Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ett sådant förfarande har jag för min ringa del icke kunnat gilla.
Jag kan omöjligen förstå annat, än alt Utskottet bäst hade uppfyllt sitt ansvarsfulla åliggande, om det tillstyrkt Rikets Ständer, att på Kongl.
Nådiga framställning om antagande af det framlagda jernvägs-systemet afgifva det underdåniga svar, alt do med tacksamhet emolfagil det Nådiga förslaget, men då det i väsentliga punkter ännu är ofullständigt utredt, hafva de icke i dess nuvarande skick kunnat godkänna och antaga detsamma.
Rikets Ständers Stats-Utskott har sannerligen mer än en gång förut i oändligt mindre vigtiga ärenden och på långt mindre skäl tillstyrkt ett dylikt svar; så mycket mera synes det mig nu hafva varit på sin plats i denna så ytterst maktpåliggande, i fäderneslandets väl eller ve för sekler så djupt ingripande angelägenhet.
Emot 5:te punkten:
Mot Utskottets med en rösts öfvervigt fattade beslut alt godkänna grundsatsen om norra och vestra stambanornas förening inom hufvudstaden och erhållandet af en större gemensam bangård, får jag äfven reservera mig.
Utskottet har visserligen icke uttryckligt bestämt trakten vid Röda Bodarne såsom plats för denna större gemensamma bangård; men då det godkänt föreningsgrundsatsen och talar om en mindre stationsgård på Södermalm, kan någon annan plats än den nyssnämnda svårligen komma i fråga.
Jag eger långt ifrån insigter nog för att kunna fullständigt bedöma denna sak; men jag kan dock icke undgå att hysa mycket tvifvel mot rigtigheten af Utskottets tillstyrkande.
— Mig synes, att då Stockholm icke, såsom en del andra hufvudsläder, är en transito-ort, motsvara de enorma kostnaderna för nämnde sammanbindning icke nyttan af densamma, oaktadt 40 Bil. lill Slats-Utskollels Ullålande JYs 62. jag lika mycket som någon annan beundrar det snillrika i dess idé.
DA jag så gerna vill tanka mig vår herrliga hufvudstad såsom fortfarande en stor sjö- och stapelstad, förefaller det mig som åtminstone ena bangården borde ligga så nära saltsjön som möjligt, och då tyckes trakten vid Nybrohamnen vara den lämpligaste platsen.
Blefve den vald, skulle säkerligen en ny Skeppsbro uppstå långs åt
La dugårdslandsviken, så myckel behöfligare, som den gamla redan saknar tillräck ligt utrymme.
Nybrohamnen är vidare fast mark och godt utrymme; vid Clara-sjön åter trångt och sumpigt och flera 100,000-tals R:dr måste der nedläggas i gyttjan, för att få säker botten både för bangården och jernbanan.
Då för öfrigt den af Utskottet förordade planen obestridligen skulle blifva hindrande för trafiken både i staden och på Mälaren; då med dess utförande stora kostnader äro förenade, som i kostnads-förslaget icke finnas upptagne: såsom, bland annat, tvifvelsutan mycket dryga exproprialioner icke blott vid utan äfven norrom bangården vid Clara sjö, alldenstund jernvägen skulle gå igenom flera bebygda qvarter; då det icke är kändt om Stockholms stad vill bekosta större andel häri än de 170,000 R:dr, som i Kommittéens betänkande finnas upptagne; då det förefallit, mig högst betänkligt, alt
Utskottet genom sitt tillstyrkande sökt binda äfven kommande Ständer vid utgifter, hvilkas belopp nu icke ens approximativt kan beräknas, så har på grund af allt detta äfven denna angelägenhet synts mig vara af så outredd beskaffenhet, alt jag ansell alt Utskottet helt enkelt bordt tillstyrka Rikets Ständer att öfverlåta åt Kongl. Maj:t, alt, efter Stockholms kommuns hörande, bestämma lämpligaste platsen för bangårdarne i hufvudstaden. timot 6:te, 7:de, 10:de och 11.-te punkterna:
Den mest omtvistade punkt i vårt jernvägs-system är, såsom bekant, den, huru jernvägarne ändamålsenligast skola utläggas på ömse sidor om Mälaren.
Utskottet påstår, att kommunikationernas behof icke kan fyllas genom blott en enda vesterul från hufvudstaden gående stambana.
Jag tror dock att detta låter sig göra, och anser att problemet tillfredsställande kan lösas med tillhjelp af linien öfver Qvicksund.
Redan pä Utskotls-afdelningen anmärkte jag såsom en brist i det nya systemet, alt det ej medgaf plats för denna, af Jernvägs-kommittéen såsom i strategiskt hänseende högst nödig ansedda, bibana.
Jag uppfattade då ännu icke heja betydelsen af denna bana; det bar först sedermera blifvit klart för mig, att det är en af de allra vigt igaste hufvudbanorna, och jag måste derföre beklaga, att den af någon tillfällighet blifvit uteglömd på den, enligt Kongl. Maj:ts Nådiga befallning, på allmän bekostnad utgifna kartan.
1 Utskottet sökte jag framställa denna banas stora användbarhet och visade, alt örn man läte vestra banan gå genaste vägen norr om Mälaren öfver Stäket, och om från denna bana den östra ulgingo vid Wendle öfver Qvicksund till Katrineholm och vidare söderut, antingen tangerande Hjelmarens östra ända eller, såsom nyligen blifvit föreslaget, dragen öfver Hjelmarsund, skulle härigenom den vida Bil. lill Slals-Vlshollcls Ullålande M 62.
41 vida längre och dyrare vägen från Slockholm öfver Katrineholm och Hallsberg till Hjulö göras öfverflödig och icke mera än en bangård hehöfvas i Stockholm, genom hvilket allt jag beräknade alt en besparing af icke mindre än 13 millioner skulle uppkomma och kommunikationernas behof i det hela taget ändock lika väl, om icke bättre, uppfyllas än enligt Herr Ofverste Ericsons system, med andan i hvilket system
Qvicksunds-linien, såsom sträckande sig genom det inre af landel, fullkomligt öfverensstämmer. llufvudbanan mellan Stockholm och Göteborg komme då att gå genom Örebro, der de båda slöra slädernas handels-områden sammanträffa, och hvilken stad äfven af Ulskoltet erkännes såsom en centralpunkt för rörelsen inom en stor del af det inre landel, men som likväl, enligt det nu godkända systemet, endast genom en bibana skulle komma i förening med den stora hufvudbanan.
Dessutom sattes statens jernbanor, hvad trakten kring Mälaren angår, i beröring med Upsala, Enköping, Westerås, Köping, Arboga, Thorshälla och Eskilstuna, då, enligt det nu tillstyrkta systemet, en sådan beröring endast skulle ega rum med Upsala, Sala, Malmköping och Södertelje.
Med hvarje fullbordad mil af jernvägen från hufvudstaden komme denna på en gång i närmare förening med södern, vestern och norden, ty jag anlager alltid en jernväg från Westerås uppåt
Dalarne; man finge ett mindre antal vägar att underhålla och då trafiken från nämnde frenne håll sammanträffade i Westerås, samt sedermera förenade sig med den från Up sal^, skulle man om denna vägsträcka kunna med vida större sannolikhet yttra detsamma, som Utsk.oltet säger om banan mellan Stockholm och Katrineholm, alt den troligen skulle blifva den förslå svenska jernväg, som till dubbel bana komme att utläggas.
Visserligen blefve vägen från Östergötland och de södra orterna till Stockholm förlängd med 4 % mil, men detta är för passagerare och lättare varor en obetydlighet, och vida mindre än omvägen från Stockholm till Gede och Norrland, enligt det af Utskottet antagna systemet.
Rikare länder än vårt hafva för öfrigt länge åtnöjt sig med lika långa omvägar och nämnde olägenhet uppvägdes dessutom vida af stora lördelar.
Från södra orterna kommande tyngre varor kunde nemligen då transporteras sjövägen så väl på Hjelmaren som på Mälaren, och derjemte öpp^ nades för nämnde orter en vigtig och vidsträckt kommunikation med Nerike, Westmanland och Dalarne.
Provinsen Södermanland hadd visserligen ej samma fördel af denna bana, som af en mellan Katrineholm och Stockholm; men då denna provins är på tre sidor omgifvon af segelbara vatten och finge en jernväg på den fjerde, samt dessutom i sitt inre eger stora insjöar, hvilka lätt kunna förbindas såväl sinsemellan som genom en kort jernväg lill Nyköping med saltsjön, blefve den likafullt, med hänseende lill siria kommunikationer, en af de bäst lottade i riket.
Att Qvicksunds-linien är i strategiskt hänseende af största vigt är redan nämndt, och medelst den kunna, så vidt jag förstår, trupper vida säkrare ankomma från de södra orterna till hufudstadens försvar, än på Stockholm—Katrineholms-vägen, hviljiih. lill R.
Sl. Prol. 1836 & 1857.
4 Sami. 1 Afd. 29 Iläfl. 6 42 Bil. till SlatsUlskoltets Utlåtande M 62. ken i trakten kring Södertelje är så utsatt för förstörelse af en fiende, att Utskottet sjelft antydt nödvändigheten af att skydda densamma genom befästningar.
Dessa af mig i Utskottet framställda åsigter hafva nyligen och på ett särdeles förljenstfullt sätt blifvit fullständigt utvecklade i en brochyr med titel:
Om Jernvägar i mellersta Sverige, och jag tar för gifvet att en hvar, som har att deltaga i beslutet om den stora jernvägs-frågan, skall anse för en pligt att laga en närmare kännedom om denna innehållsrika skrift, så mycket mera, som man af den ostördt kan lära, utan att såras af någon parti-bitterhet.
Författaren bar här, bland annat, framställt en lätt och naturlig utväg att, om så skulle behöfvas, göra statens jernbane-system fullkomligt oberoende af Orebro-Köping-banan och icke blott skenbart, såsom fallet i sjelfva verket är med Utskottets system, och han bar det oaktadt i sina beräkningar kommit lill en besparing för staten af minst 17 millioner.
Väl har i dessa kalkyler icke den besparing af omkring 950,000 R:dr kunnat iakttagas, som på vägen söder om Mälaren, enligt de nyaste undersökningarne, skall kunna göras; men utan tvifvel skola äfven stora besparingar kunna ske på norra vägen, om den lika angeläget blifver undersökt, och dessutom kommer helt säkert vägen mellan Sala och Orebro att, såsom här ofvan är visadt, kosta vida mer än hvad den beräknats till.
Vidare bar författaren upptagit sammanbindnings-banan i Stockholm till högre belopp, än det sista kostnads-förslaget utvisar; men jag har här förut erinrat, ali stora kostnader, sorn af sammanbindnings-planen måste blifva en följd, icke äro i detta kostnadsförslag intagne.
Det resultat, hvartill författaren kommit, slår således utan tvifvel fast, och jag mäste med honom fråga, om det icke skulle väcka bestörtning, om till ett förelag användes 17 millioner mera, än som verkligen behöfdes?
— Med hvad jag nu anfört är emellertid icke min afsigt, lika litet som den var det med min framställning i Utskottet, att Rikets Ständer nu skulle såsom en bufvudbana antaga
Qvicksunds-linien; jag har endast efter niin ringa förmåga sökt förebygga att man icke nu förhastadt gjorde ett på denna linie grundadt jernvägssyslem för medlersla Sverige omöjligt, då detta system synes medföra så stora och påtagliga fördelar, samt velat ådagalägga nödvändigheten af att denna riksdag endast bevilja anslag åt sådana jernvägs-arbeten, som kunna passa in med hvilket ändamålsenligt jernvägs-system som helst, som af kommande Ständer kan, efter fullständig pröfning, blifva antaget.
Jag hyser alltså den öfvertygelse!), ali man under nästa statsreglering bör bedrifva arbetet så mycket man kan på de båda stambanor, hvilka rikets sednast församlade
Ständer förklarade för landets hufvudlinier, nemligen på den vestra så långt dess riktning är oomtvistad, det vill säga till Hjulö, och på den södra till Lagaå-dalen inom småländska gränsen, i enlighet med Utskottets tillstyrkan.
Derjemte anser jag banan mellan Stockholm och Upsala äfven böra fullbordas, men i riktningen vester om Mälaren; ty det kan svårligen med fog bestridas, alt, med hänseende (ill landets fördel i det hela, det är angelägnare att den stora och vigtiga trafiken på hufvudstaderi från norr och vester icke nödgas taga omvägen öfver Up - Bil. lill Stals-Utskotlets Utlåtande M 62.
43 sala, än att vägen från Upsala till Stockholm blifver två mil kortare.
Vidare ligger vägen vester 0111 Mälaren i skydd för en fiende, då, enligt det af Utskottet antagna systemet, både norra och södra avenyerna till vår dyrbara hufvudstad synas mig på ett vådligt sätt vara utsatta för ett fiendtligt anfall.
Denna utläggning af vägen är äfven med hänseende till hufvudstadens tillförsel den förmånligaste.
Slutligen anser jag att arbetet mellan Magnor och Arvika likaledes bör, under den af Utskottet gjorda förutsältningen, påbörjas.
Enligt dessa åsigter skulle alltså följande anslags-summor nu beviljas:
Vestra banan till Djulö, jemte bangården i Göteborg . . R:dr R:mt 9,473,000< Lund-Lagaå-dalen, enligt Utskottet „ „ 7,073,000.
Magnor-Arvika „ „ 1,000,000. Stockholm-Upsala, enligt Kommittéen, med afdrag för bangården vid Nybrohamn „ „ 6,430,000.
Rangårds-arbeten och reparations-verksläder i Stockholm, förslagsvis upptaget till „ „ 300,000.
R:d7 Runt 24,300,000.
Denna summa synes mig vara fullkomligt tillräcklig såsom det första stora försöket att beträda statsskuld-systemets bana.
Med densamma vore ock något sammanhängande helt åstadkommet, i stället för de flera spridda arbeten, som Utskottet i under öfverläggningarne öppet uttalad afsigt alt oupplösligt binda äfven kommande Ständer vid det nu antagna systemet, tillstyrkt och af hvilka så godt som ingen fördel skördas, om man under närmast stundande tider af en eller annan anledning skulle nödgas antingen uppskjuta eller betydligt inskränka de påbörjade företagen.
Med beviljandet af dessa anslag synes det mig ock som om behandlingen af jernvägsfrågan äfven denna riksdag skulle hafva ledt till ett godl, med afseende på det stora hela tillfredsställande, resultat.
Alt ett sådant, till sann båtnad för ett älskadt fosterland, mätte, oaktadt alla svårigheter, under en mild Försyns ledning, slutligen kunna uppnås, är i detta ögonblick min lifligaste önskan, och jag ville så gerna tillägga : äfven min gladaste förhoppning.» af Prosten Tellbom, som instämde uti Kontraktsprosten Holmbergs reservation, af Herr Leyonancher, J. W.: »Hyllande de af Professor Carlson och Prosten Holmberg i deras reservationer anförda grundsatser om jernvägs-anläggningarne i Sverige, synnerligen i hvad rörer vigten af alt ej i frågans nuvarande skick företaga byggnaderna i för stor utsträckning, och alt i främsta rummet jernvägslinierne norr om Mälaren böra fullbordas, instämmer jag i ofvannämnde Reservanters åsigt om hvilka anslag, som under nu ingående statsreglerings-period böra beviljas.» af Doktor Gumcelius: »l:.o Godkännandet, antagandet och fastställan det af ett visst system för Statens jernvägs-byggnaders utförande kan i sig sjelf betyda mycket eller litet, allt efter som man på denna allmänna sats bygger ett verkligt, mer eller mindre antagligt, system.
En sådan system-byggnad har Ut - 44 Bil. lill Slats-Utshollels Utlåtande Jti 62. skottet i tredje punkten af betänkandet uppfört, i enlighet med Kongl. Maj:tå Nådiga Proposition.
Sä länge denna byggnad endast står på papperet, medför den ingen våda.
Men skall den anses grundad på ett gemensamt beslut af Konung oell Ständer och för framtiden ega orubblig sanktion, samt således ovilkorligen och i sin helhet utföras, då blir vådan stor.
Man har då förbundit ej allenast samtiden, utan ock framtiden, att fortgå i en bestämd riktning, äfven om en noggrannare kännedom om sjelfva landet och dess verkliga behof, samt förändrade förhållanden skulle göra en större förändring i systemet ej allenast för-* delaktig, utan lill och med oundgängligen nödvändig.
Och att något sådant kan inträffa måste väl medgifvas, då ej allenast stora stycken af systemet blifvit antagna endast på höft, utan föregående noggranna undersökningar och äfven de bäst kända delar af delta hela säkert ännu tarfva en mera omfattande och mångsidig granskning.
Men, säger man, det beror ju alltid af kommande Ständer, alt neka fortfarande anslag till jernvägs-byggnadens utförande i den eller den delen.
Jag svarar: hvartill tjenar då att i förhand antaga och fastställa ett sådant system, om man på samma gång nödgas förutsätta eller åtminstone medgifva, att det ej har den ovedersägliga rigtighet, alt det medför en moralisk förbindelse, att såsom något i sig fullkomligt helt och hållet utföras?
Men man har likväl sökt hindra efterkommande Ständer att öfvergifva eller i betydligare mån förändra det uppgjorda systemet, samt velat likasom faslläsa det och göra det orubbligt, i det man föreslagit att begynna arbetet på mångå ställen på en gång, så att man sedan ej kan afstå derifrån, utan alt redan gjorda betydliga kostnader skulle lill största delen vara bortkastade.
Man har således ej endast velat ikläda samtiden en förbindelse, hvilken den möjligtvis kan hafva medel att uppfylla, utan äfven kastat ett ansvar på framtiden — möjligtvis på en aflägsen framtid, — hvilket ej ulan de tyngsta uppoffringar torde kunna åtagas, och detta kanske oaktadt erfarenheten då hunnit lära, ali fördelarne icke svara mot förhoppningarne.
Är delta rätt klokt handladt och med sansadt förutseende?
Är det rättvist mot dem, som ej fått deltaga i besluten, men mäste bära följderna deraf, äfven om dessa blifva alltför svåra och tryckande?
Är del väl gjordt mot Fäderneslandet, på hvars framtida öden och lycka ett sådant förila— stadt beslut kommer att utöfva ett omätligt inflytande?
Man torde ej böra afgifva svar härpå, utan att förut hafva väl besinnat sig. 2:o.
Hvad sjelfva jernvägs-sli äckorna angår, är det visserligen nödvändigt att godkänna dem, hvilka man skall begynna alt bearbeta.
Men deraf följer dock icke, all de i sin helhet böra nu definitivt bestämmas.
Delta synes så mycket mindre böra ske, som ganska vigtiga undersökningar ännu flerestädes återstå att utföra och upplysningar i alla riktningar behöfva inhemtas.
Orri åtskilliga af hufvudlinierna torde man likväl redan nu kunna fatta beslut.
Så är det lemligen afgjordt, att en linie från Göteborg lill Stockholm mäste utföras. itil. lill Sials-UlsJiottels Utlåtande JU 62. 45
Men om den skall dragas noir eller söder om Mälaren, derom är striden.
Det bnklaste sältet alt lösa den tvisten är Visserligen, att föra den bade norr och Söder om nämnde sjö.
Men om bebofvet af begge dessa linier ej billigtvis kan förnekas, framställer sig dock genast den frågan: hvilkendera skall byggas lörst?
Jag utgår vid besvarandet från den satsen, alt der inkomsten sannolikt först kan återgälda kostnaderna, der bör man begynna.
Delta antager jag böra inträffa, Om banan föres norr Din Mälaren, dock icke i den båge, som Herr Ofverste Ericson föreslagit, och hvilken går genom trakter, der föga eller ingen odling och dessutom blott
On glesare befolkning nu förefinnes, utan i den riktning
Kom miltéen föreslagit.
Jag vill ej ens härvid lägga vigt på, att en del af denna väg redan är färdig, då jag vet huru man skyr för all förbindelse med det bolag, som har utfört en del deraf och håller på att Utföra återstoden.
Men arbetskostnaden är ringare än den pä södra sidan kräfver, och delta är till en början för mig ett ganska talande skäl.
Södra vägens sträckning mot Jönköping anser jag också såsom gifven.
Äfvenså bebofvet af en väg genom Wermland mot Norrska gränsen, ehuru den närmare bestämningen deraf mäste antagas såsom oafgjord, med undantag af sträckan från gränsen till Arvika, hvarigenom Norrige finge direkt förbindelse med de inre delarne af Sverige genom vattenkommunikationen med Wenern.
Norra vägens sträckning ifrån Stockholm anser jag böra gå vester 0111 Sigluna-fjärden, med en sidobana till Upsala, samt i möjligaste raka rigtning mot Sala.
Den blir derigenom förkortad och lemnar i militäriskt hänseende öfvervägande fördelar. 3:o Vigtigast af allt anser jag dock vara, alt hvilken sträckning man än anser vägarne böra taga, man ej, såsom Utskottet beslutat, begynner arbetena på många ställen på en gång, utan alt kunna inom kortare tid, nemligen under den period, sorn förgår intill nästa riksdag, få något verkligen helt fullbordadt.
Mig synes att man borde afgöra, hvilka banor eller ban-delar äro angelägnast alt fä färdiga, och drifva arbetet lill en början endast på dem med all kraft och skynd samhet.
Derigenom blefve något verkligen gagneligt utfördi, som genast kunde börja alt lemna synbara och, som jag hoppas, goda resuilater.
Tar man sig före en lapp här och en der, så blir det bela till en början blott ett lappverk, som inga större resuilater kan afgifva.
Man uppger, att ett sådant sätt att bedrifva arbetet, skall vara särdeles ekonomiskt.
Jag vill ej förneka det.
Men hvad vinner man i det hela dermed, Om genom inträffad ofördelaktig ställning inom landet eller genom ett krig det blir nödvändigt att afbryta hela arbetet, och lemna bitarne ofulländade'/ Sådant är ju möjligt och kan inträffa långt förr, än man nu anar.
Hvad nytta göra då dessa små stycken i jemförelse med en större fulländad sträcka, som förbinder vigtiga punkter?
Vägen mellan Göteborg och Stockholm, som kommer alt bereda den hastigaste förbindelse mellan Vester- och Östersjön, och nästan hela året om kommunikation med vestra Bil. till Slals-Ulskollets Utlåtande JVi 62.
Europa, torde väl först, såsom den aldravigtigaste, böra påskyndas.
Men Utskottet har endast velat föra den till Göta kanal under nu ingående stats-- reglerings-period.
Är detta en så vigtig och följaktligen rigtig slutpunkt?
Borde nian ej i stället bemöda sig, att, om möjligt, framföra den till Orebro, hvarigenom den, medelst vattenkommunikationen, gjorde en önskad hastig förbindelse mellan Slockholm och Göteborg redan vid den tiden verklig.
Resten kunde sedan under följande riksdags-period fullbordas.
Att stadna vid Göta kanal och begynna det svåra arbetet vid Stockholm på södra sidan, hvilket ej under den tiden kan fulländas, synes mig vara mindre väl betänkt.
Vill man ändtligen begynna äfven der, så må man inskränka sig till några få förarbeten och spara det öfriga till lägligare tid.
— Södra vägen är visserligen angelägen, men att draga den så långt upp, som Utskottet föreslagit, och stadna på ett ställe, som i intet afseende kan vara någon slutpunkt, emedan det icke fullbordar någon verkligen inom sig afslutad kommunikations-sträcka, synes mig alldeles oriktigt.
Hade man kunnat fortgå ända till Jönköping, då hade saken förhållit sig helt annorlunda.
Men då detta lärer vara nära ogörligt, utan alltför stora ansträngningar, synes det mig hafva varit bäst, om man stadnat vid första förslaget, med slutpunkten Finja-sjön.
Vägen till Upsala både kan och bör under nu ingående riksdags-period fullbordas.
Hade vägsträckningen från Orebro till Askersund kunnat helt och hållet medhinnas, hade visserligen varit väl; ty både den större affärsrörelsen, sorn de sednare åren i den riktningen uppkommit, hade då blifvit understödd, och den angelägna förbindelsen mellan de stora vattendragen, Wettern och Hjelmaren samt Mälaren, hade då med ens varit öppnad.
Men om medel dertill ej finnas, är det dock godt, om denna vigtiga väg påbörjas, såsom Utskottet föreslagit. / 4:o
I afseende på det finaneiela, är jag visserligen af den mening, att arbetena böra utföras med upplånta medel
Men då synes del mig vara alldeles orimligt att tillika antaga, att blifvande, ännu osäkra, öfverskott på statsinkomsterna dertill skola användas.
För dessa har man mångå andra ytterst vigtiga behof, hvilka påkalla all den hjelp, som staten kan gifva.
Vill man uppfylla dem, blifva säkert inga öfverskott att för jernvägarne använda.
Många andra vigtiga kommunikations-medel, understöd för jordbruket, näringarne, läroverken, vetenskaper och konster, äro behöfliga, och skola i sin män snart på flerehanda sätt, genom befrämjande af upplysning, odling och allmännare välmåga, återgälda hvad man dertill användl.
Till jernvägarnes fördel skall detta också i många hänseenden bidraga och göra dem alltmera gagnande, samt förse rörelsen på dem med ständigt tillflytande nya tillgånger.
Men drar man in dem, så har man med detsamma mera skadat landet i sin nu begynta starka industriela utveckling, än man möjligen ä andra sidan, åtminstone för närvarande, gagnat det genom jernvägarne.
Men kanske är just detta stadgande ett välberäknadt skäl Bil. till Stals-Utskotlcts Utlåtande JV; 62. 47 till förnekande af andra vigtiga anslag.
Jag anser jernvägarne derföre helt och hållet böra bekostas genom upptagna lån, emedan då 'samtiden, som får minst gagn af dem, får betala sin andel i kostnaden, genom att betala en del af räntan och amorteringen, och framtiden, som bör draga största nyttan af dem, äfven får betala den drygare delen.
Likväl måste jag reservera mig emot hela den summas upptagande, sorn är eller genom
Ständernas beslut kommer att bestämmas för den närmaste statsreglerings-perioden, så vida det ej kan ske på någorlunda drägliga vilkor.
Jag anser då bättre, alt man uppskjuter någon del af arbetena, i förhoppning, att bättre vilkor längre fram skola erhållas.
Alt åsamka slaten stor skuld är i sig sjelf vådligt.