre valörer, anda till 100 R:dr, att de blifva föremål för allmänhetens åtrå och behof, och hållas den tillhanda vid postkontoren, landtränterierna och hos Kronofogdarne med 4 proc. ränta och 1 proc. amortering och försäljas med kapital-rabatt efter omständigheterna, hvarföröfrigt de borde af Riksgälds-kontoret hållas i kurs genom dertill anvisade anslag.
Och borde af tullmedlen anvisas erforderliga belopp för den årliga räntans och amorteringens bestridande.
Då tullmedlen på industriens bekostnad så betydligt år från år tillvexa, så är allt skäl att en del af dessa medel härtill afsättas och kunde de för andamålet förökas med lämplig beskattning på lyxartiklar, såsom tobak, vin m. fl. Skulle upplåningen till en början ej motsvara Jernvägs-styrelsens behof af penningar, så borde särskildt, behofvet motsvarande anslag af tullmedlen eller annan Statsverkets tillgång härtill anvisas.
Stockholm den 19 November 1862. C. A. Raab. Hf:o 35.
Af Friherre Raal»* C arl .1 <lalil< om införande af fullständig handels- och näringsfrihet.
Vår närvarande finansiela ställning ingifva oss rättvisa bekymmer, så vidt man af det allmänna behofvet af penningar, som inträdt för Staten, likasom för industrien får draga slutsatser om de allmänna penningeförhållandena i vårt land.
Att landet lider af sår, som alltjemt gå öppna och förvärras och som motverka statskroppens helsa, oaktadt Ständernas och Regeringens husmedicin, inses troligen af de Hesta, om än de icke fatta orsakerna dertill.
För att gagna ett kändt uttryck tyckas vi »gå tillbaka i framåtgående».
Det s. k. frihandels-system, som man tillsammans med vårt usla penninge- och finansväsende, lagt till grund för vår industriela framgång, tyckes försätta industrien i en allt fortfarande storartad penningekris, som uppjagar räntan, oupphörligt ökar lånebehofvet och trycker rörelsen. 84 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862.
A.o 34.
Frihandeln är likväl i våra dagar, oaktadt dessa våra bekymmer en industriens oåterkalleliga fordran.
Turgot och Malesherbes ville redan i den tiden pånyttföda Frankrike ined frihandel och lika beskattning.
Ediktet af 1776 i Irihandels syfte krossades af merkantilismens motstånd.
Det skulle nu betraktas som en produkt af vår tids statsekonomiska vishet.
Hedan lärde 1776 statsekonomen Adam Smith: att rikedomen består i tingens bytesvärde, och Laij: att man endast medelst produkter kan köpa produkter.
På dessa theorier hvila frihandelns ovedersägliga grund.
Frihandels-systemets sednare utveckling och seger öfver prohibitismen i liera civiliserade länder äro alltför kända läkta, att här behöfva angilvas.
Frihandelssystemets storartade sanningar kunna nu mera hvarken fördunklas eller omintetgöras.
De äro axiomer i vår tids statshushållningslära, och hvarje land måste ovilkorligt finna sig väl af en på sådana grunder och i sådan anda företagen reform.
Om hvarje upptäckt, hvarje storartad idé, som födes till verlden, är förtjent af mensklighetens beundran och tacksamhet, så är för eli visst folk den statsman, som med vishetens hela fullhet och erfarenhetens skärpa inlägger uppfinnarens själ i de reformer, han vill bereda sitt land, och, genom klokt afvägande af förhållanden och fakta, förbereder desammas utveckling och förkofran icke mindre värd samtidens och efterverldens erkänsla.
Huru ofta hafva de största uppfinningar, de största sanningar, hvilka burit frö i sitt sköte till djerfva förhoppningar för framgång, icke blifvit i tillämpningen bortfuskade, och till och med anledning till stora förluster och lidanden genom trångbröstad och ensidig förvaltnings—politik.
Härom bära historiens blad ojäfaktiga bevis.
Hvad särskildt angår frihandels-reformen för vårt land skall den säkert, om den rätt tillämpas, blifva lika välsignelserik för oss, som för andra lölk, som tillegna sig den, uppamma en kraftig industri, som med säkerhet framgår på verldsmarknaden; skall lemna materiela resurser och nationalrikedom.
Men för att komma derhän är det nödigt, att vi för det första redogöra för oss frihandels-systemets grunder och oafvisliga fordringar, för att sedermera tillse i hvad mån vi deraf gjort oss delaktige, emedan en tillämpning delvis af frihandels sanningar, under eljest fullkomlig prohibitism, vore den mest klanderlulla åtgärd, som kunde företagas, som skulle verka i högsta grad menligt för vår industri och följaktligen för landets utveckling.
Genom sådan åtgärd skulle man bereda den utländska industrien ett öfvertag öfver vår, som skulle förqväfva och ruinera den, omintetgöra konkurensen i mer eller mindre grad, upphäfva exporten, befordra import och förvirra penninge- och kreditväsendet.
Hvarje förändring i lagarna för industrien, sorn icke är byggd på denna tanke är omotiverad, och hämmande för producerandet.
Hämmad produktion industriens död.
Frihandels-systemet innebär, såsom namnet antyder, ett af inga hinder härn - Motioner hos Ridderskapet och.
Adeln 186'2.
N:o 35. 85 madt eller afbrutet producerande; emedan man endast genom produkter kan köpa produkter; fullkomlig näringsfrihet, underlättad af ett fritt pä inga prohibitiva grunder bygdt bank- och kreditväsende, och intager beskattnings-väsendet äfven ett vig— tigt rum i detta hänseende, hvarföröfrigt ett lättadt varu-utbyte är frihandelns lif, en af inga privilegier och monopolier nedtryckt handelsgemenskap, påminnande oss Smiths theori: »att rikedom består i tingens bytesvärde».
Detta är frihandelns väsende, dess ovilkorliga fordringar.
Men deraf följer inga lunda att frihandels-reformen för ett visst land, med dess egendomliga förhållanden, bör åtföljas af någon radikalism, eller att så genomgripande förändringar, såsom den fordrar, kunna eller böra brådslörtadt genomföras och aldra minst, att frihandelsreformen må anses lämpligast och uteslutande böra börja med endast tulltaxan, såsom den blifvit det hos oss, med totalt förbiseende af de stora krafter, hvilka egentligen förbereda reformens storhet och framgång.
Om långsamma öfvergångar från ett till annat system någonsin äro berättigade, så vore det visserligen i förevarande förhållanden, synnerligen som industrien för öfvergången till frihandel måste fordra ett omskapadt samhälle, fritt från alla monopolier och privilegier i handel och penningeväsende, fritt från alla de principiela grunder och rättigheter, hvarpå våra prohibitiva samhällen hvila.
Derföre är frihandelns orbita från prohibitismen till dess högsta utveckling, ett icke lätt uttaget steg, den är en lång väg, på hvilken folken måste vandra gradvis fram, i den mån handelsfrihetens företräden blifva erkända.
England, förkämpen i frihandel, såsom det var konseqvent i merkantil-svstemets tillämpning, det i industriel storhet och rikedom mägtiga England rusar icke framåt i frihandel.
Frihandelns grundsatser äro der visserligen erkända, men i fråga om tillämpningen hafva de ännu en lång bana att genomgå och det oaktadt att England redan 1826 börjat tillämpa frihandeln.
Och för öfrigt, det är icke ett lands ensak att genomföra ett frihandelssystem, det är en bland de stora internationela frågorna, som måste ega erkännande i liera än ett land för att vinna i värde.
Skulle någon förutsätta att reciprocitets-förhållandena härutinnan äro af ingen vigt?
Vi ega t. ex. tullfrihet i vårt land för solvel-varor; skulle det vara för vårt lands jordbruk likgiltigt, om vi ega eller icke ega motsvarande fördel i andra länder?
Betraktom under hvilka reciprocitets-lörhållanden Frankrike i traktaten med England närmat sig frihandeln.
Låtom oss efter denna lilla inledning öfvergå till frågan, huru vi hafva förberedl frihandelns reform hos oss.
Vår närings-lagstiftning, hjulet i industriens mekaniska verkstad, är bibehållen sådan den var under prohibitiv-svstemets dagar.
Ehuru Ridderskapet och Adeln redan 1809 afsade sig frivilligt rättigheten, att med andras uteslutande besitta säterier och åtog sig äfven inqvartering för Ståndets hus i städerna under freds- som krigs - 86 Motioner kos Ridderskapet och Adeln 1862 N:o 35. tider, mot vilkor: att idkandet af ali borgerlig näring, emot åtagande af deremot svarande borgerlig tunga måtte blifva en rättighet för alla medborgare-klasser, så har dock denna ståndsfråga, som Borgare-Ståndet förmente den vara, pågått hela Carl Johans regeringstid olöst och ända till 1846, då våra nu gällande Handels-, Fabriksoch Handtverks-ordningar utkommo.
Vårt abderitiska skatteväsende är bibehållit nästan från hedenhös och man nedtrycker jordbrukaren, som är landets skattdragare, med en mängd servituter och skatter, oftast ganska godtyckliga, orättvisa och ojemnl fördelade och ännu dertill med afgifter in natura, så som till presterskapet m. fl., ehuru i sådan form detta skatteväsende blifvit afskaffadt för länge sedan i andra civiliserade länder.
Vårt bank- och kreditväsende befinner sig på en ståndpunkt, om hvilka alla våra Finans-kommittéer uttryckt sitt ogillande och t. ex. den af år 1853 i ordalag, som voro värda här anföras.