Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Genom remiss från Hedervärda Bonde-Ståndet har Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet fått till behandling emottaga tvänne motioner, den ena af Riksdags-fullmägtigen Per Persson från Wermlands län, med hvilken Anders Andersson, Per Ericsson och Anders Jonsson från samma län sig förenat, och den andra af Riksdags-fullmägtigen Eric Malmin från Westmanlands län, med hvilken förenat sig Johan Öström och Eric Jonsson från sistnämnde län, samt Johan Pettersson från Kronobergs län; varande härvid anlördt, af Riksdags-fullmägtigen Per Persson, hurusom allmänt kändt vore, att inom Hypotheks-föreningarnes förvaltning vissa oordningar förekommit och att hos några af dem Styrelserna missbrukat sin myndighet, icke af egennvttiga afsigter, utan emedan man ansett sig kunna göra hvad som helst, då man var lemnad utan kontroll.
Så hade några Ilypotheks-föreningar, i stället att, som ske bort, utlemna amorteringslån till jordegare, innehållit betydliga belopp för att lemna vän och väns vänner lån utan inteckningssäkerhet.
Likaså torde få anses allmänt bekant att Hypotheks-föreningarne utlånade sina obligationer emot antagligen mindre goda säkerheter, enär de för dylik hjelpsamhet betingade sig provision.
Dessa obligationer funnes äfven att så säga på nederlag hos åtskilliga ombud under förevändning af försäljning, som dock ej komme att ega rum.
Om alla de sålunda utiemnade obligationerne voro bokförda, kunde motionären ej uppgifva, men nog voro de underskrifna och fullständiga såsom Hypotheks-föremngens Bih. till R.
Prot. 1859 & 18(iO. 8 Sami. 40 Eäft. 2 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande M 188. skuldförbindelser.
Då nu Hvpotheks-föreningatne utvidgat sin verksamhet och kunde ådraga landet obotlig skada, om de ej skötte sin kredit och höllö sig vid den lönegren, för hvilken de blifvit upprättade, ansége sig motionären ega anledning att, till trygghet så väl för dem, hvilka voro delegare a Hypotheks-förening, som för dem, hvilka innehade dylik förenings obligation, föreslå: att vid hvarje Hypotheks-förening måtte förordnas ett Kronans ständige ombud; att detta ombud skulle ega att, när helst ombudet så för godt funne, deltaga i bolagsstämmor, revisioner, direktions-sammanträden, samt anställa inventeringar af lånehandlingar, förfärdigade obligationer, blanketter, kassor, m. m.; att Hypotheks-föreningarne måtte åläggas att, i närvaro af Kronans Ombud, upprätta qvartals-rapporter, hvilka ofördröjligen borde insändas till Kongl.
Maj:t och kungöras i Post- och Inrikes tidningar; och att i dessa qvartals-rapporter särskildt måtte upptagas det belopp, hvarje llypotheks-förening hade att fordra mot annan säkerhet än inteckning och under annan form än amorteringslån; äfvensom antal och summa af de obligationer, sorn färdigslcrifna qvarligga i föreningens egen vård och uppgift å dem, som blifvit till föreningens ombud för ett eller annat ändamål ullemnade.
Härförutan borde i underdånig skrifvelse hos Kongl.
Maj:t jemväl anhållas, det Kongl. Majit täcktes låta i klara ordalag kungöra, huru hvarje Hypotheks-förenings ansvarighet vore genom dess reglemente bestämd, så att sväfvande svar på derom framställda frågor ej måtte erhållas.
Af Riksdags-fuIImägtigen Eric Malmin: att det, vid jemförelse emellan den intecknade skuld, hvari landet före Hypotheks-föreningarnes inrättande häftade och det belopp, hvartill numera den in- och utländska vid fastigheterne häftande skulden uppginge samt vid tanken på huruledes genom de penningetillgångar, Hypotheksföreningarnes upplåningar beredt, fastigheterne öfvergått till en handelsvara, man svårligen kunde instämma i de bländande målningar, hvilka uppgjordes öfver det myckna goda, som Hypotheks-föreningarne och de enskilda Bänkerne skulle uträttat, samt de utomordentliga framsteg i välmåga och ali slags kultur, som land och folk under de sednaste 20 åren skulle gjort.
Tyärtom, och ehuru det ej kunde bestridas att Hypotheks-förenings- och Banko-lån här och der verkat nyttigt, nemligen på sådana händer, der de blifvit med klok beräkning använde, hade likväl, i motionärens tanke, på det hela, skadan af Hypotheks-föreningarne vida öfvervägt det gagn, de åstadkommit.
Då nu emellertid flere nya Hypotheks-föreningar syntes vara färdiga att begära oktroj, för att sedermera i sin tur upptaga utländska lån, ville motionären, i hvad på honom ankomme, i tid försöka att förekomma än större skador för det allmänna; i hvilket afseende han föreslagit att redan varande Hypotheksförening eller sådan förening, som hädanefter stiftas, måtte uttryckligen förbjudas att upptaga amorteringslån utan Kongl. Majrts och Rikets Ständers gemensamt dertill lemnade bifall.
3 Efter det särskildt i nåder förordnade Komraitterade afgifvit underdånigt
Betänkande och förslag angående förändrad organisation af Hypotheks-inrättningarne i riket, har Kongl. Maj:t till Rikets Ständer aflåtit nådig Skrifvelse i detta ämne.
Då uti detka förslag, som afser en helt och hållet förändrad organisation af Hypotheksföreningarne, fråga förekommer derom att sammanföra de särskilda Hypotheks-föreningarne till och omkring en Central-anstalt, genom hvilken all upplåning och ohligations-utgifning skulle verkställas, och, jemte det de särskilda foreningarnes verksamhet såsom uppiånings-anstalter sålunda komme att inskränkas, den allmänna Hypotbeks-bankens Förvaltning skulle enligt nämnda förslag underkastas en flersidig uppsigt från det allmännas sida, torde ej vara skäl att, innan sig visat huruvida det härutinnan väckta, förslag vinner godkännande elier ej, inlåta sig i partiela förändringar af hittills gällande stadganden; i anledning hvaraf Utskottet hemställer, att någon Rikets Ständers åtgärd icke må för närvarande i anledning af desse motioner vidtagas.
Reservation: af Herr Hjärne, //.: »Utan att vilja godkänna alla de, uti nu behandlade motioner, framkastade yttranden, i den syftning, att Hypotheks-föreningarne skulle hafva vidtagit åtgärder, hvilka ländt till förringande af den kredit, som är ett hufvud vilkor för hvarje penningeanstalt, synes mig likväl den hemställan, att Hypotheks-föreningarne borde förpligtas, att tid efter annan lemna noggranna uppgifter om sin hela ställning, vara förtjent af allt afseende.
Det är obestridligen i berörde kredit-anstalters sanna intresse att lemna allmänheten kännedom om den qvantitet obligationer af olika slag, som blifvit satt i omlopp, äfvensom huruvida några obligationer blifvit utgifna mot annan säkerhet än inteckning i fast egendom å landet m. m.
Men äfven om detta skulle förorsaka Hypotheks-föreningarne något besvär och en eller annan bland dem, den olägenheten, att offentliggöra huru vidsträckt tydning de hafva gifvit åt sina reglementen, så torde det icke vara mera än billigt att, då Hypotheks-föreningars obligationer hafva en stor spridning inom landet, allmänheten sättes i tillfälle sjelf bedöma i hvad mån dessa papper innebära full säkerhet.
Man må ej invända att denna åt gärd blir öfverflödig, i händelse den tillämnade Riks-hypotheks-banken skulle komma 4 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande Jfi 188. till stånd.
Den nya inrättningen är ja afsedd till en medlare emellan långifvare och Hypotheks-föreningarne i orterna, hvadan på dessas solidité ytterst hvilar det hela och följaktligen hvarje tillgörande, i afsigt att förstärka Hypotheks-föreningarnes kredit otvifvelakligt kommer att bidraga till Riks-hypotheks-bankens anseende, samt göra dess papper begärligare.
Jag anhåller derföre att få upptaga det förslag till Utskottets yttrande, hvilket vid ett tillfälle, då Utskottet var fåtaligt, föll på en röst, och innefattade tillstyrkande, att Rikets Ständer skulle genom underdånig skrifvelse anhålla, det täcktes Kongl.
Majit i nåder förordna: a) att samtliga Hypotheks-föreningar i riket skola, efter hvarje qvartals-sammankomst, ingifva till Kongl. Finans-departementet balans extrakt öfver föreningens hela ställning, upprättadt i öfverensstämmelse med det formulär, Kongl. Majit behagar bestämma; b) att samma balans-extrakt upprättas i närvaro af Kongl. Majits Befallningshafvande eller dess ombud, som det äfven skall åligga inventera inneliggande lånehandlingar, obligationer och kassa; c) att de sålunda af Kongl.
Majits Befallningshafvande eller dess ombud bestyrkte balans-extrakter ofördröjligen i allmänna tidningarne intagas»
Häri instämde: Herr Doktor Emanuelsson, Herr Kyrkoherden Ternström, Herr Komminister Westergren, Herrar Lamberg, Rydin, Wedm och Wallenberg, samt Riksdags-fullmägtigen Georg Nyqvist från Wermlands län.
Herr Tham, S. M, Herr Törnebladh, C. O., Herr Ros. .4. E., ville hafva anmärkt, att de varit frånvarande då Utskottet fattade sitt beslut i frågan.
O STOCKHOLM, tryckt hos E. Westrell, 1&60.
Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 189. 1 N:o 189.
Ank. till Exp.-Utsk. den ll Okt. 1860, kl. V e. ni.
Betänkande, i anledning af väckta motioner om indragning af Biskops-embetena, med undantag af dem i Upsala, Lunds och Hernösands stift.
I förestående ämnen hafva till Allmänna Besvärs- och Ekonomi Utskottet blifvit, dels från Höglofliga Ridderskapet och Adeln dels från Hedervärda Bonde-Ståndet remitterade följande motioner, nemligen: 1:0.
Af Herr Grefve Adlersparre, C. A., som aufört, att han öfverallt i landet, der han uppehållit sig, hört den åsigten uttalas om Biskops-embetena att de utgjorde en onödig stats-lyx, hvilken landet ju förr desto hellre borde blifva qvitt såsom alltför kostsam.
Då motionären fullkomligt delade denna åsigt, hade han ansett sig, såsom representant, pligtig söka medverka dertill att åtminstone en väsendtligare del af de löneförmåner, som åtföljde dessa embeten, blefve på ett förnuftsenligare sätt använde, utan att dervid presterskapet beröfvades något af dess inkomster.
Vid de tillfällen indragning af Biskops-embetena vid riksdagarne varit på tal, hade den invändning blifvit gjord och fråntagit förslaget allt hopp om framgång, att detsamma stod i uppenbar strid mot föreskrifterne i 13 och 29 §§ af Riksdagsordningen, der det hette, på ena stället: »jemte Erkebiskopen, Biskoparne och Pastor Primarius i Stockholm, hvilka af Konungen »till riksdagen kallas etc.,» och på det andra: »till Erkebiskop och Biskopar, med hvilkas val förhålles» etc.
Enär denna invändning varit fullt befogad och motionären icke ville komma i kollision med grundlagarne, påyrkade han icke hela den biskopliga institutionens borttagande, utan ätnöjde sig med att föreslå, »att i män som BiskopsBih. till R.
Brot. 1859 $ 1860. 8 Sami. 4-1 Häft. 1 2 Allm.
Besv- och Ekon.-Utshottets Betänkande N:o i89. »embetena i stiften inom riket, med undantag af Hernösand, Upsala och Lund, blifva le»diga, Rikets Ständer måtte besluta att alla öfriga Biskops-embeten indragas.»
Genom ett sådant förfogande och beslut vore grundlagens stadgande i afseende på erforderligt antal Biskopar respekteradt samt norra, mellersta och södra Sverige till själavårdens öfverinseende hugnadt med särskilda Biskops-embeten, af hvilka det i Upsala fortfarande skulle blifva säte för Svea Rikes Erkebiskop; 2:o Af Riksdags-fullmägtigen Paul Andersson från Jemtlands län, som, jemte det han till bemötande upptagit de skäl, hvilka vid sistlidne riksdag blifvit anförda emot en då väckt motion om indragande af nio Biskops embeten i riket, ånyo upptagit denna motion och i nämnde afseende föreslagit, del Rikets Ständer måtte besluta att, med undantag af Erkebiskops-stolen och Blskops-sätena i Lund och Hernösand, hvilka tillsvidare borde bibehållas med afseende dels å grundlagens föreskrift, dels å behofvet af tillsyn öfver preslbildningen vid rikets båda universiteter samt dels derföre att
Hernösands stift hade en vida större utsträckning än något annat stift och derstädes ej heller funnes domprost, rikets öfriga nio Biskops-embeten, nemligen Westerås, Strengnäs, Carlstad, Göteborg, Skara, Linköping, Wexiö, Calmar och AVisby, måtte vid nuvarande innehafvares afgång indragas och de med embetena förenade prebende-pastorater med egna Kyrkoherdar besättas, samt öfriga löneinkomster tili Statsverket ingå.
Härförutan har motionären fästat uppmärksamhet på den bekymmersamma ställning, hvari en mängd fattiga församlingar inom riket befunno sig, hvilka med bästa vilja saknade medel för ordnande af sina skolor och att genom bifall till motionen riklig tillgäng kunde beredas till bidrag för de mångenstädes såväl behöfliga småbarns-skolorna, hvarjemte motionären uttryckt sin förhoppning, att motionen skulle föranleda en underdånig skrifvelse till Kongl. Majit med anhållan, att Kongl.
Maj:t täcktes i nåder aflåta Proposition i ämnet till Rikets näst sammanträdande
Ständer och dervid jemväl föreslå de lagförändringar, som i och för den nu föreslagna indragningen kunde erfordras; samt 3:o. Af Riksdags-fullmägtigen Robert Fredrik Gross från Calmar län, hvilken andragit, att han, i frågan om Biskops-embetenas obehöflighet, hade att åberopa, dels sin egen erfarenhet, dels ock i synnerhet den omständigheten, att en i motionärens hembygd högt aktad prestman, filosofie magister, prost och kyrkoherde, hvilken i sina yngre år varit Adjunkt i en numera afliden Biskops hus och således vore nära invigd i Biskopsembetets mysterier, uppmanat motionären att framställa förslag om Biskops-embetenas indragning, under förklarande att Biskoparne voro helt och hållet öfverflödige och att deras embeten, såsom i allt fall nu mer än till hälften skedde, kunde skötas af Domprostarne.
Af sin egen erfarenhet åter kunde motionären intyga, att, sedan han flyttade till och bosatte sig i Hjorteds socken af Calmar län, stiftets Biskop under 22 års tid icke varit synlig i församlingen, ehuru det vore vid de s. k. visitationerna, som Biskopen skulle tillse huru själavården handhades.
Bäst vore visserligen om alla Biskops embetena kunde indragas och lönerna anslås till nyttigare ändamål; men dä detta vore stridande Allm.
Besv- och Ekon.-VIskottets Betänkande"N:o 189. 3 mot grundiagarne samt det kanske vore nödvändigt att vid universiteten hafva en person, sora vakade öfver den presteriiga btldningen, äfvensom att i Hernösands stift, der Domprost ej funnes, Biskops-embetet bibehölles. föresloge motionären att, med bibehållande Biskops-embetena i Upsala, Lund och Hernösand, öfrige Biskops-embeten i riket måtte vid nuvarande innehafvares afgång indragas och lönerna anvisas till fattige studerandes underhäll eller indragas till Statsverket samt de till dessa embeten anslagna prebenden med egna pastorer förses, äfvensom att nuvarande löneförmåner för Erkebiskopen 6amt Biskop arne i Lund och Hernösand jemväl vid blifvande ledighet mätte indragas till Statsverket och ersättning gifvas i kontant lön efter Rikets Ständers bestämmande.
Sedan mera än ett fjerdedels århunrade hafva tid efter annan vid Rikets Ständers sammanträden förslag om indragning af biskops-embetena förekommit, ehuru dessa förslag, hvilka vid de sednare riksdagarne städse förnyats, ännu icke vunnit Rikets Ständers bifall.
Om än denna utgång icke talar för befogenheten af de väckta förslagen, hänvisar dock detta bland svenska folkets ombud ständigt återkommande yrkande ombiskopsembetens indragning oförtydbart derpå, att antingen biskops-institutionen, sådan den i vårt land stadgat sig, är behäftad med något väsendtligt fel eller ock att under tidens fortgång denna institution urartat på ett sätt, som icke vidare lemnar hopp om återgång till ett bättre skick.
Hvad med biskops-embetena åsyftats visar sig bäst i 1686 års Kyrkolag, der det heter, att biskoparne skola vara »tillsyningsman uti stiften öfver Guds försam»ling», hvilka sjelfve skola »predika den rena läran» och »gifva gran akt uppå» att jemväl presterne »Guds ord klart, rent och oförfalskadt sina åhörare föreställa.»
Biskoparne skola vidare deltaga i Domkapitlens göromål; hafva uppsigt öfver gymnasier och skolor, lärare och lärjungar; »en gång om året visitera så många församlingar, som möjligt är»; samt »årligen» hålla presteraöte både med kyrkoherdar och kapellaner.
Det torde icke kunna nekas, att den verkningskrets, som sålunda blifvit biskoparne anvisad, är lika vigtig, som vidsträckt och, utan annan ledning än den kyrkostadgarne sålunda lemna, skulle man svårligen kunna fatta huru det är möjligt att ifrågasätta borttagande af embetsmän med en så ingripande, så mångsidig, samt rätt och nitiskt utöfvad, så aktningsbjudande och välgörande verksamhet, helst då man knappt nog tror sig behöfva att sätta något annat i stället, utan antingen vill åt tre biskopar öfverlemna hvad hittills varit ät tolf uppdraget eller ock anser bisko ps-göromålen kunna, nära nog som en bisak, öfverlennäs åt de af andra göromål ganska mycket upptagna domprostarne.
Men ett är hvad institutionen en gång varit samt hvad den kunde och borde vara, ett annat hvad erfarenheten lärer om det skick, den under tidens fortgång antagit och efter hvilket den 4 Allm. Besa.- och Ekon-Utskottets Betänkande N:o 489.
Bii rätteligen lärer bedömas.
Vid den tid Kyrkolagen skrefs funnos ännu eller lefde i mannaminne inom vårt land biskopar, lios hvilka Sveriges folk står i djup tacksamhetsskuld för hvad de med kraftigt nit och oförtröttad verksamhet uträttat för kyrkotukt och ordning, för läroverken och icke minst för folkundervisningen.
Kyrkolagens stränga fordringar på en biskops verksamhet hade då en motsvarighet i verkligheten; och om mensklig bristfällighet icke äfven den tiden lät anledningar till klander emot biskoparne uteblifva, khndé dock klandret icke drabba sjelfva institutionen, så länge goda verkningar af denna aldrig saknades.
Annorlunda måste det dock blifva i samma mån biskoparne läto sig dragas från sitt egentliga kail och visade sig företrädesvis egna tid och krafter, icke åt hvad deras embeten förnämligast tillhörde, utan åt ett för detsamma främmande uppdrag, som blifvit med biskops-embetet förenadt.
Ett sådant var den rättighet och skyldighet att deltaga i folkrepresentationens förhandlingar, som varit och är Sveriges biskopar lemnad.
En naturlig följd af den ställning presterskapet inom representationen intager, var dock detta uppdrag för sjelfva biskops-lnstitutionen oväsendtligt och det hade tilläfventyrs varit både för denna och kyrkan lyckligt, om det städse sålunda af embetets innehafvare betraktats.
Allt längre och tätare återkommande riksdagar hafva låtit biskoparne allt oftare saknas inom sina stift, utan att under de tider representanikallet iemuat dem öfriga någon särdeles verksamhet försports inom stiften.
De omständliga föreskrifter Kyrkolagen lemnar rörande visitatiouer och prestmöten visa nogsamt, hvilken vigt lades på dessa förrättningar och hvad omdöme den biskop skulle ansetts förtjena, som åsidosatt en så vigtig del af sitt embetes åligganden.
Och dock torde den nu lefvande generationen af svenska folket knappt nog varit i tillfälle att iakttaga en annan utöfning af biskops embetet än den nyss antydda.
Långt ifrån att årliga prestmöten någorstädes hållas, torde i ganska många stift flertalet af presterne hafva framlefvat bästa deien af sin tjenstetid, utan att hafva egt tillfälle bevista något sådant.
På samma sätt hafva väi i de flesta stift länga år förflutit, utan att ens någon visitation blifvit hållen, och mängden af församlingar torde sakna ens någon innevånare, som bevistat eiler minnes en biskops visitation, sådan Kyrkolagen bjuder den.
Urtder dessa förhållanden torde biskoparnes befogenhet att anses såsom »tillsyningsman i stiften» öfver församliugarne och presterna, svårligen erkännas.
Härmed lärer ock den egentliga grunden för deras tillvaro vara borta; och huru högt man än må uppskatta värdet af deras nil, erfarenhet och förmåga inom representationen, torde det alltid blifva minst sagdt oegentligt, att staten använder de betydliga tillgångar, som äro biskoparne anvisade* éndast för att derigenom underhålla tolf utmärktare medlemmar i en af representationens fördelningar.
Om således den biskopliga institutionen i Sverige är på förfall: om biskoparne, åsidosättande de pligt er, sorn väsendtligt tillhöra deras kall, egna sina krafter hufvudsakligen åt fullgörande af ett uppdrag, som måhända i kyrkans och religionens intresse aldrig bordt dem lemnäs; och om, tili följd häraf, presterskapet och församliugarne sakna Allm.
Bese- och Ekon.-Utskoltets Betänkande N:o 189. 5 deu tillsyn, som kyrkostadgarne velat ät deni bereda och våra kyrkliga förhållanden fordra, så kunde likväl ännu deu förhoppning linnas, att en återgång vore möjlig, om institutionen besute den lifskraft, som för en dylik pånyttfödelse erfordrades.
Utrustad med rikare materieia hjelpmedel än någon annan embetsmaunaklass i landet, låter det tänka sig, ato ett nyvaknadt lif skulle hos densamma väckt lanken på utvägar att ersätta utlefvade och förbrukade krafter med nya och friska, och att under samfäld, nitfull verksamhet låta minnena af slapphet och försummelse öfvergå till mer och mer förgätna traditioner.
En manande sporre härtill borde varit dessa en gång framställda, aldrig tystade, utan alltjemt återväckta yrkanden om biskops-embetens indragning.
Men någon verkan i nyss antydd riktning har ännu icke visat sig.
Förgängelsens lag synes vara den enda, hvars verksamhet skulle återstå.
De åligganden, som en gäng voro biskoparnes( äro dock af alltför stor vigt, särdeles i en tidpunkt, dä den svenska kyrkan visserligen är i synnerligt behof af »tillsyningsman» med kraft och förmåga att tillse det Guds ord »klart, rent och oförfalskad!» åhörarne föreställes, alt icke allt bör göras för att ät kyrkan och församlingarne söka äterförvärfva de förmåner, biskoparne en gäng beredt dem, men ej vidare förmå åstadkomma.
Den första åtgärden härför lärer ej kunna blifva någon annan än indragning af de biskops embeten, motionärerue påyrkat.
Då emellertid detta först småningom kan verkställas och, i afseende pä de åtgärder, hvilka, i sammanhang med verkställande af indragningen blifva erforderliga, Kongl.
Maj:t bäst torde vara i tillfälle att dertill afgifva förslag, samt frågan om användande af de tili ofvanberörda biskopsstolar anslagne medel icke lärer undgå att dervid jemväl komma under öfvervägande, får Utskottet, som redan i anledning af Kongl. Maj:Is nådiga Proposition om reglering af biskoparues inkomster, afgifvit yttrande rörande Erke-biskopeus samt Biskoparnes i Lund och Hernösand aflöning, vördsamt tillstyrka, att Rikets Ständer mätte i underdånig skrifvelse anhålla, det Kongl. Maj:t täcktes i nåder vidtaga erforderliga åtgärder för indragning, vid inträffande ledigbeter, af biskops-embetena i Linköpings, Skara, Strängnäs, Westerås, Wexiö, Göteborgs, Calmar, Carl stads och Wisby stift, äfvensom i Iråga om de förändringar i afseende ä stiftsstyrelserna, hvilka af biskops-embetenas indragning kunna föranledas, samt. beträffande användandet af de lill nyssuppräknade biskops-embeteu anslagna inkomster, aflåta nådig Proposition till Rikets nästsammanträdande Ständer.
Af Herr Hjärne, IL Af Herr Prosten Modigh.
»Den anmärkningsvärda motsägelse i åsigter och tillstyr - 0 Allm.
Bese- och Ehon.-Ulskottels Betänkande N:o i89. kandell, suni förefinnes i Ekonomi-Utskottets under N:o 183 och 189 meddelade Belänkanden, mäste otvifvelaktig! hos hvarje uppmärksam granskare framkalla en viss öfverraskning.
Utskottet i det förstnämnda Betänkandet tillstyrkt vissa grunder tor en reglering af Biskoparnes aflöning, meddelar Utskottet i omedelbart sammanhang dermed det sednare, hvari bemälde Utskott proklamerar sitt beslut om indragning af den embetsmanna-institution, hvars ekonomiska angelägenheter Utskottet nyss tillförene haft all möda ospard att reglera.
För att i någon mån uppställa en nöjaktig förklaringsgrund rörande detta originel fortfarande, har jag ansett mig böra tillkännagifva, att beslutet om löneregleringen dikterades af ett ifrån alla Stånds-delegationer nära fulltaligt Utskotts-plenum, beslutet om nio
Biskops-embetens indragning deremot af ett plenum, hvarest majoriteten, vid en af Bonde-Ståndet äskad votering, i hvilken elfva medlemmar af detta resp.
Stånd och nio af de öfriga Riks-Ständen tillsammans deltogo, segrade med en röst.
Emot det sålunda fattade beslutet får jag anmäla min reservation på följande grunder.