Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det ändamål, som genom en dylik uppskattning i första rummet åsyftas, är visserligen icke ett till siffran fullt riktigt värde på hvarje boställes afkastning, något som omöjligen kan ernås, men väl en med jemnhet och efter samma grunder inom olika orter verkställd beräkning af boställshafvarnes inkomster utaf ifrågavarande lägenheter.
Hvad angår sjelfva sättet för verkställigheten af boställsuppskattningarna, så är det exempel man erhållit af 1827 års här förut omnämnda uppskattningar, hvilka förrättades af 17 särskilda kommissioner, visserligen efter samma föreskrifter, men tydligen dock med olika tillämpning derutaf, egnadt att tjena till upplysning i berörda afseende; ty, oaktadt de jemkningar af bemälde kommissioners beräkningar, hvarigenom 1830 års löneregleringskomitée sökte finna en rättvis grund för sina arbeten, framkallades dock, såsom ofvan är nämndt, stora missförhållanden inom arméens aflöningsväsende, genom de olikheter, som vid de särskilda sins emellan fristående boställsuppskattningarna uti olika orter gjorde sig gällande.
Beträffande den nu ifrågasatta nya uppskattningen af arméens boställen hafva krigs- och kammarkollegierne den 11 Februari 1857 till Eders Kongl. Maj:t afgifvit gemensamt underdånigt utlåtande jemte förslag till instruktion för den blifvande uppskattningskommissionen, hvarefter Generalmajoren B.
Hall samt Öfverstarne friherre Kappe, Fleetwood och Stjerngranat fått sig i underdånighet häröfver yttra.
Af dessa i ämnet särdeles upplysande handlingar, af hvilka komitéen erhållit del, framgår ovedersägligt, att jemnhet och likformighet 28 i boställsuppskattningen icke kan vinnas genom densammas verkställande af flere olika från hvarandra skiljda kommissioner elier embetsmyndigheter, utan att en enda sådan myndighet är för vinnande af detta ändamål nödvändig.
Häremot kan visserligen åberopas den större tidsutdrägt, som förrättningarna i detta fall skulle komma att medtaga, och kollegierna hafva beräknat denna tid till minst fem år; men dels är detta i sig sjelft obetydliga tidsförlopp, då för framtiden afses att grundlägga en aflöningsorganisation, som, derest icke likformighet i boställsuppskattningen öfver hela riket eger rum, hvarken kan vinna förtroende eller varaktigare bestånd, beräknadt för arméens samtliga boställen och således älven de utarrenderade, dels för öfrigt torde det kunna antagas att någon förkortning al berörda tid icke är omöjlig, såväl genom förrättningarnas påbörjande tidigare och afslutande senare på året, åtminstone i rikets södra landskap, än nyssbemälde kollegier förutsatt, som äfven genom förenklingar i sjelfva uppskattningsmetoden.
1 sistnämnda afseende förekommer i främsta rummet frågan, huruvida ovilkorligen en fullständig kartläggning bör föregå uppskattningen af det boställe, hvarå karta saknas.
Detta synes komitéen icke vara behöfligt, utan att härtill endast erfordras uppmätning af egorna, hvilket bör kunna ske med behöflig säkerhet älven om icke alia de oväsendtliga lokalförhållanden som, enligt vanlig landmätaremetod, matematiskt bestämmas, skulle med full noggrannhet blifva bemärkta.
Detta är töröfrigt, under nuvarande rörlighet inom jordbruket, utan ändamål, emedan efter kort tid förändringar i dylika hänseenden alltid inträffa.
En sådan uppmätning af egorna kan anförtros hvar och en i rekognosceringar någorlunda erfaren officer, och härtill fordras hvarken synnerligt lång tid eller större kostnad.
Om en instruktion för verkställigheten af dylika mätningar utarbetas på grund af dels landmätare- dels rekognosceringsmetod, skulle, under ledning af en skicklig landmätare eller officer, ett stort antal yngre officerare och äfven underofficerare kunna till berörda förrättningar inom kort tid inöfvas och derefter hela arbetet ganska snart bringas till utförande.
Sjelfva uppskattningssättet, sådant det af förenämnde embetsverk och personer blifvit föreslaget, synes kommitterade vara mer i detalj gående, än för det afsedda ändamålet erfordras eller är lämpligt.
Det är här, liksom i allmänhet vid uppskattning af jord, medelvärdet man bör söka; och ju fler uppskattningar i detalj man dervid företager, desto flera misstag och vilseledande beräkningar är man i fara att begå.
Till undvikande häraf, och såsom i sig sjelft tillfyllest för det sökta medelvärdet af boställsafkastningen, bör man använda ett enkelt uppskaltningssätt.
Så t. ex. torde man, alltefter ortförhållandena och jordens beskaffenhet, kunna beräkna en viss afkastning i spanmål och foder på hvarje tunnland jord med tilläng af fria (torp-) dagsverken, men med afdrag af vissa procent för brukningskostnaden, eller ock, enligt sättet för hypotheksvärderingarna, gifva åt hvarje tunnland jord, i förhållande till dess godhet, ett visst kapitalvärde, och af det sålunda funna kapitalvärdet å hela jordrymden taga en viss procent såsom behållen inkomst; och slutligen skulle man kunna beräkna arrendesumman af en lägenhet genom att åsätta ett visst arrendebelopp för hvarje tunnland jord, efter dess beskaffenhet, lämpadt efter förhållandena i orten, o. s. v. Möjligen torde med fördel flere dylika metoder höra på en gång användas såsom kontroll den ena på den andra; men hufvudsaken synes dock vara att uppskattningen verkställes på ett enkelt och redigt sätt.
Om och i hvad mön skogar böra tagas i beräkning härvid, lärer bero på den allmänna lagstiftningen om statens skogshushållning.
Der försäljning af skogsprodukter icke redan är eller framdeles blifver medgifven, böra således skogarne, i likhet med vissa, ännu ej begagnade odlingslägenheter icke inberäknas i det närvarande uppskattningsvärdet, utan anses såsom en framtida möjlig tillgång, hvarmed boställsafkastningen kan komma att förhöjas.
I afseende å de värderingar, som på stället företagas, torde förrättningsmannen hafva större gagn af att biträdas af s. k. ”gode män” än nämndemän, hvilka vanligen i dylika fall ega mindre insigt och erfarenhet; och ehuru regementsbefälet bör vara skyldigt att tillhandagå med erforderliga upplysningar, synes samma befäl icke lämpligen böra i uppskattningen deltaga.
Deremot torde hvarje Chefsembete för sitt regemente böra lemnäs tillfälle att yttra sig öfver de förslagsvis bestämda värdena före deras fastställande, synnerligast med hänseende till jemnhelen i uppskattningen af de olika boställena inom regementet. 29 I enlighet med hvad sålunda blifvit anfördt hemställa kommitterade beträffande bostad sboställenas uppskattning: att dessa boställen, efter å dem föregången egomätning, i de fall kartor saknas, måtte till sin medelafkastning blifva uppskattade at en enda för detta ändamål förordnad komitée, bestående af 2:ne ständige ledamöter, deribland ordföranden och den ene civil embetsman, samt 2:ne tillfällige ledamöter, särskildt utsedde för uppskattningarna inom hvarje landskap; och att dessa förrättningar måtte ske i öfverensstämmelse med det af Krigs- och Kammarkollegierna häröfver uppgjorda underdåniga förslag, men på det något förenklade och i öfrigt annorlunda sätt, kommitterade här ofvan ansett vara säkrast och för ändamålet bäst befrämjande.
Vidkommande slutligen sjelfva beräkningsgrunden för spanmåls och andra persedlars förvandling i penningar vid uppskattningen af arméens boställen och andra indelda lönetillgångar, föreslås, till vinnande af en för jemförelsen nödig öfverensstämmelse i dessa hänseenden, samt förekommande af större ojemnheter genom tillfälliga prisförhållanden i olika orter: att förvändlingsuträkningarna måtte ske efter medeltal af hvarje särskildt läns marke gångspris för vissa år, hvilka böra vara desamma för hela arméen, oberoende af uppskattningarnas verkställande oliktidigt vid olika regementen, äfvensom att vakansafgifter upptagas i öfverensstämmelse med gällande kontrakt, när uppskattningen eger rum.
D. Om periodiska jcmkiiiitgar af Iönetillgångarna regementen emellan efter tillämpning af den nya löneregleringen.
Såsom ofvan är visadt, ligger i det indelda löningssättets beskaffenhet och utgör dess förnämsta egenskap, att tillgångarne förändras i naturligt förhållande till de behof, hvarför de äro anvisade.
Men härmed följer dock att genom den olika förkofran, som olika boställen kunna vinna i följd af jordbrukets ojemna framsteg i skiljda landsdelar, m. fl. andra förhållanden, en äfven från början likformig fördelning emellan regementen och corpser af arméens samtliga indelda lönetillgångar, om en sådan fördelning eljest vore möjlig, icke kan hindra uppkomsten, efter någon tid, al ett skiljaktigt förhållande mellan dessa tillgångar inom arméen.
För att således, icke blott under en viss längre eller kortare tidsperiod göra den nya löneregleringen i berörda afseende fruktbärande, utan tillförsäkra densamma framgent bestånd, erfordras att tillse, huruledes uppkommande ojemnheter i det genom löneregleringen afsedda förhållandet mellan olika regementens och corpsers lönetillgångar må kunna på ett rättvist sätt afhjelpas utan rubbning af de för löneregleringen fastställda grunder.
Hvad i detta hänseende först angår de för löningsfonderna anvisade boställsarrenden, indelda räntor, kronotionden och vakansafgifter m. m., så torde det åsyftade ändamålet kunna vinnas genom en med vissa mellantider återkommande af särskild myndighet verkställd periodisk jemkning af arméens lönetillgångar, regementen och corpser emellan, hvarigenom dessa tillgångar der de i anmärkningsvärd grad befinnas öfver- eller understiga sitt vid löneregleringen antagna normala belopp, kunna dit återföras medelst en billig fördelning å samtlige regementen och corpser af dessa öfverskott eller brister.
Huru ofta en sådan lönejemknmg bör ega rum är af synnerlig vigt att rätt bestämma, såvida ändamålet icke skall förfelas eller olägenheter i andra afseenden framkallas.
Om, sedan den första uppskattningen och fördelningen af ifrågavarande tillgångar blifvit med noggrannhet verkställd, en förnyad jemkning af dessa tillgångar för snart företages, så inträffar lätteligen, att de olikheter i aflöningen, som för jemkningen då blifva föremål, endast äro af tillfällig natur, hvilka, lemnade åt sig sjelfva, skulle inom kort hafva försvunnit, men som, genom jemkningar komma att leda till verkliga missförhållanden i aflöningsväsendet.
Det är fördenskull icke allenast obehöfligt utan äfven skadligt, att låta en lönereglering af den omfattning, som indelda arméens, förblifva orubbad endast några få år, helst sådant derjemte skulle redan från början alstra mindre förtroende till denna lönereglerings dugliga beskaffenhet.
A andra sidan deremot skulle en för lång tiderymd mellan hvarje lönejemkning möjligen halva till följd, att betydande skiljaktigheter i aflöningsväsendet derunder hunne utbilda sig, hvilka för - 30 vandlade lönejemkningen till en i visst hänseende ny hel lönereglering, hvarjemte liqviden eller fördelningen mellan regementen och corpser af befunna löningsöfverskott och brister komme att i allmänhet blifva utan inverkan på de löntagare, som, under en föregående tid, genom öfverskotten njutit vinst och genom bristerna lidit förlust, men deremot bereda andra löntagare en oförtjent aflöningstillökning eller förminskning.
Al dessa skäl, och då perioden för inedelmarkegångssättningen inom länen omfattar 10 år, efter hvilkas förlopp således man först blifver i tillfälle att med någon större säkerhet kunna bedöma de indelda tillgångarnes verkliga förändring till högre eller lägre värden, än som vid löneregleringarne blifvit beräknade, torde en allmän lönejemkning åtminstone icke oftare än hvart 10:de år böra ega rum, utan fara för ändamålets förfelande på ena eller andra sättet.
Vidkommande frågan, huru mycket ett regemente, som egt öfverskott under mellantiden, bör afstå till den öfriga arméen, så synes billigheten och ett nödigt afseende på lönetillgångarnås förkofran fordra, alt regementet får behålla någon viss del af sådant öfverskott, i ersättning för vidlyftigare boställsvård och till befrämjande af en nitisk utöfning deraf, hvaruppå öfverskotta till en del beror.
Kommitterade framställa nu såsom ett förslag i ofvan angifna hänseende: ’ att en allmän jemkning af här ifrågavarande lönetillgångar regementen och corpser emellan må periodiskt verkställas, dock icke oftare än hvart lOide år, samt att för detta ändamål bör i hufvudstaden då sammanträda, på E. K.
M:ts nådiga kallelse, en särskild komité (eller direktion) bestående af en utaf E. K.
M:t till ordförande förordnad regementschef, en civil-ledamot i det förvaltande embetsverk, som med indelda arméens aflöning närmast eger befattning, likaledes af E. K.
M:t förordnad, samt 3:ne officerare al majors eller kaptens grad, valde inom sina regementen, i den ordning regementena emellan, E. K.
Majit täcktes en gång för alla be stämma, och så, att vid hvarje sammanträde de valde ledamöterne tillhöra regementen, förlagde i skiljda delar af landet; att denna komité (direktion) skall ega att, med ledning af arméens aflöningsräkenskaper för tiden sedan näst föregående sammanträde, öfverse arméens aflöningsförhållanden och hos E. K.
Majit föreslå de jemkningar deruti, som under tiden intill nästa sammanträde kunna anses böra rättvisligen iakttagas; att dessa jemkningar böra bestämmas genom jemförelse af förhållandet mellan aflöningstillgång och behof vid arméen i sin helhet och vid hvarje särskildt regemente och corps, hufvudsakligen på följande sätt:
Sedan summan af hela armeens verkliga lönetillgångar (utom vid de regementen der indelda löner saknas) blifvit uträknad i medeltal för år under den förflutna mellantiden, afdrages derifrån beloppet af hela arméens årliga lönebehof, enligt gällande normalstat, då skillnaden visar medeltalet för år, under samma tiderymd, af överskjutande eller bristande tillgång å nämnda normalstat, hvilken skillnad uträknas i procent af normalstatens belopp.
På enahanda sätt utrönes och beräknas skillnaden i medeltal om året af hvarje regementes och corps verkliga aflöningstilIgång och behof, enligt dess gällande normal-stat, hvarefter de regementen och corpser, hvilkas särskilda löningsöfverskott eller brister utgjort, de förra mer och de senare mindre än hvad arméen i sin helhet vunnit eller förlorat, böra till öfriga regementen och corpser afstå ett, i förhållande härtill, sålunda bestämdt belopp, att, när ett regementes särskilda öfverskott utöfver löncbehofvet enligt dess normalstat, icke öfverstigit 10 procent af arméens allmänna löningstillgång, regementet då får behålla minst 25 procent af detta öfverskott, och således skall derutaf årligen afstå intill nästa lönejemkning, högst 75 procent, samt att, om öfverskottet uppgår lill mer än 10 procent af berörda tillgång, ofvanbemälda komitée (direktion) skall hos E. K.
Majit i underdånighet föreslå, huruvida någon större andel af öfverskottet då bör af regementet frånträdas: och hör verkställigheten af dylika jemkningar ske, i främsta rummet, genom motsvarande förändringar af regementenas kontanta aflöningsanslag, men, der 31 sådant anslag saknas vid det afträdande regementet, öfverflyttningen ske på sätt här ofvan om indelda tillgångars öfverflyttning regementen emellan vid löneregleringens början blifvit föreslaget.
Hvad härefter angår de förhöjningar, som i bostadsboställenas vid löneregleringen beräknade afkastning sedermera under tidens lopp kunna vinnas, så anse kommitterade någon olika mening icke kunna uppstå derom, att hvarje boställshafvare hör under sin besittningstid lemnäs i ostördt åtnjutande af de ökade inkomster, han genom omtanke och god boställsvård kunnat sig förvärfva, men att, när han afgår, tillträdaren af bostället saknar all enskild rätt till denna förhöjda inkomst, som endast bör tillfalla, på sätt här ofvan nyss blifvit föreslaget, regementet särskildt och arméen i allmänhet, såsom en gemensam, mot ökade lefnadsbehof svarande löneförhöjning.
Värderingen af dylika bostälIsförbättringar synes lämpligast höra tillhöra hvarje regementes löningsdirektion, som sjelf eger fördel af värdets bestämmande i tull enlighet med boställets verkliga förkofran, hvarigenom någon eftergift åt tillträdaren, på de öfrige indelningshafvarnes bekostnad, alls icke kan ifrågasättas ega rum.
Kommitterade föreslå i öfverensstämmelse härmed: att, vid ombyte af boställshafvare, löningsdirektionen skall, efter å bostället skedd syn för utrönande af dess verkliga afkastning, åsätta detsamma förnyadt uppskattningsvärde för bestämmande af det belopp, hvarmed bostället skall anses ingå under tillträdarens lön enligt normalstat; dock att såväl tillträdaren som öfrige indelningshafvare vid regementet må hafva sig öppet lemnadt att i detta nya uppskattningsvärde i vederbörlig ordning söka ändring.
E. Om Iniictillgångariias redovisning.
För vinnande af en klar och redig öfversigt af löningsförhållandena inom såväl arméen i allmänhet, som hvarje särskildt regemente, hvilket är desto nödvändigare, som de här ofvan föreslagna periodiska lönejemkningarna måste ske på grund af en lätt funnen säker kännedom i berörda hänseende, anse kommitterade: att icke allenast löuetillgångarna höra inom hela arméen redovisas på ett helt och hållet lika sätt och så, att hvarje särskild kathegori af löntagare hlifver i redogörelsen synlig, utan äfven att redovisningen bör, vid inträdet af den nya löneregleringen, utgå från dåvarande aflöningsförhållanden, och således för hvart och ett regemente och corps upptaga alla de lönetillgångar, som der då uppbäras och disponeras, samt att följaktligen, i den mon löneregleringen genomföres, redogörelsen skall debitera hvad som ytterligare erhålles, och kreditera hvad som afstås i öfverensstämmelse med samma reglering.
Ett på denna grund affattadt redogörelseformulär, med derå tecknade underrättelser bifogas.
Litt. G).
Kommitterade, som 1111 ega att inför Eders Kongl. Maj:t i underdånighet redogöra för det förslag till normalstat för indelda arméens aflöning, kommitterade utarbetat (Bil. 1), hafva vid bestämmandet af de deruti uppförda belopp utgått från antagandet af icke allenast de allmänna hufvudgrunder för löneregleringen, hvilka här ofvan blifvit framställde, utan äfven de särskilda, på lönebeloppen inverkande förutsättningar och bestämmelser, som nedan skola hvar för sig omtörmälas; och få kommitterade till vinnande af större tydlighet, punktvis redogöra för hvad i dessa hänseenden sålunda blifvit beslutadt. 1.
I)å, såsom nedan skall visas, de för arméens aflöning nu disponibla tillgångar blifva otillräckliga för den nya löneregleringens genomförande, hafva kommitterade ansett det ligga närmast för handen att arméens löningsstat icke längre betungas med ackordens amortering, utan att denna öfvertages af statsverket.
I sådant afseende torde följande utredning, beträffande arméens ackordsförhållanden, vara upplysande för ett rätt bedömande af denna fråga:
Med anledning af Rikets Ständers vid 1756 års riksdag fattade beslut om inrättande af en pensionskassa för arméen uppå vissa, af dem fastställda grunder, blef reglemente för denna kassa, hvilken ännu eger bestånd, af Kongl. Maj:t första gången utfärdadt d. 10 Januari 1757.
Förutom deruti meddelade föreskrifter, angående sjelfva pensioneringen, stadgades bland annat, att officer, 32 som toge afsked, egde, jemte pensionen från kassan, att af den, som honom efterträdde i tjensten och at de öfrige, som genom samma ledighet klefve befordrade, erhålla något ”understöd” för ”sitt tillräckligare underhållBeloppet af detta ”understöd” bestämdes för hvarje grad inom livart och ett vapen, och till en del olika vid olika regementen.
Då ledighet uppstod genom dödsfall och således någon afskedad person icke fanns, till hvilken understöd behöfde utgå, voro icke heller de befordrade skyldige att en dylik utgift vidkännas.
Genom Nådigt Bref af d. 7 Juli 1767 behagade Kongl. Majit till iakttagande meddela en af Bikets senaste Ständer aflåten underdånig skrifvelse af hufvudsakligen det innehåll, att Ständerne fästat uppmärksamhet på de i 1756 års pensionsreglemente tillåtne tjensteköp och ackordssummors erläggande inom militären; och ehuru Ständerne väl. å ena sidan, nogsamt funnit, det flere missbruk kunde förekomma genom dessa ackord, så hade likväl Ständerne, — i betraktande deraf, att missbruken läte sig förekommas genom efterlefnad vid ackordens uppgörande af de om befordringar utfärdade lagar och författningar, så att välförtjente och meriterade officerare bibehöllos vid deras i lag grundade tour och anciennetet, samt i anseende till den verkliga förmon, som, genom ackorder tillflyter de afgångne officerarne, — beslutat i underdånighet tillstyrka, det ackorder och tjensteköp måtte hädanefter tillåtas, men med den förändring i 1756 års pensionsreglemente, att det lemnades i den afgåendes och efterträdandes frihet ”att ingå ackord eller icke”.
Föga mer än 2 år härefter blef denna befrielse från skyldigheten att ingå ackord återtagne. uppå framställning af Bikets då församlade Ständer, i det att Kongl. Majit, genom Nådigt Bref af den 10 Oktober 1769 enligt Ständernas tillstyrkan förklarade nyssomförmälda stadgande skola till all kraft och verkan upphöra, samt 1757 års reglemente för arméens pensionskassa framgent, i afseende å tjensteköp och ackord, lända till efterrättelse.
Äfven häröfver meddelades, jemväl uppå samma Ständers framställning, den förklaring, medelst Nådigt Bref af d. 9 Januari 1770, att hvar och en officer, af hvilken ålder som helst, och antingen han tjent längre eller kortare tid, egde vid afskedstagandet undfå betalning för sysslan, eller ackord efter reglementet, samt att ackord aldrig finge hindras derigenom, alt den, som vore närmast i tur icke ville ackordsumman erlägga, utan skulle i sådan händelse den yngre sökanden då af berörda ”förmon” få sig begagna.
Men redan inom 3:ne år härefter fann Kongl. Majit sig af flere skäl och omständigheter för anlåten att infordra vederbörandes i arméen underdåniga utlåtande, huruvida de voro nöjde, att de ditintills tillåtne tjensteköp eller s. k. ackorder afskaffades; och då största delen af arméens tjenstemän yttrade sin underdåniga åstundan, att dessa ackorder, hvilka ofta medfört den olägenhet, att en samlad penningesumma, framför skicklighet och förtjenst, banat vägen till fortkomst och befordran, hädanefter måtte upphöra, i den ordning Kongl. Majit pröfvade bäst och nyttigast, — så lät Kongl.
Majit, till vinnande af detta angelägna ändamål, utfärda Dess Nådiga förordning rörande ackordens afskaffande inom militären af d. 21 Mars 1774, hvarigenom stadgades hufvudsakligen följande: a) vid skeende befordringar eller flyttningar inom militären, vore hädanefter alla ackord förbudne, så att den, hvilken befordrades eller flyttades till någon syssla, ej behöfde betala mer, än hvad arméens pensionskassa enligt 1773 års reglemente, tillkom, förutom fullmaktslösen enligt författningarna ; b) Yid afskedstagande egde ej någon rättighet att undfå ackordssumma förr än han tjent fem fulla år, räknadt från tjugonde årets ålder, då han egde att, genom direktionens för arméens pensionskassas föranstaltande, genast och utan uppehåll återlå så mycket, som han, enligt 1757 och 1770 årens reglementen, för sina innehafvande beställningar i ackord verkligen utbetalt; och c) den som vunne befordran eller transport i andra stater, än de uti 1773 års pensionsreglemente upptagne, egde återfå, utan afseende på längre eller kortare tjenstetid, hvad han enl.
1757 och 1770 årens reglementen, uti ackord utbetalt för sina inom militären hafda beställningar.
Den ersättning för ingångna ackord, hvilken således, i vissa fall, finge ega rum och då uppbäras från arméens pensionskassa, blef, genom Nådigt
Bref af samma dag tilli direktionen för denna kassa anvisad att utgå af kassans tillgångar utaf besparade löner och årliga andel af Wadstena 33 Krigsmanshuskassas inkomser, sedan direktionen i underdånighet anmält att pensionskassan, det oaktadt, kunde sina årliga utgifter då till fullo bestrida.
Dessa, till ackordens upphörande småningom, i mon al dåvarande tjensteinnehafvares afgång, syltande föreskrifter ledde dock ej till alsedt ändamål; ty genom nådig förordning af d. 30 Juni 1793 fann Kongl. Maj:t nödvändigt fastställa ett annat sätt för ackordens afskaffande.
Uti inledningen till denna förordning förekommer bland annat, huruledes det icke kunnat undgå Kongl.