Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
S. D. Herr Ehrenborgh, Casper, anförde: ”Då fragan om rättigheten, att af Beväringen lega extra roteringssoldater, förra gången hos Utskottet förevar, saknade jag dervid annan ledning för mitt omdöme, än den, som hemtades af stadgandet, angående extra roteringens utgörande, såsom, villkor för annan national armering, samt af författningen, rörande allmänna beväringen, deruti berörde rättighet synes vara medgifven endast den återstående armeen.
Jag tvekade derföre icke, att uti beslutet instämma med de värde Ledamöter, hvilka vid föregående Riksdagar varit i tillfälle, tOjD Benu och Ekon. fjuk.
Betänknnden. att närmare inhemta tillkomsten och syftningen af dessa stadgarden; men af de anmärkningar, som vid Utskottets Betänkande blifvit i Stånden gjorde, har jag fått anledning, att närmare undersöka frågan samt de stadganden, som derför ligga till grund, hvaribland hufvudsakligast det Betänkande, angående ej mindre extra roteringen, än armeens öfriga förstärkning, som Allmänna Besvärs- och Ekonomiutskottet den 10 April 1810 afgifvit, och hvilket Riksens Stän» der, i egenskap af deras Beslut, till Kongl. Maj:t i underdånighet öfverlemnat; hvaraf sedermera ej mindre Kongl. Kungörelsen af den 25 April 1811» angående förstärk»ingsmanskapet, än Instructionen för extra roteringscommissionen, varit föranledde.
Huruvida påståendet, att af beväringen få lega till extra roteringen, må bifallas eller icke, har härvid synts mig beroende af 2:ne frågor, nämligen: 1:0 Voro de, som skulle utgöra extra roteringen, vid detta manskaps första uppsättning, obetagne, att dertill lega hvilken hugad, till krigstjenst duglig och förut icke i tjenst varande person, som heldst, äfven inom den, för öfriga nationalarmeringen bestämda, ålder?
och e:o har denna rättighet blifvit dem genom något af Riksens Ständer, angående beväringen eller eljest, fattadt beslut sedermera betagen?
I förstnämnde afseende upplyser Allmänna Besvärs- och Ekonomiutskottets ofvannämnda Betänkande: att Riksens Ständer åtagit sig rotering, under krigstid, af all inom Rikets gränser då varande oroterad jord, efter den method och de grunder, som med den förut i hvarje province redan verkställda ordinära regleringen, och den oroterade jordens kända förhållande till den roterade, närmast stod att förena: att, under förbehåll af nämnde extra roterings ofelbara verkställande,^idpåkommande krig.
Rikets Ständer samtyckt, att, när Rikets gränsor af fiendtligt anfall hotas eller oroas, föistärkningsmanskap finge uppsättas och antalet deraf af Kongl. Maj:t bestämmas, dock aldrig öfver 50,000 man; och att detta antal borde utgöras af stridbara personer imellan fyllda 20 och 45 år, som skulle utses, antingen genom legning och öfverenskommelse, eller genom lottning inom Eocknarne, i mån af deras folkmängd, från hvilken likväl antalet, ej allenast af stäentle armeen, utan ock af roteradt eller värfnadt krigsfolk, borde vid beräkningen afdragas.
Vid sådant förhållande lärer det vara uppenbart, att, ehuru den oroterade jordens indelning till knektehåll under krigstid utgjort ett villkor för det personliga atagandet af national armering, meningen il mycket mindre^ varit, att betaga rättig - i 1014 Besv. och Ekon.
Eetänkanden. het
För legning till extra roteringen, inom den för förstärkningsmanskapet bestämde ålder, som under och öfver samma ålder högst sällan finnas några dugliga soldatämnen, samt dessutom ofvannämnde jemnväl i lista Momentet af Kongl Kungörelsen, angående förstärkningsmanskapet, af den 25 April 1811, intagne förordnande: att vid beräkningen af det antal förstäi kningsmanskap, som från hvarje stad eller Socken skulle utgöras, ej allenast den stående armeen, utan ock det inom staden eller socknen roterade eller värfvade krigsfolk borde afdragas, tydeligen innebär, att äfven till den slags rotering, hvilken, såsom icke permanent, ej ansågs utgöra någon del af den stående armeen, fick legas eller värfvas inom förstärbningsåldern.
Andra frågan blifver derefter, om denna rättighet sedermera blifvit extra rotehållarne betagen.
Att sådant, enär extra roteringen grundar sig på frivilligt åtagande, icke utan Ständernes begifvande kunnat ega rum, lärer vara ostridig!; men ett sådant begifvande innefattas, hvarken i Riksens Ständers den 23 Maj och g Juli 1812 till Kongl. Majit aflåtne underdåniga skrifvelser, angående Allmänna Beväringsmanskapet, hvaruti extra roteringen icke på något ställe omförmäles, eller i något annat Riksens Ständers Beslut.
Betänkanden. ioi^; Hvad den Kongl. Författningen, angående sistnämnde manskap, af den 27 Octo. ber 1812, innehåller, om fortfarande rättig, het för den stående armeen, att värfva imellan 18 och 36 års ålder, har tillkommit på grund af Riksens Ständers anhållan i sistnämnda Skrifvelse, att ett sådant förklarande måtte, till förekommande af missförstånd 0111 den stående anneens rättigheter, i afseende på värfning, varda i nåder utfärdadt, och kan så mycket mindre anses innefatta något förbud för extra rotehållare, att lega inom de beväringsklasser, hvilka ej blifvit tili krigstjenst uppbådade, sorn. extra roteringen, för den tid densamma skall utgöras, i allmänhet eger enahanda både rättigheter och åligganden med den stående armeen, samt dessutom alla de, som ingått i krigstjenst, äro, enligt allmänna stadgandet i 4 § af berörde författning, från deltagande i beväringsskyldigheten undantagna.
Det synes således uppenbart, att, om dessa rättigheter och åligganden skola mäta» efter de vid extra roteringens åtagande stadgade och sedermera icke förändrade villkor, meranämnde legningsrätt icke kan extra rotehållarne betagas.
Afser man härvid, hvad inflytande begagnandet af samma rätt kan ega på Rikets försvarsstyrka, sä kan väl icke bestridas, att förhållandet dermed blifver annorlunda efter beväringsmanskapets, än den var efter förstärkningsman - joiö Eesv. och Ekon.
Ectänhanien skåpets organisation; ty, då Kongl. Majit egde bestämma antalet af sistnämnde manskap, och deraf, imellan 20 och 45 års ålder, uttaga högst 50,000 man, ehvad flera eller färre inom denna ålder förut ingått i krigstjenst, hvadan afgången eller afräkning gen af de förra ledde till en allmännare utskrifning af de qvarvarande, men icke till minskning af det för försvaret påräknade antal; så eger Kongl.
Majit deremot nu ic» ke, att till national armering uppbåda andra, än ynglingar frän QO till 25 års ålder, ehvad deras antal är större eller mindre, och i den mån några bland dessa ingå i krigstjenst vid ständiga regementerna eller extra rotsringen, kan fyllnad i antalet icke beredas genom någon förstärkning, Utan national armeringen blifver i samma man förminskad; men, då beväringens alla klasser, om ock af dem legdes tili hda extra voteringen, utgöra större antal än högsta styrkan af förstärkningsmanskapet, samt det i öfrigt är föga troligt, att extra roteringen ofta kan begagna meranämnde legningsrätt, enär af styrelsen beror,, att pä en och samma gång uppbåda både berörde rotering och de klasser af beväringen, som för försvaret anses nödiga, hvarefter någon legning deraf, lika litet till extra roteringen, sorn till den stående armeen, får ega rum; så synes nämnda betänklighet lika litet betydande, i afseende på försvarsverket.
BeSDé e-ch Ekon- Utsk.
1017 sorn den 1 alla fall lärer bunna rubba extra rotehållarnes rätt, så vidt den i öfrigt finnes ursprunglig från inrättningens början och sedermera icke eftergifven.
Efter vunna upplysningar om ett sådant förhållande, ansar jag väl för min deS, att något nytt stadgande icke erfordras, för att tillägga extra rotehållarne den rätt, som Riksdagsmannen Peter Jonsson yrkat böra elem tillkomma; Men då ej allenast under handläggningen af detta ärende nogsamt visat sig, att olika åsigter derom äro rådande, utan ock de förordnanden, som angå extra roteringen, finnas spridde, dels i ofvannärnnde Ekonomiutskottets Betänkande, dels i Instructionen för extra roteringscommissionen, dels i många, vid särskildta tillfällen utfärdade, Kongl.
Bref, men icke innefattas i någon allmän författning, hvilken likväl synes nödig, på det extra rotehållarne måtte deruti ega en lika säker och tillgängelig bestämning af sina rättigheter och åligganden, som ordinarie rotehållarne ega i knektecontracterna och beklädnadsförfattningen, samt Allmänna Beväringsmanskapet i den derom utfärdade förordning; så tillstyrker jag för min del hemställan om en sådan författnings utfärdande, samt att deruti må för extra rotehållarne bestämmas enahanda rättighet till legning inom beväringsåldern, sorn den stående armeen tillkommer. 1018 Besv. och Ekon.
Hedervärda Bonde-Ståndets samtliga Ledamöter anmälte sin reservation emot detta Beslut, såsom Ståndet redan in Pleno bifallit
Utskottets i detta ämne förut den ei sistlidne April under N:o 66 afgifna Utlåtande.
Ut Supra Ex Protocollo,. A. Fryxell* N;o 151.
Ankom den 50 Juli 1823.
JJtlåtande, i anledning af gjorde amnärk~ ningar vid Utskottets,af gijna Betänkande, i frågan om nödvändigheten af krönta Kolskrindor, och angående Kolmätare.
C^fvannämnde
Betänkande har till Utskottet blifvit återremitteradt af Högv.
PresteStåndet, Vallöf!.
BondeStåndet; hvaremot detsamma blifvit af^tlöglofl.
Ridderskapet och Adela Resv. och Ekon, Utsk. Betänkande».. 1019 bifallet.
De anmärkningar och yttranden, hvilka föranledt återremissen, äro följande:
Att det icke finnes något annat bestämdt sätt att mäta kol, än med tunna, och, ehuru
Utskottets förslag att med mätstång mäta kolskrindor eller ryssor, väl syntes ega en theoretisk rigtighet, kunde det dock medföra flera olägenheter, såsom att, om laggarne på skrindan hopsjunka, cubikinnehållet lätteligen minskades med en eiler annan tunna; och att, då kolskrindorne hafva olika form, men ändock kunna hafva samma cubik innehåll, ganska sällan någon Fjerdingsman torde finnas, som genom mätstång kunde utröna verkliga cubikinnebållet: att mätningen matte få ske på det sätt, som kan af allmogen sjelf säkrast controlleras, och icke en vidlyftig och svår uträkning behöfva användas till utrönande af kolskrindornas innehåll och storlek, hvilken, genom iakttagande af vissa föreskrifne mått, vid sådana skrindors förfärdigande af allmogen, icke kunde bestämmas; på grund hvaraf, och då mätstången icke vore pålitlig, jemväl derföre, att kolen under forslandet sammanpackas och skakas, blifvit yrkadt, att det cylindriska tunnemålet, som, i enlighet med nu gällande författningar, ar i allmänhet inom Riket antaget till 36 kappar, och inom Stora Kopparbergs
Bergslag till 32 kappar på tunnan, må blifva grunden för bolskrindans mätande, samt att 1020 Bes v. och Ekon.
Betånkanrfen. i öfrigt det borde vara köparen öppet, att, då han det Önskar, mäta kolen med tunna: att, om det skulle vara en skyldighet, att uti krönta skrindor eller kolryssar utföra afradskol, eller till och med de kol, sorn till bruken levereras, så borde likväl tvånget i denna del icke sträcka sig till sådana kol, som antingen införes till städerna, eller ock af enskilda personer i landsorterna uppköpas, utan detta bero på förtroendet man och man imellan; att den ifrågavarande kröningen af kolryssar således endast borde ega rum i anseende till dem, som begagnas vid kolförsäljningar och leveranser af skattebol, men syntes icke böra såsom erfoderlig, samt vid vite och kolryssarnes sönderhuggning, erfordras, när enskilde af egna kolförråder och till eget behof transportera denna vara; i förra fallet borde ryssar och skrindor, af hvad storlek sorn beläst, kronås med utsatt tunnetal; enär, att föreskrifva visst mått, som de borde innehålla, vore så mycket olämpligare, som olika årstider och väglag medgåfve olika transport, på grund hvaraf alla till kolafsalu och skattekols leverering begagnade ryssar och skrindor, de må innehålla mer eller mindre tunnetal, borde blifva tillåtne, mätte och krönte; hvarförutan, i sednare händelsen, och då de blott till egna husbehof användas, borde ingen Kolmätare, af hvad namn som heldst, dermed ega ajinsta be* Besv. och Ekon.
Bctanhanäen. io2l fattning: att, då det skall inträffat, att kolmätare gjort beslag på ryssar, hvaruti kol för eget behof, men icke till afsalu blifvit transporterade, borde tydligare bestämmas, att kröningen på kolskrindorna endast angår de händelser, då kolen försäljas; samt slutligen, att det borde vara hvar och en obetaget, att vid försäljning af kol nyttja sferindor eller stigar af sådan beskaffenhet och storlek, som han för sig ansåg förmånligast, sä att skrindor af 9, 13, och 15 tunnors rymd må, lika så väl som till 12 och 18, få krönas.
Med anledning af dessa anmärkningar, har Utskottet velat upplysa, att de svårigheter, som anföras blifva en följd af mätstången, icke lära kunna antagas såsom gällande hinder emot dess bibehållande, enär densamma, inrättad med vissa i författningarne bestämda mått och använd till märkning emellan vissa genom författningarne uppgifne puncter på kolskrindan, försäkrar innehållet af den rymd, som åsyftad varit, och förebommas, genom de påbjudna tvärträdens inrättande midt öfver korgen, äfven olägenheterna, som genom sjunkning befaras till minskning i det rätta måttet.
Att förfärdiga en kolskrinda af den äskade rymden, synes icke vara svårt, enär dimensionerna genom den utväg, Utskottet föreslagit, nemligen^en allmän Kungörelse, blifva kände, och hvilka dessutom, i fall ej Iö22 Besv. och FAon.
Betänkaftileh. någon ny reglering om den antagna rymden sker, icke helier förut kunna vara okände uti de orter, hvarest koltillverkningar ske, och afsalu verkställes.
Utskottets mening har ingalunda varit, att bruket af mätning med tunna skulle förbjudas eller afskaffas, utan begagnas såsom en controllerande åtgärd, der köparen och säljaren Enner sådant af nöden, och tvifvel kunde uppstå om innehållet af det nyttjade skrindemåttet, hvilket, enär Uträkningen är rigtig och dimensionerna följda, icke kan vara olika, antingen kröningstecknets påbränning skett, i grund af uppmätning med tunna eller märkning med stång.
Så länge kol är en vara, som dels i ntskylder ingåi', dels i handel användes, lärer väl allmän säkerhet påkalla, att ett visst mått gifves, hvilket ej får åsidosättas, i och för de förbindelsers uppfyllande, som för båda dessa Fall ligga till grund.
Den som vill fullgöra sin pligt, att vid en prestations utgörande, eller för öfverenskommen betalning lemna fullt ut af varan, bör naturligtvis finna sig lättad genom de utvägar till skrindans mätning, som märkstången åsyftar, och kröningsmärkets åsättande utvisar, såsom hvarigenom innehållet genast ligger för öppen dag; den, som tilläfventyrs det ej skulle villja, bör icke lemnäs det tillfälle, som omärkta transportkarl skulle medföra, att fullgöra mindre, än hatt Eesv. och Ekon, Utslc.
Bttankanden, 1023 fcig åtagit, eller mot erhållen betalning vore skyldig utgöra.
I anseende till svårigheten att endast inskränka kolmåttet till matning med tunna, utan skyldighet att Verkställa transporten i krönta skrindor, åberopar Utskottet sitt förra Betänkande och föreställer sig derjemte, att å ställen, der täflan om kolköp förefinnes, det skulle kunna leda till mångens förnärmande, att, under lika prisers hållande, likväl göra hvarannan förköp, genom den efterlåtenhet i mätning, hvilken den ena kunde visa framför den andra, uti godkännande af det innehåll, en okrönt skrinda föregifves fcgä.
Om vid olika årstider tränsporterne hafva sådana locala svårigheter, att understundom några tunnor mindre än annars kunna bev qvämligen köras, så synas inga hinder vara emot ett sådant tillfälligt mindre kolquantums inrymmande i den krönta skrindan; mindermålet ligger då hvar och en för ögonen, och kolens uppmätning roed tunna vid aflevereringen afgör då den annars alltid tvistiga frågan om beloppet af det verkligen levererade quantum, som, hvad bruk och bergverk angar, af den arbetande merendels på räkning får emottagas och af honom måste redovisas, enligt hvad författningarne i den delen utstaka, om ett visst förhållande imellan rudimateriers användande och dermed åstadkommande förädling.
S02$ Best). och Ekon.
Belllnhåntfen, Den utväg, Utskottet föreslagit, till lätt* »ad i kröningssättet, och hvilket, i fall mät» stången skulle afse flere än dimensionerna för 12 tunne- och 18 tunneskrindan, ej torde vara lika verkställbar, har varit: att efter orternas olika beskaffenhet och i de socknar och districter, eler kolhandel drifves, till Konungens Befallningshafvande skulle öfverlemna», att kungöra de för kröning af kolskrindor, ryssar och stigar lämpligen utsatte terminer och ställen, samt att, derest Kolmätaren eller Uppsyningsmannen sig icke då infinner, kröningen finge verkställas af Fjerdingsman, hvilka, enär Konungens Befallningshafvandeyimjer dem skicklige, skulle ega rätt, att äfven för öfrigt allmogen biträda med sådan handläggning, författningarne i detta fall bjuda, och vidare, att de skrindor, som af allmogen blifvit tillverkade på sådana tider och ställen, der kröning ej kunnat erhållas, må utan åtal få nyttjas, intilldess stämpling kan ske, och så vida ds hålla det mått och de dimensioner, som genom allmän Kungörelse om skrindans, ryssens eller stigens rymd förut blifvit tillkännagifven; hvarjemte Utskottet äfven tillstyrkt, att en sådan författning, som bestämmer kolmåttets och märkstångens beskaffenhet, mätte allmäningen kungöras.
Efter upprepande af hvad sålunda föreslaget blifvit, och hvad om grunden till Resv. och Ekön, TJcsk. -Rétänkanäeni Y025 kolskrindors kröning! det föregående nämnde år, finner Utskottet, i anledning af de gjorde anmärkningar, för sig ej vidare återstå» än ytterligare åberopa samma skäl, hvarpå det återremitterade Betänkandet (N:o 60J sig stödjer, med det tillägg, att en ny författning om kolmåttet lärer redan länge Varit under utarbetning, äfvensom att detta ämne och tillämpningen relativt till bergsoch brukshandteringen i allmänhet icke lärer undfalla de committerades Uppmärksamhet, som af Kongl. iVlajrt redan i Nåder blifvit uppdragne, att, efter jemnförelse a£ alla gällande författningar, uppgifva förslag till rättelser och förbättringar i de samma» och hvilka således äfven, i hela detta ämnets vidd» blifva i tillfälle, att, med kännedom om alla olika förhållanden, sorni dervid böra komma i betraktande, detsamma bedöma och till Kongl. Majrts
Nådiga skärskådande hemställa; Dock varder detta allt Riksens Höglo/!.
Ständers vidare pröf« aing vördsamt understäldt.
Stockholm den 21 Juli 1825» Biha)Yg till RiksSt. trot.
JÖ23, Qide Sami.
Nir "65; jöeé Beti), och Elom Visit.
Beiicnhanåen.
Ankom den 2 Ang. 1823. jBelänkande, om inrättning af Porto Frdtico, samt åtföljande Nederlagsrätbighet, för ett Gothland. 1 detta ämne hafva till Utskottets Utlåtande blifvit remitterade följande Memorialer: Från Hö glo fl. Ridder skåpet och Adeln. ä:o Af Herr Carpelan, Carl Maurits, som* efter framställandet af ämnet; ingår uti en historisk undersökning om staden Wisbys fordna valmagt och Utsträckta handelsrörelse; särdeles den tid, då staden var en af de förnämsta uti det ryktbara Hariseatiska förbundet.
Sedermera Undersöker Memorialets författare orsakerna till dess fall och finner dem vara Vikiögatnes härfärder; Preussiska KorsRiddarnes tunga styrelse; den tid ön var under deras herravälde, ständiga sjöröfvarepartier och särdeles staden Lybecka afund samt Dattskarnes inkräktningslystnad.
Då genom freden i Brömsebro; 1645; dessa olyckliga Conjunctiirer Upphörde, och Göthland blef för alltid med Sverige införlifvadt; blef väl dess lugn och sjelfbestånd betryggadi; men förlusten af Bfkii. och Ekon• fjtsk.
Betknhcindeh. i o if fri Nedériagshåndei återstår att upplifvaj hvarförutan Gothland ej allenast icke kan Uppnå en högre grad af förkofran och välstånd, utan öCk* genom ini existerande mindre lyckliga handelsförhållanden, äfventyra att rUineras* medelst de hos utländningar hyss antagne prohibitiva författningar* ganska meniige för ékporteh af Gothlands betydligaste producter.
Dessa svårigheter anser författaren lättast kunna afhjelpas* genom stadgande af ömsesidiga för handeln gynnande privilegier; och efter anvisning af de fördelar, staden Marstrand vänn och bibehöll* så länge den egde porto franco rättighet, saint framställning deraf, att Staden Wisby aldrig, såsötn Marstrand* afsagt sig denna rättighet, hvilket inheintas äf de deröm* under loppet af detta och förflutna århundrade, tid efter annan väckta frågor.
Uppgifvas de skäl* som ovédersägligeh påkalla porto franco frihet, eller åtminstone fri nederlagsrättighetj antingen åt hela Gothland, eller blott åt vissa déss hamnar.
Dessa skäl innefattas, efter författarens åsigt, hufvudsakligen uti följande gme hufvudmomenteri 1:0 Gothlands loenia och ändra f örmåner, saint dess egna produebiva resourcer: 2:0
Dess comitier cielia förhållande lill d^t öfriga Sverige och andra nationer; giö
Den fördef en sådan rättighet skulle förskaffa
Svea land i statsékonomisk och politisk hänsigt. 2028 och Ekon. Utsi;.
Betänkande!', De locala förmånerna samt egna pro*’ duetiva resotircerne anses förnämligast be-* stå uti födoämnen för inflyttande och nödige förfriskningar för sjöfarande, uti goda ech säkra hamnar, samt uti materialier till magasinet och andra byggnader.
Exporten af spannmål uppgår i vanliga år tili 10,000 tunnor och kunde, med utjordatnes odling, uppgå till 150,000 tunnor och derutöfver* Yictualier, särdeles kött, finnas i öfverflöd, och, hvad som komme att brista, fylles lätteligen från Skåne eller Småland, utan behof af import, hvartill kommer ett betydande fiske, genom inrättning af bolag och lämpliga förmåner, utan särdeles svårighet utvidgadt.
Af goda och säkra hamnar uppgifves Gothland att ega flera, hvaraf dock till en början föreslås tre: en på norra kasten Fårösundi en på östra, Slitöhatnn, fordom försvarad af fästningen Carlsvärd, som borde åter uppbyggas; och en på vestra, staden Wisby, hvars hamn tarfvade att utvidgas och iståndsättas; hvarförutan äfven Klintb havin på samma kust anvisas såsom tjenlig till nederlagsfrihet.
Af materialier till nödiga byggnader och hamnförbättringar, anses ingen ort, inom Baltiska Hafvets gränaor, kunna framvisa så öfverflödiga tillgångar.
I afseende på Göthlanda till handel och sjöfart förträffliga läge, tror författaren intet annat bevis behöfva?, än en blick pä Best. tth Ekon•
Utsk$ Betänkande/!. 1029 chartan, heldst ingen annan Svensk ort eger så talande skäl för erhållande af nederlags och porto franco rättighet, ända hittills motarbetad endast af vissa corporationers och individers egennytta, samt inrotade skråanda.
Den fördel, en sådan frihet skulle meddela Sverige, anses äfven utom allt tvifvelsmål.
Genom frakt och transitohandel samt vissa afgifters erläggande i silfver skulla vexelcoursen falla; genom sitt läge skulla ■Gothland blifva en depot för östra Europas samt till och med Asiatiska staternas handelsvaror; genom grannskapet med Götha canal borde alla Svenska producter kunna erhållas, och det vore till förmodande, att Ost- och Vestindiska varor finge en betydlig upplagsort i Götheborg, för att passera canals vägen förbi Söderköping till Östersjön, hvarigenom undvikes Sundska tullen och de dryga umgälderne i Cattegat, till en oberäknelig förmån för Sveriges statsintrader och allmänna välmågan.
Det egentligen practiska anser författaren sig ej tillständigt att utveckla, då detta af en vis Konung och upplysta Ständer säkrast kan uppfattas och bedömas.
Slutligen upptagas och vederläggas de tvänne allmänt kända inkasten; först att Gothland, förseddt med porto franco och derigenom uppdrifvet till välmagt, skulla endast uppägga eröfringslystnadeu; och för 103Q Benj, och, &m-.
Betänka ytfelt. (let andrei\ ätt lättheten till insmygande af förbjudna och tnUförsnillade varor, på kusterne af Sveriges fasta land, skulle genom en sådan frihet förstoras, gist göres den framställningen, att, i oförmodad händelse af porto franco frihetens afslag, försök åtminstone på vissa år måtte göras med dan-, na ö, till införande af friare handelsprinci-. per, hvarigenom saken skulle sättas uti er-^ farenhetens klara ljus, från Vällojl..
Borgar^S^åndet. 2:0 Herr Ellinger, Johan, framställer han* deln såsom en af de säkraste hufvudkäUorna tili statens bestånd och trefnad, hvarföre ock hvarje väl bildad stat, så snart dess inre och yttre förhållanden lemnat henne frihet att tänka på sin förkofran, först fästat sin uppmärksamhet på denna del af mänskliga industrien.