Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
I följd af förutnämnde förändring utgjorde således den sednare uppbördsstämman, så vidt fråga var om andra skatter, än de af markegång beroende, egentligen blott en reststämma för uppbärande af de vid höststämman icke erlagde ulskylderne; men, då emedlertid executiva indrifningsåtgärder ej vidtogos förr, än reststämman förflutit, ledde sådant småningom derhän, att liqvid i allmänhet icke verkstäldes förr än å sednare stämman, hvarigenom denna förvandlades till den hufvudsakliga och större delen af skatterne, ehuru beräknad att betalas under skatteårct och länge sålunda utgjord, icke förr än påföljande året inflöt.
Det förhållande, som sålunda tillkommit, förorsakade sedermera det af Kongl. Majit och Rikets Ständer lättade, genom StatsConlorcts Kungörelse den 8
December 1836 meddelta beslut, att den så kallade första uppbördsstämman, som vanligen börjats i November månad för det löpande året, skulle upphöra och sammanslås med andra uppbördsstämman, hvilken sålunda blef den enda och borde hållas inom Januari, Februari och Mars månader, eller, der serskilda omständigheter någon gång gåfvo anledning till längre anstånd, sist inom medlet af April månad året efter det, hvarför skatten erlades.
Sedermera hafva förekommit och till Comilerade blifvit i Nåder ®°; ?• tÄ^&äefnde öfverlemnade följande underdåniga framställningar angående ändring ändringar, uti nu gällande uppbördsterminer, nemligen: l:o. Af Fullmägtigen uti BondeStåndet vid sistförfluttie Riksdag, Pehr Jonsson från Öland, som, enär Kongl. Majit, i anledning af förut gjord underdånig ansökan (Bil. till K. M. Käll. Vrop. till R.
St. ur i84~ ) 162 om sådan förändring i terminen för uppbördsstämmorna i nämnde provins, att dessa måtte få förrättas i Juni månad, genom Nådig Resolution af den 30 Januari 1830, med afslag derå, tillåtit vederbörande att, då serskilda något år (örekommande omständigheter gjorde ett sådant anstånd nödigt, derom till Kongl. Majit med underdånig ansökan lör tillfället inkomma, uti en den 20 Februari 1845 ingifven skrift i underdånighet anhållit, att, då det vore för sent att i Januari eller Februari månader till Kongl. Majit ingifva ansökan i ofvanberörde ändamål, helst, inan svar derå kunde meddelas, de utlysta stämmorna för sig gått, Eders Kongl» Majit» Befallningshafvande måtte i Nåder berättigas att, när Calmar sund under nämnde tvänne månader vöre ofarbart och besväradt med is, så att varutransporter ifrån teland till fasta landet icke utan fara kunde företagas, uppskjuta uppbördsmötena till Juni månad; och har Eders Kongl. Majits
Befallningshafvande i Länet uti underdånigt utlåtande af den 22 Mars 1845, enär det sålunda sökta anståndet hvarken vore af trängande behof påkalladt eller ens för de skattskyldige sjeKve fördelaktigt, samt dessutom icke med gällande ordning för uppbördens redovisning förenligt, äfvensom detsammas beviljande genom Eders Kongl. Majits Befallningshafvande mindre lämpligt, ansett sig icke ega skäl tillstyrka Nådigt bifall till ansökningen, hvilken StatsContoret jemväl uti underdånigt utlåtande af den 4 April 1845 funnit icke böra föranleda ändring uti ofvanåberopade Nådiga Resolution af den 30 Januari 1830. 2:o.
Rikets Ständers underdåniga skrifvelse af den 15 Maj 1845, angående hos dem, med anledning af stadgandet i StatsContorets Kungörelse den 8 December 1836, att Eders Kongl. Majits
Befallningshafvande ega att utsätta uppbördsstämmornas hållande inom Januari, Februari och Mars månader, eller, der omständigheterne påkallade ett längre anstånd, inom medlet af April, framstäldt yrkande, att sistnämnde tid, elfer början af April, måtte, såsom för uppbördsstämmorna tjenligast, varda fasfstäld, enär Iandtmannen derigenom kunde undgå att höstetiden, under svårt väglag och till underpris föryttra sina produkter för anskaffande af medel till uppbördsstämman i början af påföljande året, utan deremot finge tillfälle att begagna sig af den mera gynsamma afsätfningen under marknaderne, af hvilka icke mindre än sextionio infalla under loppet af Februari och Mars månader, hvadan genom en sådan framflyttning af uppbördsstämmorna största fördel skulle beredas, i synnerhet för arrendatorer och brukare af andras jord, som under Februari eller åtminstone före den 14 Mars nu mäste, jemte kronoutskylderne, äfven betala sina arrenden och husbondeskatter, hvilka medtaga en stor del af deras hopsparade tillgångar; och, enär, vid öfvervägande häraf, hos Rikets Ständer den åsigt gjort sig gällande, att uppbördsstämmorna icke böra utsättas under Januari månad, 363 men någon framflyttning af tiden för uppbördens afslutande och Summariska Redovisningens afgifvande ej ega rum, samt det tillika blifvit upplyst, att för de skattskyldiges beqvämlighet vore angeläget inom vissa orter, att uppbördsstämmorna för sig gå inom Februari, och inom andra, att de icke uppskjutas längre än till medlet af April, hafva Rikets Ständer, med hänvisning, hvad angår Gottland, till deras derom serskildt allåtna underdåniga skrifvelse, som här efteråt omförmäles, i underdånighet anhållit, det krono-uppbördsstämmorna hädanefter må utsättas ifrån och med medlet af Februari till den 15 April, men tiden, dels inom hvilken uppbördsmännen skola begära handräckning i afseende på bortflyttade eller till vistelseorten okände personers kronoutskylder, dels ock för Summariska Redovisningens afgifvande, förblifva oförändrad. 3:o. Rikets Ständers nyss åberopade underdåniga skrifvelse af förstnämnde dag, i anledning af hos dem gjord framställning, att i tiden för krono-uppbördsstämmorna i allmänhet undantag måtte göras för Gottland samt så väl uppbördsmötena derstädes som tiden för Summariska Redovisningen framflyttas, till stöd hvarför blifvit anfördt: att, då communicationen emellan Gottland och fasta landet vanligen en längre del af vintern vore afbruten, sådant försvårade afsättningen af öns produkter och under denna årstid åstadkomme en penningebrist,
sorn för de skattskyldige gjorde det nästan omöjligt att vid den tiden erlägga sina utskylder, hvilka åter längre fram på våren, sedan sjöfarten börjat, med lätthet afbördades, af hvilken anledning Eders Kongl. Maj:t ock i Nåder bifallit begärdt uppskof med liqviderandet af 1844 års kronoutskylder till medlet of Maj 1845 samt framflyttat tiden för Summariska Redovisningens afgifvande till den 1 Juli sistnämnde år; Och, då de med en tidigare uppbörd å Gottland förknippade ofvannämnde olägenheter äro af ständig beskaffenhet, hvarföre serskilde föreskrifter till deras undanrödjande af behofvet påkallas samt någon olägenhet för Statsverket af framflyttning utaf uppbördstiden på Gottland så mycket mindre bör kunna ifrågasättas, som en dylik undantagslag sedan år 1823 varit för Stora Kopparbergs
Län gällande, hafva Rikets Ständer funnit sig böra understödja den gjorda framställningen, till följd hvaraf, och då uppbördens afslutande samt Summariska Redovisningens afgifvande svårligen kunna medhinnas på kortare tid än den af Eders Kongl. Majit för år 1845 bestämda af 1| månad, Rikets Ständer i underdånighet hemstält, det krono-uppbördsstämmorna på Gottland icke må utsättas förr än från och med Maj månads början, samt tiden, dels inom hvilken uppbördsmännen skola begära handräckning för bortflyttade och till vistelseorten okände personers obetalde kronoutskylder, dels ock för Summariska Redovisningens afgifvande, för Gottland bestämmas till den 15 Juni. 21* 164 Uti häröfver afgifvet underdånigt utlåtande har Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Gottlands Län, med anmärkning att det af Rikets Ständer åberopade exemplet med Stora Kopparbergs
Län icke undfallit dess uppmärksamhet, men att Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande funnit sig böra bedöma frågan med afseende endast på i Gottlands
Län för hand varande förhållanden, i öfrigt hufvudsakligen yttrat: att en stor del af de landets produkter, hvaraf hos mängden af skattdragande, eller landtmännen, tillgång till utskylderne skall påräknas, är realiserad redan före vinterns ankomst och för hvad, som återstår, eller en del af spanmålen och skogsprodukterne, den förmånligaste realisationstiden i allmänhet är, medan tjenligt väglag underlättar forslingen, det vill säga tiden näst före och under den, då uppbördsstämman efter nuvarande stadganden fortgår; att denna period, äfven med afseende på landtmannens tid och öfriga ekonomiska förhållanden, är den tjenligaste; att, i fråga om stadsboer, den vanliga uppbördstiden likaledes kunde antagas vara den rättaste, jemväl på grund af förhållandet med exporten af landets produkter; att de sålunda uttalade åsigter om lämpligheten af nuvarande uppbördstid fullkomligen bekräftades af Kronans räkenskaper, hvilka för de 20 sistförllutna åren ådagalade, att utskylderne i allmänhet ingått utan betydliga restantier; att således, långt ifrån att det skulle för Gottland vara nära nog omöjligt att punktligt erlägga kronoutskylderne på utsatt tid, provinsen härutinnan icke står efter Rikets öfriga Län; att, om undanlag härifrån någon gång egt rum, anledningen dertill icke varit att söka i saknad af nödiga kapitaler, utan i sådana förhållanden, som lagt hinder i vägen för deras användande, såsom ofördelaktig handelsconjunctur, otjenlig vinter, föranledande direkt minskning i tillgång på skogseffekter, eller, efter missvexter, brist på landets värderikaste produkt, spanmål; att i sådana undantagsfall det onda icke är hjelpt med uppbördstidens framtlyttning, utan tvärtom just då angeläget, att slik framtlyttning icke sker; samt att den föreslagne förändringen skulle, äfven med hänseende till de svagt lönade tjenstemännen och möjligheten för dem att medhinna sina öfriga göromål, medföra icke obetydliga svårigheter vid utförandet; och liar Eders Kongl. Majtts Befallningshafvande af alla dessa skäl i underdånighet afstyrkt den ifrågasatte förändringen, med hemställan, att uppbördsstämman må förrättas å vanlig lid, men att, om dervid genom allmänna missöden af ofvanantydda slag större restantier skulle visa sig och derjemte communicationen vore afbruten, det måtto vara Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande tillåtet att, efter moget bepröfvande och för hand varande omständigheter, uppskjuta de executiva åtgärderne för samma restantiers indrif— vande, intilldess Kongl. Maj:ts Nådiga vilja hunne blifva känd;
hvarförutan för det fall, att Eders Kongl. Majit, oaktadt hvad sålunda blifvit anfördt, skulle i Nåder pröfva 165 godt förslaget bifalla, Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande ansett sig böra framställa de betänkligheter, som uppstodo emot den föreslagna redovisningstiden, såsom : att den med en till den 1
Maj framflyttad uppbördstid är praktiskt oförenlig; att, om det än antoges, att så icke är, dock ofelbart torde inträffa, att genom uppbördens förrättande på en tid, då allmogen af andra sysslor vore mera än under nu faststälde uppbördstermin förhindrad att bevista stämman, det småningom skulle öfvergå till vana att underlåta betalning vid densamma och att afvakta Länsmannens ankomst för att utan arfvode afhemta utskylderne; att med förkortning af tiden för executiv betalning de skattskyldige i sjelfva verket skulle skörda föga vinst af framflyttningen af den frivilliga, likasom denna ofelbart skulle föranleda omöjlighet för uppbördsförvaltningen att fullgöra sina pligler och, såsom följd deraf, oordning och oreda i Kronans räkenskaper; samt att den erfarenhet, som vanns år 1845, dä med uppbörden egde anstånd till medlet af Maj, äfven bestyrkte det ofvan antydda förhållandet, att förlängning af tiden för frivillig betalning, i förening med inskränktare tidrymd för den executiva, verkar skadligt för de skattskyldige sjelfve. 4:o.
En den 27
Maj 1845 ingifven ytterligare ansökning af förutnämnde RiksdagsFullrnägtig för Öland, Pehr Jonsson, som i underdånighet anhållit, att, i händelse af Nådigt bifall till Rikets
Ständers förut anmärkte underdåniga framställning, angående tiden för uppbördsstämmorna, undantag dervid måtte göras för Öland och för denna provins komma alt gälla enahanda föreskrifter, som för Gottland blifvit af Rikets Ständer föreslagna, såsom stöd hvarför hufvudsakligen är vordet anfördt: att Öland är i behof af mildring uti tryckande allmänna onera och öfriga genom ett härdt klimat förorsakade svårigheter; att öboerne med afkastningen af den obetydliga spanmålsodiing och boskapsskötsel, som kunna idkas, skola så väl förse sig med öfriga lifsförnödenheter, som ock gälda alla skatter, hvilka, deribland äfven den så kallade Utmarksskatlen, omkring 700 tunnor, förmentes vara för Öland i högre grad betungande, än för någon annan del af Riket; samt att Öländningarne för realiserandet af det lilla, de ega att aflåta, måste under den för trafiken emellan ön och fasta landet svåraste årstiden, nemligen Februari, Mars och April månader, dä alla uppbördsslämmor nu inträffa, och trots alla dermed förknippade vådor, öfverfara det då vanligen hvarken bärande eller öppna Calmar sund, hvarest på sådant sätt många af öns innevånare årligen tillsatt lifvet.
I anledning häraf har Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande uti afgifvet underdånigt utlåtande anfört: alt, beträlfande Ölands förmenta ofrugtbarhet, allmänt kändt är, att derstädes produceras spanmål och andra födoämnen vida utöfver innevånarnes behof, så att årligen till andra orter försäljas betydliga qvantiteter säd, äfvensom hä - 166 star, boskap, plansten m. m.; att jorden icke är serdeles svårbrukad, så att Öländningen ej är underkastad hårdare arbete eller större försakelser och svårigheter än innevånarne på fasta landet af Länet; att, då den genom Kongl. Brefvet den 4 Juni 1842 medgifne befrielse från större delen af räntan för utmarken troligen snart komme till verkställighet, funnes icke något skäl att framställa Oland såsom hårdare beskattadt än Rikets öfriga landskap, utan åtnjöte det framför många af dem lindring i skattebördorna i så måtto, att alla i hemmansräntorna ingående trädvaror, jemlikt Kongl. Brefvet den 30 April 1828, få lösas efter kronovärdi, hvarförutan på ön nästan aldrig förekomma några allmänna skjutsningar eller inqvartering; att spillandet af menniskolif i Calmar sund hvarken förekommes eller minskas genom anstånd med erläggande af kronoutskylderne, för hvilkas afbördande säkert ingen nödgats äfventyra lifvet, enär, då skörden slutas i Augusti och September den skattskyldige eger tillräckligt rådrum att före uppbördsmötena afsätta de produkter, som för kronoutskyldernes afbördande behöfva användas och hvartill tillfälle dessutom icke saknas inom ön, der betydlig spanmålshandel idkas; att ett större ondt, än möjlig nedtryckning af spanmålspriset vid försäljning någon gång inom ön, skulle tillskyndas de skattdragande genom uppskof med uppbörden till Maj och Juni, då landtmannen behöfver egna hela sin tid åt jordbrukets skötsel samt den mindre omtänksamme sannolikt ej skulle ega några produkter qvar att afyttra; och att erfarenheten dessutom vitsordat, att kronoutskylderne utgöras med vida mindre svårighet på Öland än på fasta landet af Länet; på grund af hvilket allt Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, lika med hvad förut i allmänhet blifvit yttradt, hyste den åsigt, att kronouppbördens på Öland ifrågastälde framflyttning till Maj och Juni månader hvarken är af tvingande behof påkallad, eller ens skulle för de skattskyldige sjelfve blifva fördelaktig, men deremot ledande till en betänklig rubbning i nu gällande ordning för uppbörds-redovisningen; hvadan Eders Kongl.
Maj:ts Befallningshafvande ansåge sig icke ega skäl att Nådigt bifall till ansökningen i underdånighet tillstyrka.
Maj:ts och Rikets StatsContor, som under den 15
Maj 1846 afgifvit underdånigt utlåtande öfver de i 2:dra, 3:dje och 4:de punkterne omförmälde framställningar, har dervid väl ansett, att förändringar i ett så nyligen utfärdadt stadgande, som Kungörelsen den 8 December 1836, helst borde undvikas, i synnerhet som genom antagande af Rikets Ständers förslag, det uppbördsstämmorna ej må utsättas förr än ifrån den 15 Februari till den 15 April, redogörelsetiden blifver nog knapp och nu gällande föreskrifter om resternes verificerande svårligen torde kunna verkställas, men, då uti en fråga af beskaffenhet som denna Rikets Ständer, bestående af innebyggare från alla Rikets landskap, ansett nya, till 167 de skattdragandes beqvämlighet ledande stadganden erforderlige, trodde StatsContoret sig böra, med afseende å de af Rikets Ständer anlörde skäl, i underdånighet tillstyrka Nådigt bifall till den del af förslaget, som åsyftar förändring i tiden för uppbördsstämmorna i allmänhet, hvaremot, i fråga om serskildt föreslagen termin för uppbörden å Gottland, de af Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande derstädes andragne skäl för afstyrkande voro väl grundade samt, om Eders Kongl. Maj:t skulle i Nåder tillåta utsträckning af tiden för uppbördsstämmornas hållande i allmänhet till medlet af April, syftemålet för Gottlands innevånare syntes derigenom kunna vinnas, om denna termin stadgades för stämmornas början och det för öfrigt, enligt Eders Kongl. Majits Befallningshafvandes förslag, finge på dess bepröfvande ankomma alt vid utomordentliga fall uppskjuta de executiva åtgärderne för resternes indrifvande, intilldess, uppå underdånig anmälan om förhållandet, Eders Kongl. Majit fattat dess Nådiga beslut i ämnet; och har, beträffande serskildt Öland, StatsContoret instämt uti hvad, Eders Kongl. Majits
Befallningshafvande anfört till grund lör tillstyrkt afslag å Ber Jonssons ofvanomlörmälde underdåniga ansökan.
Vid behandling af förevarande ämne synes i första rummet ?*• förtndnng l c .. , u. , J ... .. , . ... i sättet för uppbördens nora i öfvervägande komma, huruvida någon brandring uti sat- besörjande, tet för allmänna kronouppbördens besörjande må vara af behofvet påkallad.
Enligt hvad redan förut, i sammanhang med frågan om debiteringen, blifvit anmärkt, lörefinnas för närvarande de undantag från allmänna stadganderne i detta hänseende: att vissa af Bergverkens afgifter uppbäras af Bergsfogdarne; att uppbörden af lönebevillnings- jemte några andra afgifter vid Indelda Arméen verkställes af Regemenlsskrifvarne; samt att utskylderne af de till Akademiska Jurisdictionerne hörande personer uppbäras af Akademiernes Tjenstemän.
I afseende å Bergsfogdarnes nämnde befattning åberopa Comiterade det under denna dag afgifna serskilda underdåniga utlåtande, hvarigenom tillstyrkes, att samma befattning måtte upphöra och äfven denna uppbörd af Kronofogdarne öfvertagas.
Likaså anse Comiterade, i öfverensstämmelse med hvad i det föregående är vordet yttradt angående debiteringen af de afgifter, som löntagare vid Indelda Arméen samt Akademiernes personal böra erlägga, att Regemenlsskrifvarnes och Akademiernes Tjenstemäns uppbördsmanna-befattning med dessa medel icke är af behofvet påkallad eller lämplig, utan endast föranleder en mängd serskilda räkenskaper, som annars kunde undvikas; hvadan Comiterade underdånigst tillstyrka, att densamma måtte upphöra och berörde afgifter i sammanhang med allmänna kronouppbörden uppbäras och redovisas.
Beträffande sedermera tiden för kronoutskyldernes erläggande, så 52- ?•OmUpp . .. , ....... • i „ • -i ii • •• i bördstermmer bor det ej lorbises, att vid fråga ej mindre om beskattning an andra ne.
168 utgifter tyngden deraf icke beror ensamt af beloppet, utan jemväl ganska mycket af sättet för deras utgörande och att möjligaste lättnad och beqvämlighet för de skattskyldige dervid beredes.
Sålunda är det påtagligt, att, då enligt nuvarande förhållanden uti ett land, der mångfaldiga omständigheter hindra en lifligare varuomsättning, alla de skatter , som vid uppbördsstämma böra erläggas , uppgående till omkring sju millioner, eller en betydlig del af rörelsekapitalet, utan att dervid beräkna afgifter till clereciet, kostnader för rustning och rotering samt många andra onera, som ej blifva i Kronans räkenskaper synliga, skola inom få månader indrifvas, betydliga svårigheter för allmänna rörelsen deraf måste uppkomma, enär alla samtidigt behöfva bereda sig tillgångar till utskyldernes afbördande och medlen samlas i Statens kassor, för att endast småningom återgå i circulation.
En naturlig följd deraf måste blifva, att en så ordnad beskattning skall kännas vida mera tryckande, än om den på serskilda terminer finge utgöras.
Olägenheterne häraf hafva ock ofta blifvit anmärkte och Comiterade anse det vara af verkligt behof påkalladt, att någon förändring häruti vidtages.
Detta blir ock ännu mera angeläget, om, efter indelningarnes indragning, jemväl deras belopp skall af de skattskyldige i sammanhang med öfriga uppbörden i kontant erläggas och till Statens kassor inflyta, hvarigenom annars ett ännu större kapital, än hittils, liktidigt komme att dragas ur allmänna rörelsen.
Förutan den lättnad, som, ur sådan synpunkt betraktadt, genom uppbördens ingående på olika terminer komme att beredas, torde ock böra i öfvervägande tagas, att på detta sätt någon del af de egentliga kronoutskylderne kunde tidigare, än hittils, inflyta och för Statens utgifter blifva disponibel, hvilket vore af vigt, derest genom indelningarnes indragning
Staten komme att dels qvartaliter och dels vid skatteårets slut, eller före nuvarande uppbördstiden, utgifva motsvarande löne- och undra anslag i kontant.
Sålunda blefve en dylik förändring gagnelig både för de enskilde och det allmänna.
I flera afseenden vore det onekligen lämpligast, om skatterne erlades under loppet af det år, för hvilket de utgöras och då de fördelar åtnjutas, som derför skola ligga till grund.
Afvikelse derifrån försvårar äfven uppbörden, i följd af de många förändringar uti skattskyldiges vistelseort och ekonomiska ställning, som under en längre tidsutdrägt kunna inträffa.
Enligt hvad i det föregående är vordet utredt, har ock förhållandet ända till år 1794 varit sådant, att de fleste skatterne bordt under skatteåret i flera serskilda terminer erläggas, samt äfven derefter till och med år 1836 utskylderne, med undantag af de på markegängsförvandling beroende hemmansräntorna, rätteligen bordt liqvideras höstetiden, fastän dermed ansvarsfritt kunde till sednare eller reststämman uppskjutas.
Detta visar således, att serskilda uppbördsterminer, som Comiterade anse af behofvet påkallade, ingalunda 169 utgöra någon nyhet, utan fastmera varit bestämdt påbjudne och intill sednare tider bibehållne, fastän föreskrifternes beskaffenhet föranledt, att slutligen det dermed åsyftade gagn icke vunnits.
Vid bestämmande af lämpligaste uppbördsterminerne mäste naturligtvis i hufvudsakligt betraktande tagas den tid, då utskylderne med största lättnad och beqvämlighet kunna af de skattdragande utgöras.
I afseende ä nuvarande terminen förekommer då, att dermed åsyftats, att landtmannen dessförinan må ega tillfälle att afyttra sina produkter.
Detta skäl gäller likväl aldeles icke i fråga om samma termins fastställande för uppbörden i Städerne, utan kan fastheldre deremot anmärkas, att, då Städerne lill icke obetydlig del äro afnämare af Landets alster och landtmannen således före den tid, då utskylderne skola erläggas, hufvudsakligen derstädes måste söka den afsättning, hvarigenom tillgång dertill skall beredas, denna omständighet just utgör ett talande skäl emot skatternes indrifning vid samma tid i Städerne.
Härtill må ock läggas, att i början af hvarje år en mängd liqvider för det förflutna året enskilda personer emellan derstädes förekomma, hvilket allt gör skatternes erläggande vid nu vanlig tid besvärligt.
Deremot hålla Comiterade före, att, då, serdeles der sjöfart eger rum, rörelsen är lilligast höstetiden, hvarunder jemväl god arbetsförtjenst är att påräkna för dem, som deraf skola hemta sin bergning, det i alla hänseenden vore för Städernes innevånare beqvämligast att nämnde tid afbörda sig utskylderne samt lämpligast, om uppbördsstämma hölles uti September månad, sä att den vore slutad inom flyttningstiden den 1 Oclober.
På det att likväl vid förändringens införande Jiqviden af tvänne års utskylder icke måtte för nära sammanträffa, anse Comiterade den endast småningom böra tillvägabringas medelst uppbördsterminens tillbakaflyttning en månad hvarje år, tilldess densamma kan vid nyssnämnde tidpunkt inträffa.
Beträffande uppbörden på Landet, så äro förhållanderne olika för den del af befolkningen, som hemtar sin bergning af arbete hos andra, och för dem, hvilka innehafva egendom.