Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Den utredning af lagskipnmgens tillstånd, sorn är Justitie-Ombudsmannen anbefalld, innefattas hufvudsakligen i redogörelsen för anställda åtal.
Antalet af dessa är för ifrågavarande tidrymd större än vanligt.
Sådant har härrört af särskilda i berättelsen angifna förhållanden, de der likväl äfven förorsakat en betydlig minskning för året 1858 i antalet af ärenden, som påkallat Justitie-Ombudsmannens embetsåtgärd, så att dessa för nämnde år utgjort endast 358 ifrån att år 1856 hafva uppgått till 600.
I hvilka fall Justitie-Ombudsmannens embets-åtgärd varit ifrågasatt, men han ansett den icke höra ega rum, visa hans af Utskottet granskade diarier och registratur.
Det är härvid för Utskottet en tillfredsställelse att kunna för Rikets Ständer tillkännagifva, det Justitie-Ombudsmannen i allmänhet synes hafva utgått från den högre synpunkt, hvarur hans åklagarekall torde böra uppfattas, samt, utan att underlåta beifrandet af sådana fel, som bort föranleda till hans embets-åtgärd, ådagalagt all den hofsamhet, som med hans embetspligt varit förenlig.
Hvilka brister eller skenbara motsägelser än må förefinnas i redaktionen af den för denne embetsman utfärdade instruktion, — brister, som i den till riksmötet afgifna allmänna redogörelsen blifvit antydda, — så synes dock så väl instruktionens som grundlagarnas andemening vara deruti klar, att. föremålen för Justitie-Ombudsmannens åklagaremakt hufvudsakligen endast äro sådana fel, som hota att rubba sjelfva grundvalarna för samhällets moraliska lif eller störande ingripa i det allmänna rättstillståndet
Till beifrande af den tillfälliga ovarsamheten eller bristen på nödig uppmärksamhet, äfven om en sådan förseelse försenade att tillrättavisas, torde ett väktarekall, sådant som Justitie-Ombudsmannens, ej böra användas.
Det synes vara med ledning af sådana grundsatser, som den nu varande Justitie-Ombudsmannen i sin berättelse yttrar: »Gäller en vid granskning af 4 Lag-Utskottets Utlåtande M 4. fångförteckningarna förekommen anmärkning ett oriktigt domslut, hvarigenom likväl endast en eller två dagars fängelse blifvit utöfver hvad vederbort ådömdt den, som eljest på lagliga skäl varit i häkte insatt, har jag, äfven om sådant inträffat med fängelsestraff vid vatten och bröd, så snart klagan af den förorättade icke varit anmäld och felet af ovarsamhet synbarligen tillkommit, trott mig kunna låta bero vid en sådan min erinran om förhållandet, hvarigenom den tilltalade blifvit gjord uppmärksam på det begångna misstaget.
Om äfven dagarnas antal, vid begånget misstag af ofvannämnda slag, någon gång stigit öfver det nämnda, dock icke med många dagar, och den, som dertill varit vållande, sedan felet blifvit antydt, frivilligt godtgjort både Kronans kostnad och den enskildes lidande, så har jag ansett saken dermed kunna afslutas.
» Något alvikande från ofvan antydda uppfattning af Justitie-Ombudsmannens verksamhet förefaller dock den i berättelsen influtna sats, att anställda åtal kunna »vinna den åsyftade utgången att gillas, äfven om de icke alltid medföra för den åtalade något ansvar: ty», heter det vidare, »då, såsom oftast händer, det är en oriktig åsigt om lagtillämpning, som skall tillrättavisas, har man uppnått syftemålet med åtalet, så snart domstolen förklarat, att den bekämpade åsigten saknar stöd af lag, eller att den tilltalade domaren, exsekutorn eller förvaltande myndigheten har uti det ifrågavarande fallet oriktigt förfarit.» —
Så vidt dessa ord må innebära något omdöme om lämpligheten, att genom åtal mot domare söka få en princip fastställd och således åstadkomma enhet i lagskipningen, kan dock Utskottet icke instämma deruti.
För uppnående af ett sådant mål, hvilket visserligen kan vara af vigt, anvisar Instruktionen i 15 och 16 §§ åt Justitie-Ombudsmannen andra utvägar, och i allt fall torde
Domaren kunna ega billigt anspråk derpå, att icke såsom tilltalad ställas inför rätta för andra fel eller misstag än sådana, som lagen belägger med straff.
Ehuru således intet åtal torde böra anses hafva vunnit »åsyftad utgång», der ej ansvar blifvit den tilltalade ådömdt, så måste dock å andra sidan medgifvas, att ett misstag af åklagaren väl äfven kan vara förlåtligt; och Utskottets anmärkning gäller icke någon Justitie-Ombudsmannens åtgärd, utan har endast afsett att förekomma en irring, som, tillförene spord, redan vid ett föregående riksmöte blifvit inom Utskottet angifven.
Den uppsigt öfver lagskipningens och förvaltningens gång, som blifvit Justitieombudsmannen anbefalld, har äfven haft till följd åläggande för .honom att anmärka brister i lagstiftningen och afgifva förslag till dess förbättring.
Äfven denna föreskrift har blifvit af den nu varande Justitie-Ombudsmannen, oaktadt bans korta förvaltning af embetet, iakttagen, dervid han hufvudsakligen afsett rättegångars skyndsammare afgörande.
Erfarenheten från Justitie-Ombudsmannens embetsförvaltning synes ock derför hafva varit ett fullgiltigt skäl.
Ty om man ock i allmänhet, till heder för vår embetsmanna-korps, måste medgifva, att flertalet af de åtal, Justitie-Ombudsmannen anställt, icke rört fel af svårare beskaffenhet, så kan man likväl icke undgå att anmärka - Lag-UIskottets Utlåtande JM 4. 5 märka den ej ringa mängd af åtal för dröjsmål vid åtskilliga domstolar med afgörande af tvistemål, synnerligast konkurser.
Hvad Justitie-Ombudsmannen till befordrande af skyndsammare afgörande utaf sistnämnde slags mål föreslagit, vill Utskottet framdeles taga i öfvervägande, så vidt ej sådant genom antagande af ny Konkurslag, hvartill förslag på Kongl.
Maj:ts befallning nyligen blifvit utarbetadt, göres öfverflödigt.
Utskottet vill jemväl framdeles meddela yttrande öfver Justitie-Ombudsmannens i öfrigt gjorda framställningar, så vidt de falla inom omfånget för Utskottets verksamhet.
Men Utskottet kan dock icke undgå att, i anseende till ämnenas vigt, fästa Rikets Ständers uppmärksamhet på Justitie-Ombudsmannens åsigt i tvänne andra frågor.
Den ena rörer behofvet af verksamma åtgärder till påskyndande af måls afgörande i Konungens Högsta Domstol, i hvilket afseende Justitie-Ombudsmannen, så vida man ej kan uttänka annat sätt för ändamålets ernående, önskar framgång åt det nu hvilande förslaget till ändring i 17 och 22 §§ Regeringsformen.
Den andra frågan afser jemväl ett hvilande grundlagsförslag eller det om uppskof i riksdag.
Dess antagande anser Justitie-Ombudsmannen vara af en särskild vigt för lagstiftningsarbetet inom representationen.
1 detta hänseende antydes svårigheten att med tillräcklig och odelad omsorg kunna under det störande inflytandet af de mångfaldiga andra riksdagsbestyren behandla lagfrågor af mera omfattande beskaffenhet.
En sådan fråga, som, efter det den nu pågående omarbetningen af brottmålslagen hunnit fullbordas, Justitic-Ombudsmannen anser i första rummet förtjena uppmärksamhet, är rättegångsordningens förbättrande.
I detta fall anmärkes, det en väsendtlig förmån blefve vunnen, om man antoge en rättegångsordning, hvarigenom
Landtdomstolarna blefve i det närmaste permanenta, dcrförinnan dock en ny reglering af domsagor och tingsställen vore nödig.
Slutligen har Justitie-Ombudsmannen hemställt om en mera lämplig lokal för Justitie-Ombudsmans-expeditionen samt lämpligare förvaringsrum för alla till expeditionen hörande handlingar.
Öfver denna fråga tillkommer det icke Lag-Utskottet att meddela utlåtande, utan får Utskottet lill den behandling, sorn vederbör, hos Riks-Sländen vördsamt anmäla berörde hemställan.
| [Hänvisande till hvad Justitie-Ombudsmannens berättelse i öfrigt innehåller beträffande andra, icke här ofvan vidrörda ämnen, anser sig Utskottet, med föranledande af den nu fullbordade granskningen, böra angående Justitie-Ombudsmannens verksamhot i siri’’helhet uttala det förklarande, u2> ... alt Justitie-Ombudsmannen, genom nit, oväld och skicklighet i sin embetsförvaltning, i allo motsvarat Rikets Ständers förtroende.
Vrot. 1859 & 1860. 7 Sami. 1 Afd. 2 Häft.
STOCKHOLM, tryckt hos Eric Westrell, 1859 Lag-Utskottets Utlåtande N:o 5. 4 N:o 5.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 25 Nov. 1859, kl. 1 e, m.
Utlåtande, i anledning af väckt motion om föreskrifter rörande underhållande i farbart skick af kyrkoväg samt afsynande deraf.
Herr Kyrkoherden Ternström har uti ett till Högvördiga Preste-Ståndet ingifvet memorial, deruti herr Prosten Lundholm sig förenat, fästat uppmärksamhet å den brist i lagstiftningen, som skulle bestå deri, alt uti Bvggninga-Balkens 25 Kap., som stadgade huru vägar och broar skulle göras och byggas, icke annat förekom om kyrko- eller s. k. sockneväg än hvad 2 § stadgade angående dess bredd, men att om sådan vägs lagning och underhållande i farbart skick sommar och vinter samt årliga afsyning i likhet med allmän landsväg icke något vore bestämdt hvarken i berörde lagrum eller i 4 Kap. i § samma Balk; i anseende hvartill motionären löreslagit, alt till sistnämnde § eller ock till 25 Kap. 11 | i åberopade
Balk måtte göras ett tillägg af denna lydelse: ”Väg till kyrka, som afsides ligger, skall räknas lika med all— ”män väg och hvarje årstid af de dertill skyldige hållas fullt ”farbar.
Kronobetjening åligge att på samma gång allmän väg”granskning företages, äfven syna så beskaffad sockne- och ”kyrkoväg samt att, om bristfälligheter förefinnas, tillhålla väg”lottsegaren att skyndsamligen bättra, eller, om han tredskas, ”mot lega på hans bekostnad, låta arbetet verkställa.
När snöfall om vintern inträffar, skall kronobetjeningen likaledes ålig Bih. lill R.
Brot. i859 f 1860.
7 Sami. 1 Åfd. 3 Häft. 1 2 Lag-Utskottets Utlåtande N:o 5. ”ga att, hålla vård å kyrkoväg, så att den alltid är öppen och ”i farhart stånd.”
Della memorial, hvarå motionären hegärl remiss lill Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet, har dock blifvit till Lag-Utskottet öfverlemnadt och den 19 innevarande månad hit ankommit; men enär ifrågavarande förslag hufvudsakligen afser kontroll af kronobetjeningen derå, alt en redan i lag föreskrifven väg, hvars underhållande och årliga förbättrande likaledes är i lag, 25 Kap. C § ByggningaBalken, jemförd med 11 och 15 §§ i samma Kap., anbefaldt, hvarje särskild årstid hålles i lärhart skick, och den väckta frågan således är ett rent hushållnings-ärende och icke hänförlig lill den lagstiftning, hvarmed Lag-Utskottet, enligt 53 § Regeringsformen och 33 § P.iksdags-ordningen, eger alt sig befatta, föranlåles Utskottet att omlörmälde memorial till ilögvördiga Presle-Ståndet återlemna; hvilket hos samtlige Riks-Slånden vördsamt anmäles.
Reservationer äro anmälda af Herr Staaf]' samt Riksdagsfullmäktige Matts Pehrsson från Stockholms län och Johan Lekberg från Nerike, hvilka åberopat grunderna i deras vid Utskottets Utlåtande N:o 2 afgifna reservation.
Lag-Utskottets Utlåtande N:o 6. 3 N:o 6.
Auk. till Exp.-Utek. den 23 Dec. 1859, kl. 12 m.
Utlåtande, i anledning af väckt motion om tillägg till sladganderne angående loiten.
Uti ett till Hedervärda Bonde-Ståndet ingifvet memorial, som Blifvit till Lagutskottet remitteradt och den 21 innevarande månad hit ankommit, har lliks dagsfullmäktigen Josef Oscar Almqvist från Norrbottens län, hemställt, att såsom til lägg lill Kongl. Förordningen den 21 Mars 1844 måtte stadgas ansvar ej mindre för myndighet, hvilken lemnade tillstånd lill lotteri i andra än de i lag tillåtna fall, än äfven för den, som tryckte eller offentligen sprede inbjudning eller tillkänuagilvande till deltagande uti olofligt lotteri; men då Utskottet funnit de ämnen, motionen alser, icke vara hänförliga till den lagstiftning, hvarmed Utskottet, enligt 53 § Regeringsformen och 35 § Rjksdags-ordningen, eger alt taga befattning, får Utskottet omförmälde memorial till Hedervärda Bonde-Ståndet återlemna; hvilket, enligt 44 § Riksdags-orduingen, för samtlige Riks-Stånden vördsamt lillkännagifves.
Stockholm den 22 December 18 59. 4 Lag-Vtskoltets Betänkande N:o 7. N:o 7.
Ank. till Exp.-Utsk. den 27 Dee. 1859, kl, 1 e. m.
Betänkande, i anledning af gjord framställning om förklaring af föreskrifterna angående verkställighet af straff-arbete.
Denna framställning är gjord af Rikets Ständers Justitie-ombudsman i bans till riksmötet afgifna allmänna redogörelse.
Justitie-ombudsmannen bade nemligen lunnil, ali vid verkställande af ådömdt straff-arbete nödig enhet mellan de exekutiva myndigheterna saknades.
Först anmärker Justitie-ombudsmannen, hurusom af fångförteckningarne från fängelserna i riket inhemlades, att för straff-arbete tidsbestämningen en månad blifvit så olika förstådd, alt månaden inom några län beräknats till 20 dagar, inom andra efter kalendern och inom de öfriga till 50 dagar.
För den åsigt, att månaden motsvarade 20 dagar, kunde väl bernias någon grund af stadgandet i Tryckfrihets-förnrdningens 5 § 15 inom., att om den, som efter samma lag blifvit till böter fälld, saknade tillgång alt dem utgifva och förty borde i stället umgälla sin förbrytelse med fängelse å fästning, hvarje månad af fängelsestraffet skulle till 20 dagar räknas; och samma mening saknade ej heller stöd af 10 Kap. 1 § Utsöknings-Balken, enligt dess lydelse i 0 punkten af Kongl. Förklaringen den 23 Mars 1007, angående böters och vitens förvandling till fängelse.
Dessa straffarter syntes dock vara af väsendtligen olika beskaffenhet, äfven derföre att straffarbete kunde, såsom för stöld, bedrägeri och förfalskning, ådömas på vida längre tid, tio år eller till och med lifstid.
Emellertid ansåg
Justitie-ombudsmannen eli tydligt lagstadgande i omförmälda hänseende vara af behofvet högeligen påkalladt, dervid del kunde vara af mindre vigt hvilkendera åsiglen antoges, endast frågan blefve klart och bestämdt afgjord.
Lag-lJiskottets Betänkande N:o 7. 5 Lag-Utskoltet, sorn det tillhör att meddela yttrande i anledning af denna framställning, har, lika med Justitie-ombudsmannen, funnit lagstiftarens mellankomst här vara nödig.
Olika meningar kunna dock i sjelfva lagstiftningsfrågan uppstå.
För månadens beräknande lill 50 dagar synes ej förefinnas annat skäl än att straffet derigenom, oberoende af olika månaders dagatal, blefve på dagen lika för alla.
Visserligen synes detta skäl talande; men detsamma gäller likaväl för hvarje annan fix tidsbestämning, l. ex. månadens beräknande till 20 dagar, hvarför äfven stöd kunde hemtas af det utaf Justitie-ombudsmannen åberopade förhållande i afseende å böters förvandling enligt Tryckfrihets-förordningen och Utsöknings-balken.
Denna sistnämnda tidsbestämning kunde således tyckas närmast öfverensstämma med de i vår kriminal-lagstiftning redan antagna grundsatser.
Men utom det att ett förvandlingsstraff är till sin grund väsendtligen olika med direkt ådömdt stralf-arbete, möter härvid äfven den betänklighet att, vid månadens beräknande till 28 dagar, ett dr komme alt innehålla till och med en dag utöfver Tretton månader, och att således 13 månaders straffarbete komme att vara ringare än ett års; ty att äret skall beräknas elter kalendern, derom synas meningarne ej vara delade.
En sådan oegentlighet, som den nu antydda, är dock allt lör förvillande för att kunna vinna hägn i en lagstiftning, der straff-arbete på år redan är i så många fall stadgadt.
Utskottet anser således månaden i förevarande fall böra beräknas efter kalendern, hvilket äfven öfverensstämmer med Lag-beredningens förslag till straff-balk.
En sådan beräkningsgrund medför äfven större reda och lätthet vid verkställandet af straff.
Den skilnad i strafftiden af en eller par dagar, som härigenom kan uppkomma för särskilda, till straff-arbete på lika månadstal dömde personer, synes vara alltför obetydlig alt förtjena något afseende.
Man bör härvid ock taga i betraktande att straffarbete aldrig ådömes på kortare tid än tvä månader; och såsom en allmän regel torde få erinras, alt för en och samma förbrytelse tillämpning af ett för alla qvautilativt lika straff är en omöjlighet.
Så tyckes det väl som alt fängelsestraff, aftjenadl under sommaren, borde för de fleste vara svårare än enahanda bestraffning, verkställd vintertiden; men något afseende derå har lagstiftaren ej kunnat fästa.
På dessa grunder och då tiden för fängelsestraff, der ej annorlunda finnes stadgadt, väl bör beräknas lika med tiden för straff-arbete, anser sig Utskottet böra vördsamt tillstyrka, det Rikets Ständer för sin del måtte besluta en författning af följande innehåll: ”Dä tid för ådömdt straff-arbete skall räknas efter månad eller är, varde den dag för slutdag ansedd, som genom sitt nummer i månaden motsvarar den, från hvilken tidräkningen börjas: börjas den pä dag, mot hvilken ej någon svarar i den månad, hvarunder räkningen slutas; varde sista dagen i den md - 6 Lag-Utskottets Betänkande N:o 7. nåd för slutdag ansedd.
Samma lag vare i afseende ä fängelsestraffder ej annan beräkningsgrund finnes särskildt i lag stadgad.” Vidare har Justilie-ombudsmannen fästat uppmärksamhet å det förhållande, att sedan genom 2 § i Kongl. Förordningen den 21 December 1857, angående strafl-arbetes och fängelsestraffs verkställande i enrum, blifvit stadgadt, alt, om sådant arbete, ådömdt för längre tid än tre månader, verkställes i enrum, från den del af strafftiden, som öfverskjuter tre månader, skall afdragas en fjerdedel, villrådighet uppstått jemväl i den frågan, huruledes de å strafftiden medgifna afdrag skulle ske.
Anloges månaden till 28 dagar, så kunde elt sådant tvifvelsmål icke ega rum, emedan hvarje ljerdedels månad då, lätt räknadt, utgjorde sju dagar; men just derföre att lagstiftaren uti Förordningens åberopade § vidare stadgat, dels att, om vid sådant afdrag uppkomme brutet månadstal, en ljerdedels månad skulle till sju dagar räknas, dels ock alt, derest afdrag skedde i dagatal och dervid i afdraget uppkomme brutet tal, för det tal hel dag skulle å straff-tiden afräknas, hade omnämnda tvifvelsmål föranledt de största skiljaktigheter i tillämpningen.
Då, till exempel, den fjerde stralfmånaden enligt kalendern innehållit 51 dagar, hade några exekutorer bestämt afdraget till 7 dagar och således låtit den brottslige af fjerde månaden undergå 24 dagars fängelse, hvaremot andra beräknat trefjerdedels månaden, med sju dagar å hvarje fjerdedel, till 21 dagar, så att den afdragna ljerdedels månaden kommit att utgöra 10 dagar.
Äfven hade, med tillämpning af stadgandet att brutet dagatal skulle för hel dag läknas, stundom så tillgått, alt afdrag af fjerdedels månad uträknats till 8 dagar och återstoden af månad å 51 dagar således till 25, samt af månad å 50 dagar till 22 dagar.
Justilie-ombudsmannen ansåg således behofvet af en lagförklaring äfven i dessa delar vara ådagalagdt.
Utskottet kan dock icke instämma deruti, utan finner anförda sladganden, rätt fattade, vara klara och bestämda.
Föreskriften i 2 § af åberopade författning: ”uppkommer i sådant afdrag brutet månadstal, varde fjerdedels månad till sju dagar räknad,” innebär tillräckligt tydligt, helst vid jemförelse af §:s innehåll i öfrigt, att beräknandet af fjerdedels månad till sju dagar alser endast afdragstiden, men icke månadens öfrige tre fjerdedelar.
Således, då den månad, hvarifrån afdrag skall ske, innehåller 51 dagar, bör någon tvekan icke kunna uppstå derom, att endast 7 dagar skola afräknas och öfrige 24 dagar utgöra rätta strafftiden.
Icke heller kan Utskottet finna någon otydlighet i åberopade §:s fjerde moment, hvilket lyder:
"Skall afdrag i dagatal ske, och uppkommer i afdraget brutet tal; varde för det tal hel dag å strafftiden afräknad.”
Af detta stadgande, jemfördt med det förut anförda, är dét uppenbart, att ”brutet dagatal” icke kan ifrågakomma, då den strafftid, hvarifrån afdråg skall ske, är hel månad.
Är det åter kortare tid, till exempel 21 da - Lag-Utskottets Betänkande N:o 7. 7 gar, så bör ingen kunna misstaga sig derom, att den fjerdedel, som skall afdragas, bör beräknas lill 6 dagar.
Hvad Utskottet i det förra hänseendet eller i fråga om beräknandet af afdrag från hel månad anfört, öfverensslämmer ock med den åsigt, Kongl.
Maj:t uttalat i ett den 50 sistlidne Augusti till Öfverståthållare-embetet och Kongl. Maj:ts samtlige Befallningshafvande utfärdadt Cirkulär, hvilket dock ej blef i Svensk Författ— nings-samling synligt förr än efter det Justitie-ombudsmannens berättelse redan var till Rikets Ständer afgilven; och får Utskottet, på grund af hvad sålunda blifvit anförd t, vördsamt afstyrka någon lagstiflnings-ätgärd i anledning af Justitie-ombudsmannens i sistberörda hänseenden gjorda framställning.
Slockholm den 27 December 1859.
Stockholm, tryckt hos N. Marcus, 1859. Lag-Utskottets Utlåtanden N.ris 8 och 9.
1 ÄT:o 8, Alik. till Exp.-Utsk. den 30 Dec. 1859, kl. 2 e. ra.
Utlåtande, i anledning af väckt motion om ett tillägg till Handels-ordningen.
Till Lag-Utskottets behandling liar Välloiliga Borgare-Ståndet hänvisat ett af Herr F, M.
Wahlbom ingifvet memorial, deruti han hemställt, att »uti 1 § af 1 art.
Handels-ordningen den 22 December 1846 måtte tilläggas en föreskrift derom, att bevis öfver de kunskapsmått, som för rättighet att idka handelsrörelse erfordras, böra, efter anstäldt förhör, meddelas af Lärare vid högre undervisnings-anstalt i stad eller annan vetenskapligt bildad person, i afseende å skrif- och räkne-konst, och af annan trovärdig person, om hvilken kändt är att han deruti eger insigt, angående bokföring;» — men då den föreskrift, motionären sålunda föreslagit, icke är att hänföra till allmän civil-, kriminal- eller kyrko-Iag, och således icke faller inom omfånget för Utskottets i 33 § Regeringsformen och 33 § Riksdagsordningen utstakade verksamhet, föranlåtes Utskottet att omförmälde, den 24 innevarande månad hit ankomna, memorial till Välloiliga Borgare-Ståndet återlemna; hvilket för samtlige RiksStånden vördsamt anmäles.
Stockholm den 27 December 1859. tt:o ».
Ank. till Exp.-Utsk. den 30 Dec. 1859, kl. 2 e. m.
Utlåtande, i anledning af väckt motion dels om skärpta kontroller å hommunal-myndigheter, dels ock om förändring i brottmåls-lagstiftningen.
Uti ett till Välloiliga Borgare-Ståndet ingifvet memorial, som blifvit till Lagutskottet remitteradt, har Herr C. F.
Ridderstad, med förmälan att Sveriges brottmålsBih. till 11.
Prot. 1859 & 1860. 7 Samt. 1 Afd. 4 Haft., 2 Lag-Utskottets Utlåtande N:o 10. statistik utgjorde en mörk fläck bland de Europeiska staternas, hvartill orsaken vore att finna ej mindre i den kriminela lagstiftningens brister, utan äfven i en ofullständig tillämpning af våra kommunal-lagar, i hvad de afsåge kommunens pligt att taga vård om demoraliserade personers barn, yrkat dels skärpta kontroller å kommunalmyndigheterna, så att dem tillhölies att göra sin skyldighet mot sådana olyckliga, som saknade en rättskaffens föräldravård; dels ock att domaren måtte få den föreskrift att ingå i pröfning, icke blott af ett begånget brott, utan äfven af anledningarne dertill och, sä snart mildrande omständigheter förefunnes, bestraffa ett sådant brott, der värdet af det stulna icke öfvérstege Tio Riksdaler Riksmynt, med förvisning till frivilligt arbetshus eller fem dagars enskildt fängelse; — men enär motionären, i strid med SI § Riksdags-ordningen, i en och samma skrift framställt förslag af väsendtligen olika beskaffenhet och af hvilka det förra, eller frågan om skärpta kontroller å kommunalmyndigheter, uppenbarligen utgör ett ämne, hvarmed det icke tillkommer Lag-Utskottet att taga befattning, föranlåtes Utskottet att omförmälda, den 24 innevarande månad hit ankomna, memorial till Vällofliga Borgare-Ståndet återlemna; hvilket för samtlige Riks-Stånden vördsamt tillkännagifves.
Utlåtande, i anledning af väckt motion om förändring i vissa delar af Militie- Boställs-ordningen.
Uti ett till Vällofliga Borgare-Ståndet ingifvet memorial, som blifvit till Lagutskottet remitteradt och den 24 innevarande månad hit ankommit, har Herr Alfred Grenander föreslagit förändring af stadganderna i 23, 31, 68 och 71 §§ af Militie Boställs-ordningen den 23 Januari 1836, sistnämnde § jemförd med Kongl.