Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Narkissos-sagan framställer, under ett formskönt sprak, den nieiisk- liga andens sökande och den filosofiska tankens utveckling.
Det ä r den menskliga kulturens historia som skiftar mellan stormfull dag och ljus- och bildlös natt genom Artusenden till dess den en gång skall hinna den eviga klarhetens fulländning.
Den andra föreläsningen, Ndg9.n d m g af kztltrr r e m qfewiiseiz., iiiottogs med mycket blandade omdömen.
Det liar ofta varit rikt ut- rustade andars lott att deras ord icke rätt förståtts i den närvaraiide stunden, emedan deras giltighet sträcker sig långt ut mot!
kommande tider.
Så hafva de åtta år som gatt, sedan dessa ord förklingade, re- dan varit tillräckliga att gifva häfd At de dräpande sanningar Wikner då uttalade nied afseende på kulturens och den högt uppdrifna bild- ningens offer, på de mångdubblade behofvens kraf och på dessas fölci- der i samliällets lif.
Komniande dagar skola nog alltmera visa lirilken I
263 rikedom af sanning som ligger till grund för hans djupt genorntänkta ord inom andra områden.
Sjelf säger han ‘ att århundraden skola hinna förgå i rätt stort antal innan den kristliga friheten i hela sin vidd blir erkänd, förstådd och tillämpad, och inenniskorna upphöra att döma och fördöma hvarandra på grund af den judiska lagbundenhetens ande.
Och under hela denna tid skola nienniskor alltjemt fortfara att krossas under den gudomliga civilisationens triumfvagn ”.
Vi sade att Wikner var en ungdomens vän och såsoiii sådan var han af henne ärad och älskad.
Deroni vittnade det intresse hvarmed hvarje hans ord mottogs.
Det blef ock hans lott att i Upsala verka för de unge, som i skolan lade grunden för lifvets arbete.
Huru långt verkan af hans ädla undervisning och personliga inflytande härvid sträckte sig ser ej den menskliga blicken, visst är att det icke dog ined honom och att dessa hans skrifter som nu lemnas i allmänhetens hand, tillika med dem som vi ännu hafva att vänta, äro mäktiga att bära hans tan- kar till nya slägten.
Det var i Upsala katedral-skolas portar Wikner mot tog den akademiska ungdomens afskedsuppvaktning en strålande Maj - dag 1885, och ingen som var med deroni glömmer det gripande farväl han då bragte sina unga kamrater, bland hvilka så många varit hans lärjungar.
Tre år senare kom han åter, mött af en ständigt växande skara, helsad af de susande fanorna, följd af tusendetal tiI1 den stilla plats der så mången mäktig ande lagt sin stofthydda till ro vid budskapet oni evighetens frid.
Då sannades i fullhet hans egna ord i dikten M i g törstar: “ Så behöfver ej min ande Mer med Thomas ängsligt spörja: ‘ Hvar är vägen? “ - Så beliöfver Ej min tanke radvill leta Efter sanningen i gruset Af de randade systemer.
Så behöfver ej mitt hjerta Tvina bort i ändlös trånad Efter lifvet, soni det lefves I osäglig, helig kärlek: Allt jag finner, allt jag vinner I den ende, soin är Vägen Som är Sanningen och Lifvet!
A g n a 1 ’.
264 Verner v. Heidenstam: Vallfart och vandringsår.
- " Du var mig kär från mitt barndomshus, från första sagan i brasans ljus, du antikens sista varma och lefvande dotter, du arma i kedjor s l a p a Österland! "
Dessa rader ur herr Heidenstams diktsamling ange den grund- stämning, hvaraf den ä r genomträngd.
Det är inga ytliga turistintryck, som tagit form i dessa både om fin detaljuppfattning ocli öfverdådig fantasi vittnande dikter östan ifrån.
Nej, författaren har lefvat sig in i österlandets lif, sådant det ännu gestaltar sic, trots den franiträri- gande europeiska kulturen, och sådant det uppenbarar sig i saga och myt.
Han skildrar det med en konstnärs varma sympati för det färg- rika och originela, en sympati, som i själfva de brister, soni måste stöta hvarje europe, finner niigot tilldragande och ser dem i en frisk humors försonande dager.
Ja än mer, han älskar det soni " landet der den antika verldens lifsgliidje fann sin sista fristad ".
Mot vesterlandets rast- lösa förvärfsbegär ställer han " de glada ökenfolkens stora inål att njuta ögonblicket slägte efter slägte " och ser sista skimret af en försvunnen guldålder öfver lattingen, som halfnaken och bekynimerslös knäcker nötter i sol ". ' '
Många af dessa dikter behandla ämnen, som kunna väcka anstöt; i en och annan - t. ex. i " Isis systrarnas bröllop ", hexameterris ståt- liga rytm till trots - röjes äfven en viss cynism i tonen.
Men SG länge detta lofsjungande af den sinliga njutningen som lifvets niål, fram- trader insvept i en orientalisk sagoverlds brokiga drägt, har det dock i allniänhet en friskhet och omedelbarhet, som ge det fullt poetiskt be- rättigande.
Det gör ej samma verkan i de dikter, soni röra sig med nutida europeiska förhallanden.
Det framträder då soni uttryck af ren ateism och i sammanhang med trotsiga utfall mot religionen, som ofta förefalla sökta och som ge det tiela ett oharmoniskt tycke (se ' Ensanlhe- tens tankar ', IX).
Äfven sådana stycken som ' Den fjortonde Juli " och " I Rom ", der man försättes inidt upp i det brusande festvii~~let, soni ej leninar tid till reilexioner, äro afgjordt underlägsna de liknande öster- ländska.
Låt vara att äninet för dessa senare är mindre utnött Och derför mer tilltalande, än då Skildringen gäller t. ex. hur " der nere på Corson rnan kastade krita och svartaste rockar de menades hvita '.
- det är dock ej häri den hufvudsakliga skilnaden ligger.
Nej, felet tyeks vara att stoffet i de förra dikterna ej är lika synlpatiskt uppfat-
265 tadt och fullt beherrskadt, hvarför framställningen far en mera banal karaktär.
Här söker nian förgäfves den lugna gskådlighet och de fina detaljer, som utmärka t. ex. " Glada gudars hjelp " - för att alls ej tala om den lifskraftiga fantasi, som genomströinmar detta stycke och framblixtrar i rader sådana som följande: - " Yngste guden löste skon och lagade i den Tid nattens vintergata på några kol i kinam %monskåln ett litet svart elektriskt laddadt moln.
Han lät det falla genom mörkret sakta på bagarstugan, i hvars skorstensrör man kunde högt från himmelen betrakta det glöd, som sken i askan iiedaiifor. "
Bland " Ensamhetens tankar ": delvis något sökta och lieine-imi- terande, finnas dock flere stycken af verkligt värde.
SA den fina stäm- ningsdikt som börjar: " från lägerbålet i öknen står röken i vindlös natt " - så äfven den om stenkorset på Harz, hvars sista rader lyda: ?Hur hinna att g i d a det lumpna, säg, då så mycket stort blef a t t glädjas &amp; t?
Hvad båtar mitt hat, då jag brister i gråt för ett lutande kors rid min väg?
Det ä r verkligen egendomligt att se, hur förf.
med allt sitt varma försvar för sorglösa naturbarn, som ha stundens njutning till lag, dock liksoni i obevakade ögonblick låter framskyimta starkare syrnpatier åt ett helt annat håll.
Ett exempel härpå är den mästerliga, halft allego- riska skizzen " Hvarför det ä r möjligt ", der han framställer Moses som en af de få store, som vi måste beundra och som göra det möjligt för OSS att ej förakta människan.
Ett annat är " Bethlehem ", en skildring på omvexlande vers och prosa af ett besök i den judiska staden.
Han berättar här, hur de ryske bönderna profva Jesu sko och tecknar i en af varm beundran genomskimrad bild, till livilken en Tolstoy kunde h a stått modell, den, till hvars fot skon skulle ha passat.
I " Nainnlös och odödlig " slutligen, det vackraste stycket i samlingen, skildrar han en konstnärs strider och hans öfver all själfvisk ärelystnad höjda glädje öfver sin skapelse; " odödligheten söker han, men märk hans eget verks och ej hans eget ryktes ".
" Namnlös och odödlig " är fulländad, äfven hvad det rent foy- inela beträffar, men detta gäller långt ifrån hela samlingen.
Författa-.
266 ren liar i sin rädsla att själf drabbas af den dom, han låter Paris fälla öfver svensk berättarkonst, " hur gjordt, hur förkonstladt allt ", slagit öf- ver till en motsatt ytterlighet.
Skiftande meter, blandning af vers och prosa, oregelbunden strofindelning - allt detta är till en viss gräns bra, det förhöjer intrycket af lif och sanning.
Men, när denna tvångs- frihet slår öfver i ett själfsvåld, som nöjer sig med första bästa infall, blir resultatet lika litet poesi, soni när klingande ord mödosamt hople- tats.
Rader sådana som dessa: ' Han är en käpp, om inan slår den i Iiafsens djup med ett ondt: " åt hin med den! "
och vänder sig om, sa står den i vattenytan och bugar igen. '
kunna knappast få namn af vers.
Sådant kunde komma en att tvifla p; i författarens fornisinne, om ej så mycket vittnade till förmån för detta, b i d e hela stycken och de mest förtjusande enskildheter, sådana soin skildringen af " Det tysta landet '.
När man läst t. ex. ' Döda liafvet " eller ' Djufars visa ", måste man erkänna, att förf., trots alla de vågade uttryck och förkortningar som förekomma i lians dikter, har språket i sin makt i ovanligt hög grad.
Detta gäller prosastilen såväl som den poetiska, hvilket följande citat må belysa: " Välkommen du svala österländska afton, välkommen!
DU är ef- ter den heta dagen som vattenkrukan efter ekenridten.
DU är som en blek ung hustru, hvilken fran kullen vinkar den svettige jordarbetaren hem.
Du liknar de turanske guldsmedernas opal, ty din färg vexlar mellan den hvita mjölkens och det ljusröda vinets, pa samma sätt som din glädje vexlar mellan sund, stärkande hvila och uppeldande lustbar- heter. "
De torde ej vara många, som med oblandad tillfredsställelse ge- nomläst herr Heidenstams diktsamling.
Å andra sidan är det obestrid- ligt och har äfven allmänt erkänts, att det är en ny förmåga af rang, som härmed framträdt i vår literatur, en förmåga, som ej behöfver sla öfver i själfsvåld och förakt för formen, för att vara originel.
Sp. I
267 En diskussion på Nya Idun.
Vid sitt novembersammanträde hade sällskapet Nya Idun uppta- git till diskussionsämne för aftonen: " Nya arbelsområden för qvinnan. "
Amnet inleddes af Doktor Ellen Fries.
Hon påvisade, huru som den s. k. qvinnofrågan till en stor del uppkommit genom behof af nya ar- betsområden för qvinnan.
Principen af arbetets fördelning, som beröf- vade qvinnan många arbetsområden i n o m hemmen, och ett aftagande af giftermålen nödga arligen ett allt större antal qvinnor att söka syssel- sättning och förvärf utom hemmen.
Men på de vägar härtill, som f. n.
äro öppna för qvinnan eller som af henne oftare begagnas, är hon antin- gen undertryckt eller också undertrycka qvinnorna hvarandra.
Qvin- nan äi.
undertryckt, ty hon kan endast undantagsvis tänka på att erhålla samma aflöning för simma arbete som mannen, och hon kan sällan tänka att hafva en framtid på den bana hon valt.
Den underordnade plats hon en gång fått, den behåller hon i regel, och längre kommer hon ej.
Detta beror dels af fördomar, dels däraf, att qvinnan är illa förberedd för sin blifvande lefnadsbana, dels däraf att hon ofta saknar all- var och energi i sin sysselsättning.
I dessa hänseenden råda missförhål- landen, som böra afhjälpas.
Detta är den uppkastade frågans vigtiga so- ciala sida.Det var dock niindre på denna än p&amp; den praktiska sidan af frågan, som uppmärksamheten för aftonen skulle fästas.
Qvinnorna un- dertrycka hcarandra.
Det är endast några få vägar, som qvinnorna begagna, och där kunna nu mera ej alla arbetssökande f&amp; arbete.
Hvilka nyu vägar k a n m a n tänka sig, och huru f ö r m å p i n n o r n a att begagna flera nya t * ugar, som redan äro f6r dem tillgängliga?
Då det inom de olika änibetsmannabanorna, äfven 0111 de äro öppna, f. n. torde blifva svårt för qvinnorna att konkurrera med männen, ansåg inledarinnan dessa endast böra ifrågakomma i andra rummet.
Däremot ville Iion fästa Uppmärksamheten p5 de praktiska lcfnadsbanorna, affärsverksam- het, industriella företag o. d.
Den historiska erfarenheten visade, att de svenska qvinnorna under våra stora krig utvecklat en själfständig af- färsverksamhet bfde i stor och liten skala, den qvinliga bcgåfningen är i de fleste fall praktisk, ingen lagstiftning, endast bruk och fördomar, hindrade qvinnans utveckling i denna riktning, och erfarenhet från andra land, särskildt Frankrike, visade livad qvinnorna på dessa onirdderi kunna uträtta.
I den derefter följande diskussionen deltog ett stort antal af säll- skapets medlemmar.
Det framhölls, huru som qvinnan kunde lika väl som mannen egna sig åt affärsverksamhet af olika slag, agentur, vice värdskap, skötandet af industriella företag och af landtbruk.
De kun- skaper, som härtill fordrades, vore hon ej förhindrad att inhernta, ehuru Iion nu aldrig gjorde det.
Detta arbete kunde gälla både den benied- lade och obemedlade qvinnan.
Några föreslogo apotekaryrket, såsom lämpligt för qvinnan, likaledes den tekniska och ingeniörsbanan.
Den omnämnda öfverbefolkningen på banorna löstes ej derigenom, att qvin- nan vore overksam.
Huru underlägsen hon f. n. är på uppfinningarnec väg bevisades derigenom, att endast 28 qvinnor uttagit patent mellan Dagng.
1870 och 1884, och under samma tid uttogo ej fiirre än 3140 män patent.
Men ej behöfcle hon ined sin fyndighet och praktiska blick blifva SA underlägsen, om hennes uppmärksamhet riktades åt detta håll!
Amerika gaf i detta fall ett gotlt exempel.
Afven framstäldes, huru som triidgårdsskötseln och i sammanhang hsrnied konservfabrikationen borde 1, unna uppdrifvas af qvinnorna.
Läsandet af våra tulltaxor kunde visa oss, huru många artiklar af olika slag, som införas i vårt land och af hvilka flere lätt kunde tillverLas af qvinnorna.
~~ ’ ?~2i3industriei2, rätt skött, kunde blifva för dem en god utkomst.
Det föreslogs, att qvinno: * skulle söka blifva bagare, sockerbagare, tapetserare, dekoratörer, förgyl- lare, möbelsnickare, urmakare, guldsnieder, gravörer ni.
För att förinå yviiinoriia att beträda alla dessa arhetsoniråden föreslogos flere atgärder.
€: etydelsen al stipendier framhölls, da den fur- domen ännu rådde, att iiian ej borde kosta s i mycket p i döttrarnes som på sönernas uppfostran.
U å det sälde nya, opröfvade banor vor0 clessutoin stipendier af ofantligt stor vigt, enär f5 vAga gifva ut pen- ningar på iiiigot osäkert.
Ovinnoriia iiiiiste lära sig begagna associa- tionen, de bemedlade understödja de obeiiiedladc., endast p “ så sätt kunna qvinnorna göra sig gallande pA arbetsmarknaden.
Qvinnans Iö- iier behöfde ej så nedtryckas, om ej alltid arbetsgifvarne vor0 iiibn, som fordrade en oskälig vinst.
De i Frarikrike högt utvecklade ‘ ‘ ~ c o - les prqfessionelles “ utörvade där ett stoet inflytande pa den franska qvinnans deltagande i det industriella arbetet, och möjligen kunde upp- rättandet af dylika skolor, ordnade efter vAra behof, blifva af gagn.
Slutligen frainhölls, att det praktiska arbetet I n k t e hlifva mera aktacit i vårt land.
Qvinnorna skola ej komma in p5 samma afvägar som männen att endast de teoretiskt begåfvade bland dem skola utvecklas och atnjuta anseende.
Trånga kläder.
Af Ragna Nielsen.
(Från norska tidskriften Nylznde) Th6opliile Cautier säger om en af sina hjeltinnor: Son pied n ’ est guere plus graiid yiie son soulier, chose rare!
car les fenimes, en niatiere de chaussure, ont rendu faus i ’ asiome geometriqiie: Le contenu doit etre nioindre que le contenant *).
Ja, man skulle v d tro, att det soni inneslutes borde vara inin- tlre än det, som innesluter.
Och dock finnes det unga flickor, och till på köpet sådana som läsa både helsolära och matematik, hvilka icke *) Hennes fötter äro nästan icke det minsta större än henner, skor och det är något sällsynt, ty hvad fotbeklädnaden angår, hafva qvin- norna bevisat oriktigheten af den geometriska satsen: Det.
som inneslutes måste rara mindre, än det som inries !uter.
draga i betänkande att pressa in sin kropp i trånga kläder.
Härige- nuni får denna en form, som icke ä r den naturliga, och de inre de- larna erhålla ett läge, om hvilket helsoläran sagt, att det ä r allt utom normalt: och Th. Gautiers ‘ geometriska sats ‘ - den får komnia på skatn.
Om de, soin så göra, ville vara uppriktiga, skulle de nödgas med- gifva, att endast derigenom aft kroppen ä r mjuk och snörlifvet hårdt, kan det gå för sig att få ett sadant ‘ contenu ‘ in i ett sådant “ conte- nant ’.
Det är ingenting unga flickor blifva SJ förnärmade öfver, som att inan vigar säga dem detta.
Om jag bara är vänlig och försigtig, kan jag få en rättänkande ung flicka att erkänna nästan hvilket €el som helst i karaktär eller uppförande, men ännu aldrig har jag sett en ung flicka med getinglif erkänna, att hennes snörlif ä r för trårigt.
Hän- syftar man härpå, om än p; E ett aldrig så granlaga och taktfullt sätt, så blir hon mera upprörd och sårad, än om man hade dragit hennes sanningskärlek i betänkande.
‘ Se bara, jag kan få båda händerna in under snörlifvet! ’ - och en G i n moder håller med hennc och försät- rar, “ att man verkligeii kan f i begge händerna under snörlifvet ‘, ocli den unga flickan gräter öfver en så orattvis beskyllning, och modern ä r förolSmpad på dotterns vägnar.
Mödrarna hafva nämligen sjelfva till- bragt sin ungdom utan att kunna andas ordentligt; och da ingen kan bevisa dem, att kanhända mycket af deras sjuklighet kommit af snör- lifvet, s&amp; tro de helt enkelt icke p2i någon snörlifvets skadliga inverkan.
Xu är det si, att de unga flickor, som till sitt lifs mril endast hafva att se så söta ut som möjligt och till sin dagliga gerning endast att t. ex. servera te åt far och mor och att tvätta tekopparna, de kunna nog fullgöra dessa pligter.
i trots af den försvagade helsa, som saiu- manpressningen af deras kropp förorsakat.
Men det finnes andra unga cpinnor, energiska, dugliga unga yvinnor, som icke nöja sig med en SA- dan tillvaro, som hafva tagit ihop med ett allvarligt arbete, och hvilkas inål är ett verksamt lif, till gagn och lycka för sig sjelfva och andra.
Det är för sadana, som bruket af det till utseendet s i oskyldiga snör- lifvet ä r en olycka.
Utan god helsa är det icke sannolikt, att.
de kunna nå ett föresatt mal, ocli god helsa kunna de icke få, när de dagligen misshandla sin kropp.
Om det lönade mödan, skulle jag bedja dessa unga [lickor göra ett experiment.
De kunna göra det i all lieiidighet och betiöfva icke för någon omtala resultatet.
Tag ocli lägg om morgonen, nür krop- pen under flere timmar varit befriad från sin tvångströja, ett metermitt on1 lifvet på bara kroppen.
Lat oss antaga, att du håller t. ex. 64 crn.
Tag SA p&amp; linnet och ett reformlifstycke - och mät om igen.
Kläderna
270 taga naturligtvis något rum, olika efter tygets olika tciocklek.
Låt oss antaga, att du nu håller 66 crn.
Tag SA af reformlifvet och sätt p5 dig ett fransyskt snörlif - icke ett trångt, nej ett sådant der, som du kan sticka båda händerna under.
Du skall då finna, att du håller 60 cm.
om lifvet.
Till Dagny!
Wb 2: d.
17 NOV.
Smålandspostens skämtsamma angrepp mot Dagny för det hon VA- gat föreslå, att det icke längre skulle vara sed och snart sagdt lag, att unga tjenstflickor uppassade unge män på deras rum, har äfven intagits i vår länstidning.
Dermed torde tidniiigen hafva gjort saken en större tjenst än han aiiar, emedan frågan nu kommer under lifligare debatt än möjligen annars, hvilket närlagde urklipp visar.
Mig synes det lätt nog att f A ändring i denna vigtiga angelägen- het, blott de tänkande blifva uppmärksamnia på missförhallandet.
Hvarför kan n e d i g e n icke eldningen i en herres rum ske p5 samma gång som städningen?
Hvarför kan han icke ställa sina stöflor utanför dörren o m aftonen och hemta dem der om morgonen?
Hvar- för kunna ej hans kläder, p i sanima sätt, iithängas och borstas, isyn- nerhet soin väl icke många uppassade herrar iiro utan nattrock och tofflor?
Förmodligen giir det SA till i Amerika; och förmodligen har man der en klädhängare och en hylla eller ett: bord för vattenkaraffen utan- för dörren till hvarje sängrum.
' Men misstron - hvarför väcka den? "
kan möjligen någon in- vända?
Härpå svara vi, att det icke är mycket värdt ' att tala om frid der ingen frid finnes '; saken är dertill för allvarsam, Dessutom är troligt, att om det blefve en antagen god sed, att ingen tjenstflicka inträdde i en herres rum förrän han är utgången, så försvunne snart tanken på att det kunde vara annorlunda; och den unge mannen skulle finna den gamla oseden lika genant, soin han nu möjligen finner det att taga in sina kläder sjelf.
Vi kunna alltså icke annat än p5 det lifligaste önska och hoppas, att denna reform snart går igenom till allas båtnad!
271 (Insändt i Länstidningen).
Med anledning af den i senaste numret af Länstidningen införda artikeln af Sigurd, anhålles att få nämna några ord.
Den var, som det mästa af denne författare, kvick och rolig och förvillar derigenom till en viss grad omdömet.
Men i grunden har såväl " friherrinnan " som Fredrika-Bremer-Förbundet rätt.
Ingen husmor anser det passande att skicka sin unga dotter in för att väcka en främmande herre, nien att sända andras unga döttrar i sådant ärende, finner mången sådan full- komligt i sin ordning.
Hon fordrar att den unga tjänsteflickan skall vara stadig och ärbar, hur smickrad och lockad hon än blir och fastän hon vet henne sakna den bildning och de grundsatser, som hon söker bibringa sin egen dotter.
Och hvad våra ungherrar vidkommer, så skulle säkerligen ingen af dem ta nfigon skada af att vänja sig vid att vakna på bestäind tid eller att själf borsta sina kläder och skodon.
Tvärtom vore det eii ganska hälsosam morgonmotion och ett godt sätt att jaga sömnen ur ögonen.
Säkerligen undvekes äfven härigenom många tillfiillen till fre- stelse å ömse sidor.
Mod e r.
Till Dagnys redaktion.
DA Fredrika-Brenier-Förbundets organ ' Dagny " i sitt sista häfte omnämt Qvinliga Gymnastik-sällskapet ", dess uppkomst och ändamål, så kanske att Dagny äfven ville omtala ett annat, äldre gyiimastik-säll- skap, son: under namn af " Stockholms Qvinliga Gymnastik-förening " verkat sedan i Januari 1886.
Undertecknad, som tillhör båda ofvannäninda gymnastik-förenin- gar, har blifvit anmodad af " Stockholms Qvinliga Gymnastik-förening ", att till Dagnys redaktion sända några uppgifter angående sistnämnda förening, i händelse att redaktionen skulle finna det lämpligt att upp- taga nedanstående upplysningar.
- - - - - - - - - - - - - - - ---- - - I Januari månad 1886 stiftades af några qvinliga utexaminerade gymnaster Stockholms Qvinliga Gymnastik-förening, der qvinlig ung- dom kunde erhålla en god gymnastisk dagöfning 1 - 3 gånger i veckan, för att i någon mon motverka det skadliga inflytande, som snörlif, ba- ler och ett förvändt lefnadssätt kan hafva på den qvinliga ungdomen, och i stället väcka hågen och lusten för niera gagnande nöjen, som icke blott äro till " lyst ', utan medföra helsosamina verkningar för in- dividen och slägtet.
Föreningens angel2genlietcr ombesörjas af en styrelse bestiiendc zf ‘: Ordförande, vice ordförande, sekreterare, skattmästare samt tvenne ledamöter.
Föreningen öfvas i tvenne afdelningar, den öj ’ re och den mdy-e.
Nyinvald ledamot ingar först i den nedre afdelningen, hvaref- ter hon på ledarens eller ledarinnans förslag uppflyttas i den öfre.
Den, som önskar vinna inträde i föreningen måste vara en välkänd och bildad person.
Hvarje medlem erlägger i inträdesafgift 3 kronor samt en {dig afgift af 5 kronor.
Vid uteblihande från öfning pliktas 25 öre.
Föreningen räknade under sitt första arbetsår 1886, 30 medlem- mar, men har detta antal under 1887-8 stigit till niellan 60 och 70.
Af det sist nämnda synes, att föreningen g5tt betydligt framåt och vun- nit en icke ringa anslutning samt gillande från såväl sakkunniges, som från allmänhetens sida.
Stockholnis Qvinliga Gymnastik-törening har samma syfte som Qvinliga Gymnastik-sällskapet, ehuru den förra afser shdana, som till iöljd af ett vekligt, förvändt lefnadssatt af f r i Tilja misshandla sin kropp; det senare sällskapet åter afser sCidana, som till följd af ett en- sidigt, stillasittande arbete äro n ö d t w n g n n att misshandla sin kropp.
För båda dessa katcgorier fordras lämpligt afpassade gymnastiska rö- relser, för att återvinna organernas jemnvigt och en fullt harmonisk utveckling af qvinnokroppen, och derigenom en framtida stark nation.
Detta bör vara båda föreningarnas enda sunda och sanna sträfvan.
A Stockholms Qvinliga Gymnastik-förenings vägnar.
Sally Högström.
Fredrika-Brerner-Förbundets meddelanden.
K o m i t h för bildande af förbundets Aldrn&amp;znn s t i p e n d i e j h n d har under det gingna året fullföljt sitt arbete enligt den uppgjorda planen, nitiskt biträdd af resp. läns- och lokalombud.