Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Men sedan detta blifvit gjordt och regleringen så verkställd att, så vidt möjligt vore, den ens Prestens lön blifvit jemnad till likhet med den andres, borde inom ett stift, der, sedan tillräcklig lön blifvit anslagen åt dess Prester, el t disponibelt öfverskott af lönemedel äterstode, sådant öfverskott användas till förbättrande af lönevilkoren för prester inom ett annat mindre väl lottadt stift.
Såsom skäl för en sådan hela riket omfattande lönefördelning förekomma jemväl, att det olika stadium af odling och industri, uti hvilket olika delar af riket sig nu befinner, ovilkorligen komme att föranleda dertill att, vid odlingens och industriens framsteg, de nu i dessa hänseenden vanlottade orterne komma att förete en proportionerligt större utveckling än de öfriga, och att till följd derutaf uti de förra äfven folkmängden måste starkare ökas och behofvet af pastoratens fördelning mera tvingande framstå.
Då till de nya pastorernes aflöning den ökade tionden icke torde blifva tillfyllestgörande, skulle en lönereglering, sluten inom hvart stift, stänga de bidrag, som eljest till de nya lönerne kunnat erhållas, och således göra Statens mellankomst nödvändig uti högre grad, än eljest möjligen blefve förhållandet.
Af Malls Persson: »att i och för uppgörandet af kalkyler öfver Presterskapets nuvarande löneinkomster, hvilka lill Statsverket böra ingå, utses en nämnd, bestående, utom Pastor och Komminister, af 4 personer, hvaraf Konungens Befallningshafvande utse 2:ne ojäfvige lekmän och församlingen eller pastoratet 2:ne inom detsamma boende och bofaste män.» Af Guslaf Bjerkander från Skaraborgs län: »att församlingen utsåge tvänne, samt Domkapitlet och Pastor hvardera en ledamot i denna nämnd, hvars Ordförande, på sätt den Kongl.
Propositionen innehåller, skulle utnämnas af Konungen.» Af Per Erik Andersson från Westmanlands län: »att den ledamot i lönenämnden, som enligt det Kongl, förslaget borde utses af Länets Hushållnings-säilskap, finge i stället väljas af den församling, löne-regleringen angick.» och har Johan Bergström från Kopparbergs län jemväl yttrat sig för denna sednare förändring i löne-nämndens sammansättning.
De af Departements-chefen anförda motiver för förslaget i denna punkt äro följande:
De i afseende på konventioner angående presträttigheters utgörande hittills gällande föreskrifter hafva svårligen kunnat vara tillfredställande, biand annat derföre att alla de, som i konventionernes uppgörande deltagit, med undantag af Kronoombudet, varit eller åtminstone med något skäl kunnat anses vara i frågan intresserade, hvilket förorsakat misstroende och hindrat dess ömsesidigt tillfredsställande . O lösning.
Konventioner icke blott inom samma stift utan intill hvarandra gränsande Pastorater hafva kunnat uppgöras utan allt sammanhang med hvarandra och efter fullkomligt Allmänna.
Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande M 61. 17 fullkomligt olika grunder, hvilket vållat, att de löngifvare, som dervid minst vunnit, trott sig ega skäl att beklaga sig öfver liden orätt.
Dessutom har i sjelfva be greppet af konvention legat en svårighet, emedan den, som icke velat derpå ingå, icke kunnat härtill tvingas, till följd hvaraf stundom allt förbiifvit i sitt gamla skick, och ännu oftare en del af en församling med Pastor haft viss öfverenskommelse, under det en annan del utgjort sina afgifter efter författningarne, då i sjelfva verket föga varit vunnet, hvaremot de misslyckade underhandlingarne varit tillräckliga att framkalla bitterhet och öka oredan.
Dessa olägenheter syntes
Departements-chefen kunna undanrödjas, om både löntagare och löngifvare ville, i stället för konvention, underkasta sig en för femtio år i sender verkställd lönereglering af en nämnd, hvars pluralitet utgjordes af opartiske, länsvis och för en längre tid utsedde personer, och hvilken hade att bestämma det ordinarie Presterskapets löner, med afseende på gällande författningar, förut utgående afgifter inom församlingen, samt de afgifter, som af öfrige Pastorater inom orten under likartade förhållanden utgå.
Huruvida vederbörande skulle kunna på ett sådant förslag ingå, måste väsendtligen bero af nämndens sammansättning; hvilken sammansättning
Departements-chefen trott lämpligast kunna vara sådan, som den i Kongl. Maj:ts Proposition föreslagna; hvarjemte Departements-chefen ansett Kronofogden eller Länsmannen i orten jemväl böra vid förrättningen vara tillstädes för upplysningars meddelande, dock utan att i besluten deltaga.
— En olägenhet af delta förslag vore visserligen, att nämndens ständige ledamöter måste hafva rese-ersältning och traktamente för förrättningarne, men då icke, efter de första årens förlopp, särdeles många löneregleringar årligen kunde förekomma, syntes något synnerligt afseende härå ej vara att fästa.
Såsom skäl till den af honom föreslagna förändring i nämndens sammansättning har Gustaf Bjerkander anfört att, vid den af Kongl. Majit föreslagna sammansättning, församlingens intressen syntes allt för illa representerade, ty, noga räknadt, torde församlingen i de flesta fall endast disponera en röst mot fyra, eller, om Hushållnings-sällskapets ledamot kunde anses stå på församlingens sida, i bästa fall, 2 röster mot 3, och således i hvad händelse som helst en afgjord minoritet; hvaremot Bjerkander med sitt framställda förslag åsyftat att åtminstone under hvarje förhållande tillförsäkra församlingen om 2 af de 5 rösterna
Det vill synas Utskottet som härflöte de af åtskilliga Bonde-Ståndets ledamöter sålunda yrkade förändringar i nämndens sammansättning från en origtig uppfattning af de pligter en ledamot i en sådan nämnd har att uppfylla.
Församlingen bör nemligen, lika litet som löntagaren, kunna inom nämnden disponera öfver någon enda röst; utan bör man af redlige män, som blifva kallade att deltaga i en dylik nämnd, der frågor pröfvas, som nära röra en löntagares ekonomiska välfärd och som jemväl för löngifvarne äro så mycket heldre af vigt, som dessa frågor angå bestämmandet, för en tid af femtio år, af en utaf de mera kännbara beskattningarne, Bih. till B.
Prot. 1859 & 1860. 8 Sami. 15 Haft. 3 IS Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande M 61. kanna förvänta att de, i medvetande af uppdragets vigt och af det förtroende, som blifvit dem lemnadt, funne sig af samvete och hederskänsla uppkallade att rösta blott efter sin öfvertygelse och ej med afseende å hvilken, sorn inkallat dem i nämnden.
De' böra besinna att deras uppdrag är detsamma som Domarens, för dem medför samma förpligtelser som för honom och att ett öfverträdande af den opartiskhet i beslut, som hos dem är att förvänta, vore lika vanhederligt som det hos Domare anses.
Då Kongl. Maj:t ansett löntagaren elier Kontraktsprosten samt församlingen böra utse hvar sin ledamot i nämnden, har han dermed ej kunnat afse att försäkra dem om hvardera en röst i nämnden, utan meningen lärer otvifveiaktigt varit dels att sålunda betrygga begge parterne, om hvardera visste sig hafva i nämnden insatt en person, till hvars redlighet, klokhet och sakkännedom han kunde hysa fullt förtroende och som just genom ådagaläggandet af dessa egenskaper kunde bäst vinna afseende å de omständigheter, hvarå han önskade göra de öfrige ledamöterne i nämnden uppmärksamme; dels att tillförsäkra dessa parter att med åtminstone en af nämndens ledamöter kunna lättare kommunicera si» än med de öfrige O <D möjligen för parten helt och hållet okände ledamöterne; dels slutligen och förnämligast att sålunda få kännedomen om hvarje församlings lokala förhållanden bättre representerad än hvad fallet skulle blifva-, derest nämndens alla ledamöter voro för hela länet gemensamt utsedde.
Trodde Utskottet att de af församling och Pastor utsedde ledamöter i nämnden skulle i allmänhet annorlunda uppfatta sitt uppdrag och de med detsamma förenade skyldigheter, än som Utskottet nu antydt, skulle Utkottet icke kunna tillstyrka bifall till Kongl.
Maj:ts förslag om inrymmandet åt bemälde parter af rättigheten att nämna någon ledamot i nämnden.
Oafsedt att det uppgifna skälet hvarföre församlingen borde sättas i tillfälle alt i nämnden inrymma mer än en ledamot sålunda icke är af beskaffenheten att förtjena afseende, så finnes ett annat och kraftigt skäl, hvarföre afvikelse ej bör ega rum från Kongl. Maj:ts förslag, att tre samma ledamöter i nämnden böra uti dess flesta förrättningar deltaga.
Det är nemligen af mycken vigt att enhet, så vidt möjligt, åstadkommes emellan förrättningarne och emellan nämndens beslut i de olika församlingarne.
Men denna enhet kan ej åstadkommas annorlunda än derigenom att såsom stam för nämnden finnas ledamöter, som i andra församlingar deltagit i ena O O handa förrättningar.
Ett motsatt förhållande, eller derest blott Ordföranden, enbland fem, vore gemensam, skulle otvifvelaktigt vid dessa förrättningar framkalla slitningar, som inom hvarje församlings nämnd skulle vid reglerings-arbetet förnyas.
Det är således, för vinnande af möjligaste likstämmighet i besluten, angeläget, att nämndens sammansättning ej är för hvarje förrättning underkastad allt för stor förändring.
Detta ändamål af enhet i förrättningarne befrämjas jemväl derigenom att de flesta stift bestå af flera län, samt några län ingå i flera stift, hvaraf blifver en följd att en eller två af nämndens ledamöter komma att deltaga uti förrättningar inom olika Ian eller stift, och de tillämpade åsigterna sålunda blifva mera allmänt kända.
Allmänna Besvärs- och Ek,onomi-Utsliötlcts Betänkande M 61. 19 Inom Utskottet liar den fråga varit framkastad, huru, enligt denna punkt, nämnden skulle sammansättas för de fall der en församling vore belägen inom flera län eller olika stift.
Utskottet tror dock denna fråga tillhöra de detaljer, som genom den blifvande förordningen i ämnet kunna regleras, och har nu endast velat fästa uppmärksamheten derpå att sådane fall icke sällan lära förekomma.
Hvad beträffar de yrkanden, som under denna punkt blifvit anförde efter Grefve af Ugglas och de af honom sålunda under öfverläegningen hos Höglofliga Ridderskapet och Adeln framkastade åsigter, sa medgifver visserligen ej planen för detta Utskottets betänkande att här på en gång besvara dem alla; men Utskottet kommer, A den plats som i betänkandet måst hvarje fråga anvisas, att ådagalägga det Utskottet ej underlåtit taga i öfvervägande hvad sålunda blifvit af Grefven anfört.
Vidkommande dock särskildt, i sammanhang med nu ifrågavarande punkt, Grefvens hemställan, hvarföre ej löneregleringen borde lika val försiggå stiftsvis som länsvis och hans yrkande att emellertid ingendera af dessa grunder borde följas, utan regleringen i stället vara omfattande hela riket; så. jemte det att Utskottet hänvisar till de af Utskottet nyss anförda fördelarne-af förättningarnes verkställande länsvis, i stället för inom hvarje stift; får Utskottet, då det verkligen skenbart visar sig som om förrättningarnes utsträckande gemensamt till hela riket skulle omedelbart medföra enahanda fördelar af enhet och samband emellan regleringen i olika stift, som afsågs med regleringens förrättande länsvis, i afseende härå anföra:
Äfven om en sådan utsträckning af förrättningarne blefve föreskrifven eller medgifven, så skulle den svårligen låta sig verkställas.
Den skulle i vårt vidsträckta land medföra alltför långväga, tidsödande och kostsamma resor.
De fleste förhållanden, som vid en sådan lönereglering böra tagas i betraktande, förete ock sinsemellan en ganska stor olikhet i de mera åtskiljda delarne af riket.
Så t. ex. ar emellan Skåne och Sveriges nordligaste provinser skilnaden i odling, folkmängd, seder och välmåga alltför stor, medan deremot öfvergången, i fråga om dessa förhållanden, emellan till hvarandra gränsande län och stift ej är större än att det mesta af hvad i det ena länet eller stiftet befunnits nyttigt och användbart jemväl blifver det uti det angränsande länet eller stiftet.
Svårighet torde ock möta att till nämnder, som för förrättningar öfver hela riket erfordras, alltid kunna erhålla sådane sakkunnige, redbare och ansedde män, som uppdragets vigt och förtroende kräfver, om ledamöterne visste sig, genom emottagandet af uppdraget ikläda sig förbindelsen att ständigt befinna sig på resor, stundom på de från deras bostad mest aflägsna orter.
I betraktande så väl af dessa skäl, som af de många andra svårigheter, som sig förete för förrättningarnes utsträckning gemensamt öfver hela riket, tror Utskottet den begränsning härutinnan, som Kongl. Maj:ts nådiga förslag innehåller, vara välbetänkt och behöflig.
Utskottet sålunda i fråga om 4:de punkten andragit, följer att Utskottet tillstyrker Rikets Ständers bifall till samma punkt. 20 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets
Betänkande Xi til. ö:(e Punkten. »Boställe, som afses att af löntagaren bebos och brakas, beräknas till en dess verkliga värde motsvarande inkomst»
Med hänseende till hvad denna punkt innehåller hafva yrkanden blifvit framställde af Matis Pehrsson: att Pastorer och Komministrar bibehållas vid sina boställen, emot skyldighet att ej allenast sjelfve ansvara för underhållet af alla derå nu befintliga byggnader, utan äfven nybyggnad, då sådan kommer i fråga, samt att nettobehållmngen af boställets afkastning afdrages från här ofvan angifne lönegrunder.
Bjerkander: att sedan den af honom föreslagna klassifikation af pastoraterne blifvit verkställd, allia pastors- och komministers-boställen samt stomhemman oell således all den jord, som af Presterne nu innehafves, skulle utarrenderas på minst 30 år, endast med den inskränkning, att indelningshafvaren, mot behörigt afdrag å lönen egde att begagna bostad och trädgård å bostället, äfvensom derstädes hafva födde de för hans hushåll erforderhge kor och hästar för resor i tjensten; hvaremot hvad som i enlighet med det af Bjerkander förut uppgifna aflöningsförslag utöfver nyssomförmälde förmåner af bostad m. m. erfordrades till det för pastoratet bestämda normal-belopp, borde af församlingen utgöras.
Pehr Nilsson i Espö: »Prestgårdarne skola fortfarande af vederbörande Pastorer innehalvas, dock böra de upptagas till livad de skäligen kunna gifva i arrende, hvilket belopp bör afgå från den för Pastor bestämda löne-spanmålen.» Beträffande den af Kongl.
Majit sålunda föreslagna punkt har
Departementschefen erinrat, att på den deruti meddelade föreskrift läge så mycket större vigt, som den utgör vilkoret för all skälig jemkning i aflöningen mellan Pastorer och Komministrar, äfvensom för afgörandet huruvida de statsbidrag, som tid efter annan blifvit vissa församlingar lill Presterskapets aflöning meddelade, må kunna åter derifrån skiljas.
Det vöre derföre en stor olägenhet alt man i allmänhet öfver Presterskapets boställen saknar behörigen upprättade kartor, hvilkas anskaffande emellertid skulle medföra en högst betydlig kostnad, till hvars bestridande tillgång icke förefinnes.
Ät en blifvande
Kommitté torde således böra öfverlemnas att afgifva förslag huru den öfverklagade bristen skulle komma i sammanhang med socken-karteverket eller annorledes, utan Statens särskilda betungande, afhjelpas.
Deremot har Bjerkander, å sin sida, till stöd för det af honom föreslagna stadgande, anfört att genom detsamma skulle många anledningar till obehagliga tvister emellan församlingen och dess själasörjare vara undanröjde och rättvisa vinnas så nära som möjligt.
Derigenom skulle ock, hvad icke minst vigtigt vöre, Presterskapet blifva befriadt från ett vidlyftigt ekonomiskt bestyr, som nu, oftast på bekostnad af deras vigtiga kall, toge dess tid i anspråk.
Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande M (il. 21 Utskottet, som längre fram vill yttra sig om Matts Pehrssons yrkande om förändring i byggnadsskyldigheten, tillerkänner visserligen de af Bjerkander för hans yrkande anförda skäl en synnerligen stor vigt; men Utskottet tror dock dessa skäl ej böra inverka till förändring af nu ifrågavarande punkt, utan fast heldre finna sin rälta tillämpning vid bedömandet af här efterföljande punkten 6.
För en så vidsträckt tillämpning af nu ifrågavarande grundsatser, som den af Bjerkander påyrkade, möta jemväl många hinder.
Den skulle ock alltför ofta föranleda tvånget att å presteboställena uppföra dubbel uppsättning åbyggnader, ty utom det att ej sällan inträffar det prestgården ligger afskiljd från någon by och prestgårdens brukare således måste på stället hafva bostadshus, så möter i lag, som ej torde böra ändras, hinder för på bostället frambragta fodrets och skogsprodukternes tillgodogörande på annat hemman, Utskottet tror således att, i den nu förevarande punkten, något stadgande härom ej kan inflyta, samt hemställer derföre till Rikets Ständer, att denna punkt må bifallas.
6:(e Punkten.
»Presterskapet anslagen jord, som icke utan olägenhet kan i förening med bostads-boställe brukas — derifrån undantagna de i vissa orter befintliga enkesäten — utarrenderas efter de grunder, som kunna varda i nåder fastställda.» »Ar bostads-boställe af den storlek, alt derifrån kan skiftas eller författningsenligt afsöndras en lagenhet, tillräcklig att förse löntagaren med hans behof af jordbruks-alster, må skifte eller afsöndring ske och återstoden af bostället i stadgad ordning utarrenderas, då församlingen, på Domkapitlets yrkande, dertill samtycker och åtager sig bestridandet af de med åtgärden förbundna kostnader.»
I afseende å denna punkt har blifvit andraget af Friherre Hamilton, H.: att pastors tid ej får upptagas af verldsliga göromål, det ville säga att han ej måste af nödtvång vara jordbrukare, hvarmed oftast följde skuldsättning för inventarier, oro för vexande grödor och för den skördades försäljning.
Det hade derföre varit önskligt att Kongl. Maj:ts Proposition gått längre än hvad i denna punkt egt rum, och ansåg Friherren jemväl bostads-boställena böra utarrenderas på 30 år, lika med alla de öfriga.
Derigenom vunnes ej blott en bättre skötsel af jorden och en afkastning, som troligen komme att stiga något vid hvarje nytt arrende, utan jemväl de af Friherren redan anförde fördelarne.
Likväl borde från arrendet undantagas trädgårdsjord, vedbrand och foder till 6 å 8 kor och 2 hästar, hvarjemte så stor del af arrendet borde bestämmas att utgå i spanmål, som till Pastors hushåll vore erforderlig. 22 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande M (il.
Friherre Baab, A. C.: att för liten vigt blifvit i förslaget lagd på utnrrendering af boställena.
Det funnes ej jord sämre skölt än prest-boställenas.
När en gammal man med små tillgångar tillträdde ett jordbruk, hvarvid han icke förut varit vand, så kunde han omöjligen sköta det viii.
Han saknade dertill både insigt och förlag, komme ofta i penninge-betryck, och nödgades sålunda egna sina omsorger åt helt andra föremål än sitt heliga'kall.
Det vore derföre af största vigt för Presterskapet sjelft såväl som för deras åhörare, att boställena blefvo utarrenderade, med det undantag för bostad, som Kongl. Maj:ts Proposition innehåller.
Grefve aj Ugglas, Ludvig, uti hans motion: hurusom det kunde synas öfverflödigt erinra att Prestens verksamhet icke är eller bör vara inskränkt till vissa påbudna religionsförrättningar; att det är uti umgänget, under de enskilda samspråken, der, lämpade efter en och hvars sinnesförfattning, råd, tröst, varningar och uppmaningar kunna lemnäs, som samma verksamhet, på en gång mildt och allvarligt utöfvad , blefve mest välsignelsebringande; samt att, der Prestens kall så uppskattas och redligt bedrifves den tager snart sagdt hvarje dagens stund i'anspråk.
Men om så är, huru kunde man med denna verksamhet förlika de mångtaliga bestyr och omsorger, som åtfölja boställen af den storlek många prestebohl förete, dessas bruk och vård, äfvensom ett förmånligt afyttrande af deras produkter.
Allt detta kräfde en tid, en omtanka, den Prester, icke kunde åt dem lemna utan på bekostnad eller med försummelse af högre pligter.
Ingen torde bestrida att ju Presten borde hafva sig försäkrade icke allenast bostad, utan äfven åtskilliga tunnland jord, hvilka sednare, odlade eller till trädgårdsskötsel använde, kunde skänka honom en stundom under mödosamma pligters fyllande väl behöflig förströelse och hvila.
Men alt så ordna Prestens aflöning, alt nödvändig omsorg för egen bergning skulle inkräkta uppå fullgörandet af pligter, hvilkas missfyllande intet kunde godtgöra, vöre af samhället, lindrigast sagdt, föga välbetänkt.
Bredvid dessa skäl för indragande af alla de boställen, som äro större än att de med föga besvär och omtanka kunna skötas, funnes ett annat äfven af icke ringa vigt.
Utan denna åtgärd torde nemligen någon mera ingripande lönereglering svårligen kunna komma till stånd, enär, förutom öfriga hinder, de stora utgifter den ovilkorligen måste föra med sig, skulle ytterligare lägga stora svårigheter i vägen för densamma.
Detta allt, samt hvad motionären i öfrigt rörande Presternes aflöning och löningssält anfört, föranledde honom att föreslå: del Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit i underdånighet begära, att den Kommitté, som, tillföljd af förre Ständers anhållan, torde i och för löneregleringen blifva nedsatt, må förständigas alt äfven noga pröfva och öfverväga nuvarande afluningssältet och särskildt boslälls-lönernas lämplighet och yttrande deröfver afgifva.
Derjemte har Grefve af Ugglas, då Kongl. Maj:ts Proposition i ämnet föredrogs, förklarat sig instämma i de efter Friherre Hamilton här förut anförde åsigter.
Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Vtsliotlels Betänkande M 01. 2?, Herr Selggren: alt man borde besinna den skada som Presternes innehaf vande af boställen medfördo genom jordens sämre skötsel och derigenom att Pre stön drogs ifrån sin andliga verksamhet.
Man kunde ej med skäl invända att det stod Prosten öppet alt utarrendera sitt boställe, eller lemna det åt en hälftenbrukare, ty det ovissa i besittningstiden uteslöte möjligheten för honom att med fördel uppgöra sådan öfverenskommelse.
De vilkor Kongl. Maj:ts Proposition innehölle för en sådan styckning af boställe, hvarigenom en mindre lägenhet afsöndrades åt Presten, och återstoden af bostället utarrenderades, gjorde Presten beroende af församlingens samtycke och dess beredvillighet att bestrida de med delta ordnande förknippade kostnader.
Saken borde derföre betraktas ur en annan synpunkt och såsom en allmän grundsats vid bestämmandet af Presterskapets rättigheter borde antagas, att dess medlemmar, vid utöfvandet af sin embetsmannaverksamhet, så vid möjligt är, ej må mötas af något i aflömngens beskaffenhet liggande hinder.
Bland grunderna för reglerande af Presterskapets inkomster borde derföre den bestämmelse intagas, att det skulle stå innehafvare af Presterligt boställe öppet, och vid inträffande lägenhet åligga vederbörande myndigheter att låta från boställe, hvars storlek det rnedgåfve, afsöndra lägenhet, tillräcklig att förse boställs-innehafvaren med nödiga jordbruksalster, hvarefter återstoden borde utarrenderas och kostnaden för afsöndringen, efter den delningsgrund sorn för orlernes olika beskaffenhet kunde vara lämplig, bestridas gemensamt af löntagaren och församlingen.
Herr Brun: att han i detta yrkande förenade sig med Herr Selggren.
Bjerkander: jemväl för boställenas utarrenderande,., på sätt redan under o:te punkten finnes omförmäldt.
Pehr Nilsson i Espö, förutom hvad efter honom blifvit redan under a:te punkten anfördt, derjemte att annexhemmannen böra bortarrenderas på 30 år och arrendet derför bör tillfalla Pastor; med afräkning af arrendebeloppet från den för Pastor hestämda löne-spanmål.
Anders Nilsson från Hallands län i sin motion: att ingen lärer kunna bestrids det ju oviss och på godtycke beroende besittning af jord är ett förderf, icke blott för åboerne sjelfva, utan äfven för jordens häfd.
Att man i allmänhet insett, huru förderfligt det är att boställen och lönings-hemman måste ombyta åboer så ofta en ny innehafvare tillträder tjensten, visade sig uti den åtgärden alt subalternboställena vid militärstaten nu mera utarrenderas på bestämda längre tider.
Då grundsatsen sålunda vore erkänd kunde motionären ej inse hvad som skulle kunna hindra dess tillämpande på de åt Pastorerne såsom lönehjelp anslagne stomhemman.
Den första svårigheten och största bekymret för en brukare af dylikt hemman vore att ej kunna beräkna huru länge han eller hans arfvingar ostörda få qvarstanna vid hemmanet.