Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Suggestioner äro alltså normala fenomen, som genom sin nära släktskap m e d uppmärksamhetens o c h ab- straktionens fenomen vinna i begriplighet, och hvilkas förklarande måste utgå från hämman- det, inhibitionens lag.
Hypnosen är helt enkelt ett tillstånd, i hvilket suggestioner lättare upp- stå o c h göra sig gällande o c h särskildt de före- ställningar, som väckas af hypnotisören, varda till suggestioner, inför hvilka alla motverkande föreställningar, alltså äfven förut förvärfvade suggestioner, undertryckas.
D e t hypnotiska till- ståndet medför således ingenting abnormt, de ur erfarenheten vunna associationerna hopked- jas fastmer på vanligt sätt vid föreställningarna, uppväcka känslor, frambringa viljeimpulsar, i korthet sagdt, ingenting träder i dagen, som ej i det fullt vakna tillståndet skulle ha förekommit, därest blott alla motverkande, hämmande före- ställningar vore undertryckta.
Man kan där- för instämma m e d Bernheim o c h Delboeuf, när de yttra, att hypnotismen icke finns, om man därmed förstår ett abnormt, sjukligt till- stånd.
S ö m n i egentlig mening är icke nödvändig vid den hypnotiska behandlingen, det är j u en- dast meningen att framkalla detta egendomliga, psykiska tillstånd, då suggestibiliteten är steg- rad o c h själen genom sitt organ hjärnan kan utveckla en större o c h kraftigare verksamhet i den riktning man önskar.
E n hel del män- niskor kunna ej fatta detta, äfven sedan de blifvit friska, ha de beklagat, att de aldrig kunde sofva under behandlingen, men hälsan ha de dock återfått.
I hvilket tillstånd befinner sig nu hjärnan under h y p n o s e n?
H ä r o m känner man icke mycket, lika litet s o m man ännu känner den naturliga sömnen.
D e t mesta hvad man härom tror sig veta är blott hypoteser.
V i få vänta på den exakta lösningen häraf, till dess vi bättre känna nervsystemets lif, hvaraf hypnosen är ett särskildt fall.
Man får nöja sig m e d att i korta ord karaktärisera hvad man.
iakt- tager, utan att kunna förklara det.
D e be- grepp, som Brown-Séquard infört i den all- männa fysiologien, nämligen inhibitionens eller hämmandets o c h dynamogenesens eller kraftut- vecklingens, äro tillräckligt positiva o c h stå i öfverensstämmelse med den allmänna meningen inom fysiologien.
Troligen äro vissa delar af hjärnan under hypnosen försatta i ett inhibitions- tillstånd, suggestibiliteten har en gynsam jord- mån o c h suggestioner, som markera det cen- trum, som ensamt bör väckas till verksamhet, leda än till cn kraftutvecklande än till en häm- mande.
Huru framkallas detta tillstånd, o c h huru bi- bringas suggestionen den s j u k e?
D e n metod man numera använder är i hufvudsak den, som först framställdes af Liébeault, som genom analys af uppmärksamhetens psykologi visade, att hypnosen själf kan genom suggestion fram- kallas.
Hvarje läkare, som har någon större erfarenhet i suggestionsterapiens praktiska an- vändning, har också småningom skapat sig en egen metod.
D e t är för den sjuke stundom fördelaktigt att först se några andra sjuka, som behandlas inför hans ögon, på det all ängslan och skräck för det skenbart så mystiska o c h oför- klarliga försvinna.
När han då märker, att läkaren är hans verklige, uppriktige vän, som gör sitt bästa o c h af alla krafter bemödar sig o m att hjälpa honom, då är det första o c h svåraste steget taget o c h hypnosen inträder nästan af sig själf.
V i gå helt enkelt till väga alldeles som modern, som söfver sitt barn.
V i bedja den Sjuke koncentrera sina tankar, vi tala till h o n o m tröstande, lugnande ord.
Ty sant säger skalden: Sunt verba et voces, quibus hunc lenire dolorem Possis et magnum morbi deponere partem.
D e n sjuke faller snart in i ett passivitets- tillstånd, därunder han erfar en stor lindring af våra ord.
A r han orolig, blir han lugnad, är han sviktande i sin tro på o c h i sin öfver- tygelse om en lycklig utgång af sitt lidande, så inge vi h o n o m styrka o c h tillförsikt.
Ar han förtviflad, skänka vi h o n o m hoppets trö- stande ord.
Här är naturligtvis ett stort fält öppet för den behandlande läkarens takt o c h erfarenhet, o c h hans tålamod får ej ha några gränser.
I själfva verket blifva de flesta sjuka dag för dag mera bedöfvade under våra sug- gestioner, o c h de hängif va sig alltmer o c h mer åt den hvila, det lugn, som hypnosen skänker dem.
D e kunna också göra detta med fullaste förtröstan, ty de veta, att intet experiment före- tages, absolut intet, som ej står i omedelbart sammanhang med sjukdomen o c h dess botande.
(Forts.) U r notisboken.
Studiestipendier för kvinnor.
Fredrika-Bre mer-Förbundets yrkes- o c h studiestipendier för år 1896 hafva utdelats på följande sätt: 1,500 kr.
till medicine licentiaten fröken Maria Folkeson såsom resestipendium för att i utlandet idka obstetriska o c h gynekologiska studier; 500 kr.
till medicine kandidaten Hanna Chri- ster-Nilson för mediciniska studier; 300 kr.
kandidaten fröken Naima Sahl- b o m för studier vid Stockholms högskola; 300 kr.
till fröken Gerda Lagervall för g e n o m gående af folkskolelärarinneseminarium; 360 kr.
till fröken Elisabeth K o s b o r g för stu- dier vid tekniska skolans högre konstindustriella afdelning (Stockholms stads stipendium); 270 kr.
till fröken Elisabeth Lundvall för ut- bildning vid teknisk skola till mönsterriterska (Södermanlands län stipendium); 180 kr.
till fru Marie Louise Sontag för utbild- ning till föreståndarinna vid arbetsstuga (Malmö- hus stipendium); 180 kr.
till fröken Hanna Jusander för genom- gående af sjukvårdskurs vid Sofiahemmet (Kri- stianstads läns stipendium); 180 kr.
till fröken Hilda Amalia Anderson för genomgående af lärarinnekurs i huslig ekonomi för folkskola (Östergötlands läns stipendium).
I sammanhang m e d ofvanstående äro vi i till- fälle att upplysa att dessutom stipendiefonder stå under bildning i 17 af Sveriges län, o c h att sti- pendierna utdelas, så snart ett läns insats i för- bundets allmänna stipendiefond stigit till 5,000 kr.
En kvinnokongress i Paris öppnades den 8 d:s o c h fortgick till den 12.
Programmet om- fattade bland annat: Förändringar i den civila lagstiftningen o c h straffrätten till förmån för kvin- norna o c h deras likställighet m e d männen, eko- nomiska o c h arbetsfrågor, frågor rörande världs- freden, uppfostran, den offentliga välgörenheten, municipala o c h politiska rättigheter, den regle- menterade prostitutionens afskaffande m.
n i.
Bland de anmälda talarne funnos flere bland kvinnoemancipationens mera kända förkämpar.
Tre skandinaviska damer stodo uppförda på talarnes lista, nämligen Hilda Sachs, Mathilde Bajer o c h Ida Molander.
FM minnesfest öfver Hanna Win ge, den nyligen aflidna konstnärinnan, var Nya Iduns senaste sammanträde.
F ö r aftonen var en utställning anordnad, hvar- vid taflor samt en serie modeller från Handar- betets vänner förevisades, de förra målade o c h de senare komponerade af den hänsofna.
Ett ungdomsporträtt af fru Winge, måladt af hennes man, professor Winge, ' var äfven att bese.
Frö- ken L.
Dahlgren uppläste fru W i n g e s biografi, s o m författats af professor Dietrichson för tid- skriften » Dagny », o c h som ännu finnes blott i manuskript.
Den raska fyrmästardottern Beda Alm erhöll långfredagen i Hållnäs kyrka den henne af konungen tillerkända silfvermedaljen » för be- römliga gärningar », hvilken medalj efter högmes- sans slut till henne öfverlämnades af lotskapten Smith, s o m därvid höll ett anslående tal.
Beda A l m heter, som Idun förut nämnt, då vi nyligen meddelade hennes porträtt, numera fru R y d é n o c h är gift med läraren vid Hållnäs kvrkskola F. A.
Dramatiska teatern hade i onsdags en in- tressant premiére, till hvilken vi i nästa num- mer närmare återkomma, då för första gången uppfördes » Fabror Pål », komedi i 4 akter af Anna Wahlenberg.
V å r genialiske skådespelarveteran hr Kmit Almlöf utför titelrollen i denna pjäs — ett nu -- mera enastående tillfälle att se den framstående skådespelaren i en ny, för h o n o m direkt skrif- ven roll.
Vasateatern gifver i dag fredag för första gån- gen » Giboyers s o n », komedi i 5 akter af Emile Augier.
Fröken Tora Hwass ' triosoaré å Vetenskaps- akademiens hörsal förtjänade att räknas bland säsongens gedignaste musiknöjen o c h lämnade glädjande bevis på den vackra utveckling, kon- sertgifvarinnan nu nått s o m virtous på sitt in- strument.
I Schumanns fiss-moll-sonat o p.
11 hade hon tillfälle att särskildt framhäfva sina solida - pianistegenskaper.
Konsertens glansnum- mer utgjordes dock obestridligen af Beethovens härliga B-dur-trio för piano, violin o c h violoncell, vid hvilken hrr Zetterqvist o c h Neruåa lämnade en utsökt medverkan, liksom sedermera i Tschai- kowskis A-moll-trio, äfven den en intressant be- kantskap att stifta.
Publiken kunde ha varit talrikare, men icke nöjdare m e d den underhål- lande musikaftonen.
Hrr Stenhammars och Bäcks tredje musikafton å Vetenskakademiens hörsal på lördag, vid hvilken uteslutande slavisk musik k o m m e r att utföras, rekommenderas i alla musikvänners hågkomst.
Det välkända sångsällskapet 0.
D. från Upsala gifver på söndag middag matiné härstädes i Mu- sik, akademiens stora sal, m e d k. hofkapellets medverkan o c h under ledning af direktör musi- ces Hedenblad.
Naturligtvis ett fullt h u s!
H a n h a d e i c k e k u n n a t u n d g å att se h o - n o m ibland i det låga källarfönstret.
N ä r h a n s l u t l i g e n r e s t e s i g u p p f ö r att g å ut o c h ä n n u en g å n g h ä n t y d d e på pape- g o j a n, s v a r a d e B e r n t i n e n e j m e d e n öfver- r a s k a n d e b e s t ä m d h e t, s o m h ä r l e d d e s i g där- af att h o n u n d e r h e l a t i d e n, m e d a n h a n läste, f a s t h o n h a f t ö g o n e n s l u t n a, sett f r a m - f ö r s i g ett litet s m u t s i g t b a r n a n s i k t e.
D å H a n s D i d r i k k o m h e m till m i d d a g e n, h a d e Berntine återigen gråtit, ehuru h o n v i s s t e, att h a n i c k e t å l d e d e t, o c h f r a m p å eftermiddagen måste h o n intaga sängen.
Det s o m mest förargade Hans Didrik var, att N e t t a s å g h e l t f ö r n ö j d u t o c h därtill v a r n o g f r ä c k att f r å g a, o m h o n i n t e k u n - d e få g å n e r m e d litet m a t till g o s s e n.
O m natten k u n d e Berntine naturligtvis i c k e s o f v a — o c h H a n s D i d r i k l i k a litet — det låg l i k s o m en förtrollning öfver huset, o c h det var tydligen Nettas skuld alltsammans.
Berntine k u n d e icke stiga u p p följande morgon.
H o n h a d e feber o c h kastade sig oroligt i sängen.
Hans torn.
D i d r i k v i l l e s k i c k a b u d efter dok-
Berntine reste på honom: ting rörd D i d r i k t y c k t e, att ut, och doktorn förstod u p p och såg Berntine f ö r att återtog, » Det inte Dinah ingen p a p e g o j a ha, sade gick han ordet, hans Ser du, sade hon.
vi — midt i en värld, på Engel: så m y c k e n l y c k a o c h n ö d o c h fröjd af d e t, Didrik k o m rum.
i e n stilla När var blifva Hans upptäckt otålig: Och så Men gick Hans f ö r att D i d r i k — • h a n så g i n g o Hans Didrik, s o m redan och kappa hade på.
till s i n n e t, och grät.
D i d r i k så u n d e r l i g t som hade han haft M e n för Berntine h a d e slutet kastat ett och systrarnas som om högtidlig e n k ä n s l a af då ljus öfver ute från n å g o t lif, alla d e s s a Jag kan ej ensam i lifvet vandra I våto, torro o c h slit o c h svett: Jag har en make, jag såsom andra, Som trofast delar så ljuft s o m ledt.
Och lyckligt är vårt förbund o c h enigt, (På säkra grunder det fotadt är), Och fast vårt kall n o g minsann är benigt, V i tåligt uthärda dess besvär.
väl räkna de uppdrag alla, Som ständigt k o m m a uppå min lott?
D e på mitt dragande kall väl falla, M e n endast afdrag till lön jag fått.
Jag åt min framgång m i g föga glä- der, Ty ödet skapt mig till undergång.
Och fast så väl jag min plats be- kläder, Jag ändå tryckes af band o c h tvång.
Jag under uppväxten fick erfara, Hur lyckan k o m m e r och lyckan går, E en med sitt drog henne var nu liten alldeles barnsäng bredaste det varit inne i förändradt: och midt leende o c h ställde M e n tro d o c k ej att det är finalen, Som ljuder då för er gamla vän, Ty har man hörsammat blott signa- len, Jag n o g för framsteg vill verka än.
Allt, hvad s o m erfordras för mitt hela, Här nedan noga noteradt är.
Se ' n ha ni åter, det kan ej fela, Er egen tjänare Lycko-Per!
gossen krossade nyss m e d stenen.
H v a r u n d e r olyckan hände så; Se ' n tog n o g slyngeln minsann till benen.
H v a d han var nära att göra d å; Förskräckt k o m g u m m a n s o m lidit skadan Utur sitt lilla — du vet n o g h v a d!
H v a d h o n ej var — det förstods af svadan; H v a d m i n h o n hade — ej var den glad!
Hvaruti gumman, kan jag bedyra, Rätt m y c k e n styrka än hade kvar; H v a d det då var för pojkvasken yra, Att han i pinnarne var så snar; Ett namn m i g säg på den våta spor- ten, Som ifrigt idkas - uti vår nord.
H v a d Bacchihjälten af lägsta sorten Väl skattar högst utaf allt på jord.
H v a d n o g han aktar för torka stän- digt.
Hvari väl oftast han går, jag tror.
H v a r m e d i rappet du helt behändigt K a n af en gnista få eld så stor.
H v a d du i Norge bestämdt skall finna.
Ett smeknamn s o m du åt lillan ger.
rekommendera sitt allmänt erkända aöTEJBona.
m e d sig in i som hon knappt på gunghäst.
fritt I r a n k l o r sig in i hennes användning ville litet gevär öfver har af sin djupt » D e t blir en öfver- ner en annan till H a n s på golfvet hans än Didrik, och lade ett axel.
d u sett p å m a k e n?
handtera — för henne, H o n v ä n d e sig Didrik!
ställde h o n o m det barn!
geväret!
— Han — kan Framåt Didrik röt och k o m m e n d e r a d e, brukade göra, när han exercerade (Slut.)
Innehållsförteckning: O c h v i d ett b o r d m e d leksaker s t o d Netta år?
smög var för småflickorna — » Och armar marsch! » icke fatta, h v a d Hans i sina n å g o t i behåll för h e n n e gossen heter h a n s å g b l o t t så f ö r u n d e r l i g t därinne en tanke som redan han säger h a n!
» D i d r i k försökte icke heller att NEROTH &amp; Co. L U T F U L V E R Tekniska Fabriken " GÖTA LEJON " * o « s a t t v i d s i n fru- att år, barnet sin l y c k a.
r ö r d till H a n s Men säger, det ännu Och Hans dig, Och nu s o m fullväxt jag kan befara, A t t ingen lycka just fast består.
Framstegspartiet — det är min ära — Jag tillhör, äfven af eget val; M e n ser jag dock, det för långt vill bära: Jag utan tvekan ger stoppsignal.
Hvad en sig i Hon hade ju hatt kunde tacksamhet.
Jag följer män ' skan i lifvets skiften Som dess förtrampade, trogna slaf Snart sagdt från vaggan o c h intill griften — Ja, ofta följer jag m e d i graf.
F ö r framåtsträfvandet här i lifvet A f största nytta jag är o c h var; Fast mångens framgång — det är j u gifvet — K a n kännetecknas s o m underbar.
kan och stod golfvet låg där vissnad o c h m a k t l ö s, mottagas med där sig.
varit hon Dinahs död.
Men de det Logogryf.
Hvem efter hennes hon kunde ännu och ut.
lilla r u m m e t, lif, o c h d e t v a r f ö r h e n n e, lif s t ä n g t nöd H o n ville gå, m e n h a n t o g henne v i d handen det nu fattade be- Redigeras af Sophie Linge.
Bidrag — säng.
e n d ö r r ö p p n a t s f ö r allt h v a d detta Hade skarpt hade kom det.
säga säga något — tung allt, h v a d d e s s a t å r a r g ä l l d e, o c h h a n v ä n - d e s a k t a t i l l b a k a till s i n hade rekryter.
längre; Hans Hans Lifvet inte få n å g o n r o — — ».
H o n k o m icke nade — h o n låg ännu lifvet.
som han skall kan blef hjärtat: infinna ätt tyst.
värmande Didrik, j a g » Jag Han v a r flere g å n g e r v i d s y s t e r n s d ö r r o c h l y s s - Då Han hon menade med d e n n a t t e n sof h a n icke heller.
så vi t ä n k t e oss!
innan icke märkte, är t r e hade tagit stod där raskning kunde i 3! » utbrast H a n s D i d r i k och han det.
flere d a g a r, han han s t i g a u p p, e h u r u h o n själf kost, såg förvånad upp.
du, gamla matsalen.
» Herre G u d, Bern- se n å g o n o m att m o r g o n v i d vanlig tid d u k a n j u f å allt s o m d u v i l l h a d e t!
» så svårt tal Och gråt, D i d r i k g i c k o c h k o m in i g e n o c h b l e f slutligen smått och l u g n o c h stilla s o m v a n - det icke d u n:r ett g e - af att » Tänk, Berntine människa Didrik nästa m o r g o n Berntine ovillkorligen ville se s o m tycktes alldrig vilja upphöra.
Hans Hans, fröknar En — in, ut- i n i g e n f ö r att till h e n n e, h a d e h o n fallit Nu, s o m hör en n o m b r o t t.
en f o r m l i g k u n d e likväl icke l ä m n a sängen.
Då Hans strålande.
h v a d de själfva dessa fem l i g t, m e n så m e d t a g e n, a t t Berntine under s i g alla af h e n n e e n l i t e n v a c k e r p y s, s å all- upptagen, » Här har öfver, Beslutet h a d e för Berntine blifvit ögonblick mållös — in i sitt e g e t från • — - o c h v i d s i d a n n å g o n k o m in.
ute smärta varligt att berät- stängt — det förlösande ordet var som hade till!
skulle — taladt!
tine, af u n g d o m e n e l l e r f ö r n u m m i t, tennsoldater blå jerseydräkt i be- de lefde och.
vi skulle det sade Dinah! » H a n s D i d r i k s t o d ett Men alls!
g a m l a d e b l i f v i t alle " de någonsin varit sittning tigade kraf hämta s o m o m h o n läst hjälper gossen — u t a n att Och Berntine grät d r ö m d e, att därpå h o n såg så u p p - b e s t ä m d e sig h o n först, hur sammans, likafullt.
tankar: ta häftigt till! » Hans jag sig » H a n s Didrik, det tjänar ingen- Hanna Palme, född v o n B o r n; af JV — ^r.
— Två ö d e n; af Emil] Anders: I tysthet jordas.
Iduns julnummer.
N: r 51.
F r e d a g e n (105) B yrå: Drottninggatan 48, en tr. Annonspris: 25 öre pr petitrad (
Tidningen kostar endast 1 krona fSr qvartalet postarvodet inberäknadt.
I d u n s Anna Wahlenberg.
d e n 2 0 Pris: 4 0 öre.
d e c e m b e r Redaktör o c h utgifvare: FRITHIOF HELLBERG.
TJtgifningfstid: Prenumeration sker hvarje helgfri fredag.
Infaller belgdag på fredagen, ut- gifves tidningen näst föreg.
eller I Stockholm: hos redaktionen, i bok- lådorna samt &amp; tidningskontoren.
m e d a r b e t a r e s t a b.
Mathilda L a n g l e t.
Eva W i g s t r ö m (Ave).
A m a l i a Fahlstedt.
A n n a Christenson.
V i l m a I_indhe.
Elisabeth K u y l e n s t i e r n a.
Frithiof H e l l b e r g.
Elna T e n o w.
Rafael H e r t z b e r g.
Adolf Hellandér.
Gunnar Forssell.
A h l g r e n (Seaevola).
J o h a n N o r d l i n g.
D u m r a t h.
ammat F r å n lafins&amp;a oinginalef D i e s älla dag, jo %mm e s t laetitise, när änglars S j ö n g Att en ' 0- H o n o m, synd, Lefver I en dunkel Ljusets L a g d är k o n u n g på Den jordisk en s o m Barnalinda Ledaren S v a g t allting röst, hvars D ä m p a r alla åskors stormars evighet g u d o m l i g ära!
s o m Och för oss, Den stora stugan upplystes af sexton t j o c k a talgljus i h ö g a, b l a n k a tenn- o c h mes- singsstakar, p a r o m p a r stälda p å de t v å d u k a d e b o r d, h v i l k a utmed rummets b å d a i Fräls ack Jesu n ö d oss från oss upp till Bland din l å n g v ä g g a r sträckte sig g e n o m hela stugans l ä n g d; stora b ä g a r e o c h k a n n o r a f silfver och tenn g l i m m a d e i ljusskenet, o c h ölets hvita s k u m glänste m o t b ä g a r r a n d e n s r ö d a förgyllning.
P å tvärbänken, der en utskuren högsätes- stolpe samt b r o d e r a d e » f o r n n o r d i s k a » h y e n d e n utvisade hedersplatsen, satt b o n d e n P å l m e d sin hustru, hvars v i d l y f t i g a v i n g a d e h u f v u d - b o n a d g a f henne ett d r a g a f höghet, s o m fullt p a s s a d e till hennes k l o k a ansigte o c h f y l l i g a figur; o c h mera n o g g r a n t iakttogs ej r a n g e n i forntida k ä m p e h a l l a r än här p å b o n d e n s n a k n a träbänkar.
B a r n e n, husetä tjenare, a l l a k ä n d e d e n n a ordning, ingen b r ö t e m o t den s a m m a.
L ä n g s t ned vid m a n f o l k e n s b o r d satt p å den förnämligare väggfasta bänken en g u b b e med örnnäsa, s m å o r o l i g a ö g o n, kal p a n n a och en b l o n d u p p å t b ö j d hårfrans långt nere i nacken.
T y s t t o g han för sig a f den im- m a n d e v a r m a » s a l t m a t e n » m e d de sötsura bruna bönorna.
Stallpojkarne p å l ö s b ä n k e n m i d t e m o t stötte hvar andra i sidorna, när n å g o n större b r ö d s k i f v a a f h ö g t i d s q v ä l l e n s fyra brödsorter g l e d ned under bordskifvans kant, men h u s m o d e r n s l u g n a herskarinne- skull m e n ska all låt jorden synders milde oss V a k n a var det j u l, riktig j u l!
är kärleksfull o c h våra Sjelf ljud, R i n g n i n g e n afslutades m e d en v a c k e r full- t o n i n g treklang, o c h d å d e n n a d o g b o r t m e d en s v a g dallring, s m a l l det första bösskottet i k y r k b y n, o c h så p a n g, p a n g, p a n g, från hvarje g å r d rundt i nejden, m e d ett k o r t u p p e h å l l för att invänta d e fyra s e d v a n l i g a k n a l l a r n e från » P å l s k a n o n e r », ett p a r h ö g - ljudda småttingar, h v i l k a s röst alltid beled- sagades a f .en hel s a l v a bösskott från b o n - dens v u x n e söner samt mera betrodde tjenste- karlar.
danat Himlarne Låt, Ave.
bära, härlighet Hjelp strider.
lik, att herskarbud A l S ^ r å n s o c k e n k y r k a n s spetsiga torn l j ö d o « ä i *) k l o c k o r n a, än h ö g t i d l i g t i j e m n a slag med starka t o n v å g o r, än hastigt o c h afbru- tet, än blott » k i m a d e s », men alltsamman v ä c k t e en g l a d stämning; man h ö r d e att det v a r u n g d o m u p p e i tornet hos ringaren, u n g a g l a d a menniskor, s o m r i n g d e in j u l e n.
Nu i qvider N a m n s d a g e n.
En julbild ur allmogelifvet af skuld dömer.
frälsning kärleksrik Hör sakta S a m m a Alla strå skär, oss Du, bär stjernors och o c h g ö m m e r!
krubbas stilla af vrå all allt så s o m i ren i vår H o n o m, helsning, verldens s o m Kom Si, till C. V. MODIN.
al?
här glada jungfru, F ö d t Utan sin t o l k a d vorden, Krist, och all gladt brist, fara!
en g å n g julesång ängdaskara!
blick q v ä f d e hvarje fnissning öfver den tyste g u b b e n s bordsseder.
Der fans ej en själ b l a n d d e trettio der i b o n d e n s stuga, s o m ej visste, att gårdens r y k t a r e v a r en frigifven lifstidsfånge, s o m h u s b o n d e n f ö r m å n g a år sedan » l ö s t u t » o c h gifvit l a g a försvar.
K a n s k e detta mindre skett a f m e n n i s k o k ä r l e k än a f b e r ä k n i n g att i M a r k få en k a r l, s o m ej h ö l l sig för g o d till att v å r d a b o n d e n s m å n g a kor, får o c h svin.
T y ännu i slutet a f 1 8 4 0 - t a l e t ansågs ryktaresysslan v a n h e d r a n d e för en ordent- lig d r ä n g o c h hänsköts p å m å n g a ställen till q v i n n o r n a s g ö r o m å l l i k s o m, den d a g i d a g, i m å n g a fattigare b y g d e r.
H v a r j e n y tjenare s p o r d e sig i tysthet före, h v a d » M a r k hade funnit p å », m e n d å blott h u s b o n d e f o l k e t m e d säkerhet visste detta, s k u l l e M a r k s egen utsago, att han begått dråp, k a n s k e blifvit trodd, o m ej g u b b e n s b o r d s s e d e r hvarje j u l röjt sanningen.
Nu inburos d e v ä l d i g a silfverblanka tenn- faten m e d den k a n e l s t r ö d d a risgrynsgröten.
Tjenstpigornas r ö d a fingrar l å g o stadigt p å fatens heta sidor, a r m b å g a r n e r a k t ut från k r o p p e n, ö g o n e n stelt fastade p å en liten insjö a f smält s m ö r i fatets m i d t; bröstet
flämtade, det gälde både styrka och förakt för hett tenn att sätta julgröten ordentligt på julborden.
Ingen följde denna akt med spändare uppmärksamhet än en af husets yngre dött- rar; hon grufvade sig för det, som nu ålåg henne att utföra.
Husfadern fattade den konstrikt arbetade silfverkannan, slog tillbaka dess tunga lock, å hvars dubbelskifva scenen emellan Euth och Boas vid axplockningen var af- bildad, och en reflex från det invändigt för- gylda dryckeskärlet spelade öfver mannens energiska ansigte.
» Vi fira julafton här i qväll, » sade han glädtigt, » men vi fira tillika en flickas fö- delsedag och en karls namnsdag. » De nykomna tjenarne stirrade frågande på husbonden; de, som voro äldre i gården, nickade förtroligt bort mot qvinnobordet, och husmodern gaf en vink åt » födelsedagsbar- net » att framträda till högsätet.
» Här är allas vår moder, » fortfor husfa- dern; » der nere sitter Adam — Adam Mark, som i qväll firar sin namnsdag bland oss.