Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Tj i förhållande lill den, som sjelf skitjt sig från kyrkans ge - Lag-Utskottets Utlåtande N:o 61.
19 menskap och ingenting bättre begär än att blifva henne fullkomligen qvitt, mäste naturligtvis all kyrkotukt såsom sådan vara betydelselös och på honom så myckel mindre kunna tillämpas, sorn han redan med fri vilja och godt mod förkastat alia de förmåner, hvilka kyrkan möjligen, genom utöfningen af sin tukt, skulle kunna honom undandraga.
Derföre vill ock den af Utskottet föreslagna exkommunikalions-akten inga lunda vara ett medel till den vilsefarandes återförande, utan den åsyftar tvärtom, såsom jemförelsen med 7:de § i Utskottets förslag visar, alt för honom öppna de förut tillslutna dörrarna till de fremmande religions-samfunden och, om än på ett indirekt sätt, tillkännagifva, all han lill dessa numera har fritt tillträde.
Eli sådant lillkänna gilvande åter synes mig aldrig kunna komma frän något olämpligare håll, än då det ut går från kyrkan och hennes tjenare.
Tv kan än Staten linna sig befogad, att medgifva ölvergängar frän del ena kyrko-samfundet till det andra, så kan dock tydligen kyrkan från sin ståndpunkt aldrig, utan att förneka sitt eget väsende, förklara en sådan öfvergång vara berättigad.
Alt förkasta och öfvergifva hvad för kyrkan är evig sanning och salighet, mäste nemligen för henne vara och blifva ett ondt, som hon, i likhet med så mycket annat ondt, kail med sorg få se sig urståndsatt att förhindra, men som hon omöjligen kan så betrakta, som skulle, på grund deraf, någon hennes medlem kunna frikännas från förbindelsen att höra henne till.
Skall alltså en alfällings rättighet alt fä öfvergå till hvilket vilsefärande religions-samfund han behagar, nödvändigt genom en offentlig akt tillkännagifvas, så bör dock denna akt, enligt min orubbliga öfvertygelse, aldraminst vara en kyrklig.
Ändtlgen mäste jag anmärka en i inledningen till Utskottets förfaltningsförslag förekommande ©fullständighet.
Dä första paragrafen i Presterskapets Privilegier a! den 3(i Okt. 17'2Ö stadgar, all, oberaknadt den åt utländningar af fremmande religion medgifna rättigheten att sig i riket uppehålla, ”ingen kättersk lära inom Rikets gränser hvarken offentligen eller Ideligen skall lidas”, men Utskottets förslag deremot åsyftar ali förklara alla vilseläraude läror hädanefter bland vårt folk vara tolererade; så är klart, att sistnämnda förslag aldrin kan blifva lag eiler åtminstone aldrig lagligen bringas lill verkställighet, så länge det förslnämda stadgandet fortfar att vara gällande.
Detta hade således biand de till upphäfvande föreslagna lagrummen nödvändigt bordt v. ra upptaget.
På samtliga de skal, jag nu anfört och lill hvilka visserligen ännu flera skulle kunna läggas, har jag med min röst icke kunnat bifalla Lag-Utskottets i lörsta punkten af dess Betänkande framställda förfaltningsförslag.
Dermed är jag dock långt ifrån att förneka angelägenheten af åtgärders vidtagande lill ordnande af de, genom talrika affall till baptismen, på sednare tider i vårt land uppkomna religiösa söndringar.
Att dessa, genom tillämpning af landsförvisnings-lagen, icke numera kunna undanrödjas, är lika uppenbart, som man kan laga för fullt gifvet, alt denna lag hädanefter, om den än kommer alt ega bestånd, dock icke utan under mycket försvårande omständigheter varder tillämpad.
Men alt ordna de seklers, eller kanske rättast: den enda sekts förhållande till vårt samhälle, sorn veterligen bland oss finnes, är ett. och alt, på sätt af Lag-Utskottet sker, pä förhand och utan allt behof gifva frihet åt alla möjliga kristna och okristna religions-parlier till att utbreda sig bland vårt folk, är eli annat.
I den sednare åtgärden kan jag ej deltaga, men är gerna med om den förra.
Utförandet ueraf förutsätter åter, såsom Utskottet sjelf riktigt angifven, en undersökning af de förbanden varande förhållandena, och vid hvilken undersökning visserligen, utan föregående laglörändring, alla erforderliga upplysningar genom vederbörande auktoriteter böra kunna erhållas.
Först sedan dessa upplysningar vunnits, är rälla tiden alt lagstifta, om man annars med sin lagstiftning verkligen vill afse de bland oss faktiskt gillia behof - 20 Lag-Utskottets Utlåtande N:o 61. ven.
Det uppskof, sorn på delta sätt kan synas uppkomma, är så mycket mindre af någon betydenhet, som, älven eller Ut kottets förslag, den lag, genom hvilken de nu oordnade förhållandena egentligen skulle blifva ordnade — den s. k. dissenter-lagen icke lörr än vid nästa Riksdag skulle komma till stånd.
Under den närmast föreslående tiden är deremot visserligen af nöden att, genom sådana medel, som i allmänhet till yttre ordnings upprätthållande pläga användas, den nu frän flera orter ölverklagade prosely(verksamheten, hvilken är de pågående söndiingarnes närmaste orsak, så vidt ske kan, blilver hämmad.
Jag vågar alltså, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med de äsigter, som dels på Riddarhuset, dels och isynnerhet i Preste-slåndet blilvit i delta ämne yttrade, vördsamt föreslå: att Rikets Ständer, med anledning af de affall från vår kyrkas bekännelse, hvilka pä flera orter inom riket i sednare tider beklagligen egt rum, målto i underdånig Skrifvelse anhålla:
Uo att Kongl.
Majit i Nåder vilie genom vederbörande embelsmyndigheter låta anslälla så fullständiga undersökningar som möjligt angående såväl de affallnes antal som den trosbekännelse, de antagit, den försanilings-ordning, de inom sig kunna hafva börjat upprätta, och det uppförande, de i sedligt och borgerligt hänseende efter alfallet i allmänhet visat sig iakttaga; 2:o att, derest, genom dessa undersökningar, alfallet å någon eller några orter skulle befinnas hafva nått den utsträckning och blifvit så fast rotadt, att det icke längre kan anses såsom yttring af en tillfällig och snart öfvergående oro och förvillelse, Kongl.
Majit då ville till Rikets näst sammanträdande Sländer i Nådig Proposition framställa förslag angående de vilkor, under hvilka å sådana orter förhanden varande affällingar må kunna tillålas att bilda egna församlingar och angående del förhållande till Svenska samhället, hvari medlemmar af sålunda uppkommande, i riket erkända dissenter-församlingar böra ställas; samt ändlligen 3:o att Kongl. Majit under liden ville genom tjenliga åtgärder söka i möjligaste mån förhindra den proselylverksamhet, som nu af frill och ohejdadt kringresande dissenter-einissarier i flera landsorter lärer bedrifvas.
I den slutliga handläggningen af de sednare punkterna i Betänkandet bar jag icke deltagit.
Af Herr Domprosten Björling, Herr Prosten Linn "(lahl och Herr Prosten Millén, hvilka i hufvudsaken biträdt Herr Domprosten Brings förslag, den förstnämnde dock endast hvad angår den första punkten i föreslående.
Betänkande, med tillägg, beträffande frågan om konvenlikel-friheten, af följande yttrande: ”Lag-Ulskotlels ofvanstående förslag lill lag angående konventiklars hållande kan jag ej godkänna, emedan del till stor del medför samma olägenheter, som konvenlikel-plakalel af den 12 Januari 1726, i det att det sednares straffbestämmelser, böter och, i brist af tillgång ill deras betalning, fängelse, äro upptagna äfven i det förra.
Föist och främst förutsätter ådömandet al dessa straff oltast en långvarigare rättegång, som skall gifva den anklagade tillfälle alt en längre tid få fortsätta sin skadliga lärareverksamhet.
Vidare äro böter eller fängelse löga Lag-Utskottets Utlåtande I\7:o 64. 21 tjenliga slraff för öfverträdelser, som ofia härleda sig frän eli, om ock missförstådt, religiöst nit; och slutligen skola dessa straffbestämmelser hädanefter, lika väl som hittills, gifva anledning till ett eflerslräfvadt martyrskap och tdl skrik öfver intolerans, fanatism och förföljelse, hvarföre de ock skola, i likhet med hvad hittills skett, högst sällan användas och derigenom kraftigt bidraga till den närvarande oredans, förvirringens och laglöshetens lort lärande pä del kyrkliga området.
Med anledning häraf får jag, i likhet med hvad jag förr i detta ämne yrkat, föreslå, ali Rikets Ständer måtte besluta lifgifvande! af en författning, som, med upphäfvande af Kongl. Plakatet mot särskilda religionssammankomsler af den 12 Januari 172(5 saint hvad lör öfrigt i detta ämne finnes stadgadt, förordnar att presterskap och kyrkoråd i hvarje församling skola hafva tillsyn deröfver, ali inga obehöriga och oskickliga personer må såsom lärare eller andeliga ledare uppträda, samt alt, om sådant uppträdande sker al personer, som ej höra lill församlingen och som efter varning al pastor eller kyrkoråd icke derifrån afstå, dessa personer dä må, på kyrkorådets anmodan, genom kronobetjeuingens försorg, frän socknen aflägsnas.’’ Af Hörr Hasselrot: ’
Då jag uti en föregående, reservation uppträdt till försvar för de grundsatser, hvarpå Kongl Maj:ts, af Borgare-ståndet godkända, förslag är bygdt, och under den förnyade pröfning, ärendet inom Utskottet varit underkastad!, vunnit stadfästelse i den öfvertygelse att delta förslag, med någon modifikation i mindre väsendtliga delar, är det mest antagliga; men Utskottet nu, i fullkomlig motsats lill sin förra återhållsamhet, gäll vida längre i friheters beviljande än, efter min uppfattning, nödigt och nyttigt är, bjuder mig min pligt alt i denna maktpåliggande angelägenhet redogöra för min från Utskottets förslag a ( vikande mening.
Den mest hufvudsakliga skiljaktighet mellan Kongl. Myjäs och Utskottets förslag beslår deruti, alt, då, enligt det förra, ingen eger att från vår kyrka utträda, der han ej öfvergå!! till annat kristel, i riket erkändt. religions särnlund, en villfarande, efter Utskottets förslag, efter erhållne fruktlösa varningar, belt enkelt ur kyrkan vtstutes.
Majlis förslag har man en borgen derför, att i vårt land ej må kunna uppslå och bilda sig andra än kristna sekter, och att hvar och en, sorn ej öfvergår till ett krislet samfund, fortfarande förbi i Iver under vår kyrkas hägn och vård med skyldighet att i kyrkligt hänseende lyda våra lagar.
Utskottets förslag blir en villfarande utstött ur kyrkan, utan att Slaten sedan i religiöst hänseende vårdar sig om honom.
Han må öfvergå lill mormonernes eller Mahomels lära, eller till ren hedendom, det qvitter Slaten lika, endast han blir från vår kyrka utkastad.
En sådan åsigt står ej val tillsamman hvarken med kyrkans idé eller det mål, hvartill en kristen kyrka bör slrälva, och ej heller med den pligt en kristen stat har alt vårda sig om sina medlemmars religiösa lif.
Då nemligen Staten ej kan med likgiltighet se alt någon dess medlem är utan all religion och derföre gjort lill presterskapets pligt att genom undervisning bibringa nödig religionskunskap åt dem, som sådan sakna, bör Slaten, såsom ett kristet samhälle, ej kunna medgifva någon alt ur statskyrkan utträda, ulan att ansluta sig till annat trossamfund af den beskaffenhet att det, såsom sådant, af Staten erkännes.
Den af Utskottet föreslagna algard att, utan en sådan garanti, frän kyrkans omvårdnad skilja villfarande medlemmar, synes mig rent af kärlekslös; och så länge vi önska att förblifva ett kristet folk, böra vi väl ej understödja ett förslag, enligt hvilket en större eller mindre del af Sveriges innevånare skulle kunna blifva mormoner eller hedningar. 22 Lag-Utskottets Utlåtande N:n GU Man in1,tinder vä! att genom ifrågavarande stadgande ej vinnes det mål man söker, enär derigenom något hinder ej vore lagdt för den, som från Svenska kvrkan öfvergält till annat kristet tros samfund, ali derifrån utgå til! mormonismen eller andra okristna samfund ; men utom det att denna anmärkning svnes mig mera skenbar än i verkligheten oroväckande, bör väl
Staten ej undandraga sig den omvårdnad om sina medlemmar, som kan åstadkommas, derför alt denna ej kan blifva så fullkomlig man kunde önska.
Då Slaten gör hvad den kan, har den uppfyllt sin pligt.
Dessutom må man icke glömma att så väl de från Svenska kyrkan affallande medlemmars förhållande till Staten sorn de särskilda religions-samfundens rättigheter och skyldigheter komma att ordnas genom en särskild Dissenterlag.
Jag har följaktligen ej kunnat gilla Utskottets förslag, och då Kongl Majlis Proposition ej lyckats tillvinna sig Rikets Ständers bifall, har jag ansell mig skyldig utarbeta elt annat, bygd t på samma grund som Kongl. Majlis, men med sådane förändringar, som påkallats al de erhällné ålerremisserne, och dä jag vågar här nedan fram sfälla detta förslag till Rikets Ständers pröfning, utbeder jag mig i ödmjukhet att i korthet få redogöra för de hulvudsakligaste skiljaktigheferna i öfrigt emellan Utskottets och milt förslag.
På den ståndpunkt Utskottet sig ställt, har det ej behöft stadga något om beskaffenheten af de reiigions-samfund, till hvilka öfvergång, må ega rum, eller i hvad ordning dessa böra erkännas, hvilket äler varit nödigt för mig.
Fråga uppkommer dä i hvad ordning dessa samfund höra erkännas, och man har emot Kongl. Majlis förslag, att de må bildas med Konungens tillstånd, anmärkt, att, enligt 87 § Regelings-formen, denna pröfning tillkomme Konung och Ständer gemensaml.
Denna åsigt kan jag ej dela.
Till stiftandet af allmän civil- och kriminal- eller kyrkolag torde ej kunna hänföras enskilde medborgares ansökning att i riket få bilda särskilda reiigions-samfund, utan lärer det tillkomma Konungen till i administrativ väg häröfver resolvera.
Jag hemställer ock huru det skulle tillgå om Rikets Ständer skulle deltaga i pröfningen af dessa enskilda ansöknings-mål.
Jag känner för en sådan Ständernas pröfnings-rält ingen procedur.
Det är Rikets Ständers rätt och pligt alt gemensamt med Konungen i lag stadga all inga andra än kristna reiigions-samfund må i riket tolereras; men till Konungen måste väl öfverlämnäs att, eller granskning af de trosläror, till hvilka en sekt, som vill bilda sig till reiigions-samfund. sig bekänner, tillse huruvida dessa äro af den beskaffenhet, alt sekten må anses kristen eller ej och 0111 den således må i riket tolereras.
Och har jag således icke tvekat all uti ifrågavarande hänseende vidblifva Kongl. Maj:ls förslag. 2 § öfverensstämmer med Utskottets förslag.
I 3 § har jag ansett den ändring böra ske. att fremmande religion s-förvandlér befrias från erläggandet af de så kallade jura sfoia? och att de följaktligen böra Irikallas frän sådana algi fler. som tillkomma Svenska kyrkans Presterskap för särskilda förrättningar.
Eldigt Ulskollels förslag skulle fremmande Irosförvander komma alt (ill Svenska kyrkans Presterskap betala
Ii k st ola r ocb i vissa läll algifter för kyrkogångar, ehuru det ej besvärades med förrättningarna, enär likstol erlägges lil!
Pastor, älven då han ej sjelf förrättar jordfästningen och kyi kogångs-afgifler i mänga församlingar enligt konvention, utgå äfven då Pastor ej verkställer kvrkotagningen.
1 öfrigt öfverensstämmer §; 11 med Utslcottels förslag.
I 4 § har jag upptagit ej mindre 4 § än I mom. 5 § af Kongl. Majlis förslag, och befinnes således här en väsentlig afvikelse frän Utskottets förslag.
Jemte det jag funnit nödigt att i denna lag inrymmas bestämda stadgnnden angående uppfostran af dissenters’ barn, har jag ansett det vara angeläget ali hvad 1781 års förordning i öfrigt Lag-Utskottets Utlåtande iV.-e 61. 23 innehåller lill efterrättelse för fremmande rebgionsbekännare, som hit till riket inkommit, biiIver gällande jemväl för Svenska kyrkans medlemmar, som lill dessa eller andra trossamfund öfvergå.
Utskottet har deremot i sin 8 § endast i fråga om äktenskap och barnuppfostran hänvisat lill nämnde Kongl. Förordning, men i öfriga delar ej gjort densamma gällande för dem, som frän vår kvrka skiljas, hvaraf blir en följd, alt, då bestämd lag (innes lör medlemmar af nuvarande fremmande religions-samfund, densamma ej eger tillämpning på Svenska kvrkans medlemmar, som hädanefter till dessa öfvergå, hvilket svnes mig mindre följdriktigt, på samma gäng det lemnar fältet alldeles oordnadt lör sistnämnde medlemmar. 5 § är i det närmaste lika med 4 § i Utskottets förslag, med tillägg af 3 mom. 2 § i Kongl. Maj:ts förslag.
Stadgandet i I mom. af 5 § af Utskottets förslag har jag ej ansett lämpligt.
En Svensk medlem af fremmande troslära skulle derigenom blilwi lörhindrad att i en samling af vänner uppträda och fritt yttra sin mening i en religiös fråga, äfven om hans mening ej \ore mot vår bekännelse stridande.
Sednare mom. torde finnas onödigt.
Denna § är således utesluten. (5 § är lika med 6 § i Utskottets förslag.
1 7 § är endast den ändring gjord, som påkallas af förändringen 1 §. 8 och 9 §§ äro lika med samma §§ i Utskottets Förslag.
Stadgandet i 10 § af Utskottets förslag har synts mig lämpligare böra upptagas såsom ett särskildt mom. lili 5 § i mitt förslag.
Detta lyder sålunda : *)
Förlällning angående vissa förändrade föreskrifter i afseende å dem, som om o “ 7 fatta villfarande mening.
Med tipphafvande af ej mindre I Kap. 3 och 4 §§ Missgernings-Balken, 7 Kap. 4 § Ärlda-Balken och I Kap. 2 § Kyrko-lagen, sistnämnde lagrum sä vidt del stadgar ansvar af landsförvisning saint i öfrigt alser andra än dem, sorn till läroslåndet höra, än äfven hvad angående ansvar för villfarande lärosatsers utspridande i öfrigt finnes stadgadt, varder lörordnadt som följer: § l Omfattar medlem af den E vangeliskt-Lutherska kyrkan i Sverige sådan mening, som mot denna kyrkas bekännelse stridande är och luter linn af sin själasörjares undervisning uch fot maning sig icke ra tias, utan önskar öfvergå t/tl annat kristet religion s-s u in/lind, sorn i riket redan finnes eller framdeles med konungens tillstånd bildas; då skall han varnas af Kyrk o-rådet, som lörelägge honom en månads lid ali sig betänka.
Framhärdar han efter betänketidens slut i sitt nämnda uppsåt, anmäle Kyrkoherden ofördröjligen förhållandet hos Domkapitlet, inför hvilket den vjilfarande skall ytterligare varnas, tfidliuller han ändå sm önskan att,ur kyrkan buda, må del honom ej viig ras, der ha a, för anteckning i rkoboken hus Pastor i dea församling han tillhör, företer bevis deram, att han blifvit såsom medlem i annat kristet religionssamfund upptagen; ock vare, intill dess sådant skett, pligtig att i kyrkligt hänseende slätta sig lill efterrättelse de får Svenska kyrkans medlemmar gällande föreskrifter.
Hvad nu blifvit stadgadt, har ej tillämpning å den, som yngre är än 18 är, och må öfvergång från Svenska kyrkan tilt annan trosbekännelse icke tillutas den, som ej uppnatt nämnde ålder, der ej Konungen för särskilda falt annorlunda förordnar. *)
De med kursiv stil utmärkt a de tor afvika från Utskottets förslug. 24 Lag-Utskottets Utlåtande N:o 61. § 2.
Har någon, på sålt här ofvan sägs, från Svenska kyrkan utträdt, vare han förlustig all annan röst och talan i kyrkans och skolans angelägenheter, än den, som, enligt Grundlagens stadgande om fremmande religions-bekänuares deltagande i Riksdagsmanna-val eller utölvande al Riksdagsmanna-räil, må honom tillkomma.
Innehar han embete eller tjenst, vare det embete eller den tjenst ock förlustig, der han ej, utan afseende å sin trosbekännelse, kunnat tdl embetel eller tjeristen nämnas. § 3.
Den, som Jrån Svenska kyrkan utträdt, vare derigenom ej fritagen från andra af gifter, än den Svenska kyrkans presterskap fur serskilda förrättningar eyer uppbära, eller Inkallad från efterlefnad i öfrigt af rikets borgerliga lagar.
Tillstad jer honom ej hans troslära alt aflägga föreskri fyen ed, då sådant erlordras och är derom ej serskildt stadgadt, förordne Konungen, sedan Högsta Domstolen blifvit hörd, huru förfaras bör. § 4.
Barn af Svenska kyrkans medlemmar skall anses tillhöra samma kyrka, ändå att föräldrarna, efter barnets födelse, till annan trosbekännelse öfvergå.
Hur blott endera af makarne tik annan troslära ö/vergåt.l, vare äfven om barn, sorn sedermera i det äktenskap födes, lag sorn nu sagdi är, der ej båda föräldrarna är o ense om barnets uppfostran till annan religionstvo och derom inför vederbörande presterskap, före barnets dop, afgifva uttrycklig förklaring, lill anledning i kyrkoboken.
Hvad i afseende på fremmande religions-förvondter i öfrigt hittills varit stadgadt och icke genom denna författning blifvit ändradt, skall, intill dess annorlunda för or duus, fortfarande tjena till efterrättelse och jemväl ega tillämpning på dem, som från Svenska kyrkan till annan trosbekännelse öfvergå. § 5.
Lärosatser, sorn mot den rena evangeliska lärans grundsanningar stridande äro, må icke offentligen förkunnas eller annorledes till andras förledande utspridas.
Gör det någon, straffes med böter från och med 50 till och med 300 R:dr, eller fängelse från och med 2 månader lill och med ett år; dock sker härigenom ej någon inskränkning i den rättighet till fri religionsöfning, sorn blifvit medgifven bekännare af fremmande troslära, hvilka här i riket inkommit.
Beträdes någon Svenska kyrkans medlem, som till läroståndet hörer, med utspridande af villfarande lärosats, derom är särskildt stadgadt.
Emot annan än den, sorn till lära-ståndet hörer, må åtal för villfarande lärosatsers utspridande ej ega rum med mindre honungens Juslitie-Knnster, efter erhållen underrättelse om saken och dess sammanhang, förurdnal om åtalets anställande.
Söker någon genom bedrägliga medel, hotelser eiler löften om timliga fördelar, förmå annan till affall från den rena evangeliska läran, vare, der gerningen ej är efter annan Lag-Utskottets Utlåtande N:o 61.
25 annan lag belagd med högre straff, förfallen till böter frän och med 100 till och med 30()rR:dr, eller fängelse från och med 2 månader till och med ett år.
Lag samma vare om någon, hvilken af föräldrar eller målsman lått
Sig anförtrodt att uppfostra eller undervisa barn, som tillhör Svenska kyrkan, belrädes att, under utöfningen af sådant uppdrag, bibringa barnet annan troslära än den rena evangeliska. § 7. Ej må någon Svenska kyrkans medlem upptagas i fremmande religions-samfund innan hun undergått föreskrifne varningar elter Konungen dertill, lof gi/rit, såsom i 1 § sägs.
Sker det. höte den eller de, som honom upptagit, frän och med 50 till och med 200 R:dr och förläres ändock med honom elter ty i 1 § sågs. § 8- Böter, som i denna författning etc. — lika med Utskottets förslag. § 9.
Mål. angående öfverträdelse af denna författning,! skola etc. — lika med Utkoltets förslag.
I öfriga delar är jag ense med Utskottet.’ Af Riksdags-fullmäktigen Lekberg från Nerike, med förklarande att Utskottets förslag, efter hans åsigt, innefattar både för myckel och för litet.
På begäran antecknas derjemte, att Herr Uppling ej deltagit i den fråga, som i Betänkandets första punkt blifvit behandlad.
Brot. 1856—1858. 7 Sami. 1 /Ifd. 54 Haft. STOCKHOLM, 1 ryckl hos Isaac Marcus, 1858. Lag-U/skottets Utlåtande -N:o 62. 1 Ank. till Exp.-Ulsk. den 28 Jan. 1888, kl. 1 e. m.
Uttalande, i anledning aj framställda anmärkningar emot Utskottets Betänkande N:o 47, Öfver vackt motion om stiftande af lag angående allmänt kyrkomöte.
Nämnde anmärkningar äro framställde inom Vällofliga Borgare-ståndet, som, på grund deraf, lill Lag-Ulskoltets ytterligare behandling visat åter den i omförmälda Betänkande behandlade fråga ; Och då densamma icke blifvit afgjord genom de beslut öfrige Riks-stånd, vid pröfning deraf, faltat, enär, efter hvad de till Utskottet aflåtna protokolls-utdrag visa, Betänkandet, hvilket Höglofliga Ridderskapet och Adeln samt Högvördiga Preste-ståndet bifallit, är vordet af Hedervärda Bonde-ståndet afslaget, tillhör det Utskottet att till besvarande upptaga de gjorda antnärkningarne.
Af dessa anmärkningar förekommer lill en början en, som, ehuru ej egentligen angående saken, likväl ej kan lemnäs å sido.
Den är uttalad af Herr Lallerstedt, hvilken klandrat alt Utskottet ej, i sammanhang med Herr Biskop Thomanders motion, till pröfning upptagit en af Herr Friherren Itaah, C., inom Ridderskapet och Adeln, i förevarande ämne äfven väckt motion, med tillägg att della förhållande vittnade om ”mindre reda på de ärenden, hvilka det tillkommer Utskottet alt behandla, än man kunnat föreställa sig”, samt med yrkande att saken måtte återremitteras och Utskottet föreläggas att i ett sammanhang meddela yttrande öfver omförmälda motioner.
Ett sådant föreläggande har emellertid utehlifvit; men obefogenheten af klandret qvarstår dock; och det måste derföre tillbakavisas.