Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Gr. Bjerkander, från Skaraborgs län. 149.
Af Gustaf Bjerkander från Skaraborgs län, om ändring af den vid Statens jernbanor uppförda hägnad.
En stor mängd jordinnehafvare, hvars egor blifvit begränsade eller genomskurna af vestra och södra stambanorna, hafva hos mig begärdt, att framställning i motionsväg måtte göras hos Rikets Höglofliga Ständer vid innevarande riksdag om afhjelpande af den olägenhet hvaruti de kommit derigenom, att den hägnad, som blifvit uppförd på sidorna af dessa banor, är af sådan beskaffenhet, att deras kreatur, synnerligast de mindre, icke kunna afhållas från att inkomma på banan, hvarigenom, oberäknat de olyckor som derigenom kunna inträffa för de resande, kreatursegarne äro blottställda icke allenast för förluster af de kreatur som blifva öfverkörda, utan derjemte kunna blifva ålagda böter.
Redan vid uppförandet af denna stängsel, fästades uppmärksamheten härpå, men tjenstemännen gåfvo endast till svar: “att den för stängseln bestämda form måste följas “, och dervid fick det också förblifva.
Emellertid har redan många olyckshändelser inträffat och flera skola inträffa, så vida icke rättelse kan vinnås, derigenom att nämnda hägnad försättes i det skick att den motsvarar ändamålet.
Jag får således hos Rikets Höglofliga Ständer anhålla: att en skrifvelse till Kongl Majit måtte aflåtas med anhållan, att
Jernvägsstyrelsen måtte anbefallas att vidtaga sådan förändring å den redan 206 Motioner i Bonde-Ståndet 1865.
N:o 143. vid banorna uppförda hägnaden, att så väl större som mindre kreatur hindras från att derigenom inkomma.
Gustaf Bjerkander, från Skaraborgs län, Ms© 14».
Af Guslaf Ohlsson från Westmanlands län, om vissa ändringar af nu gällande skiftesstadga.
Nya tider medföra nya insigter, hvilka ofta kunna vara af den beskaffenhet att lagar och stadganden i de skick de förefinnas, mäste, för att icke ligga till hinder, dels undanrödjas, dels erfordra tillägg och dels förändringar.
I detta hänseende vill jag föreslå ett tillägg till Kongl. Maj:ts nådiga Skiftcsstadga af den 4 Maj 1827, att då ett skifteslag redan undergått skiftning enligt, åberopade stadga det må tillåtas att efter vederbörlig egodelningsrätts ompröfning det egorna beq värn are och med större fördel kunna skiftas, delegare i skifteslaget obetaget, må tillåtas att få begära ny skiftesförrättning, och att egorna då icke skiftas efter s. k. innehaf, utan efter de grunder som för hvarje ort äro eller framdeles stadgas kunna och att, i händelse egodelmngsrätten icke tillstyrker ny skiftning, omkostnaderna vid nämnda
Rätt skulle betalas af den eller dem sorn ansökan gjordt, men i annat fall af skifteslaget gemensamt.
Dock må en tid af minst tjugo år varda förfluten sedan laga skiftet blef stadfäst.
Såsom stöd till denna min motion vill jag anföra: l:o) att vid skiftesstadgans första tillämpning såväl landtmätare som gode män och skiftesdelegarne voro mindre erfarna, och i följd deraf icke begagnade sig af alla" de fördelar, hvilka nu genom erfarenheten gör sig gällande; 2:o) att egorna till ett skifteslag undergå förändringar, hvilka komma enskilde till godo, hvaremot andra åter icke äro i åtnjutande deraf; 3:o) att utflyttning icke är så vidtagen som sig bort, utan fastän skiftning är ölvergången, byar ändå äro nästan lika trassligt sammanpackade, Motioner i Bonde-Ståndet 1865.
207 hvilket i många hänseenden medför stora vådor jemte andra olägenheter.
Gustaf Ohlsson, från Westmanlands län. iVo 144.
Af Gustaf Ohlsson från Westmanlands län, om ändring af Kongl. Förordningen den SI Mars 186S, angående kommunalstyrelse jod landet, i afseende a uttaxering af kommunala utskylder.
Som Kongl. Maj:ts nådiga Förordnings af den 21 Mars 1862 angående kommunalstyrelser på landet tydliga åsyftan är, att hvarje samhällets medlem är berättigad till åtnjutande af alla samhället tillkommande fördelar, enligt dess 5 §; vidare bestämmes i 57 §:n skyldigheten att till kommunens gemensamma behof lemna bidrag; dessa paragrafer äro fullkomligt öfverensstämmande medförordningens åsyftade ändamål, men 60 §:n återkallar eller gör ett tvetydigt inslag i 57 §:n, hvilket häfver ledt till obehagliga uppträden af mångfaldig art.
Utaf de anförda skälen föreslås, att ordalydelsen i 60 §:n, sådan den nu förefinnes, bör i sin helhet uteslutas, samt §:n erhålla följande bestämmelser:
De utgifter, som på grund af §§ 5 och 57 erfordras för kommunens särskilda behof, bestämmes grunden för uttaxering af kommunens medlemmar vid allmän kommunalstämma eller i enlighet med 61 §:n.
Gustaf Ohlsson, från Westmanlands län. 208 Motioner i Bonde-Ståndet 1865.
Ii: O 145.
Af Josef Oscar Ahnqvist från Norrbottens län, om användning af en del utaf de inom Norrbottens lån inflytande stubböresmedel till m.yr aftappning ar och odlingar.
Norrbottens län har fyra år efter hvarandra, detta år inberäknade blifvit hemsökt af svår missvext, hvilket bäst bevisas deraf, att allenast ett inom NederCalix socken, med en folkmängd af omkring 7,000 personer, bosatt handelshus denna sommar hemtagit 4,700 tunnor spanmål och 700 säckar mjöl.
Orsaken till dessa missvexter är nogsamt bekant.
Frosten har nemligen förhärjat den lofvande skörden — och orsaken till frosten är i de flesta fall ingen annan än brist på förmåga eller rättare sagdt medel att oskadliggöra de många och vidsträckta myrtrakter, som finnas öfver allt inom Norrbottens län.
Kälen lemnar högst få somrar dessa vattensjuka trakter och så snart vinden förer de derifrån uppstigande kalla dunsterna öfver åkerfälten, äro ock desamma af kölden sköflade.
Ett enda medel finnes att förekomma dessa frostskador och detta är utdikning och aftappning af dylika trakter.
Medel härtill finnas på nära håll och samlade inom länet, nemligen från detsamma utgående stubbören, hvilka för de sista fem åren hafva uppgått för år 1860 73,166: 89.
„ „ 1861 101,821: 17. „ „ 1862 87,565: 01.
„ „ 1863 58,365: 62. „ ,. 1864 90,071: 51. eller tillhopa för 5 år 410,990: 20. och således i medeltal per år 82,198 R:dr 4 öre.
Uti denna beräkning ingå icke de stubbören och den skogsränta, hvilka såsom ständig afgift utgå från 15 sågverk, som på grund af privilegier, emot afgift, ega stockfångst från Kronans marker, icke heller köpeskillingen för i beslag tagna skogseffekter.
Läggas dessa till förr upptagna summa, utgöra stubböresmedlen från Norrbottens län minst 150,000 å 180,000
Hvad kan väl vara billigare än att länets innevånare till landets uppodling få använda en del af dessa medel, hvarpå Kronan skulle gå förlustig, om icke idogheten och arbetsamheten skulle tillgodogöra sig och Staten dessa aflägsna skogsmarker?
Är det väl rättvist att i södra Sverige plantera skogar med understöd af dessa medel, men låta den landsorts barn, der dessa skogar vexa och användas, förgås af hunger, i brist på medel att göra ett hårdt klimat, hvarom så ofta ordas, mindre hårdt?
På Motioner i Bonde-Ståndet 1865.
På grund af hvad jag sålunda anfört, får jag föreslå, att 50,000 R:dr af de inom Norrbottens län inflytande stubböresinedel måtte årligen ställas till Konungens Befallningshafvandes inom lånat disposition, för att användas till myraftappningar och odlingar.
Josef Oscar Almqvist, från Norrbottens län.
Af Josef Oscar Almqvist från Norrbottens län. om andag för afslutande af allmänna afvittringen inom Lappmarkerna, m.. m.
Jag tager mig friheten fästa Rikets Ständers uppmärksamhet på ett ärende, som påkallar hvarje fosterlandsväns behjertande.
Detta ärende är skogshushållningen i Norrland och isynnerhet uti de tvänne nordligaste länen.
Dessa län, blottställda för ett strängt och ogynnsamt klimat, hvilket lemnar bebyggarne en ofta frusen, men, under bästa förhållanden, en alltid otillräcklig skörd, hafva för ej lång tid tillbaka haft och egt en stor rikedom, hvilken då ansågs outtömlig, men hvars värde ingen rätt betänkt förr, än den närmade sig sitt slut.
Denna rikedom bestod uti deras vidsträckta och då ännu osköflade barrskogar.
Nödvändiga för landets framtida beboeliga tillstånd, hafva dessa likväl under de trenne sista decennierna blifvit anlitade, ja rent af sköflade, till den grad, att det ingifver hvar och en, med ort och klimatförhållanden bekant, icke ogrundade farhågor, att landet genom skogarnes utödande, uti en ej aflägsen framtid, blifver obeboeligt och förvandladt till en ödemark.
Bland de härtill i första rummet bidragande orsaker, måste jag framhålla de äldre, privilegierade sågverken.
Dessa, hvilka började anläggas i slutet af förra och i början af detta århundrade, fingo sig af Kronans skogsmarker tilldelade alla skogssträckorna efter de vattendrag med biflöden, hvarvid verken voro anlagda, utgörande areal-vidder, som kunna synas otroliga, men likväl äro verkliga.
Häradssyn försiggick visserligen å trakterna, men svnerättens undersökning lemnade vanligen, eller i allmänhet, det resultat, att med skogens framtida tillstånd ej skulle vara förenligt, att mera än ett träd på ungefär hvart 75: te geometriska tunnland skulle årligen få afverkas.
Då dessa sågverk privilegierades med en, i allmänhet begränsad, Bih. till Ii.
Prot. 1865 Sf 1866. 11 Sami 4 AfdL 27 210 Motioner i Bonde-Ståndet 1865.
N:o 146. stockfångst från 1,000 till och med 5,000 träd, blifver det en aritmetisk följd, att hvarje 1,000 träd skulle medtaga en arealvidd af 75,000 tunnland.
Sågverksegarne hafva, i eget intresse naturligtvis, lyckats, att, genom Kongl, brefvet den 11 April 1844, åvägabringa och blifva tillförsäkrade om, det all skadad skog, som finnes å deras oerhörda skogsvidder, skulle för deras enskilda räkning utstämplas emot en afgift* af endast 12 öre, eller efter då gällande myntberäkning 4 sk.
Banko, per träd, då deremot skadad skog ä Kronans odisponerade skogar betingar från 16 till 18 öre per träd.
Försök att afhjelpa dessa missförhållanden, i uppenbar strid mot rättvisa och den fria konkurrensen, hvarigenom äfven en ej obetydlig förlust tillskyndas Kongl. Maj:t och Kronan, hafva väl, genom Kongl. Maj:ts nådiga bref till dess och Rikets Kammar-kollegium af den 29 Maj 1852, angående vilkoren för upplåtande af skogstrakter till sågverken i de norra provinserna, blifvit gjorda och böra äfven, då stadganderna i högstberörda nådiga bref en gång komma att tillämpas, utöfva ett helsosamt stäfjande af den i system nu bragta och utan hejd pågående skogsförödelsen, hvilken så fortgått, att, om någon skog inom kustlandet ännu finnes, denna likväl är alldeles otillräcklig att förse sågverken med deras behof och snart nog är så medtagen, att brist på byggnadstimmer och nödigt bränsle, hvilken brist redan låter känna sig, kommer att göra landet obeboeligt, men, då tilldelandet af den skogsmark åt de privilegierade sågverken, som finnes erforderlig för att betrygga dessa vid tillgodonjutandet af den dem tillförsäkrade årliga stockfångst, är beroende af allmänna afvittringen och med den erfarenhet man vunnit, under de 40 år afvittringen på kustlandet fortgått, det ej är att hoppas, att denna blifver derstädes helt och hållet afslutad förr, än ännu några decennier tilländalupit, hvarefter ändock återstå Lappmarkerne med deras ofantliga arealvidder, betydligt öfverstigande det nedre landets, är det att befara, det åtminstone ett sekel skall förbigå, innan 1852 års nådiga bref kan vinna tillämjming, och då, såsom förut yttradt år, skogarne inom kustlandet redan äro, om ej allaredan, så åtminstone till största delen förödde, följer häraf, att hufvudsakliga skogstillgången, som bör tilldelas sågverken, faller inom Lappmarkerne.
Skulle nu afvittringen inom dessa derförut böra försiggå, behöfver man ej vara mycket hemma i kalkyler, för att kunna förutsäga, att, innan afvittringens afslutande, skogarne inom Lappmarkerne, åtminstone vid vattendragen, skola förete samma bedröfliga anblick, som å det nedre landet, det vill säga, endast visa spår och lemningar efter hvad som funnits.
Jag vill närmare belysa detta förhållande.
De gamla, med privilegierad stockfångst försedda såo-verken, anlades af ortens bebyggare för en kostnad af ungefär 16 R:dr R:mt för hvarje träd, enligt privilegierna.
Försågningen var då inskränkt inom det antal timmer, som de egde att, i enlighet med privilegierna, åtkomma och öfversågning var belagd med strängt ansvar.
Väl kunde äfven då oloflig skogsafverkning ega rum, men denna var ändock en obetydlighet mot den nu pågående.
Sedan sågverken, hvilka, oaktadt den ringa försågningen, likväl lemnade en betydlig behållning, genom det att sågtimret erhölls i närheten och således till billigare pris och äfven af bättre beskaffenhet, numera ombytt egare, lockade af den betydliga vinsten, föreställt sig att, om afverkningen mångdubblades, vinsten äfven skulle stiga i samma förhållande, för inköp af andelar eller hela verk betalt summor, som uppgå till och med till 135 R:dr för hvarje privilegieradt träd, har skogsförödelsen stigit till en förut okänd höjd.
För att betacka räntan på de orimligt höga köpesummorna och för att dessutom hafva något öfver till underhåll af verksbyggnaderne, äfvensom till ersättning för slitage, är det en nödvändighet för sågverksegarne, om de vilja undvika en säker förlust, att genom en uppdrifven afverkning söka tillgodogöra sig de belopp, Motioner i Bonde-Ståndet 1865.
211 som härtill erfordras.
Men hvilka ofantliga skogstillgångar erfordras ej härtill?
En enkel kalkyl skall visa förhållandet.
Ett sågverk med en privilegierad stockfångst af 5,000 träd ombytte fordom egare efter 80,000 II:dr för det hela.
Af dessa träd kunde med skogens då varande tillstånd utbringas minst 10,000 sågblock, hvaraf utkommer 5,000 tolfter bräder, hvilka, under vanliga förhållanden gåfvo en nettobehållning af 10,000 R:dr eller 12,5 procent å köpesumman.
Under sednare tider har köpeskillingen för ett dylikt sågverk, såsom förut nämndt är, uppgått ända till 135
R:dr för hvarje privilegieradt träd eller för hela verket till 675,000 R:dr.
Då egaren, om verket skall drifvas utan förlust, måste söka uppnå en nettoproveny af minst 12,5 procent å detta belopp, och denna proveny uppgår till ej mindre än 84,375 R:dr, följer deraf, då man tager i betraktande skogens nu varande tillstånd och beskaffenhet, den längre landväga transporten, äfvensom den långa flottningen af 24 mil och derutöfver, ofta efter vattendrag, för hvilkas rensning litet eller intet blifvit gjordt, och hvilka förorsaka, att ofta minst tvänne år förbigått, innan timret framkommer, att för uppnående af ofvanberörde proveny, erfordras alldra minst 253,125 sågblock, hvartill åtgå minst 150,000 träd.
Om detta behof inskränkte sig till ett eller annat verk inom hvarje län, vore ännu förhoppning om skogarnes framtida bestånd, men då ett större antal privilegierade sågverk finnas och dessutom nya ångsågar oupphörligen anläggas, måste man, då kändt är, att skogens återvext i detta hårda klimat fordrar 2 ä 300 år, med farhåga motse den ej aflägsna framtid, då dessa län, som inom sig bära mången annan rikedom, blifva en ödemark.
I anledning af hvad jag nu i korthet anfört, vågar jag föreslå: det Rikets Höglofliga Ständer, med afseende å de trängande omständigheter, som göra afslutandet af allmänna afvittringen inom såväl kustlandet som Lappmarkerne uti rikets nordligare provinser, så snart möjligen ske kan, högst önskvärdt, täcktes anslå nödiga medel till aflönande af tillräckligt antal särskildt förordnade afvittringslandtmätare, hvilka, oberoende af afvittringen inom det nedra eller kustlandet, endast sysselsättas inom Lappmarkerne, på det afvittringen inom dessa vidsträckta trakter må hinna afslutas förr, än skogarne blifvit helt och hållet förödda; och att Rikets Ständer behagade i underdånighet anhålla hos Kongl. Maj:t, om utfärdande af nödiga föreskrifter härom, hvaribland, att, intilldess afvittringen hinner försiggå, en provisionel undersökning af de skogstrakter, som böra tillfalla sågverken, måtte med första verkställas, samt att, under den tid denna försiggår, Kongl. Maj:t måtte i nåder förordna, att all skadad skog å de till sågverken upplåtna skogstrakter måtte, efter utstämpling, genom jägeribetjeningen å offentlig auktion försäljas, öfvertygad om, att Kongl. Maj:t och Kronan snart skulle erhålla ersättning för de uppoffringar, som i detta afseende göras, genom de stora skogsvidder, som skulle falla under Kronans omedelbara disposition och den förökade inkomst, som dessa skulle lemna, utbeder jag mig remiss till vederbörande Utskott.
Josef Oscar Almqvist, från Norrbottens län. 112 Motioner i Bonde-Ståndet 1865 N:o 147, m.o 147.
Af Johannes Andersson från Göteborgs och Bohus län, om anslag för anläggning af en kanal från Rörbäcks Kihle till Ersvik inom Lane härad af nämnda län.
Bland de företag inom vårt land, hvilka befrämjat industri och rörelse, äro förnämligast att räkna våra kanalanläggningar, hvilka jemväl såsom kommunikationsanstalter bidragit att öka samfärdseln mellan landets innevånare och sålunda i sin mån äfven bidraga till bildning och förkofran.
Ehuru flere af våra provinser hugnats med anslag till kanalanläggningar, har Bohus län ännu icke genom något understöd satts i tillfälle att anlägga dylika anstalter, oaktadt länets geografiska läge tyckes hänvisa dess innevånare till sådana företag.
På sista tiderna hafva dock uppmärksamheten riktats åt detta håll; och i sådant ändamål hafva åtskilliga för saken nitälskande innevånare inom länet låtit genom sakkunnig person verkställa undersökning samt upprätta plan och kostnadsförslag för anläggning af en kanal emellan s. k.
Rörbftcks
Kihle och Ersvik inom Lane härad af Bohus län.
Genom nämnde kanal, som i längd utgör omkring en fjerdedels mil, skulle Gullmarfjorden, dit fartyg under alla årstider direkt inkomma från öppna sjön, förenas med don s. k.
Koljöfjorden, hvarifrån afståndet intill
Uddevalla icke utgör mer än ungefär en och en half mil och på denna kommunikationsled skulle fartyg på genaste och beqvämaste väg från öppna sjön uppkomma till Bohus läns förnämsta stapelort Uddevalla, hvarjemte provinsen skulle skörda stora fördelar genom ökad sjöfart samt lättare afsättning af den fisk, som af Bohus läns fiskeriidkande befolkning erhålles såväl i skärgården som längre ut på hafvet.
Den af mig här ofvan nämnda undersökning för kanalens anläggning har så nyligen afslutats, att kostnadsförslaget ännu icke hunnit upprättas och än mindre komma mig tillhanda, hvadan jag nu icke är i tillfälle att uppgifva någon för denna anläggning beräknad summa.
Dock får jag, uppå uppmaning af mina komitenter i hemorten, härmed vördsamt föreslå, att Rikets Höglofliga Ständer behagade för anläggning af en kanal från Rörbäcks
Kihle till Ersvik inom Lane härad och Bohus län bevilja det bolag, som åtager sig en dylik anläggning, den derför enligt kostnadsförslaget beräknade summa, antingen och helst såsom anslag utan återbetalningsskyldighet, eller ock såsom lån, på de billigaste och beqvämaste vilkor, som kunna bestämmas.
Om remiss häraf till vederbörligt Utskott anhålles vördsamt, under tillkännagifvande att uppgjorda planen och kostnadsförslaget, jemte alla nödiga handlingar rörande detta ärende, skola, så snart de komma mig tillhanda, genast blifva aflemnade.
Stockholm den 11 November 1865. J. Andersson, från Göteborgs och Bohus län.
N:o 148. 213 N:o 148.
Af Johannes Andersson från Göteborgs och Bobus län, om tillägg till Kongl. Förordningen den 21 Mars 1862, angående kommunalstyrelse på landet, i afseende å behandling af frågor, hvilka röra tvänne eller flera till samma pastorat hörande kommuner, m. m.
I anledning af de olägenheter, hvilka erfarenheten visat ofta hafva uppkommit vid tillämpningen af Kongl. Maj:ts nådiga Förordning om kommunaletyrelse på landet den 21 Mars 1862, får jag härmed föreslå det nämnda nådiga Förordning måtte erhålla tillägg uti de syftningar, som innehållas uti följande tvänne punkter, nemligen: l:o) att, då i flera, till samma pastorat hörande, kommuner förekomma till behandling ärenden, hvilka lika röra alla kommunerna, det måtte, enär någon enighet i de särskilda kommunalstämmobesluten ej kan dem emellan vinnas, nämnda ärenden kunna behandlas och afgöras å en för hela pastoratet gemensam kommunalstämma, vid hvilken moderförsamlingens ordförande fungerade såsom ordförande; och 2:o) att, då svårighet ofta möter för kommunalnämnden att inom behörig tid upprätta fyrktalslängd samt debiterings- och uppbördslängd, af brist på dertill nödiga handlingar, häradsskrifvaren i orten måtte åläggas att, mot eller utan lösen, inom den 1 November hvarje år till kommunalnämndens ordförande aflemna afskrifter af kommunens mantalsoch taxeringslängder.
Andersson, från Göteborgs och Bohus län. 214 Motioner i Bonde-Ståndet 1865.
N:o 149 W: o 149.
Af Johannes Andersson från Göteborgs och Bohus län, om upp häfvande af den s. k. indiginatsrätten, m. rn.
Ibland de missförhållanden uti vår tid, som inom alla delar af landet öf verklagas, är den allmänt rådande prestbristen.
Många förslag hafva blifvit gjorda till dess afhjelpande, men häraf har ännu ingen verkan försports.
Fastmer blifver tillståndet med hvarje dag ganska betänkligt, alldenstund messlall på mångå ställen måste inträffa, äfvensom själavården, för bristande krafter, icke kan med nödig omsorg handhafvas.
Om man närmare undersöker orsakerna till prestbristen, så torde de uti väsendtlig mån härröra från tvänne föråldrade förhållanden, hvilka icke passa för vår tid och derföre med det snaraste borde upphäfvas, nemligen indiginatsrätten och Konsistoriernas missiveringsrätt.
Häraf afskräckas utan tvifvel många unga män irån att åtaga sig prestembetet.
Då fäderneslandet är gemensamt och öppet för alla andra embetsman, synes det vara olämpligt att med tvångsband hålla presten qvar till tjenstgöring och befordran inom det stift, der han råkar att vara född.
Uti en tid, då tvångsband icke lidas, välja derföre studerande heldre andra vägar, der de få njuta sin frihet att bo och verka der dem synes vara bäst och der lägliga tillfällen härtill erbjudas.
Vidare synes det vara alldeles orimligt, att en prest skall hafva sämre vilkor än en tjenstedräng, som är viss att få stanna qvar på samma ställe intill tjensteårets slut; hvaremot den obefordrade presten hvarje dag är blottstäld för Konsistorii missiv att flytta från det ena stället till det andra, ofta flera gånger om året.
En sådan godtycklig behandling och ett sådant ostadigt lefnadssätt vill ingen ung man med heder och god uppfostran gerna underkasta sig.
Detta har också visat sig allt mer och mer på de sednare åren, då många nya vägar till verksamhet och försörjning yppat sig; nemligen att unge män, efter fulländade studiei-, sökt anställning vid sådana tjenstebefattningar, der de få råda öfver sin egen person samt uppgöra antagliga vilkor för deras bostad och tjenstgöring; hvaremot ganska få velat egna sig åt det ansvarsfulla prestembetet, uti hvilket de dessutom äro utsatte för ofvannämnda tvångsband och godtyckliga behandling, och endast dessa tvänne förhållanden torde tillräckligt förklara orsakerna till den öfverklagade prestbristen.
Men härmed kunna församlingarne, som anständigt löna sina prester, icke vara belåtna; och derföre måste åtgärder vidtagas för undanrödjandet af allt sådant, som vållar ifrågavarande olägenhet.
Att indiginatsrätten upphäfves har redan blifvit föreslaget af 1843 års Kyrkolagskomité, och torde det nu vara hög tid att detta förslag antages, såsom absolut nödvändigt för ett behörigt ordnande af kyrkans och presterskapets angelägenheter.
N:o 150. 215 Att Konsistoriernas missiveringsrätt upphör, är äfvenledes nödvändigt, så framt unga män skola kunna förmå sig att ingå uti presteståndet.
Att ett sådant förhållande icke är omöjligt visar Englands exempel, der en kyrkoherde eger att skaffa sig medhjelpare, när han med någon prest härom kan träffa öfverenskommelse och gäller denna öfverenskommelse så länge båda presterne derom åsämjas.
Der har man icke hört talas om prestbrist eller messfall eller bristande själavård, utan der finnas fastmer många prester, som sakna anställning, dels derföre att de härutinnan ega sin frihet, och dels emedan den, som icke gjort sig väl känd, har svårt att finna någon principal.
Sådant skulle också förhållandet blifva här, om missiveringsrätten upphörde; att vid den goda tillgång på prester, som då utan tvifvel inträffade, åtskillige prester, som för försumlighet eller oskickligt uppförande gjort sig mindre väl kände, skulle blifva utan anställning och tjensteårsberäkning, hvarigenom ett ganska verksamt band på presterskapet skulle erhållas, att de troget och nitiskt uppfyllde sina pligter.