Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Med kännedom deraf, att olagliga Iöneaccorder börjat, serdeles i vissa orter, allt mera taga öfverhand och förvandla Prestvals-förrättningarne endast till resultat af en skändlig Köpslagan, stundom med alla de Lag- s. Allm.
IV.-o 60. 57 Tre, sam på Förslag blifvit uppförde, hafva Utskotten funnit skärpta straffbestämmelser hufvudsakligast mot detta brott vara af behofvet påkallade.
Dessa skulle dock, fruktansvärdt, sakna tillräckligt afskräckande kraft, om deras tillämpning inskränktes inom den korta tid, som förlöper mellan Valet och fullmagtens utfärdande.
Att åter förlänga sistnämnde tid anse Utskotten betänkligt, af farhåga att derigenom öppna ett vidsträcktare spelrum för uppviglandet af mångfalldiga andra, ofta obehöriga Rättegångar, i anledning af Prestval.
Den som, i hopp, att dess nesliga handling skall under några veckoXj, förrän han Lägenheten tillträdt, lättligen kunna döljas, förnedrar sig till en olaglig conventions afslutande, skall tveka att deruti ingå, då han under hela Tvcinne år måste sväfva i fruktan för gerningens rättvisa påföljd.
Fullmagten må ej blifva ett skydd för brottslighet och vanära.
Den förverkas ock genom andra Lag-öfverträdelser, då de inom prasscriptionstid åtalas.
Förslaget är ock icke nytt.
Redan år 18 ly blefvo af en i Nåder tillförordnad Comité vida strängare straff-stadganden mot obehöriga löne-accorder föreslagna.
Högvördige Presle-Ståndet vid 1818 års
Riksdag tillstyrkte i underdånighet, med några modificationer, deras fastställelse.
Högsta Domstolens fleste Ledamöter hafva ock, vid gransk - 58 Lag- s. Allm.
Oec.Vtsk.Utl.
IV.-o 60. ningen af det nu ifrågavarande förslaget, sig utlåtit, att det slag at simoni, som derutinnan förbjudes, både såsom nesligt för Prest-embetets helgd, förrädiskt och orättvist i anläggning och verkningar emot Medsökande eller Efterträdare, samt ingripande uti Prestens egen bergning och hans deraf beroende aktning, vore af en svårare qualification, än alla andra, fastän jemväl obehöriga försök att förskaffa sig röster, samt förtjente en så mycket alfvarligare uppmärksamhet till bestraffning, som det äfven allmännare öfverklagas.
På alla dessa skäl hafva Utskotten ej kunnat underlåta att, för åtalandet af den ifrågavarande förbrytelsen, med rätta stämplad såsom en för Presterliga kallet högst förnedrande handling, bestämma enahanda Fatalietid, som för åklagan mot andra brott, hvilka med penninge-böter beläggas, redan genom Kongl.
Förordningen den aorde Januarii 1779, finnes stadgad. § 5i.
I händelse, genom en af Consistorium verkställd rättelse utaf miss-summering i Vallängden, Valets utgång skulle för? ändras, hafva Utskotten, i enlighet med derom gjord anmärkning, funnit sådant böra kungöras
Församlingen med utsatt fatalietid för besvärs anförande.
Lag- t.
Besv. o. Oéc. Utsk.
IV.-o Co. 5g
Det i denna och några efterföljande §§ förekommande ordet, Verldslig rätt, har gifvit några Ledamöter af Höglofl: Ridderskapet och Adelil anledning till den anmärkning: ”att skillnad mellan Ändeliga och Verldsliga
Domstolar icke borde göras.
Om de förra kunde nyttjas ordet Consistorium om de senare laga Domstol.”
Med erinran deremot, att benämningen Andelig
Domstol icke någorstädes i Utskottens förslag förekommer, anse Utskotten ordet Verdslig
Rätt, till skillnad från den Dom-Capitlen tillagde jurisdiction, så mycket mindre böra väcka någon anstöt, som det både i hittills gällande Kyrkolag och Prestvals Författningar länge och allmänt varit antaget.
Åtminstone lärer uttrycket laga Domstol, i detta fall, befinnas mindre lämpligt, så länge Dom-Capitlet ännu i vissa mål äfven utgör ett lagligt forum. § 53.
Försummelse af den formaliteten, att till Valbordet framkalla den röstande , har af en anmärkare icke ansetts böra hafva den påföljd, att hela Valet derföre ogillas, när trovärdige Män för Vaiförrättaren kunna intyga, att rätter man voterat; äfvensom en annan yrkat, att Valet ej borde ogillas derföre, att en voterat orätt, utan att dennes röst i sådant fall blott bor, de afräknas. 60 Lag- s. Allm.
Eesv. o. Oec.
N;0 60.
Utskotten, som anse de röstandes framkallande till Valbordet såsom en ganska nödig controll, kunna ej tillstyrka, att dess iakttagande må bero af Valförrättarens godtyckliga pröfning, men hafva dock funnit Redactionen tarfva det förtydligande, att till nytt
Val må dömas endast, så vida oupplyst är, om rätte röstegaren voterat.
— Valets ovilkorliga ogillande endast för en felaktigt afgifven röst finna Utskotten ej vara i denna § föreskrifvet, men böra jemväl erinra, att, om upplyst är, del orätt man röstat, den rätte röstegaren icke återfår sin lagliga rätt annat än genom förnyadt val. § 54- Den motsägelse, som blifvit anmärkt mellan stadganderne i denna §. och de i Utskottens förra Betänkande, sidan 35, anförda motiv, hvilkens orsak Anmärkare!! sjelf uppgifvit, tillstyrka Utskotten måtte på det sätt afhjelpas, att, jemlikt den önskan, som i Högvördige Presle-Ståndet allmänt blifvit till Protocollet förklarad, uttryckligen stadgas må, det hvarken nytt förslag, efter förrättadt Val i Regala Gäll, behöfver upprättas, utan endast Valets utgång, jemte Val-actens öfverlemnande, till Kongl. Majit i underdånighet inberättas, ej eller underrättelse om Valets laga stånd, såsom endast vållande tidsutdrägt, till Konungens Befallningshafvande i Länet hädanefter insändas. lag- s. Allm.
Bcsv. o. Oec. Utsk. Uti. N. o 60. 61 § 55.
Utom en mindre anmärkning om möjligheten att misstyda ordställningen i början af denna §, hvaraf Utskotten ock derföre föreslå en bestämdare redaction, har dels hos Höglofl.
Ridderskapet och Adeln, dels hos Hedervärda Bonde-Ståndet blifvit yrkadt, ”att lottningen borde genast på stället verkställas genom Församlingens
Deputerade, åtminstone alltid ske i Kyrkan inför Församlingen; äfvensom att den bestämda anslagstiden af 14 dagar vore för kort”.
Utskotten få erinra, att lottning icke kan ske förr, än Yal-längdens summor blifvit i Consistorium granskade, och att det väl således är lämpligast att lottningen derefter äfven der förrättas.
Hvad anslagstiden åter angår, torde, i anseende till större locala olikheter uti serskilda Stift, bäst vara att åt hvarje Dom-Capitel öfverlemna densammas bestämmande så, att den för ändamålet må blifva tillräcklig. § 56.
Emot denna §, uti hvilkens nya redaction Utskotten nu infort hvad af de förut varande i2:te och i3:de §§ ansetts böra bibehållas, har egentligen den anmärkning, så väl inom Höglofl.
Ridderskapet och Adeln som Hedervärda Bonde-Ståndet, blifvit gjord, ”att förbud emot Fiscalers och 62 Lag- s. Allm.
Krono-Betjenters närvaro vid Prestval vore både onödigt och orättvist —onödigt emedan de lider vore förbi, då Fmbetsmäns närvaro bland en menighet kunde verka till nytta eller skada, och emedan dessa Tjenstemäns inflytelse, som i allt fall härigenom ej kan förekommas, visar sig verksammare före, än under valet; orättvist, emedan en Krono-Betjent kan vara betydlig jordegare inom Församlingen, och det vore för sjelfva menigheten förödmjukande att anse dess närvaro såsom skadlig”.
Då likväl, af inkomne Besvärsmål, Rikets Allmänna Ärendens Beredning, såsom uti förra Betänkandet, sidan 38, förrnäles, icke längesedan hemtat anledning att föreslå en ytterligare utsträckning af det i 1789 års Prestvals-Förordning stadgade förbud mot Krono-Betjent att i Prestval sig inblanda, kunna Utskotten icke dela den mening, att tiden för detsammas upphäfvande ännu är kommen; tvärtom hysa Utskotten, lika med en Ledamot af Högloflige Ridderskapet och Adeln, den öfvertygelse, alt borttagandet af de Controller, som finnas, — vore de än icke fullt tillräcklige, — mot allmänt öfverklagade missbruk, fordrar en noga besinning.
Då någon säkerhet mot sådant missbruk icke deraf vinnes, att Krono-Betjent sjelf är röstegare inom en För - Las,- s. Allm.
N.o 60. 63 samling, på hvilkens Ledamöter han i sådan egenskap ofta är i större frestelse att utöfva en obehörig inflytelse, så synes det af Comiterade föreslagna tillägg, om dess skyldighet att i sådant fall afgifva skriftligt votum, vara i full öfverensstämmelse med den förra Lagstiftningens afsigt.
Enär ock bemälde
Tjenstemän i allt fall bibehållas vid samma rätt, som af hvarje annan frånvarande röstegare utöfvas, kunna Utskotten ej instämma uti farhågan för den orättvisa, som häraf förmenas uppakomma.
Den anmärkningen, att Domare, som vid Prestval missbrukar sitt inflytande, och borde vidkännas ett serskildt ansvar, tro
Utskotten vara besvarad genom det redan i denna § befintliga stadgande, att Tjensteman, som med röstvärfning sig befattar, skall böta dubbelt, äfvensom erinringen inom Bonde-Ståndet om Lands-Fiscalers möjliga indragning redan är af en annan Ledamot inom samma Stånd tillräckligen vederlagd. §§ 58 & 59.
Emot de i dessa §§ stadgade straffbestämmelser hafva inom serskilda Riks-Stånd serskilda anmärkningar blifvit .gjorda.
Hos Högloflige Ridderskapet och Adeln har af en Ledamot blifvit yrkadt, att ”antingen afsättning från Embetet borde stadgas för Prest, som genom olagiiga lönebeting kränker sin Presterliga 64 Zag- Ålim.
Besv. o. Oec. ZTdÅ'. f/i/. N.-o 6o.
Ed, eller ock förpligtelsen, alt ej genom olaga medel söka sin befordran, utur PrestEden alldeles utgå”.
Hos Högvordige Prestfe-Ståndet iiar, jemte flera erinringar mot olämpligheten af den föreslagna praescriptionstiden för åtalan af slika förbrytelser, af en Ledamot blifvit yttradt, att, ”det stränga straff-stadgandet endast skulle leda till brottets fördöljande.
Dessa skamliga handlingar kunde endast förmodas hos de mest samvets- och pligt-förgätne, hvilka äro mest skicklige att igensopa sina spår.
Detta blefve så mycket lättare, som Församlingen är medbrottslig.
Förargelser och chicaner, äfven för den oskyldige, skulle dock härigenom kunna uppkomma, då deremot den förslagne brottslingen skulle drifva gäck med Rättegången.
Den äreförgätne skall af ingen inqvisition upptäckas, af ingen Lag hinnas.
Hellre måste den skyldige öfverlemnas åt framtidens eftersinnande till ånger och förbättring, än den oskyldige utsättas för oförtjent lidande.
Mera borde väntas af Prestens egen pligtkänsla, än af straffbestämmelsen”.
— En annan Ledamot har klandrat, att "för samma brott icke lika straff blifvit stadgadt; Presten, ehuru genom den å hans sida större frestelsen måhända mera ursäktlig, vore dock strängare bestraffad, än den Församling, eller Försam - Lag- s. Allm.
N.-o 60. 65 samlingsbo, som gjort sig skyldig till samina förbrytelse”.
På denna grund föreslås, ”att straffbestämmelsen i 5g § sålunda mätte skarpas:
Beträdes enhet Församling, elter någon dess Ledamot, att i olaga öfverenskommelse om Prest-rätligheter lufva ingått, skall den förra under 2.5 års tid, och den senare för alltid, vara från Valrätt uteslutenHos Vällofl.
BorgareStåndet är ändtligen anmärkt, ”att skillnaden i bestraffning för den Prestman, som före Valet betrades med olaga lönebeting, och den, som ej upptäckes förr, än hall erhållit fullmagt, är för bård mot den sistnämnde, hvilken, sålunda från sysslan skiljd, sannolikt aldrig erhåller någon annan ordinarie tjenst; tvänne års suspension Vore för denne ett tillräckligt straff'*.
Vid noggrann! öfvervägande af hvad sålunda anfördt blifvit, hafva Utskotten, vidkommande först den yrkade förlusten af Em betet för den Prest, som olagliga lÖneaccorder inginge, icke funnit sig kunna frångå de i förra Betänkandet, sid.
4o, andragna skal för afstyrkande af en sådan strängbet i bestraffning, som, frnktansvärdt, skulle leda till motsattsen emot sitt åsyftade ändamål, brottets fördöljande, i stälBih. t. R.
Prot. 1828 o. 1829, 7 Sami. 2 Afd. 2 Band. 5 3.dje H:t. 66 Lag- s. Allm.
IV.-o 60. let för dess upptäckt.
Beträffande åter del» i form af ny motion, af samma Anmärkare framställda yrkande» att
Presteds-formulairet måtte undergå en sådan förändring, att Edsbrott icke blefve med den ifrågavarande Lag-öfvertrådelsen förknippadt, så kunna Utskotten icke eller derutinnan dela den värde Motionairens välmenta åsigt.
Den inre moraliska förbindelsen, helgad genom Religionen, att uppfylla alla sitt Embstes plister, iklädes, för att stärka och uppehålla känslan af det heliga, blott en yttre form uti den föreskrifna Eden.
Borttages än den senare, qvarstår dock den förra, och lika brottslig blifver fördenskull i sjelfva verket en Prest — ehvad speciela förpligtelse!' ingå i hans
Ed eller icke — som, under olagligt förhållande, för en timlig vinning uppoffrar sitt samvete och sin pligt att vara andra en föresyn uti umgängeisens och hjertats renhet, ej mindre, än uti Lärans och undervisningens ostrufflighet.
Just af den nedslående erfarenheten, att sådan förebråelse någon gång med skäl kunnat göras Kyrkans Lärare, hemta Utskotten ett skäl för sitt tillstyrkande, att den ifrågasatta Eds-förhindelsen icke må borttagas.
— För mången har den måhända hittills varit, och för mången skall den måhända härefter blifva, en yttre påminnelse — i frestelsens stund för den menskliga ofull - Lag- s. Allm.
Oec. Vtsk.
N:o 60. 67 kornligheten så val behöflig — att icke afvika från den stränga pligtens oeftergifliga fordringar.
I anledning af anmärkningarne mot förslaget af tvänne års praescriptions-tid, hafva Utskotten ofvan vid 4,9 § sig yttrat, och, med åberopande af Högsta Domstolens, vid samma § anförda Utlåtande, torde äfven, hvad i afseende på sjelfva straff-bestämmelsens beskaffenhet i allmänhet blifvit anmärkt, kunna anses liufvudskaligeri besvaradt.
Att någon skulle af denna anledning oskyldigt invecklas i rättegång, befara Utskotten ej af denna Lag kunna blifva någon följd, snarare, att en skyldig genom illsljug list undandrager sig Lagens rättvisa näpst.
Skulden härtill må dock mindre sökas uti lagstiftningens, än tillämpningens menskiiga brist.
Af straffbestämmelsen hafva Utskotten redan i förra Betänkandet förklarat sig icke vänta allt till förekommande af ett öfverklagadt ondt, men ansett sig skyldige att äfven på denna väg, så vidt ske kunde, detsamma motverka.
— Den olikhet, som blifvit klandrad, i fråga om ansvar för en Prest och för en Församling, eller Församlings Ledamot, som med olagliga lÖne-accorder beträdes, anse Utskotten rättvis, i betraktande af det strängare anspråk, som eger rum, på en Religions - 68 La"- s. Allm.
Lärares högre upplysning och känsla af sin pligt, helgilen af sin Ed och den skymlliga handlingens, äfven för andras rätt förnärmande, följder, Hvad ändtligen angår den anmärkta skiljaktigheten i bestraffning för den, som före, och den, som efter Valet blifver till den ifrågavarande förbrytelsen förvunnen, torde Utskotten höra erinra, att för den förra stadgas, jemte Förslagets förlust, ett års suspension, samt att den, hvilken af sådan anledning skiljes från ett Förslag, torde hafva lika svårt att derefter vinna någon befordran, som den, hvilken nödgas frångå en redan erhållen syssla.
Ånsåges ej sistnämnde straff i sig sjelft nog hardt, skulle Utskotten hellre deruti föreslå en sådan skärpning, i stället för lindring, att, utom förlust af den på olagligt sätt erhållna lägenheten, den brottslige borde på ett års tid från Prest-Ernbetets utöfning suspenderas, helst bestraffningen derigenom skulle, enligt Utskottens åsigt, bringas till större likhet för alla.
Att, i enlighet med Anmärkarens förslag, bestraffa förbrytaren, som olagligen fått en syssla, blott med tvänne års suspension, kunna dessutom Utskotten äfven af det skäl icke tillstyrka, att de för Lärare-kallets värdighet, och deir deraf beroende själavården, skulle anse högst Lag- s. Allm.
Besv. o. Oec. Utsk. Uti. 2V.-o 60. 6g menligt, att lill en Församling åter insätta elen, som genom lagbrott på samma ställe ådragit sig skymf och vanära.
På grund af hvad sålunda, i anledning af dessa bägge §§, blifvit anfördt, hemställa Utskotten vördsamt, att alla anmärkningar deremot må utan afseende lemnäs.
Dock hafva Utskotten funnit ett förtydligande vid slutet af 5p § nödigt, hvilket i det förändrade Förslaget är iakttaget. § 60.
I stället för orden : andra brottmål är här föreslaget: andra Prest rörande brottmålj mot hvilket tillägg, om Piikets Höglofl.
Ständer finna detsamma behöfligt, Utskotten, forsin del, icke anse sig böra något invända.
Vid en och annan mindre Redactionsförändring, till innehållets förtydligande och framställande i ett bättre ordnadt sammanhang, hafva Utskotten icke trott sig böra upptaga Rikets Höglofl.
Ständers tid med andragande af serskilda motiv, helst dessa utaf jemförelsen emellan Författningsförslaget och den bifogade handskrifna Bilagan genast inses; hvarföre
Utskotten här endast slutligen förnya sin förra vördsamma hemställan, att det nu ånyo granskade Förslaget till Prestyals-Förordning måtte, jemte Svar å den Nådiga Propositionen, varda till Kongl.
Maj:t i underdånighet öfverlemnadt, med underdånig anhållan, at(; 'jo Bil. t. Lag- s. Allm.
N:o 60. densamma må, till allmän efterrättelse, varda utfärdad.
Åtskilliga Ledamöters serskilda Reservationer bifogas.
Stockholm den 18 September 1829.
Reservationer: Af Herr Friherre Cederström, Jacobf som ansåg, vid den föreslagna redactionsförändringen af 59 §, det tillägg böra göras, att Förslaget, innan det till Kongl. Maj:t insändes, borde af Consistorium completteras, så att, efter uteslutande af den eller de derpå uppförde Prestman, som gjort sig skyldige till olagliga öfverenskommelser, Förslaget alltid lomme att upptaga 3:ne personer; och instämde häruti Herr Prosten Hvasser och Herr Häradshöfdingen Cron. Herr Berg von Linde vidhöll sin reservation vid förra Betänkandet, i öfverenstämmelse hvarmed alla Pastorat borde, efter föregångne, af Församlingarne anstälde val, af Kongl.
Maj:t tillsättas; hvarmed sig förenade Herr Grefve Posse, samt Herrar Landegren och Cron. Af Herr Biskopen Tegner.
Jag måste reservera mig emot 58 §, som stadgar, att den Prestman, sorn öfverbevises hafva ingått serskildt lönebeting, skall straffas med förslagsrummets förlust och ett års suspension, när förseelsen upptäckes före fullmag - Bil. t. Lag- s. Allm.
JV.-o (Jo. 71 tens utfärdande; hvaremot, orri den först efter 2 års förlopp åklagas, den felaktige förlorar icke blott deli lägenhet, hvarpå han erhållit fullmagt, utan äfven den ordinarie beställning, han till äfventyrs förut innehaft.
Ehuru således felet är detsamma, så äro likväl bestraffhingarne mycket olika.
Ty, i förstnämnde fallet, förlorar den felande genom suspension eli års tjenstberäkning, och återtager sedermera den ordinarie beställning han innehaft.
Om härigenom hans rykte lider, och hans befordrings-rätt för framliden inskränkes, (^hvarom förslaget likväl ingenting stadgar) så är åtminstone hans oeconomiska sjelfbestånd lika så försäkradt som förut.
I sistnämnde händelsen åter förlorar han, utom sitt rykte, äfven sin bergning.
Om han förut varit Prest och Kyrkoherde, återstår för honom intet annat, än att som Adjunct börja tjenstgöring å nyo.
Det är också ingenting, som hindrar honom att genast begynna härmed; ty, för alt göra olikheten i bestraffningen så mycket mera påtaglig, hafva Utskotten för detta fall icke eris föreslagit suspension.
Alt samma fel bör beläggas med samma straff tyckes vara ovedersägligt.
Huruvida felet upptäckes ett år förr eller senare, måste vara en tillfällighet, som ej bör hafva något inflytande på straffbestämmelsen.
Jag skulle likväl ej vilja tillstyrka, alt den nödvändiga likheten i straffet åstadkommes i Bil. t. Lag- s. Allm. Besv.o. Oec. Utsk.
Ull. IV.-oböi derigenom, att suspension stadgades äfven för en senare åklagad förseelse.
Efter suspensionslidens utgång måste den bestraffade åter tillträda presterlig tjenstgöring.
Men en Prestman, som på delta sätt förgått sig, har, i min tanka, förverkat det förtroendet till sin ära och redlighet, som måste vara ett nödvändigt vilkor för lians kall.
Med en sådan fläck på sitt namn kari han icke uppfylla sin bestämmelse i Församlingen, och bör förklaras förlustig ett Embete, soln han vanhedrat.
Nu gällande Kyrkolag stadgar
Em betets förlust för förseelser, hvilka icke, som den ifrågavarande, innebära någon nedrighet, och derföre med rätta bedömas lindrigare af Opinionen.
Att en så sträng bestraffning skulle föranleda till försök, att fördölja felet, må Vara troligt; men äfven det straff, Utskotten nu föreslagit, föranleder till detsamma; och när Lagstiftaren lämpat straffet efter felets natur, har han gjort hvad han bör, och kan ej ingå i den osäkra beräkningen af de mångfaildiga möjligheter, sorn illslugheten kan upptänka för att gäcka Lagen.
Härmed förenade sig Herrar Prostarne Nordiiij Spiering och Hvasser samt Herr Modin. STOCKHOLM, P. Ä. Norstedt &
Lag- tamtAlfmJBttv.0.Oec,Utik-Utl- Njo 6ll l N:o 61.
Ankom tili Exped.
Ut4k, den 17 October 1829.
Utlåtande, rörande väckt fråga , att 1827 års Skiftes - Stadga icke måtte tillämpas på de Enskiften, hvilka vid Stadgans utgifvande voro påbörjade, men ännu icke hunnit fulländas.
Då i 20 Capiflet af Kongl.
Stad gan om Skiftes-Verket i Riket, af den 4 Maji 1827, tiden , då samma Stadga borde gå i verkställighet endast vore vilkorligtvis omnämnd, liar Herr Friherre Wrangel, Henning, såsom, efter dess tanka, mest lämpligt och rattvist, yrkat, alt alla Enskiftes-förrättningar , som blifvit påbörjade innan förenämnde Författning utkom , böra afslutas enligt den förut gällande Skiftes-Förordningen , så att på dessa förrättningar den nya Stadgan ej må ega retroactiv verkan.
Ett motsatt förhållande skulle nemligen efter
Friherrens omdöme förorsaka stora kostnader för Delegarne , serdeles i de Enskiften, som räckt många år.
Rih. lill Rikn-St.
Prat. >828 och 1819, 7 Stml, j Aid»]. %:dra Ht. hule H:t. ii Statt- samt Allm.Besv.o.Oec. VtsÅ.Utl. N:o Gt.
Denna till Lag- samt Allmänna Besvärs- och Oeconomie-Utskotten, genom Remiss den 10 nästlidne September, ifrån Högloflige Ridderskapet och Adeln öfverlemnade Motion hafva Utskotten i öfvervägande tagit; men enär, utom det, att antalet af de Enskiften , hvilka, påbörjade före den tid 1827 års Skiftes-Stadga inträdde i gällande kraft, nu ej hunnit afslutas , eller åtminstone blifvit bragte nära sin fulländning, ej kan vara serdeles betydligt, det ligger i sakens natur, att, under den sedermera förflutna tiden, flera åtgärder i afseende på dessa ofullbordade förrättningar vidtagits i öfverensstämmelse med den nya Stadgans föreskrifter, samt ett upphäfvande af dessa åtgärder, som försatte Enskiftena i samma skick de voro före Stadgans utfärdande J alltså nödvändigt måste föregå Skiftets förnyade behandling enligt den äldre Författningen ; så skulle ett slikt förfarande, efter Utskottens omdöme, långt ifrån att medföra den af Motionairen påräknade fördel, förorsaka ej allenast mångfalldiga oredor vid de Enskiften , som komma att underkastas så omvexlande handläggnings-åtgärder, utan jemväl ökade kostnader och tidsutdrägt för Skiftesdelegarne.
Och då Utskotten, på grund häraf, ej kunnat inse nyttan och behofvet af det föreslagna stadgandet j få Utskotten vördsamt til Istyrka t Lag-s,Allm.Besv.o.Oec.Utsk.TJtl.N o 61 oc/162. 3 alt ifrågavarande Motion ej mä vinna Rikets Högloflige Ständers bifall.
Stockholm den i5 October 1829.
N:o dz.
Utskottet den i f October, IS19.
Betänkande öfver Herr von Troils, Emil, motion med Förslag till Sraif-Lag mot olagliga Tjenste-accorder.
TJnder anförande af de många och skadliga missbruk, som med Tjenste-accorderne, serdeles inom Armén, ega rum: huruledes de för individerne äro högst förderfliga och motverka en god esprit inom TjenstemannaCorpserne, der exemplet ofta skall förete sig af en befordran, erhållen icke såsom belöning tor förtjenst och skicklighet, utan köpt för penningar, huruledes de försätta Tjenstemännen i elt förnedrande och beroende förhållande till den person, som förskjutit accords-beloppet, och på hvars godtycke det kan ankomma, huru länge Tjenstemannen 4 Lag- samt Allm. Besv.o.