Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
[Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 17 Mars 1840.
Preste-Ståndet den 17 — — Borgare-Ståndet den 17 — — Bonde-Ståndet den 26 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående förändring af lagstiftningen, rörande bränvinsbränningen.
(Allm. Resv.- och Ekon.-Utsk., Uti., N:o 128). S. A. K.
Med fästad uppmärksamhet på den ekonomiska lagstiftningens utveck - Expedilions-Utskottels Förslag lill und.
Skrifvelsej N.O 144, ling inom vårt land, hafva Rikets Ständer funnit, hurusom den vigtiga gren af denna lagstiftning, som rörer bränvinsbränningen och dess beskattning, alltsedan äldre tider och vid hvarje återkommande Riksdag, väl utgjort föremål för allvarsamma strider emellan olika interessen och derföre äfven omvexla efter än den ena åsigten och än den andra, allteftersom det ena eller andra intressets, anhängare vunnit seger vid oinröstningarne, men just härigenom aldrig förmått vinna den stadga, som endast kan hyggås derpå, att principe, ej interesse, förestafvar lagen.
Än har man förbjudit tillverkningen, än ytterligt fiigifvit den, snart derefter lika ytterligt inskränkt densamma; och då frukterna af alla dessa stridiga åtgärder tagas i betraktande, måste fosterlandsvännen med sorg erkänna, att dessa frukter just blifvit sådana, som de till följd af utsädet måst blifva, nemligen att näringen, som dock, i anseende till massan af de pruducter, hvilka deruti användas, troligen är för landets välstånd en af de vigtigaste, befinner sig, såsom sådan, på en ytterst låg ståndpunkt, till oberäknelig skada för så väl det allmänna, som den enskilde; att vårt landtbruk, till följd häraf, införts på en så oriktig bana, alt nära idel af landets import utgöres af landtmanna-producter; att staten af densamma ej erhåller en inkomst, som ens någorlunda svarar emot hvad denna näring borde och kunde lemna, just emedan producten är skadlig, samt slutligen, i förnämsta rummet, alt den öfvat ett menligt inflytande å sedligheten och motverkat de ansträngningar, som blifvit gjorda, för alt bland folket sprida bildning och gudsfi u k la n. Då, enligt Rikets Ständers tanka, följder af en så bedröflig och för hela samhällets bestånd vådlig art sålunda hafva uppkommit af den hittills följda lagstiftningen för berörde näring, och erfarenheten äfvenledes numera torde hafva ådagalagt, att en, på sunda grundsatser byggd, bättre lagstiftning härför knappt torde kunna erhållas på den väg, som hittills blifvit följd, med mindre, än att ett på full sakkännedom och rationella grunder byggdt förslag till författning i ämnet btifver ularbetadt och för Rikels
Siänder framlagdt, för att af dem discuteras och antagas, få Rikets Ständer i underdånighet anhålla, atl E. K. M. läcktes, med fästadt afseende så väl å vårt lands förhållanden, som å hvad inom andra länder blifvit i afseende på bränvinstillverkningen och beskattningen tillgjordt, låta af sakkunnige män utarbeta elt förslag till författning, omfattande såväl nödiga reglementariska föreskrifter för brävinstillverkningen, som den grund för beskattningen å densamma, hvilken kan anses innefatta den säkraste controll, och att 35o Expeditions-Utskollets Förslag till und, Skrifvelset N.-o 14S E. K.
M. derefter täcktes i ämnet afgifva Nådig Proposition till Rikets nästsammanträdande Ständer.
Uppläst oell godkändt hos Ridd. och Adeln den 17 Mars 184$.
Preste-Ståndet den 17 — — Borgare-Ståndet den 17 — — Bonde-Ståndet den 26 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående Ränteförsäkrings-j Lif-ränte- och Lifförsäkrings-anstalters inrättande i Sverige.
Besv. och Ekon.-Utsk:ns Bet., N:o 89 och Uti., N:o 129.) S. A. K.
Då nyttan af väl ordnade Ränteförsäkrings-, Lif-försäkrings- och Lifränte-anstalter genom främmande länders erfarenhet blifvit bestyrkt, hafva Rikets Ständer, med kännedom härom, ansett det vara af vigt, att dylika anstalter, såsom åsyftande alt bereda de mindre bemedlade folkklassernes bergning och trefnad, samt att afvärja den nöd, som så ofta alstrar brott, jemväl blefve inom vårt land inrättade, hvarmedelst äfvenledes den statseko lomiska fördelen vunnes, att de betydliga preem i er, som nu utgå till Englands och Tysklands Liflförsäkrings-auslalter, varda för landet besparade; — och då alla hittills gjorda bemödanden att på enskild väg härstädes bringa denna national-angelägenhet å bane strandat emot det motstånd, som nya obekanta företag, synnerligen af en omfattning, som detta vanligen röna, hafva Rikets Ständer trott det förfelade vackra ändamålet härutinnan icke Expeditions-ZJtskotlets Förslag lill und.
Skrifvelse, N.o 146.
35i kunna uppnäs utan en kraftig medverkan af landets styrelse och representation.
Al sådan anledning få Rikets Ständer i underdånighet anhålla, det E. K.
M. täcktes genom sakkunnige män låta utarbeta ett efter Sveriges förhållanden lämpadt förslag, till inrättande af Ränleförsäkrings-, Lifförsäkringsoch Lifränte-anstalter, och derefter Nådigst vidtaga de åtgärder, som för dylika anstalters befordrande kunna anses mest ändamålsenliga.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 3i Mars 1845.
Preste-Ståndet den 2 April — Borgare-Ståndet den 2 — — Bonde-Ståndet den 5 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående vissa förändrade föreskrifter, i afseende på lagfart och nyttjander ätts-inteckning.
N:o 11, Uti.
N:o 48 och Mern. N:o 72). S. A. K.
Uti tillkännagifven Nådig afsigt att, genom en förbättrad lagstiftning, fullständigare an hittills betrygga egande- och hypotheksrätten lill fast egendon), liar E. K. M., medelst Nådig Proposition af den 1 Augusti förlid et år, behagat fästa Rikets Ständers uppmärksamhet på följande förhållanden: I 4 Cap. 4 § Jorda-Balken stadgas, att, om någon säljer jord, hus eller tomt, den han förr till annan sålt häfver, skall det köp vara gildt, som först gjordes.
Nu kan således hända, att den, som på god tro köpt, lagfarit och betalt fast egendom, samt måhända äfven under längre tid 35a Expeditions-Utshullets Forslag lill und„ Skrifvelset !V:o 146• vai it i besittning deraf, nödgas åt en äldre köpare, hvilken ej lagfarit med sitt köp eller deråt gilvit någon offentlighet, afstå egendomen, utan annan < isältningstalan, äu emot den bedräglige säljaren, som möjligen ingenting eger.
Detta menliga förhållande kunde afhjelpas, derest lagstiftningen blefve byggd på den fullt rättsenliga grundsatts, att, om någon öfverlåter samma fastighet åt tvenne, skall den öfverlåtelse gälla, derå lagfart först sker; dock att, i händelse hegge köparne söka lagfart vid ett och samma rättegångstillfälle, den äldre öfverlåtelsen bli Iver gällande.
Enahanda osäkeihet, som här ofvan förmäles, visar sig ock med hänseende till inteckningar.
Då nemligen Förordningen den 13 Juni 1800, angående lagfart och börd, äfvensom Intecknings-Förordningen den 13 Juli 1818, 13 §, innefatta, att den, som köper fast egendom, kan, utan något sitt äfventyr, dröja med lagfarten, i stad intill slutet af tredje månaden, och på landet till det Ting, som infaller näst efter sex månader, från det handeln slutad Lief, och att icke, med mindre den lid försummas, förre egarens borgenärer hafva rättighet taga inteckning i fastigheten; så följer häraf, att de inteckningar, som för den förre egarens skuld ske under tiden emellan köppt och lagfarten, icke äro gällande, änskönt köpet vore för rätten och borgenären okändt, då inteckningen gafs.
Det kunde således hända, att inteckning, ehuru meddelad med iagttagande af alla lagliga formaliteter, ändock måste återgå och blifva kraftlös, utan att någon möjlighet gåfves att sådant förese, vid den tid, då lånet sker.
Detta borde förebyggas, genom fullständig tillämpning af den grundsats, alt, vid uppkommande stridiga anspråk egare och inteckningshafvare emellan, skall företrädet bero deraf, antingen lagfarten eller inteckningen skett först; likväl så, att, om flere sökt lagfart och inteckning vid samma rättegångstillfälle, inteckningssökanden må vika för den nye egaren.
För öfrigt och då Förordningen om städsel och lego af jord på landet den 13 Juni 1800 ej utesluter den tolkning, att arrende-contract, hvilket intecknas sist vid det Ting, som infaller näst efter sex månader från det contractet slöts, icke skall rubbas af köp, som under tiden sker, äfven om köpet lagfares, innan arrende-contractet till intecknande uppvises, hvarigenom köpare, som icke afslutat contractet, kan blifva lidande; så funnes, alt äfven i detta hänseende erfordras förändrade och på ofvannämnde grundsatis byggde stadganden. E. K.
M. har således, efter Siats-Rådets och Ilögsle
Domstolens hörande, i Nåder föreslagit Rikets Ständer alt, med ändring af 4 § i 4 Cap. Jor - Expedilions-Utskottets Förslag till lind.
Skrifvelse, N.-o 353 Jorda-Bdlken, hvad angår stadgandet, att, i händelse någon säljer jord, hus eller tomt, den han förr till anuan sålt häfver, det köp skall vara gildt, som först gjordes, Förordningen angående lagfait och börd den 13 Juni 1800, i fråga om rättighet för förre egarens borgenär att tiga inteckning, derest ej anmälan till uppbuds erhållande sker inom viss tid, från det köpet slutadt blef, samt Förordningen af nyssnämnde dag, rörande städsel och lego af jord på landet, 3 niom., hvad angår tiden för intecknande af arrende-contract, och med upphäfvande af 13 § i Förordningen om inteckning i fast egendom den 13 Juli 1818, det varder förordnadt, som foijer: § I Öfverlåter någon eganderätt till fast egendom, den han förut till annan öfverlåtil; galle den öfverlåtelse, derå, med företeende af laga åtkomsthandlingar, lagfart först sökes; varder lagfart å de serskilda ofverlålelserna sökt på samma rättegångsdag i staden eller vid samma ting å landet; galle den öfverlåtelse, som först skedde. § 2.
Upplåter någon åt tvänne nyttjanderätt till fast egendom å landet, njute den, som inteckning först söker, sin rätt till godo: sökes inteckning af begge vid samma ting; varde den, till hvilken upplåtelsen först skett, vid nyttjanderätten bibehållen. § 3.
Har, innan lagfart sökes af den, som eganderätt till fast egendom förvärfvat, förre egarens borgenär, eller, i fråga om fastighet å landet, den, åt hvilken nyttjanderätt är af förre egaren upplåten, sökt inteckning i egendomen; då skall ej öfverlåtelsen af eganderätten ligga i vägen för inteckningen, ulan må nye egaren, för hvad han förlorar, hålla sig till sin fån gesman.
Sokes å samma rättegångsdag i staden, eller vid samma ting å landet, både bleckning och lagfait, vike inteckningssökanden för den, som eganderält:n förvärfvat, der ej inteckningssökandens anspråk är sådant, som eger förmonsrätt elter 2 § i 11 Gap. Jorda-Balken. § 4” Inteckning skall, för alt vara gällande, inom hvart tionde års slut förnyas, på sätt redan stadgadt är.
Bilt, till R, St Prot. 184S•
'o Sami 1 A/d. 45 354 Expeditions-Vtskottels Förslag till lind.
Skrifvelse, N.-o 146, § 5.
Söker någon lagfart, i grund af företedd handling, som hans fång visar, men kan ej genast så styrka förre egarens åtkomst, att lagfarten beviljas må; varde hans ansökning ej dess mindre upptagen och den företedda handlingen i lagfartsprotocollet införd.
Fullgör han sedan i stad inom tre månader och å landet sist vid det lagtima ting, som infaller näst efter tre månader, hvad till lagfartens vinnande nödigt är, eller stämmer han sin talan inom den tid till Rätten in; då må lagfart eller inteckning, som annan söker, antingen sedan den förres ansökning i protocollet tecknad blef, eller å samma dag i staden, eller vid samma ting å landet, icke lända honom till förfång.
Försummar han hvad nu sagdt är, eller åstadkommes ej under omförmälda rättegång den bevisning, som för lagfartens beviljande erfordras, eller blifver icke inom lika tid, sorn här ofvan i denna § stadgas, räknad från det laga kraftegande beslut meddelades, lagfarts-ansökningen fullföljd; vare den förfallen. § 6.
Dessa stadganden gälla från och med nästkommande — månads början (sex månader efter författningens datum) för de rättsförhållanden, som derefter uppkomma.
Efter granskning af denna Nådiga Proposition, jemte de i Stats-Rådet och Högste Domstolen i ämnet, hållna, till Rikets Ständer likaledes öfverlemnade, protocoll, få Rikets Ständer deröfver härmedelst sig i underdånighet yttra.
Det har icke undfallit Rikets Ständer, hurusom behofvet länge påkallat en lag af den syftning, som ifrågaställde.
Den osäkerhet i omförmälda rättsförhållanden, som för närvarande eger rum, är till sina följder så skadlig, så menlig för det allmänna, alt lagstiftaren bör söka medel till dess afhjel pande.
Om det emedlertid, å ena sidan, kunde invändas, att ett frivilligt träffad t aftal om rättigheter, som utgöra föremål för öfverenskommelse emellan enskilde, bör blifva beståndande, möter deremot, å den andra, den erinran, att den, som har anspråk att i sina rättigheter blifva betryggad af lagen, måste jemväl iagttaga, hvad lagen fästat såsom villkor för sitt skydd.
Det är denna grundsalts, sorn gjort sig gällande i E. K.
M:s förevarande Nådiga förslag, och som ej eller är främmande för vår lagstiftning.
Den visar sig i det uti Nådiga Propositionen åberopade stadgandet i 20 § 3 Expedition;-Utskottets Förslag till und.
Skrifvelsej N.o t/f.6. 355 inom. af 1798 års Kongl. Förordning, samt 13 § i Kongl.
Förordningen den 13 Juli 1818, att, om köpare af fast egendom försummar taga lagfart, i stad inom tre månader, och å landet vid det ting, som infaller näst efter sex månader, sedan köpet slöts, skola förre egarens borgenärer, som hafva pantbrel eller annan klar förskrifning, derföre inteckning tillåten är, vara berättigade att slik säkerhet erhålla, genom hvilket stadgande lagfart uttryckligen tillädes en verkan utöfver den, som den förutgångna lagskipningen gifvit påbudet derom i 1734 års lag.
Då emedlertid mångens rätt och fördel beror på säker kunskap om rätte egaren till fast egendom, är ock offentliggörande af hvarje öfverlåtelse af vigt.
Sveriges äldre lagar fordrade jemväl för giltigheten af köpslut om fast egendom, att det skulle ske offentligen och med iagttagande af vissa föreskrifna formaliteter; och enär denna offentlighet numera åstadkommes genom köpets lagfarande, bör äfven denna åtgärd utgöra ett väsendtlig vilkor för köpslutets betryggande.
Yid detta förhållande kunna Rikets Ständer ej annat än gilla föreslagna stadgandet, att, om någon öfverlåter eganderätt till fast egendom, den han förut till annan öfverlåtit, den öfverlåtelse skall gälla, hvaråt offentlighet först gifves genom ansökning om lagfart; likasom Rikets Ständer anse öfverensstämmande med rättvisa, att, derest lagfart sökes å serskilda öfverlåtelser å samma dag i staden, eller vid samma ting å landet, dea öfverlåtelse åter bör blifva gällande, som först skett.
Enär de grunder, hvarpå berörde föreslagna stadgande hvilar, äro fullt tillämplige, i afseende på de förhållanden, som utgöra föremål för 2 §;n i det Nådiga förslaget, eller serskilda upplåtelser af nyttjanderätt af fastighet å landet, följer, att Rikets Ständers, angående nämnde stadgande, fällda omdöme jemväl i hänseende till detta sednare förnyas.
Då säkerheten fordrar, att den, som på grund af ett angående nyttjande- eller inteckningsrält träffadt aftal med den person, hvilken sist lagfarit med egendom, och således bör anses såsom egare dertill, lagligen sökt göra denna rätt giltig, varder i sin rätt betryggad, hafva Rikets Ständer funnit den bestämmelse, som i förslagets 3 § blifvit för sådant ändamål, i förenlighet med förrberörde grunder, meddelad, vara både nödig och rättvis, helst det beror på den nye egaren att gifva den af lagen fordrade offentlighet åt sitt fång och såmedelst afvärja de olägenheter, som underlåtenheten deraf skulle komma att medföra.
De öfriga stadgandena uti ifrågavarande Nådiga förslag hafva Rikets
Ständer likaledes funnit lämpliga och ändamålsenliga; men då derjemte fö - 356 Expedit iöns-Utskottets Förslag till und.
Skrifvelse, N.-o fö - rekommit, att det uti 2 §;n införda stadgande gör uti 16 §:n af 16 Cap. Jorda-Balken, i hvad den rörer städsel och lego af jord å landet, alldeles samma förändring, sorn i §:n i förslaget* innefattar uti 4 §:n i 4 Gap. af nämnde Balk, hvilken i E. K. M:s Nådiga Proposition omnämnes såsom ändrad, hafva Rikets Ständer, enär förstnämnde lagrum icke blifvit till ändring föreslaget samt den Nådiga Propositionen icke må annorledes än i dess helhet af Rikets Ständer antagas, för deras del beslutat alt, med afslag å E. K. M;s förevarande Nådiga Proposition, antaga de deruti befintliga stadganden, med förändring endast af den Nådigst föreslagna författningens inledning, hvilken skulle erhålla följande lydelse: ”Med ändring af 4:de § i 4:de Cap. Jorda-Balken, hvad angår stadgandet, alt, i händelse någon säljer jord, hus eller tomt, den han förr till annan sålt häfver, det köp skall vara gildt, som först gjordes, 16;de §:n i 16 Gap.
Jorda-Balken, i hvad den innefattar föreskrift, att, om någon städjer hemman å landet till tvenne, den skall behålla, som först stadde eller legde, Förordningen angående lagfart och börd den 13 Juni 1800, i fråga om rättighet för förre egarens borgenär att taga inteckning, derest ej anmälan lill uppbuds erhållande sker inom viss tid, från det köpet slutadt blef, samt Förordningen af nyssnämnde dag, rörande städsel och lego af jord på landet, 3 morn., hvad angår liden för intecknande af arrendecontract, och med upphäfvande af 13 §:n i Förordningen om inteckning i fast egendom den 13 Joli 1818 det varder förordnadt, som föijer:” &c. &c. &c.
Hvilket Rikets Ständer få, såsom svar i ämnet, härigenom hos E. K. M. i underdånighet anmäla.
Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 5 April 1845.
Exp< ditions-Utskottets Förslag till and Skri/velsej N:0 >47' 3 ?7 N:o 147.
Uppläst och godköodt hos Ridd. och Adeln den 3i Mars 1845.
Presle-Slåndet den 2 April — Borgare-Ståndet den 2 — — Bonde-Ståndet den 5 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående Jörändrade sladganden i aj seende på utmätning.
(Lag- Ulsh. Bet., N:o 73.) S. A. K. Rikets Ständer hafva funnit billighet och ordning fordra, att gäldenär, som genom utmätning skiijes från sin egendom, dervid för sin säkerhet erhåller exseculors bevis om åtgärden och grunden derför, äfvensom att gäldenären, hvilken, enligt Kongl. Förordningen den 21 Maj 1835, inom fjorton dagar efter utmätningen måste hafva å behörig ort fullföljt den talan emot förrättningen, hvartill han kan anse sig befogad, skyndsamt erhåller del af den handling, som för talans utförande i första rummet är af vigt, eller protocollet öfver förrättningen; och hafva Rikets Ständer ansett sådant böra ske, derest gäldenär så fordrar, innan exsecutor leinnar förrättningsstället, emedan den förre eljest, såsom nu vanligen är förhållandet, blefve nödsakad företaga en serskild resa till exsecutor, för erhållande af en handling, som högst sällan lärer blifva vidlyftigare, än att den vid tillfället kan expedieras.
Utan en tidsbestämmelse i denna del, komme gäldenärens rätt i allt för hög grad att bero af exsecutors välbehag.
Det måste nemligen tagas i betraktande, att klagan öfver utmätnings-förrätlning ej hindrar den utmätta egendomens försäljning, så framt Konungens Befallningshafvande ej annorlunda förordnar, och att det således är nödigt för gäldenären att snart blifva försatt i tillfälle att utföra sin talan, i händelse den kunde föranleda till inställelse af utmätnings-åtgärden.
I följd häraf och under den åsigt tillika, att gäldenären bör utan afgift bekomma förslberörde bevis, men emot ersättning, enligt gällande expedilions-taxa, erhålla del af den vidlyftigare handlingen, eller protocollet öfver utmätniugs-förrättningen, hafva Rikets Ständer för sin del beslutat, det stadgas må: att ulmätningsförrättare bör, efter verkställd utmätning, men innan han från förrättningsstället sig beger, om gäldenär så yrkar, emot lösen aflemna ordentligt utmätningsprotocoli, innefattande fullständigt grunden för utmätningen, ut - 358 Expeditions-ZJ tskottels Förslag till und.
Skrifvelse, N.-o 148. räkning å skuldebeioppet, så till capital, som ränta och lagsokriings-kostnad, uppgift å de utmätta sakerne samt värdering; men fordrar ej gäldenär sådant protocoll, vare utmätningsförrättaren ändå skyldig att utan lösen tillställa gäldenären en skriftlig uppgift på skuldebeioppet samt grunden för utmätningen, jemte dagen, då den blifvit verkställd.
Hvilket Rikels Ständer få hos E. K. M. i underdånighet anmäla.
Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm dea 5 April 1845.
Preste-Ständet den 2 April — Borgare-Ståndet den 2 — — Bonde-Ståndet den 5 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse , angående afskrifning af utbetalda förskotter i och för revisionen öfver Rikets E/ementar-Läroverk.
(Stats.-Utsk. Uti., N:o 107.) S. A. K. Sedan Kongl. Majit, uti Nådiga Bref af den 1 November och 18 December 1843, anbefallt Stats-Contoret att af under händer hafvande medel anordna och utbetala hvad till rese- och tractaments-ersättning m. m. för den pä grund af Skolordningens föreskrift, i hufvudstaden sednast församlade revisionen öfver Rikets Elemntar-Läroverk komme alt erfordras, samt Stals-Contoret derefter, med anledning af Kongl. Majits tillika meddelade Nådiga befallning, uti skrifvelse den 7 Juni förlidet år, till E. K. M. i underdånighet öfverlemnat en uppgift å de för berörde ändamål af StatsContoret utbetalda summor, tillsammans utgörande 4,518 R:dr 17 sk. 8 rist. Expeditions-Utskotlets Förslag till und.
Skrifvelse, N-o 148.
B:co, under anhållan, att E. K.
M. ville i Nåder aavis» medel till ersättning af ifrågavarande utgifter, så har E. K. M., uti Nådig skiifvelse till Rikets Ständers Stats-Utskolt al den 10 derpåföljde October, behagat föreslå Rikets Ständer, att meranämnde förskottssumma må i Stats-Verkets räkenskaper afskrifvas.
Enär härvid förekommit, att bemälde revisions sammanträdande 'egt rum i följd af stadgandet uti gällande Skol-ordniug, samt att för bistridande af förrberörde utgiftssumma, 4,518 R:dr 17 sk. 8 r:st., vid hvilken Rikets Ständer icke funnit något att erinra, serskildt stats-anslag icke är vordet af Rikets Ständer anvisadt, hafva Rikets Ständer, som, i anledning af E. K. M:s Nådiga framställning om ersättning för åtskillige ifrån Stats-Contoret af under händer hafvande medel verkställda utbetalningar, redan beslutat godtgörelse al 2:ne uti Stats-Contorets ofvanuppgifne utgiftssumma inbegripne poster af tillsammans 2,402 R:dr 23 sk. 8 r:st., hvilket beslut blifvit uti underdånig skrifvelse den 26 Mars detta år hos E. K. M. anmäldt, nu godtfnnnit medgifva, att jemväl öfriga uti E. K. M:s lill Rikets Ständers Statsutskott aflålna Nådiga skrifvelse omnämda förskotter af tillhopa 2,115 R:dr 42 sk. må, genom beloppets afförande å öfverskotten af Stats-Verkets inkomster, Slals-Coutoret ersättas.
Hvilket Rikets Ständer få, till svar, hos E. K. M. i underdånighet anmäla.
Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 5 April 1845. 36o Exptditions-ZJIskottets Förslag till und.
Skrifvelse, N.o 1^9.
Uppläst och godkändt, hos Ridd. och Adeln den 3i Mars 1845.
Preste-Ståndet den 2 April — Borgare-Slåndet den 1 — — Bonde-Ståndet den 5 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående bestämmande af vissa vilkor för vinnande af dispositions och jordegande-rätt till de så kallade kyrkohemmanen i Halland.
(S'als-Utsk.