Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottet har tagit motionen i betraktande och då frågan, huruvida de nuvarande enskilda banker böra vid oktrojernas utgång upphöra och genom andra mera ändamålsenligt organiserade bankanstalter ersättas, står i oskiljaktigt samband med ordnandet af Rikets Ständers Bank och bankväsendet i allmänhet och Rikets Ständer, vid pröfning af de i detta mera omfattande ämne väckta och till annat Utskotts behandling öfverlemnade förslag, blifva i tillfälle att taga under öfvervägande om eller på hvad vilkor förnyade oktrojer må enskilda banker medgifvas, hemställer Utskottet vördsamt, att nu förevarande motion icke må till någon särskild Rikets Ständer såtgärd föranleda.»
Herr Grefve v. Rosen, Fr., Doktor Collén, Herrar Sommelius och Cygnaeus, samt Gustaf Hultman från Nerikes, Ola Jönsson från Malmöhus, Eric Hansson från Gefleborgs och Antiers Jonsson från Wermlands län. af General-direktör Ros, A. E.: »De skäl, sorn Utskottet åberopat för afstyrkande af bifall till Liss Lars Olssons motion, kan jag för min del icke godkänna.
Jag anser motionen förtjent af synnerlig uppmärksamhet samt att, genom bifall till densamma i viss man och på restriktiva vilkor, en behöflig lättnad i kronoutskyldernas utgörande skulle beredas de skattskyldige, på samma gång som den risk förekommes, hvilken är att befara af den numera inom flere län rådande godtycklighet, hos Uppbördsförvaltnimgarne att i kron ouppbörd en låta sig nöja med nrivatbankssedJar, oaktadt gällande föreskrifter att deruti må emottagas endast Riksmynt.
Jag föreställer mig att, med den erfarenhet, som i hvarje län vunnits, till hvilket belopp privatbankssedlar ungefärligen ingått i kronouppbörden och med den upplysning härom, som hädanefter mera fullständigt vinnes, i fäll den åsyftade förmånen åt de skattskyldige medgifves, privatbankstyrelserna af eget välförstådt intresse heldre än att tilläfventyrs se ett förbud mot den antydda godtyckligheten upplifvadt, — skola finnas beredvillige så väl att, på vederbörande Kongl. Befallningshafvandes reqvisition, årligen näst före uppbördsterminens början tillhandahålla länsränterierna ett lämpligt belopp Riksmynt till utbyte af i uppbörden fsmottagne privatbanksedlar, som ock att genom öfverenskommelse sins emellan om invexling af hvarandras sedlar, så ordna ifrågavarande angelägenhet, att Kongl.
Maj:ts Befallningshafvande ej behöfde vända sig med reqvisitionerna till alla eller flere privatbanker, utan blott till en eller högst två.
På dessa skäl anser jag att motionen så till vida bör understödjas, att Rikets Ständer i underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t anhålla Allmänna Besvärs- och Ekonomi-V iskollels Betänkande N-o 59. 15 det Kongl. Majit täcktes, efter vederbörandes hörande, vidtaga de åtgärder för ordnande af ifrågavarande angelägenhet, hvilka kunna lör de skattskyldige befordra lättnad vid liqvi derande af kronoutskyldcrna samt förekomma förluster för Kronan.
Friherre Cederström, B., Herrar Ljungberg, Berggren, Isberg, Beronius och Ekerot. af Doktor Runsten: »Förmedelst rikliga låneförsträckningar och de i oerhörd mängd dervid såsom mynt utgifna och cirkulerande privata kreditsedlar, hafva väl de enskilda bankerna främjat en verksammare industri och en lifligare både varuafsattning och varukonsumtion.
Men dermed harju ändå riket i det hela taget icke blifvit rikare, utan mycket skuldbelastadt, under det att den stora, ehuru emot riksskulden obetydliga, vinsten deraf kommit bankdelegarne sjelfve till godo ur alla deras händer, som anlitat deni.
Visserligen skulle, i de oktrojerade penningeverkens ställe, om de upphörde, äfven hos oss uppkomma enskilda Bankirhus för bedrifvande af nödiga vexeltransaktioner.
Men sådana vore dock af rent enskild natur; och, såsom blott tjenande inom mobilierförmögenhetens eget gebit, samt utan all rätt till egen sedelutgifning, blefve väl desamma ändå för landsbygden mindre skadliga, än dessa på en gång enskilda och dock offentligen på statsfot vida kringgripande pantlånebolag med deras ymniga sedeltillverkningar och lätta lånetillgångar samt thy åtföljande lyx och skuldsättningar.
Som nemligen allt sådant på landsbygden ytterst drabbar bondehemmanen, måste ock desamma, ju mera det nya låneoch skuldsystemet får hafva framgång, dess förr förvandlas, i nya egares händer, till salu- och arrendegods, slafviskt skötta af landtbönder, stattorpare och daglönare, i stället att deras förre undanträngde egare, med rikedomen af små behof, heldre försakade, än de för kostsam flärd skulle offrat åt Mammon arfvet af fädernejorden, sjelfva Stånd-fästet för deras borgerliga sjelfständighet.
Också äro väl Rikets städer, särdeles sjö- och stapelstäderna, icke bestämda till säten för landets in- eller utrikes skuldsättning, men att vara de Borgar, hvarifrån ett väl ordnadt Borgerskap, i eget välförstådt intresse, bort emot vådan af lössläppt handelsmissbruk taga all landsbygden i försvar, att icke sådan öfverimport. af lyx finge någorstädes rum, som för blott enskild vinst kunde fordra, jemte landets skogar och jern, jemväl sjelfva landets pantförskrifning å verldsmarknaden.
Och samma högvigtiga burskaps - ål i gg ande, fastän åsidosatt nu för tiden, bör väl ändå nu om någonsin tagas af dem, det vederbör, allvarligen i behjertande, eller åtminstone tagas ad notam hos deni. hvilka det mest gäller.
Det gäller nemligen all rikets så frälse- som ofrälse-jord, enär deraf redan större delen, eller af det hela, med ett taxeringsvärde af 490 millioner, redan mer än 16 Allmänna Besvärs- och Ekonomi- Visko lie Is Betänkande N:o 60, halfparten, till ett värde af 288 millioner, lär vara in- och utomlands förpantad, statslånens alla millioner oberäknade.
Fördröje sig likväl den stund, då Svenska jorden ej längre sköttes af Odalmannens egna fria händer, — då väl landets jordbruk vore upphjelpt med lån, men dermed stjelptes dess odlare sjelfva! —Och, hvad beträffar en Börds-adelns ersättning med en penning- eller Börs-adel, betänke man Historiens vittnesbörd från det land, der med en rikedom byggd på skuld följt lättsinne och öfverdåd, och på frigjordt Sjelfsvåld en sjelfva pressen tystande Envåldsmagt, som väl icke hos ett ännu christligen fritt folk må böra med ett imaginärt myntöfverflöd befordras.
På antydda skäl vågar jag vördsammast tillstyrka bifall till Pehr Erikssons motion, att alia enskilda banker vid nuvarande oktrojers tilländagående måtte upphöra.» X:o 60.
Ank. till Exp.-Utsk. den % Febr. 1863, kl. 11 f. m.
Betänkande, i anledning af väckta motioner om Biskops-embelens indragning.
Uti en inom Hedervärda Bonde-Ståndet väckt motion (N:o 466) har Per Nilson från Malmöhus län hemställt, att Rikets Ständer måtte besluta, »att Erkebiskopsoch alla öfriga biskops-embeten i Sverige måtte vid nuvarande innehafvares afgång indragas och med em betena förenade prebendepastorater med egna kyrkoherdar besättas, samt öfriga löneinkomster användas till det lägre presterskapets och elcmentarlärarnes löneförbättringar, öfver hvars fördelning Rikets Ständer framdeles ega att besluta.» Sedan denna motion blifvit till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets behandling öfverlemnad och derstädes föredragen, har, efter det motionstiden till ändagått, Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 60. 17 ändagått, motionären i sitt Stånds plenum den 13 sistlidnc
December till protokollet andragit, att enär till hans kunskap kommit, det
Utskottet skulle hysa någon tvekan att med hans motion sig befatta, enär densamma skulle kunna anses stå i strid med några i grundlagarne förekommande stadganden, och saken fördenskull möjligen böra såsom grundlagsfråga behandlas, ville motionären, till förekommande af tidsutdrägt, i så måtto ändra sitt ifrågavarande förslag, att han i stället hemställde, »att biskopslönerna måtte till Statsverket indragas i mån af nuvarande innehafvares af sagda embeten afgång och att de härigenom erhållna medlen måtte användas till aflöning åt det lägre presterskapet och lärarne vid elementarläroverken, äfvensom att Rikets Ständer måtte framdeles ega att besluta angående fördelningen af de sålunda inflytande medlen».
Enligt hvad Utskottet tillhandakommet protokolls-utdrag- innehåller, har Hedervärda Bonde-Ståndet, på framställning af Talmannen beslutit, »att Per Nilssons ofvan intagna muntliga anförande skulle genom utdrag af protokollet remitteras till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet.» Slutligen har Rob. Fr.
Gross från Calmar län i Hedervärda Bonde-Ståndets plenum den 17 December 1862, i anledning deraf att Per Nilsson återkallat sin ofvanberörda motion, så vidt den afsåg indragning af biskops-embetena, under åberopande af 56 § Riksdags-ordningen, väckt den motion (N:o 523) »att med bibehållande af biskopsembetena i Upsala, Lund och Hernösand, öfriga biskopsembeten i riket, nemligen i Westerås, Strengnäs, Carlstad, Göteborg, Skara. Linköping, Wexiö, Calmar och Wisby, vid nuvarande innehafvares afgång, indragas, och att lönerna anslås till fattiga studerandes understöd eller ingå till Statsverket, för att till nyttigare ändamål användas;» och har jemväl denna motion tillika med protokolls-utdrag
Öfver den diskussion, som i anledning af densamma inom Ståndet uppstått, till Utskottet remitterats, Då sålunda Hedervärda Bonde-Ståndet beviljat remiss ej mindre å Per Nilssons sednare framställning än å Gross’ nyssnämnda motion, anser Utskottet grundlagsenligen sig åligga att öfver begge de omförmälda förslagen, Per Nilssons dock endast i dess ofvannämnda förändrade skick, afgifva utlåtande.
Härvid kan Utskottet likväl undgå att utveckla de skäl och omständigheter, som, enligt Utskottets tanke, ådagalägga det i anseende till Svenska kyrkoförfattningens organisation oafvisliga behofvet af biskoplig öfverstyrelse i allmänhet, alldenstund hvarken någondera motionen yrkar alla biskopsembetens afskäffande, eller någon anledning förefinnes till det antagande, att Rikets Ständer skulle vara benägna för indragning af alla dessa vigtiga embeten, i afseende å hvilkas upprätthållande medelst passande lönevilkor Rikets Ständer vid sistlidne riksdag, i enlighet med af Kongl. Maj:t afläten nådig Proposition, fattat beslut; utan inskränker sig Utskottet till att skärskåda lämpligheten af motionärernas nyssberörda förslag.
Prot. 1862 & 1863. 8 Sami. 14 Haft. 3 18 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Vtslcotlets Betänkande N:o 60.
Hvad dervid först angår Per Nilssons, hvilket ej kan annorlunda förstås, än att, efter nuvarande biskopars afgång, nya sådana väl må tillsättas och utöfva embetet, men ej njuta någon lön;—ett förslag, väsendtligen olika Per Nilssons i ämnet först väckta motion, och hvarken af dennas innehåll eller sedermera på annat sätt af motionären motiveradt — torde deråt icke kunna egnas uppmärksamhet, enär Staten ej mindre i fråga om dessa ansvarsfulla embeten, än andra offentliga befattningar, måste vara skyldig att bestå innehafvaren en mot hans embetes vigt svarande lön; utan hemställer Utskottet, att Per Nilssons berörda förslag må lemnäs utan afseende.
Vidkommande åter Gross’ motion om indragning af ej mindre än nio biskopsembeten, så har motionären ej annorlunda uppgifvit på hvad sätt de till dem hörande funktioner — hvilka väl måste qvarstå i dessa nio stift likaväl som i de trenne, för hvilka motionären velat bibehålla biskopsembeten —- i stället skola bestridas, än att han hänvisat till en af honom vid sistiidne riksdag i samma ämne afgifven motion, i hvilken befinnes vara anfördt, att en dåmera afliden prestman skall hafva yttrat den åsigt, att Biskoparnas göromål kunde skötas af domprosten.
I Carlstad, Calmar och Wisby finnas likväl inga domprostar; och i de städer, der sådana finnas, ega de naturligtvis redan i sina embetsbefattningar full sysselsättning, helst de jemte den pastoralvård, som åtföljer hvarje kyrkoherdebeställning, tillika hafva skyldighet att deltaga i domkapitelgöromålen.
Deras embeten skulle således öfverlemnas åt andra, såvida de sjelfve skulle öfvertaga Biskoparnes befattning.
Men det är klart, att härigenom vunnes intet annat, än en namnförändring i så måtto, att stiftstyrelsens chef blefve i nio stift kallad domprost och i de tre öfriga deremot, såsom hittills, biskop.
— Skulle åter meningen vara att indela riket i allenast tre stift, med en biskop såsom chef för hvartdera, så erhölle hvarje af dessa tre chefer en verkningskrets, som vore större, än att han förmådde i öfverenstämmelse med kyrkolagens föreskrifter fullgöra sina åligganden, de der sträcka sig ej allenast till uppsigt öfver själavården, utan äfven till undervisningsväsendet och det sedliga tillståndet inom stiftet.
Utskottet förmodar något vidare ej behöfver andragas till stöd för dess hemställan, att ej heller å Gross’ motion något afseende må fästas.
Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Ulskoltets Betänkande N:o 61. 19 A© lii.
Ank. till. Exp.-Utsk. den 2 Febr. 1863, kl. 11 f. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion om utvidgad rätt för qvinna till anställning i sådan tjenstebefattning, sorn för henne är passande.
Hedervärda Bonde-Ståndet har till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets behandling hänskjutit denna af C. J.
Svensén från Kalmar län väckta motion (N:o 459). i hvilken Rob. Fr.
Gross från samma län yttrat sig instämma, och hvaruti blifvit förnyadt ett af samme motionär vid sistlidne riksdag framstäldt förslag, ratt qvinna, som visar sig innehafva erforderliga kunskaper, må, lika väl som man, kunna förordnas till sådana Statens tjenstebefattningar, som för henne kunna vara passande», hvaribland motionären ansett särskildt böra nämnas »telegraf- och post-expeditions-befattningar samt befattningar inom den allmänna sjukvården».
Med åberopande af skäl, som förut vid flera tillfällen varit i detta ämne anförda, samt af yttranden af utmärkte författare, har motionären tillika erinrat om det förhållande, att, på sätt vår befolknings-statistik utmärker, den 31 December 1855, af qvinnor, hvilkas antal i allmänhet öfversteg männernas med 11 1,096, voro 1,272,901 hunna till den ålder, då äktenskap är qvinna tillåtet eller i 16:de året och derutöfver, hvaremot antalet männer i den ålder, då de få gifta sig eller i 22:dra året, utgjorde endast 989,323; hvadan inom landet vid nämnde tid funnes 283,578 flera qvinnor än männer i mogen ålder.
Slutligen har motionären, i anledning af de anmärkningar och uppgifter, som förekomma i ett af Telegrafverkets styrelse till Kongl. Maj:t afgifvet underdånigt utlåtande i förevarande ämne, att nemligen man i Norrige skulle funnit sig föga belåten med utgången af de försök, som gjorts med att anställa en del fruntimmer såsom telegrafister, åberopat Norska tidningar för Juli och Augusti månader 1861, hvilka förklara nämnda uppgifter ogrundade och redogöra för den tillökning i den qvin - 20 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Vlskoitels Betänkande N'.o
St. li/ra telegrafpersonalen, som samma år skulle ega rum, äfvensom motionären hänvisat til! det förhållande, att i England, särdeles i dess hufvudstad, den inrikes telegrambefordringen nästan uteslutande bestriddes af fruntimmer.
Enär, enligt Utskottets tanke, Staten bör, i den mån det kan stå tillsammans med ändamålet af dess framåtgående i andlig och materiel utveckling, lemna utväg åt qvinnan att bereda sig den förbättring i ekonomisk ställning, hvartill hennes anlag och insigter kunna berättiga henne; och då nu inom landet finnes ett högst betydligt antal qvinnor, hvilka redan i följd af den omständigheten att männens antal understiger det andra könets, icke kunna erhålla den verkningskrets, som i äktenskapet är dem anvisad, anser Utskottet
Staten ej böra undandraga sig att åt dessa bereda medel till förvärf; och det är endast i valet af dessa medel någon tvekan ännu kan uppstå.
1 detta hänseende torde det väl vara tjenligast att, i saknad af egen erfarenhet till en början taga ledning af andra länders, med hvilka våra egna förhållanden äro jemförliga.
Men detta synes böra blifva Regeringens omsorg; och Utskottet anser Rikets Ständer, vid fattandet af sitt beslut i ämnet, endast hafva att tillse, att formen för detsamma ger uttryck åt den numera utbildade allmänna meningen rörande ifrågavarande vigtiga angelägenhet.
I enlighet med hvad sålunda är anfördt hemställer Utskottet, att Rikets Ständer måtte i underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t, med anmälan, det Rikets Ständer för sin del anse tidpunkten vara inne att utvidga qvinnans rätt till anställning i det allmännas tjenst, och att Rikets Ständer hafva sig bekant, det qvinnor i andra länder med fördel användas vid telegraf-anstalter, post-expeditioner m.fl. dylika inrättningar, anhålla, det Kongl. Maj:t täcktes vidtaga åtgärder, hvarigenom tillfälle beredes qvinna att erhålla anställning i sådan tjenstebefattning, som kan för henne vara passande, och till hvars skötande hon visar sig ega erforderliga kunskaper och skicklighet. istockholm den 29 Januari 1863.
Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Ulskoltels Betänkande iV:o 62. 21 Mo 62.
Ank. till Exp.-Utsk. den 2 Febr. 1863, kl. 11 f. m.
Betänkande: i anledning af väckt motion i fråga om utsträckt fribrefsrätt för Länsmän.
Uti en inom Hedervärda Bonde-Ståndet väckt och till Allmänna Besvärsoeh Ekonomi-Utskottet remitterad motion (N:o 59) har Olof Olsson från Wermlands län, med erinran hurusom, enligt gällande författningar, Länsmän njöto befrielse från erläggande af postporto endast för bref i tjensteärenden till Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i länet och Kronofogden i fögderiet, men att, med afseende å den vidlyftiga brefvexling de å tjenstens vägnar hade med många andra tjenstemän, denna fribrefsrätt vore allt för inskränkt, föreslagit, att fribrefsrätt måtte beviljas Länsmän för alla bref i tjensteärenden, vare sig inom eller utom länet.
Ehuru visserligen må medgifvas att Länsmän någon gång hafva nödigt att. brefvexla med tjenstemän utom länet, lärer det för närvarande dock ej befinnas nödigt bevilja dem något vidsträcktare begagnande af fribrefsrätten, än som eger rum för flere andre tjenstemän af lika och högre tjenstegrader, hvilka denna rätt ej oinskränkt är förunnad.
Den Länsmännen nu tillkommande fribrefsrätt beviljades genom Kongl. Cirkuläret den 30 November 1849, före hvilken tid deras bref i tjensteärenden fortskaffades genom den vissa hemman åliggande kronobrefbäring.
Att emellertid nu ingå i pröfning om behofvet af denna rättighets utsträckning, torde vara så mycket mindre skäl, som, enligt hvad Utskottet har sig bekant, på Kongl.
Maj:ts pröfning är beroende ett af Generalpoststyrelsen väckt förslag till ny Fribrefs-författning; hvadan Utskottet hemställer, att denna motion ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Bi/i. lill 11.
Brot. 1862 & 1863. 8 Sami. ti Haft. 4 ‘22 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Ulskollels Belånkamle N:o 63.
J\ :o 63, Ank. till Exp.-Utsk. den 2 Febr. 1 863, kl. 11 f. m.
Betänkande, i anledning af väckta motioner, angående förändring i sättet för kronobrefb&ringens utgörande.
Till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet hafva blifvit öfverlemnade två i detta ämne inom Hedervärda Bonde-Ståndet väckta motioner (N:ris 239 och 327), nemligen: af Nils Petter Bäckström från Calmar län, som föreslagit, att den flir jordbruket särdeles betungande kronobrefbärings-skyldigheten måtte helt och hållet besörjas af Staten; samt af Per Nilsson från Christianstads län, hvilken yrkat, att kronobref må, så vidt möjligt är, med allmänna posterna fortskaffas, eller, der sådant ej kunde ske, säterier, rå- och rörshemman samt allmänt frälse åläggas att, lika med krono- och skattehemman, i kronobrefbärings-skyldigheten deltaga.
Beträffande först det af Nils Petter Bäckström väckta förslag, synes Staten ej hafva vidsträcktare förbindelse att besörja kronobrefbäringen än andra kommunen åliggande skyldigheter, vid hvilket förhållande och då genom nyare tiders förbättrade postkommunikationer och det ökade antalet af poststationen på landsbygden denna skyldighet blifvit och kommer att blifva allt mindre betungande, Utskottet hemställer, att detta förslag må lemnäs utan afseende.
Hvad derefter ängår Per Nilssons motion och hans yrkande, att kronobref skola med allmänna posterna fortskaffas, så är redan genom Kongl.
Cirkuläret den 30 November 1849 stadgadt, att ordinarie kronobrefbäringen skall, så vidt utan olägenhet ske kan, inskränkas till hvad som erfordras för brefvens förtskaffande, der posterna icke kunna dertill användas.
I fråga åter om förpligtande för säterier, rå- och rörs-hemman samt allmänt frälse att jemväl deltaga i kronobrefbärings-skyldigheten, medgifver väl Utskottet, ätt det vore med rättvisa och billighet öfverensstämmande, att all enskild jordegendom i behörigt förhållande deltoge i alla besvär och skattebördor; men ändring uti dessa sedan längre tid bestående förhållanden lärer icke kunna ske utan allmän jemkning i jordnaturen och för sådant fall erforderliga undersökningar.
På grund häraf hemställes, att hvad motionären sålunda föreslagit ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Allmänna Besvärt- och Ekonomi-Utskottets Betänkande JYi. 64. J JW 04.
Ank. till Exp.-Utsk. den 2 Febr. 1808, kl. 11 f. m Betänkande, i anledning af väckta motioner om ändring i nu gällande resereglemente m. m.
Inora Välloflig,a Borgare-Ståndet har Herr Eneqvist (motionen Jtä 95) samt inom Hedervärda Bonde-Ståndet J. M. Lundahl från Skaraborgs län ("motionen Mi 146) och Garl Nettelbladt från Stockholms län ("motionen JVi 388) i omförmälda ämne väckt nedannämnda förslag, hvilka, till följd af erhållen remiss, Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet har att besvara.
Samtlige motionärerne hafva fästat sig vid det förhållande, att gällande resereglemente medgifver dem, som enligt detsamma åtnjuta godtgörelse för resekostnad, rätt att beräkna denna ersättning efter ett för hvar och en bestämdt antal hästar, och det utan afseende derå, att den till godtgörelse berättigade tilläfventyrs ej begagnat skjuts utan färdats på ångbåt eller på jernväg; hvilket motionärerne ansett böra rättas derhän, att omförmälda godtgörelse ej må beräknas efter andra fortskaffningsmedel, än som verkligen af den resande begagnats; hvarjemte dels Herr Eneqvist hemställt, att den, som färdas i Statens ärenden och på dess bekostnad till och ifrån Gottland, icke må ega rättighet att såsom nu sker, beräkna skjutsersättning för omvägen öfver Öland, utan allenast få åtnjuta sådan ersättning med beräkning för kostnaderna å den väg, hvilken nu trafikeras och hvarpå allmänna posten fortskaffas, dels ock Lundahl ansett, det ej heller annan ersättning än den ofvan föreslagna bör till någon utgå för den del af vägen, som han medelst tillgänglig ångfartygslägenhet eller jernväg kunnat begagna.
Då emellertid frågan om ett förändradt resereglemente, under hvars bestämmelser samtliga ofvanberörda förslag äro hänförliga, med föranledande af Rikets Ständers Revisorers gjorda anmärkningar i hufvudsakligen enahanda syfte, som motionärernas redan af annat Utskott gjorts till föremål för Rikets Ständers pröfning, anser Utskottet motionerna i omförmälda hänseenden ej böra till särskild åtgärd föranleda.
Deremot innehåller
Nettelbladts motion jemväl andra förslag, hvilka icke torde komma under öfvervägande vid omarbetandet af resereglementet, och öfver hvilka alltså Bih. till B.
Prot. 1862 & 1863, 8 Sami, 15 Håft. 1 ii Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande >M 64. särskildt yttrande erfordras.
Sålunda har denne motionär, utan att underkänna nyttan af det allmänna skärskådandet af offentliga inrättningars tillstånd ochtjenstemäns förehafvanden i orterna, hvilket beverkades genom vissa Chefers inspektionsresor, likväl trott sig finna, ”det bruket i detta fall börjat närma sig ett missbruk”, och att de kostnader, som derigenom tillskyndades Staten uppgingo till alltför betydliga belopp, hvadan och enär nog ringa resultater af dessa många resor förspordes, motionären ansett sig böra föreslå, dels att hvarje inspekterande chef eller annan i sådant ärende stadd embetsman skall inom 2 månader efter sin hemkomst eller, om flera resor under året företagas, inom hvarje års slut till Kongl. Maj
;t afgifva berättelse om hvad han under resorna iakttagit, och hvad i anledning deraf blifvit tillgjordt, hvilken berättelse bör, utom hvad angår personela förhållanden, i olficiela tidningar publiceras, dels att orri någon chef vill dervid begagna skrif- eller annat biträde, sådant bör ske på hans egen bekostnad, dels ock att något dagtraktamente ej må tillerkännas embetsman, sorn har öfver 0,000 Riksdalers lön.