Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Dock anser jag nödigt, att vid 23:dje § fogas ett tillägg, uttryckligen bestämmande, att under de indragna indelta anslagen icke inberäknas donerade (t. ex. de af Konung Gustaf II Adolf till Upsala akademi och Vadstena krigsmanshus).
I Utskottet har visserligen afsigtcn förklarats hafva varit sådan, men ett bestämdt uttalande deraf torde icke finnas öfverflödigt.
För den här ofvan antydda ersättningen för den hittills egande optionsrätt, hvilken skulle försvinna, linner jag följande skäl tala: 1:0 Grundade på rätt: för rusthållare i och för de augments-räntor, hvilka icke utgå af hemman, som de sjelfva innehafva, äfvensom för alla andra hemmansinnehafvare, för hvilka dylika räntor mot bestämda åligganden bl»f - Stats-Utskottets Utlåtande, N.o 3i2. 29 ^it anslagna.
Ett nekande af ifrågavarande ersättning skulle vara ett förnärmande af ingångna kontrakter; för presterskapet i afseende på de anslag och vederlag, som utgå emot forntida afstående af vida större herrligheter, och som äro derjemte garanterade af detta Stånds privilegier; för fromma stiftelser och dylika inrättningar, i afseende på de föreningar, som i äldre tider af framfarna Konungar blifvit lemnade, sedermera både vid reduktioner och af Rikets Ständer erkända, hvarföre de också, då 1809 års grundlag tillkom, utgingo utom stat, och först vid 1818 års riksdag der infördes, för att vinna en allmännare öfversigt af alla statens inkomster och utgifter; på billighet och behof: för indeldta arméen.
Den numera, då prejerierne, efter bostalls-direktionernas upprättande, i allmänhet upphört, lilla fördelen af optionsrätten kan icke utan afsaknad vid indelda officerskorpsens små löner umbäras.
I allmänhet har, genom 3:dje bataljonernes tillkomst, dennas antal ökats med hälften och dock är statens anslag nu mindre, än i Konung Carl XI:s tid, ty de lemnade' penninge-tillskotten mer än motsvaras af indragna boställen och tilldelningar, och derjemte afgå nu betydliga, vid indelningsverkets tillkomst icke afsedde, summor till ackords-amorteringsfonden m. fl.
Man har visserligen omnämnt, att i händelse af behof Rikets Ständer skola bevilja löneförhöjningar, men en lång erfarenhet torde tillräckligt visa osäkerheten af ett sådant hopp.
Det sätt för den af mig tillstyrkta ersättning,, hvilken finnes i nedan upptagna förslag, torde erkännas hvila på så billiga grunder,, att dervid icke någon ersättning kan ifrågakomma för de s. k. prejerierne, , och att troligen i många fall derom icke alls någon fråga torde uppstå, men genom den, anställda undersökningen har man visat en aktning för beståndande rätt, hvilken ej annat kan än stärka förtroendet till den ifrågavarande vigtiga reformen och undanrödja en af de betydligaste aniedningarne till klander.
För att lätta öfversigten, huru ränte-förvandlingen skall kunna lämpas efter varande förhållanden, bifogar jag ett sammandrag för år 1844 af ordinarie räntans belopp länvis, till de hufvudsakiigare pcrsedlarne och uträknad efter årets markegång. so Stats-Utskottets
Ut låt ande > No 3i2.
I öfverensstämmelse med hvad jag ofvan yttrat, får jag för min del föreslå: i afseende på § 3. usta alternativet: att Rikets Ständer, för deras del, bifalla, hvad Kongl. Majit i afseende på ordinarie räntans förvandling i nåder föreslagit, dock med följande jemkningar: 1:0 att tills vidare räntan inom Stora Kopparbergs län förblifver oförändrad ; 2:0 att till Kongl. Majit öfverlemnas, att serskildt för hvarje län och äfven inom de län, der betydliga olikheter i ränteförhållandena serskilda distrikter emellan förekomma, serskildt för dessa distrikter efter hvilka förhållanden skatte-riksdalern skall fördelas i följande persedlar, spanmål, smör och dränge-dägsverken, med ledning af deras nuvarande förhållanden lill hvarandra; kunnande dock någon af de bägge första persedlarne i de län eller distrikter, de utgöra en ringa del af räntan, utbytas mot någon annan, som utgör en hufvudpersedel, och börande härvid de öfriga ränte-persedlarne betraktas såsom voro de dagsverken. st.dra alternativet: att Rikets Ständer, med godkännande af hufvudgrunderne för det af Kongl. Maj:t i nåder afgifna förslag, för deras del medgifva: l:o att, med undantag för Stora Kopparbergs och Norrbottens län samt Westerbottens län utom Nordmalings socken, i öfriga delar af riket den del af ordinarie räntan, som icke nu utgöres i spanmål, mjöl, smör och penningar, förvandlas på så sätt, att, för hvarje i jordaboken serskildt upptaget hemman eller lägenhet, spanmåls- och smörräntan jernnäs tili fulla kappar eller tfe, och återstoden föres till fullt antal dagsverken, samt, för möjligen ännu qvarblifvahde öfverskott, till penningar; börande vid förvandlingen följas det af koinmitterada för skatteförenklingen beräknade jemnade medelmarkegångspris för åren 1824—1843; öfverlemnande Rikets Ständer till Kongl.
Majit att, om och hvar så skulle pröfvas lämpligt, kunna efter samma beräkningsgrund förvandla de serskilda slagen spanmål och mjöl till tunnor spanmål, att utgöras med endast korn, samt i öfriga län och orter med råg och korn, eller råg, korn och hafra, efter del förlfåiknde emellan dessa sädesslag^, Kongl. Majt i nåder bestämmer. Stalt-Utskottets Utlåtande, IV.-o 3t2. 31 2:o att tills vidare räntan inom Stora Kopparbergs län förblifvser oförändrad; 3:0 att inom Westerbottens län utom Nordmalings sool:en och Norrbottens län ingen annan förändring vidtages, än att det i hvarfa mantals ränta ingående | # smör, hvarmed smör-räntan öfverst piter 2 | 1#, förvandlas till 8 runstycken banko, hvarigenom räntan för hvarje mantal blifver 2 | tunnor, 2 ~ 1# smör och 3 i r.dr banko i penningar.
Förvandlingen kom, för bägge länen sam manni k 11a dt, endast att röra omkring 7 ltt smör.
Att vid slutet af 23:d.je § införes följande tillägg:
Dock undantagas från denna indragning de räntor och afgifter, som utgå af donerade hemman och lägenheter.
Att efter § 26 införes en ny § af följande lydelse:
Härjemte och då Rikets Ständer anse rättvisa och billighet fordra att, om och i den mån allmänna stiftelser och verk, löntagare samt rusthållare och andra, åt hvilka kronans räntor oell tionde varit anslagna, skulle genom uppsägningsrättens upphörande förlora något i den inkomst, de bort kunna påräkna, anhålla Rikets Ständer, att Kongl. Maj:t måtte på så sätt derom i nåder låta anställa undersökning, att utredningar, uppgjorda för de sista 10 å~ ren, infordras från vederbörande lönings-diriektioner vid indelda arméen samt styrelser öfver allmänna stiftelser och verk, på grund af deras räkenskaper, otn och i så fall till hvilket ungefärligt procent-belopp -de indelda eller förbulta räntorna och tionderne verkligen efter afdrag af erforderliga kostnader och genom förändringen beredda besparingar inbringat något öfverskott, utöfver hvad vederbörande efter de lösnings-grunder, som nu stadgas, skolat utgjort, samt 1 sådant fall hos Rikets Ständer föreslå en lämplig ersättning, äfvensom att, efter samma grunder och med tillämpning af dessa utredningar, låta beräkna de ersättningar, som möjligen kunna ifrågakomma att föreslås för de räntor och tionde-anslag, som omedelbart uppburits af löntagare, eller varit för rustning eller andra allmänna onera anslagna hemman, sorn nu icke i micha f vas af samma egare, hvilka egt att dem uppbära.
Att § 28 erhåller följande förändrade redaktion:
För deras del besluta Rikets Ständer: att all tili statsverket utgående ränta och tionde skall lösas med penningar efter medelpris, som bestämmes för 5 år hvarje gång, på grund af de under de 10 förutgående åren stadgade markegångspris, hvilket medelpris lör - 32 Slats-Ulskottets Ulla' ande} N;o 3)2. sta gången endast bestämmes för till och med 1850, efter markegången för åren 1836—1845, med iakttagande likväl, att vid utgörande af de räntor och den tionde, som indelningshafvare lills vidare bibehålla, förhålles enligt nu gällande stadganden.,” Af herr Nordensvan , O. ”3:dje punkten.
På enahanda grunder, som de i Kongl. Maj:ts nådiga proposition anförda, anser jag persedel-räntornas förvandling till en för framtiden bestämd och stående penninge-ränta icke förenlig med statsverkets nu genom lag fastställda rätt och det allmännas sauna fördelar, men väl en förenkling af dem kunna tillvägabringas, sorn, jemte det den försäkrar staten om dess nu egande förmån att för en del af sina inkomster vara oberoende af med tiden vexlande varuvärden, icke skulle medföra forde skattskyldige större lunga, äu sorn nu är en följd af de dem åliggande ränte-skyldigheter.
Skatteregleriugs-kommitlen har i detta afseende föreslagit, att de uti hemmanens grundskatt ingående persedlar oell dagsverken skulle förvandlas till endast tvenne slags persedlar, nemligen spannemåi och smör.
Med skäl kan emot detta förslag anmärkas det af erfarenheten styrkta förhållandet, att de serskilda persedlarnes värde hittills förändrats uti mycket olika proportion, och att man således hade anledning att befara, det lösningspriset för de nya ränte-persedlarne i framtiden komme att blifva olika med de nu utgående räntebeloppen.
Deremot är ostridigt, att denna möjlighet aflägsnas desto mer, ju flere af de gamla hufvudpersedlarne bibehållas oförändrade, då stigandet eller fallandet af priset på några af dem kunde, i fråga om hela räntebeloppet, motvägas af ett motsatt förhållande i afseende å andra.
Man finner, vid en öfverblick på de persedlar, som för närvande ingå i nndervisningarne och grundskatterne, att spannemåi, ladugårds-produkter och dagsverken utgöra större delen af räntornas totalbelopp, och att den öfriga, jemförelsevis ringa delen är bestämd dels i penningar, dels i åtskilliga småpersedlar, hvilka, till antalet många och olikartade, men hvarje för sig till belopp och värde ringa, företrädesvis göra debiteringen efter markegångsprisen invecklad och mödosam.
Jemnförelsen af mai kegångs-taxorna för en mängd af år visar likväl, att någon anmärkningsvärd fluktuation i dessa småpersedlars pris icke egt rum.
Utgående i penningar, kunna de derföre redan nu betraktas såsom en stående, knappt föränderlig, penninge-ränta, och om dessa Slats-Ulskollets Utlåtande j IV:c 312- 33 dessa småpersedlar blefve, en gång för alla, till verkelig penninge-ränta, efter medium af tio eller tjugu års markegångspris, förvandlade, så skulle derigenom en väsentlig förenkling i skatteväsendet vara tillvägabragdt, som utan några, uppmärksamhet förtjenande, rubbningar komme att afhjelpa de egentliga anledningarne till de Öfverklagade olägenbeterne.
Förutnämnde hufvudpersediar, nemligen spannemål och större ladugårdsprodukter, jemte dagsverken, borde deremot bibehållas, spannemålen oförändrad till beloppet, ladugårds-produkterne reducerade till ett eller tvenne slag, och dagsverkena reducerade till ett enda slag nemligen s. k. dränge-dagsverken.
Det har väl blifvit i afseende å detta förslag anmärkt, att, rlå den proportion, efter hvilken ifrågavarande räntor ingå i grundskatten, på olika orter är mycket olika, skulle ock den utaf dem bestående andel i grundskatten blifva olika, derest och i de fall den efter markegångspris komme att utgöras, och de skattskyldige följaktligen i olika delar af riket få vidkännas en mycket ojemn tryckning deraf.
Men, då nu fråga är, icke om nedsättning eller jemkning, utan endast om förenkling af skatterna, torde denna invändning för närvarande icke vara af någon vigt, synnerligen som uti detta hänseende förhållandet emellan olika provinser och orter blefve enahanda såväl efter sorn. före forenklings-åtgärderna.
En sådan ojemn tryckning skulle dessutom äfven for olika orter vara att förutse, derest hela grundskatten förvandlades till bestämd penninge-ränta, emedan hvarken penninge cirkulationen eller tillfällen till afsättning alltid och allestädes i riket äro lika lifliga, lätta och mångfaldiga.
Sistnämnde förhållande utgör ock ett af de skäl, på hvilka jag anser, för spanriemålens inbetalning in natura, rättigheten böra räntegifvarue tillerkännas, enligt hvad ock riksdagsmännen för Östergöthland och Småland, uppå anförde goda grunder, yrkat.
Då med sådan leverering forslingsskyldighet nödvändigt måste följa, ligger redan deruti en borgeu, att denna rätt icke skall begagnas, utan på grund af omständigheternas kraf; och att med utmätning hemsöka en jordbrukare, som icke har tillräckligt penningar, men är villig att betala en del af sin grundskatt i spannemål, vore ej blott ett stort ekonomiskt misstag, utan ock en verklig orättvisa.
För min del föreslår jag alltså: att af de uti hemmanens grundskatt ingående persedlar och räntetitlar, spannemål, större ladugårds-produkter (smör, kött, fläsk) och dagsverken, bibehållas oförändrade till sitt nu varande belopp, dock så, att ladugårds-produkterna reduceras till endast ett eller högst tvenne slag, samt dagsverkena till endast ett slag eller s. k. dränge-dagsverken; Bih. till R.
Prot. t8/f) och 1848 j 4 Sami, 1 Afd. 2 Rand. 58 Haft. *> 34 Stats-Utskotlets Utlåtandej N:0 3/2, att, af dessa persedlar, spännen/ålen må kunna af räntegifvaren in natura lemnäs, der han del' askar; att den i molsaLt fall bör, i likhet med andra persedlar och dagsverken, i penningar lösas, efter ett medelpris af tio års markegång; och att alla öfriga så kallade småpersedlar må lill bestämd penningränta förvandlas, efter det medelpris, som markegångs-taxorna för de 20 firén 1824 till 1843 utvisa, och med den jemkning i afseende å skiliingtal, Stats-utskottets förslag angifver.
I afseende å augments-räntorna, anser jag dem böra oförändradt förblifva uti det förhållande, hvari de nu, enligt indelningsverk och författningar, stå till rusthållen.
Då det understöd för rusthållningen, i afseende hvarå augmentsräntor tilldelades rusthållen, nu är lika behofligt, som det var vid rustnings-indelniugens uppgörelse; då rusthållen äfven i fråga om skatteköp af augments-heoaman ega vissa företräden; då dessutom mångenstädes rusthållsstommen och augments-hemmanet äro till ett förenade eller i sambruk, och då i allmänhet, i afseende på rustningen, rusthållet och augmenten betraktas såsom ett helt för sig, så ligger i alla dessa omständigheter, efter min tanke, så bindande skäl för fortfarande bestånd af rusthållens gamla rätt, i afseende å augments-räntorna, att jag ans^r mig böra bestämdt afstyrka, hvad Stats-utskottet i denna punkt angående dessa räntor föreslagit.”
Af lektor Wallman: ”Genom votering har Stats-utskottet beslutat, att, med undantag af 20 momentet i utlåtandet N:o 242, under gemensam pröfning företaga bela frågan om beskattnings väsendets samt uppbörds- och redogörelseverkets förenkling.
Denna summariska behandling af ett ärende af så stor omfattning och vigt, utan afseende på de betydande anmärkningarne emot Utskottets förslag inom tvänne Riks-stånd, synes mig vara i strid emot Utskottets åliggande, enligt 49 § R. O., att, i anledning af återremiss, inkomma med ytterligare utlåtande; hvarvid behörigt afseende ofelbart måste å de gjorda anmärkningarna fästas, frågan ytterligare utredas och, om motsidans skäl sådant föranleda, Utskottets förra beslut ändras eller modifieras.
Ett motsatt förfarande kan, äfven om det har för sig en föregående praxis, svårligen försvaras.
Emot Utskottets i sjelfva hufvudsakcn fattade beslut, reserverar jag mig på följande skäl.
I afseende på skatteförenklings-frågans formella behandling förekommer, att den icke erhållit den föregående utredning, 10 § regeringsformen föreskrifva för ärenden, innan de i Konungens Statsråd föredragas.
I en Stats-Utskottets Utlåtande> N:o 3/2. 35 fråga af denna vidsträckta omfattning, hvilken djupt ingriper i hela beskaltningsväsendet och statsverkets deraf beroende inkomster, i allmänna verks, inrättningars samt kyrkans och fromma stiftelsers, i flera fall genom privilegier försäkrade, rättigheter, samt i eganderätts-förhållanden, hade denna grundlagens föreskrift destomindre bort åsidosättas, som af vederbörande embetsmyndigheter vigtiga och sakrika upplysningar kunnat väntas, hvilka representationens medlemmar, åt hvilka detta ärende blifvit öfverlemnadt, sällan eller aldrig äro i tillfälle att lika noggranna och fullständiga i enskildt väg förskaffa sig.
Förändringar äro föreslagna vid skattläggningarne, skatteköpen och jordböckerne, utan att Kammai'-kollegium blifvit hör dt; vid uppbörden, utan att Stats-kontorets och Landshöfdingarnes utlåtande infordrats; vid skattskyldiges och redogörares i Kammar-rättens instruktion stadgade ansvarighet, utan att detta verks hörande ansetts behöfiigt, samt uti indeldta lönerna och fromma stiftelsers, verks och inrättningars inkomster af tionde och räntor, utan att stiftens och akademiernas styrelser för presterskapets och läroverkens, regementernas löningsdirektioner eller landshöfdingarne för landstaternas indelning fått tillfälle alt sig yttra öfver dessa förslag, hvilka hafva vigtigt inflytande på de institutioners framtida bestånd, som af de respektive korpserna representeras, och till en del röra inrättningars och stiftelsers, under privilegiers helgd skyddade eller genom enskildta donationer förvärfvade egendom.
Å andra sidan har räntegifvarnes rätt icke blifvit behörigen iakttagen, då de skattskyldiges urgamla och högst vigtiga rättighet, att, efter eget val, med penningar eller räntepersedlar in natura erlägga utskylderna blifvit upphäfven, utan att räntegifvarne, hvilka åtminstone fordom ansett denna rättighet alltför dyrbar att under något vilkor kunna efterskänkas, deröfver läns- eller distrikts vis fått höras, änskönt Rikets sednast församlade Ständer sådant uttryckligen begärt, och denna förmån i analoga fall förut blifvit utan olägenheter medgifven.
Under sådana förhållanden anser jag Rikets Ständer, hvilka äro för sina åtgärder ansvarige, icke kunna öfver ett ärende af så stor vigt för samtid och efterverld, i det outredda skick hvari frågan blifvit till Ständerna öfverlemnad, för närvarande fatta något definitift beslut.
Öfvertygad, som jag är, att en på rättvisa grundad, med allmän och enskild rätt förenlig förenkling af beskattningsväsendet är af behofvet påkallad, och då det torde kunna förutsättas, att, i händelse förevarande förslag icke blir antaget, Rikets Ständer ingå med underdånig önskan 0111 en förnyad nådig proposition i ämnet, anser jag mig böra, reservationsvis, upptaga några af de väsentligaste och till sina följder vigtigaste brister i det af Utskottet tillstyrkta förslaget.
Om jag dervid hufvudsakligen upprepar hvad af mig inom Hög v. 36 Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 3/2.
Preste-ståndet anfördes, torde det hafva en ursägt i den korta tiden för de anmälda reservationerna.
Vid 2 momentet är kronans säkerhet icke tillräckligt iakttagen, då det lätt kan inträffa, att det skatteköpta hemmanet för andra skulder inteek nas, innan den, enligt forslaget, på 10 år fördelade skatteköpeskillingen blifvit till fullo erlagd.
Den förlust, som statsverket, härigenom äfventyrar, kunde lätt lorekommas genom föreskrift, att elen återstående skatteköpeskillingen skall debiteras, uppbäras och redovisas i sammanhang med lägenhetens grundskatter, samt med enahanda förmånsrätt, men ett sådant stadgande, såsom af civillags natur måste, enligt grundlagarna, i annan ordning beredas och antagas,, för att blifva gällande.
En mera anmärkningsvärd olägenhet torde ligga deruti, att, ehuru den föreslagna friheten blott har afseende på sådana kronohemman och lägenheter, som, enligt hittills gällande stadganden, kunnat till skatte köpas, staten likväl härigenom afhändt sig rättigheten, att, för framtida behof, till inrättningars, boställen o. s. v. disponera dylika hemman.
Den vigtigaste delen af förslaget innefattas i 3 och 20 moment erna, rörande ordinarie räntans förvandlande i fix penningeränta och indelta räntornas och kronotiondens indragande till statsverket.
En för alla tider efter nu gällande varupriser bestämd lösen i silfver för grundräntorna förutsätter, om den utan orättvisa och förlust å någondera sidan skall kunna antagas, att förhållandet emellan räntepersedlarnes nuvarande värde och silfvermyntet efter 1830 års myntfot icke undergår någon betydlig förändring.
Men det är ett allmänt erkändt faktum, att silfrets värde i förhållande till de nödvändigaste lifsförnödenheter och värdet af arbetskraften, i följd af ständigt ökad tillgång på denna metall och dess representativer, statspapper, växlar och kreditsedlar, utom andra af civilisationens utveckling beroende orsaker, är i oupphörligt fallande.
Om också under kortare perioder af mera tillfälliga anledningar häruti förändring inträffar, måste det likväl antagas, att ett förhållande, sem tre århundraden fortfarit, grundar sig på allmänna och varaktiga orsaker.
Man har beräknat silfrets minskade värde till 5 procent på århundradet, men efter en jemförelse emellan varors pris och silfrets under 1500-talet och i våra dagar, är procenten betydligt större.
Efter denna beräkning skulle följden af en ränteförvandling, sådan som den nu föreslagna, om den egt rum 1523, blifvit, att den på markegångspris beroende delen af ordinarie räntan, i stället för 1,460,000 r:dr, sorn den 1844 utgjorde, nu uppginge endast till omkring 260,000 r:dr.
Pappersmyntets silfvervärde är ännu mera osäkert och beroende af mynthvälfningar, för hvilka kommande tider lika litet torde vara tryggade, som Siats-Utskottets Utlåtande, N;o 3t1. 31 den förflutna.
De försäkringar, man i detta afseende gifvit, äro mycket förhastade.
Ingen stat har af fri vilja och utan att af omständigheterna dertill tvingas, vidtagit sådana operationer.
Krig, flera års missväxt och fortfarande ofördelaktiga handelsförhållanden kunna framkalla en sådan kris.
Sveriges penningeverk har förut erfarit verkan af de omkostnader, krigen fordrat, då lån hvarken utom eller inom riket kunnat erhållas; och det förmäles, att Norriges bank nyligen, endast till följd af missgynnande handels-konjunkturer, sett sig i nödvändighet att inställa silfver-utvexlingen i landets 2:ne största handelsstäder.
— Den gamla utvägen att, i händelse af krig eiler andra tvingande omständigheter, med hankens sedlar, hvilka, enligt 72 § regeringsformen, skola såsom mynt i riket erkännas, betacka brist och kostnader, är alltid nära tdl hands; och de skattskyldige i riksförsamlingen hafva icke något intresse i att motverka en myntförsämring, hvarigenom skattebeloppet ytterligare nedsättes och minskas.
Verkan af silfrets och penningens fallande värde, emot räntepersedlarnas, visar sig inom en kortare liderymd i förhållandet emellan kronovärcliet och markegångspriserna, hvaraf följden är, att kronan af de hemman, som erlägga penningeskatt, ej har i så stor inkomst, som af dem, hvilka utgöra skatten i räntepersedlar.
Genom den af Utskottet föreslagna förvandling af ordinarie räntorna i en hir alltid fixerad pennirigeränta är statsverkets förlust för framtiden gifven och oundviklig.
Men under den närmaste tiden efter denna förändring, skall den för räntegifvarne sjelfva, åtminstone i de provinser, der räntan hufvudsakligen utgår i spanmål, medföra stor förlägenhet och betydliga förluster, i samma nion, som afsättningen är mindre liflig.
Då grundskatten samt indelda räntor och tion den ovilkorligen skola i penningar betalas, blir deraf en följd, att räntegifvarne måste på en gång afsätta sina produkter, priserna nedtryckas och, om en penningekris inträffar, det blir nästan omöjligt att anskaffa tillräckligt penningebelopp för skatterna.
De enda, som derpå vinna, äro de icke jordbrukande klasserne af näringsidkare, borgerskapet och städernas öfriga invånare, hvilka till lägre pris erhålla spanmålen och andra lifsförnödenheter.
Genom den i 20 och 23 momenten föreslagna indragningen till statsverket af indelda anslagen till allmänna verk och inrättningar, kyrkor och fromma stiftelser samt till embets- och tjenstemän, äro dessa institutioners och korpsers sjelfständighet och framtida bestånd äfventyrade, då de göras beroende af statsverkets större eller mindre tillgångar.
Främmande länders och vår egen erfarenhet äro äfven i detta fall undervisande: det är ej längre sedan än under Gustaf IILs regering, då under ”statsverkets knappa tillgångar” värfvade armeéns aflöning skedde med kreditsedlar, hvilka blott med rabatt emot - 38 Slats-Utskollets Utlåtande lV:o 312. togos i allmänna rörelsen.
Dessa vådor äro icke för framtiden undanröjda genom. den förändring i 20 morn., Utskottet, i afseende på embets- och tjenstemän, antagit.
Följderna af alla dessa förslag för indelningsverket, kyrkan, läroverken, civila administrationen och sjelfva konungamaglen kunna icke beräknas.