Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Der folkskole-inspektörerna hittills uppträdt, hafva antingen en mängd missbruk, som förut under åratal fortfarit, blifvit med ens rättade, oduglige skollärare afsrdte, liknöjda skolstyrelser eggade eller ock hafva de nitiske och duglige skollärarne och skolstyrelserna blifvit uppmuntrade och lifvade; öfverallt hafva goda anvisningar och råd blifvit meddelade i flere olika hänseenden.
Men en stor del församlingar hafva egt och ega fortfarande fog till den klagan, att de icke ännu en enda gång erhållit besök af inspektörer; ehuru det är nära halftannat år sedan dessa tjenstemän blifvit förordnade.
Orsaken härtill torde ligga deruti, att desse inspektörer jemväl hafva andra embeten eller tjenster, som de måste bestrida; jag tror mig veta åtskilliga inspektörer, som begärt ledighet från sina ordinarie tjenster för alt taga kännedom om skolväsendet inom sina inspektionsdistrikt, hafva på dessa ansökningar erhållit afslag; jag kan visserligen icke föreställa mig någon lid, då skolinspektionsbefattningarne blefve öfverflödiga, men alt de äro af den aldra största vigt under en tid, då folkskolan står på sin nuvarande ståndpunkt, det kan ej skäligen bestridas.
De ordinarie tjenster, skol-inspeklörerna innehafva, böra, derest inspektörerna önna ledighet från dem, i större eller mindre mån nödvändigt skötas genom vikarier, åtminstone under närmaste framlid, eller till dess inspektörerna hunnit förskaffa sig en fullständig och säker kännedom om förhållandena inom inspektionsdistriktet; och får jag derföre föreslå Rikets Ständer: alt ingå till Kongl. Maj.l med underdånig anhållan, att permission, som Bih. till E.
Prot. 1862 & 1863. 11 Sami. 4 Afd. 71 5G2 Motioner i B onde-Ståndet 1862.
N:o 353. sökes af folkskole—inspektör från lians ordinarie tjenst i och för anställande af inspektionsresor inom hans distrikt, icke måtte honom vägras, äfvensom att medel malle anvisas till aflöning åt den, som under skolinspektörens tjenstledighet uppehåller hans ordinarie tjenstebefattning.
Derjemte och enär, enligt gällande folkskolestadga, Domkapitlen jemväl ega utöfva tillsyn öfver folkskoleväsendet, och då det synes vara önskvärdt alt nödig uppmärksamhet hvad denna tillsyn beträffar, vunnes, föreslår jag, att folkskole-inspeklör må förklaras vara sjelfskrifven medlem af Domkapitlet i alla folkskoleväsendet rörande mål, hvilka han der borde föredraga, äfvensom alt
Domkapitlet må berättigas att för folkskolemålens behandling adjungera vederbörande folkskole—inspektör, äfvensom alt lill honom uppdraga inspektionen öfver folkskolelärare-seminariet.
Stockholm den 29 November 11162. E. J. Rudberg, från Calmar län.
Af Anders Gudmundsson från Hallands län, att en summa af 3,000 R dr, som utgått till lönefyllnad åt de ted äldste agronomerna och uti Kongl.
Propositionen om Statsverkets tillstånd och behof föreslagits att disponeras lill tre landtbruks-stipendialer och deras resor, mätte uteslutande anvisas till understöd dt tre sädane stipendiater och kostnaden för deras resor bestridas af sjette Hufvudtitelns öfriga odisponerade tillgångar.
Vårt land eger ännu stora sträckor ouppodlade fält, som genom en ändamålsenlig behandling skulle kunna göras fruktbärande samt lemna tillfälle alt föda en mångdubbelt större folkmängd än landets nu varande befolkning.
Vid vår gamla åkerjord återstår ock mycket alt göra för alt uppbringa henne till den bördighet, hvaraf hon med en bättre skötsel och ett omsorgsfullare bruk är i stånd.
De under Landlbruks-akademiens inseende anställda agronomerna hafva verkat mycket för Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
563 landets odling, och det biträde sora af dem härutinnan kan vinnas, är ovärderligt, Öuskligi hade det derföre varit att agronomernas antal blifvit ökadt, då bevisligt år alt de så mycket äro upptagne, att de oftast alltför kort tiu kunnat vara att tillhandagå på de ställen, dit de blifvit reqvirerade.
Icke sällan hafva reqvirenterna fått nöja sig med några få dagar i stället för det biträde, som de beliöft under lika många veckor, och allmänneligen erkännes att det agronomiska biträde, som kan erhållas inom landet, ej svarar emot behofvet, och som för erhållande i en framlid af flere agronomer, enskilde af Hushållnings-sällskapen aflönade eiler i Statens tjenst anställde, ej kan emotses, med mindre än att härtill lämpliga personer utbildas, så måste det blifva en sak af största vigt, att unge män, som genomgått något af våra högre landlbruksläroverk, finna sin fördel vid att söka anställning såsom agronom-elever eller såsom landtbruks-stipendiater under de äldre landtbruksingeniörerna eller de s, k. agronomerna.
Detta kan åter icke emotses, med mindre än ali de förre i årliga stipendier erhålla åtminstone så mycket alt de, under den lid de såsom elever skola Jjenstgöra under agronomerna, kunna finna sin anständiga utkomst • ty se de sig i saknad af denna, så är det klart, alt de vända sig åt annat håll ecb heldre t. ex. mottaga inspektors- och förvaltare-platser, som med mindre möda lemna högre inkomster.
För landtbrukets oafbrutna fortgång och för möjligheten att kunna underhålla samt efter hand i mån af behofvet hafva tillfälle att öka agronomernas antal inom landet, är det sålunda ett oundgängligt behof, att till slika magtpåliggande beställningar lämplige unge män må finnas hugade att egna sin tid, sina krafter och sina insigter åt den praktiska tillämpningen och vetenskapliga utöfningen af landets modernäring, för att sedan med råd och upplysningar kunna biträda landels jordbrukare, och får jag derföre vördsammast föreslå: att den summa af 3,000 Födr, som utgått till lönefyilnad åt de två äldste agronomerna, och hvilken summa Kongl. Maj:t i dess nådiga Proposition om Statsverkets tillstånd och behof föreslagit att disponeras lill tre landtbruks-stipendiater och deras resor, må uteslutande anvisas till understöd åt tre landtbruks-stipendiater, som under de äldre agronomerna skola erhålla utbildning och undervisning, samt alt kostnaden för desse stipendiaters resor hädanefter, som hittills, må bestridas af sjette Hufvudtilelns öfriga odisponerade tillgångar.
Jag föranledes til! denna min motion af det ofvan angifna stora behofvet af flere agronomer samt att ämnen till sådane sålunda må få tillfälle alt utbildas, och anhåller att denna min framställning må till vederbörligt Utskott varda remitterad.
Anders Gudmundsson, från Hallands län. 564 Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
N:o 354. ■ Af Aiiders GndiaMdsson från Hallands län, om ändring siler för klaring af Kongl.
Cirkulärbref oal den 28 Mars 185S, i fråga om beräkning af tiden för lärares vid elementarläroverken räll lill vppflyltning i högre lönegrad.
Genom det högsinnade beslut Rikets Ständer vid {857 års rikdag fattade samt Kongl. Maj-.ls stadfästelse derå, som innebålles i nådiga Cirkulärbrefvet den 20 Mars {858, är lärarekorpsen vid rikets elementarläroverk mer än andra tjenstemän numera aflönad på ett sätt, som öfverensstämmer med rättvisa och billighet, i det hvarje lärare ”efter fem års för- nit och skicklighet vitsordad tjenstgöring” har fått rätt alt inom vissa utstakade gränser uppträda hvart femte år i högre Sönetur med 500 R:drs förhöjning för hvarje ny uppflyllning.
Härvid har dock blifvit faststäldt, att lärarnes lönetur skulle beräknas 'frän och med året efter det, då fullmagten eller konslilulorialet utfärdats.'1'1
Detta stadgande, hvartill man Sätt förslår den ganska giltiga anledningen, har dock, hur välbetänkt det i sig sjelf än är, för en och annan lärare genom blotta ordalydelsen åstadkommit cn förlust så orimlig och jemförelsevis så obillig, att densamma icke gerna kan vara af Rikets Sländer afsedd, hvarföre det ej heller kan betviflas, alt ju Rikets Ständer, då de derpå gjorts uppmärksamma, skola vara benägna att, till ernående al full rättvisa, hos Kongl. Majit föreslå en förändring eller blott omredigering af ordalydelsen, i denna enda punkt af ofvannämnda cirkulär.
Om en lärare har fåll fullmagt på sin tjenst i slutet af året, så kan han ej biiligtvis begära alt få räkna iönelur för det året, då han ej tjenstgjort såsom ordinarie lärare från dess början, hvarföre löneluren äfven, såsom i det nådiga Cirkuläret bestämmes, börjar först med nästa nyår.
Samma förhållande inträffar äfven, om fullmagten utfärdats i början af året, men ändock efter iäselerminens början.
Då någon om än ringa lid af året bortgår från hans tjenstgöring, ligger det i sakens natur, alt han ej må hafva anspråk på lönetur för det året.
Skulle han deremot, såsom lagligen fullmägligad eller konstituerad lärare, inlrädt i sin tjenst vid läseårets början, såsom t. ex. fordom i början af Februari, så borde det väl göra föga till saken, om hans fullmagt är daterad i Januari eller nästföregående December månad.
Hans åligganden såsom lärare äro precis desamma och börjas i båda fallen på samma dag; hans lön blir äfven densamma lör året, efter som han tjenst - iloiioner i Bonde-Ståndet 1862.
N:o 354. 565 V gjort liela läseåret; men på grund af ordalydelsen i ofvannämnda nådiga Dref, får har. väl i sednare fallet, mea ej i förra beräkna någon lönelur för det förslå Ijensteåret.
Nu bände del stundom fordom, då det icke låg någon vigt vid denna omständighet, ali fullmagtens utfärdande af någon tillfällighet fördröjdes några dagar eller veckor, hvarigenom en och annan lärare, som ganska väl kunde blifvit befulimägtigad i December månad, först blef det i början af nya året och härpå fåstades då intet afseende, enär det ej förändrade bans lönetur, som nu mera är fallet, och han i alla jall inträdde såsom ordinarie lärare vid iäseårets början i Februari månad.
Genom ofvannämnda Kongl.
Cirkulärbref har deremot inträffat, att en sådan lärare, fastän han ända från Iäseårets början på samma sätt, rom den på gamla året kon-* stituerade läraren, fullgjort allt hvad som med stadgandet i ofvannämnda Kongl. Bref måste vara afsedt, det oaktadt gått miste om hela det årets lönetur, blott emedan hans fuilmagt några dagar blifvit fördröjd.
Härpå förlorar lian då för hvarje gång han uppflyttas i högre lön 500 R:dr R int eller inalles, ifall han tjenar qvar, till dess han upphunnit fjerde lönegraden, 1,500 R:dr, en ganska kännbar förlust för en ofta fattig skollärare.
Hade händelsevis bans fuilmagt utfärdats den 5 1 December i stället för den 2 Januari, så hade den förlusten ej drabbat honom.
Hans tjenstgöring blifver i båda fallen lika under hela året, men lönen ofantligt olika beräknad på grund af någon tillfällighet, som han vanligen ej förvållat.
Hvilka orimligheter häraf kunnat uppstå, skall genom några exempel bäst ådagaläggas.
Så väl gamla som nya Kongl. Skolstadgan löreskrifver, att fuilmagt å läraretjenst må genast utfärdas, då utnämningen vunnit laga kraft.
Inom somliga stift, hvaribland Göteborgs, dateras den då, enligt derstädes urgammal praxis, på den dag den utfärdas.
Nu utnämndes en lärare den 26 November, men då Konsistorium händelsevis ej hade session sedan de tretio klagotidsdagarne voro förbi, förr än den 2 Januari, så blef hans konstitutorial först då dateradt, så att han, ehuru utnämnd t. ex. 1855, fick räkna lönetur först 1857.
En annan lärare utnämndes den 50 November året efter den förre, men råkade så lyckligt ut, alt Konsistorium hade session den 51 December, hvarföre hans konstitutorial då utfärdades och daterades, och han började sin lönetur följande dag.
Den förre, som var utnämnd ett. år och fyra dagar före den sednare, räknade således sin lönetur från samma dag, som den sednare.
Härpå har lian alltså redan förlorat 500 I\:dr, och skola i längden ytterligare 1,000 li:dr R:mt för honom gå förlorade, om han så länge tjenar qvar, blott för det Konsistorii session den gången råkade uppskjutas några dagar, hvilket då ingen fästade sig vid.
Ännu orimligare framstå följderna af dessa ord, om man jemför utnämningar och fullmagler från olika stift.
Inom somliga stift, hvaribland må nämnas Lunds, följes ännu och har alltid följts en annan praxis vid fullmagiers utfärdande än den ofvannämnda.
Då den utfärdas, som naturligtvis enligt nu gällande skol-lag aldrig kunnat ske förr än efter klogolidens slut, dateras den dock, i fall inga klagomål anmälts, på utnäm - 566 Motioner t Bonde-Ståndet 1862.
N:o 354. ningsdagen och ej på utskrifningsdagen.
Denna skilnad har löre den sista löneregleringen varit af föga eller ingen betydelse, då inga olika lönegrader funnos, hvarföre aldrig heller någon uppmärksamhet fästats dervid; men numera gör den, att om tvänne lärare utnämnts samtidigt, ja på samma dag, i de olika stiften, om det nemligen skett i December månad, så räknar den ene sin lönelur ett hell år före den andre, och uppbär således inom en följd af femton år 1,500 R:dr större lönebelopp än den andre, oaktadt deras tjenstgöring varit fullkomligt lika, och den ene lika litet förverkat som den andre förtjenat detta företräde, lligtigheten häraf bestyrkes af de handlingar rörande tvänne lärareplatsers tillsättning inom Lunds stift och en inom Göteborgs, som härmed bifogas.
På de två förra äro nemligen utnämnings- och fullmagtsdatum densamma, på den sednare falla de inom olika år, ehuru alla tre lärarne utnämnts i December månad.
Hvar och en inser lätt, att ordalydelsen i det Kongl. Cirkuläret, sorn föranledt allt delta, och som underdånigst föreslogs af Rikets Ständer, just på yrkande af en medlem inom Högvördiga Preste-Ståndet (Prosten Schram i Wendel), endast afsåg alt ingen skulle få beräkna lönelur inom läroverket för något år, då han ej tjenst— gjort tvänne fulla låselerminer, men icke att sålunda gynna den ene samt tillbakasätta den andre.
Det är sålunda skäl att något ändra dessa ord.
Vä! skulle man för framtiden förekomma dessa orimligheter äfven utan ändring af det nämnda uttrycket i det Kongl.
Cirkuläret, blott genom noggrannare och allmänt gällande bestämmelser för Konsistorierna, rörande lullmaglers utfärdande ; men en och annan lärare har härpå redan gjort någon förlust och dessa lingö då ingen rättvisa.
Jag vågar derföre till förekommande af dylikt för framtiden och afhjelpande af de oformligheter, som dessa oltanämnda ord redan åstadkommit, härmed föreslå: l:o alt i stället för orden: '"[rån och med året efter del, då fuUmagt eller konstitutorial ulfärdafs”, som förekomma i nämnda Cirkulärbref, må ingå: ”frän och med det är, då läraren pä ordinarie stat ijenstgjort tvänne fulla läselerminer'1'; 2:o att alldenstund det icke kan vara Staten värdigt att olika aflöna eller behandla tvänne tjenstemän i samma grad, med samma rättigheter och skyldigheter, de lärare vid elementarläroverk, som kunna visa sig härpå hafva gjort någon förlust, härföre blifva ersatte, hvilket beslut så mycket lättare bör kunna fattas, som de säkert icke äro många; samt 5:o alt fullkomlig enhet inom alla rikets stift vid fullmagters utfär dande anbefalles.
Rörande denna sista punkt anser jag, alt den praxis, som Lunds Konsistorium i alla tider följt och ännu föijer, är den rälta, samt att den ganska väl kan stå tillsammans med ordalydelsen i Kongl. Skolsladgan af 1859, der det heter att ”fullmagt må utfärdas genast efter sedan utnämningen vunnit laga kraft”.
Utfärda Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
567 år nemligen ej detsamma som datera.
Af Lunds Konsistorium och de, som med delta möjligen hafva lika praxis, iakttages detta så väl som af de öfriga, fastän fullmagten dateras på utnämningsdagen, men ej på ulskrifningsdagen, såsom af de öfriga Konsistorierna.
Alt del förra förfarandet är det råtta, beslyrkes så väl deraf, att man i alla juridiska och civila kollegiala embetsverk så förfar vid utnämningar, som äfven af sjelfva förnuftet, hvilket måste medgifva, alt det är utnämningen, som år den gällande handlingen, men ej fullmagtens utfärdande, som blott offentligen tillkännagifver eller ”gör veterlig!”, som orden lyda, hvad som en gång är beslutadt.
Utnämningen måste vara alt anse såsom ett utslag eller en resolution af Konsistorium, på grund af de läflande ansökningarne, och som får gällande kraft, om den ej öfverklagas.
— Men då en underrätt afsagt ett utslag, dateras ju detta på den dag det afkunnats, om än det blir sednare jusleradt, när helst det sedan må utskrifvas, före eller sedan det vunnit laga kraft.
Samma förhållande måste det böra vara med utnämningen.
Jag anser således det förfarande, som, enligt härhos medföljande tvänne utnämnings- och fullmagtshandlingar, praktiseras af Lunds Konsistorium, vara det enda rälta och derföre böra för framtiden anbefallas alla Konsistorierna i riket, hvarom jag härmed föreslår: alt underdånigt förslag må, i sammanhang med de trenne af mig hår ofvan föreslagna punkterna, till Kongl. Majit framställas.
Stockholm den 29 November 4862. Å. Gudmundsson, från Hallands län.
Af Liss Lars Olsson från Kopparbergs län, alt § 12 uti Kongl.
Förordningen den 7 December iSCO mätte erhålla tillägg i den syftning, alt kommunerna sjelfva md höras och besluta om den i sagde förfallningsrum gästgifvare tillkommande rättighet att tilskänka bränvin.
Ehuru Rikets Ständer tid elter annan på hvarjehanda sätt: dels genom brånvinsbrånnings- och dels genom bränvinsförsäljniDgs lagstiftning, sökt lagga hiuder i 568 Motioner i Bonde-Ståndet 1862, N:o 355. vägen för lällheten att åtkomma bränvin och andra spirituösa drycker på landet (om just icke så i städerna), för att såmedelst inskränka förbrukningen deraf, och i dess ställe upplifva och befrämja nykterheten i vårt kära fädernesland; så är det i sanning sorgligt alt se och vela della goda syftemål vara belt och hållet förfelat — åtminstone på de orter, der äldre gästgifverier äro tillfinnandes och försedda med en efter slem vinning och begär, efter, om jag så må säga, blodspenningar, — eftersträfvande gästgifvare, som vill begagna sig af vidsträcktheten i all sin förderf!iga verksamhet, som honom tillkommer genom Kongl. Majlis nådiga Förordning angående vilkoren för försäljning af bränvin och andra brända eller dislillerade spirituösa diyckcr — af den 7 December 1860 — § 12, grundad på Rikets sednast församlade Ständers beslut •— och hvilken §, som hvar man vet, har följande ordalydelse: ”gästgifveri å landet, för hvilket vid den lid, denna författning blifvit till ”efterlefnad gällande, utskänknings-rättighet utöfvas, varde vid rättigheten fortfarande ”bibehållet, intill dess densamma upphör genom uppsägning eller förverkas.” — Ulskänkuingsrätls ulöfvande, ensamt på grund af denna paragrafs bestämmelse, anser jag vara alltför vidt omfattande lagd uti en enda persons hand, svnnerligast då sådant står i uppenbar strid med både socknenämnds och sockne-menighelers på en af erfarenhet väl grundad åsigt, — inom hvilkas områden sådana ohyggliga nästen, nemligen utskänkningsslällen, ofta nog alldeles invid kyrkorna, äro tillfinnan— des i all sin bedröfliga verksamhet.
Under sådana betraktelser, och med anledning af mina kommitlenter mig lemnadt uppdrag, såsom ock på grund af egen öfvertygelse, föranlåtes jag fästa Rikets Sländers synnerliga uppmärksamhet på de till förderf, elände och fattigvårdens betungande ledande förhållanden, som äro förenade med kroglilvet, — samt söka att åtminstone så till vida åstadkomma den ändring uti gästgifvarnes (vid förut anförda ställen) nu ensamne tillkommande rättighet att utöfva bränvins och andra spirituösa dryckers utskänkning; alt kommunerna sjelfve å allmän socknestämma måtte deröfver höras, och derom ega beslutande rätt; och jag föranledes så mycket mera till en sådan framställning, då § 11 af ofvanberörda Kongl. Maj ts nådiga Förordning stadgar, att ”Gästgifvare vare ej pligtig alt bränvin till utskänkning hålla”.
— Och Yågar jag derföre vördsamt föreslå att till § 12 må i slutet näst efter ordet ”förverkas” tilläggas följande: ”dock må kommunerne sjeilve å vederbörligen utlyst socknestämma deröfver höras, och ega beslutande lätt.”
Slockholm deu 28 November 1862.
v Den' 2 o Juni. 899 contourer.
Deras ifyllande skulle stundom hafva fordrat mörkare färgor, än jag älskat att använda.
Jag har visat huru förlägenheten uppkommit; det återstår att undersöka huru den må kunna afhjelpas.
B°e™>etdel ^et ’‘KSer i sjelfva sakens natur, Förlägenheten, öch i sjelfva Statens väsende, att det " onda, äfven utan all åtgärd från Styrelsens sida, en gång skall hjelpa sig sjelft; eller, som vill säga det Samma, att det onda innehåller sitt egel Botemedel.
Det är imedlertid under värdigheten af ett folk, som vunnit en • viss grad af hyfsning, som i flera århundraden ägt sjelfständighet och egen Styrelse, och sorn nödvändigt måste känna sin förbindelse, att åt efterkommande, förbättradt, eller åtmindstone oförderfvadt) öfverlemna hvad de af Förfäderna emottagit; det är under ett sådant Folks värdighet, att vänta sin räddning endast af slumpen, och att slutligen af nöden hämta den ledning för sina beslut, sorn tidigare kunnat hämtås af Fätriolisrnen och eftérianknn.
Denna, i ratt tid använd, skall lätt utröna,' om den öfverklagade förlägenheten trycker en eller flera Näringar, eller om den trycker derix alla.
Mans obestånd, vållat af honom sjelf eller af olyckan, medför én förlust för hans borgenärer, som, efter Dag dem imehj lan, i ett rättvist förhållande fördelas.
Det tillstånd af nöd, hvaruti ett helt Rike, genom Natia - Den 20 Junil tionella olyckor, genom felaktig
Administration^ eller genom striden för sitt sjelf-försvar försättes; detta tillstånd bör då icke heller med hela sin. tyngd drabba endast en Glass af Närings-idkare.
Alla Näringar bidraga, ehuru i olika förhållande, till Statens upprätthållande och .värn; alla äga derföre rätt, att af Staten fordra räddning oeh skydd.
Vidden af livarderas anspråk måsto dock mätas efter hvarje Närings vigt för Statens framtida bestånd.
Genom de anstalter, som vidtagas, kan den ena förlora tillfälliga fördelar, vunne å en tid, då alla andra fått vidkännas dryga förluster.
Om denne deröfver beklagar sig, förklarar han derigenom, att hans enskildta intresse är för honom heligare och af mera värde, än Statens.
Han afsäger i och med det samina sin egen dorn, den att hafva förverkat sin medborgerliga existence, Imellan dessa särskildta intressen, dessa särskildta Närings-grenar, måste derföre Styrelsen uppträda såsom Medlare.
Den måste återställa den rubbade jemvigten.
Endast derigenom blir det möjligt, att deni imellan rättvist fördela följderna af lidandet, eller frugten af de anstalter, som vidtagas att det afhjelpa.
Lemnad åt slumpens afgörande, skulle deras täflan öfvergå till en tvist, som slutades med förlust för dem bägge, och må hända med enderas undergång.
Större delen af den lefvande generationen, beröfvad de medel den hittills ägt till sjelfständig utkomst, skulle snart nödgas, som tjenstehjon, söka
Den 20 Juni söka sin lifsbergning hos den mindre (alrika och’ mera bemedlade delen af Nationen; och ett tillstånd skulle inträda, föga olikt det, sorn af häfderna framställes, såsom förberedande den vadliga striden, imellan den vilda massans sanslösa kraft, och den kloka egetinyttani kalla be~ räkningar.
^ Riksens Höglofl.
Ständer hafva Önskat ett förslag, angående medlen lill förlägenhetens afhjelpande.
Jag har redan förut anmärkt, att man, vid afgifvandet af ett sådant, måste noga skilja imellan de tvänne särskilda hufvuddelar, hvaraf detta nödvändigt bör bestå.
Efter min tanka äro nemligen härvid tvänne skiljaktiga frågor att be,, svara:
Classification 1;0 Hv;ika äFo de Ständiga Me af , 0 Botemedlen. del, genom hvilkas fortsatta använ " dande förlägenheten, successivt och under en längre tids förlopp, kan varaktigt liäf vas? och 2:0 Hvilka äro de Provisionella Medel, sora nu genast kunna och böra vidtagas, för att upp. råtthål la de inhemska Närings-classerna, intill dess sådant skett?
Stanimed'f°te_
Om man vill afgifva -ett full -i ständigt svar på den. förra frågan, -så måste det blifva detta: enda vilkoret för förlägenhetens successiva och varaktiga häfvande-, är go2 Den 20 Juni. är en fullständig förbättring af de lntills vidtagna Administrativa åtgärderna, J.
Generell» Sverige, tryggadt genom sin Förslag, . . .. v . ,—rt——— Regerings vishet och sitt insulaira läge ifrån vådan att inblandas i främmande
M arters st kan med större sjelfständighet, än de flesta andra ^Europeiska folkslag, bestämma riktningen af sin Nationella Industrie.