Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
På dessa grun-, der har Herr Rosenblad föreslågit, att 9 Cap, 2 §, IlandelsBalken må erhålla följande redaction : ’’Thet som försträckt är, skall, å dag förelagdan, till Borgenären eller hans Ombudsman, elley till den hans rätt innehafver, i samma slag förbindelsen stadgar, och på sätt den föreskrifver, till iullo återgäldas/* Denna Motion har Lagutskottet tagit Uti öfvervägande, hvarvid Utskottet trott sig finna, alt genom stadgandet pti 2 §, of 9 Cap. IlandelsBalken: ”Tfict som för sträckt är, skall, å dag förelagdan, till Borgenären, elier hans Ombudsman, eller till den hans rätt innehafver, i samma slagx jemn godt och till fullo återgäldas f Lagstiftaren, utan att förnärma Borgenärs rätt * enär denna skäligen icke lärer kunna sträcka sig längre än att, på sätt i d^tta Lagrum bestämmes, återbekomma hvad försträckt blifvit, velat åt Gäldenär bereda utväg, att undgå påföljden af den möjeliga, ehuru lagstridiga händelse, att
Borgenär låte förskrifva sig betalning utöfver den af honom lemnade valuta, så vida bevisning oni eft sådant förhållande å Gäldeiiärs sida kan lillyägabringas; men detta rättsenliga ändamål skulle, efter Utskottets tanka, Irnit och hållet förfelas, om, efter hvad Motionairen föreslagit, försträckningen ovilkorligen skulle återgäldas i samma slag förbindelsen stadgar, och rättigheten i och med detsamma blefve Qälde-s 76 Lagutskottets Betänkanritn, jrär betagen , att styrka, om lian förmådde, att förbindelsen blifvit ställd för högre valuta, än försträckningen utgjort, heldst Domaren i sådant fall endast egde tillämpa förbindelsens ordalydelse.
På denna grund och då Utskottet för sin del finner ifrågavarande Lagrum, sådant de nu lyder, utan behof al förtydligande eller förklaring i möjeligaste måtto bevara Borgenärs och Gäldenärs ömsesidiga rättigheter och skyldigheter, samt dertill kommer, ej mindre att, med tillämpning af den regel, att förord bryter
Lag, de ömsesidiga öfverenskommelser kunna ingås, som förbindelses gifvare och tagare för sig nyttigast finna , än äfven att de olägenheter Motionairen befarat, icke genom den föreslagna Lagförändringen komme att förebyggas, anser Utskottet sig icke ega skäl, att tillstyrka bifall å Motionen; hvilket dock Riksens Höglofl.
N:o 247- Ankom d. 7 Dec. 1823.
Ständers Lag- samt , Allmänna Besvärs- och EkonomiUt V - Lagutskottett BctänkaMäen. 77 skotts Ulåtande öfver anmärkningar vid Betänkandet N-.o a 1 r, oni ändring i nu gällande föreskrifter angående förvaltningen af Kyrkornes Räkenskaper m. m.
Lag- samt Allmänna Besvärs- och EkonomiUtskotten hafva till pröfning företagit de anmärkningar, som hos Ilöglofl. Ridderskapet och Adeln blifvit gjorde vid föredragningen af Utskottens ifrån Bemälte RiksStånd återremitterade Betänkande N:o 211, om ändring i nu gällande föreskrifter, angående förvaltningen af Kyrkornes Räkenskaper m. m.
Dessa anmärkningar åsyfta hufvudsakligen att den af Utskotten tillstyrkta förändring af sältet för KyrkoRäkenskapernes granskning i Malmöhus, Christianstads, Blekinge, Hallands samt Götheborgs och Bohus Län, hvilkas granskning till Församlingarne sjelfve blifvit öfverlåten, skall vara olämpelig.
Långt ifrån att KammarRättens befattning i afseende på Revision af KyrkoRäkenskaperne inom nämnde
Län borde upphöra, hade Utskotten heldre bordt tillstyrka, att föreskriften om denna befattning måtte utsträckas till KyrkoRäkenskaperne i de öfriga Länen.
Derjemte yrkas, att Utskotten ville fästa mera afseende på hvad först i Motionen hemställes, nemligen alt Presterskapet uti förstnämnde Landskap icke mätte, genom be - 78 fo% UtsHttett BetJnkahdeU. räknande af sin röst till eli tredjedel möt Församlingen» ega elt större inflytande på val till Kyrko värdar, än Presterskapet i Rikets öfrige Provinr.er, utan i delta afseende ett lika förhållande öfver hela Riket bestämmas.
Ffler behörigt öfvervägande af hvad Sålunda blifvit anmärkt» fa Utskotten först* i afseende på frågan oiii öfvérlålande till Försaihlingaine af KvrkoRäkenskapemeS granskning» yttra* att, utom de skäl, soth Betänkandet innefattar, torde böra komma i betraktande, hurusom» rJå . i synnerhet
Vid delina Riksdag ändamålet af Munic!* palFÖrvaltningai- eller folkets deltagande i deras egne angelägenheter, blifvit särdeles yrkadt och erkähdt» det icke vöre väl of* verensstämmande med förutsättningen af Rådane förvaltningars nytta, om mait ej skulle anse dem kunna tillämpas
Och böra ega rum i afseende på eii graiiskningsåt* gärd, som just synes böra varä éh För* samlingens enskilda angelägenhet.
Härtill kommer ännu det ytterligare skäl, att då Riksens Högloft.
Ständer vid l8of) års Riksdag» i enlighet med Skånska Presterskapets hemställan * biföllo» att
Hyr* kolnspectorstjensterne skulle indragas oell gÖrornålen, i likhet med livad Öfverallt i Riket brukligt är, uppdragas åt Försam* lingariies Pastorer och Kyrkövärdar, sked* dedetta under förutsättning
Och förbehåll» att Räkenskaperne af dem skulle föras och Sedermera» enligt gällande Författningar» Lagutskottets Beiänkandih, vid Wallborgsmässo Socknestiiiumå af För* samliiigarne granskas, hvarom allt EkonoiniUtskottets vid nämnde Riksdag afgifne beli af samtlige RiksStånden bifallne Betänkande lemnar underrättelse* och svnes det häraf följa , att någon annan oell större ansvarsskyldighet i afseende på förvaltningen af Kvrkörnes medel icke bör kun t *' • r* ha åläggas Presterskapet i oftanäitmde Provincer, än hvad Skånska Presterskapet vid hyssnämnde Riksdag sig åtagit.
Beträffande dernäst yrkandet, att PreSterkapet i de
Så kallade skäperne icke måtte utöfva ett större inflytande i afseende på val till Kyrkovätdar, ali annorstädes t så hafva väl Utskotten, å ena sidan insett lämpligheten deraf, att enahanda förhållande och lika föreskrifter i detta afseende vöro gällande öfver hela Riket; inell som, å den andra, 1 betraktande kommit» att Kyrkovärdariie icke äro att aiise såsom de der skola controllera»
Utan endast biträda Pastor i afseende pä förvaltningen af Kyrkornes medel Och Räkenskapernes Uppgörande» och det östridigt skall bereda Pastor mera lätthet» då lian till biträde för sig ar berättigad att föreslå personer, som ega hans Förtroende, tio Utskotten Författningarnes föreskrift i delilia anmärkte omständighet böla förblifva gällande* Till följe af hvad nu ahfördt blifvit, hafva Utskotten ansett de gjordé anmärkhingarne icke föranleda till någon ändring go LagVtskottets T> et inkan/lett. i det återremitterade Betänkandet» hvilket är af HÖgv.
Preslåndet afslaget, samt af Vällofl. BorgareStåirdet och Ilederv.
Stockholm den 5 December i8a3.
N:o a48.
Ankom d. 7 Deo. 1023.
Stånders Lag- samt Allmänna Besvärs- och EkonomiUt* skotts Utlåtande öfver anmärkningar vid Utkottcns Betänkande N:o 193, angående fast Egendoms försäljning geuom Lotteri.
Detta Betänkande har från samtlige RiksStånden blifvit återremitterat och under de vidloftiga Öfverläggningar, som föränledt återremisserne, hafva flerfaldiga yttranden både för och emot detsamma blifvit afgifne.
De emot Betänkandet gjorde anmärkningar äro i korthet följandet Eli del Ledamöter inom RiksStånden hafva, LagUnköitets BetänktindtH. 8r hafva, med godkännande af den Lagförklaring Utskotten tillsty^rkt, likväl yrkat återremiss på det Utskottens yttrande, angående skadligheten af den föreslagne Lotteri-anstalten måtte utgå, i hvilket afseende blifvit anmärkt: att Utskotten, utan att ingå i pröfning af den föreslagne
Lagens mer eller mindre oecoiiömiska nytta, endast bordt yttra sig öfver deii förklaring af Allmänna Lagen, som i följd deraf kunde anses nödig; att dylika Inrättningar, som den nu föreslagne Lotteri-anstalten, i flera år funnits och ännu finnas i andra Länder, utan någon befunnen olägenhet deraf: att saken under närvarande conjunctur vore nyttig, ej allenast genom den lättade utväg Fastighetsegare såmedelst vun110, att få afyttra sina egendomar, utan äfven derföre, att en gäldbunden mans Borgenärer derigenom ofta kunde komma att få en annars saknad tillgång till deras fordringars utbekommande: att, huru än Lotteri-spelet må slå ut, det allmänna derpå ej kan göra någon förlust, enär, i alla händelser, jorden stadnar qvar: att ett förbud emot försäljning af Fastighet genom Lotteri vore en inskränkning i hvarje Medborgares fria dispositionsrätt af sin egendom: att, så länge NummerLotteriet blifver beståndande, EgendomsLotterier, såsom icke af skadligare egenskap, äfven böra tillåtas; och slutligen, att det vore vig - Treilje Bandets sednare Afdeln. 6 8 i Lag Utskottets Betänkanden. tigt genom en fullständig
Författning stad» ga huru med Fastighelsförsäljning å Lotteri bör tillgå, på det för framtiden måtte förekommas de missbruk och underslef, som under loppet af de sednare åren inträffat , vid en så beskaffad försäljning af Fastigheter inom Sverige.
Andre Ledamöter åter hafva gillat de betänkligheter Utskotten yttrat emot Lotteri-inrättningens ceconomiska nytta; men i öfrigt anmärkt, att, då sjelfva saken blifvit såsom skadlig ansedd, hade
Utskotten icke bordt söka att befrämja densamma genom föreslående af en Lagförklaring i ämnet.
Äfven bar det blifvit yttradt, att Utskotten orätt ansett hufvudfrågan eller Lotteriinrättningens införande för ett ceConomiskt ärende, utan att det ålegat Utskotten, att behandla densamma såsom Lagfråga, dels, såsom somlige påstått, emedan den, öfverlemnad till Riksens Ständers pröfning, på grund af 89 §. i RegeringsFormen, bordt såsom sådane behandlas, Och dels, på sätt andre åter förment, emedan Författningen derom ovilkorligen innefattade en Lagförändring genom godkännande af ett i Lagen förut okändt Laga fång.
Slutligen har jemväl den anmärkning blifvit gjord, att Utskotten bordt föreslå åtgärder till förhindrande af utländska Lottsedlars försäljning inom Sverige, och i sådant ändamål, bland annat, äfven annoncers införande derom i Tidningarne.
Vid besvarande af dessa anmärkning Lagutskottets Besinkanden, 83 gar, anhålla Utskotten först att få fästa Riksens Ständers uppmärksamhet derpå, att uti den Kongl. Propositionen , hvarom nu är fråga, bestämdt blifvit förklarad;, att Kongl. Majrt anser de Författningar, hvilka för närvarande förbjuda Fastighets försäljning å Lotteri kunna af Kongl. Maj:t i oeconornisk
Väg, förändras eller upphäfvas, men att då Kongl, Majit å andra sidan funnit, att tillåtelse till en sådan försäljning 1 verkställigheten innefattade Omständigheter, som föranledde till förklaring eller förändring af allmänna Lägens Stadganden om sättet och vilkoren för dylik, egendoms öfverlåtande och deribland förnämligast angående köpesummans bestämmande och uppkommande frågor om Bördsöch lösningsrätt, ville Kongl. Maj:t till Biksens Ständer 1 Nåder öfverlemna det Uppgjorda förslaget till Författning i ämnet, —.
Sådalie äro Ordalagen i den Kongl. Propositionen ■, och då högsta verkställande Magteii sålunda bestämdt förklarat sig Vara oförhindrad > att i oeconornisk väg förändra eller upphäfva de Författningar, sora för närvarande förbjuda Fastighets försäljning å Lotteri, hafva Utskotten förmodat, att om än Riksens Ständer skulle, lika med Utskotten, anse en tillåtelse i nämnde afseende medföra skadliga följder, vore likväl enda sättet att motverka densamma* att hos Kongl. Maj:t göra underdånig framställning om Riksens Ständers åsigt af det fikadlige deri, utan att likväl sådant bor - 84 Lagutskottets Eetnnknndtn. de förhindra den nu ifrågavarande Lagförklaringens bifallande af Riksens Ständer, lieldst ett enkelt afslag å den Kongl. Propositionen icke förhindrade Kongl. Maj:t, att, det oaktadt, utfärda Lagen och endast föranledde dertill, att Domstolarne, i saknad af den Lagförklaring Utskotten föreslagit, skulle vid uppkommande frågor befinna sig utan den grund af Lag för bedömandet deraf, som Kongl. Majit nu velat förskaffa dem, och att Riksens Ständer vid ett annat Riksmöte troligen skulle finna sig befogade, att, till afhjelpande af de uppkomne oredorne, medgifva den Lagförklaring, som de nu icke velat meddela.
Med stöd af dessa åsigter och då Utskotten, utom den Kongl.
Propositionen, äfven haft att besvara en enskild motion, hvilken, genom yrkandet om FastighetsLotteriers införande i Riket, påkallat Utskottens bedömande af den oeconomiska nyttan eller skadligheten deraf, förblifva Utskotten, oaktadt de gjorde anmärkningarne, vid sin öfvertygelse, att Utskotten uti det ifrågavarande Betänkandet iakttagit den ordning för ärendets behandling, som vederbordt.
Till vederläggning af allt hvad som blifvit anmärkt emot Utskottens yttrande, angående skadligheten af ett FastighetsLotteri, få Utskotten endast åberopa sitt förra Bstänkande och de flere yttranden, som till försvar för den nu ifrågavarande delen af Betänkandet blifvit inom Riks - lag Utskotttts Btttinkandtn, 85 Stånden afgifne, hvarvid Utskotten likväl anhålla, att få tillägga att, om än LotteriInrättningen skulle synas påkallad af en nu förevarande mindre lycklig conjunctur för Fastighetsegare, torde sådant likväl ej vara ett redbart skäl för denna inrättnings införande, enär, oaktadt conjuncturen är föränderlig, FastighetsLotteriet likväl skulle, utan beroende af en sådan förändring, genom en allmän Författning för ständigt antagas, I följd af hvad sålunda nu blifvit anfördt, få Utskotten förklara, att de icke kunna frånträda eller förändra något af hvad de i förra Betänkandet tillstyrkt, utan varder detsamma nu till Riksens Ständers förnyade pröfning vördsammeligen hemstäldt, med det yttrande i anledning af hvad, på sätt ofvan är nämdt, blifvit anmärkt om förbud mot utländska Lottsedlars försäljande i Sverige och kungörelsers införande derom i Tidniugarne, att då någon motion härom icke blifvit väckt och till Utskotten remitteradt, hafva Utskotten icke ansett sig böra deröfver afgifva något Utlåtande; och bifogas någre Ledamöters reservation, Stockholm den 5 December i8a3, Utdrag af Frotocollet, hållet uti Riksens Högloft, Stånders Lag- samt 86 Lagutskottets BetHnkanden.
Allmänna Besvärs- och EkonomiUt'« skotts Plenum den 5 Dec. 1823.
Herr Ribbing Arvid, yttrade: ”Re servation kunde visst vara öfverflödig, då hvar och en, som inom sitt Stånd vakar öfver GrundLagarnes iakttagande, nog lärer finna, att detta Betänkande icke är så-, dant, att derå kan göras proposition,”1 ’’Det är icke. allenast Lagfrågor, sorn skola såsom Lagfrågor behandlas, utan äfven de, hvilka Rikets, allmänna Styrelse röra (89 §.
Reg.Form,) och hvarje oecojiomiskt mål (35 §.
Riksd-Ordn.), som Konungen vill med Riksens Ständer gemensamt afgöra, Förernålet för Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition till Riksens Ständer mäste hänföras till ettdera af dessa ämnen; Riksens Ständer hafva derföre remitterat den Nådiga Propositionen ensamt till Lagutskottet; men att nu detta Utskott förenat sig med Allmänna Besvärs- och Ekonomiutskottet och behandlat ärendet såsom önskningsmål måste vara i rak strid med GrundLagen: och Riksens Ständer lära äfven af 60 §.
Riksdagsordningen finna sig alldeles förhindrade, att till Kongl. Majit ingå med ett sådant svar som Utskotten föreslagit, korteligen innehållande: att, om Kongl, Majit vidtager en Författning, sorn Riksens Ständer icke önska, så bifalla Riksens Ständer, att en för denna händelse lämpad
Lag utfärdas,” LogUtskottets Bttånkanden. 37 ”Då här nu dessutom är fråga om ett hittills inom Fäderneslandet nytt och således okändt sätt att förvärfva jord, eller om ett af vår allmänna CivilLags hufvudstycken, kalladt Laga fång,, så lärer icke ytterligare behöfva motiveras grunderne för min. förmodan, att Utskottens Betänkande är uti en Grundlagsvidrig form-”' ”Införande af Lottspel å Fastigheter skulle reta tili en vinningslystnad utan arbete, och i samma mån motverka den idoghet bland Samhällets medlemmar, sorn utgör ett nödvändigt vilkor för det helas trefnad och förkofran.
Detta sätt att afyttra Fastigheter medförer dessutom flera dryga kostnader, såsom Ämbetsmäns aflönan. de, ster, extra omkostnader, Postporto, tryckning af Listor och sedlar, hvarom allt man kan öfvertyga sig genom jemnförelse af sådane slags utgifter för det nu varande så kallade Genuesiska NummerLotteriet,” ”Ingen gräns är för en Fastighetsegare att sätta så högt pris på sina Lotter som heldst, så att "möjligen, nät’ lian sålt hälften deraf, lian kan hafva, egendomen betald, och derefter spelar lian med allmänheten , utan risk för sig om vinst af en egendom, sorn lian redam fått betald, och som det ej är otroligt, att lian vinner, enär han. sjelf har de flesta Lottsedlarne.
För min del skulle jag således våga tillstyrka Riksens Högloft Ständer, att, med erkännande af Kongl. Maj:ts Nådiga tän«_ 88 Lagutskottets Betänkande», kesät,t, som velat höra Riksens Ständer of? ver ett ämne, hvilket möjligen kunnat innebära medel, att hjelpa deras belägenhet, som, med kännedom af en rådande allmän förlägenhet, att kunna afyttra Fastigheter, hos Kongl. Majit gjort underdåniga ansökningar, att få begagna försaljningssätt genom Lotteri, Riksens
Ständer likväl för deras del förklara, det de, nied afseende på ctfvananförde, så i moraliskt sorn aeconomiskt afseende, vigtiga betänkligheter, icke kunnat bifalla den Kongl. Propositionen.
” Härmed förenade sig Herr Lagerstrand och RiksdagsFullmägtigen Börje Börjesson ; och Herr Winbladh anförde:
"Efter att hafva genomläst hvad hos samtlige RiksStånden mot och med i ämnet blifvit an-, fördt, har min från början fattade öfver* tygelse vunnit ny styrka, att hufvudfrågan: huruvida större fasta egendomars försäljning här, som i andra länder, må genom inhemsk Lottning få lättas och understödjas?
är helt och hållet af ceconomisk natur och, jemnlikt 89 §. af RegeringsFormen, tillhör Konungamagtens enskildta beslut och Förordnande , såsom sjelfva Propositionen äfven gifver vid handen, då Konungen endast för den beröring ärendet i visst fall synes hafva med allmänna Lagens stadganden om Bördsrälten, äskat Riksens Ständers samtycke till Bördeskillingens reglerande genom laga värdering vid de tillfällen Lösningstalan af Lagutskottets Bttänkandtu. 89 Skyldeman skall anställas, till ärfd Fastig* hets återvinnande, sorn på föieslagne nya sättet varit försåld."
I öfverensstämmelse dermed hafva ock Riksens Ständers Remisser, så väl å Konungens Proposition, sorn den förut af en* skild Riksdagsman inom BondeStåndet väck-, te motion, ensamt varit stälde till Lag* Utskottet, sorn, efter mitt omdöme, rätte* ligen tillstyrkt bifall af Propositionen i den enda omständighet, hvarom Ständernas öf* verläggning varit påkallad, rörande Lag* frågan, eller Bördeskillingens fastställande genom värdering; men deremot icke haft gi 1 Lige skäl att vid sakens behandling i något afseende anlita Allmänna Besvärs* och EkonomiUtskottets biträde.” "Om Riksens Ständer emellertid, af detta vidtagne steg, nu skulle föranledas att äfven i hufvudfrågan yttra någon önskan, så tror jag den böra inskränkas till underdånig anhållan, om snar verkställig* het af' ifrågavarande Lottningslnrättning, såsom ett, under nuvarande omständigheter, både nyttigt och nödvändigt lindrings* medel emot den förlägenhet, som af all* manna orsaker uppkommit och fortfar, att i alla Provinser vara rådande vid försäljning af större fast Egendom.” ”Genom sådan reglering skulle de 0- ordningar och missbruk genast upphöra, som icke utan skäl öfverklagas, så länge till hvars och ens sjelfrådiga förfarande handlöst öfverlemnas, att med Lottsedlars, 9° Lagutskottets Betänkande».
Utmånglande för inhemske och utländske
Lotteriers räkning handla så oordentligt och vårdslöstj sorn nian sjelf hehagar, utan att någon garantie påtänkes till deras säkerhet, som, under allmänt kungjorde vilkor, på god tro, inlåta sig i så beskaffade Fastighets-köp.” ”Att detta oskick ofördröjeligen. måtte hämmas, är af högsta nödvändighet och kan nu mera icke ske på annat sätt, än att liela Lottnings-anstallen ställes under inseende och styrelse af något Ämbetsverk , som göres ansvarigt för allt hvad till verkställigheten hörer; hvarefter farhåga för Våda och menliga påföljder af den före-, slagne förbättringen i Jordköpens blotta Contracts-former icke allenast vore ogrundad, utan ock alldeles orimlig.
Ifär är icke fråga om något nytt Laga fångs tillskapande, utan endast om modificafion och förbättrad inrättning i handlingssättet vid köp och salu af större fast Egendom , soin på vanliga sättet icke mer står att för-, yttra.
Med minsta erfarenhet och kännedom huru nu. för tiden tillgår vid frivillig eller tvungen fastighetsAuction, kan ingen betvifla hvarken bristen eller olägenheterlie af de i ämnet nu gällande Författningar, eller oskadligheten, och obestridliga gagnet al nya Förslaget.
Säljaren, hans Inteckningshafvare och andre Borgenärer, hvilka missbjudas, långt under Egendomens erkända skäliga värde,, LagUtskotets Betänknndctt. 91 skulle genom
Lottförsäljningen sannolikt vinna ett sammanskott af köpeskilling, sorn någorlunda svarade deremot, utan att någon som, i egenskap af Köpare, inlät sig uti detta slags handel, derföre beliöfde utgifva mer, än lian sjelfmant, och utan kännbar skada, derpå kunde uppoffra; och flere skulle derigenom, på allmänt kungjorde och i förväg gillade vilkor, kunna fritt medverka till ett gemensamt åsyfladt godt ändamål, dervid alla hade orsak att vara nöjde och belåtne; och den vård, Styrelsen tog om verkstfillighetssättet, utestängde ali fruktan för oordning och bedrägeri, ”
I betraktande häraf och hvad flere värda Ledamöter inom RiksSlånden och förenade Utskotten för öfrigt behagat erinra, hemställer jag vördsammeligen, om icke sådan jemnkning och förändring uti förenade Utskottens förra Betänkande mätte ske att, med f örbigående af de emot nya försäljningssättet förut yttrade betänkligheter „ bifall i stället kunde tillstyrkas å Konungens Nådiga Proposition, ined vilkorj att Bördeskil/ingens belopp, forn och enär någon sådan till försåld (irfvejords återlösen , ' behöfver nedsättas) enligt LagUtskottets derom enskildt vidtagjie beslut „ bör genom laga värdering få bestämmas.
Ex Protocollo. Joli.
Jacob Kleman <?2 LngUtskotuts Betdnkanden.
N:o 249, Ankom d. 7 Dec. 1823, Vordsarnt
I fråga om en allmän Stadga för Fat» tigvärden i Riket, har Högloft.
Ridderskapet och Adeln afslagit.
Utskottens Förslag i detta ämne, med tillägg, att Riksens Ständer borde hos Kongl, Maj:t i under» dånighet tillkännagifva, att sedan Kongl. Maj:t, genom öfverlemnande vid denna Riksdag af Committerades Betänkande och Förslag till en förbättrad Fattigvård, 1 INåder uppfyllt Riksens Ständers underdåniga begäran härutinnan, och Riksens Ständer af Committerades undersökning inhemtat, att Fattigvården inom Riket allt efter olika sedvanor, local och tillgångar, på mångfaldigt olika sätt besörjes; vid hvilket förhållande Riksens Ständer funnit, att en allmän FattigvårdsStadga för hela
Riket ovilkorligen skulle åstadkomma rubbning i den nu rådande ordning, ocb till någon del ingripa i den rätt och pligt, Allmänheten hitintills baft, att sjelfve vårda och besörja sine fattiges underhåll, Riksens Ständer alltså, på grund häraf, och med underdånig erkänsla för Kongl. Maj:ts Nådiga ijånsorg, att genom den fö».
LagUtskofttts Betänkande*.
93 regångne undersökningen sätta Riksens Stäm* der i tillfälle, att med sakkännedom bedöma ett ärende, der misstag äro af så Vådliga följder, ansett någre andre Författningar, angående den allmänna Fattigvården , än de nu gällande, för närvarande icke böra utfärdas.
PresteStåndet har gillat och antagit Utskottens Förslag, med följande förändringar, nemligen: 1:0
Vid 2 Art. 2 §.: ”att enär det allmänna ombesörjer, med mer eller mindre bekostnad, fattige barns uppfostran, vare det dess rätt och förbindelse.
, att tillse det barn å tjenlig ort uppfostras, och må följaktligen Fattigvårdsstyrelsen i ofvanberörde fall, ulan afseende på den uppfostringshjelp föräldrarne sjelfve kunna lemna, ega, att efter bästa pröfning förfara.” 2:0 Vid 3 Art. 1 §.: