Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Alltså och emedan, efter hvad jag nu sökt ådagalägga, kroppsstraff, långt ifrån att upprätthålla och befästa den enda vigtiga och sanna disciplinen, hvilken bör vara grundad pä förtroende, aktning och tillgifvenhet för befälet, snarare upplöser den: emedan det, långt ifrån att förbättra ilén felaktige, i stället försämrar icke allenast honom, utan äfven dem det skall tjena till varnagel, samt i allmänhet förvildar sinnena; emedan det vid ett gradvis användande af andra lämpliga, mildare eller strängare straff är obehöfligt; emedan det i högsta grad inverkar hinderlig! på den för fäderneslandets försvar så nödvändiga bevärings-inrättningens utveckling; emedan det står i fullkomlig strid med de upplysta re och menskligare åsigter i afseende på straffs ändamål och mening, hvilka göra sig gällande i landets allmänna lagar; och slutligen emedan det är en orimlighet, ätt hela landets manliga befolkning under en tid af 5 år skall vara underkastad möjligheten af dess erhållande, vägar jag. öfvertygäd att härvid blott föra den allmänna meningens talan, vördsammeligen föreslå: att Rikets Ständer mätte uti underdånig skrifvelse anhålla, det Kongl.
Majit täcktes foga anstalt, det prygel- och dagg-straffen inom krigsmakten till lands och sjös mätte varda afskalfade, samt alt alla detta ämne rörande lagar, stadgar och förordningar m. m. i öfverensstämmelse härmed mätte blifva ändrade.
Auij.
Blanche. 228 Motioner i Borgare-Ståndet 1862. JW 112. JW II*.
Af Herr SoiIHWlIiUS:
Om pension för Majoren vid Södra Skånska Infanteriregementet O. G. Carlgvisls enka och tre oförsörjda döttrar.
Svenska nationens allmänt erkända deltagande för behöfvande likar anlitas visserligen nästan dagligen, men Svensken förtröttas icke i välgörenhet.
Detta hufvuddrag i den Svenska karakteren ger mig förhoppning om framgång, dä jag vänder mig till det Högtärade Ståndet, med anhållan om, att i någon mån hjelpa en familj, sorn är boende i det samhälle, hvilket jag tillhör.
I Lund lefver en enka med tre oförsörjda döttrar efter framlidne Majoren vid Södra Skånska Infanteri-regementet Otto Gustaf Carlquist.
Major Carlqvist var född i Finland 1784, blef officer vid Svea Artilleri-regemente 1806, transporterades 1807 till Informations-adjutant vid Finska Artilleriet, deltog i Finska kriget 1808 och 1809, derunder han illa sårades i fäktningen vid Ruona bro; benådades med guldmedaljen för tapperhet i fält och befordrades är 1811 till löjtnant samt 1814 till kapten vid Södra Skånska infanteriet; bevistade 1813 och 1814 årens fälttåg i Tyskland, Nederländerna och Norrige; erhöll afsked 1846 såsom dåvarande 2:dre Major efter 40 års officers-tjenst.
Under 24 år, såsom kompani-chef, åtnjöt han aldrig högre lön än 700 R:dr B:ko, och såsom Major, till en början 900 R:dr, och först de sista åren 1,100 R.-dr B:ko samt kom aldrig i åtnjutande af majorsboställe.
Efter afskedstagandet till sin död, som inträffade i början afår 1854, hade han i särskild pension såsom blesserad officer 300 R:dr B:ko.
Dessa äro de löneförmåner, denne aktade och tappre
Finne åtnjutit för den 40 års långa tjenst, han offrat åt det gamla Sverige, hvars fana han förblef trogen, dä systerlandet Finland, hans moderland, slets från det blödande Sverige.
Major Carlqvist hade att uppfostra 6 barn, hvilken talrika familj ej lemnade honom möjlighet att spara ihop något för sina efterlefvande eller bereda sin enka någon pension.
Majorskan Carlqvist, född Anna Margaretha Klow, är snart 61 år gammal och sjuklig, samt till följd deraf oförmögen att numera genom eget arbete bidraga till sitt uppehälle; hennes tre oförsörjda döttrar, Milda, Carolina och Emilie, äro likaledes, synnerligen de tvä förstnämnda, mycket svaga till helsan, hvilka alia förhållanden närmare bestyrkas af närlagde 4 intyg.
För att i någon ringa män betrygga dessa 4 värnlösa qvinnors framtid, får jag vördsamt föreslå, att ät enkefru Majorskan Anna Margaretha Carlqvist och hennes tre oförsörjda, förut nämnda döttrar måtte beviljas en ärlig pension, stor Trehundra l?:dr Runt.
Stockholm den 26 November 1862. G. M. Sommelius.
Motioner i Borgare-Ståndet 1862. .JV& 113.
K 229 JW 113.
Af Herr Swidin:
Örn löneanslag för anställande af en Provincial-läkare i Carlskoga härad.
Länge har behofvet af en Provincial-Iäkares anställande inom Carlskoga härad varit ganska, kännbart,, då bemälda härad, sorn består af Carlskoga och Bjurkärns socknar, eger en folkmängd af tillsammans omkring 11,000 personer, hvilka, på 3 ä 5 mils afstånd från närmaste städer, måste s;öka hjelp af läkare, så snart någon sådan inom häradet icke finnes att tillgå.
Aro nu läkarne i de närmaste städerna, hvilket understundom händer, förhindrade att lemna sina stationer, blifva häradsboerna inskränkta till rättigheten att påkalla besök af Provincial-läkaren, hvilken, såsom boende i Örebro på 4 å 8 mils afstånd från häradsgränserna. icke kan, åtminstone i de fall, der hastig hjelp erfordras, något uträtta.
De ofvan antydda svårigheterna att erhålla nöjaktig läkarevård samt intresset att för framtiden afhjelpa det onda, förmådde förmer än ett halft sekel tillbaka en af häradets utmärktare män att till häradet donera en mindre hemmansdel i ändamål att till läkare-boställe användas.
Dä Rikets Ständer vid sistlidna riksdag ansiogo medel till 20 stycken nya provincial-liikare-löner, hoppades Carlskoga härad att komma i åtnjutande af någon af dessa, så mycket mera som genom bemälda donation, redan fanns uppfyldt det vilkor Rikets Ständer stadgat för vinnande af de nya lönerna och häradet dessutom förband sig att ansvara för underhållet allt framgent af läkare-bostaden.
Men, detta oaktadt, och ehuru Carlskoga härad, hvarest redan finnes anlagdt och i verksamhet ett privilegieradt apothek, erkändes uti såväl det af Kongl. Majit, pä Rikets Ständers begäran, till nästförflutna riksmöte, framstälda förslag af den 11 November 1859 till den civila sjukvårdens ordnande i riket, som ock Sundhets-kollegii i samma ämne till Kongl. Majit, efter Konungens Befallningshafvandes i Örebro län hörande, afgifna underdåniga förslag af den 11 April 1859, vara i synnerligt behof af särskild inom häradet boende läkare, ansågos likväl vid fördelningen af de nya anslagen andra orter böra ega företräde framför Carlskoga härad, såsom jag tror, hufvudsakligen af det skäl, att i dem icke fanns någon läkare, då deremot Carlskoga härad för tillfället åtnjöt värd af en enskild praktiserande läkare, som under de sednare åren der bosatt sig.
Detta skäl har numera bortfallit, sedan den ifrågavarande läkaren, som utsträckt sin verksamhet äfven till delar af Edsbergs härad, af brist på nödtorftig utkomst funnit sig tvungen Jemna orten.
Häradet är således för närvarande i saknad af all annan läkarevård än ilen, sorn kan erhållas af någon af de aflägset boende läkarne i närmaste städer.
1 sin nyligen aflåtna nådiga proposition, angående Statsverkets tillstånd och behof, har Kongl. Majit, visserligen begärt, att vid innevarande riksdag löner skulle anslås till 8 stycken nya Provincial - 230 Motioner i Borgare-Ståndet 1862.
,JVi‘ 114. läkare, men ela det omöjligen kan med bestämdhet förutsägas, livad beslut, Rikets Ständer kunna komma att med hänseende till Kongl. Maj:ts nådiga Proposition i ämnet fatta, vågar jag, öfvertygad om nödvändigheten för häradet att få det ytterst kännbara behofvet af en Provincial-läkares anställande derstädes snart afhjelpt, hvilket likväl icke kan ske utan bidrag af statsmedel, ödmjukast föreslå:’ att till aflöning åt en i Carlskoga härad stationerad Provincial-läkare Rikets Ständer täcktes bevilja ett årligt anslag af ett Tusen femhundra Riksdaler Riksmynt.
Om remitterandet af denna motion till vederbörligt Utskott anhålles.
Nils Sundin. JW lil.
Angående en nalional-belömng för Herr Öfversten m. m.
Friherre Nils Ericson Då jag nu efterkommer en under gårdagens plenum af flera ståndskamratcr uttalad önskan och såsom motion aflemnar mitt dä gjorda amendement till Kongl. Maj;ts nådiga Proposition om pension ät Chefen för Statens jernvägshyggnader, Friherre Ericson, behöfver jag icke ånyo framhålla hans förtjenster om det allmänna.
Om dessa linnes i landet endast en mening och denna vill se dem erkända pä ett nationen värdigt sätt. dag vågar derföre vördsamt föreslå Rikets Ständer. att, i stället för den pension af 10,000 R:dr Runt, hvarom Kongl.
Majit till Rikets Ständer gjort framställning, Rikets Ständer mätte, jemte det att de uttrycka sin saknad öfver Herr Ericsons afgång från en chefplats, på hvilken han under en så kort tid uträttat så stora verk, ställa till Kongl. Maj:ts dispositön 'det kapital, hvarå den af Kongl.
Majit föreslagna pensionens belopp utgör ränta efter fem för hundrade, elier 200,000 R:dr Runt, för att, såsom en gärd af nationens tacksamhet och erkänsla för den utomordentliga skicklighet, den uppoffrande oegennytta, den rastlösa drift, den exempellösa ordning samt det för öfrigt i alla afseende utmärkta sätt, hvarpå Statens jernvägshyggnader blifvit af Friherre Ericson utförda, af Kongl. Majit till honom öfverlemna.*.
Så vida Staten för närvarande disponerade någon med passande åbyggnad försedd egendom till ett värde af 200,000
R:dr, skulle det visserligen vara lämpligare, om Rikets Ständer med full egande-rätt till honom öfverläto en sådan egendom, men då detta, efter hvad jag tror mig veta, icke är förhållandet, återstår icke an - Motioner i Borgare-Ståndet 1862. JW 115- 231 nät än att, pä sätt jag nu föreslagit, till Herr Ericson öfverlemna berörda belopp i penningar, hvilka kunna af honom sjelf, onl han sä vill, användas till inköp af en egendom invid det storverk, sorn skall göra hans minne oförgängligt.
Lallerstedt. JW »5.
Af Herr KistllCI'I Angående tillökning i anslaget för elementar-läroverket i Söderhamn.
Enär det i Söderhamns stad varande tre-klassiga elementar-läroverk redan visat sig vara för staden och orten otillräckligt, sä att man, för att i någon män tills vidare afhjelpa behofvet af ytterligare erforderligt lärarebiträde, mäst genom enskilda bidrag anskaffa lön ät en Ijerde lärare, får, såsom ombud för nämnde stad, jag ödmjukast föreslå: att elementar-läroverket i Söderhamn måtte till lein-klassigt varda utvidgadt.
Såsom skäl för en sådan utvidgning af ifrågavarande läroverk får i öfrigt jag äran anföra: att då, pä sätt af bifogade handlingar inhemtas, 23 af de i Söderhamns folkskola varande gossar nu ega det kunskapsmått, som erfordras för inträde i stadens elementar-läroverk, samt då dessutom flere anmälningarom inträde vid läroverket frän landsbygden gjorts, vid läroverket, hvilket nu, enligt n.ärlagda katalog, eger 42 lärjungar, antalet lärjungar redan nästa läsetermih kommer att uppgå till omkring 70; att i Söderhamn nu är under byggnad ett tvåvånings stenhus, innehållande, utom böllerum och bibliothek, 8 lärosalar, och således afsedt för inrymmande af ett femklassigt läroverk, hvilket hosföljande kopior af ritningarna utaf ifrågavarande läroverkshus gifva vid handen, och hvilken byggnad, utan Statsbidrag1, under förhoppning om skolans utvidgning genom Statens mellankomst, bekostas af stadens innevånare, oaktadt den nu varande skollokalen innehåller 5 läserum och utan synnerlig svårighet och kostnad skulle kunnat försvarligen utvidgas och förändras till begagnande för 5-ldassigt läroverk; att, pä sätt äfven är nämndt, och sorn vidfogade vidimerade afskrift af Upsala Domkapitels förordnande visat, medel till aflönande af en fjerde lärare beredts genom frivilliga sammanskott utaf enskilde personer, sä att skolan, hvad katalogen äfven ådagalägger, för närvarande har fyra klasser; att afståndet från Söderhamn till Hudiksvall är nära 6 mil och till Gefle 9 mil; att södra Helsingslands provins,, i hvars midt pä östra sidan Söderhamns stad, med en folkmängd af nära 3000 menniskor är belägen, utgöres af 15 kyrksocknar med en talrik befolkning, sorn har sina handelsaffärer pä Söderhamn, såsom den närmast belägna staden, och i följe deraf äfven för sina barns 232 Motioner i Borgare-Ståndet 1862. J\@ 116. undervisning äro mest betjenade af ett utvidgadt läroverk derstädes samt att utom allt tvifvel, i händelse den ifrågasatta utvidgningen af läroverket kommer att ega rum, lärjungarnas antal i högst betydlig män än ytterligare skall ökas.
Al hvad jag sålunda halt äran anföra, lärer behofvet af ifrågavarande läroverks utvidgande vara ådagalagd, och får förthy jag vördsamt anhålla, det Rikets Höglofl.
Ständer mätte bevilja en tillökning i anslaget för ineranäinnda läroverk med 3,500 R:dr, nemligen till förhöjning i Rektorslönen 500
R:dr samt till lön åt tre Kolleger 3000 Riksdaler.
Om remiss af denna motion tilljHöglofliga'
Stockholm den 24:de November 1862. L. R.
JSfi 116.
Af Herr KitltltT.stfUlOm de för gymnastiklär arne vid allmänna läroverken anvisade löners utgående till lika belopp och under samma vilkor, ehvad dessa lärare äro dertill blott förordnade eller på ordinarie stat uppförde.
Vid åtskilliga af rikets elementar-läroverk förekommer det läll, att gymnastiklärare, sorn blott tjenstgöra enligt förordnande, icke tillgodonjuta samma löneförmåner, sorn ordinarie tillsatte gymnastiklärare.
Sådant är åtminstone förhållandet vid Linköpings elementar-läroverk.
Vid detta läroverk finnes en gymnastiklärare, som icke allenast tjenstgjort allt ifrån år 1835, utan jemväl tjenstgjort med ett nit, en skicklighet, en så outtröttlig omtanka, att skolan derför står i de största förbindelser hos honom.
Såsom ett bevis pä hans verksamhet må särskildt nämnas, att han för iner än 20 år tillbaka införde vid detta läroverk militär-öfningar för ungdomen.
Jag har sjelf sett den hållning, det lif han derigenom väckt hos ynglingarne.
Jag har dessutom sjelf hört Rektor hembära honom för ådaglagdt arbetsnit sin erkänsla och tacksamhet.
Icke desto mindre dock underkännes hans rättighet att tillgodonjuta en ordinaries lön.
Som bekant är, är löneanslaget till gymnastiklärare indeladt i tvänne klasser.
Första klassens lön är 500 R:dr R:mt.
Andra klassens, efter fem år tjenstgöring, är 750.
Tredje klassen, efter 10 års tjenstgöring, är 1000.
När så är, huruledes dä förklara, att en gymnastiklärare, sorn skött sin tjenst 27 år, än icke bekommit den högsta möjliga lön?
Pä Motioner i Borgare-Ståndet 1862. JW 117.
På grund af hvad jag här haft äran framställa samt med full förtröstan jemväl derpå, att rättvisa oell billighet skola uttaga sin rätt, vågar jag föreslå:
Att Rikets Ständer ville fatta det beslut, att löneanslagen må utgå till gymnastiklärarne såväl vid elementar-läroverken som vid rikets öfriga allmänna skolor till lika belopp och under samma vilkor såväl till dem, som blott äro förordnade, som till dem hvilka äro på ordinarie stat uppförda.
Stockholm den 27 November 1862. C. F.
Ridderstad. lil.
Åf Herr Ridderstad:
Angående ett förslagsanslag till fyllnad i enskilda bidrag för uppresande af ett monument öfver Konung Carl XI1' m. m.
Vår tid lifvas utan tvifvel af stora och ädla tänkesätt.
Hvart man blickar uppenbarar sig i samhällets alla rigtningar ett sträfvande, vittnande om intresse för mensklighet, kärlek för fosterlandet, rättvisa och frisinthet, hvarvid i det offentliga såväl som enskilda lifvet förutfattade meningar mäste vika och gifva rum för nya och bättre.
Det är som om en ny och bättre upplaga af slägtet vore under utarbetande.
Satsen gäller icke allenast frågorna för dagen, icke endast de för den kommande, utan äfven för gångna tiden.
Sjelfva historien är i månget och mycket underkastad ny revision.
Sålunda har den stora, i bragder och händelser digra och rika hjeltesagan som bär namnet — ”den tolfte Kari” —åter blifvit uppslagen.
Men sjelfva kritiken — kulturens öga, tidens samvete — betrakta den nu annorlunda än förr.
Den beundran och kärlek, hvarmed det svenska folket, endast ledt af sin naturliga och enkla uppfattning, i triumf, fört hans minne fram till vår tid, erkännes nu af samtidens bildning.
I de mångåriga krig, som hjältekonungen förde, ser man icke numera blott de olyckor, som till följd deraf drabbade värt fädernesland, utan afsigterna.
I den strid på lif och död, hvaruti han inkastade sig, ser man ej heller mera blott en äfventyrlig stridslust, utan förutseende statsmanna vishet.
Carl anade redan hvarthän Ryssland syftade,hvilken för Sverge hotande magt Ryssland en dag skulle kunna blifva, i läll det ohejdadt fick fortgå sin bana, och han mötte det, för att hejda dess väldes tilivext. pä dess egen strand.
Se der den djerfva hjeltediktens enkla innehåll- Hänförd af den tanke, som i alla hans handlingar är den mest framstående, kärleken till fäderneslandet, bekämpade han den frän Europas nordöstra skepper framträngande fienden: han bekämpade den — i Danmark, i Polen, ja, ända in i hjertat af dess egna länder.
Men krigslyckan öfvergaf honom omsider, och dermed vände sig på en och samma gäng bladet för honora och landet.
Var det dock hans fel?
Spårar man icjce Snarare händelsernas omslag i den honom delgifvande Svenska afunden?
Ifift. tål B.
Prut. 18C2—-1860. tl Sami. 3 AJd. 30 234 Motioner i Borgare-Ståndet 1862. il7. ”Alan mäste vara from sorn ett lam”, yttrade laan redan vid 7 års ålder. liflig, hafva hjerta i lif vet och visa sig häftig mot sina fiender som ett lejon0.
Hvad lian sorn gosse sålunda tänkte och talade, blef lian trogen lifvet igenom.
Men om lian var lysande och stor i sina segrar, vid landstigningen pä Seland, i slaget vid Narva, vid Fraustadt, vid Holofsin, vid öfvergängen af Beresina o. s. v., var han det icke mindre i olyckan och motgången.
Under stridstumultct vid Pultava, dä Kung
Karl, lidande af ett skottsår, bars på en bär af korslagda pikar, säg förödelsen oell villervallan bland sina tappre, trogne krigare, utropade han:
Huru mycket sade han icke i dessa ord!
1 vår historia dyker allt ^mellanåt upp en tanke på Norge.
Redan medeltiden gifver det vid handen.
Afven i Kung Carls själ framblixtrade den.
Det vallinus sista tanke.
Ilan stupade för och med den.
Hans dödsbädd var en löpgraf, hans dödskudde ett bröstvärn och hans sista handling — det halfdragna svärdet.
Under loppet af det sednaste äret har Ryssland, pä samina gång det aflyste alla andra inom dess landamären hitintills sedvanliga ärligt återkommande segerfester, endast bibehållit jubelfesten öfver Svenskarnes nederlag vid Pultava, vändpunkten i Kung Carls och vår historia.
Ryssland erinrar Europa dermed, att det var genom denna dess seger, som det först lyckades detsamma att intaga en ställning, till följd hvaraf det steg för steg sedermera kunnat trampa europeisk folkrätt under sina lotter.
Återigen Sverige erinrar det dermed om den blodiga slutkatastrofen i vår mest lysande och segerrika historia, pä samma, gäng som det torde få betraktas såsom en inför verld en afgifven hånande signal att det ställer oss utom kretsen af de stater, för hvilka det, genom upphäfvandet af segerfesterna öfver dem, betygar sin uppmärksamhet, hvarjemte åtgärden i icke ringa män synes blotta de hemliga tankar, som czarväldet ännu i dag mäste bära, i små politiska framtids-vyer på oss.
Den ryska ukasen, företrädesvis rigtad mot oss, mäste också företrädesvis väcka vår harm och uppmärksamhet.
Det svenska folket har it\ke helier slumrat härför.
Handsken har blifvit upptagen.
Samtidigt med Rysslands jubelfest öfver vårt nederlag — årsdagen af slaget vid Pultava — hafva, detta år, inom hela vårt rike jemväl fester firats, manifesterande vår sjelfständighet, vår tillit till framtiden — äfven om det skulle gälla en dust med Ryssland.
Ej nog dermed.
Ur dessa manifestationer uppstod såsom en naturlig, förenande, gemensam tanke, att liksom ur sin ett och ett halft hundraåriga graf uppmana den tolfte Carl sjelf, denne vår historias förnämste representant i vårt, fäderneslands ställning tili grannen i Oster, att uppmana honom, säger jag, i ett för vårt land och våra tänkesätt värdigt monument.
Det svenska folket har också varmt, och lifligt, fattats och hänförts af denna tanke, denna föreställning.
Från alla delar af riket inkomma bevis derpå i frivilliga bidrag.
Summan är redan ganska betydlig.
Men skola Rikets Ständer — svenska folkets ombud — förblifva, eller ens kunna förblifva likgiltiga derför?
Jag kan icke förmoda eller antaga det, Riksförsamlingen bör i sina handlingar och åtgöranden alltid vara en trogen återspegling af folkets tänkesätt.
Betänka måste man att en skillingsinsamling, sådan sorn den, hvilken nu pågår inom landet, möjligtvis icke kan uppgå till den, för uppresandet af ett värdigt monument, erforderliga summan.
Betänka mäste man ock att landet nu inför Europa satt sin hederi pant, att monumentet mäste resas.
Betänka mäste man slutligen jemväl att monumentet får ett annu högre värde, ifall till folkets frivilliga gärd dess ombud vid Motioner i Borgare-Ståndet 1862. ,JW 118. 235 riksdagen, dess konstitutionella förtroende-män, dess representanter äfven betyga sitt gillande, genom en dermed öfverensstämmande gärd i hela nationens namn.
Det är med anledning af hvad jag nu haft äran andraga, som jag vågar föreslå: att Rikets Ständer mätte, såsom fyllnadssumma till den frivilliga insamlingen för uppresandet af ett värdigt monument öfver Carl XII, anslå en summa stor 100.000 R:dr R:mt, att utgå såsom förslagsanslag.
Pä det att monumentet redan vid nästkommande riksdags öppnande må, i närvaro ai Rikets Ständer, pä ett lika värdigt som högtidligt sätt kunna aftäckas och helsås af nationens bifall, tillåter jag mig vidare föreslå: att Rikets Ständer måtte till IT.
Maj:t Konungen ingå med en underdånig skrifvelse, det högstdensamme täcktes uppdraga vederbörande, att så skyndsamt sorn möjligt vidtaga alla sådana åtgärder — såsomj uppgörandet af ritningar — bestämmandet af platsen för monumentet — beställningen af gjutningen o. s. v. som saken påkallar, på det att monumentet redan vid början eller under loppet af nästa riksmöte mätte blifva färdigt.
Stockholm den 27 November 1862. C, F. Ridderstad.
Af Herr Slllldt <l!!»S0Il:
Om inskränkning af universitetemas disciplinära myndighet öfver de studerande.
I sammanhang med de nya statuterna för universiteten i Upsala och Lund, utfärdade Kongl. Maj:t den 2 April 1852 nådiga Förordningar, dels angående upphörande af universitetemas domsrätt, dels angående den universiteten tillkommande disciplinära myndigliet*öfver de studerande. fyA Från den härvid etablerade allmänna regeln, att ”tvistemål, brottmål eller andra domare-ärenden, som skiljas från Universitets-Konsistorieras handläggning, skola af allmänna domstolarna upptagas,” göres uti 3 § af Kongl.
Förordningen om domsrättens upphörande det märkliga och mindre lämpliga undantaget, ”att studerande ej må för brott, begånget i universitetsstaden eller inom en mil deromkring, tilltalas vid domstol, innan saken blifvit dit utaf vederbörande Konsistorium öfverleinnad.
” Enligt 3 § af Kongl.
Förordningen om den universiteten tillkommande disciplinära myndigheten öfver de studerande, sträcker sig denna exceptionela inskränkning till ”alla förbrytelser, större eller mindre, som af studerande begås inom det sålunda bestämda området, och skola dessa alltid hos Rektor till åtal anmälas, 236 Motioner i Borgare-Ståndet 1862.
,]\d> 118.
Uti lindrigare fall ransa kar, pröfvar och dorner denne embetsman, som oftast icke eger någon juridisk bildning, sjelf oell allena; svårare förbrytelser hänvisar han till vederbörande Konsistorium.
Det heter visserligen, att Konsistorium skall uti sålunda hänvisade mål först pröfva, om ”det angifna förfarandet kan med disciplinärt ansvar försonas,” och eljest utan uppehåll öfverlemna saken till allmän domstol; men någon närmare bestämning, som lagbinder och reglerar den understundom ganska subjektiva och egendomliga uppfattningen af förseelsernas straffbarhet och art, lemnäs icke för denna Rektors och Konsistorii ompröfning.
Följden häraf har också emellanåt varit, att allmänna åklagare på sålunda privilegierade orter funnit sig, genom vederbörandes förklaring att det till åtal anmälda förfarandet kunde med disciplinärt ansvar försonas af studerande, ehuru enahanda förseelse, begången af hvarje annan medborgare inom samhället ovilkorligen påföljes af lagstadgadt ansvar, förhindrade och förmenade att vederbörligen fullgöra sina tjenstepligter i afseende på lagens och ordningens upprätthållande med den jemlikhet, rättvisa och personliga hänsynslöshet, som är grundtanken i vära lagar och grundvilkoret för all god medborgerlig ordning.