Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Landshöfdingen, General-löjtnanten, Herr Grefve Löwenhjelm, och denne embetsman, enär han, jemlikt ofvan åberopade Instruktion, under utöfning af Landshöfdinge-hefallningen ensam egt beslutanderätt i alla tili Läns-styrelsens afgörande hörande ärenden och följaktligen äfven i anordnings-frågor ostridigt jemväl haft åliggande att i sådana frågor undersöka och pröfva utgifternas behörighet samt för sina derutinnan fattade beslut ansvara, hvadan Herr General-löjtnanten, Grefve Löwen hjelms föregifvande, alt ansvarigheten för sådane besluts riktighet skulle ensamt hvila pä vederbörande Landskontors föreståndare lemnäs utan afseende; alltså finner Kammar-rätten Herr Generallöjtnanten, Grefve Löwenhjelm icke kunna undgå, att af de belopp, hvarå af honom oriktiga anordningar blifvit utfärdade, gälda hvad utaf den eller de Lands-kontors-föreständare, som anordningarne kontrasignera!, lagligen icke ulkräfvas elier af annan orsak ej godtgöras kan; i följd hvaraf Kammar-rätten, i förmågo af 1 Kap. 12 § Rällegångs-Balken, jemförd med Instruktionen för Landshöfdingarne i Riket, pröfvar rättvist döma Herr General-löjtnanten, Grefve Löwenhjelm att i förr omförmälda ordning till Kongl. Maj.i och Kronan utgifva ersättning med Tre Tusen Åttahundra fyralionio
R:dr fyra skillingar banko. 3;o.
Då af förrberörde utredningar öfver ifrågavarande oriktiga anordningar inhemtas, att Lagmannen Engelblom, i egenskap af Lands-sekrelerare, jemte vederbörlig Lands-kamererare, å Landshöldinge-Embetets vägnar underskrifva sådana anordningar Kongl. Muj-.ls Nådiga Proposition N:o 39. 11 lill belopp af 8,409 R:dr 42 sk. 6 rst.
Banko; alltså och ehuru i afseende å bemälde tjensteman förekommer, att han allenast vid tillfälle af vederbörande
Landshöfdings frånvaro haft åliggande alt deltaga i handläggningen af de till Lands-konlorels föredragning hörande mål och ärenden; dock som Lagmannen Engelblom, genom deltagande i besluten om förutnämnda medels oriktiga anordnande, följaktligen måste vara ansvarig för den förlust, sorn Ki •onan i förberörda hänseende tillskyndats, varder Advokatfiskals-embetets härutinnan förda talan på det sätt bifallen, att Lagmannen Engelblom af Kammar-rätten kännes skyldig att godtgöra Kongl. Maj:l och Kronan Åtta Tusen Fyrahundranio
R:dr fyratiolvå skillingar sex runstycken banko, att utbetalas i den mån sagda medel icke kunna af de Lands-kontors-föreståndare, som i anordningsåtgärderna deltagit, lagligen ulkräfvas eller ock dessa personer sakna tillgång att samma medel gälda.
Öfver delta Kammar-rättens utslag hafva, ibland andre, Kronofogden Petersson, General-löjtnanten Herr Grefve Löwenhjelm samt Land s-sekreteraren, Lagmannen Engelblom anlört underdåniga besvär; vid pröfning af hvilka Kongl. Maj:t, genom utslag den 8 September 1854, förklarat sig finna icke någon af klaganderne hafva anfört skäl, som kunde verka ändring i Kammar-rättens utslag.
Dock har Kongl. Majit sedermera, i anledning af Kronofogden Peterssons underdåniga ansökning om förskoning från det honom ådömda bötesansvar, den 20 April 1855, funnit godt att, med afseende å förekomna omständigheter, af Nåd förunna Petersson eftergift af Kronans och Götheborgs stads andelar i de honom ådömda böter.
1 sammanhang med sislberörde underdåniga begäran har Kronofogden Petersson tillika framställt anhållan, att af nåd få sig beriljad eftergift af den honom i ofvan omförmälda hänseende ålagda ersättnings-skyldighet, och till stöd härför åberopat sin långvariga oförvitliga tjenstgöring, hvarom bifogats särdeles fördela k liga intyg af frenne Landshöfdingar; det, enligt hvad jemväl ådagalagdt är, vanvårdade skick, hvari Landskonlors-göromälen vid Peterssons inträde såsom tillförordnad Lands-kamererare sig befunno, och som just föranledt hans inkallande till sådan tjenstgöring, men tillika hindrat honom att egna full uppmärksamhet ål den särskilda befattning med nillyttningsunderstöden, hvilken Länsbokhållare!!
Langlet långt förut fått af ordinarie Landskamereraren sig anförtrodd; den omständighet, att Slats-kontorets och Kammar-rättens revision, hvilka det hufvudsakligen tillkomme att granska underlydande embetsmyndigbeters åtgärder, icke kunnat under loppet af sju år, som Langlets bedrägerier före Peterssons ankomst till Lands-konlorel fortgått, detsamma upptäcka; samt den undergång, sorn skulle hola Peterssons ekonomiska ställning, derest han nödgades utbetala den honom ådömda ersättning, hvars belopp vida öfverstege hans aflöning under den tid han tjenat Slaten; Och har Petersson, för den händelse Kongl. Maj:t icke skulle täckas al gunst och nåd bifalla ansökningen, underdånigst anhållit, alt Kongl. Maj:t måtte till Rikets Ständer aflåta Nådig Proposition om ersätlnings-beloppels afskrifning.
I förening med de underdåniga besvären öfver Kammar-rättens i målet meddelade utslag, har äfven f. d. Landshöfdingen, General-löjtnanten, Herr Grefve Löwenhjelm anhållit, att, så framt Kongl. Maj:t icke skulle pröfva lämpligt upphäfva Kammar-rättens utslag, i hvad det rörer bemälde Herr Grefve, Kongl.
Majit måtte af gunst och nåd bevilja honom eftergift af det ådömda ersältnings-beloppet, helst han icke kunde förebrå sig sjelf ringaste underlåtenhet af tjenstpligt och vore fullkomligt öfvertygad, all han icke, utan åsidosättande af de högre och mera maktpåliggande värf Landshöfdinge-embelet. omfattar, kunnat under utöfningen deraf egna sin tid åt de mindre bestyren och siflerarbetet i Lands-konloret; hvarjemte Herr Grefve Löwenhjelm anmärkt, att, om vederbörande tjenstemän i Slals-kontoret och Kammar-rätten fullgjort sina 12 Kongl. Maj.-ts Nådiga Proposition N:o 39. bestämdt gifna åligganden i granskningsväg, förfalskningarne varit upptäckta redan före Herr Grefvens Landshöfdinge-lid; att, om icke Landt-räntmästaren Arfvidsson emot falska qvillenser utbetalt de anordnade medlen, hvilket Landshöfdingen icke kunnat bevaka, någon förlust för Kronan ej inträffat; samt att, ehuru bemälde
Landt-räntmästare i lifstiden blifvit i målet börd, någon ersättning ur hans behållna bo icke blifvit, sedan han under rättegången aflidit, ifrågasatt eiler utkräfd.
Med åberopande af väsendtligen enahanda omständigheter jemte sin långvariga tjenstetid i en befattning, som lemnat föga tid öfrig att följa ärendenas gång och behandling inom Läns-styrelsens Kamerala Afdelning, har slutligen Lands-sekreteraren, Lagmannen Engelblom, i samband med sina underdåniga besvär, anhållit, att i händelse Kammar-rättens utslag blefve fastställdt, varda af gunst och nåd befriad från ersättning af den honom till räknade förlust, som andra personer hufvudsakligen vållat och hvars godtgörande skulle för honom med talrik familj blifva ytterst kännbar.
Maj:t har låtit ofvan omförmälda trenne ansökningar jemte samtliga dertill hörande handlingar sig föredragas; Och då, enligt hvad härvid blifvit upplyst, Lagmannen Engelblom' kan, genom omsorgen och ansvaret för de till Lands-kansliet hörande mångfaldiga göromål, anses i väsendtlig mån ursäktad för det han, vid de tillfällen honom i egenskap af Lands sekreterare, ålegat att, gemensamt med vederbörande Lands-kamererare utöfva Landshöfdinge-embetet, försummat sin i författningarne stadgade pligt att åt de på Lands-kontorets åtgärd beroende mål, i hvilka Lands-kamererarne, med skyldighet till målens föredragning och utarbetande, hade afgörande rätt enligt Kongl. Brefvet den 26 Mars 1746, egna en noggrannare uppmärksamhet, hvilken dessutom försvårades derigenom att deltagandet i de kamerala göromåiens behandling endast tillfälligtvis, när Landshöfding ej var tillstädes, ålegat Lands-sekreteraren, vill Kongl. Maj:t, med afseende tillika å Lagmannen Engelhloms långvariga och nitiska verksamhet i Statens tjenst, härmed i Nåder föreslå Rikets Ständer att befria Engelblom från den honom ådömda ersältnings-skyldigheten för ifrågavarande, Kronan tillskyndade, förlust, likväl med iakttagande, att det åklagaren i målet tillkommande provisions-belopp icke är i denna eftergift inbegripet.
Härjemte och vid det förhållande, att General-löjtnanten, Herr Grefve Löwenhjelm i sin förra egenskap af Landshöfding uti Götheborgs och Bohus län, endast i andra rummet varit pligtig kontrollera riktigheten af de anordningar, han på föredragning af vederböranne
Lands-kamererare beslutat och efter dennes kontrasignation undertecknat, men hvilkas öfverensstämmelse med behöriga reqvisitioner det ålegat Landskamereraren i första hand att tillse; samt att Kronofogden Petersson, fastän han i egenskap af tillförordnad Lands-kamererare, försummat denna tillsyn och derigenom vållat, att Läns-bokhållaren Langlets bedrägliga förfarande kunnat, utan anmärkning, bedrifvas, likväl, enligt vederbörandes intyg, för öfrigt nitiskt och väl fullgjort sina inånga och vigtiga tjenstepligter, hvilka tillfälligtvis under denna tid varit genom hopade göromål mer än väldigt betungande, öfverlemna!- Kongl. Maj:l nu till-Rikets Ständer, huruvida icke anledning må förefinnas att eftergifva den Herr Grefve Löwenhjelm och Kronofogden Petersson ådömda ersättnings-skyldighet, med undantag äfven för dem, af hvad angår åklagare-provisionen, och med förklarande, i händelse af sådan eftergift för Petersson, att för de honom i första rummet till ersättning ådömda medel jemväl den ansvarighet, som i andra rummel skulle, enligt Kammar-rättens och Kongl. Maj;ts Utslag drabba de med Petersson i utflyttningsmedleus oriktiga anordnande delaktige personer, kommer att förfalla.
De Kongl. Maj-.ts Nåd.
Proposition N.-o 39. 13
De till detta ärende hörande handlingar skola tillställas det Rikets Ständers Utskott, till hvars åtgärd denna nådiga Proposition varder öfverlemnad; Och Kongl.
Maj:t förblifver Rikets Ständer med all Kongl. Nåd och ynnest städse välbevågen.
Datum ut supra. OSCAK. J. A. Gripenstedt.
Utdrag af Protokollet öfver Finans-Ärenden, hållet inför Hans Maj:t Konungen i Stats-Rådet å Stockholms Slolt den 16 December i856.
Hans Excellens, Justitie-Stats-Ministern, Herr Gunther, Hans Excellens, Siats-Ministern för Utrikes ärendena, Herr Friherre Lagerheim, Stats-Råden: Herr Wallensteen, Gripenstedt, Grefve Mörner, Ulner, Grefve Gyldenstolpe, Anjou, Almqvist och Friherre af Ugglas.
Chefen för Finans-Departementet, Stats-Rådet Gripenstedt, uppläste till justering ett i öfverensstämmelse med Kongl. Maj:ts, uppå Stats-Rådets underdåniga tillstyrkande, fattade beslut, uppsatt förslag till Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående f. d. Landshöfdingen i Götheborgs och Röhus län, General-löjtnanten, Herr Grefve Garl Gustaf Löwenhjelms, f. d. tillförordnade Lands-kamereraren, Kronofogden Anders Samuel Peterssons och Lands-sekreteraren, Lagmannen Carl Engelbloms underdåniga ansökningar alt erhålla eftergift af dem ådömdt ersättnings-ansvar för Kronans förlust i följd af Läns-bokhåilaren Casper Langlets bedrägliga förhållande.
Maj:t behagade, jemlikt Stats-Rådets underdåniga tillstyrkande, i Nåder gilla berörda förslag, sådant det finnes detta protokoll bilagdt, samt befallde, att, i enlighet dermed, Nådig Proposition skulle till Rikets Ständer allåtas.
Prot. 1856 & 1857. i Sami. i Afd. 19 Haft. 3 STOCKHOLM, tryckt hos Isaac Marcus, 1857.
I Kongl. Maj:U Nåd.
Prop. M 40.
M 40.
Ank. till Exp.-Uuk. cl. 24 Jan. 4857, kl. 6 e. m.
Maj:ts Nådiga Proposition till Rikets Ständer om antagande af en Författning angående sammanläggning af straff; Gifven Stockholms Slolt den 2 December 1856.
Då frihetsstraff’ redan nu finnas i lag för flera förbrytelser stadgade och tillämpningen af denna straffart kan antagas komma att än vidare utsträckas, i den mån reformen af brottmålslagstiftningen fortgår, bar Kongl.
Majit funnit föreskrifter erfordras huru förfaras bör, då någon antingen på en gång dömes för flera med sådana straff belagda brott, eller ock någon, innan han undergått honom redan ådömdt frihetsstraff, ånyo beträdes med förbrytelse af beskaffenhet att dylikt straff jemväl derå bör följa.
Skulle nemligen i dessa fall den för hvartdera brottet stadgade bestraffning fullt ådömas, kunde lätt inträffa, att sammanlagda strafftiden kom att öfverskrida hvad med rättvisa och billighet vore förenligt.
Att förekomma en sådan emot lagens syftning och ändamål stridande tillämpning deraf är af stor vigt och en gräns synes derföre böra bestämmas, utöfver hvilken, då sammanläggning af frihetsstraff ifrågakoinmer, strafftiden ej må utsträckas.
På grund häraf och då, med anledning af de förändringar, som i Strafflagen på sednare tider egt rum, en revision jemväl af föreskrifterna, angående sammanläggning af andra straff, ansetts af behofvet påkallad samt alla i detta ämne gällande stadganden lämpligen böra, till lättnad vid lagtillämpningen, i en författning sammanföras, vill Kongl. Majit nu, efter Högste Domstolens och Stals-Rädets hörande, föreslå Rikets Ständer, det antagas må en så lydande författning; angående sammanläggning af straff.
»Med upphäfvande af 11 punkten i Kongl. Förklaringen den 23 Mars 1807 stadgas, som följer: § *•
Har någon föröfvat flera brottsliga handlingar; och stå de ej till hvarandra i det sammanhang, att de innefatta fortsättning af en och samma förbrytelse, utan Bih. lill R.
Prof. 1836 dt 1837. 1 Samt. 1 Afd. 20 Haft. 1 2 Kongl. Maj:ts Nåd.
Prop, M 40. äro, hvar för sig, till serskilda brott att hänföra; då skall han för hvarje brott, ändå att de af samma slag äro, till serskildt ansvar dömas, der ej för vissa fall annorlunda i lag stadgadt är. § 2.
Då någon antingen, på sätt i 1 § sägs, för flere brottsliga handlingar eller ock genom en och samma gerning gjort sig, enligt lag, till flere serskilda straff skyldig; skall, i afseende å straffens sammanläggning, iakttagas: l:o Att, om någon är till dödsstraff förfallen, i nämnde bestraffning jemväl anses inbegripna böter eller frihetsstraff, hvartill han kan hafva gjort sig skyldig; 2:o
Att med straffarbete på lifstid ej heller må förenas annat frihetsstraff eller böter; 3:o
Att i de fall, då någon är för flera brott på viss tid skyldig till straffarbete eller fängelse med eller utan arbete, eller till olika sådana straff, må, vid förening af straffen, tiden för det af dem, som längst är, ej öfverskridas med mera än två år.
Varder till följd häraf strafftiden kortare, än om de serskilda straffen skolat hvar för sig verkställas, bör, i händelse straffarterne äro olika, afkortningen ske å den lindrigaste af dem; 4:o
Att vid förening af fängelse vid vatten och bröd med annat frihetsstraff på viss tid, hvartdera straffet skall utan minskning ådömas.
Förekomma till sammanläggning serskilda fängelsestraff vid vatten och bröd, då skola de högsta penningebelopp, sora mot hvartdera fängelsestraffet svara, sammanräknas och straffet derefter bestämmas; 5:o
Att, om någon på en gång är förfallen dels till fängelse vid vatten och bröd och dels till sådana böter, som vid bristande tillgång skola till dylikt fängelse förvandlas, bötesstraffet bör, ändå att tillgång till böterna finnes, till fängelse vid vatten och bröd förändras; och skall vid straffens sammanläggning fängelsetiden bestämmas efter summan af böterna tillhopa med det penningebelopp, som emot straffet för det urbota brottet högst svarar; dock att, i fall för böternas förvandling, annan grund än dessas belopp är serskildt stadgad, samma grund äfven må vid sammanläggningen följas; 6:o Att, då någon, som till högsta fängelsestraff vid vatten och bröd eller till annat frihetsstraff pä minst två år skyldig är, tillika gjort sig förfallen till vitén eller sådana böter, som, der de ej gäldas, böra med enkelt fängelse enligt Utsöknings-Balken aftjenas, all fråga om utgifvande eller förvandling af nämnde vitén och böter kommer att förfalla. § 3.
Hvad i 2 § stadgas oin sammanläggning af straff, som omedelbart ådömas, skall ock gälla till efterrättelse vid förening af olika slags straff, hvartill ådömde Kongl.
Trop. JU 40. 5 böter blifvit, i brist af tillgång, förvandlade, äfvensom då förvandlingsstraff skall sammanläggas med straff för urbota brott.
Skola böter, som enligt serskilda författningar blifvit ådömda elter olika grunder förvandlas till (ängelse med arbete; då majliden för sammanlagda straffet ej öfverskrida den tid, som skolat ådömas om förvandlingen skett endast efter den af författningarne, som till svåraste förvandlingsstraffet föranleder. % *■
De här ofvan meddelade föreskrifter komma att tjena till efterrättelse ej blott då någon på en gång för flere brott lagföres, utan äfven då någon, som till straff dömes, förut blifvit ålagd annan icke verkställd bestraffning; Börande domaren alltid utsätta de serskilda straff, som å hvarje brott bordt följa, samt derefter, i händelse någon förändring af straffen, till följd af hvad 2 och 5 innehålla, skall ega rum, derom meddela erforderliga bestämmelser.
Förekomma till verkställighet på en gång flere utslag, hvarigenom samma person blifvit till straff dömd; och äro straffen af beskaffenhet, att de ej, emot gällande föreskrifter, kunna jemte hvarandra fuilt verkställas, åligger Konungens Befallningshafvande att om förhållandet göra anmälan hos vederbörande Hof-Rätt, som förordnar huru straffen sammanläggas böra. § s. Nu kan så hända, att någon, sedan han blifvit till straff för ett brott dömd, varder öfvertygad att förut hafva föröfvat annat brott; då skall han så dömas, som hade han på en gång varit för båda brotten lagförd; Och varde, vid straffets tillämpning, afräknadt hvad han af det honom förut ådömda straff' redan kan hafva utstått. § 6.
Har någon, sedan han blifvit till straff dömd, men innan han det till fullo undergått, föröfvat nytt brott; då bör straffet för detta brott, med iakttagande al ofvan stadgade grunder, förenas med hvad af det förra straffet återstod, då det nya brottet begicks; Och kommer pä sammanlagda straffet att afräknas hvad al sagda återstod kan vara verkstäldt efter det nya brottets föröfvande.
De i Stats-Rådet och Högste
Domstolen förda protokoll i ämnet bifogas; Och förblifver Kongl. Majit Rikets Ständer med all Kongl.
OSCAR. C. E. Gunther. 4 Kongl.
Prof. M 40.
Utdrag af Protokollet, öfver ett Justitie-År ende, hållet i Kongl. May.ts Högste Domstol Thorsdagen den 11 September 1856.
Justitie-Råden:
Engelhart, Grefve Snoilsky, Alexandersson, Qviding, Hoffstedt, Iggeström, Roy. Sedan Kongl. Maj:t, enligt Utdrag af Protokollet öfver Juslitie-Departementärender den 29 sistlidne Juli, i nåder behagat infordra Högsta Domstolens utlåtande, ibland annat öfver ett i Justitie-Departementet uppgjordt förslag till Förordning angående sammanläggning of straff; så föredrog Revisions-Sekreteraren Berg nu i underdånighet nämnde Förslag, hvilket bifogas detta Protokoll; Och fann Högste
Domstolen, efter granskning deraf, anledning förekomma till följande anmärkningar emot detsamma, nemligen: Vid 2 §.
Det i 7 mom. af denna g förekommande ordet »saker», ansågs, såsom här begagnadt i en mindre egentlig betydelse, böra förändras till »skyldig» äfvensom den sednare i samma moment förekommande meningen: »böter, som, i händelse tillgång dertill hos den bötfälide saknas och de ej heller varda för honom af annan erlagda, böra afljenas med enkelt fängelse» ansågs kunna kortare och bättre uttryckas med: »böter, som, der de ej gäldas, böra med enkelt fängelse aftjenas.» Justitie-Rådet Alexandersson tilläde för sin del följande anmärkningar, nemligen: a) vid 3:e momentet, att Justitie-Rådet ansåg stadgandet böra omfatta äfven den händelse, att de serskilda strafftiderna äro lika långa och således intetdera straffet kunde sägas vara det längsta, i hvilket afseende Justitie-Rådet trodde redaktionen böra göras mera fullständig, t. ex. på det sätt, att, efter orden »som längst är» blefve tillagdt: eller om hvardera strafftiden är lika lång, denna tid &c. och Kongl. Maj:ls Nåd.
Prop. Jl/t 40. a b) vid S:te momentet, att Justitie-Rådet ansåg det här meddelade samt från 1807 års Förklaring, 11 punkten, hvilken nu skulle ändras eller upphäfvas, hemtade stadgande derom, att den som på en gång iir förfallen dels till fängelse vid vatten och bröd och dels till sådane böter, hvilka vid bristande tillgång förvandlas till dylikt fängelse, ej får böta, änskönt han både kan och vill till fullo erlägga böterna, utan i stället skall umgälla dem med kroppsplikt, vara obilligt samt stridande mot de grunder, som följas i afseende på andra böter, hvilka, för bristande tillgång, skola förvandlas till frihetsstraff, med eller utan arbete, äfvensom emot Kongl. Maj:ls år 1844 aflåtna nådiga Proposition om ny Strafflag, 6 Kap 16 §, hvadan Justitie-Rådet ville i underdånighet hemställa, om icke sistnämnde moment, hvars redaktion i öfrigt syntes kunna något förtydligas, må erhålla följande lydelse: att, om någon på en gång är förfallen dels till fängelse vid vatten och bröd, dels ock till sådana böter, som vid bristande tillgång skola till dylikt fängelse förvandlas, samt den dömde saknar tillgång till böterna; då skall, vid straffens sammanläggning, fängelsetiden bestämmas efter summan af böterna tillhopa med det penningebelopp, som emot urbota straffet högst svarar; dock att, derest förvandlingsstraffel är i Lag serskildt bestämdt, detta straff och det urbota straffet sammanlaggas, med iakttagande af hvad i 4 mom. sägs.
Vid 3:e §.
Enligt hvad sista momentet i denna § syntes antyda, skulle, i händelse tillgång saknades till böter, hvilka efter olika grund borde till fängelse med arbete förvandlas, det emot hvardera bötesbeloppet svarande fängelsestraff uträknas och dessa straff fullt ådömas, dock med iakttagande, att sammanlagda fängelsetiden ej finge öfverskrida två år.
Då deremot någon föreskrift, angående förfaringssättet i det fall, att grunden för de serskilda böternas förvandling vore lika, icke funnes meddelad, samt deraf syntes följa, att i detta fall, likasom i allmänhet vid böters förvandling till samma slags straff, förvandlings-straffet borde efter böternas sammanräknade belopp bestämmas, skulle häraf komma att inträffa, alt, om någon vöre fälld till böter enligt två olika
För fattningar, uti hvilka båda ett år vore antaget såsom den tid, utöfver hvilken icke någon finge, för bristande tillgång till böter, hållas i fängelse, längsta förvandlingstiden skulle, i händelse grunden för förvandlingen jemväl i öfrigt vore lika, blifva endast ett år, men deremot, om någon olikhet häruti förefunnes, kunna 6 Kongl. Maj:ts Nåd.
Prop. JYi 40. uppgå ända till två år.
Likaså skulle äfven den, som t. ex- vore fälld att böta, enligt
Seglations-ordningeu 200 R:dr och enligt förordningen angående bränvins tillverkning likaledes 200 R:dr, komma att, i brist af dessa böter, undergå sex månaders fängelse, då straffet, i händelse båda bötesbeloppen blefve förvandlade efter endast den ena af de i nämnde författningar antagna förvandlingsgrunder, skulle utgöra, enligt
Förordningen om bränvins tillverkning fem och enligt Seglations-ordningen allenast fyra månaders fängelse.
Sådant syntes dock icke med rätt och billighet öfverensstämma.
Den omständighet, att i det ena fallet förvandlingen icke, såsom i det andra, kunde ske på en gång, utan att, till löljd af bristande öfverensstämmelse i förvandlingsgrunden, hvardera bötesbeloppet måste serskildt förvandlas, kunde nemligen ej utgöra någon giltig anledning att utsträcka sammanlagda straffet utöfver det, som skolat följa, om sammanräknade bötesbeloppet blifvit efter den svåraste grunden förvandladt.
Till följd häraf hemställde Högste Domstolens flesta ledamöter, att 3 momentet af ifrågavarande <§ måtte utbytas emot ett stadgande af det innehåll, att då, enligt serskilda författningar ådömda böter skola till fängelse med arbete förvandlas, sammanlagda förvandlingsstraffet ej må utsättas högre än det, som skolat följa om sammanräknade bötesbeloppet blifvit förvandladt efter den af de för böternas förvandling i de serskilda Författningarne antagna grunder, som i sådant fall till högsta straffet löranledt.
Justitie-Rådet Grefve Snoilsky deltog icke i denna anmärkning.