Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Gymnastiken är redan införd vid alla rikets läroverk, men dess utsträckning till simkonsten återstår, och om än tillfälle skulle vid några få läroverk saknas att utöfva denna konst, så erbjudes sådant dock sådana vid de aldraflesta, och jag anser derföre att det bör vara gymnastik-lärarne vid alla läroverk ålagdt att äfven meddela sådan undervisning, och hvilken bör förekomma ej allenast vid de allmänna elementar-läroverken, utan äfven utsträckas till folkskolelärare-seminarierna, på det att de lärare, som derifrån utgå, må kunna utbreda konsten inom folkskolan.
Det torde dock möta hinder att genast kunna åstadkomma en så vidsträckt undervisning, sora för sagde ändamåls fullkomliga vinnande kunde erfordras, och jag anser derföre att man borde inskränka sig till trenne hufvudstationer, hvarest normal-skolor borde, till en början, inrättas.
Dessa trenne ställen äro:
Upsala, Stockholm och Jönköping, eller de platser hvarest, genom det enskilda nitet, skolor redan blifvit inrättade och hvarest större och fulU ständigare etablissementer i dessa afseenden således lättare kunna åstadkommas.
Men på det att dessa skolor, i hela den vidd de verkligen kunna medföra gagn, skola uppfylla sitt syftemål, måste vid dem undervisning äfven meddelas åt elever af det qvinliga könet.
Vigten af detta slägtes fysiska utbildning och helsa är lika väl och högt erkänd, som att simkonsten derpå utöfvar ett högst välgörande och kraftigt in flytande, och då den fördom, som för icke lång tid tillbaka afhöll qvinnan från badet i fria naturen, numera synes vara nära fullkomligen öfvervunnen, bör hon ock sättas i tillfälle att utöfva en korist, hvars verkningar i sanitärt hänseende äro, med afseende på qvinnans i allmänhet mera innestängda lif, af största gagnelighet.
Af dessa skäl vågar jag vördsamt föreslå, att Rikets Höglofliga Ständer ville anvisa ett årligt anslag af Tre Tusen Riksdaler
Riksmynt till inrättandet af trenne normal-undervisningsanstalter i simkonst för elever af båda könen, och hvilka anstalter borde förläggas till Upsala, Stockholm och Jönköping, samt ordnas på^det sätt Kongl. 364 Motioner hos Ridder skåpet och Adeln 1862.
Gymnastiska Central-institutet, under hvars Styrelse de böra ställas, närmare bestämmer.
I sammanhang härmed och då simkonsten i Sverige genom tvänne enskilda personers utmärkta nit, osparda möda och uppoffringar i så högst betydlig grad tillvunnit sig uppmärksamhet och dyrkare, anser jag att
Staten bör erkänna dessa personers stora förtjenster i nämnda afseenden och sålunda ej allenast egna dem en välförtjent belöning, utan älven uppmuntra andra att lika oegennyttigt offra tid och krafter åt allmänt nyttiga företag.
Tidningarne hafva så ofta och så fullständigt meddelat underrättelser om dessa personers lyckade bemödanden att sprida insigt och väcka intresse för simkonsten, att något återupprepande deraf visserligen icke är nödigt och deras förtjenster i denna väg äro af allmänheten så erkända och så uppburna, att alla vidare vitsord deröfver torde vara alldeles öfverflödiga.
Jag får derföre, med åberopande af hvad som är lika obestridligt som allmänt kändt, vördsamt anhålla, att Rikets Höglolliga Ständer ville anvisa ett årligt anslag af Tre Hundra Riksdaler R:mt åt hvardera af Simlärarne F. A. Gjörcke i Stockholm och J.
Larsson i Jönköping, att åtnjutas under deras återstående lifstid.
Om remiss af denna min motion till vederbörligt Utskott får jag vördsammast inhålla.
A:o 14i.
Af Herr Nordenfelt^ Leonard lVIagniis7 angående en underdånig anhållan hos Kongl. Maj.t om utarbetande af en ny förordning i fråga om vattenverk, m. m.
Då de Förordningar, som bestämma rättigheter och skyldigheter i fråga om byggnad eller uppdämning i vattendrag, för drifvande af vattenverk, beredande af flottleder, eller vattenledningar för andra ändamål, eller för fisken; äfvensom i fråga om ändring eller utrifning af redan befintliga byggnader af dylik art, för odlingar, till förekommande af öfversvämningar eller bakvatten för ofvanliggande vattenverk, till beredande af flottleder eller upprätthållande af fisken, äro dels ofullständiga och otydliga, hvarigenom ständiga lagstrider i dylika frågor uppstå och underhållas, och Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862.
365 dels hinderliga för de stora industriel intressen, som bero på en jemn vattentillgång, får jag vördsamt föreslå, att Rikets Stander ville hos Kongl. Maj:t begära en nådig Proposition till näst sammanträdande Rikets Ständer om en ny Förordning uti ifrågavarande vigtiga ämne, hufvudsakligen utgående från följande grunder: l:o.
Ingen må byggnad eller uppdämning i ström eller å företaga, sorn kan inverka på vattenhöjden derstädes eller på andras ratt, utan förutgången pröfning af Härads Syne-rätt med fullständig undersökning af sakkunnig person, så väl angående vattendragets förhållande vid olika vattenstånd, särdeles vid de största llödena, som om den verkan derå den ifrågasatta byggnaden eller uppdämningen kan vålla.
Syne-rätten bör då anbringa ett fast vattenmärke och i sitt utslag noggrannt beskrifva detsamma samt bestämma i hvad förhållande dertill så väl högsta som lägsta vattenhöjden får hållas, med åläggande för sökanden att så inrätta och sköta sin byggnad, att dessa vattenhöjder aldrig öfverstigas.
Resultatet af ofvannämnda undersökning bör innan dom fälles underställas granskning af Chefen för det Väg- och Vattenbyggnads-distrikt, inom hvilket byggnaden är föreslagen. 2:o.
Då fråga väckes om ändring eller utrifning af sådan byggnad eller dam, som af ålder varit, eller för hvilken vattenmärke finnes utsatt, utan att det genom laga kraftvunnen dom är afgjordt, huru stora flod vattens-öppningar skola finnas eller till hvilken höjd flodvattnet tillätes stiga, skall en likadan pröfning och undersökning, som ofvan är omnämnd, företagas, vattenmärke utsättas, och jemte den föreslagna förändringens beskaffenhet och de flodvattens-öppningars bredd och djup under vattenmärket, hvilka byggnadens eller damens egare ålägges att för framtiden vidmagthålia, i utslaget noggrannt beskrifvas.
Förändringen skall dock, jemlikt Kongl. Förordningen af den 20 Januari 1824, verkställas på deras bekostnad, som deraf hafva fördel, ofvanför liggande vattenverks egare, som genom förändringen befrias från bakvatten, ibland dem inbegripna. 3:o.
Vattenverksegare må under de tider, då brist på vatten för drifvande af deras verk eger rum, vid vattenfall eller i laga ordning tillkommen dambyggnad, tillstänga kungsådra och använda hela vattenmängden för sina verk, dock med skyldighet att ej förhindra flottning, der sådan förr skedt, äfven vid lågt vatten, att hvarest privilegierade fisken deraf bero, under sex timmar af dygnet bereda fisken fri genomgång, och att vid flod hafva undauröjdt alla för ifrågavarande ändamål tillkomna tillfälliga fördämningar. 4:o.
Rättighet till flottning medgifves i alla vattendrag, med undantag af dem, som från den punkt der flottning börjats, helt och hållet egas af 366 Motioner hos Ridderskapet och Adeln IHG2, N:o 142. en person eller ett bolag, utan annan ersättning än för tillfälliga skador genom tramp, upplag eller uppdämning å kringliggande egor, men inskränkes för de vattendrag uti hvilka flottning ej förut skett äfven vid lågt vatten, till de sex månader af året då vattenmängden är störst, hvilken tid särskilt för hvarje vattendrag af Härads-rätt bestämmes. 5:o.
Då i fråga om ändring eller uppdämning af, eller byggnader uti, eller inledning till eller afledning från vattendrag, olika jord-, vattenverks och fiskens eller trafikerandes intressen komma i strid emot hvarandra, medgifves efter den pröfning och på det sätt Kongl. Förordningen af den 20 Januari 1824 om vattenverks ändring eller utrifning föreskrifver, rättighet för den, som dervid har ett vigtigare intresse, att inlösa deras rätt, som har mindre vigtiga intressen, efter värdering med SO procents förhöjning derutöfver.
Motiverna för denna motion äro närmare utvecklade uti en motion, som jag i samma syftning afgaf vid 1856 års riksdag, hvarföre jag dermed nu ej behöfver upptaga Ridderskapet och Adelns tid, utan anhåller om remiss häraf till Ekonomi utskottet.
Stockholm den 28 November 1862. L. M. Nordenfelt.
K:o 142.
Af Herr Af Hollner, Gustaf Wilhelin, angående berättigande för embets- och tjenstemän vid Mditie-stalen ali uppbära reseoch traktamcnts-ersättningar vid åtskilliga förrättningar.
Då Embets- och Tjenstemän samt betjente äfvensom civile Tjenstemän och deras vederlikar vid Militie-staten, vid de tillfällen, då de kommenderas att hålla rotesyner, att närvara såsom ombud vid af Landtmätare utsatta förrättningar för bevakande af soldaters och båtsmäns rätt, såväl i afseende å deras torp, som vid uppkommande tvister emellan de förra och deras rotehållare, vid roteliqvider, af- och till— trädessyner samt vid ekonomiska besigtningar å Militie—boställen; då de inom ett Regementes eller en korps stånd möjligen kunna anbefallas att i tjensteväg företaga resor, de der upptaga, utom betydlig tidspillan, en väglängd af omkring 40 å 50 mil, Motioner hos liidderskapet och Adeln 18(12.
367 sorn de utan ersättning hittills äro skyldiga att verkställa pä egen bekostnad; då en Under—löjtnant t. ex., med 300 R:dr i ärlig lön, sedan pensions- och andra afgifter afgått, derigenom knappast har i behåll mera än omkring 230 R:dr, en summa som, med hänseende till nuvarande höga lefnadskostnader, är alldeles otillräcklig för hans bergning; så vågar jag vördsamt föreslå att Rikets Ständer ville för sin del besluta att ofvannämnda personer må tillerkännas rättighet att uppbära rese- och traktamentskostnads-ersättning efter rese-reglementet vid alla de förrättningar, hvartill de, utom de årliga befäls- eller rekryt-mötena vid regementen och korpser, kunna blifva kommenderade.
Om remiss till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet får jag vördsamt anhålla.
Stockholm den 28 November 1862. G. W. af Donner. mo 143.
Af Herr af Donner, Gisistaf Willielm, angående ändring i Instruktionen för taxerings-förrättningarne, i fråga om hyresbelop pets läggande till grund för taxeringen.
Uti 17 § af nu gällande Instruktion för taxerings-förrättningarne stadgas, bland annat, att, vid bevillnings-afgiftens bestämmande, hvarje löntagares inkomst, så vidt den utgöres af bestämd lön eller visst, antingen i penningar eller i spannmål och andra natura-persedlar utsatt belopp, skall upptagas på grund af derå erhållen officiel eller behörigen styrkt uppgift.
Om man närmare granskar 6 § af Bevillningsförordningen den 17 Maj 1861, så finner man att der, för det första blifvit stadgadt, att för all inkomst, vare sig af kapital eller arbete, skall erläggas bevillning med en procent, beräknad å behållna inkomstbeloppet; för det andra, hvad till inkomst af kapital räknas, och för det tredje, att till inkomst af arbete räknas all den inkomst, som erhålles af rörelse, yrke eller tjenst m. m., men icke af kapital. 20 <§ af Instruktionen lör taxeringsmännen innehåller deremot sådana motsägelser, att §:s til lämpning i allmänhet ledt och sannolikt skall leda derhän, att godtycke och manna - 368 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862.
N:o 143. mån komma att träda i rättvisans ställe.
Medgifvas måste att uti §:s ordalydelse ligger en sådan latitud, att taxeringsmännen kunna, såsom bevillningsafgift, påföra en löntagare nästan hvilket belopp som helst, enär det är åt de förre helt och hållet öfverlemnadt, att, sedan all annan, beskattning underkastad, inkomst är beräknad, på grund af egen kännedom samt aila meddelade eller eljest tillgängliga upplysningar, hörsagor, rykten m. m., bestämma, att de anse löntagaren böra beskattas jemväl för innehafvande kapital, om han äfven icke skulle ega något.
Godtycket får en ytterligare näring ej allenast derigenom att det säges, att skilnaden eller det belopp, hvarmed lefnadskostnaderna kunna finnas öfverskjuta de sannolika årsinkomsterna, skall anses utgöra den skattskyldiges inkomst af kapital, utan äfven af den föreskrift, att den skattskyldiges okända lefnadskostnader uti stad aldrig må, utan att taxeringsmännen till protokollet uppgifva särskilt skäl, anses vara lägre än i förhållande till beloppet af den årliga hyra, den skattskyldige erlägger för de af honom och hans egen familj begagnade rum och lägenheter.
Huru vidunderligt ock den enskildes rätt förnärmande ofvanberörda paragrafer blifvit tolkade och tillämpade inom hufvudstaden, derom vittnar ett antal af nära l,SOO besvärsskrifter, som till Stockholms Pröfnings-kommitté ingifvits under loppet af detta år.
Att bestämma en löntagares bevillnings—afgift efter den årsinkomst, han supponeras ega, men icke efter den verkliga lön, som han uppbär af Staten, är, då det icke blifvit ofiicielt styrkt eller ådagalagdt att löntagaren vore kapitalist, ett så egendomligt förfaringssätt, att det synes mig vara dikteradt af allt annat, än af en samvetsgrann uppfattning af nu gällande Bevillnings-förordnings anda och mening.
Föreskriften att hyrans belopp skall tagas till grund för bevillnings—afgiftens debiterande afser uppenbart, efter min tanka, förnämligast sådana personer, hvilkas lefnadskostnader äro okända och de fall, der inkomsterna betingas af vinstgifvande rörelse, egande kapital eller förmögenhet samt då ett yppigt lefnadssätt föres, men ingalunda sådana personer, som endast lefva af sina knappt tillmätta löner.
Att taga hyran, som stiger vid nya köp af hus, till norm för beskattningen är, hvad löntagare beträffar, orättvis ur den synpunkt, att embets och tjenstemän, i de flesta fall, äro nödsakade bo nära intill de allmänna embets verken, som befinnas inom den del af hufvudstaden, der hyrorna äro drygast; obillig i de fall, då tjensteman, som oftast måste vara på embetsrummet både för- och ef termiddag, hvarigenom han svårligen kan bo långt aflägse derifrån eller på malmarne, der hyrorna äro relatift billigast, men dit transportkostnaden för alla lifsförnödenheter åter naturligtvis blir högre samt slutligen principvidrig, emedan enda rättesnöret för hans beskattande, om det nödvändigt skali ske, synes mig vara den bestämda årliga lönen, men icke hyresbeloppet, såvida han icke har råd att föra ett yppigt lefnadssätt, hvilket förutsätter ettdera kapital, förmögenhet eller också benägenhet att lefva på skuldsättning, då han i beggedera fallen får pligta genom högre beskattning. -iu.-vm ■„ , . M. . . i,; < . • ii; I ■ ■ - På Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862.
N:o 144. 369
På ofvan anförda skäl föreslår jag, att ur Bevillnings-förordningen måtte utgå bestämmelsen om hyresbeloppets läggande till grund för taxering, när frågan angår löntagande embets- och tjenstemän samt betjente i Stockholm, vare sig att de tillhöra Hof-, Civil-, Militär- eller Ecklesiastik-stat, eller åtnjuta lön af nämnde stads egna Drätselverk eller Inrättningar:
Stockholm den 28 November 1862. G. W. af Donner. X:o 144.
Af Herr Hf fldoiind*^
Ca angående ändringar i Kongl. Kungörelsen om stämpelpappers-afgiften.
Uti nu gällande Kungörelse af den 30 November 1860 om stämplade pappersafgiften, böra följande stadganden förtydligas, nemligen: 3 §.
Fullmagter &c. befattning med lön, — — —- — — — — — — men om befordran vunnits till annan tjenst med hö gre lön, blott å skilnaden mellan förra lönen och den, som erhållits.
Tillägg vid slutet af §:n:
Erhåller militär-person fullmagt å civil tjenst med lön, som, jemte andra inkomster inberäknade, är högre än den förut innehafdu, afräknas från stämpel-beloppet hvad förut blifvit erlagdt. 4 §.
Fullmagter &c. första gången tillträdes, men om befordran vunnits till annan tjenst med högre lön, blott å skilnaden mellan förra lönen och den, som erhållits.
Resolution eller fullmagt på tjenstebyte eller transport &c. Föreskriften är stridande mot den i 3:dje §, angående enahanda sak meddelade, med undantag af hvad som stadgas om erläggande i vissa fall af der upptagne 6 R:dr.
Itih. till R.
Prot. 1862 & 1863. 11 Sami. 1 Afd. 47 S70 Motioner hon Ridder skåpet och Adeln 1862.
N:o 144. 7 §•
Tillägg: efter kyrkor &c. mål.
Lönetillökningar, som erhållas genom uppflyttning inom samma tjenst till högre lönegrad. 8 §. 9:de punkten.
Ej må någon tillgodonjuta &c. med stämpel försedt.
Och ansvare för karteringens rigtighet vederbörande tjensteman i det Verk eller hos den myndighet, hvarifrån ofvannämnda handlingar utgått, 12 §• l:sta punkten: »Utbyte af makuleradt stämpladt papper tillätes, när det är synbart att misskrifning eller annan orsak vållat dess obrukbarhet, samt det blad, hvarå stämpeln är satt, finnes ostympadt.»
Denna föreskrift skulle vara tydlig, om ej ett tillägg blifvit sedan flere riksdagar tillbaka, insatt, nemligen att samma stadgande gäller äfven för stämpladt papper, hvarmed skuldsedlar vid inteckningar till låns erhållande ur Rikets Ständers Bank eller publika kassor varit bilagda, då låne-ansökuingnrne blifvit afslagne; men som härvid icke säges något om huru förfaras bör, när inteckningar för lån hos enskilde personer afslås och den skuldsedeln åsätta karta således icke blifvit för ändamålet begagnad, får jag, på det icke någon tvetydighet må uppstå, och då enskild man skulle gå i mistning af en ganska ofta betydlig, för den inköpta kartan erlagd, penninge summa, derest han icke finge utbyta densamma emot nytt stämpladt papper, öd mjukligen hemställa, att berörda tillägg måtte ur blifvande Karta—Sigillata-förordning uteslutas, eller ock att samma tillägg måtte förtydligas så, att stadgandet gäller ej allenast för stämpladt' papper för inteckningar till lån ur publika kassor, utan ock för sådana, som hos enskild man erhållits.
Om detta sednare alternativ godkännes, skulle redaktionen blifva: — — — Rikets Ständers Bank, publika kassor eller enskilda personer, — — — — — 16 §.
Då det ej bör tillkomma tjenstemän inom Kollegier eller underordnade Embetsverk att tillse, det de från Kongl. Maj:ts Kansli eller högre instanser utgående handlingar äro rigtigt karterade, så bör denna punkt ändras i öfverensstämmelse med hvad ofvan föreslagits uti 8 § 9 punkten.
Stockholm den 28 November 1862. G. W. af Donner.
Motioner hos Ridderskapel och Adeln 1862.
Ä':o 145.
Af Herr af Wetterstedt, Alfred, angående lönetillökningar åt Kammar skri [värne i Kongl. Stats-kontoret och åt Kamereraren i nämnda Verks Kammar-kontor.
Vid den reglering af Kongl. Stats-kontorets personal, sora omförraäles uti Kongl.
Maj:ts nådiga Bref den 24 Mars 1824, uppfördes för en Kammarskrifvare inora samma Embetsverk såsom lön 400 R:dr B:ko på stat, hvarjemte honom tillerkändes förmån af tillökning för 38 tunnor spannmål efter årligt Riksmarkegångspris, så att denna tjensteman inom lägsta lönegraden, till exempel år 1827, erhöll ända till och med 529 R:dr 2 sk.
Banko, motsvarande 793 R:dr 56 öre i R:mt.
Jemlikt föreskriften i Kongl. Brefvet den 19 Oktober 1850 skedde åter reglering af Kongl. Stats-kontoret, som erhöll ny stat, men hvilken likväl af uppgifna orsaker icke kunde tillämpas förrän år 1851, då hvar och en af nämnde tjenstemän enligt en den 9 Augusti samma år utfärdad interims-stat, undfick 438 R:dr såsom lön och ett arfvode af 148 R:dr 32 sk. eller tillhopa 586 R:dr 32 sk.
Banko, motsvarande 880 R:dr R:mt.
Denna interims-stat skulle tillämpas jemväl för år 1852, enligt nådiga föreskriften i Kongl. Brefvet den 17 December 1851.
Den 23 Oktober 1854 biföllo Rikets då församlade Ständer den al Kongl. Maj:t för Stats-kontoret äskade tillökning, och den 21 Februari 1855 utfärdades af Kongl. Maj:t en ny interims-stat, enligt hvilken en Kammarskrifvare erhöll en lön af 438 R:dr och ett arfvode af 162 R:dr, eller sammanlagdt 600 R:dr Banko, som svarar emot 900 R:dr R:mt, hvilka af ifrågavarande tjenstemän bibehöllos intill 1857 års slut.
Häraf visar sig påtagligen, att desse tjenstemän vid den al Rikets Ständer under åren 1857—1858 beslutade reglering erhållit en i förhållande till de stegrade prisen och deraf följande högre lefuadskostnader, högst obetydlig aflöning, och att borttagandet af spannmålen under lönerna kan sägas vara just den egentliga orsaken härtill.
Om man t. ex. jeinför den inkomst 793 R:dr 56 öre, som år 1827 åtnjöts, mot den, som från och med år 1858 erhölls, eller 1,000 R:dr, så visar sig att skilnaden häremellan uppgår till endast 207
R:dr 44 öre efter en tidrymd af mer än 30 år.
Skilnaden emellan den under åren 1851 och 1858 utgångna aflöningen åter är ännu mindre eller blott 120 R:dr; samt emellan 1857 och 1858 årens aflöning den obetydliga förhöjningen af blott 100 R:dr Runt.
Det lärer näppe - 372 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862.
N:o 145. ligen sålunda kunna nekas, att desse tjenstemän äro relativt till sina vederlikar eller de äldste Kammarskrifvarne inom Kongl.
Kammar-rätten vanlottade, ithy att Kammarskrifvarne inom Kammar-kontoret svårligen kunna mottaga annan tjenst utom Embetsverket, och om de undantagsvis innehafva en sådan, alltid få vidkännas pekuniär uppoffring, enär de nödgas använda tiden för tjenstens förrättande från kl. 10 f. m. till kl. 2 e. m , hvarigenom de äro förhindrade att på annat håll förskaffa sig något bidrag till de dryga lefnads-utgifternas bestridande.
Lägges nu härtill att de lägste tjenstemännen, innan de kunnat fullgöra akademiska prestanda för vinnande af inträde uti Räkenskaps-verken, ofta varit nödsakade att skuldsätta sig; att de få vänta 8 å 12 år innan de vinna befordran inom ett Embetsverk med fåtalig personal; och att för stämpladt papper till fullmagt samt till betäckande af krono-utskylder och kommunal-utgifter åtgår ett för en obemedlad person ingalunda obetydligt belopp, så kunna dessa tjenstemän i lägsta graden, med en lön, af blott 1,000 R:dr för år, sägas vara vida sämre lottade än t. ex, en med 600 R:dr i lön försedd förste Vaktmästare, som icke behöft genomgå någon akademisk kurs, eller på hvilken fordringarne för öfrigt icke äro stora.
Afven Kamereraren inom ofvanberörda Kontor har, jemförd med hans vederlikar inom Tull- och Postverken, ingalunda erhållit en i förhållande till hans trägna och ansvarsfulla göromål afpassad allöning.
Kamereraren inom Tullverkets Kammarkontor åtnjuter nemligen, enligt årligen upprättande stat, en aflöning af 4,500 R:dr, och ät Kamereraren inom Postverket är, förutom möjligen tillfälliga arfvoden, garanteradt minst enahanda summa i lön, hvarjemte åt honom blifvit upplåten en boställs— våning, hvars hyresvärde vid taxeringen år 1861 upptogs till 1,500 R:dr; men till Kamereraren i Stats-kontorets Kammar-kontor är för närvarande såsom lön på stat uppfördt endast 3,500 R:dr, sålunda ett belopp vida understigande hvad som åtnjutes af hans 2:ne ofvannämnda vederlikar.
På grund af hvad jag här haft äran ådagalägga, föreslår jag alltså följande, nemligen: l:o.
Att Kammarskrifvarne i Kongl. Stats-kontoret måtte undfå en årlig lönetillökning af 600 R:dr R:mt, i likhet med hvad de sju äldste af de lägste tjeustemännen inom Kammar-rätten åtnjuta, eller derest en sådan lönetillökning för alla Kammarskrifvarne ej medgifves, att åtminstone de sex äldste måtte komma i åtnjutande af samma aflöning, som Kammarskrifvarne i Kongl. Kammar-rätten, eller 1,600 R:dr hvardera, helst ingen, med kännedom om verkliga förhållandet, torde kunna bestrida, att göromålen för en Kammarskrifvare i Kongl. Stats-kontoret i alla afseenden äro trägnare och fullt ut så ansvarsfulla, som i Kongl. Kammar-rätten; hvadan ock tillförene, och ända intill dess att den statsreglering, som med 1858 ingick, en Kammarskrifvare i Kongl. Stats-kontoret aldrig varit sämre aflönad än en vederlike inom Kongl. Kammar-rätten, utan alltid något bättre.
Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862 N:o 146. 373 2:o. Att Kamererare!) i Stats-kontorets Kammar-kontor, som bar åliggandet att tillämpa hvarje ny statsreglering med alla dess vilkor, förbehåll och undantag, hvars tjenst är af den trägna beskaffenhet, att innehafvaren omöjligen kan sköta annan befattning, och som dagligen måste tillhandagå med upplysningars meddelande, samt icke likt sin vederlike inom Riksboksluts-kontoret, har tid öfrig att egna sig såsom räkenskaps-biträde åt Rikets Ständers sammanträdande Herrar Revisorer, och derigenom bereda sig ett ärligt arfvode af 1,000 R:dr, utom lönen, och som oaktadt vidsträcktare och ansvarsfullare åligganden än denne sednare tjensteman är honom vida underlägsen i inkomster, måtte beviljas en årlig lönetillökning af 1,000 R:dr, så att han erhåller 4,500 å stat, att utgå från och med nästa statsreglerings början.
Alfred af Wetterstedt. ft:o 146.