Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
R:dr, komme att icke blott fylla den nu beräknade statsbristen, utan äfven lemna ett årligt öfverskott af 400,000 R:dr, som, jemte andra vid innevarande års slut befintliga tillgångar, skulle svara emot de anslag, Kongl. Maj:t kunde i Nåder behaga än ytterligare vid denna riksdag af Rikets Ständer äska, eller hvilka, enligt enskilda motioner, för särskilda ändamål torde påkallas; och bar motionären, som till en början från berörde bevillnings-nedsättning undantagit stångjerns-smidet, derå beskattningen under de sednaste tretio åren skulle blifvit minskad med ej mindre än 50 procent, sedermera inom Utskottet frånträdt denna undantags-beslämmelse och förklarat sig önska den föreslagna nedsättningen tillämpad på alla enligt bevillnings-» förordningen skattskyldige utan undantag.
Då emellertid, såsom redan blifvit antydt, frågan om allmänna bevillningens belopp ej kan komma i betraktande, förrän den slutliga statsbrist-summa, som dermed skall fyllas, blifvit känd, finner Utskottet något vidare utlåtande icke heller öfver Herr Komminister Beckmans motion nu erfordras.
Från samtliga Riks-Stånden hafva framställningar inkommit om upphöfvande af den i Irsta Art.
Beviilnings-förordningen stadgade Personliga Sky dds-afgiften, hvarvid det blifvit föreslaget, dels att berörde afgift må helt och hållet försvinna, dels att den måtte upphöra endast såsom stats-inkorast och i stället öfverlemnas till kommunerna, för att ai’ dem användas, enligt fleras mening, lill folkskolorna och, enligt andras, till fattigvården.
De motioner, som i detta afseende blifvit väckta, äro följande: hos Ridderskapet och Adeln, af Herr Stuart, C. G., som påyrkat ifrågavarande afgifts borttagande helt och hållet, och till stöd derför anfört, att densamma till största delen måste utgöras af den obemedlade delen af Svenska folket; att hvarje skattskrifven person i allt fall utgjorde en särskild kapitalions-afgifl under namn af mantalspenningar; att det vore olämpligt att betrakta och antaga den personliga tillvaron såsom en bevillningsgrund; att det förefölle nog eget och anmärkningsvärdt, att en extra ordinarie stals- elier bevillnings-inkomst skall utgå efter samma beräkningsgrund och lill samina belopp, som en gammal ordinarie skatt; att det ej borde förbises, hurusom uppbörden och redovisningen afen särskild, utaf 1,740,000 skattskyldige utgående, afgift nödvändigt måste medföra högst betydliga besvär, och hurusom en ej ringa del af denna afgift, efter tidsödande och mödosamma undersökningar och skriftvexlingar, måste årligen afskrifvas; samt ändtligen att Stats-verkets nuvarande tillstånd och den allmänt förväntade tillökningen i Statens inkomst af bränvins-produktionen ingåfve den Bevillnings-Utskotlets Betänkande, N:o i. 3 förmodan, att någon lindring eller nedsättning i hittills utgående skattebidrag kunde inedgifvas; inom Preste-Ståndet, af Herr Kontrakts-prosten Almqvist, hvilken föreslagit den så kallade personela bevillningens upphörande, emedan den dels kunde undvaras, då Kongl. Majlis Nådiga Proposition, angående Stals-verkets tillstånd och behof, icke utvisade större statsbrist-summa än 1,172,000 R:dr, samt dessutom till de extra ordinarie utgifterna hos Riksgälds-Kontoret innestode extra-ordinära tillgångar ätt för statsbehofven användas, dels ock vore rättsvidrig och obillig, enär den utgår lika af millionären och backstugusittaren, samt således tyngst hvilar på den fattigare befolkningen, hvadan den också länge blifvit öfverklägad och, i motionärens tanke, längesedan bordt försvinna; och af Herr Doktor Björkman, som hemställt, att den personliga skydds-afgiften, hvilken, om den än hittills möjligtvis varit för Stats-verket behöflig, likväl hädanefter lätteligen kunde undvaras, måtte helt och hållet försvinna såsom stats-inkomst, men i stället till samma belopp, som förr, debiteras och uppbäras såsom fattigvårds-afgift, samt aflemnas till församlingarnes fattigvårds-styrelser, i hvilkas hand den skulle utgöra ett behöfligt bidrag lill uppfyllande af en välordnad fattigvårds pligter, hvaribland motionären framför andra framhållit skyldigheten att bekosta fattiga, vanvårdade barns skolgång och uppfostran till goda och nyttiga samhällsmedlemmar;
varande öfver detta förslag, deruti Prostarne Nordlander och Melén samt Doktor Sandberg instämt, yttranden afgifna utaf flera bland Ståndets ledamöter; uti Rorgare-Ståndet af Herr Henschen, som yrkat, att bevillningen efter lista Art. måtte alldeles upphöra, eller, om det icke kunde ske, anslås till folkskolorna och således öfverflyttas till kommunerna, såsom förut skett med en del deraf; och har motionären i sådant hänseende utförligt sökt ådagalägga ifrågavarande bevillnings-titels olämplighet, samt gendrifva de för dess bibehållande vanligen åberopade skäl, dervid han bland annat anfört: att en beskattning, om den skall vara rättvis, icke får vara endast personel, eller sådan att den måste erläggas af hvarje till viss ålder kommen person, blott såsom medborgare, utan afseende å den omständighet, huruvida han eger eller kan förtjena något; att, beträdande det från benämningen skydds-afgilt hemtade skäl för ifrågavarande afgifts utgörande, eller alt hvar och en åtnjuter skydd af staten i afseende på sin person, det vore klart, att statens skydd oftast och hufvudsakligen erfordras för egandcrätien och hvad dermed har sammanhang, äfvensom för vissa af staten sjelf utdelade personliga företrädes-rättigheter; att man omöjligen kunde, såsom likväl ofta blifvit försökt,, ursäkta denna, afgift, hvilken tyngde ganska hårdt på den obemedlade familjefadern, med dess obetydlighet, som skulle göra densamma okänbar för den betalande, ty det vore ej tillåtet att göra orätt, derföre att det går lätt för sig, och i allt fall vore ingenting obetydligt för den, som icke eger något; att den obemedlade tillräckligt genom skole-, kurhus- och fattigvårds-afgifterna samt naturaprestationer påminnes om, att han lefver i ett samhälle, som krälVer uppoffringar; och slutligen att staten, ulan tillitande af ifrågakomna afgift, från andra håll hade att påräkna mer än tillräckliga inkomster för sitt behof; — samt uti Bonde-Ståndet af Pehr Mallsson från Wester-Norrlands län, med hvilken största delen af Ståndets ledamöter instämt, äfvensom Anders Andersson och Johan Johansson från Östergöthlands län, hvilka väckt fråga om personliga skyddsafgiftens öfverlemnande till kommunerna, för att användas, enligt den förstnämndes förslag, för folkskolorna, till bestridande af såväl skollärarnes fullständiga aflönande, som fattiga barns underhåll och vård under den tid, de af skolan sig begagna, och enligt de begge sednares mening till fatlig-försörjuingen.
i Bevillnings-UtskoUets Betänkande, N:o 4.
Härförutan har ett parlielt borttagande af mera omförmälda afgift förordats af Herr von Koch, N. S., som hos Ridderskapet och Adela föreslagit, att den till Statsverket ingående personliga skydds-afgiften må från och med år 1855 upphöra att utgå, dock att de, hvilka af tjenst eller rörelse ega mer än 200 R:dr årlig inkomst, samt de, som efter 2:dra Art. utgöra bevillning för fast egendom af öfver 5,000 R:dr värde, böra fortfarande för sig sjelfva och alla hos dem mantalsskrifna personer erlägga denna afgift, för hvars borttagande i afseende å öfrige samhällsmedlemmar åberopats, alt den drabbar tungt dels den mindre bemedlade jordbrukaren eller handtverkaren, som måste erlägga den för sin familj och sitt tjenstefolk, dels den obemedlade arbetaren, när han sjelf skall erlägga sin skatt, samt alt de öfriga personela utskylderna till staten och kommunerna, nemligen mantalspenningarne, afgifterna till kurhus, folkskolor, fattigförsörjning m. m., i allt fall vore för dessa klasser betydliga.
Som den personliga afgift, hvilken såsom bevillning till Stats-verkel ingår, efter de nedsättningar, hvilka i densamma egt rum, numera ej kan vara särdeles kännbar, har Utskottet ansett samma afgift böra fortfarande utgöras; men då den i flera af ofvannämnda motioner väckta frågan om denna afgifts användande för kommunala behof funnits, såsom icke stående i oskiljaktigt sammanhang med allmänna bevillningen, böra blifva föremål för särskild behandling, hvadan ock särskildt Utlåtande deröfver kommer alt afgifvas, har Utskottet emellertid, på det pröfningen af förslaget tili Bevillnings-förordning ej måtte i afbidan derpå uppehållas, ansett sig böra föreslå, att de angående personliga skydds-afgiften nu befintliga stadganden må tills vidare lemnäs oförändrade; med Rikets
Ständer förbehållen rätt att i samma stadganden vidtaga de förändringar, som kunna påkallas af Rikets Ständers blifvande beslut i anledning af nyssberörde särskilda Utlåtande.
Under förklaring alt hans hufvudsyfte vöre, att åstadkomma rättvisa och att befordra den allmänna moraliteten genom undanrödjande af de snart sagdt oemotståndliga frestelser lill osanna taxerings uppgifter, hvaruti flertalet skattskyldige inleddes genom en orimligt hög beskattning, har Herr von Koch, uti sin ofvannämnde motion, föreslagit, att bevillningen enligt 2:dra Art. mätte i allmänhet bestämmas till en procent af alla derstädes förekommande bevillnings-titlar och således för fast egendom till fyra R:dr för hvarje tiotusen af det uppskattade värdet; och har motionären, i sammanhang härmed, dels föreslagit, bland annat, alt all uppgift å inkomst lill taxering skulle göras under uttrycklig förklaring att den sker »på ära och tro», hvarigenom, dä skatten ej sattes för hög, och afgiften kontrollerades af taxeringsmännens rätt att definitivt bestämma beloppen, osannfärdiga afgifter i de fleste fall skulle förekommas, dels ock uppgjort en summarisk beräkning öfver det sannolika siffer-resultatet utaf hans förslag, utvisande en minskning i bevillningen enligt 2:dra Art. af 576,950
Slats-verkets närvarande tillstånd olvifvelakligt medgifva.
Om det å ena sidan icke kan förnekas, att ett bevillnings-system, grundadt på en lika afgifts-procent för alla skattskyldiga, ej blott erbjuder de vid första påseendet rättvisaste grunder för beskattningen, utan äfven skulle medgifva en synnerligen enkel uppställning af bevillnings-förordningen och dymedelst föranleda en lättare tillämpning af densamma, så får dock å andra sidan icke lemnäs ur sigle, att ett sådant system nödvändigt förutsätter tillräckligt verksamma kontroller emot osannfärdiga taxeringsuppgifter, lör alt förebygga den ojemnhet i beskattningen, som, med antagandet af en öfverallt lika bevilinings-procent, naturligen skulle uppstå deraf, att vissa medborgareklasser kunna, i anseende till sjelfva naturen af deras inkomster, lättare än andra, hålla taxeringsmännen i okunnighet om dessa inkomsters verkliga belopp, hvilka kontroller, Bcvillnings-Utskollels Betänkande, N:o i.
5 Utskottets tanke, på intet vis skulle vinnas genom den föreslagna föreskriften att all uppgift till taxering bör uttryckligen ske »pä ära och tro», enär hvarje offentligen och med anspråk på trovärdighet lemnad uppgift måste anses så ske, äfven om en uttrycklig försäkran derom ej eger rum.
Utskottet har' icke heller å sin sida tilltrott sig att utfinna kontroller, som kunde blifva betryggande i berörde hänseende; och då dessutom antagandet af den utaf Herr von Koch föreslagna bevillrrings-procent otvifvelaktig! skulle föranleda en högst kännbar minskning i stäts-intraderna, hvilket Statens närvarande behof icke lärer medgifva, får Utskottet hemställa, att Herr von Köchs ifrågavarande förslag ej må till någon Rii kels Ständers åtgärd föranleda.
Hos Ridderskapet och Adeln har Herr Rosenblad, B., föreslagit, alt, i händelse omständigheterna skulle tillåta nedsättning af den i sednaste Bevillnings f örordning påräknade inkomst, efter 2:dra Artikeln, nedsättningen mätte ungefär i samma förhållande tillgodokomma alla efter denna Artikel skattdragande; äfvensom Herr Henschen, uti sin förenämnde motion, hemställt, att, om bevillningen efter 2:dra Artikeln icke alldeles upphörde, den åtminstone matte nedsättas till en tredjedel af dess nuvarande belopp, såvidl bevillningen ej tillkommit såsom ett mede! mot lyx och öfverflöd.
I afseende härå får Utskottet hänvisa till det härförut med anledning af Herr Komminister Beckmans motion afgifna yttrande, såsom tillämpligt äfven på förevarande framställningar, hvilka alltså ej torde erfordra något vidare utlåtande.
Beträdande den af Embels- och Tjenstemäns samt Betjentes löner m. m. utgående bevillning, har, uti framställda motioner, blifvit yrkadi: hos Ridderskapet och Adeln af Hans Excellens Herr Grefve Löwenhjelm, Carl Axel, att Embets- och Tjenstemäns arfvoden, löner och pensioner måtte befrias från bevillning; af Herr Rosenblad, att bevillningen å Embetsmäns löner m. m. efter 1851 års Bevillnings-Förordning må nedsättas till hälften af deri stadgade belopp eller procent; till stöd hvarför motionären anfört, att 1812 års Bevillnings-Förordning, hvars grundsatser med ringa undantag ännu äro gällande, afsett en lindring för deni allmänhet illa lönade Tjenstemannen, då den pålade hans lön högst tre procent bevillning, medan annan inkomst belädes med 5 procent, men att resultatet häraf blifvit högst olika mot det påräknade, enär Embetsmännen, hvilkas löneinkomster, med undantag för de fä, som hafva Sportler, kunna beräknas på runstycket, i verkligheten erlägga en mångdubbel bevillnings-procent emot den store Borgaren, hvilken obillighet ytterligare ökades der, såsom i Stockholm, de flesta kommunal-afgifler fördelas efter 2:dra Artikeln af Bevillningen; — äfvensom af Herr Hjerta, L. J., alt bevillningen af löne-inkomster för Embets- och Tjenstemän med mindre än 1,000 R:drs inkomst måtte nedsättas till 2 procent af dessa inkomster; samt uti Borgare-Ståndet af Herr Schwan: 1) att bevillningen, enligt 2:dra Art. 2 §. af nu gällande Bevillnings-Förordning, af Embels- och Tjenstemäns löner må minskas till en tredjedel af hvad uti den i nämnda §. uppställda larifen stadgas för löner intill 1,200 R:dr, samt för löner derutöfver nedsättas från 3 lill 1 procent; 2) att all bevillning på pensioner från Stats-verket må upphöra; för hvilka förslager motionären anfört såsom skäl, att bevillningen å Embels- oell Tjenstemäns löner ocb pensioner vore både obillig ocb principvidrig, emedan den innefattade ett återgäldande till slaten af de medel, staten sjelf anslagit till Embets- och Tjenstemäns aflöning och pensionering, hvilken återbetalning tillika vore förenad med en utgift å statens sida lör uppbörden och kontrollen derå, som minskade statens inkomst, utan att gagna tjenstemännen, då det för dem vore lika, om ej mera fördelaktigt, derest staten direkte gjorde detta afdrag 6 Bevillnings-Ulskottets Betänkande, N:o 4. genom förminskning af lönerne, hvilka dock ingalunda vore för höga, så att de påkallade en sådan förminskning,
isynnerhet om de alltjemt stegrade lefnadskostnaderne foges i betraktande; att den utaf Embets- och Tjenstemäns löner utgående bevillningen, hvilken för år 1851 utgjorde 211,712 R:dr 21 sk. 6 rst., i anseende lill summan icke kunde för stats-regleringen vara af någon vigt, när man betraktade de så högst betydliga öfverskott, som beräkningen af statens inkomster år efter år lemnar; alten Emhetseller Tjensteman måste på sina föräldrars eller egen bekostnad göra en vida kostsammare uppfostran än andra medborgare, så att hans tillgångar oftast vöre uttömda, då han hunnit kompetensen att inträda i statens tjenst, hvarefter han, särdeles på den civila banan, ej sällan nödgades i decennier gå såsom extra ordinarie, och derunder vanligen skuldsätta sig för att lefva; samt ändtligen att Embets- och Tjenstemännen hade temligen ansenliga kommunalskatter och andra ej obetydliga bidrag till pensioner m. m. att utgifva, så att de i allt fall visserligen icke vore skattfria; hvarjemte motionären förklarat, att, fastän han, på grund af de utaf honom anförda motiver, borde föreslå borttagandet af all stats-beviilning å Embets- och Tjenstemän, han dock, för att ej synas gå brådstörtad! tillväga, inskränkte sig lill ofvan framställda förslag.
Med anledning af Herr Sch wans nu omförmälda motion, uti hvilken flera af Borgare-Ståndets ledamöter, och deribland Herr Wallenberg, sig förenat, här denne likväl derjemte yrkat, att till ett blifvande beslut om nedsättningen måtte fogas det stadgande, att, om landet råkar i krig, den hittills gällande bevillningen skall åter utgå från och med början af det år, derunder krigstillståndet inträder; hvaremot Herrar Kock, Ekholm, Spängberg, Hesselgren, Ohrström och Tjernberg ansett all bevillning å Embets- och Tjenstemäns löner nu böra på en gång borttagas.
Ehuru Utskottet, i likhet med motionärerne, önskat, att bevillningen å Embetsoch Tjenstemäns samt Betjentes löner m. m. skulle kunnat, såsom rättvisa och billighet det kräfva, vid detta riksmöte åtminstone nedsättas till en procent, har Utskottet dock funnit betänkligt, att, under nuvarande förhållanden, göra någon ändring uti den för nämnde medborgare-klass från lång tid tillhaka stadgade andel i de offentliga bördorna; på grund hvaraf Utskottet icke vågar tillstyrka bifall till ofvan omförmälda motioner.
Utskottet har fått emottaga flera motioner, angående nedsättning i bevillningen af handel och näringar i allmänhet, äfvensom af fast egendom, nemligen: af Herr Hjerta, som föreslagit att bevillningen enligt 2:dra Art. för handel, näring och borgerlig rörelse måtte nedsättas från 5 till 3 procent af det förflutna årets inkomst, hvilken nedsättning, enligt motionärens tanke, skulle leda till mera riktiga och fullständiga uppgifter af de skattskyldige, än nu är fallet; hvadan staten skulle föga eller intet derpå förlora; af Herr Henschen, som, för den händelse att bevillningen efter 2:dra artikeln för embetsman, borgare och andra näringsidkare skulle fortfara, ansett den böra för dem alla utgå efter samma tarif, hvadan, då den nu i 1 mom. 2 g.
Bevillnings-förordningen intagne tarif säkerligen icke komme att ändras till embetsmännens betungande, den äfven borde blifva gällande för borgare och andra näringsidkare, hvilkas bevillning således aldrig skulle öfverstiga 3 procent af deras behållna årsinkomst; och har Herr Henschen, för den händelse åter att, såsom en annan ledamot af Ståndet föreslagit, tarifen för embetsmännens bevillning skulle komma att nedsättas, samma lindring ock borde tillgodokomma borgare och andra näringsidkare; varande för det framställda förslaget hufvudsakligen följande skäl anförda: att det vöre högst obilligt att bevillningen utgår efter högre procent för näringsidkare^, än för emhetsmannen; att det skulle för fattigare borgare och andra näringsidkare blifva ruinerande, om den nu Beviltnings-Ulskottets Betänkande, N:o 4.
1 gällande föreskriften, att bevillningen erlägges med 5 proc. af behållningen, strängt följdes; att ingen beskattning borde vara sådan, att, om den riktigt och samvetsgrann! ällyddes, den just då och derigenom blir orättvis; att det måste antagas, att ibland näringsidkare,- lika såväl som bland embetsman, finnas många samvetsgranne, sorn noggrannt och fullständigt uppgifva sina inkomster och hvilka ej böra lida derför, att den mindre laglydige underlåter sin skyldighet i detta afseende; samt alt det dessutom alltid berodde på taxeringsmännen, att, efter kända förhållanden, antaga en högre inkomst än den som uppgifvits; af Herr Spångberg, hvilken föreslagit, att den nuvarande bevillningen af rörelse och inkomst, som till större delen drabbar städernas industri-idkande befolkning, måtte, om den ej kunde helt och hållet borttagas, åtminstone nedsättas från 5 tili 3 procent, helst ekonomiska ställningen bland borgerskapet, till följe af de sednast utfärdade handels- och näringsfrihets-förlättningarne, samt dagligen stegrade priser på alla lifsförnödenheler och andra orsaker, på de sednare åren högst väsendtligt försämrats, och billigheten kräfde att, i ersättning för borgerskapets alltmer kringskurna små förmåner, någon lättnad i de nu bardt betungande skattebördorna bereddes; — uti syftningen af hvilken sistnämnde motion flera af Borgare-Ståndets ledamöter sig förenat, ehuru de Heste af dem förklarat sig utgå från andra moliver än motionären, dervid några uttalat den åsigt, att den förhöjda bränvinsskalt, som Rikets Ständer troligen korome att besluta, ej blott skulle medgifva, utan äfven påkallade en nedsättning uti andra skatter, hvadan de velat hafva den af Herr Spångberg förordade nedsättning utsträckt till äfven andra medborgare-klasser, än städernas handlande och näringsidkare, eller tili alla dem, som erlägga bevillning enligt 2:dra artikeln, medan andra talare, som närmare hållit sig till motionärens förslag, hufvudsakligen förenat sig uti de motiver derför, hvilka blifvit af Herr Ekenman framställde, nemligen : att det vore i moraliskt hänseende af synnerlig vigt, alt bevillningen nedsalles till hvad motionären föreslagit, enär, då grunden af 5 procent afgift måst följas, de fleste Taxerings-Kommiltéer, för att kunna nedsätta bevillningen till hvad de ansett med fog böra uttaxeras, vidtagit den utväg alt förbise, det afgifna uppgifter innehållit vida mindre inkomstsummor, än de verkliga;
hvadande skattskyldige af sin oförmåga att betala eller föreställning om beskattningens obillighet, samt de taxerande af en oafvislig, ehuru här icke tillåtlig, rättskänsla låtit förleda sig att afgifva och emottaga uppgifter, hvilkas sanningsenlighet, lindrigast sagdt, varit tvifvel underkastad; samt af Riksdags-fullmäkligen Lars Larsson från Elfsborgs län, hvilken, under påkallande af Rikets Ständers uppmärksamhet å den höga beskattning, som skall drabba Svenska jordbruket i jemförelse med alla andra näringar i riket, om nemligen i beräkning (ages, att, förutom Allmänna Bevillningen, samt de dryga, af skattejorden utgående jordeboks- och grundräntor, derifrån jemväl skall utgöras Ecklesiastik-statens aflöning, rustning och rotering, sommar- och vintervägars samt allmänna byggnaders bekostnad och underhåll, fattigvård m. m., föreslagit, att Bevillningen å all fast egendom måtte nedsättas med hälften eller från två lill en per mille, till hvilken nedsättning motionären ansett denna Riksdag erbjuda ett särdeles lämpligt tillfälle, ilhy att Riksgälds-kontoret egde ej obetydliga öfverskott, samt dessutom den blifvande bränvinsbeskallningen otvifvelaktig! måste komma att inbringa en flerdubbel summa mot hvad för Stals-verket förut varit beräknadt.
Utskottet vågar icke dela motionärernes förhoppning, alt den förordade nedsättningen i bevillmngs-procenten från 5 till 3 skulle i någon betydlig mån medföra större sanningsenlighet i de skattskyldiges taxerings-uppgifter eller en strängare pröfning från taxeringsmännens sida af de taxerades verkliga tillgångar, ulan fruktar Utskottet tvert - 8 Bevillnings-Utskottels Betänkande, N:o 4. om, alt denna procent-nedsättning möjligen skulle förorsaka en minskning i stats-iulraderna uti en nära nog lika proportion.
På grund häraf, och då dessutom, vid de förändrade förhållanden, som efter motionernas afgifvande inträdl, det torde skäligen kunna antagas, att Stats-verket nu icke skall kunna medgifva en sådan minskning i bevillningen för rörelse och näring samt fast egendom, som den föreslagna, får Utskottet, under erinran att, om det, sedan statsbrist-summan blifvit känd, skulle, emot förmodan, visa sig, att någon nedsättning i allmänna beviilningen kan ega rum, denna då naturligen kommer äfven borgerliga rörelsen och fastigheterna'till godo, hemställa, att motionärernes yrkanden om nedsättning i beviilningen för rörelse och näring ifrån 5 till 3 procent, samt för fast egendom från 2 till 1 på hvarje tusen icke måtte vinna Rikets Ständers bifall.
Motioner hafva blifvit väckta, hvilka tillsammans gå derpå ut, att, med borttagande af Bevillnings-förordningens föreskrifter om minsta afgifter, som måste för inkomst och rörelse erläggas, det måtte stadgas, att för inkomst eller egendomsvärde, sorn ej öfverstiger vissa bestämda minimi-summor, bevillning icke hehöfver utgöras.