Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
» J a m e n a n n a r s, » afbröt h o n sig, d å d ö r r e n v i d flickornas utgående m e d de t o m m a brickorna öpp- n a d e s o c h p r o s t i n n a n i d e t s a m m a k o m in, b ä r a n d e en f i n p o l e r a d s p i n n r o c k m e d s m ä c k e r t, m y c k e t stort hjul, i n k ö p t v i d S t o c k h o l m s första industri- utställning.
» J a m e n a n n a r s, skall prostinnan själf g e s i g till att s p i n n a.
» » Ja, j a g t r o r d å, att p r o s t i n n a n h a r v e t t f ö r t o l f, » i n f ö l l e n a n n a n g u m m a; » f i n g r a r n a h e n n e s är l i k a flinka på b å d e p o r t e p i a n o, o l j e v e r k e, D a v i d s h a r p a och på ullen o c h linet. » » Jag m e n a r prosten i sin u n g d o m har b e d t Her- ren o m en sådan hustru, s o m S a l o m o n ä m n e r o m i o r d s p r å k s b o k e n, d ä r h a n s ä g e r i sitt s i s t a k a p i - tel, t i o n d e, elfte o c h tolfte v e r s e r n a: H v i l k e n e n d y g d i g k v i n n a b e s k ä r d är, h o n ä r m y c k e t ä d l a r e än alla kosteligaste pärlor.
H e n n e s m a n s hjärta tör förlita sig u p p å h e n n e, o c h b e r g n i n g skall h o - nom i c k e fattas.
H o n g ö r h o n o m ljuft o c h i n t e ledt i alla sina lifsdagar. » Det v a r k y r k v ä r d e n s h u s t r u, d e n s t å t l i g a D o r d i i T ä c k s t a, s o m m e d h ö g t i d l i g t a l l v a r c i t e r a d e bi- beln.
N ä r h o n s å g p r o s t i n n a n b ö r j a att v i r a l i n e t o m rockhufvudet, fortsatte h o n lika högtidligt: » H o n b r u k a r sig på ull o c h lin o c h arbetar gärna m e d sina händer. » » T a c k, m o r D o r d i, det v a r snällt sagdt, » s a d e p r o s t i n n a n, s o m m e d v a n a o c h f ä r d i g h e t lät h j u l e t s n u r r a å s t a d o c h d r o g ut l i n e t i e n s p i n d e l f t n t r å d, » m e n t r o r ni i c k e, att k u n g S a l o m o s k u l l e s ä g a d e t s a m m a o m en o c h hvar af o s s härinne i denna stund, » fortsatte h o n leende.
D ö r r e n flög å t e r h a s t i g t u p p.
» T ä n k m a m m a, A n d e r s L a r s m o r från E d e, o c h e l f v e n s o m n ä s t a n g å r ö p p e n!
H o n s ä g e r, att h o n f ä r d a t s p å f y r a o l i k a s ä t t p å f j ä r d e l s m i l e n från dem o c h hit. » » Ja, s k u l l e j a g inte k o m m a, när det b a r i v ä g till p r ä s t g å r d e n, » s a d e d e n i n t r ä d a n d e A n d e r s L a r s mor, fryntligt h ä l s a n d e.
» M e n huru h a r d u k u n n a t k o m m a ö f v e r, d å elf- ven hvarken brister eller bär, » frågade p r o s t i n n a n förundrad.
» Jämmerligen heller!
Jag h a d e j u satt m i g i s i n n e t p å, att j a g s k u l l e h i t i d a g, o c h o m j a g s å skulle b a krupit, så skulle j a g h a gjort det.
Bå ' g u b b e n o c h A n n a Märta så var d o m » a m p e r s » (ä n g s l i g a), o c h n o g t ä n k ' j a g d o m t r o, att j a g lig- ger p å å b o t t e n n u!
» Under det A n d e r s L a r s m o r talade, h a d e h o n s a t t n e r s i n m e d f ö r d a s p i n n r o c k o c h, i det h o n h ä f d a d e sitt r y k t e s o m o r t e n s s k i c k l i g a s t e s p i n n e r - ska, b ö r j a t v i n d a på linet.
Hon var lång o c h mager, knotig o c h senfull, iklädd klarblå h e m v ä f d y l l e k l ä d n i n g samt en svart silkesduk s o m en bindel b u n d e n o m hufvudet o c h i två v ä l d i g a ögglor knuten m i d t i p a n n a n, u n d e r hvilken h e n n e s kloka, skarpa, pigga b ' å ö g o n fram- b l i c k a d e m e d n ä s t a n u n g d o m l i g t lif, s å g u l o c h tandlös h o n än var.
» S n ö n ä r b o r t a p å n o r r s i d a n o m å n n e r e f t e r ni- p o r n a, o c h d ä r åkte jag i skäskärr '.
Edin körde.
S e n h a d e v i o s s ut g e n o m i s e n i e n lillbåt, b å t s - h a k e n h a d e h a n till att h a k a fast o s s v i d i s k a n t e n midt i ån. » (Forts. o.
slut i nästa mr.)
Tillg.
1893 Lifräntefond kr.
IDUN 174 En pariserdiner i maskerad- kostym.
För Idun af Jane Gernandt-Claine.
När ett par dussin människor händel- sevis komma tillsammans, är det icke större utsikt för att de skola intressera hvarandra i en parisersocietet än där hemma, men de äro försäkrade om en smaknjutning, en konst- instinkternas tillfredsställelse, som man knap- past känner i Norden, och som ett slags konst- och lyxstudium saknade den icke sitt intresse, den kostymfest, hvarmed prinsessan de X.
i midten af maj afslutade den långa rad af middagar hon gifvit under vinterns lopp.
Antalet af de inbjudna var icke stort — det uppgick knappast till ett 50-tal — men dräkternas prakt och stiltrohet gaf det hela en egendomlig, intimt artistisk karaktär.
Det var absolut förbjudet att uppträda i vanlig sällskapsdräkt, såvida man icke — något som för ögonblicket är- mycket brukligt i Paris — låtit arrangera sitt hufvud å la chat eller chien hos någon damfrisör på mo- det, hvilken ibland åstadkommer underverk, men som också mästerligt förstår konsten att hålla sig skadelös för siu möda.
Några unga herrar, hvilka i förlitande på sin oumbärlig- het helt enkelt kommit i frack, måste be- kväma sig att vända om och skaffa sig ett lösskägg eller en peruk, om de ville tänka på att bli insläppta, ty den livréklädde Cerberus, som vaktade ingången till prinsessans våning, hade fått order att handla med oblidkelig stränghet, men när de unga oumbärliga ändt- ligen ånyo uppenbarade sig med ett par lösa polisonger eller en mustache, yppade sig en ny svårighet.
Hur skulle de anmälas?
Hvad föreställde de?
Den livréklädde fick icke ropa några namn.
Det ville en äkta parisisk fyn- dighet till att i hast skapa en karaktär af ett hvitpudradt hår och ett skägg, som man händelsevis fått fästadt på sin haka, men efter en snabb blick i spegeln, där skymten af en likhet tyckes ha gifvit honom en idé, svarade en af de unga improviserade med ett allvar, som genast satte honom in i rollen: » Anmäl M. Zola, kandidat till Akademien. » Och nästa ögonblick bugade sig den oom- kullkastlige aspiranten till en af de fyrtio fåtöljerna mycket djupt för aftonens värdinna — den strålande kejsarinan Josephine.
Strå- lande, men icke längre af ungdom, icke heller af den fägring, som på sia tid var känd och omtalad i hela Europa och som en gång tycktes kallad att pryda en kejsartron, utan af robens och juvelernas bländande prakt.
Det är en verkligt kejserlig dräkt — en lyx från Tuileriernas dagar, från den tid då Eu- genie hade en öfvervunnen rival, hvilkens bi- tande esprit och farliga skönhet hon aldrig upphörde att frukta.
Roben är af glänsande elfenbenhvitt silke, broderadt med bin, den kej- serliga maktens tecken, hvilket på den store Napoleous bud efterträdde de kungliga liljor- na, och den hermelinbrämade mantelns pur- purflod täcker släpet.
Prinsessan är koaffe- rad a la sfinx och i håret gnistra dessa ste- nar, som hela Paris känner och hvartill in- gen privat person i Europa torde äga maken.
Men heunes kejserliga majestät är icke festens enda krönta hufvud.
M:me T., hustru till den berömde målaren, är en ståtlig ödesdiger Catharina af Medicis, helt svartklädd, med det stolta hufvudet inramadt i en mössa af sammet, och vid hennes sida glänser, likale- des klädd i svart, hennes kungliga frände, Maria.
Henrik I I I har nöjt sig med att en- dast komma som » hufvud », men detta huf- vud är efterliknadt med så stor artistisk tro- het, att man skulle kunna inbilla sig, att man stod inför ett porträtt och detsamma kunde man säga om M:me Y.
i hennes pom- padourkostym.
Som en vacker lefvande ko- pia af en tafla från empiretiden kommer M: e V.
in i salongen, och den grekiska gu- dinna som gör sitt inträde efter henne, uppbär vecken af sitt draperi så som om hon hade antikens plastik i sina lemmar, i rörelsen af sitt hufvud, af sin handled, sin fot.
Span- joren, hvilken står och talar med en adels- man från Ludvig den femtondes tid, är span- jor från hjässan till fotabjället, och adels- mannen tyckes ha bevarat minnet af de lå- ter, hvilka höra till den dräkt han bar, så- som man bevarar en dyrbar tradition.
En » incroyable » gör på löjligt petit-maitre maner sin kur till en förtjusande venetianska, hvil- ken för ett ögonblibk glömt att se ut som den sannskyldiga parisiska hon är, och M.
Napoleon W.
• — • en sonsons son till en af den store kejsarens bröder — visar genom sitt illusoriska sätt att bära en egyptiers tur- ban, att han studerat rasen på närmare håll, liksom mexikanaren, hvilken väcker beun- dran för sin rikt broderade läderkostym, ovill- korligen förråder, att de gamla astekernas land icke är honom främmande.
En vacker steppernas dotter har haft den lyckliga in- gifvelsen att klä sig i den gammalryska dräk- ten, och en ung judinna bär sina egyptiska anförvanters vackra och pittoreska kostym.
m Medan denna brokiga värld skrattar, pra- tar och säger artigheter, vagga de innerligt drömmande tonerna af Waldteufelds » Seu- tiers fleuris » genom salongen.
Det är taflel- musiken som spelar upp: prinsessan är ser- verad.
Genom de mångfärgade kuporna, hvil- ka stråla likt mystiska själflysande blommor, faller det elektriska ljuset öfver bord, blom- mor och kvinnofägring, öfver den breda spe- gelskifvan, som, höljd af rosor, täcker dukens midt, öfver silfverservisen, hvarpå man för 25 år sedan serverade vid Tuilerierna, och öfver den dyrbara servisen af Sévres porslin, som likaledes tillhört Napoleon den tredje.
Men ingen tänker på den glans, som försvun- nit, man nöjer sig med att beundra hvad ögonblicket bjuder: unga ögon, som tindra, och unga läppar, som le, och plötsligt reser sig en egyptier, som sitter vid prinsessans vänstra sida — icke en förkäldd, utan en äkta, en köpman ifrån Nilstranden — och börjar att hålla ett hyllningstal till skönhe- ten på sitt hemlands underliga, ljudrika, men likväl så enformigt klingande språk.
Man urskiljer ingenting annat än » Allah, Allah », men han är en poet och han säger inspire- rande, .oöfversättliga ting, om man får tro hans landsman, Aboud Noudarra, den lands- förviste bekäuoparen af engelsmännens politik i Egypten, hvilken reser sig upp för att på sin lediga, lättflytande franska tolka hans tal.
i Nilens son har diktat om kvinnorna, om parisiskan, som han beundrar, han har dik- tat om sin saknad att — en främling — snart nödgas lämna så mycken skönhet och så mycken tjusning.
Om han ändock kun- de hoppas på ett återseende i paradiset.
Det 1894 skulle fröjda bans själ — men hvad är det han säger?
Hade han detta hopp, hjälpte det honom föga, ty Muhammed, som förstår fägringen, skulle taga alla dessa bedårande kvinnor för sig.
Damerna skratta och medan herrarne ap- plådera talaren och hans öfversättare, utbrista de alla, gripna af en och samma tanke: Lycklige Muhammed!
Våra resande furstinnor.
Drottningen har n u a n l ä n d t till H o n n e f a m R h e i n.
Mottagandet v a r storartadt o c h hjärtligt.
B a n g å r d e n o c h m å n g a andra byggnader voro smyckade med blommor och flaggor.
D r o t t n i n g e n k o m m e r att u n d e r s i n v i s t e l s e d ä r s t ä d e s, l i k s o m u n d e r f ö r e g å e n d e år, b e b o Villa Schaafhausen.
K r o n p r i n s e s s a n är, s å v i d t h e n n e s n u b e t y d l i g t s t ä r k t a krafter i c k e u n d e r g å n å g o n f ö r ä n d r i n g, att å t e r f ö r v ä n t a till h u f v u d s t a d e n o c h T u l l g a r n s s l o t t redan i midten af d e n n a månad.
I m å n d a g s af- r e s t e h o n f r å n V e n e d i g till B a d e n - B a d e n.
* Dödsfall.
I f r e d a g s m o r s e afled i sitt g a m l a hem i hufvudstaden förutvarande öfverhofmästa- rinnan h o s framlidna drottning Lovisa grefvinnan Stephanie Hamilton, f ö d d Giesecke, s e d a n 1 8 6 4 e n k a efter g e n e r a l m a j o r e n g r e f v e J.
E s s e n H a m i l t o n, som åren 1 8 4 7 — 6 2 var öfverståthållare i Stock- holm.
D e n b o r t g å n g n a v a r 7 4 år g a m m a l o c h ef- terlämnar närmast sörjande s o n e n James på L y c k a s och dottern, enkegrefvinnan Stephanie v o n Plåten.
D ö d s f a l l e t k o m s å till v i d a o f ö r b e r e d t, att, e h u r u den v ö r d a d e g a m l a s e d a n l ä n g e v a r i t s j u k l i g, h o n d o c k ä n n u i torsdags afton gjorde en kortare pro- menad.
* föreningen för gift kvinnas eganderätt h ö l l f ö r l i d e n f r e d a g å r s m ö t e, h v a r v i d å r s - o c h re- v i s i o n s b e r ä t t e l s e r n a för det g å n g n a året föredro- gos.
Full ansvarsfrihet beviljades styrelsen, hvars l e d a m ö t e r, s o m v o r o i tur att a f g å, o m v a l d e s, li- kasom också revisorerna.
D ä r e f t e r l ä m n a d e d:r Ellen Fries e n l i t e n a x - plockning ur några amerikanska tidningar o c h tidskrifter, s o m blifvit h e n n e tillsända.
Medde- l a n d e n a rörde sig o m k v i n n a n på den a m e r i k a n - s k a a r b e t s m a r k n a d e n o c h n å g r a a f F ö r e n t a sta- t e r n a s l a g b e s t ä m m e l s e r a n g å e n d e k v i n n a n s rätt att ä g a s i n f ö r m ö g e n h e t o c h i n n e h a y r k e n, s å s o m advokat- o c h domaryrkena, m. m.
R e v i s i o n s s e k r e t e r a r e L i n d h a g e n r e f e r e r a d e ett intressant prejudikat r ö r a n d e den internationella r ä t t e n i fråga o m gift k v i n n a s n a t i o n a l i t e t, h v i l - ket v i s a d e, h u r u s o m e n s v e n s k k v i n n a, f ö r e n a d med en norsk sjöman, vid skiljsmessoansökning h e l t e n k e l t s t ä l t s u t o m all l a g.
Häradshöfding K.
S t a a f f e x e m p l i f i e r a d e ur s i n p r a k t i k s o m ad- v o k a t s v å r i g h e t e n f ö r m a k a att v i n n a b o s k i l n å d, och hr H e l l e n L i n d g r e n refererade en af F i n l a n d s k v i n n o f ö r e n i n g utgifven diger b o k o m finska kvin- nans förhållanden.
* Barnmorskornas pensionsfråga har nu a v a n c e r a t s å l å n g t, att e n k.
p r o p o s i t i o n i ä m n e t k a n v ä n t a s till n ä s t a r i k s d a g.
D e t ä r ett g a m - malt ö n s k e m å l h o s vårt lands m e r än 2,500 barn- m o r s k o r, s o m d ä r i g e n o m närmar sig sin lösning.
Betänkligheter mot denna pensionering ha dock uttalats af åtskilliga länsstyrelser, hvilka undra, huruvida b a r n m o r s k o r n a verkligen intaga den s t ä l l n i n g i n o m s a m h ä l l e t, att s t a t e n b ö r a n s e s för- p l i k t a d att t a g a d e r a s p e n s i o n e r i n g o m h a n d.
S t a t s k o n t o r e t a n s e r e m e l l e r t i d att ä f v e n e n an- nan synpunkt b ö r göra siggällande, nämligen den a l l m ä n n a h ä l s o v å r d e n.
D e n n a skall tvifvelsutan i h ö g grad främjas g e n o m en allmän understöds- a n s t a l t f ö r b a r n m o r s k o r, o c h d å e n s å d a n ej k a n f ö r v e r k l i g a s, o m ej s t a t e n d ä r v i d v e r k s a m t i n g r i - per, s å f i n n e r s i g s t a t s k o n t o r e t b ö r a f ö r o r d a d e n ifrågasatta å l d e r d o m s u n d e r s t ö d s a n s t a l t e n, hvari så väl d e a f k o m m u n e r n a a n s t ä l d a s o m d e e n s k i l d t p r a k t i s e r a n d e b a r n m o r s k o r n a s k u l l e ä g a rätt att ingå.
S t a t s k o n t o r e t v i l l e m e l l e r t i d, att ä f v e n b a r n m o r - s k o r n a s j ä l f v a s k o l a b i d r a g a m e d e n fix å r s a f g i f t
IDUN 1894 af 1 0 k r.
D e t t a a f s e r i c k e att m i n s k a k o m m u - n e r n a s utgifter, m e n att å s t a d k o m m a en f ö r e n k - l i n g, s å att a l l a k o m m u n e r k u n n a å l ä g g a s l i k a s k y l d i g h e t o c h afgiften s å l e d e s u t g å efter s a m m a beräkningsgrund inom den ena k o m m u n e n s o m i n o m den andra.
fr Teater och musik.
Det l ä n g e b e b å d a d e o c h m e d största intresse m o t s e d d a g ä s t u p p t r ä d a n d e t af hr Johannes Elmblad å vår operascen har under den g å n g n a v e c k a n tagit s i n b ö r j a n.
H r E l m b l a d f ö r e - gås f r a m f ö r allt a f d e t b ä s t a r y k t e s o m e n ut- m ä r k t W a g n e r s å n g a r e, o c h det v a r o c k i » T a n n - h ä u s e r » han förtiden t o r s d a g först u p p t r ä d d e för S t o c k h o l m s p u b l i k e n.
Man f ö r u n d r a d e sig emeller- tid n å g o t ö f v e r d e t v a l h a n g j o r t, d å l a n d t g r e f v e n s parti i d e n n ä m d a o p e r a n h ä r h e m m a a l d r i g a n - setts synnerligen b e t y d a n d e; m e n d e n framgång hr E l m b l a d vann blef p å sätt o c h v i s h ä r i g e n o m så m y c k e t m e r g l ä n s a n d e, d å d e n v i s a d e, hur en u t s ö k t o c h starkt p e r s o n l i g k o n s t k a n h ö j a ä f v e n en j ä m f ö r e l s e v i s m i n d r e u p p g i f t till r a n g o c h in- tresse.
H a n s j ö n g p a r t i e t p å t y s k a, m e n d e n ut- s ö k t a f r a s e r i n g e n tillät e n h v a r att u p p f a t t a m i n s t a ord; bredden i sångföredraget o c h spelets stora stil g å f v o ett b e g r e p p o m h v a d e n W a g n e r e n s e m - b l e kan v a r a, b u r e n a f d e n r ä t t a o c h f ö r s t å e n d e andan.
Efter a n d r a a k t e n s s t o r a s l u t s c e n, s o m utfördes mästerligt, h y l l a d e s d e n utmärkte gästen m e d h ö g l j u d d a b r a v o r o p — en i n g a l u n d a v a n l i g h y l l n i n g från v å r l u g n a t e a t e r p u b l i k.
I m å n d a g s återgaf hr E l m b l a d inför e n fulltalig och entusiasmerad publik Marcel i » Hugenotterna ».
Spelet var äfven här h ö g s t intelligent g e n o m f ö r d t och den väldiga stämman — hvars välljud väl n å g o n g å n g b r i s t e r, m e n h v a r s d r a m a t i s k a ut- t r y c k s f u l l h e t s t å r ö f v e r allt b e r ö m — g j o r d e s i g s ä r d e l e s v ä l g ä l l a n d e.
Bifallet å t e r i g e n s t o r m a n d e!
Det är att h o p p a s, att S t o c k h o l m s p u b l i k e n i ä n n u ett e l l e r a n n a t parti får n j u t a a f h r E l m - blads konst.
Å Djurgårdsteatern h a r s o m m a r s e j o u r e n n u på- b ö r j a t s a f d i r e k t ö r Alb.
Ranfts a n s e d d a s ä l l s k a p, h v i l k e t i fjol d ä r u t e s å v ä l b e f ä s t e s i n a s y m p a t i e r hos våra teatervänner.
Sällskapets sammansätt- n i n g är ä n n u h u f v u d s a k l i g e n d e n s a m m a s o m d å: i d e l u n g a, m e n p r ö f v a d e o c h d u g a n d e krafter.
M e d ett lif o c h e n a b a n d o n, s o m f ö r l ä n a d e d e t k ä n d a s t y c k e t ett a l l d e l e s n y t t i n t r e s s e, g a f s f ö r s t n å g r a a f t n a r G. af Geijerstams lustspel » Andras affärer ».
I m å n d a g s gick för första gången pro- g r a m m e t n:r t v å, Max Halbes s k a k a n d e k ä r l e k s - d r a m a » U n g d o m », i S t o c k h o l m endast e n g å n g förut u p p f ö r d t p å h r H j e r t s t e d t s m a t i n é å D r a m a t i s k a tea- tern i vintras.
Styckets utförande på Djurgårds- s c e n e n v a r i a l l o b e r ö m v ä r d t, p å flere h ä n d e r h ö g s t i n t r e s s a n t.
S ä r s k i l d t v a r h r de Wahls t o l k - n i n g a f H a n s H a r t w i g, d e n u n g e s t u d e n t e n, full a f i n n e r l i g a o c h fina m o m e n t, l i k s o m f r ö k e n Gott- schalk s o m d e n u n g a flickan, h v a r s tragiska ö d e m e d s å d a n intensitet tecknats af författaren, i n l a d e e n v i n n a n d e o m e d e l b a r h e t i sitt s p e l.
H r Han- sons A m a n d u s, d e n s t a c k a r s i d i o t e n, v a r e n g o d studie af realistisk verkan, k a n s k e n å g o t för o n ö - d i g t f ä r g s t a r k.
Hr Eliason g a f m e d p r ä k t i g k a r a k t ä - ristik d e n g a m l e k y r k o h e r d e n.
Minst tilltalade o s s h r Lavens k a p l a n, h v i l k e n v ä l d o c k v a r väl torr o c h predikarmässig äfven för d e n n a personi- fierade l å n g k a t e k e s till e n H e r r a n s t j ä n a r e.
Spänningen lifligt.
i salongen var stor och bifallet Uppvisning ä g d e i f r e d a g s o c h l ö r d a g s r u m m e d e l e v e r n a i f r ö k e n Sigrid Carlheiin-Gyllcnskölds p i a n o - i n s t i t u t.
R e s u l t a t e t af d e n n a v a r ä f v e n d e t t a år godt, o c h u n d e r v i s n i n g e n i detta institut s y n e s allt f o r t f a r a n d e d r i f v a s m e d a l l v a r o c h o m s o r g.
Uppvisningen, s o m försiggick i Vetenskapsakade- m i e n s h ö r s a l, b e v i s t a d e s b å d a d a g a r n e af så m å n g a, som lokalen bekvämligen kunde rymma.
Glömmen ej skollofskoloni Iduns!
175 Ett matt kvidande kom prosten att spritta till och skynda till soffan.
» Hvad nu.
Karl, Karl! » S k i s s för Idun af Emy.
jag mår så illa, » stån- ej, aldrig få ni mig att tro på sådant kade gossen likblek och skälfde i hvar led; där! » förklarade moster Beata med en därpå förlorade han sansen.
Gossen låg sedan länge sväfvande mellan resolverad hufvudknyck, hvars åsyftade verkan af ett orubbligt dekret både för hen- lif och död i nervfeber, blef slutligen frisk, nes eget och — förhoppningsvis — äfven för men förrådde, såsom ofta blir följden af andras omdöme i saken yttermera förhöjdes denna sjukdom, en påfallande minnesslöhet, af virkningens energiska hoprullande och lika som i synnerhet på det djupaste oroade hans energiska placerande med en liten duns på moder.
I mån af de återvändande krafterna stärk- salsbordet.
» Det gifves dock, » menade den nybakade tes emellertid hans minnesgodhet, ehuru vis- studenten med djupsinnig gravitet, » åtskilligt serligen det mesta från tiden för hans sjuk- dom alltid stod litet förvirradt och suddigt, mellan himmel och jord, som.
» » Ah, så nytt! » af bröt hans äldre syster ungefär som orediga drömbilder, för hans hågkomst.
Men detta betydde ju mindre.
med retsam beundran.
Gossen växte upp, tog sin student och fick » Låt nu ' Hvita frun ' vara! » föreslog helt tvärt vår vän, disponenten, i hvars familj vi, enligt sin böjelse gå genom tekniska högsko- både uaga och gamla, voro inbjudna.
» Jag lan.
Jag kan gärna omtala, att ett visst håller just inte heller på den där damen, men ömmare intresse mycket hjälpte till att raska Då han med heder tagit för att göra en fortsättning på min unge väns på hans studier.
tankegång, menar jag, att det gifves åtskilligt sin ingenjörsexamen, skyndade han strålande mellan himmel och jord, som.
» han höll af lycka hem, och hans förlofning med en upp och såg med ett litet leende bort till ung flicka, en barndomsvän, eklaterades ome- delbart därpå.
studenten.
Gamle prosten, som blifvit allt mera knar- Den blifvande filosofie kandidaten tummade de blifvande mustascherna i besvärad oviss- rig och rent af folkskygg, träffades kort tid het, om han skulle få vatten på sin filosofi- däefter af ett slaganfall, som alldeles förla- made hans talförmåga.
Han öppnade mun- ska tankes kvarn eller ej.
» Som, » fortsatte disponenten, » filosofien ej nen flere gånger och utstötte några oartikule- drömmer om — att den sunda eftertanken rade ljud samt fäktade otåligt med händerna möjligen kan utreda.
— Jag känner till en i luften, under det hans ögon med ett för- fullkomligt sann ' spökhistoria '.
Kanske det tvifladt uttryck sökte makans och sonens.
Slutligen tycktes han antyda, att han ville skulle intressera herrskapet.
» Det var en fråga, det!
Den tilläfventyrs skrifva något, men då man i hast anskaffat befintliga oppositionen stannade öfverröstad penna och papper, föll hans hand afdomnad och hjälplöst tillintetgjord i minoriteten, re- ned och ögonen slöto sig.
Vid bouppteckningen befanns det till all- presenterad enbart af moster Beata.
V i slöto oss hastigt tillsammans i en tätare krets och män förvåning ocb, det må gärna erkännas, mättade medels vår högtidligt förväntnings- till de efterlefvaudes bestörtning, att prostens fulla tystnad luften med en mystisk spän- förmenta förmögenhet i själfva verket icke Alla möjliga ning, som kom själfva minoriteten att känna var mycket större än noll.
gömmor genomletades, på allting vändes upp sig en smula handfallen.
» Jo, » började disponenten, » för åtskilliga och ner och ut och in, men inga dokumenter år sedan lefde en gammal prost, hvad han af vikt ocb värde påträffades, och familjen hette och hvar han fanns, kan j u vara lik- fick kort och godt finna sig i sitt öde att giltigt, alltnog, historien är, som jag sagt, vara fattig.
» Pappa var alltid så förbehållsam, » gruf- sann.