Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Genom antagande af ofvan antydda förändrade grunder för indelde, äfvensom till vissa serskilda ändamål anvisade grundräntors och tiondeanslags utgörande, blefve de olägenheter, hvilka räntegifvarne nu få vidkännas i följd af det indelda löningssättets närvarande beskaffenhet, hufvudsakligen undanröjde; och den skiljaktighet uti skatternas belopp under olika år, som ofta och med skäl utgjort föremål för missbelåtenhet, skulle äfven i väsendtligaste mån afbjelpas, om det i sammanhang härmed stadgades, att grundräntorna och tiondespanmålen skola lösas med penningar, efter ett på flere föregående års verkliga priser grundadt medelpris, bestämdt antingen att gälla för någon viss längre tidrymd, eller ock endast för ett år, efter hvars förlopp dylikt medelpris ånyo borde uträknas; hvilket sednare Kongl. Maj:t ansett lämpligast, enär dels den stegring i medelpriset, som genom några på hvarandra följande missväxtår uppkommer, hastigare går tillbaka, då några goda år derefter inträffa, dels ock den ersättning, som genom ett förhöjdt medelpris bör tillkomma de indelningshafvare, hvilka förut tilläfventyrs fått beräkna sina löner efter ett lågt värde, ofta kunde, derest medelpriset fastställdes för längre tid och ombyte af indelningshafvare under tiden egde rum, i stället tillfalla den person, som sedermera kommit i besittning af den tjenst, hvartill indelningen är anslagen.
Och ehuru det med införande af ett dylikt medelpris åsyftade ändamål säkrast och bäst skulle vinnas, om dervid föreskrefs, att persedlarne ovilkorligen skulle lösas med penningar och räntegifvarnes optionsrätt att leverera dem in natura följaktligen upphörde, helst såsom säkert måste antagas, att i annat fall natura-leverering ständigt komme att ega rum, då årets markegång understiger medelpriset, och deremot lösningsrätten alltid begagnas, när ett motsatt förhållande inträffar, men, enligt hvad kändt vore och genom flere vid serskilda tillfällen gjorda underdåniga framställningar blifvit bestyrkt, ett fullkomligt och ovilkorligt upphörande af ali rätt till räntornes och tion dens afbördande in natura skulle inom vissa orter af riket, i följd af saknade af sättnings—tillfällen och de serskilda omständigheter i öfrigt, som derstädes ega rum, kunna medföra betydliga svårigheter, har Kongl. Maj:t ansett den förmån i berörde Slals-Utskottets Utlåtande, M 167. 11 afseende, hvilken räntegifvarne från de äldsta tider fått tillgodonjuta och som så nära sammanhänger med hela vårt på natura-prestationer grundade skatteväsende, icke billigtvis kunna för framtiden dem helt och hållet betagas, utan ifrågavarande rättighet äfven framgent i viss mån böra fä fortfara, dock med den inskränkning, att endast spanmål må till leverering in natura uppsägas, med skyldighet för räntegifvarne att i sådant fall forsla afrads-spanmålen på enahanda sätt, som i afseende å tiondespanmål finnes föreskrifvet; hvarförutan, och enär det egentligen skulle vara vid inträffande rika skördar, då en öfverproduktion utöfver orternes egna behof uppkommer, eller då årets markegång är låg, som afrads- och tionde-spanmålens leverering in natura egentligen kan vara af behofvet påkallad och komma i fråga, densamma också borde inskränkas till de år, då markegången är lägre, än det till grund för persedelskatternes lösande fastställda medelpris, med vilkor dervid, till förekommande af förlust för så väl räntetagare som kronan, att, derest räntegifvarne vid sådant tillfälle vilja begagna sin uppsägningsrätt till spanmålens leverering in natura, de då skola vara pligtige att kontant tillägga skillnaden i spanmålens värde efter årsmarkegången och ofvannämnde medelpris.
På grund af hvad sålunda blifvit anfördt har Kongl. Maj:t i nåder föreslagit: a) att alla de åt embets- och tjenstemän på lön indelde räntor och tiondean slag, de allmänna verk och inrättningar, kyrkor och fromma stiftelser tillhörande dylika indelningar och anslag, samt de, såsom ersättning för vissa hemman och lä genheter åtföljande besvär, anvisade ränte- eller tiondeanslag, jemte de vissa städer tillerkända anslag af dylik beskaffenhet, hvilka icke komma att till statsverket indragas, må, likasom de kronan behållna, af räntegifvarne få lösas med penningar efter ett, hvarje år för de nästförflutna 10 åren bestämdt, medelpris, utan rättighet för räntetagarne, att något af dessa anslag till leverering in natura uppsäga; dock att för dem af nuvarande embets- och tjenstemän, hvilka enligt fullmakter eller konsti tutorialer äro i åtnjutande af så beskaffade löner, utan att serskildt förbehåll om förändring blifvit i fullmakten eiler konstitulorialet gjordt, förändringen först vid de ras afgång från embetet eller tjensten må träda i verkställighet, så vida de icke sjelfve, deröfver hörde, förklara sig önska, att den derförinnan må försiggå; b) att räntetagarne för upphörandet af deras hittills åtnjutna optionsrätt till ränte- och liondeanslagens utfordrande in natura, och af rättigheten att utaf räntegifvarne uppbära forsellön, då lösen med penningar eger rum, hållas skadeslösa på det sätt, att de af statsverket årligen erhålla ersättning för sistnämnde afgift till samma belopp, hvartill den för närvarande af dem tillgodonjutes; c) att alla räntegifvares nuvarande rättighet att uppsäga räntorna och tionden till leverering in natura må, så snart den i momentet Litt.
A. omförmälda förän - 12 Stats-Ulslioltets Utlåtande, M 167. dring träder i verkställighet, inskränkas endast till spanmål och till de år, då markegången är lägre än det lill grund för persedelskatternas lösande bestämda medelpriset, med skyldighet likväl för räntegifvarne, att vid spanmålsleverering in natura, erlägga skillnaden emellan spanmålens värde efter årets markegång och det högre medelpriset; d) att i de fall, då, i afseende å den kronan icke behållna spanmål räntegifvare åstunda begagna sig af förenämnde uppsägningsrättighet, men räntetagaren icke vill spanmålen emottaga, densamma, jemte hvad som enligt förestående moment bör i kontant erläggas, må, lika med kronans behållna spanmål, efter behörig uppsägning, få aflemnas till kronans uppbördsman, för alt till statsverket ingå, emot det att lösen för spanmålen, efter medelpriset, af statsverket till vederbörande räntetagare utbetalas; börande den räntegifvarne tillhörande forslingsskyidighet af tiondespanmål jemväl i afseende å afrads- eller räntespanmål dem åligga.
Enär den, i händelse af Rikets Ständers bifall till hvad Kongl. Maj:t sålunda föreslagit, statsverket för forsellönens godtgörande åliggande årliga utgift, som enligt den af kommilterade uppgjorda beräkning skulle utgöra omkring 60,000 Rdr, under de första åren efter förändringens vidtagande och innan alla löntagare på densamma ingått, på långt nar icke kan komma att uppgå till berörde förslagsvis beräknade summa, har Kongl. Maj:t ansett något serskildt anslag å stat nu icke behöfva anvisas, utan föreslagit, att Fullmäktige i Riksgäldskontoret må erhålla föreskrift, att vid de årliga liqviderna emellan Stats- och Riksgäldsverken godtgöra Statskontoret det belopp, som, enligt den afslulade rikshufvudboken, blifvit af sistnämnde verk i ersättning för ifrågavarande forsellön förskottsvis utgifvet.
Angående grunderna för marke g äng sprisens bestämmande.
Då markegångs-deputerades sammansättning och röstberäkning äro, genom 73 § Regeringsformen, bestämde, syntes någon ändring häruti icke vid detta tillfälle böra ifrågakomma; äfvensom och enär, i följd af den bibehållna uppsägningsrätten af ränteoch tiondespanmål m. m., det icke kan undvikas, att lill rättelse vid persedlarnes leverering verkställa markegångssättning före uppsägningstiden.
Maj:t ansett vid hvad för närvarande, angående tiden för deputerades sammanträde, finnes föreskrifvet, fortfarande böra förblifva.
Men som, med hänsigt ej mindre till bestämmande af det medelpris, hvarefter, i händelse af bifall till den föreslagna förändringen, lösen för räntor och tionde bör beräknas, än äfven till beredande af den största möjliga öfverensstämmelse emellan markegångsprisen och de uti markegångstaxan upptagna persedlars gångbara värde, dels ändringar, dels närmare bestämmelser uti de angående markegångssättningen nu gällande stadganden voro af behofvet påkallade, Slals-UtshoUels Utlåtande, Jtf 167. 13 har Kongl. Maj:t, vidkommande sättet och ordningen för bestämmandet af ofvannämnde medelpris föreslagit, alt detta måtte utaf deputerade årligen verkställas på det sätt, att, sedan det i beräkningen ingående sista årets pris, på grund af priskuranler, som så väl för städerna inom länet eller markegångsdistriktet, som för landet aflemnas, blifvit för Oktober, November och December månader af det föregående samt Januari, Februari och Mars månader af det löpande året fastställdt, detta pris sammanlägges med de för nästförflutna nio åren på enahanda sätt bestämda pris, eller, för så vidt de ej hunnit sålunda bestämmas, med markegångsprisen för samma år, hvarefter medium af dessa tio års sammanslagna så beskaffade pris blifver årets medelpris; samt att, i afseende å de till ledning för medelprisets bestämmande erforderliga priskuranter, det borde stadgas, dels att desamma för städerna skola, i öfverensstämmelse med de under ofvannämnde sex månader gällande torgprisen, af Magistraterne upprättas och edeligen bestyrkas samt derefter månadtligen till länsstyrelsen insändas, dels ock att priskuranterne för landet, upptagande det pris, som anses hafva varit det i allmänhet gällande under nästföregående sex månader, skola årligen, vid slutet af Mars månad, församlingsvis upprättas å sockneslämma samt af ordföranden aflemnas till kronofogden, hvilken, jemte anteckning derom, i händelse han i något fall anser annat pris hafva varit i orten allmänt gällande, äfvensom med utsättande af de vid marknaderna och andra afsättningsställen å landet gångbara pris, öfver de sålunda för hela fögderiet inkomna uppgifterna författar sammandrag med utsatt medelpris; börande slutligen landskontoret af ifrågavarande priskuranter upprätta serskildt sammandrag, i ändamål att för deputerade framläggas, med utsatt medelpris för hela länet, eller för hvarje markegångsdistrikt, då mer än ett sådant inom länet förekommer.
Maj:t ansett det böra åligga deputerade att, i likhet med hvad för närvarande eger rum, jemväl för året bestämma den markegång, efter hvilken så väl de, som ej ingå på deri föreslagna regleringen med medelpris, korinne att sig rätta, som äfven kronan skulle ega att emottaga den spanmål, som blefve » till leverering in natura uppsagd; hvaremot i afseende å sättet och ordningen för bestämmandet af denna års-rnarkegång, äfvensom angående besvärs fullföljande i anledning af deputerades åtgärder, Kongl.
Majit ansett hittills gällande föreskrifter böra tjena till efterrättelse.
Efter att sålunda hafva redogjort för innehållet af den nådiga propositionen, får Utskottet anmäla, att utom åtskilliga vid remissen deraf och sedermera afgifna anföranden inom Ridderskapet och Adeln, samt Borgare- och Bondestånden, Utskottet tillika fått emottaga följande i samma ämne och i dermed sammanhang egande frågor iuom nämnde riksstånd väckta motioner, nemligen: 14 Slals-Ulskoltets Utlåtande, J\s 167.
Inom Ridder skåpet och Adeln: af Herr Friherre Rauh, A. C., som hemställt, det Rikets
Ständer måtte för sin del besluta antagandet af det förslag till förenkling af beskaltningsväsendet samt uppbörds- eller redogörelseverket, som de serskildt i nåder utsedde kommitterade uti underdånigt betänkande af den 30 April 1847 för Kongl.
Maj:t framlagt, för så vidt och i alla de punkter, som ej samma förslag föranledt beslut, eller är på Kongl. Maj:ts nådiga pröfning beroende, samt med antagande af alternativet litt.
a i 4:de punkten.
Inom Borgareståndet: af Herrar Wcern, C. F. och Norin, P. 0., hvilka, med hänvisning till kommitterades betänkande af den 30 April 1847 angående beskaltningsväsendets förenklande, Kongl. Maj:ts nådiga proposition i ämnet vid sistförflutna riksdag samt Stals-Utskottets deröfver afgifna utlåtanden N:ris 242, 312, 319 och 329, föreslagit vidtagandet af de åtgärder, hvilka då blifvit af Borgare- och Bondestånden bifallna, men till följd af de 2:ne öfriga riksståndens beslut kommit att förfalla; och skola de sålunda gjorda förslagen här nedan serskildt besvaras i den ordning de uti förra riksdagens Stats-Utskotts utlåtande N:o 242 finnas upptagne.
Inom Bondeståndet: af riksdagsfullmäktige^ förre Talmannen Anders Eriksson och Riksdagsfullmäktigen Anders Eriksson från Elfsborgs län, hvilka föreslagit, att Rikets Ständer måtte förena sig om antagandet af det skatteförenklingsförslag, som under sednaste riksdag blifvit af dåvarande Stats-Utskotf, i dess utlåtanden N:ris 242 och 312, tillstyrkt samt af Borgare- och Bondestånden antaget; af riksdagsfullmäktigen Olof Johansson från Slockholms län, som föreslagit, att alla indelda räntor jemte kronotionde, som anslagits till stater och korpser eller serskilda verk och inrättningar, måtte, på sätt 1840 och 1841 årens riksdags Statsutskott i dess betänkande N:o 170 hemställt, indragas till statsverket och ersättas af kontanta löner och anslag, som bestämmas för 3 år i sender efter medelbeloppet af de 10 nästföregående årens markegång; af riksdagsfullmäktigen Gabriel Andersson från Elfsborgs län, som hemställt, att Rikets Ständer mätte hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att i Kongl.
Förordningen den 22 Juli 1803 och uti Kongl. Kammar-kollegii Cirkulär den 3 Maj 1810 måtte göras de förändringar, att ränte- och tiondetagares rättighet, att till leverering in natura uppsäga den indelda eller förlänta afrads- och tiondespanmåien samt öfrige räntepersedlar, må upphöra; och att ränte- och tiondegifvarne Stats-Utskollels Utlåtande, M 167.
15 ensamt må vara berättigade, att sådan uppsägning, om de finna för godt, verkställa, samt att dessa i intet fall må affordras högre lösen för räntepersedlar och tionde, än efter beräkning af årets markegång, med tillägg af den redan bestämda forsellönen för spanmålen; af riksdagsfullmäktigen Per Edén från Wester-Norrlands län, med hemställan, att, derest de vid denna riksdag väckte förslag om natura-praestationernas upphörande icke skulle bifallas, Rikets Ständer ville hos Kongl. Maj:t anhålla om utfärdande af det stadgande, att vid den händelse, då missväxt å någon ort inträffar, så att räntegifvaren af årets skörd icke kan påräkna sådan spanmål, som kan antagas för levereringsgild, det må vara räntegifvare tillåtet, att med penningar godtgöra hvad honom åligger att leverera, efter det pris, som å sådane tider är i orten gångbart, och sådant oaktadt räntetagaren fordrat spanmålens levererande in natura; äfvensom att skyldigheten att forsla räntespanmålen i de norra länen icke mätte sträcka sig utöfver sex mil eller den väglängd, som för räntegifvare i rikets öfrige provinser finnes stadgad; samt att, derest räntetagaren är boende närmare räntegifvarens hemvist, än nu nämndt är, räntegifvaren icke må vara förbunden forsla spanmålen längre väg, än till räntetagarens hemvist, antingen denne är med boställe försedd eller icke; af riksdagsfullmäktigen Efraim Larsson från Elfsborgs län, som, bland annat, hemställt, att hvad i afseende å jordeboksräntans förenklande blifvit af sistförflutna riksdagens Stats-Utskott föreslaget, måtte bringas till verkställighet, så att förändringen kunde vidtaga med 18S2 års början; af riksdagsfullmäktigen Johannes Nilsson från Malmöhus län, som, till förekommande af de olägenheter, hvilka åtfölja uppbörden af den akademistaten i Lund anslagna kronotionde, hemställt, att, då tionde-löningstagarne icke finna sig belåtne att emottaga sådan säd, som tiondegifvarne kunna lemna till den vigt, som i Skåne anses vara vanlig, nemligen 14 lisp. för en tunna råg och II lisp. för en tunna korn, och hvilken vigt alltid borde vara i markegångstaxan bestämd, tiondegifvarne då må vara berättigade, att lösa densamma efter det löpande årets markegångspris med lörhöjning af 16 sk. bko tunnan; af riksdagsfullmäktigen Petter Gabrielsson från Kronobergs län, hvilken, för un* danrödjande af de prejerier, som vid uppbörden af den åt gymnasii- och skolstaten i Götheborg från 13 socknar i Sunnerbo härad af Kronobergs län anslagna kronotionde ega rum,
föreslagit, det stadgas måtte, att, så länge denna ränte-indelning fortfar, antingen gymnasii- och skolstaten må i Götheborgs landtränteri i medlet af Februari månad hvarje år få uppbära beloppet i penningar för tionden efter Kronobergs läns markegångspris och 16 sk. b:ko forsellön å tunnan, samt räntegifvarne i 16 Stals-Utskollels Utlåtande, J\s 167.
Sunnerbo härad i stället, till kronans godtgörande härför, vid de i Januari och Februari månader infallande kronouppbördsmöten till kronan betala lösen för tionden efter samina pris, att i räkenskaperne serskildt kronan redovisas; elter ock kronofogden i orten anbefallas, att vid nämnde uppbördsmöten beloppet af hemmansegarne uppbära och med fribrefsposten till Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Gölheborgs och Bohus län afsända, för att gymnasii- och skolstaten tillställas; af riksdagsfullmäktige!!
Petter Mårtensson från Jönköpings län, hvilken, med åberopande af riksdagsfullmäktigen Peter Gabrielssons näst förut omförmälda motion, uppgifvit, att enahanda förhållande skulle inom Westbo härad af sistnämnde län ega rum, och af sådan anledning, med instämmande för öfrigt uti sistberörde motion, såsom ett ytterligare alternativ föreslagit, alt det matte tillåtas räntegifvarne att sjelfve eller genom befullmäktigad! ombud till Götheborgs gymnasii- och skolstats föreståndare, på dertill utlyst dag i Januari eller Februari månad, betala kronotionden efter Jönköpings läns markegångspris med forsellön; af riksdagsfullmäktigen Anders Olsson från Jemtlands län, med hemställan, att, då i Jemtland sällan skördas strid och fröbar säd, antingen stadgandet i Kongl.
Kungörelsen den 22 November 1854, rörande beskaffenheten af levereringsgild kronotionde-spanmål måtte, hvad Jemtland beträffar, upphäfvas, eller ock tiondegifvarne tillåtas, att lösa kronotionden efter länets markegångspris; af riksdagsfullmäktigen Olof Johansson från Stockholms län, som yrkat, att den advokattiskalsembefet i Kammar-kollegium hittills medgifna rättighet, att förhöja de inom länen fastställda markegångstaxor, måtte till all kraft och verkan upphäfvas och såsom följd deraf samma taxa i oförändradt skick lända till efterrättelse; hvarjemte motionären föreslagit, att val till ledamöter i markegångssättnings-kommitléerne måtte verkställas på det sätt, alt hvarje församlings räntegifvare uti allmän sockenstämma välja bland sig en elektor; alt dessa elektorer för hvarje härad sammanträda å tingsstället, för att under domhafvandens ordförandeskap inom sig välja en nämnd, som sedermera utser en ledamot till berörde kommitté; äfvensom att räntetagarne må inom sig välja lika många ombud, hvilka alla sammanträda hos Landshöfdingen den dag i November månad, som för uppgörande af den ifrågavarande taxan varder bestämd; af riksdagsfullmäktigen Petter Pettersson från Jönköpings
Ian, som, i afseende å priskuranternes uppgörande för markegångssättningarne, föreslagit, att dervid måtte tillgå på det sätt, att för hvarje härad eller distrikt skulle utses en i orten boende person af hvarje stånd, med nödige suppleanter.
Dessa fyra ståndsombud skulle sammanträda fyra gånger om året å bestämd dag och ställe, t. ex. i medio af Januari, April, Juli och Oktober, och, efter att hafva gjort sig noga underrättade om medelpriserna under det förflutna qvartalet, desamma uti en af kronofogden eller härads skrif— - Stals-Utsleoltels Utlåtande, Jtä 167. 17 skrifVaren uppgjord förteckning med 5 kolumner anteckna.
I händelse af olika meningar kunde en femte person af kommittéen tillkallas att deri deltaga, då de flestes mening blefve gällande; hvarefter och sedan prisen blifvit i behörige kolumner för alla fyra qvartalerne införde och medelpriserne i den 3:te kolumnen utförde, ett exemplar af förteckningen skulle öfversändas till Landskontoret, för alt derefter begagnas vid markegångssättningen; i sammanhang hvarmed motionären yrkat, att de i sednare tider af Kongl. Kammarkollegium gjorde förändringar i markegångspriserne måtte hädanefter helt och hållet upphöra; af riksdagsfullmäktigen Arvid Arvidsson från Elfsborgs län, som föreslagit, att den Kammarkollegii advokatfiskal åliggande skyldighet i afseende å granskning af länens markegångstaxor hädanefter må upphöra, eller att, i fall della icke kan bifallas, prisförhöjning å i länens markegångstaxor utförda rantepersedlar, när yrkande derom af advokatfiskalen väckes, icke får ega rum, förrän antingen deputerade, sorn taxorna upprättat, eller vederbörande räntegifvare blifvit i ämnet hörda; af riksdagsfullmäktigen Sven Andersson från Skaraborgs län, som likaledes yrkat, att Kammarkollegii pröfningsrätt i afseende å markegångssättningen måtte upphöra och de årliga markegångstaxorna, sådana de blifva af kommitterade upprättade, oförändrade för hvarje
Ian lända till efterrättelse; af riksdagsfullmäktigen Christen Andersson från Malmöhus län, med hemställan, att uppbördsstämmorna måtte framflyttas lill början af Mars månad; samt af riksdagsfullmaktigen Jan Samuelsson från Oland, som föreslagit, det krono uppbördsstämmorna på Öland icke måtte utsättas förrän från och med Maj månads början, samt att tiden, dels inom hvilken uppbördsmännen skola begära handräckning med afseende å bortfly
Hade och till vistelseorten okände personer, som häfla för kronoutskylder, dels ock för summariska redovisningens afgifvande, må för Öland bestämmas till den lä Juni hvarje år.
Hvad så vä! den Kongl. Propositionen, som de i ämnet väckta motionerne in nehålla, har Utskottet tagit i noggrannt öfvervägande, och dervid funnit de af Kongl. Maj:t framställda förslag, utan alt verka någon sådan rubbning i nuvarande förhållanden, som kunde föranleda förlust, vare sig för räntegifvare eller läntetagare, likväl åstadkomma den betydliga förenkling i uppbörds- och redogörelseverket, att möjlighet derigenom beredes de skattskyldige, alt kunna kontrollera debiteringen, jemte det att uppbördsmännens samt de kontrollerande och förvaltande embetsverkens göromål derigenom komma att minskas.
Genom upphörandet ej mindre af den ofta öfverklagade olägenheten af räntetagarnes rättighet att till leverering in natura uppsäga räntorne, än ock af räntegifvarnes skyldighet att vid spanmålens lösande med penningar erlägga forsellön, skulle jemväl den skiljaktighet, som för närvarande eger Itih. till It.
Prot. 1850 & 1851. 1 Sami., 1 Afd., 2 Band., 14 Höft. 3 18 Slals-Ulshotlels Utlåtande, AA 167. rum i afseende å utgörandet af de räntor, hvilka äro indelde, och af dem, hvilka äro kronan behållna, undanrödjas; hvarförutan de betydliga vexlingar, hvilka skatterne nu äro till beloppet underkastade till följd af olika skördar, komme, genom det föreslagna lösningssättet efter flera års medelpris, att försvinna.
Dessa fördelar anser Utskottet vara så öfvervägande, ali de anmärkningar emot den föreslagna förenklingen, som kunna hemlas deraf, alt densamma icke vore nog genomgripande och fullständig, måste förfalla, då tillika i betraktande tages, att, på sätt erfarenheten visat, de i vidsträcktare syftning väckta skatteförenklingsförslagen icke kunnat, i anseende till de flere deremot yttrade betänkligheter, vinna någon framgång.
Utskottet, som sålunda, under instämmande i de af Kongl. Maj:t i ämnet yttrade åsigter, i hufvudsaken funnit de föreslagne förändringarne på ett ändamålsenligt sätt leda till dermed åsyftad enkelhet och reda, har likväl i afseende på utförandet ansett sig böra föreslå några modifikationer, hvilka här nedan vid de serskilda punkterna komma att närmare angifvas.
A. Angående grimdräntornes förenkling.
Enligt den redovisning för innehållet af den Kongl.
Propositionen, som Utskottet bär ofvan afgifvit, har Kongl. Maj:t i denna punkt hufvudsakligen föreslagit, ali, jemte det de i ordinarie räntan, så väl hvad beträffar den indelda, som den kronan behållna andel deraf, ingående hufvudpersedlar skulle bibehållas, de mindre betydliga eller så kallade småpersedlarne, hvilka äro beroende af markegång, måtte efter ett, på grund af nästföregående tjugu årens rnarkegångar, fastslälldt medelpris, förvandlas i penningar till visst belopp; hvarjemte och sedan Rikets Ständer härom meddelat sitt beslut, Kongl. Maj:t förklarat