Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Att bristen för KammarRättens aflöning efter nya Staten blef så betydlig, härrörde egentligen deraf, att detta Embetsverk, hvars göromål under de sista 10 åren nära fördubblats, har i de lägre graderne oaktadt den år 1831 skedda minskning, ett större antal Tjenstemän än andra verk, och att följaktligen flera löner i dessa grader måste förhöjas öfver deras förut alltför ringa belopp.
Angelägenheten och ändamålsenligheten af den redan sistnämnda år vidtagna reglering af KammarRätten bevisas äfven deraf, att förstärkta StatsUtskottet vid denna Riksdag på Stat nppfört den bristande summa af omkring 15,000 Riksdaler, som sedan samma år på besparingarne utgått, och hvars uppförande på andra liufvudtitelns anslag Rikets Ständer vid sista Riksdag vägrade.
Om ett sådant uppförande då hade egt rum och. serskildt anslag beviljats för den jemväl å besparingarne anvista summa af omkring 8,000 R:dr för öfyertaliga Tjenstemän i Krigs och Ecclesiastik - 121 ExpediLionerne, hvilken förstärkta StatsUtskottet vid denna Riksdag öfverliyttat på Allmänna IndragningsStaten, så hade anvisningarne på besparingarne derigenom minskats med 23,000 om året eller, för 6 år med 138,000 R:dr, sorn utgör mera an hela den för åren 1832 till och med 1837 uppkomna och i Herr JuslitieOmbudsinannens memorial omförmälda brist af 130,162 R:dr 14 sk. 2 rst.
Denna brist blef således en oundviklig påföljd af Rikets Ständers vid sista Riksdag fattade beslut, dels att icke, enligt Kongl. Muj:ts nådiga proposition, ibland anslagen å andra hufvudtiteln upptaga ordinarie LöningsStater för de på deras begäran och i hufvudsaklig öfverensstämmelse med deras åsigter, nyorganiserade civila Embetsverken, dels att, sådant oaktadt, anvisa dessa löningars fortfarande utgående till fullt belopp å nämnde titels besparingar, ehuru den redan åren 1832 och 1833 å titeln uppstådda brist af något öfver 58,000 R:dr då var känd och den för 1834, sedermera utrönta af omkring 54,000 R:dr, kunde förutses.
Om derföre Rikets SLänders ofvanberörde beslut ej egt rum, så hade bristen icke förefunnits, och de emot oss nu i följd deraf anställda åtal hade äfven utebli f vi t.
Under de 3 åren från och med 1835 till och med 1837 utgjorde bristerne å andra hufvudtiteln tillsammans 16,976
R:dr 11 sk. 2 rst. eller i medeltal omkring 5,600 R:dr om året, ett belopp, hvartill ökade tillfälliga besparingar lätt hade kunnat lemna tillgång.
För öfrigt bör i betraktande tagas att Kongl. Maj:ts, enligt StatsRådets underdåniga tillstyrkande, den 3o Oktober i834 fattade beslut innebar allt det afseende å Rikets Ständers om KammarRättens aflöning gjorda framställning, som med Rikets tjenst var förenligt och att de anmärkte, sedan sista Riksdag beviljade, lönförbättringar för Embels och Tjenstemän i detta verk alla utgått såsom arfvoden och icke såsom bestämda lönanslag på Stat, med undantag af Presidentslönen; men oberäknadt att detta Embetes tillsättande var lika grundlagsenlig!, som behörigt, indrogs och besparades samtidigt med beslutet derom vice Presidentslönen af 2,000 R:dr, hvarigenom utgiften förandra hufvudtiteln blef mindre, än om, med fortfarande af sistnämnde lön, en President hade blifvit utnämnd med lön efter gamla Staten, som för 1830 utgick med 2,849 R:dr 46 sk. 5 rst.
Förklaringen vid Esta punkten åberopas af undertecknade: Rosenblad.
Stjerneld Löwenhjelm.
Lagerbjelke, mon Schulzenheim.
Boh m.
122 2tära och 3:äje punktcrnc, angående lönförmåner för Embets och Tjenstemän i Statskontoret.
Hr JustitieOmbudsmannens anmärkningsmemorial i dessa punkter angår 3:ne serskilda rådgifvande åtgärder: l:o utnämning af en ordinarie Statskommissarie med denna Embetsmans bibehållande vid sin förut innehafda Sekreterarelön, oaktadt Rikets Ständer, som vid Statens reglerande pröfvat behofvet af en ny Statskoinmissarielön, densamma afslagit; 2:o anslag af 400 R:dr årligen å 2:dra hufvudtitelns besparingar, tillstyrkt den 7
Maj 1836 för tjenstförrättande Sekreteraren i Stskontoret; hvarvid undertecknad, Skogman, såsom föredragande, serskildt föres lill last, att, ehuru vid berörde tillfälle, åtminstone för honom icke kunnat vara obekant, att på 2;dra hufvudtitelns besparingar ingen tillgång för nya utgifter fanns, enär bristen redan vid 1833 års slut öfversteg 58,000 R:dr, han likväl inför Kongl. Maj:t omtalat en sådan tillgång såsom befintlig, ehuru knapp, och således genom detta uppsåtliga döljande af en upplysning, som lian i kraft af sitt embete var skyldig att meddela, i sin män vållat att bristen på dessa besparingar årligen blifvit ökad; 3:o de, är efter annat, ifrån och med år 1836 till och med år 1839, beslutade anordningar af 400 R:dr årligen, såsom lönfyllnad för yngsta Stalskommissarien, att utgå af extra utgiftsmed len, emot ersättning af 2:dra hufvudtitelns besparingar.
Äfven dessa rådgifvande åtgärder har Hr Justitieombudsmannen ansett vara stridande emot Regeringsformens 65 I anledning häraf få Förklaranderne anföra de skäl och omständigheter, som bestämt deras underdåniga tillstyrkanden af ifrågavarande anslag, om hvilka Kongl. Maj:t ostridigt haft rätt att förordna.
Då Statskontorets
Stat år iSs5 reglerades, skedde det med den inskränkning i personalens antal, att för ärendenas behöriga gång det blef oundgängligt, alt alla Embets och Tjenstemän derstädes skulle vara uti fortfarande oafbruten verksanhet.
Sedan den tiden hafva flera nya göromål för Statskontoret tillkommit, och då Presidenten, som bäst är i tillfälle att bedöma behofvet, anmälte nödvändigheten af en ny ledamot, fordrade omsorgen för Rikets tjenst att tillstyrka nådigt bifall dertill, helst göromålen i Statskontoret äro af den beskaffenhet att de mindre än i andra Embetsverk tåla uppskof.
Vid flera tillfällen har det förut i embetsverken inträffat, att personer blifvit befordrade till högre tjenstegrad med 123 Bibehållande af förut innehafda lönvilkor, intilldess lön efter graden kunnat dem i behörig ordning tilljalla.
Så skedde äfven här, och en behöflig förstärkning i antalet af Statskontorets ledamöter tillvägabragtes först utan någon uLgift för Staten, och sedermera endast med en tillökning af de 400 R:dr årligen, som uppå Statskontorets underdåniga anmälan om nödvändigheten af arfvode åt tjenstförrättande Sekreteraren, för sådant ändamål anslogos genom Kongl.
Majrts beslut af den y Maj i836 och den 10
Mars i83y j uti hvilket sistnämnda StatsSekreteraren för kammar ärendena med sitt tillstyrkande deltog.
De, uppå serskild underdånig anmälan, hvarje år beviljade så kallade lönfyllnader för yngsta Statskommissarien, och som af extra utgiftsmedlen utbetalts, ega så fullkomligen egenskap af tillfälliga arfvoden, att någon anmärkning emot dessa dispositioner icke skäligen bort äga rum.
Ilvad den af llr Justitieombudsmannen härvid emot undertecknad, Skogman, riktade anmärkning beträffar, att hafva uppsåtligen döljt en upplysning, som jag i kraft af mitt StatsSekreterareembete var skyldig meddela, att nemligen bristen på 2:dra hufvudtileln årligen ökats; så får jag vördsamt förklara, att förhållandet med den å samma hnfvudtitel uppkomna brist var så allmänt kändt, att det hvarken kunde fördöljas eller behöfde vid hvarje tillfälle upprepas, samt att då jag, uti mitt underdåniga yttrande till StalsRådsprotokollet för den 7
Maj 1836, i förbigående omnämnde 2:dra hufvudtitelns knappa tillgångar, sådant ej innebar något förnekande af den förut varande bristen, utan endast anfördes såsom ett skäl för mitt tillstyrkande, att arfvodel å tjenstförrättande Sekreteraren i Statskontoret, som detta Embetsverk hade föreslagit till 800 R:dr, måtte nedsättas till 400 R:dr.
För mig personligen är det dessutom en tillfredsställelse att hafva varit ett tillfälligt medel till förökande af2:dra hufvudtitelns tillgångar och följaktligen till bristens förminskning, enär under den tid af 5 år, ifrån hösten 1833, till hösten 1838, som jag utan lönens åtnjutande förvaltade Presidentsembetet i Kongl. KommersKoliegium , en besparing af omkring 16,000 R:dr uppkommit, motsvarande största delen af de anmärkta nya anvisningar å titelns besparingar, hvari jag sedan sista Riksdag såsom Rådgifvare deltagit.
Förklaringen vid 2:dra och 3:dje punkterna åberopas i hvad hvar och en rörer, af nndertecknade: Rosenblad.
Löwenhjelm. jkerhj elin.
124 4:de punkten, angående arfvode för tillförordnad President i Kongl. KrigsKollegium.
Föremål för Hr JustitieOmbudsmannens åtal i denna punkt äro de rådgifvande åtgärder af den / September i83y och den 26 Oktober i838, enligt hvilka åt Generalspersoner, som utsågos att tills vidare förvalta Presidentsembetet i KrigsKollegium, arfvoden anslogos att utgå af 3:dje liufvudtitelns besparingar, i förra fallet med 333 R:dr 16 sk. i månaden, i det sednare med 2000 R:dr om året.
Hr Justitieombudsmannen har härvid anfört 2:ne omständigheter, den ena, att Rikets Ständer skola, efter pröfning af behofvet utaf lönanslag för President i KrigsKollegium, uti skrifvelse af den 6 November 1834, förklarat detta behof icke vara för hand, och derföre från KrigsIvollegii Stat uteslutit den för ändamålet begärda summa; den andra, att Rikets Ständer, i deras här ofvan åberopade skrifvelse af den 6 Oktober samma år, hade antydt det besparingarne å RiksStatens hufvudtitlar blifvit ställde till Kongl. Maj:ts disposition för kostnader, som vid Staternes reglerande icke varit förutsedde, men ej till sådana, som af Rikets Ständer blifvit onödige förklarade, från hvilka omständigheter Herr Justitieombudsmannen ledt sig till den slutsats, att de Rådgifvande härigenom gjort sig skyldige till öfverträdelse af Regeringsformens 65 §.
Förklaranderne kunna ej undgå att härvid först anmärka, det Rikets Ständers underdåniga skrifvelse af den 6 November 1834 ej innehåller ett ord derom, att Rikets Ständer ansett behof icke vara för hand af lönanslag för Presidentsembetet i KrigsKollegium, d. v. s. af sjelfva embetet, enär Staten icke bör eller kan fordra tjenst utan lön.
— Rikets Ständer förklarade blott sig ej kunna bifalla Presidenlslönens uppförande på Stat, och sådant under förutsättning att, till lindring i Statsverkets utgifter, icke till besparing af allt lönanslag, tjenstfrie Generalspersoner, som fått behålla sina löninkomster, kunde till Ordförande i Kollegium förordnas.—
Ått allt lönanslag för detta embete skulle besparas, kunde så mycket mindre vara Rikets Ständers mening, som Rikets Ständer utan tvifvel hade sig bekant, dels att Presidenten i KrigsKollegium är Ordförande i dess alla serskilda afdelningar, der jemte honom sitta endast 2:ne Ledamöter, och der han således är en omistlig person, dels att embetet är af den beskaffenhet, att det icke får i kommandoväg tillsättas, som vill säga, att ingen kan 125 kan dertill beordras _, hvaraf naturligtvis följer, alt då ingen utan någon slags ersättning lärer vilja åtaga sig en så vigtig och ansvarsfull befattning, fönanslag är dertill ovilkorligen af nöden, det må nu utgå under namn af traktamente, taffelpenningar, arfvode eller bestämd lön, vara på Stat uppfördt eller, då sådant icke är fallet, på besparingarne anvisadt.
— Men, säger Konstitutionsutskottet vid denna Riksdag, och lika med det Hr Justitieombudsmannen, det sednare hafva Rikets Ständer i deras underdåniga skrifvelse af den 6 Oktober 1834 förbjudit, då de beslutat, att besparingar inom hufvudlillarne ej vidare må anvisas till bestämda lönanslag.
— Förklaranderne få deremot, under förnyadt åberopande af de rörande Kongl. Majrls dispositionsrätt öfver anslag på hufvudtitlarnef framställda grunder, yrka, att ett sådant Rikets Ständers beslut skulle vara oförenligt med Grundlagens föreskrifter, sådane de hittills varit uppfattade och tillämpade, så vida dermed kunnat åsyftas en inskränkning af Kongl. Maj:ts rätt att om de på tillarne uppkomne besparingar fritt disponera.
— Denna lätt är också mången gång, såsom just af förevarande mål ådagalägges, ovilkorligen nödvändig.
Majit föreslog Rikets Ständer vid 1834 års Riksdag att å Stat uppföra en viss lön för Presidentsembetet i KrigsKollegium, hvars oumbärlighet, enligt den fastställda organisationen af detta embetsverk, är ovedersäglig.
Rikets Ständer lemnade härtill ej bifall, sedan de äfven nyss förut, såsom Konstitutionsutskottet och Hr Justitieombudsmannen tyda deras mening, förklarat titlarnes besparingar icke kunna af Kongl. Majit mellan Riksdagarne disponeras till någon utgift, som, ehuru vid Statens reglering förutsedd, blifvit af Rikets Ständer underkänd.
— Antagom för ett ögonblick, att detta beslut blifvit i sådan uppfattning tillämpadt.
—Deraf hade följt, att då beslutet å ena sidan måst efterlefvas, men å den andra ingen kunnat
Grundlagsenligt förpligtas alt utan någon aflöning emottaga förvaltningen af embetet, detsamma måst hållas ledigt, hvarigenom åter, i anseende till bristande fulltalighet, Kollegium hade stannat i fullkomlig overksamhet, ett förhållande, som skulle ha medfört de största olägenheter.
Alt beslut grundlagsenligt skulle kunna fattas, hvarigenom
Statsbestyrets jenina gång afbröls eller gjordes omöjlig, strider emot samhällets ändamål och den heliga pligt, som Regeringsformens 16 §.
Konungen ålägger.
Det var alltså både öfverensstämmande med Kongl. Maj:ts höga rätt och ledande till
Rikets sannskyldiga nytta, att anslag för förvaltningen af Presidentsembetet i KrigsKollegium beviljades.
— De dertill anvista summor å 3:dje 126 hufvudtitelns besparingar hafva för öfrigt utgått såsom tillfälliga arfvoden, icke i form af bestämda löningsförmåner på Stat.
Förklaringen i 4:de punkten åberopas af undertecknade:
Ros enb lael. Löwenhielm.
Åkerhj elni. von Schulzenheim.
Gyllenhaal, von Hartmansdorff.
Grip. Riben. 5:te och 6:te punkterne, rörande anslag af Spanmdl under löner på KrigsKollegii Stat och vid lVermlands FältjägareRegemente.
Då Rikets Ständer, såsom l:sta punkten i deras underdåniga skrifvelse af den 6 Oktober 1834 innehåller, beslutat, att vid anslående derefter af nya löner eller förhöjning i gamla, i förra fallet ingen spanmål och i det sednare endast det förut varande tunntalet må under lönerna beräknas; så bar Herr Justitieombudsmannen anmärkt, att de Konungens Rådgifvare, som tillstyrkt ökade Spanmålsanslag af 163J tunnor för KrigsKollegium, och 30 tunnor för Chefen vid Wermlands Regemente, förbisett Rikets Ständers grundlagsenliga rätt, att dels enligt Regeringsformens 62 §. fastställa, huru serskilda summor skola till serskilda ändamål användas, och dels enligt 64 §. pröfva de behof, hvartill Rikets medel anordnas, samt följaktligen handlat emot 65 §. i samma Grundlag, som förmår, att sådana medel ej må annorlunda användas, än faststäldt blifvit.
Till stöd för sin anmärkning i denna punkt har Hr Justitieombudsmannen åberopat Rikets
Ständers beslut i afseende på beräkning af spanmål under nya eller förhöjda löner, som dädanefter beviljas; men Förklaranderne få deremot anföra, att vid den klandrade Rådgifvareåtgärden om spanmålsanslag för KrigsKollegium och Wermlands FältjägareRegemente fråga icke var hvarken om nja eller förhöjda lönerj enär aflöningssta terne blifvit fastställde för KrigsKollegium år 1831 och för nämnde regemegte år 1830, samt att således Rikets Ständers förrberörde beslut, som angår endast löningsstater, hvilka derefter komma att fastställas, icke är på förstnämnde löningsstater tillämpligt.
— Anledningen till fortfarandet af det tillökta spanmålsanslaget för KrigsKollegium finnes tillräckligen utredt i StatsRådsprotokollet för den 24 Januari 1835 och, i afseende på de för Wermlands FältjägareRegemente ytterligare anslagna 30 tunnor spanmål, torde det böra upplysas, att de icke, såsom anmärkningsmemorialet, med föranledande 127 af en genom skrif eller tryckfel tillkommen oriktig uppställning i Kongl. Maj:ts vid 1834 års Riksdag lill Rikets Ständer aflåtna nådiga proposition om Statsverkets tillstånd och behof, innehåller, utgöra förhöjning för RegementsChefen, utan, på sätt StatsSekreterarens för Krigsärendena samma nådiga proposition åtföljande yttrande utvisar, erfordrats till fyllande af en brist, sorn vid upprättandet af Regementets aflöningsstat uppstod, för att bringa alla SubalternOflicerare till lika lönförmåner både i penningar och i tunntal af derunder beräknad spanmål.
— Föröfrigt bör härvid i betraktande tagas, att full tillgång för begge de anmärkta spanmålsanslagen förefanns genom dylik på 3:dje hufvudtiteln beräknad och för andra regementer uppförd spanmål, som vid Specialstaternes slutliga reglering besparades, såsom StatsRådsprotokollet för den 24 Januari 1835 upplyser.
— Förklaranderne, som icke betvifla det ju Högloflige RiksRätten skall godkänna hvad de här ofvan anfört om Konungens grundlagsenliga rätt att anvisa utgifter på hufvudtitlarnes tillfälliga besparingar, hysa derjemte den öfvertygelse, att denna rätt skall finnas ännu tydligare framstå, då fråga är om disposition af bestämda, vid Specialstaternes reglering tillvägabragta besparingar å vissa sådana Stater, till betäckande af de brister, sorn å andra uppkommit.
Förklaringen i 5:te och 6:te punkterna åberopas af undertecknade:
Poppius. von Schulzenheim.
Grip. 7 :de och 8 :dc punkt erne , angående fortfarande tillökta lönanslag för Gardes Re gementerna och Kronprinsens HusarRegemente.
Anmärningarne i dessa punkter äro riktade emot de rådslag, sorn föregått Kongl. Maj:ts nådiga beslut af den 9 December 1836 om fortfarande tillämpning af de för GardesRegementerne den 15 Januari 1831 i nåder fastställda InterimsStater, samt om fortsatt anvisning på 3:dje hufvudtitelns besparingar af den skillnad, som å den likaledes i nåder fastställda Staten för Kronprinsens IlusarRegemenle af den 9 September 1830 uppkommit i jemförelse till anslaget å RiksStatens 3:dje hufvudtitel; hvilka rådslag
Hr Justitieombudsmannen jemväl ansett innebära en uppenbar öfverträdelse af Regeringsformens 65 §. för så vidt de icke röra de af Rikets Ständer, uti deras underdåniga skrifvelse af den 6 Oktober 1834, medgifna fortfarande anslag till tjensternes dåvarande innehafvare. 128 Då Rikets Ständer vid 1834 och 1835 års Riksdag beslöto, alt vid de, sedan nästföregående Riksdag, reglerade Embetsverk och Korpser med högre aflöningsstater, än de af Rikets Ständer vid Statsregleringen beräknade, det högre aflöningsbeloppet finge fortfarande, så länge Ijensternes dåvarande innehafvare qvarstodo, tillgodonjutas, och skillnaden deremellan och gamla Staten, såsom dittills, af besparingarne utgå, meddelade Rikets Ständer intet yttrande, huru i framtiden borde förhållas för den händelse, att de högre löningsbeloppen, änskönt icke af Piikels Ständer på ordinarie Stat uppförda, dock kunde af Kongl. Maj:t finnas vara så nödvändiga, att de, intilldess sådant skedde, och så länge tillgängliga medel dertill förefunnos, borde utgå: hvaremot Rikets Ständer framställde den underdåniga anhållansom här ofvan är anförd, men af Hr Justitieombudsmannen i dess memorial icke omförmäles, att Kongl. Maj:t ville vara i nåder betänkt på en förändrad organisation af dessa Verk och Stater, så att förut varande tillgångar kunde blifva tillräcklige, eller, om någon förhöjning deri vore af nöden , uppskjuta definitiva fastställandet till dess Rikets nästkommande Ständer blifvit i tillfälle att af förslaget taga kännedom och yttra sig om anvisandet af den i anslaget erforderliga tillökning.
Denna Rikets Ständers anhållan hafva Förklaranderne vid sina rådslag i de nu anmärkta punkterna efter ordalydelsen följt, då de l:o, enligt hvad protokollet för den 24 Januari 1835 utvisar, i underdånighet tillstyrkte, att Kongl. Maj:t täcktes anbefalla vederbörande
RegemenlsChefer att inkomma med underdåniga förslag till ny reglering af dessa Regemenlers Stater, begränsad inom de befintliga ordinarie tillgångarne, hvilket tillstyrkande Hr Justitieombudsmannen ej heller omförmält; 2:o då de, sedan Kongl.
Maj:t icke härtill lemnade bifall, utan gjorde frågorna beroende endast af tillgång på 3:dje hufvudtitelns besparingar, efter det skick, hvari målen genom detta nådiga beslut kommit, den 9 December 1836 i underdånighet tillstyrkte, hvad GardesRegementerna beträffade, interimsstaternas fortfarande tillämpning blott så länge titelns besparingstillgångar det medgåfvo, hvarigenom i sjelfva verket alla lönerna vid dessa Regementen bibehöllo beskaffenheten af arfvoden tills vidare, och jemväl under enahanda förutsättning af sådana tillgångar, Statens för Kornprinsens HusarRegemente fortsatta tillämpning endast tills vidare; samt då de ändlligen 3:o, på de skäl, StatsRådsprotokollet för den 13 Januari 1840 utvecklar, i underdånighet föreslogo Kongl. Maj:t att vid den då instundande Riksdagen i propositionen om
Statsverkets tillstånd och behof gora förnyad nådig framställning om uppförande på ordinarie
Stat af dessa ökade anslag, hvilka, utgörande för Gardes - 129 Regemenlerna tillsammans 18,568 R:clr 27 sk. 6 rst. och för Kronprinsens HusarRegemenle en föränderlig, till högst 1,321 R:dr 39 sk. uppgående, summa, ovedersägligen kunna betraktas såsom obetydliga, då de jemföras med 3:dje hufvudtitelns totalsumma af nära 3,300,000 Riksdaler.
Till de skäl för fortfarandet af GardesRegementernas interimsstater, som StatsRådsprotokollet för den 9 December 1836 innehåller och Ilr Justitieombudsmannen till en del upptagit, kan ytterligare läggas, att utgifternas begränsning inom ordinarie anslagen icke var möjlig utan förändring af Regementernas nya organisation och att en minskning i deras numerära styrka, äfven i andra hänseenden betänklig, icke skulle leda lill åsyftad besparing, enär derigenom lika stora, om icke större kostnader å andra håll förorsakades, oberäknadt den olägenhet landet finge vidkännas genom inkommendering i sådant fall af trupper från landsorterne till nödvändig förstärkning af den då alldeles otillräcklig blifvande garnisonen samt orättvisan emot befälet att nedsätta dess, i jemförelse till tjensteåligganden och ställning i samhället, nog knappa lönvilkor.
För öfrigt förekommer härvid, att, ehuru vid sista Riksdag anmärkningsanledning anmältes emot dispositioner å 3:dje hufvudtitelns besparingar till betäckande af skillnaden emellan GardesRegementernas inlerimsstater och de för dem å RiksStaten uppförda anslag, hvilka dispositioner voro alldeles likartade med de nu åtalade, samma anmärkningsanledning likväl af dåvarande Konstitutionsutskott ogillades.
Förklaringen i nästföregående 2:ne anmärkningspunkter åberopas af undertecknade: Rosenblad. Löwenhielm.
Åkerhjelm, ven Schulzenheim.
Grip. 9:de punkten, angående anslag på 3:dje hufvudtitelns besparingar för Lifbeväring s Regementet.
Med åberopande af Rikets Ständers underdåniga skrifvelse af den 6 Oktober 1834 i 4:de punkten, har Herr Justitieombudsmannen, såsom stridande emot Regeringsformens 65 §., anmärkt den rådgifvande åtgärd, enligt hvilken en ny stat för LifbeväringsRegementet blef den 15
December 1837 fastställd med förbättring i lönvilkoren för Regementets personal, att, under benämning af arfvoden, och emot vissa så väl i 130 protokollet, sora i Hr JustitieOmbudsmannens memorial, upptagna vilkor, med en summa af 4,248 R:dr 38 sk. tills vidare utgå af 3:dje hufvudtilelns besparingar, ehuru Rikets Ständer vid 1834 års Riksdag, med afseende jemväl å Statsverkets knappa tillgångar, icke bifallit Kongl. Maj:ts då gjorda förslag att, till beredande af tillgång för en sådan lönförbättring, f. d.
LifdrabantKorpsens aflöningssumma inåtle med 4,561 R:dr 18 sk. på allmänna IndragningsStaten öfverflyttas.
Ulan att ånyo upprepa de grunder för Kongl. Maj:ts dispositionsrätt öfver Statsmedlen, enligt hvilka Kongl. Maj:t var oförhindrad att å 3:dje liufvudtitelns besparingar anvisa ifrågavarande lönanslag, få Förklaranderne endast anföra, alt samma anslag beviljades såsom arfvoden tills vidare och med begränsning inom befintliga tillgångar; att de följaktligen ej kunna anses såsom lönförmåner på ordinarie Stat, samt att Rikets Ständer icke förnekat deras behöflighet, ehuru den för ändamålet vid sista Riksdag föreslagna öfverflyttning på allmänna Indragningsstaten icke bifölls, med afseende, såsom orden, enligt ett då antaget talesätt i Rikets Ständers underdåniga skrifvelse lydde, å Statsverkets knappa tillgångar.
— Endast i det fall, att Konungens Rådgifvare hade tillstyrkt summans uppförande på Indragningsstaten, synes anmärkning om öfverträdelse af Regeringsformens föreskrifter hafva bort ega rum.
Förklaringen i 9:de punkten åberopas af undertecknade: Rosenblad. Löwenhielm.
Åkerhj elm. von Schulzenheim.