Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Riksdaler blifvit anslagne till utförande af nu trafikerade stambanor, och förhållandena med hvarje dag allt tydligare ådagalägga landets behof att tillgodogöra sig fördelarne af dessa anläggningar, det skulle vara mindre förenligt med god hushållning hos dem, som deröfver bestämma 40 Kongl. Maj:ls Nåd.
Proposition N'o 47. att, genom förvägrande af en tillfällig kredit, sätta jernvägen ur stånd, alt till sin och hein landets fromma uppmuntra den trafik, som nu, derest man aktar på dess fordringar, vill framträda.
Det vore mer än nedslående, om förhållandena skulle tvinga till återgång från den redan beträdda vägen till trafikafgifternas nedsättning, men en sådan återgång blefve en nödvändig följd af den bristande transportförmågan, ty det är klart, att om varor tillströmma i större mängd än som kan befordras genom de transportmedel jernvägen förmår anskaffa, klokheten bjuder att till förmån för inkomsterna försigtigt höja fraktafgifterna nätt och jemnt så mycket, att för handen varande materiel har full sysselsättning med befordrandet af de varor, som, oaktadt de förhöjda fraktprisen, nödgas välja jernvägen såsom transportled.
Med djupaste vördnad, trohet och nit framhärdar, Stormägtigste, Allernådigste Konung!
Eders Kongl. Maj:ts underdånigste, tropligtigstc tjenare och undersåte C. 0. Troilius.
C■ Limnell.
Proposition N:o 41. 41 Protokoll ofver Civil-Är ende, hållet inför Hans Majit Konungen i Stats-Rådet å Stockholms Slott den 1 December 1865.
Hans Excellens, Herr Justitie-Statsministern, Friherre Du Geer, Hans Excellens, Herr Statsministern för Utrikes Ärendena, Grefve Manderström, Statsråden: Herr Friherre Gripenstedt, Grefve von Platen, Malmsten, Bredberg, thulstrup, Reuterskiöld och Carlson.
Efter skedd anmälan, att Chefen för Civil-departementet, Statsrådet Lagerstråle, vore af sjukdom hindrad att tillstädeskomma, uppläste, enligt nådigt förordnande, Statsrådet Bredberg till justering ett, i öfverensstämmelse med Kongl. Maj:ts, på nämnde Departements-chefs föredragning och Stats-Rådets enhälliga tillstyrkande, lättade beslut, uppsatt förslag till Kongl. Maj:ts nådiga Proposition till Rikets Ständer om anslag till jernvägsbyggnader och till rörelsemaleriel å redan anlagda stambanor.
Majl:t behagade, enligt Stats Rådets underdåniga tii 1- styrkande, i nåder gilla berörda förslag, sådant det finnes detta protokoll bilagdt, och befallde att, i öfverensstämmelse dermed, nådig Proposition skulle till Rikets Ständer allåtas.
In fidem Otto V. Seippel.
Prut. 1865 å 1866.
I Afd. 2 Band. 1 Haft. G STOCKHOLM, TRYCKT HOS JOH. BECKMAN. 1885.
Proposition N:o 48. 1 f:o 48, Ank. till Exp.-Utsk. den 4 Dec. 1865. kl. 11 f. m.
Majds nådiga Proposition till Rikets Ständer, om anskaffande af medel till jernv äg sbyggnader och ökad jernvägsmateriel; Gifven Stockholms Slott den 1 December 1865.
Då Kongl. Maj:t nu, i likhet med hvad vid föregående riksdagar egt rum, vill till Rikets Ständer göra nådig framställning om de åtgärder, som enligt Kongl. Maj:ts tanke böra till jernvägsbyggnadernas fortsättande under närmaste framtid vidtagas, anser Kongl. Maj:t äfven vid detta tillfälle i främsta rummet böra tagas i öfvervägande, till hvilket belopp medel lämpligen må kunna användas för dessa arbetens vidare bedrifvande.
Maj:ts förslag i detta ämne vid sistlidne riksdag innehöll, att under tiden till 1866 års slut en summa af 26,315,000 R:dr jemte blifvande vinst på den såkallade statslånefonden, beräknad till omkring 400,000 R:dr, måtte anvisas till fortsättning af arbetet på Statens stambanor samt att derjemte skulle såsom lån till åtskilliga bolag, hvilka bildat sig för anläggning af bibanor, anvisas ett belopp af 5,000,000 R:dr R:mt.
Vidare föreslog Kongl. Maj:t, att till bestridande af dessa utgifter skulle dels användas vissa uppgifna tillgångar, dels upptagas ett fonderadt statslån af 25,000,000 R:dr, som borde med en procent årligen amorteras.
Enligt Rikets Ständers i ämnet fattade beslut skulle under ofvannämnda tid till arbeten å Statens stambanor utgå 27,896,000
R:dr, oberäknadt omförmälda vinstmedel, och såsom lån till enskilda jernvägsföretag 9,644,000 R:dr, eller tillsammans en summa af 37,540,000 R:dr R:mt, till betäckande hvaraf Rikets Ständer, jemte anvisande af särskilda tillgångar å tillhopa 2,540,000
R:dr, uppdrogo åt sina Fullmägtige i Riksgälds-kontoret att genom lån anskaffa hvad som ytterligare erfordrades eller högst 35,000,000 Riksdaler Riksmynt.
Det bar emellertid visat sig, att upptagandet af detta lån på antagliga vilkor mött oväntade svårigheter.
Utan att nu ingå i något närmare bedömande af de omständigheter, som må hafva varit den egentliga anledningen härtill, anser Kongl.
Bib, till R.
St, Fröt. 1865 & 1866. 1 Sami. 1 Afä. 2 Band. 2 Baft. 1 2 Kongl. Maj:ts Nåd.
Proposition N:o 48.
Maj:t det dock utan fara för misstag kunna antagas, att orsakerna till den mindre gynnsamma utgången af låneförhandlingarna i väsendtlig mån böra sökas i de origtiga föreställningar om Sveriges politiska och financiela förhållanden, hvilka blifvit spridda synnerligast i Tyskland, som hittills varit den förnämsta marknaden för de svenska allmänna fonderna.
Ty något verkligt skäl till tvifvelsmål om Sveriges vare sig vilja eller förmåga att med den största noggrannhet uppfylla hvarje å dess vägnar ingången förbindelse lärer icke kunna uppgifvas.
Tvärtom borde väl förtroendet till dess punktlighet i detta hänseende vara stärkt genom den vunna erfarenheten; och, hvad utsigten i fråga om Svenska Statens financer för framtiden, vidkommer, synes denna än mindre böra ingifva någon tveksamhet.
Det behöfves ej mera än en blick på den närvarande finansställningen, hvilken utvisar, att
Statsverkets inkomster hvarje år lemnat ganska betydliga öfverskott, äfvensom på alla de åtgärder och företag af allmän och enskild natur, hvilka här på sednare tider blifvit utförda och framkallat ökad rörelse och produktion i alla rigtningar, samt föröfrigt blott en ringa kännedom om landets naturliga hjelpkällor, hvilkas rikedom och utvecklingsförmåga ännu endast ofullkomligt uppskattas, för att befästa den öfvertygelsen, att Sverige, hvars skatter i allmänhet äro lindriga, hvars inre och yttre förhållanden äro ordnade och hvars statsskuld i jemförelse med andra länders, är obetydlig, icke behöfver, i fråga om en säker grund för dess kredit, stå tillbaka för något annat land.
Ehuru således någon den ringaste verkliga anledning till misstroende mot Svenska Statens kredit icke kan anses förefinnas, är likväl redan det faktum, att ett sådant misstroende blifvit väckt, hvilket uppenbarar sig i en nedsatt kurs på de svenska fonderna och i svårigheten att afsluta nya lån, ensamt tillräckligt, för att en allvarlig uppmärksamhet dervid måste fästas.
Det verksammaste, och måhända enda fullt verksamma, medlet mot detta misstroende är otvifvelaktigt, att under den närmaste framtiden, intill dess den tillfälliga oron i detta hänseende hunnit lägga sig, i möjligaste mån undvika att på den utländska penningemarknaden ånyo uppträda såsom lånesökande.
Å andra sidan lärer ingen kunna förneka, att det hvarken vore med klok hushållning eller med flera andra vigtiga intressen förenligt, om dessa arbeten, der en dyrbar materiel användes, och en talrik personal af ingeniörer och skickliga arbetare erfordras, skulle helt och hållet afbrytas eller till ett alltför ringa omfång inskränkas, för att sedan efter någon tid åter upptagas.
Men, såframt ej alla eller åtminstone de flesta andra vigtiga samhällsbehof skola förbises och nödiga åtgärder till ordnande af rikets försvarsverk till lands och sjös, till befrämjande af dess materiel utveckling och till fullkomnande af dess bildnings- och undervisningsanstalter, — om "hvilka behof Kongl. Maj:t redan i Dess nådiga Proposition om statsregleringen gjort framställning — skola skjutas åsido, eller ock skatterna öfver höfvan ökas; så kunna, enligt hvad samma nådiga Proposition utvisar angående beloppet af disponibla tillgångar, jernvägsarbetena icke utföras genom direkta statsbidrag.
Maj:t anser ock den i sådant hänseende hittills följda grundsatsen, nemligen att bördan af dessa kostsamma företag, hvaraf gagnet tillfaller den kommande tiden åtminstone lika mycket som den närvarande, icke bör påläggas ensamt den sistnämnda, utan i skälig mån fördelas äfven på framtiden, vara fullkomligt billig och rättvis.
För att nu kunna förena dessa fordringar med fordringarne på kreditens bevarande, och då jemväl sjelfva frågan om lämpligheten att vid en viss tidpunkt utföra arbeten, som genom upplånta medel skola bekostas, måste till väsendtlig del vara beroende af de vilkor, på hvilka dessa medel kunna erhållas, finner Kongl. Kongl.
3 Maj:t en betydlig minskning i anslagen till jernvägsbyggnader, i förhållande till hvad vid sednaste riksdagar för sådant ändamål beviljats, nu vara af nödig omtanke föreskrifven samt att den summa, som vid detta tillfälle må anslås till jernvägsarbeten och dermed sammanhängande behof, bör i möjligaste måtto inskränkas.
Majit anser derföre, att några vidare anslag, vare sig till statsbanor eller enskilda jernvägar, nu icke böra ifrågakomma än dels till fullbordande af den nordvestra stambanan, hvilken, i sin dubbla egenskap att åstadkomma oafbruten jernvägsförbindelse med brödralandet samt att kraftigt underlätta rörelse och produktion i en af rikets vigtigare provinser, utan gensägelse nu lärer kunna antagas vara den angelägnaste, dels ock till komplettering af den materiel vid de redan anlagda banorna, som en öfver förväntan och beräkning tillökad rörelse gjort nödvändig.
Den sålunda uppkomna, alltmera kännbara bristen på rörlig materiel, — hvilken emellertid utgör ett säkert och derjemte glädjande bevis på rörelsens tillvext och på jernvägarnes stigande nytta — har man hittills sökt såvidt möjligt afhjelpa genom anskaffning af ny materiel för de öfverskottsmedel, som trafikinkomsterna lemnat.
Men dels måste ett sådant förfaringssätt, att endast småningom komplettera hvad som fattats i den första uppsättningen af banornas materiel, gå alltför långsamt för att ej medföra väsendtliga olägenheter och förluster såväl för allmänna rörelsen, som för jernvägsinkomsterna, dels torde det ej heller vara med rigtiga principer öfverensstämmande att sålunda genom trafikinkomsternas användande under hand till ändamål, som onekligen tillhöra den första uppsättningen eller nybyggnaden af banorna, tillgångar och utgifter, som äro af olika natur, sammanblandas samt af sådan anledning den verkliga behållning, hvilken redan nu till ej ringa belopp uppkommer af jernvägstrafiken, icke blifver synlig eller kan ens approximativt, utan svårighet beräknas.
Majit anser derföre, att den ifrågavarande tillökningen af rörlig materiel bör betraktas endast såsom en fyllnad i den förut anskaffade, hvilken befunnits otillräcklig, och att således ett särskildt anslag bör för detta ändamål anvisas; men att deremot trafikinkomsterna framdeles, såvidt de ej åtgå till driftkostnader samt till banornas och den dithörande materielens underhåll, må till Riksgälds-kontoret levereras.
De summor, som för dessa nu omförmälda behof erfordras, skulle enligt beräkning, grundad på inkomna uppgifter, utgöra: till fullbordande af den nordvestra stambanan genom Wermland under förutsättning, att den kommer att dragas öfver Carlstad 14,670,000. och till komplettering af bristande materiel för de redan anlagda stambanorna utöfver hvad som genom öfverskott på trafikmedlen för 1866 anses kunna anskaffas i rundt tal 2,000,000. eller tillsammans Rimt Ridr 16,670,000. och skulle häraf komma att utgå: år 1866: till anskaffning af materiel 2,000,000. „ „ såsom anticipation på de kommande årens arbetsanslag 500,000. 2,500,000.
„ 1867: till fullbordande af banan mellan Arvika och norska gränsen 2,900,000. „ „ till arbete på banan mellan Carlstad och Arvika 3,424,000. 6,324,000.
» 1868: till arbete på banan emellan Christinehamn och Arvika 5,885,000.
„ 1869: till d:o d:o d:o 1,961,000.
Summa R:mt R:dr 16,670,000.
I afseende på utvägarne att anskaffa dessa medel, hvilka, enligt hvad ofvan är nämndt, hvarken böra direkte genom ökade skatter utkräfvas eller, med åsido - 4 Kongl. Maj.is Nåd.
Proposition N:o 48. sättande af nästan alla andra vigtiga samhällsbehof, tagas af tillgångar, som för dessa ändamål äro behöfliga, utan böra på det för Statens kredit minst störande sätt upplånas, anser Kongl. Majit lämpligast att: antingen ifrågavarande medel — derest sådant ännu låter sig göra — upptagas i sammanhang med den återstående delen af sednast beslutna jernvägslån, hvilken återstod, uppgående till omkring 26,000,000 Eidr, såvidt Kongl.
Majit har Sig bekant, ännu ej blifvit definitivt negocierad; eller ock samma medel, tillsvidare endast i form af sväfvande skuld, på sätt lämpligast kan ske, i mån af behof, anskaffas för att först vid den framtida upplåning, som — när konjunkturerna kunna antagas blifva förmånligare — sannolikt kommer att för jernvägsarbetenas ytterligare fortsättning ega rum, med denna sammanläggas till en fonderad statsskuld.
För öfrigt anser Kongl. Majit, att, i händelse det förra af dessa alternativer skulle komma att tillämpas och således de ifrågavarande medlen upplånas i sammanhang med det, som ännu återstår för att betäcka utgifterna för de vid sistlidne riksdag beslutna jernvägsarbeten, så bör hela det nu beräknade beloppet för fullbordandet af den nordvestra stambanan och för komplettering af materielen, eller i rundt tal 17,000,000 Ridr, vid detta tillfälle upptagas; men skulle detta deremot till följd af redan ingångna aftal eller af andra skäl icke kunna eller anses böra ske, utan endast temporära åtgärder för ändamålet vidtagas, så böra dessa åtgärder enligt Kongl. Majits tanke ej sträckas längre än till fyllande af behofven för 1866 och 1867, samt åt en kommande riksdag öfverlemnas att genom beslut om ett nytt fonderadt statslån konsolidera denna sväfvande skuld, på samma gång som då kommer att afgöras i hvad omfattning såväl fortsättningen af Statens egna jern vägsbyggnader som understödjandet af enskilda bolag för samma ändamål bör, med afseende på sig då företeende omständigheter, under en viss tid ega rum, och medlen dertill på en gång anskaffas.
Hvad slutligen beträffar frågan om de tillgångar, som kunna påräknas för bestridande af den möjligen tillökade annuiteten för ett fonderadt lån eller af räntor och omkostnader för en sväfvande skuld, så uppstår i detta hänseende icke någon svårighet, utan äro de medel, som för sådant ändamål finnas disponibla, fullkomligt tillräckliga.
Först och främst skulle härtill kunna användas det ytterligare öfverskott, som nu med visshet kan antagas uppkomma på bränvinstillverkningsafgifterna för innevarande år och som sednast 1867 skall till Riksgälds-kontoret afiemnas.
Vid den beräkning öfver detta verks inkomster för sistnämnda år, hvilken förekommer i Kongl.
Majits nådiga Proposition om Statsverkets tillstånd och behof, antogs bränvinstillverkningen under innevarande år förslagsvis komma att uppgå till 15,000,000 kannor, och efter denna grund blefvo också de för detta år påräkneliga öfverskotten upptagna.
Men nu har det visat sig, att denna beräkning var för låg och att bränvinsproduktionen för året i verkligheten uppgår till öfver 16,400,000 kannor, i följd hvaraf också det härför inflytande skattebeloppet kommer att med mer än 800,000 Ridr öfverskjuta hvad som i detta afseende upptagits och således blifva en ytterligare, hittills oberäknad tillgång för Riksgälds-kontoret.
Utan att likväl taga denna summa i betraktande, — ehuru den ensam vore mer än tillräcklig för betäckande af annuiteten eller räntor och omkostnader för de medel, som intill slutet af 1867 erfordras — vill Kongl. Majit deremot fästa uppmärksamheten på att, ifall den nu ifrågasatta kompletteringen af materielen för de redan anlagda banorna blir genom särskildt anslag bekostad, och således trafikinkomsterna, hvilka förut till stor del måst användas för anskaffande af ny materiel, hädanefter icke komma att, annat än undan - Kongl. Maj:ts Nåd.
Proposition N:o 48. 5 tagsvis, med dessa utgifter belastas, så kan med säkerhet påräknas, att öfverskottet på dessa inkomster — hvilka till följd såväl af rörelsens ständiga tillvext, som af banornas tilltagande utsträckning äro i ett jemnt och hastigt stigande — innan kort skall uppgå till ett ganska ansenligt belopp.
Enligt uppgift från vederbörande lärer bruttoinkomsten af trafiken på de redan färdiga banorna komma att för detta år uppgå till omkring 4 A millioner och, om värdet af de utvidgade anläggningar och den nya materiel, som af dessa medel under tiden bekostats, inberäknas, den behållna inkomsten kunna upptagas till omkring 1,800,000 R:dr.
Sig således kunna med full trygghet antaga, icke allenast att trafikinkomsterna skola lemna öfverflödig tillgång till de utgifter, som med nu föreslagna åtgärder äro förenade, utan ock att dessa inkomster framgent kunna och böra utgöra en fullt tillräcklig fond till bestridande af de årliga bidrag, som erfordras för att, utan betungande af Statens öfriga finansförvaltning, sätta landet i tillfälle att varsamt fortsätta sina jernvägsanläggningar, der de af klokheten gillas.
Och när slutligen dessa arbeten blifvit fullbordade och kostnaderna derför omärkligt återgäldade, skall nettobehållningen af Statens jernvägar i framtiden komma att utgöra en icke obetydlig inkomstkälla för Staten.
På grund af hvad nu blifvit anfördt, vill Kongl.
Majit härmed i nåder föreslå Rikets Ständer: l:o att till fullbordande af den nordvestra stambanan mellan Christinehamn och norska gränsen öfver Carlstad må anvisas en summa af 14,670,000 R:dr R:mt; 2:o att vidare måtte anvisas till komplettering af den rörliga materielen för redan anlagda stambanor ett belopp af 2,000,000 R:dr; 3:o att af dessa summor, till sammanlagdt belopp af 16,670,000 R:dr, måtte få utgå: under 1866 — till anskaffande af förökad rörlig materiel 2,000,000. » „ såsom anticipation på de kommande årens arbets anslag 500,000. 2,500,000. under 1867 — till fullbordande af arbetet mellan Arvika och norska gränsen 2,900,000. » „ till bedrifvande af arbetet mellan Carlstad och Arvika 3,424,000. 6,324,000.
4:o att de för omförmälda ändamål nödiga medel anskaffas: antingen i sammanhang med återstoden af det fonderade statslån, hvilket enligt Rikets sednast församlade Ständers beslut skulle upptagas till bestridande af utgifterna för då beslutna jernvägsarbeten, i hvilket fall hela den för nordvestra stambanans fullbordande och för materielens komplettering erforderliga summan, i rundt tal, 17,000,000 R:dr bör upplånas, eller, derest detta icke kan eller anses böra ske, genom upplåning på kortare tid på sätt lämpligast finnes, i hvilken händelse endast de medel i mån af behof anskaffas, hvilka blifva nödiga till betäckande af utgifterna under åren 1866 och 1867; 5:o att vid verkställandet af ofvanberörda upplåning må efter sig företeende omständigheter väljas de utvägar, som för vinnande af ändamålet och för bibehållande af Statens kredit befinnas fördelaktigast; samt 6:o att till bestridande af de utgifter, sorn till följd af denna upplåning erfordras för ränta och amortering, må anvisas öfverskotten på trafikinkomsterna från och med 1867. 6 Kongl. Maj:ts Nåd.
År och dag som ofvan. CARL. J. A.
Utdrag af Protokollet öfver Finans-Ärenden, hållet inför Hans Maj:t Konungen i Stats-Rädet å Stockholms Slott den 1 December 1865.
Hans Excellens, Herr Justitie-Statsministern, Friherre De Geer, Hans Excellens, Herr Statsministern för Utrikes Ärendena, Grefve Manderström, samt Statsråden: Herr Friherre Gripenstedt, Grefve von Platen, Malmsten, Bredberg, Thulstrup, Reuterskiöld och Carlson.
Chefen för Finans-departementet, Statsrådet Herr Friherre Gripenstedt, uppläste till justering ett, i öfverensstämmelse med Kongl. Maj:ts, på Stats-Rådets enhälliga tillstyrkande, fattade beslut, uppsatt förslag till Kongl.
Maj:ts nådiga Proposition om anskaffande af medel till jernvägsbygguader och ökad jernvägsmateriel.
Maj:t behagade, enligt Stats-Rådets underdåniga tillstyrkande, i nåder gilla berörda förslag, sådant det finnes detta protokoll bilagdt, och befallde, att i enlighet dermed nådig Proposition skulle till Rikets Ständer afiåtas.
Ex protocoilo C. F.
Proposition N:o 49. 7 Mf:o 49.
Ank. till Exp.-Utsk. den 4 Dec. 1865, kl. 11 f. m.
Maj:ts nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående Folkskolelärares pensionering; Gifven Stockholms Slott den 1 December 1865.
Sedan Kongl. Majit i nådig Proposition till Rikets sednast församlade Ständer föreslagit, dels att den ännu återstående delen af den allmänna fonden för folkskolelärares pensionering måtte jemväl under innevarande statsregleringsperiod och under samma vilkor som förut ställas till Kongl. Majits disposition, och dels att till behöflig förstärkning af densamma måtte anvisas den slutliga besparing, hvilken för åren 1861—1863 kunde å de till folkskoleväsendets befrämjande af den personliga skyddsafgiften anvisade anslag uppkomma, hafva Rikets Ständer, — under anförande, hurusom billigheten fordrade, att en skollärare efter en mannaålder, full af möda, ej måtte för sin nödtorftiga bergning på ålderdomen vara beroende af godtycket eller fattigvårdens tillgångar, samt huru det likaledes vore af vigt för skolan, att i de förtröttade och åldrade lärarnes ställe kunna använda friska och nya krafter, — uti underdånig skrifvelse den 16 November 1863 på dessa och öfriga i den nådiga Propositionen andragna skäl lemnat bifall till hvad Kongl. Majit uti ifrågavarande hänseende föreslagit, samt tillika, enär, på sätt hos Rikets Ständer blifvit anmärkt, antagligt vore, att orsaken, hvarför det ändamål Rikets Ständer afsett i så ringa mån blifvit uppnådt, till väsendtlig del kunde sökas i den bestämmelsen, att pensionsföreningarne skulle ordnas till så stort antal, samt hvar och en till så ringa omfång, att hvarje förening endast omfattade ett stift, och det i följd häraf ansåges böra utredas, huruvida en mera omfattande förening med större fördel skulle kunna bildas, — i underdånighet anhållit, att det, på sätt Kongl. Majit funne lämpligast, måtte undersökas, på hvilka grunder pensioneringen för folkskolelärare mest ändamålsenligt skulle kunna ordnas.
Majit har, med anledning af hvad Rikets Ständer sålunda anfört, den 22 April 1864 åt dertill utsedde komiterade i nåder uppdragit att företaga ifrågavarande undersökning och, efter det frågan i hela dess vidd blifvit tagen under ompröfning, till Kongl. Majit inkomma med underdånigt betänkande och förslag till de grunder för folkskolelärares pensionering, hvilka på lämpligaste sätt kunde betrygga 8 Kongl.
Proposition N:o 49. det afsedda ändamålets uppnående; och hafva komiterade, efter att det åt dem sålunda nådigst lemnade uppdraget blifvit fullgjordt, den 19 December 1864 till Kongl. Maj:t i underdånighet öfverlemnat, jemte utlåtande i ämnet, förslag till reglemente för en inrättning till pensionering af rikets folkskolelärare, öfver hvilket förslag vederbörande med infordrade underdåniga yttranden inkommit.
Att folkskoleläraren, i likhet med andra tjenstemän, må ega en möjlighet att vid uppnådd högre ålder, då arbetskrafterna svika, kunna afträda från sitt mödosamma kall, utan att falla fattigvården till last, har synts Kongl.
Maj:t påkalladt lika mycket af billighetens kraf, som af en skyldig omtanka för folkundervisningens väl.
Utsigten till en någorlunda sorgfri ålderdom verkar icke allenast stärkande och uppmuntrande på läraren under utöfvandet af hans ansvarsfulla befattning; det är äfven för undervisningen af högsta vigt, att icke arbetet på det ädlaste af alla arbetsfält — vården och utvecklingen af menniskans andliga väsen — måste skötas med af ålder och arbete förnötta krafter.
Behofvet att snart ordna denna vigtiga angelägenhet' gör sig ock numera med så mycket större styrka gällande, som folkskolorna i allmänhet, efter utfärdande af Stadgan den 18 Juni 1842, redan öfver tjugo år varit ordnade, och en mängd lärare följaktligen närma sig den ålder, då de icke mera kunna till gagn för skolan qvarstanna i sin tjenst.
Den väg, som för åstadkommande af ifrågavarande pensionering hittills blifvit beträdd, har emellertid icke visat sig fullt tjenlig att föra till det afsedda målet.