Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad hennes trädgård var för den praktiska fröken på Spånga, det anade ingen.
Som ung hade hon haft sina förhoppningar, lik hvarje annan ungmö, drömt sina drömmar om lycklig kärlek och det fulla, rika lifvet i ett eget hem, och nu blef hen- nes trädgård liksom en ersättning för allt det ljufva och innehållsrika, som hon gått miste om.
Den första narcissen, som visade sin hvita fäg- ring, kom hennes hjärta att klappa af fröjd, de knoppande fruktträden stodo för henne som för- hoppningsfulla barn, och en sällsynt ros gladde henne som en hälsning från en frånvarande vän.
På dessa blommor och träd slösade hon all den ömhet och alla de omsorger, som varit ämnade Och nu så får väl äfven jag som andra Ett småprat hålla om bäd ' stort och smått: Hvari du nog i forna da ' r sågs van- J a dra; Redigeras af SopMe Linge.
Och hvarpå du ditt hela lif har gått; Bidrag mottagas med tacksamhet.
Hvad du en gång skall bli — så ödet bjuder; Hvad du i lifvet då har spelat ut; Hvad ömsom falsk och ömsom vac- Logogryf.
ker ljuder; Den ena klättrar stolt mot ärans Hvad efter mödor väntar ljuft till slut; höjder Att vinna rykte, makt och rikedom; Så tvänne däggdjur — båda femi- nina; Den andra dansar fram bland lifvets fröjder Hvad du kan sätta endast till din Gud; Uppå en väg af nöjet strödd med blom; Hvad alltid skiljes ifrån mjölet fina; Den tredje sträfvar tungt på mö- Och hvad vid altaret du svär din brud; dans bana, Böjd under arbetsoket dag för dag; Två räkneord.
— Hvad häcklas ju beständigt?
Stockholm, N:r 48 (310) F r e d a g e n den 1 december 1893.
Byrå: Prenumerationspris pr år: K l a r a v.
K y r k o g a t a 7, 2 t r Idun med Modetidning och (Aftonbladets h u s.)
» 7: SO Prenumer:: - " n s k e r il a l l a post- anstalter i riket.
Redaktör och FRITHIOF Träffas å b y r å n kl. 12 — 1.
Telef 61 47 S o p h i e von F ra Carlén, som egentligen ej för- stod Sophie von Knorring, ger henne i en bok följande epite- ter: » Sveriges mest kvicka, mest talang- fulla, mest satiriska och mest högmodiga författarinna. » Sätter manaristokratisk i stäl- let för ordet högmo- dig, äger definitionen möjligen någon san- ning.
Friherrinnan von Knorrings aristokrati- ska karaktär var näm- ligen ej blott författa- rinnans kännetecken, utan äfven i hög grad bestämmande för den utveckling, som hon, innan hon framträdde för publiken, genom- gick såsom * bam, ung flicka och kvinna.
Hon ville, liksom Byron, gälla för dilettant, ville ej i sin diktning se annat än en lek, nå- got hvarmed hon roa- de både sig och sina närmaste — kort sagdt, hon kunde icke för- stå, att hennes arbe- ten lydde under offent- lighetens dom, när de publicerades.
» Nöjet att skrifva, att för någ- ra ögonblick utbyta verklighet mot inbill- ning. » säger hon, » se där hela driffjädern utgifvare: HELLBERG.
Idims Tryckeri Aktiebolag 6:te år g. Annonspris: Utgifningstid: 35 ö r e p r n o n p a r c i l l e r a d.
F ö r » Platssökande » o. » Lediga platser » 25 ö r e för hvarje p ä b ö r j a d t t i o t a l stafv.
Lösnummerspris 1 5 öre (lösnrr e n d a s t för k o m p l e t t e r i n g a r) U t l ä n d s k a a n n o n s.
af mitt författarskap! » — Yrkesförfattarinnan utgjorde hennes fasa.
I en af sina berättel- ser tecknar hon denna dam som en kvinna med halföppen, ned- bläckad sidenrock, sjä- len hängande snedt, bindmössan på tre kvart, plumpar på alla fingrar och gåspenna bakom örat.
Dagbla- dens recensenter äro henne en styggelse.
» Hvarje sådan, » heter det, » är en mer eller mindre misslyckad för- fattare och således mer eller mindre besatt af den lede frestaren af- undsjuka »; och för att icke på något sätt van- helgas af publiken skrifver hon anonymt och nekar dem sitt porträtt, när utgifva- ren af Nordstjärnan år 1844 anhåller att få insätta hennes bild i sin kalender.
» Hvar- för, » utropar hon i bref till denne utgif- vare, » envisas du så gräsligt att få mig ' för- tryckt i sten ', att få skåda mig sittande i alla fönster af alla boklådor, veta mig ligga på botten, under en hel hög andra lito- grafier, på alla salongs- bord, se mig sitta i
IDUN 378 H v e m det rätta k a n, han bör det vilja; H v e m det rätta vill, han bör det kunna; Och e n h v a r d e t k a n, s o m s i g b e m ö d a r Bli s i n l y c k a s s m e d u t i d e t ringa.
dåliga ramar på likgiltiga väggar bland samlingar af andra medelmåttor och slut- ligen att höra mig dansa världen omkring i någon kalender af den vanliga julgrö- dan?
Och hvad kan väl allt detta hafva för behag för dig eller någon annan?
— — J a g lämnar alldeles åt sidan det obe- hag, som det skulle skänka mig. » uppkastade planer till dylika och började äfven utförandet af några, men slutade aldrig någonting dylikt och var i allmän- het mycket rädd att visa mina försök. » Hon var äfven ett i hög grad märk- värdigt litet barn — häftig, excentrisk, orolig och nyckfull, fastän i grund och botten godhjärtad och ädel.
(Hon kunde gå u t i sjön, tills vattnet gick under ha- kan, och sade sig vilja fortsätta prome- naden, om hon straffades.
Hon kunde » Hon kunde, » berättar hon i ett auto- fästa ett par af en slaktad gås ' vingar biografiskt utkast, » på fädernet skryta vid skuldran, ställa sig på ett tak och med att hafva 16 alldeles fullblodiga störta sig ut i luften och ögonblicket där- anor. » Hon dröjer äfven med stolthet efter nedfalla i en grushög.
Skadorna, vid förfäderna på mödernet och säger, som bon erhållit, glömde hon för sin att hennes mormor var utmärkt för sin harm, — hon kunde icke begripa, hvar- esprit, för skönhet, kvickhet, intelligens för hon icke lyckades!)
Att få henne och bildning, liksom att hennes far, sonen sitta stilla under lektionerna var omöjligt, till en hofjägmästare, ägde ett mycket särskildt då hon spelade för den nykom- skarpt och klart hufvud och mycken fyn- na guvernanten.
» Så där, » sade denna, dighet — » hans idéer, hans svar och in- » bör Sophie icke vara, ty då komina on- da andar och taga sin boning hos dig, fall voro tusentals. » En telning af dessa 16 adliga anor och men om du strider mot dem, så fly de, denna kvickhet föddes Sophie Zelow i och goda andar komma i stället. » En en tornkammare på Gräfsnäs den 29 sep- dag började hon bli orolig vid klaveret, tember 1797.
Fadern arrenderade det upphörde att spela och satte händerna romantiska herresätet, hvilket var en hans för ansiktet.
» Hur är det fatt? » frågade svåger, öfverste Gripenstedts, fideikomiss.
den förundrade guvernanten.
» Jag stri- Här, på det präktiga och egendomliga der, jag strider! », svarade hennes lärjunge, slottet, där modern hade växt upp och vaggande fram och åter, utan a t t låta lefvat hela sitt lif, fick nu den lilla dot- störa sig; men plötsligt kastar hon sina tern springa omkring och drömma.
Mo- armar om hennes hals, kampen är förbi, derns gamla kärlek till gården och dess glädjestrålande hviskar hon: » Nu komma minnen g-ick nästan i arf till hennes först- mina goda änglar! » Draget är beteck- födda Sophie, hvilken till den grad för- nande, säger Fredrika Bremer, » ty Sophie älskade sig i stället, att alla andra gods förblef i flere afseenden alltid ett barn, syntes henne » små, låga och eländiga ».
icke alltid godt, icke alltid snällt, men Det enda, som någorlunda motsvarade alltid öppet för goda inflytelser, alltid Gräfsnäs, var Koberg, ett slott, som till- lätt rättadt af de ord, som visste att hörde baron Silfversköld.
Där var äf- bana sig väg till hennes hjärta och öf- ven tjocka murar, gyllenläderstapeter, gam- vertygelse.
Ofta stredo goda och onda maldags möbler, familjeporträtter, höga andar om hennes lynne och sinne, men rum, små smygar, skåp och gångar.
Det de goda behöllo öfverhanden. » var dock något — fast ett intet mot Gräfs- Redan vid 6 års ålder började hon näs. » H ä r trifdes den lilla, tidigt ut- skrifva dagbok, ej blott om hvardagliga vecklade flickan, isynnerhet i de väldiga händelser och tidsfördrif, utan om fanta- gamla salarne och ruinerna, och här fann sier, uppspirande diktförsök.
Så t. ex. hon sig så väl i spökvärlden och dunklet, säger hon, att hon slutat en tragedi, att att ljusa och glada trakter syntes henne hon arbetar på en 1 O-aktskomedi m. m. prosaiska.
dyl. — förebud till den blifvande dikta- Hon visade inom kort ganska ovanliga rinnans verksamhet.
Elfva år gammal anlag.
Den 4-åriga ägde en liten 8-årings flyttar hon från sitt Gräfsnäs och erhål- förstånd, liksom en liten 8-årings utseende ler på föräldrarnes nya gods några lek- och kroppshydda.
Nära nog af sig själf kamrater.
Två år därefter se vi henne lärde hon sig läsa innantill; skrifkonsten i Stockholm, där hon under sin mors vård inhämtades af godsets gamle bokhållare.
uppfostras jämte syskonen, och där hon » Där fick jag, » säger hon om lektioner- för sin vetgirighet, intelligens och kvick- na på hans rum, » handskas med papper, het uppväcker sina lärares erkänsla och bläck och penna, hvilket sedan i alla mina beundran.
Småningom införes hon i Stock- den 13-åriga flickan lifsdagar utgjort ett stort nöje för mig. » holms stora värld Hon ägde ett nästan lidelsefullt begär hade nu blifvit kvinna —, och tack vare efter vetande och hörde sig ofta omtalas sin esprit, sin skönhet och sin talang, såsom » mycket kvick och rolig ».
Sex- möter hon öfverallt tillbedjan och kurtis.
årig får hon en guvernant och börjar Hon blir — det är sant — bortskämd spela, » och nu vaknade, » skrif ver hon, i denna värld, men hon erhåller i en öm, » en alldeles ny känsla: fantasien, inbill- moderlig vän, grefvinnan Cronstedt, lik- ningen, den skapande förmågan eller hå- som i en kusin, fröken Caroline Gripen- gen åtminstone.
J a g hade icke förr bör- stedt, motvikten mot ett ytligt och de- Dessutom blir jat spela skalor, än jag ' ville komponera praverande sällskapslif.
stycken, icke förr börjat läsa och expli- hon kär i en ung grefve, en släkting, cera M:e Genlis ' teaterstycken, än jag hvilken dock endast kort tid därefter # Fot o », ni,,.
I,, l.
P R I M U S » » Ö f v e r ir&gt;,ooo s å l d a p å e t t å r.
L i k a a n v ä n d b a r t rinti-r som » ammar.
Brirtner u t a n v e k e.
FotOKénköket » PRIMUS » B.
H j o r t h &amp; C o, 5 K l a r a N o n a K y r k o g a t a 5. drunknar.
Slutligen är hon helt och hål- let okänslig för smicker: när hon vid 16 år återflyttar till landet, kan hon utan att rodna lefva i sina minnen.
Väl längtar hon tillbaka till denna ly- sande societet, där naturen anvisat henne plats som härskarinna, — » jag saknar detta lif af tvång och oro, » skrif ver hon, » saknar mina bekanta och det friska, mun- tra, själfulla pratet, detta växlande af ord och tankar, detta gnabb om intet, detta skämt öfver allt » — - men i stället för att sörja, skaffar hon sig en verksam- het, läser, studerar, går i hushållet, skrif - ver dagbok.
Mjältsjukan och sin starka, brinnande håg att komma bort dämpar hon med författareskap, helst ute i par- ken, där hon gömmer sig i ett stort ihå- ligt träd, då hon skrif ver; » hon fick oupphörligt nya idéer och begynte nya arbeten. » Diktningen blef henne ock en kär vän senare, då hon 1820 inträdde i äktenskap med dåvarande majoren, baron K.
S. von Knorring.
Jämte sina bestyr som hus- moder och maka — så t. ex. väfde hon nästan alltid sina kläder — idkade hon i hemlighet studier och författarskap, dock utan att fullborda något enda af sina verk.
Då fick hon under vintern 1829 besök af en syster, nyss vorden än- ka.
Om dagarne skref hon på en roman — mannen var borta.
Om kvällarne läste hon hvad hon skrifvit för systern.
Så kom hon att afsluta manuskriptet till Kusinerna, hvilket genom en slump, för att skaffa medel till en julklapp, 1834 såldes åt en förläggare.
1835 utgifver hon Vännerna, 1836 Axel och Illusioner- na, 1838 sina bekanta Ståndspafaleller — kort sagdt, hon blir nu på allvar förfat- tarinna.
Och här, i dessa böcker, ger hon oss sina minnen — typer och karak- tärer ur hennes omgifning, landtadeln, sederna i provinsen, på adelsgodset, i staden, minnen från hennes ungdom i hufvudstadens » beau-monde ».
Och öfver- allt är hjältinnan en verklig aristokrat, t. o. m. när hon felar, lider eller går un- der, — en dam, som hon utrustat med sin egen rika själ, en bild, som är värd att icke blifva förgäten.
Och denna ari- stokratiska, fint bildade kvinna visar sig inom kort lika hemmastadd hos » de små », när hon 1843 skrif ver förvaren oeh hans omgifning.
» Ack, det var en skön och härlig tid! » — säger hon — » jag lefde så alldeles med detta folk, i deras stuga, åt vid deras bord, låg på deras halm- bäddar, gladde mig och sörjde med dem. » Och i företalet till boken prisar hon detta folk i ordalag, som förkunna, att där fin- nes idealet.
» Hon har sett så mycket godt och så litet ondt bland dessa natur- människor, att hon tackat Gud för att han ställt henne midt ibland dem. » s Friherrinnan von Knorring hade länge varit sjuk, då hon 1848 bortrycktes af lungsot.
Redan vid 32 eller 33 år kom den, smygande som ett gift, och tärde på hennes lifstråd.
Ståndaktigt kämpade hon med plågorna, men fåfängt.
Det Ytterst bränslebesparande.
Lätt a t t sköta.
Ingen fotogénutsvettnlng.
IDUN 1893 enda, som sjukdomen ej kunde röfva bort, var — - eget nog — glansen af hennes skönhet.
» Sprittande lif och kvickhet » — säger Fredrika Bremer — » var ansik- tets förnämsta karaktär, och hvad jag bäst minnes, är det skälmaktiga, granna leendet, ögonens tindrande glans.
Det låg en sydländsk glöd öfver hela hennes väsen, men man tyckte sig känna, att elden inom henne var af tärande art. I sitt hem var hon tydligen solen. » Nils Erdmann.
D e t intressanta p o r t r ä t t af » Kusinernas » författa rinna, som I d u n i d a g b r i n g a r, ä r u t f ö r d t efter en aldrig förr offentliggjord h a n d t e c k n i n g af M a r i a R ö h l i K u n g l.
bibliotekets s a m l i n g a r.
Jle gamle c beratta: fordomtid, J) å trodde man aldrig på " Om tomten, den lille, Xraktiga JKed Julemat tJLt honom, gömdes som hade den tysta " Om fäderneärfda Xy trollet, vården gården.
som glades åt män sho-id " Och varligen hägnar kärfve %&gt;et får i den heliga %n glimt ro, " Och kan, likt ädlare af lifvet ljust och kid, vakten af tro, jEn timmes Strålande helgefrid, förglömdes.
fat 3 täppa och uthus ^fjuta 3 släkten, och lyfta sitt öga mot det höga.
" Och ve den husmor, som stolt och hård CM-ed otack lönar hans trogna vård " Och säger: ' " [för folk %tt r $är är guds-lånet '. '
vredgadt troll glödhett groll, ^Det glömmer ej snarligt ' JJcn eldröda hufvan hånet; kastas i — " Och så blir det sot i täppan.
skäppan!
^Och ve den husmor, som snäf ' Vill knappa in på hans " Och tycker, att allt och snål helgemål är för mycket.
%omten bak vägg iier i sitt skägg, Qer henne rätt i det ^Den mullgråa kappan — stycket: bredes i Och så blir det njuggt i täppan skäppan!
^nm liitufwit.
Finaste julklapp!
379 (tidigt i s a n g.
an talar sä mycket om vår nervösa tid, och att den tilltagande nervositeten ej ens förskonar barn oeh ungdom.
Detta är tyvärr intet ur luften gripet påstående, utan en sorglig sanning, uppkammen af flere sam- verkande faktorer, af hvilka en bland de vik- tigaste är brist på sömn.
Hur skadligt för litet sömn verkar på or- ganismen, kan man iakttaga på sig själf, ty om man under någon tid ej får sin riktiga nattro, blir man slapp och trött samt slutligen äfven oförmögen till verkligt arbete.
Om bristande sömn har denna verkan på den fullvuxna människan, hur mycket skadli- gare skall den ej vara för barnet, som kropps- ligen växer och utvecklar sig samt dessutom har ett sådant ansträngande hjärnarbete.
Bar- nets nervsystem är af naturen ytterst känsligt och blir det än mer ej blott af det ganska dryga själsarbete, skolan fordrar, utan i ännu högre grad af de otaliga nya intryck, som den mottagliga barnahjärnan dagligen får, ej minst af alla de icke barnsliga bilder, som oförstån- diga föräldrar låta sina barn upptaga.
Tid- ningsläsning, teaterbesök, sena bjudningar, öf- ver barnets horisont stående samtal mellan fullvuxna, allt sådant verkar icke bildande på barnet, såsom många föräldrar tro, utan ener- verande, och detta i långt högre grad än ett samvetsgrant skolarbete skulle göra.
För att nu gifva kroppen och hjärnan tid att hämta sig efter och ersätta den under da- gens lopp lidna kraftförlusten, behöfves en till- räcklig portion lugn och trygg sömn.
Mången mor har nog gjort den erfarenheten, att sjuka barn sofva sig friska igen.
Likaledes kunna också trötta, enerverade barn genom en längre tids regelbunden, tillräcklig softid bli krya och pigga, utan alla järnhaltiga medikament.
U n - der sömnen hvilar hjärnan, och organismen har tid att bygga på kroppens tillväxt och befordra dess stärkande.
Och är kroppen stark, blir själf klart äfven nervsystemet det.
följande morgon äro fullsöfda samt pigga och vakna.
Jag kan tydligt föreställa mig alla de tvif- lande miner och invändningar, som mina ord komma att framkalla.
De flesta skola fråga: Men hur skall det gå med lexorna?
Och jag vill svara dem, att det kommer att gå mycket bra, om barnen veta, att de måste * lära sig dem inom en viss tid samt på inga villkor fä sitta uppe, om ej undantagsvis någon enda gäng.
De flesta barn lära sina lexor utan tillräck- lig energi och allvar.
D e ha visserligen boken framför sig, men tankarna gå ofta åt annat håll.
Än är det ett och än ett annat, som distraherar, och uppmärksamheten koncentreras inte på arbetet.
Däraf kommer det, att män- get barn sitter en timme och mer med en lexa, som ett.
annat vid ihållande arbete lär sig på en kvart, alldeles bortsedt från den större eller mindre begåfningen.
D e t är där- för af största vikt, att modern öfvervakar lex- läsningen, så att inte tiden otillbörligt förlän- ges eller ock förkortas.
För att kontrollera det senare bör hon då och då förhöra lexan helt ä propos, ej regelbundet, emedan känslan af eget ansvar då lätt kan slappas.
Om mödrar i allmänhet ville göra sig be- svär att sitta bredvid sina barn under lexläs- ningen, skulle de snart inse, hvilken tidbespa- ring det blefve för de senare, då de genom moderns närvaro undginge frestelsen att under arbetstiden prata och leka eller hänga öfver boken.
Mången gång kan modern också ge- nom en enkel förklaring eller en tillåten fin- gervisning betydligt underlätta arbetet för barnen.
Hur mycket en sådan moder, som deltar - i sina barns arbeten och intressen, lefver sig in i sina barn och kommer att stå dem nära äfven i framtiden, behöfver jag här ej ens nämna, det är nog ändå klart för hvarje tän- kande moder.
Man behöfver ej heller vara mycket kunskapsrik själf för att sålunda öfver- vaka och arbeta med sina barn, ty gör man det blott från början, när de äro små, växer man äfven själf till och utvecklar sitt kun- skapsmått samt underhäller och förkofrar sin egen skolbildning till fromma för både sig och de sina.
Fordran blir således: tillräckligt med sömn för ungdomen.
Denna fordran kan likväl blott För att modern nu verkligen ostörd skall uppfyllas, - om de unga fä lägga sig vid en ti- kunna få vara hos sina barn, bör hon under digare timme, än nu i allmänhet sker.
Den den tiden ej mottaga några besök, ej heller som betviflar, att ungdomen lägger sig för sent själf, annat än i nödfall, gä bort.
Lagar hon och sofver för litet, må vid 8-tiden några kväl- blott, att barnen komma i rätt tid till sängs, lar å rad gå på besök i bekanta familjer, som kan hon mycket väl sedan ha ett par timmar hafva barn.
På de flesta ställen skall man vid för sig själf och sina vänner.
den tiden påträffa äfven de yngre barnen sys- Den lämpligaste tiden för lexläsningen är en selsatta med lexorna eller kvällsvarden eller half eller hsl timme efter middagen, beroende ockää se dem sysslolösa » stå och hänga », om på barnens ålder och lexornas storlek.
Hvilo- de ej äro borta på någon bjudning eller på tiden efter middagen användes bäst till lekar teatern.
Där finns ingen tanke på, att barnen i det fria.
I allmänhet behöfva barn, som så sent borde ligga eller åtminstone lägga sig arbeta koncentreradt och flitigt, ej mer än 1 för att kunna somna senast half nio.
För å 2 timmar till sina lexor.
I de högre klas- skolungdom (i synnerhet de yngre under 15 år), serna behöfves nog mera tid, med jag undrar som måste upp klockan half sju, är det a l l j dock, om ej äfven där tid kunde inbesparas inte för tidigt att komma till sängs närmare genom en förståndigare läsning, och om ej ett half nio, då tio timmars sömn är lagom och under årens lopp fortsatt förnuftigt arbetssätt nödvändig för den växande kroppen.
Detta i hemmet och uppmärksamhet i skolan skulle synes bäst däraf, att barn, som lägga sig sent, göra, att lärjungarne till de högre klasserna i allmänhet äro sömniga och olustiga om morg- medförde en sådan solid kunskapsfond, att ar- narna, då däremot de, som lägga sig i rätt tid, betet där blefve lindrigare.
Det gär ju åt- minstone an att försöka, medan de äro små.
Större barn böra tillhållas att sådana dagar, * J u s t som d e n n a u p p s a t s var f.irdigskrifven, fick j a g ytterligare bekräftelse p å s a n n i n g e n af m i n a h ä r då lexorna äro lättare, arbeta undan i fösväg, uttalade t a n k a r g e n o m d e t tal, n y a realläroverkets skrifningar och dylikt.
För öfrigt böra alla r e k t o r, d o k t o r A l m q v i s t, d e n 16 n o v.
höll p å e t t 6 Å kalladt föräldrarmöte.
H a n g e n o m g i c k d ä r d e olika p u n k t e r n a af » H y g i e n i s k * r å d till h e m m e n, u t a r b e - tad i af S t o c k h o l m s a l l m ä n n a läroverks l ä k a r e », hvar- af d e n första särskildt betonar, a t t b a r n e n böra k o m - m a tidigt till sängs, allt efter åldern k l o c k a n 8 — 1 0.
* A f egen erfarenhet vet jag, a t t d e t g å r.
J a g h a r n ä m l i g e n u n d e r hela m i n skol- och seminarietid blott en enda gång fått sitta u p p e till klockan ' M O, eljes m å s t e klockan 8 allt skolarbete vara slut.
K ö p frän Georg Hallstedt, D r o t t n i n g g a t a n 6 2: Guld-Damfickur fr. 2 5, 30, 3 5 o. 4 0 k r.
st., Silfver-Damfickur fr. 1 5, 1 6, 1 7, 1 8 o. 2 0 k r.
; Gossur af nickel fr. 10 kr„ af silfver 15 k r.
F ö r u r e n s godhet garanteras.
Prima U r k e d j o r fr. 1, 1,50, 2 o. 3 kr.
st. TT: R A~i „: ^ T..
K„,NLN V ä g g u r fr. 10 kr.
st. » J OL.«H KLIF.-O V ä c k a r u r fr. 5 kr.
st. RUILT L,NLI O N A! », 1 ILFIIFL
IDUN 380 på morgonen ännu en gång läsa igenom sina lexor.
Emellertid måste man, för att barnen verk- ligen skola kunna lägga sig tidigt, e j låta dem äta kvällsvard med de fullvuxna, om ej dessa också vilja äta senast kl. 7.
Kvällsvarden bör ej bestå af tunga, hetsiga saker, utan af gröt och mjölk, som ä r både närande och lättsmält, hvilket sist nämnda är af vikt, då barnen där- efter snart nog böra lägga sig, d. v. s. när de ordnat sina böcker för morgoadagen, tvättat ansikte och händer samt borstat sina tänder.
Ordnar man hemmet så, kunna barnen ligga kl. 8 eller senast Vä ') och få då den sömn, de behöfva.
Men en sak är nödvändig, att det blir mörkt och tyst hos dem, sedan de lagt sig.
Själfva böra de ej få prata, ej heller bör någon annan gå in och störa dem, innan de somnat ordentligt.
J u s t i denna punkt syndas i allmänhet oerhördt.
Bainen ligga visserligen, men där pratas, där skrattas, där springes ut och in, och de kunna ej somna lugnt och obe- hindradt samt komma ofta alldeles ur sömnen.
Äfven härpå måste en öm moder akta, om hen- nes skyddslingar skola hafva nytta af att gå tidigt till sängs.
Blommorna på modet.
Jffli^et är från den yttersta O r i e n t e n den le- sSs^&gt; der sitt ursprung, denna chrysantemum- passion, som nu behärskar Paris.
Det him- melska rikets söner ha i tusen år förlorat sig i kulten af denna blomma, som spelar en så stor roll inom deras konst, och det ser ut, som om den skulle bli fatal äfven för Europa, om man får döma af det faktum, att man knappt kan sätta sin fot inom en tafvelutställ- Iduns julklappsbasar.
Lekmatta.
E n m ö r k g r å e l l e r m ö r k b r u n filt fin- n e s till p r i s af 3 k r.
Af o l i k a k u l ö r t a k l ä d e s -, filt- eller s k i n n l a p p a r, s o m m a n k a n h a f v a öfver efter a r b e t e n eller k l ä d e r, k l i p p a s h u n d a r, k a t t o r, tuppar, g u b b a r, h u s m. m.
; alla fastsys på m a s k i n p å filten.
N å g r a t e c k n i n g a r h ä r o c h d ä r p å dju- r e n, s å s o m ö g o n o. s.
v., k a n m a n g ö r a m e d s v a r t g a r n eller s v a r t oljefärg.
Braskudde af läder.
T v ä n n e s t o r a s t y c k e n k o - läder låter m a n hopsy h o s sadelmakare.
Ornerar dem d ä r p å med glödpenna och m å l a r dem med sodalut.