Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Någon skogseld af större betydenhet har under perioden ej inträffat.
Bland de orsaker, som menligt inverkat på skogsvården, må nämnas det hittills öfliga kolningssättet, hvilket dock vid flere af de större bruksegendoinarne under de sista åren väsentligen förbättrats, det skogsödande stängselsättet samt vedbehofvet vid ett i länets södra del under perioden anlagdt glasbruk och vid ångbrännerierna.
I öfrigt finnas icke inom länet några fabriksanläggningar, som erfordra större skogstillgång; och idkas tjärn- och kalkbränning icke till sådan myckenhet, att dessa näringsgrenar kunna anses väsentligen skada skogarne.
Priset på skogsprodukter är i ständigt stigande och har för år 1860, frakten oberäknad, uppgifvits sålunda: 1 stig kol om 24 tunnor 12 å 15 R:dr, 1 tolft bräder 6 å 9 R:dr, 1 » plank, 2-t,ums 12 å 15 », 100 stycken stör 3 å 4 », 1 lass gärdsle om 60 stänger 2 å 3 ». 1 byggr
Försök att använda bränntorf såsom surrogat för ved hafva blifvit gjorda vid Gryts bruk, hvarest en kostsam fabrik för bränntorfvens beredning i stor skala är under anläggning, samt vid Wedevågs bruk, Guldsmedshytte silfververk och Håkansboda kopparverk.
Vid kalktillverkning inom
Edsbergs härad användes alunskiffer nästan uteslutande såsom bränsle; och i den såkallade öija mosse inom den till Grimstens härad hörande del af Hardemo socken finnes bränntorf af god beskaffenhet, men hittills nästan obegagnad.
Förjernvägarne, vid örebro stads gasverk samt någon gång vid bergverk och fabriker användas stenkol och coakes, hvilka till icke obetydligt belopp för sådant ändamål införas.
Särskilda åtgärder för Rofdjurs utödande (tab. N:o 5) hafva icke erfordrats, sedan, efter lyckade Tubb.N:is5 skallgångar under föregående perioder och genom användande af såkallade trampsaxar, större rofdjur numera öfver allt blifvit sällsynta.
Då för räfvar och andra mindre rofdjur skottpenningar, utöfver de i Kongl.
Jagtstadgan bestämde, icke äro anslagne, har uppgift å antalet af dylika djur, dödade af andra än jägeribetjeningen, icke kunnat erhållas (tab. N:o 6). E) Bergs- och Brukshandtering samt F) Fabriker, Manufakturer och Handtverk.
På sätt i nästföre- Tab. N: gående femårsberättelse blifvit anmärkt, är länet sedan 1854 deladt i 2:ne Bergmästaredistrikter, nemligen öde, hvartill höra Nya Kopparbergs, Hjulsjö, Grythytte och Hellefors samt Lindes och Ramsbergs bergslagers socknar tillika med Fellingsbro och Glanshammars härader, samt det 6de, omfattande hela| den öfriga delen af 7 a 8 »> 10 \
a 12 4 å 5 »> 3 », 14 örebro län.
Silfver-, Koppar-, Kobolt- och Zinkgrufvor. länet med dervarande Nora bergslags socken samt Lerbäcks, Lekebergs och Carlskoga bergslager, hvartill ytterligare blifvit lagdt hela Skaraborgs län.
Silfver- och Blyglansgrufvor.
Då det 1856 arbetades i 16 grufvor på blyglansmalm med mer eller mindre stora förhoppningar, så blefvo deremot 1860 endast 4 bearbetade och af dessa endast 2 i Guldsmedshyttefältet med brytningsvärda malmfyndigheter.
Att malmvinsten det oaktadt kunnat uppehållas vid omkring 7000 skeppund härrör deraf, att Guldsmedshytteverkets hufvudgrufva, Erikagrufvan, fortsatt på djupet med en ovanligt stor och vacker malmfyndighet; att brytningen i denna grufva särdeles forcerats och att genom soffring af de senare årens varp åtskillig malm vunnits.
Numera har dock malmfyndigheten i nämnde grufva, som upptogs 1844, börjat betydligt aftaga, derförutom en stor del af den erhållna malmen varit så svag, att den icke kunnat användas, utan måst afläggas, till dess stamp och vaskverk för koncentrering af malmen kan blifva anlagdt.
I Guldsmedshytteverkets öfriga grufvor har malmen antingen alldeles utgått eller ock så aftagit i mäktighet, att de icke utan förlust kunna vidare bearbetas.
Kopparmalmtillgäng arne hafva inom 5:te
Bergmästaredistriktet på ett märkbart sätt tilltagit.
Gamla Kopparbergsgrufvan har ej någonsin tillförene brutits med så stora synliga tillgångar och med så samlad och rik malm, som nu.
A Kafveltorpsfältet synes visserligen malmen i 2 förut hoppgifvande grufvor vara utgången, men i en ny, Ängsgrufvan, är deremot en stor och särdeles vacker malm blottad.
Uti Håkansbodafältet, som några år lernnat ringa malm mot gråberget, hafva nya tillgångar yppats; enahanda förhållande äger ock rum vid Mårdshyttefältet, hvarest malmen dock är mycket svag.
Inom 6:te
Bergmästaredistriktet har kopparmalm brutits endast i Läggesta grufva i Askersunds socken år 1857, då der uppfordrades 1,500 Sk® T.V., och vid Wena i Hammars socken år 1857, då 618 Sk® T.V. erhöllos, samt år 1860, då malrnvinsten utgjorde 1,224 Sk®.
Någon brytning af koboltmalm å Wenafältet under den tid berättelsen omfattar är icke uppgifven; men deremot har brytning af zinkmalmer i södra delen af länet betydligt tilltagit och lemnat tillfälle till god arbetsförtjenst åt befolkningen derstädes.
Dessa inom Lerbäcks och Hammars socknar å Isåsens samt öfra och Nedra Knalla hemmans mark befintliga malmer hafva väl varit länge kända och äfven föremål för arbete, men först med året 1857, då Belgiska bolaget La Vieille Montagne, blef ägare till de förnämsta grufvorna, kan man säga, att en verklig grufverörelse här börjat.
Detta bolag, som under de sista åren byggt jernväg o af 1» mils längd från grufvorna till Åmmeberg vid sjön Wettern, har nemligen å nyssnämnde ställe efter en storartad plan uppfört verkstäder för malmens bokning och vaskning.
Så länge dessa byggnader icke varit färdiga, hafva dock vid grufvorna blott förberedande arbeten skett.
Sålunda har under år 1860 zinkmalmuppfordringen utgjort endast 4,720 Sk® T.Y.
I samma trakt hafva under de sista åren äfven några zinkmalmsgrufvor blifvit upptagne af ett Svenskt bolag, som dock ännu ej verkställt annat, än såkallade försöksarbeten till malmlagrets närmare undersökning.
Uppfordringen ur dessa grufvor var år 1860 1,680 Sk® T.Y.
Vid det utländska bolagets grufvor voro nämnde år anställde 159 arbetare och vid det svenska bolagets 20.
D. Följande tabell Litt.
D visar malmuppfordringen under de ifrågavarande fem åren.
Malmuppfordring.
Inom, 5:te Distriktet: 1856. 1857. 1858. 1859. 1860.
Bly- och Silfvermalm Sk® B.V. Kopparmalm » » Jernmalm Sk® T.V. 8,100 20,395 186,904 5,889 15,189 192,272 6,336 17,838 191,550 7,807 27,019 162,229 6,390 39,807 158,350
Inom 6:le
Distriktet:
Kopparmalm » » Jernmalm » » 256,784 272,795 2,168 243,547 241,236 1,224 228,407 Örebro län.
Tillverkning vid grufvor och malmbrott. 15 Enligt uppgift för år 1860 hade detta år blifvit nedsmälta vid hyttorna inom öde
Distriktet följande belopp jernmalm, nemligen i Nora bergslags hyttor Ska T.V. 133,710, i Carlskoga » » » » 93,599, i Lekebergs » » » » 42,191, i Lerbäcks » » » » 27,201, 296 701 hvilket belopp alltså öfverstiger 1859 års malmuppfordring och visar, att malm till blåsningarne inom distriktet hemtas äfven från främmande grufvor.
Detta gäller dock endast för Carlskoga bergslags masugnar, som taga en del af sitt malmbehof från Wermlands närbelägna grufvor.
Deremot äger en ganska betydlig försändning af malmer rum från Nora bergslag till hyttor utom länet.
Från Stribergs malmfält i Nora socken försäljes isynnerhet mahn till masugnarne på rikets östra kust.
Uti de större gruffälten hafva malmfyndigheterna blifvit allt mer och mer blottade, arbetsmethoderna förbättrade och grufvebrytningen så ordnad, att malm nu kan med lätthet årligen upptagas till dubbla eller tredubbla beloppet mot förr.
Att mahnuppfordringen det oaktadt något aftagit under senaste åren beror på minskad koltillgång för malmens tillgodogörande.
Om tillgång på kol funnes eller lättare kommunikationer erhölles, så att utfrakt af jernmalm blefve möjlig, kunde malmuppfordringen lätteligen fördubblas.
Tillverkningen af silfver, bly och silfverglitt har inom Öde Bergmästaredistriktet leinnat det resul- Tab. Litt. e. tat, som följande tab. Litt. E utvisar.
Tillverkning af silfver har ägt rum endast vid Guldsmedshyttan och af bly hufvudsakligen derstädes, men år 1856 äfven vid Bornshyttan och år 1859 vid Kafveltorp till obetydligt belopp.
Om icke några nya fyndigheter i Guldsmedshyttetrakten snart blottas, kommer silfver- och bly till verkningen att i betydlig mån aftaga.
Den minskade tillverkningen härrör af förminskade tillgångar på den silfverrika Siggeboda-malmen.
I stället för trädkol, på hvilka priset hvarje år stigit, hafva coakes och på sista åren äfven bränntorf blifvit använda.
Då det år 1856 erfordrades 1,850 läster trädkol för blysmältningen, användes år 1860, jemte 3,060 tunnor coakes, endast 617 läster trädkol; en tunna coakes anses motsvara 7 tunnor trädkol och li tunna bränntorf 1 tunna trädkol.
Koppartillverkningen inom Öde Bergmästaredistriktet bedrefs till år 1858 vid 2 verk, Flögfors och Ljusnarsberg; — sistnämnde år tillkom ett nytt kopparverk, Kafveltorps prof hytta, hvilket intagit det rum, som Krokfors gjuteri förut innehaft.
Tillverkningen visar följande resultat: 1856 1857 1858 1859 1860 676 Ska 7 La 18 a 652: 10. 13 887: 11. 5 1,233: 19. 1 1,717: 2. 6.
Den förökade tillverkningen har härledt sig ifrån de uti Ljusnarsbergs- och Kafveltorpsfälten yppade ovanligt vackra malmgångar, hvilka synas allt mer tillväxa; äfven vid denna tillverkning hafva coakes i stället för trädkol blifvit använda.
Inom 6:te Bergmästaredistriktet linnes, för utsmidning af gammal koppar till plåt, en verkstad vid Mårdsätter, hvarest tillverkningen utgjort i V.V. Tab. Litt. E.
Tillverkning inom 5:te Bergmästaredistriktet af Silfver.
Silfverglitt. a. Lod. Ska. La. a. Ska. La. a. ir 1856 B.V. 984 5 1,219 19 7 99 2 » 1857 984 12 1,041 15 — 116 1 — » 1858 1,081 13 1,138 — — 85 15 — » 1859 » 899 11 1,223 1 — 44 15 10 » 1860 792 3 1,387 15 19 71 6 4 16 örebro län.
Tack- och Stångjernstillverkning. 1856 1857 1858 1859 1860 41 Ska 17 La 174 « 14: 15. 15 9: 2. 184 33: —. 101 42: 10. 17.
I den inom sistnämnde distrikt vid Läggesta år 1856 uppförda, numera nedlagda, kopparhytta hafva 25 Ska St.V. garkoppar blifvit 1857 tillverkade.
Tab. Litt. f.
Tackjemstillverkningens belopp inom öde
Bergmästaredistriktet uppgifves på sätt nedanstående tab. Litt.
F utvisar.
Inom 6:te Bergmästaredistriktet hafva tillverkats: 1856 1857 1858 1859 1860 117,601 Ska 110,062 Ska 18 La 10 a 133,474: 1. 16 144,408: 25. 12 150,318: 9. 4.
Af förestående visar sig, att tillverkningen af tackjern för detta qvinqvennium öfverstigit de näst föregående årens, och att denna handtering, som utgör länets andra hufvudnäring, är i fortsatt stigande.
Genom nya byggnader och förbättringar å masugnarne, bättre rostning och beskickning af malmer samt förbättrade arbetsmethoder i allmänhet har ock utbytet af tackjern blifvit så förökadt och, oaktadt stegrade arbetspriser, tillverkningskostnaden så nedsatt, att äfven med de höjda kolpriserne handteringen kunnat med fördel bedrifvas och skall med förbättrade kommunikationer och derigenom lättadt tillfälle till afsättning ofelbart än mer stiga. o O O
Det enda inom 5:te Bergmästaredistriktet befintliga gjuteri Krokfors, flyttades 1858 till Höjen nära Arboga inom Westmanlands län.
Gjutgodstillverkningen vid Krokfors före denna flyttning uppgifves hafva utgjort, 1856: 1,860 Ska 16 La 12 a, 1857: 1,947: 17. 7. och 1858: 1,239: 15. 17.
Inom 6:te Bergmästaredistriktet har gjuteriet vid Carlsdal blifvit nedlagdt.
Vid Brefvens bruk, der gjuteriet är förenadt med mekanisk verkstad, har gjutgodstillverkningen utgjort: 1856 1857 1858 1859 1860 1,797 Ska 5 La 10 a 1,624: 10 1,238: 906: 779: B.V. Stang- och ämnesjerntillverkningen har inom öde Bergmästaredistriktet bedrifvits vid 27 bruk, och der tillverkats: 1856 1857 1858 1859 1860 57,176 Ska 2 La 5 a 56,300: 18. 10 61,779: 15. 11 61,591: 11. 4 67,351: 4. 10. B.V. Inom 6:te Bergmästaredistriktet har stångjernstillverkningen utgjort: 1856 1857 1858 1859 1860 58,198 Ska 16 La 7 a 61,621: 1. 3 45,400: 14. 9 50,441: 5. 9 61,767: 19. 6. B.V. o
Ar 1860 bedrefs stångjernstillverkningen vid 57 verk.
Under perioden nedlagde bruk äro:
Säfsjö, Warnäs, Ullnäs, Frösvidal och Axbergshammar.
Vid Elfstorp har ett nytt verk tillkommit, och för ett dylikt vid Lund hafva privilegier meddelats i slutet af 1859, utan att derstädes vid följande årets slut något utsmide ännu börjat.
Vid fem verk, Hellefors, Carlsdal, Elfstorp, Finnåker och Gryt är Lancastershiresmidesmethoden införd och vid Hellefors och Gryt större valsverk anlagde.
För butsmide finnes ett verk med 2 härdar och Franche Comté-smide är infördt å åtskilliga ställen, men vid de flesta bruk begagnas ännu Tysk-smide.
Tackjernstillverkning i 5:te Bergmästaredistriktet.
Smidestaekjern.
Gjuttackjern. ska. ia. a. ska.
La. U.
År 1856 TiV. 106,079 3 3 3,625 12 10 .» 1857 . . » 102,866 25 — 3,352 11 12 » 1858 »- 119,222 5 — 3,963 22 3 » 1859 » 127,142 2 15 3,603 10 — » 1860 108,547 23 5 3,946 18 17 Örebro län.
Bergsmannanäringar.
Alan-, Svafvel- och Rödfärgstillverkning. 17 Tillverkningen af manufaktursmide inom 5:te
Bergmästaredistriktet inherntas af följande uppgift: 1856 1857 1858 1859 1860 5,431 Ska 15 La 12 a 5,281: 11. 2 4,878: 14. 8 5,025: 3. 3 4,012: 5. 2. B. V. I 6:te Bergmästaredistriktet, hvarest 1860 funnos 24 manufaktursmedjor med en arbetspersonal af 74 smeder och 92 lärlingar, liar tillverkningen utgjort: 1856 1857 1858 1859 1860 12,561 Ska 17 Lie 15 a 13,712: 1. 9 12,956: 17. 11 15,692: 10. 3 10,6l9: —. 3.
Af uppgifne 24 verkstäder hafva 4 tillkommit under de år, berättelsen afser, nemligen 1857 en smedja för 1 knipp- och 2 spikhamrar vid Svartå, 1858 en spikhammare vid Dalby i Hammars socken, och 1860 en smedja för 2 hamrar till spik och svartsmide vid Klockarhyttan i Lerbäcks socken samt en smedja nied 3 spikhamrar vid Nedra Degerfors, hvarförutom manufakturverkstaden vid Bofors blifvit sistnämnde år utvidgad med en stålugn.
De framsteg bergsinannanäringen inom länet gjort under den tiderymd, denna berättelse omfattar, torde till det mesta böra tillgodoräknas tackjernstillverkningen, hvilken, alltifrån frigifvandet af handel med denna vara år 1855, uppdrifvits så mycket skogstillgångarne tillåtit.
Det har dock icke varit ett jemnt fortskridande, emedan den i slutet af det annars lyckosamma året 1857 inträffade allmänna rubbningen i landets kreditförhållanden äfven inverkat på denna industri och något hämmat dess utveckling.
Först med året 1860 kan den derföre sägas hafva trädt framom den ståndpunkt, som innehades 1857.
Lif och verksamhet hafva dock aldrig upphört att vara rådande inom denna näringsgren, och sådant har kommit tillgodo icke minst arbetare befolkningen, som vid bergverken kunnat betinga sig goda arbetslöner och haft i allmänhet jemn förtjenst.
Dessa gynnsamma förhållanden hafva isynnerhet förbättrat ställningen för grufvepersonalen, hvilken fordom varit sämst lottad och till och med ofta saknat tak öfver hufvudet i grannskapet af det ställe, der han arbetade.
Numera uppbyggas deremot årligen vid de större gruffälten bostäder och inrättas torplägenheter åt deras arbetare, som, när de sålunda erhålla egna hemvist, äfven gerna fästa sig vid det gruffält, hvarunder detta lyder, och sålunda icke längre tillhöra den lösa befolkningen.
Vid de större gruffälten äro äfven inrättade skolor för arbetarnes barn, och i sammanhang med dessa undervisningsanstalter stå lånebibliotliek, som af arbetarne på lediga stunder flitigt anlitas.
Förordningen den 20 September 1859 om utsträckt frihet för bergshandteringen hafva bruks- och hyttearbetare erhållit samma ställning, sorn fabriksarbetare i allmänhet.
En vigtig förändring har härigenom inträdt, men då denna Kongl.
Förordning icke börjat tillämpas förr än med slutet af året 1860, kan det inflytande den må hafva haft i detta eller andra hänseenden nu icke blifva föremål för utredning.
Tillverkningen af alun är uppgifven för 1856 till 1,700 tunnor, 1857 1,710 t:r, 1858 2,170 t:r, 1859 2,109 t:r ocb 1860 2,250 t:r.
Ehuru i stigande uppgår tillverkningen ännu icke till det belopp, som under gynnsammare konjunkturer förr var vanligt.
Svafveltillverkningen vid Dylta har afkastat: 1856 1857 1858 1859 1860 250 Sk« 18 La 238: 13 223: 14 236: 5 228: 9.
BAL Vid Dylta har dessutom tillverkats följande belopp vitriol: 1856, 1857 och 1858 hvartdera äret 510 Ska, 1859 376
Ska och 1860 584 Ska St.V. Rödfärgstillverkningen, som bedrifves vid Dylta och Ridkärn, å sistnämnde ställe dock obetydligt, uppgick 1856 till 4,273 fr, 1857 till 3,987 fr, 1858 till 3,974 t:r, 1859 till 4,403 t:r och 1860 till 2,680 t:r.
Det i Lerbäcks socken såsom binäring bedrifna nubb- och spiksmidet för hand har tilltagit, så att årliga tillverkningsvärdet nu kan skattas till vid pass 200,000 R:dr.
Dessutom tillverkas i samma socken saxar och Landshöfdingc-Embelcls uli Örebro län urnl. ber. för åren 1856—1860. 8 18 Örebro län.
Bruk.
Fabriker.
Transportleder. liar för ett sammanlagdt årligt värde af omkring 25,000 R:dr, allt Riksmynt.
Detta smide afsättes öfver hela riket och äfven till någon mindre del å utrikes ort.
Vid det under qvinqvenniet färdigbyggda glasbruket vid Hammar har tillverkningen år 1860 utgjort omkring 600,000 buteljer. o Ar 1858 anlades vid Gyttorp ett krutbruk, hvarest år 1859 tillverkades 800 centner krut med 7 arbetare och 1860 1,600 centner med 9 arbetare.
Kalkugnar och tegelslag erler hafva lemnat god afkastning.
Brytning af takskiffer och huggning af qvarnstenar äger rum inom Nora bergslag, hvarest ock en art marmor brutits i grannskapet af sjön Wickern.
Tat.
Rörande antalet och beskaffenheten af de inom länet befintlige grufvor, bergverk, manufakturinrättnin gar, fabriker och handtverkerier samt der anställde arbetare, åberopas i öfrigt bilagde tabell N:o 7.
De flesta af de inom länet befintliga, i tabellen upptagna bränneriet äro belägna i Sundbo härad i länets sydligaste del.
Den här högt uppdrifna potatesodlingen, vanan vid handteringen och tillgång på skog skola säkert bidraga dertill, att bränvinsbränning i dessa trakter ännu länge fortfarande kommer att idkas.
Allmogen derstädes har ock hittills visat mycken obenägenhet mot minskning af potatesodlingen, enär i sammanhang dermed en genomgripande förändring i åkerbruket derstädes ovilkorligen måste ske.
Det tillverkade bränvinet uppköpes till en stor del af åtskillige inom Askersunds landsförsamling boende landtman, hvilka idka partihandel med sådan vara, den de jemväl inom Östergötland pläga uppköpa, hvarefter den afsättes, hufvudsakligen på Nora, Christinehamn och Filipstad.
Såsom binäring idkas af allmogen i Hardemo socken handel med oxar, som uppköpas å marknaderna i södra och vestra orterna samt sedermera gödas och försäljas på Stockholm.
Den i allmogens hus förr vanliga •tillverkningen af ylle-, linne- och bomullsväfnad er till afsalu har, i anseende till lättheten att för godt pris erhålla så kalladt köptyg, numera nästan alldeles upphört.
Gröfre laggkärl och korgar förfärdigas i skogsbygderna samt på ett och annat ställe enkla tröskverk.
I Hardemo härad tillverkas så kallade längåsplogar, allt detta dock i mindre skala.
I samma härad, äfvensom i Kumla och Wiby socknar, förfäi’digas skodon i stor mängd och afsättas på Örebro, Köping och andra orter.
Den fattigare befolkningen i Halsbergs socken sysselsätter sig med halmflätning.
Vid Rå numera upphörda skeppsvarf i Hammars socken byggdes 1858 en galeas för 15,000 R:dr, hvarjemte åtskilliga mindre farkoster förbyggdes för 6,000 R:dr Runt.
Af hvad nu blifvit anfördt visar sig nogsamt, att länets befolkning icke saknar idoghet och konstskicklighet, men någon betydande utveckling af någon bland förenämnde näringsgrenar, med undantag af handsmidet i Lerbäck, har icke ägt rum.
Fiske idkas i Wettern och Hjelmaren samt i andra sjöar och strömmar, men icke af någon betydenhet, och med jagt sysselsätter sig en och annan i skogsbygden boende person, dock mera för nöjets än afkastningens skull.
Den transportled, som mest begagnas för malmförsändningar från Nora bergslag till hyttor både inom. och utom länet, är jernvägen från Nora till Örebro och Arboga.
Till Nora föres då malmen med dragare.
Från Stribergs malmfält begagnas den såkallade Stribergs jernväg till sjön Saxen, hvarest åter vidtager båtled, dels till Gyttorp, vid norra ändan af sjön Wickern, och dels till Wickersvik, vid södra ändan af sammar sjö.
Från Gyttorp föres malmen landvägen \ mil till Nora.
Från upplagsplatsen Wickersvik begagnas deremot en egentligen så kallad malmväg, som endast är farbar om vintern och går öfver eller förbi sjön Elf lången till Snöbergshyttan vid sjön Rösimmen, der vägen delar sig åt vester till Carlskoga och åt söder till Lekhytte gästgifvaregård, hvarest stora landsvägen genom Lekebergslagen träffas.
Efter denna led forslas äfven en stor del af malmen från
Dalkarlsbergs betydliga grufvor, som äro belägna i grannskapet af Wickersvik.
Ett förslag är derföre å bane, och nödiga undersökningar hafva under året 1860 skett, för att ersätta denna malmväg med en jernbana, som skulle förena sjöarne Wickern och Möckeln, men ännu har, såsom be - Örebro län.
Trafikleder.
Jernvägar.
19 kant, detta förslag icke kommit till utförande.
Lindes och Nya Kopparbergs bergslager lida mycket af försvårade kommunikationer, särdeles den senare med sina stora tillverkningar.
Sedan det blifvit omöjligt att, nästan till hvad pris som helst, finna dragare till utfrakten af Nya Kopparbergs bergslags effekter, har af nödtvång en väg till närmaste jernvägsstation Frövi åstadkommits, visserligen icke lätt och beqväm eller lindrande transportkostnaden, men, ehuru mindre tjenlig genom sina många omlastningar, likväl görande det möjligt att utkomma med bergslagens tillverkningar; denna utfartsväg är följande: från Nya Kopparbergs kyrka till Blåmansbäcken | mil landsväg, derifrån öfver Norr- och Sörsjöarne 1 mil båtled, till Gösarhyttan | mil ny körväg, i Storån till Jönshyttan f mil båtled, förbi Jonsbyttefallet TV mil ny körväg, i Storån och öfver Rossvalen till Lindes stad 4 mil båtled, till Wedevågs bruk | mil landsväg, till Wedevågssjön TV mil ny körväg, derifrån öfver Wedevågssjöarne \ mil båtled, till Frövi jernvägsstation f mil ny körväg, och från Frövi vidare på jernväg till Arboga. o A denna väg fraktas nu största delen af Nya Kopparbergs samt en del af Lindes och Ramsbergs bergverkstillverkningar.
Öfriga delen af dessa bergslagers produkter föres på landsväg, antingen direkte till Arboga ■eller ock till närmaste jernvägsstation.
Coakes, hvaraf för kopparverken i Nya Kopparberget fordras 10 å 15,000 tunnor samt för Guldsmedshytte och Flögforsverken i Lindes socken omkring 8,000 tunnor, måste nu gå på jernväg från Arboga till Nora och derifrån landvägen till Linde eller ock från Arboga landvägen till Linde och derifrån på båt till Guldsmedshyttan.
Af allt detta framgår klart vigten för dessa trakter af en jernväg eller åtminstone en hästbana från Frövi till Linde och vidare till Nya Kopparberget.
Hjulsjö bergslags tillverkningar forslas dels landvägen, dels ock land- och sjöväg 4 mil till Nora samt vidare på jernväg till Arboga eller Örebro.
Alla bruks- och bergverkstillverkningar från Hellefors bergslag gå, med undantag af en mindre del, som forslas landvågen till Nora, Christinehamn eller Filipstad, följande väg: från Hellefors bruk till Saxhyttan, landsväg; i Saxen, båtled; derifrån till Yngen, jernväg; till Gammelkroppa, båtled; till Östersjön, jernväg; på Östersjön, båtled; till Lillfors, jernväg; till Sjöändan, båtled; till Christinehamn, jernväg; tillsammans 8J mil och vidare sjövägen till Göteborg.
Grythytte bruks- och bergverksprodukter gå till en del samma väg som Hellefors och i öfrigt landvågen till Nora, Christinehamn eller Filipstad.
Bruksägare i Öster- och Wester-Nerike forsla sina tillverkningar till örebro, Askersund, Christinehamn eller Derböls hamn vid Hjelmaren; och afgå effekterna vidare från örebro och Derböl till Stockholm samt från öfrige uppgifne städer till Göteborg. Endast Frötuna bruk har förmån af jernväg för sina effekters forsling till bruket och från detsamma till Arboga hamn. 4.
Komiminikationsanstaltcr oda varubyten.
Då statens jernvägar icke utgöra särskildt föremål för denna berättelse, må här endast nämnas, att arbetet på vestra stambanan inom länet börjades hösten 1860 och hade vid årets slut så framskridit, att på åtskilliga sträckor jernvägsbank fanns upplagd. A) Landskommunikationer. 1) Enskilda bolags Jernvägar.