Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hon hade hela tiden gått afsedd, har redaktionen anordnat delta års och haft en förnimmelse af, att den där unga sista kvartal till ett profkvartal, som erhålles damen pratade alldeles för ogeneradt och tog för det nedsatta oerhördt låga priset af för litet hänsyn till, att det var en kyrko- herdefru hon talade med.
» Å, det går väl an, » svarade fröken Ros- om prenumeration nu genast verkställes på alba och flyttade öfver notpacken till den an- posten.
Vi bedja eder noga uppmärksamma dra armen.
» Det värsta är, att jag så litet det profnummer, som i dag medföljer Idun.
får leka med mina jämnåriga.
Det roligaste Det skall alltid blifva Kamratens främsta be- jag har haft på hela sommaren var i en kloc- mödande alt bland sin unga läsekrets väcka kargård någonstans i Skeningetrakten.
jag och bibehålla en sedlig och fosterländsk anda, minns inte hvad socknen hette.
Där voro vi på samma gång den vill vara verkligt under- bjudna att ligga öfver natten, och efter kon- hållande och lärorik.
Utom allt annat, som serten roade vi oss i en hage.
Klockarns Kamraten under årets sista kvartal kommer hade flera barn, fyra flickor ungefär vid min alt bjuda sina unga läsare, sänder han dem ålder och ett par yngre p o j k a r.
å, sä lif- vadt vi hade!
V i sprang änkleken och lekte bo för bise och två slår den tredje, ända till ett trettiotvåsidigt rikt illustreradt klockan var öfver tolf på natten.
Och under julnummer med bidrag af tiden låg gubben och sof och trodde, att jag gått till kojs för längesedan.
annars hade de bästa författare.
han nog kommit och tagit in mig, så rädd Kamraten vill bli de ungas vän i alla sven- som han är om min röst.
Ja, den kvällen är ska hem.
Har Ni en dotter eller son, så då glanspunkten på hela sommaren. » Har ni en dotter eller son, endast 50 öre, som julklapp verkställ nu genast prenumerationen!
Stockholm den 1 oktober 1893.
Redaktionen af Kamraten.
En bild u r » konstnärslifvet » af Ernst Lundquist.
(Forts.) » ^Jv u v a r a kors, kan J roligt att se litet af världeD, medan man är ung, Vi?
och när man har en sådan stor och grann röst som jag, så.
alltid är det mera anseende med att vara artist än att tjäna piga.
Far min är död, han var lokomotivförare, och mor försörjer sig med att svepa lik och hyra ut slöja och krona åt brudar.
Jag har en äldre syster, som Halvorsen först hade be- stämt sig för i höstas, men så tyckte han hon var för gammal. » » Hur gammal är hon dä? » » Nitton år.
Jag är bara sexton, jag, » sade hon och satte triumferande sin lilla uppnäsa i vädret.
» Han tänkte sätta det på affischen, förstås, men så ångrade han sig.
han sa, att folk då skulle tro sig få höra barnskrik i stället för sång, och det hade minskat recet- tcn.
Han är knepig, må tro, fast han själf kallar sig ett stort barn.
Sä mycket humbug han kan hitta pä!
Som nu med de där fran- ska talesätten han hai trumfat i mig, för att jag skall slå bönderna med häpnad, dä de köpa biljätter af mig!
Och den där historien om Italien sedan!
Den har han nu kört med om alla sina sångflickor, och ingen af dem har någonsin kommit längre än till Köbenhavn på sin höjd.
Min idé är att kunna få komma till Stockholm och gå igenom akademien, och dit ska jag också nästa år — så vida det inte är s-lut med min röst då, och det vore då inte underligt, så som han har gnott och filat på den i vinter.
Och frun skall se det De voro nu framme vid prästgården.
Elsa bad sin gäst sitta ned ett ögonblick på veran- dan, medan hon gick och talade litet vid sin man.
Kyrkoherden gick af och an i sitt rum med sin vanliga lördagsmin.
Då Elsa kom in, nic- kade han med ett förströdt småleende och räckte henne handen.
Hon berättade litet om konserten och underrättade honom, att hon på eget beråd tagit fröken Rosalba med sig hem öfver natten; hon tyckte, att det varit hennes plikt som prästfru att ta hand om en stac- kars liten värnlös flicka.
Harald gillade allt.
Han hade ätit kväll ensam vid åttatiden, ty han hade ej väntat henne hem så snart, och ville helst slippa gå ut och tala med den främmande.
I morgon bittida önskade han få in kaffe på sitt rum; på söndagsmorgnarne ville han aldrig distra- heras med att samtala om världeliga saker.
Han lofvade, att fröken Rosalba skulle få skjuts till stationen klockan nio; han skulle säkert ha lofvat hvad som helst, blott för att få vara i fred med sina tankar.
Elsa kysste honom och ämnade gå.
» Glöm inte bort, » sade han, då hon redan var i dörren, » att du vid lämpligt tillfälle sä- ger den unga sångerskan något allvarligt, väc- kande eller stärkande ord, som hon sedan kan ha att begrunda ute i världsvimlet.
Du för- står hvad jag menar.
En fin, tänkande kvinna som du, har alltid godt om sådana ord, då det gäller en yngre, obefästad systersjäl, som behöfver handledning.
Bara en liten sentens eller en allvarlig tankevändning helt åpropos.
man vet aldrig, hvar sädeskornet faller och slår rot. » » Käre Harald, du är alltid så god, » sade hon rörd och stängde dörren.
Lilla fröken Rosalba åt af alla de framdu- kade assietterna med strykande aptit och lät maten tysta munnen.
Hon hade ej fått någon middag i dag, omtalade hon liksom till för- klaring.
Efter måltiden läste hon till fru El- sas glada öfverraskning en tyst bordsbön — visserligen kort och slarfvig, men det var i alla fall en bordsbön, det skulle hon inte Eli O^od koiin kafffi.
å XlZoS Z^
Sedan bad gästen att få gå ut och se på trädgården.
Den var snart besedd.
Grönsakslanden och blomsterrabatterna intresserade henne ej sär- deles.
Sä mycket svårare var det att få henne ifrån krusbärsbuskarna, fastän bären ännu ej voro riktigt mogna.
Hon proppade i sig oer- hörda kvantiteter däraf och förklarade, att krus- bärskart var det bästa hon visste.
Plötsligt såg hon upp från sin trägna sys- selsättning, lyssnade och frågade: » Hvad är det för ett läte?
Är det ett lam? » » Nej, » svarade Elsa, » det är en bock.
arrendatorns pojkar ha en bock, som betar där ute i inhägnaden bakom trädgården. » » Ä r han ond? » » Nej, bara mycket lekfull.
Han är helt ung. » » Den måste man se! » Och innan Elsa visste ordet af, hade hen- nes gäst sprungit fram till stenmuren och tagit en sats öfver den; att döma af hennes rop och skrattsalvor befann hon sig redan tete-å-tete med bocken.
Elsa måste naturligtvis bege sig efter, men hon ansåg det mera förenligt med sin värdighet att gå den vanliga vägen genom trädgårdsgrinden.
Då hon kom ut i den lilla hagen, brusade den vilda jakten förbi henne: fröken Rosalba kiknande af skratt, med flygande kjolar och lossnad hårfläta, bocken efter med de vildaste, uppsluppnaste kaprioler.
» Han vill buffas! » ropade Rosalba mellan skrattrullad erna, i det hon vek undan för sin förföljare med en tvär, skicklig vändning.
» Han vill bu buff uffas!
Å, så lifvadt! » » Nisse! » ropade Elsa i strängt tillrättavi- sande ton.
» Nisse, var stilla!
Kom genast hit! » Det sista lät Nisse ej säga sig två gånger, ty då han kände igen rösten, kom han traf- vande fram till Elsa, böjde ner hufvudet och lät henne klia sig bakom hornen, ännu dock helt yster och trampande på stället, medan den lilla svansen oupphörligt vickade af och an.
Men då han hörde den främmande flic- kan nalkas, gjorde han en hastig vändning, reste sig på bakbenen och gaf henne en stöt, med sin hårda panna, så att hon tumlade ett par steg tillbaka.
Hon sprang skrattande fram igen och ryckte honom i skägget, och så bör- jade hetsjakten på nytt.
Ännu en g å n g socialismen o c h kristendomen.
(Genmåle till herr A. V. Lönnegrens uppsats i n:r 38.)
Med uppriktig ledsnad har jag i Iduns spalter läst ett svar på en » bekymrad moders » fråga: » hvarför hafva socialisterna på sitt program kri- stendomens fullkomliga utrotande, ändock de säga sig sträfva efter frihet, jämnlikhet o c h broder skap. » Det smärtar mig, att den ende, som gjort sig besvär med att upplysa den frågande, skulle sä grymt vränga socialisternas åsikter o c h handlin- gar, på samma gång som det förvånar mig, att en person, så litet hemma i ämnet som uppsats- skrifvaren herr Lönnegren tycks vara, ansett sig kompetent att bringa en bekymrad moder till klar- het o m socialismen.
Undertecknad är själf socialist, men ser sig dock icke i stånd till att lämna en fullkomlig redogörelse för de socialistiska åsikterna, utan vill blott söka att i möjligaste mån fria dem från de nedriga, osanna beskyllningar, som herr Lönnegren hopar öfver dem.
Stockholms Kaffe-Aktiebolag
IDUN 318 Först och främst hur vet Ni, att alla socialister förkasta kristendomen?
Allmänt kändt är j u, att socialismen framgått just ur Kristi lif o c h lära.
Har icke Kristus vändt sig just till de fattiga och vanlottade, har han icke lofvat dem frälsning o c h evig salighet, o c h har han icke uttalat straff- domar o c h förbannelser öfver de rika?
Man be höfver blott läsa det enda bibelstället: » det är lät- tare för en kamel att gå genom ett nålsöga än för en rik att ingå i Guds rike » för att inse, att han kommit till världen för att förmå de rika till att själfmant gifva af sitt öfverflöd åt sina faltiga medmänniskor o c h därigenom åt sig själfva för- tjäna evig frid.
Mer än gärna erkänner jag.
att det finns många socialister, som äro kristendomsfiendUiga, ja kanske att t. o.
m. de allra flesta äro rena ateister, men en sak står dock fast — de predika rättfärdighet, renhet, kyskhet o c h barmhertighet.
Eller är det kanske icke barmhertighet att vilja lindra sin nästas nöd, att vilja hindra änkor o c h faderlösa från hungersdöden?
Många socialister har jag bytt åsikter med, men aldrig har jag funnit någon, s o m predikat költets och de lägre begärens evangalium.
Har Ni träf- fat någon sådan, kan jag endast beklaga det o c h bedja Eder ihogkomma, att socialismen icke kan ställas till ansvar för enskilda individers felsteg, liksom kristendomen ej heller kan förkastas på grund af munkristnas synder.
Socialisterna känna kanske djupare än t. o. m. de s. k. kristne sin ansvarighet, och fastän de ej erkänna Gud, höra de dock starkt inom sig hans fråga: » Hvar har du gjort af din broder? » Ni anklagar socialisterna, för alt de gifva kri stendomen skulden lill alla de våldsgärningar, som begätls i dess namn, men Ni skyr icke att ställa socialismen till svars för alll, som gjorts i dess namn!
Ni kallar Er kristen, men glömmer Kristi ord: » domen icke, så värden I icke dömde. » Alla edra tillvitelser mot mina meningsfränder, såsom att de införa slafveri, massmord; klasshat m. m., att de såsom en » skenfager skylt » stolt- sera ined de rent kristliga begreppen frihet, jämnlikhet o c h broderskap — alla dessa tillvitel- ser anser j a g allt för simpla o c h osanna för att behöfva bemötas.
En punkt kan jag dock icke utan vidare förbi- gå, ty jag har skyldighet att försvara mina vän- ners o c h mitt eget värde såsom människa.
Ni skrifver nämligen: » Endast okunnighet eller ill- vilja kunna därför låta bedåra sig af socialismens läror, som blanda lögn o c h sanning så fint, att just den stora andligen omyndiga mängden arbe- tare må förföras o c h socialistapostlarne kunna lcfva flott på det missledda folkets uppoffringar. » Äger Ni rätt till att döma mig o c h flere med mig såsom okunniga eller illvilliga?
Ni känner o s s icke, ni vet icke, huru vi kommit till de åsikter, vi försvara, Ni har icke don aflägsnaste aning om de lefnadsförhällanden, som tvingat o s s att se det nuvarande samhällets orättvisor, .lag tillhör hvar- ken ledarne eller det missledda folket.
Jag är en fri kvinna o c h äger både kunskap och kraft till att försörja mig själf.
— Men j a g har icke alltid varit, hvad jng nu är.
Det har funnits en tid, då jag icke kunde uträtta något för de minas och milt eget uppehälle.
Det var min skolti I, och den var både lång o c h svår.
Har ni någon er- farenhet af världen, så vet ni nog, huru svårt det är för en änka med 5 barn att draga sig fram och skaffa sina barn uppfostran.
Det har också kostat min mor gränslösa uppoffringar, namnlösa förödmjukelser o c h otaliga nätters sömn för att komma dit, där vi nu äro.
Tror ni, att vi under sådana förhållanden kunnat undgå att se världen från dess allvarligaste sida, att vi kunnat undgå att se alla dess vrängheter?
Nej, vi hafva lärt oss, att det är en orättvisa, att icke samhället har skyl- dighet till att försörja faderlösa barn, då deras mor af samma samhälle genom dess lagar och allmänna opinionen hindras därifrån.
Hvarför skola icke alla äga lika rätt här nere på jorden, då de enligt den kristna läran ju hafva lika arf- vcdel i det himmelska?
Tänk blott på alla dessa arma små barn, s o m födas lill fattigdom o c h elände, hvad hafva väl de brutit för att.
blifva så hårdt straffade?
Och hur kan Ni begära, atl de skola lefva i helighet o c h rättfärdighet, då de icke hafva en bit mat alt stilla, sin hunger m e d!
Nä stan alla brott begås af fattigt och okunnigt folk, och finner jag det då helt naturligt, att sociali- sterna söka afhjälpa det onda genom att gifva alla lika rätt till del lekamliga, såväl som det and- liga goda, som kau erhållas här på jorden.
Ni har alldeles misstagit er på socialisternas åsikter om bildning, ly så här lyder deras fordran i det fallet: Allmän o c h lika uppfostran af alla genom sta- K JHivelerare A N D E R S O N Jjtkot » «torg 1 1893 tens försorg.
Obligitorisk undervisning.
Kost- nadsfri undervisning vid alla bildningsanstalter.
Ni borde göra Eder bättre underrättad om soci- alismen, innan Ni ger Eder lill att förkättra den, och till Eder o c h till alla dem, som önska sann upplysning om dess läror o c h ideal, kan jag re- kommendera Bellamys lättlästa, snillrika bok » En återblick », däri författaren skildrar en socialistisk framtidsstat.
I en sak bar Ni dock rätt, herr Lönnegren, att om alla människor lefde i enlighet med Kristi sanna lära i sann frihet, jämnlikhet o c h broder- skap mot » Kristi ringiste bröder », så skulle värl- den räddas undan kiasshat o c h brodermord.
Men hvad kallas en sådan lära?
— Jo, socialism '.
— Och Ni, » bekymrade moder&gt;, som i Idun sökt klarhet i edra funderingar, tro ej, alt det spöke, som hotar alt bringa mänskligheten till undergång, heter socialism, ty det heter hänsynslöshet o c h ofördragsamhet.
Hvar o c h en, s o m beskyller en medmänniskas ärliga, sanna öfoertygelse för att vara en » skenfager skylt » för falskhet o c h bedrä- geri, han bidrager till att söndra mänskligheten och framkalla brodermord och klasshat!
Ve h o - nom!
Men socialisterna kasta bort kristendomen, eme- dan de vilja hafva frihet i religiösa ting så väl som i världsliga.
De nel,a ingen alt slula sig lill Kristi lära, men de teinga heller ingen dit.
Det är kristendomen såsom statskyrka, de vilja hafva bort, ty de önska religionen förklarad såsom en privatsak.
Ateister finnas j u såväl inom som utom socia- lismen, men hvem äger rätt att döma dem eller bedöma sanningen af deras läror?
— Hvar o c h en, s o m lefver i full enlighet med sitt samvetes röst, s o m alltid söker göra det rätta, han vandrar för visso den rätla vägen, äfven o m han icke kan tro på den babyloniska förbistrngen eller helve- tets alla fasor!
Er till tröst, bekymrade moder, vill jag citera Viktor Rydbergs ord i » Grubblaren »: » Han är i den, s o m ej hans namn anammar, men i hvars hjärla sanningskärlek flammar.
Han är i den, som rätt ej honom kände, men kämpar i hans flock för de elände. » Olga Seensson.
— cr^gD — Damer på bicycle.
Några ord i en fråga för dagen.
f en mänskliga kroppens träning synes allt mer och mer vinna fält för sig, och ej blott för mauneu, utan äfven för kvin- nan, ej blott för gosses), utan äfven för flic- kan.
Den tid är dock ej så aflägsen, då det feminina elementet af människosläktet ej del- tog i hvad vi mena med sport, och ändå var Diana, en kvinna, utsedd till jaktens högsta beskyddarinna.
Tiderna ha förändrats!
Ej blott Jupiters och Latonas dotter Diana skör- dar nu lagrar på sporteus skiftande fält, ej blott en sagotyp från antikens Ephesus går nu segrande från en liflig jakt i skog och mark, nej äfven kvinnor af kött och blod ha nu visat sig kunna täfla härutinnan både med Diana och — skapelsens herrar.
Jakten är nu ett af de sporifält, å hvilket våra dagars kvinnor slagit in.
Men vi finna äfveu audra.
Utan att nu i en hast uppräkna alla, kunna vi ju nöja oss med att nämna Tennis, Football, skridskoåkning, seg- ling, simning och nu ändtligen bieyck-sporten.
Man kan nästan utan öfverdrift säga, att bicycle-åkningen är sportlifvets modernaste lifs- yttring, åtminstone om man tar hänsyu till de kolossala framsteg denna gjort under lop pet af närmaBt svuuna år.
Och att äfven damerna kastat sig in på nyheten bevisar, att denna sportgren skall växa vidare.
I böjjan såg det visserligen ganska mörkt ut för dam- viirlden att få deltaga i en bicycleåkares nö- jen, och de svaga försök, som af kvinnor gjor- des med den s. k. tricyclen, kröntes aldrig med nöjaktig framgång, ty de fördelar, som tricyclen erbjöd en dam, upphäfdes snart af de lika många olägenheter, som denna ma- skin visade sig äga.
H v a d som länge lade ett stort hinder i vägen för en dam att bli bicyclist var na- turligtvis den häfdvunna dräkt hon måste bära.
Erfarenheten visade nog, att det kunde gå för sig att åka bicycle med lång kläd- ning, men huru oskönt och obekvämt blef det ej?
Nu ligger det ju i kvinnans natur att, så långt det sig göra låter, förena det smakfulla och det nyttiga, och på den grund föddes snart i hennes uppfinningsrika hjärna idén om en praktisk och angenäm bicycle- dräkt för damer.
Naturligtvis är det fran- syskan, som bidragit mest till planens reali- serande.
Men ännu råder dock mycken tve- kan, om man bör ge företrädet åt den redan i praktiken proberade korta jaktkjorteleu, eller om man i ett slag skall acceptera de ännu lämpligare knäbyxorna å la zuav med därtill hörande vanligt kläduingslif.
Det säger sig själft att kostym med panta ' ou är den mest lämpliga för eu bicycleryttarinna, äfven om dessa beukläder skulle vara fotsida som hos spahis.
I detta senare fall kan man ju knap- past kalla plagget för annat än ett slags dubbelskuren klädning med snäfva linningar vid smalbenen.
A r detta plagg väl gjordt, torde ett mer praktiskt förslag till kvinnlig bicycledräkt knappast låta sig tänka.
Eu öfverroek med vida ärmar fulländar behagligt denua kostym, hvartill böra komma mössa och höga suörkängor eller stöfletter.
Åtskilliga hafva nog försökt att äfven för damer införa de snäfva ridbyxorna å la t " - cot.
Att detta mode dock af fullt antagliga skäl ej kau vinna anslutning är obestridligt, så mycket mer som de försök, hvilka redan blifvit gjorda med detta plagg af bicycleåka- rinnor, redan visat, att dessa bicycle tricoter äro opraktiska.
Med hänsyn till bicycle-åkningens hygieni- ska sida beträffande kvinnan ha åsikterna som vanligt visat sig delade.
Flere framstå- ende läkareauktoriteter förorda dock denna sport äfven för damer.
Bicycleåkuingen be- fordrar blodcirkulationen i hög grad, musk- lerna vinna i styrka och spänstighet och åk- ningen bidrager ej oväsendtligt att motarbeta rheumatiska åkommor, hudafduustningen un- derlättas och ansiktsfärgen blir frisk och ren och för stor embonpoint aflägsnas.
Detta till sakens försvar.
A andra sidan ha flere bicycleåkningeus antagonister kommit fram med många skäl mot denna sport så väl för män som kvinnor.
D å dessa skäl emellertid öfver hufvud äro baserade på sportens öfver- drifter, och all öfverdrift är ju skadlig, lämna vi dem här ur räkningen.
De första kvinnor, som slogo sig på jakt- sporten, » väckte i det bildade samhället både förvåning och — tadel.
Nu är detta en öfvervunnen ståndpunkt, och ingen talar ens vidare därom, att en dam deltager i en jakt.
Så har det j u alltid varit, ej mist för att åter nämna exempel vid damernas första fram- trädande som simmerskor, ja, som skridsko- åkerskor.
Erfarenheten har visat, att äfven den kvinn- liga fysiken och med den ju också hennes andliga element haft fördelar af sportöfningar.
» En frisk själ i en frisk kropp », heter det.
Det vore minst sagdt oresonligt att af hänsyn till småaktiga fördomar fråntaga kvinnorna en god häfstång till hälsa och utveckling.
Quelq ' un.
Juvel-, guld- och s l l f v e r a r b e t e n, passande till lysnings- och bederspresenter.
B o r d s i l f v e r, eleganta mönster till lägsta pris efter dagens kurs å silfver.
K o n t r o l l e r a d e g u l d b r o s c b e r från 15 kr.
G u l d a r m b a n d frän 3 0 k r.
G u l d - u r k e d j o r från 28 k r.
G n i d r i n g a r från 5 kr.
D i a m a n t r i n g a r m e d 1.
3 och 5 diamanter från 20, 6 0 och 125 kr.
B#~ Reela varor.
Billlera B r i s e r.
" TPtt
IDUN Dramatiska teatern.
Ej långt efter sedan hufvud- stadspubliken genom det lianftska sällskapet fått stifta bekantskap med Sudermanns » S o d o m s un- dergång » — en bekantskap, som ej allt igenom var angenäm — framför den Dramatiska teatern ännu ett af den mångomskrifne författarens verk: » Hemmet », som i måndags för första gången gick öfver scenen.
Först som sist må vara sagdt, att det senare skådespelet som konstverk obetingadt öfverträffar » S o d o m s undergång » och på ett långt verkningsfullare sätt griper och inger allvarliga tankar.
Störde ej sista aktens banala öfverdrifter i viss mån intrycket, skulle detta genomgående blifva djupt och mäktigt.
» Hemmet » skildrar en konflikt mellan den obundna konst närsnatnren, som genom sin egen kraft vill vara sig själf nog o c h uppställer kraf på en individuel frihet, o c h de mångfaldiga kon- ventionella hänsyn den gällande moralen och sam- fundslifvet rundt om resa.
Dock in i denna strid dra- gas ovillkorligen de känslor, som ligga djupast, men lättast ömmande på botten af människohjärtan, och härigenom blir konflikten icke en blott yttre, utan en tragiskt genomgripande katastrof, som sköflar hemmens frid och lycka och afgör lifs- öden.
Den framställning som » Hemmet » fick på Dra- matiska teatern var också på ett helt annat sätt ägnad att bära upp författarens intentioner än den tolkning, som bestods » S o d o m s undergång », där de viktigaste rollinnehafvarne ej på långt när voro sina uppgifter vuxna.
Vi ha sällan, om ens någonsin sett fru Fahlman inlägga en sådan ur- sprungligt verkande kraft i sitt spel s o m här s o m Magda Schwartze, den berömda konstnärinnan, som en gång brutit med sitt hem och.
själf kämpat sig fram till rykte o c h » frihet », men som dock slutligen kommer till korta i den trotsiga, men ojämna striden mot ansvarighetens och samhörighetens moral.
Herr Hillberg som den gamle fadern, hvilken gent emot sin upproriska dotter representerar den samhälleliga åskådningen, gaf ett nytt ypperligt prof på sin förmåga att karaktäristiskt genomföra de mest skilda uppgifter Dessa tvänne hufvudroller voro således utmärkt företrädda, o c h i de väsentliga bipartierna presterades äfven ett .genomgående ypperligt spel af fru Sandell, fröken Ahlander samt hrr Fredrikson o c h Skånberg.
Ja, tillägger Bismarck, kvinnorna äro ovärder- liga kanaler; därför är det nödvändigt för en di plomat att hafva godt sätt och världsvana.
operan uppförde torsdagen den 28 sistl. september för förslå gången det med mycken spänning motsedda nya programmet, upplagande Mozarts komiska en-akts-opera » Bastien och Ba- stienne » samt Leoncavallos 2-akts-opera » Pajazzo » jämte ett balettdivertissement med musik af Anton Dvorak.
Mozarts opera, en liten förtjusande her- deidyll med enkla och smekande melodier i äkta mozartsk i nda, var en intressant bekantskap att göra.
Utförandet förtjänar ock det största erkän nande.
Särskildt var fru Sterky en alldeles för- träfflig Bastienne både hvad sång och spel be- träffar.
Hon understöddes ock på bästa sätt af hrr Strandberg (Bastien) och Brag (Colas).
En opera af helt annat slag, men af ej mindre intresse var Leoncavallos » Pajazzo ».
Uppförd på de flesta af utlandets operascener, har den vunnit nästan lika stor framgång som Mascagnis » Caval leria rusticana ».
Och dock anse vi, att Leonca- vallo slår ej obetydligt efter Mascagni såväl i omedelbar ingifvelse som i klarhet och lättfattlig- het.
Operan » Pajazzo » är i alla händelser af stort värde som dramatisk musikalisk produkt.
Starka lidelser genomgå hela operan, och kompositören har förstått att ikläda dem en musikalisk dräkt, som både är lämplig och anslående.
— Hvad ut förandet beträffar, blef det vida bättre, än vi hade hoppats.
Operan är mer än de flesta en spel opera, som i hög grad kräfver dramatiskt lif o c h jugement hos de uppträdande.