Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Landtmannen mycket besväras och uppehälles derigenom, att han för dess erläggande vid fia- och Adolf Fred ries-Torgen ofta måste göra en lang omväg, och Utskottet icke helier är i tillfälle, att upptänka ett lämpligare sätt, hvarpå densamma till mera lättnad för Landtmannen, skulle kunna utgöras; så finnér lig Utskottet i detta afseende endast kunna föreslå, att Rik sens' HöglofL Ständer rnå i underdånighet anhålla, det Kongl Majrt täcktes i Nåder anbefalla Ofverstålläfe-Embetet, så väl vidtaga sådana åtgärder, hvarigenom nu öfverkiagade olägenheterna, i afseende på uppbördssätt-jt, må i möjligaste måtto kunna förekomma*, sorn äfven noga tillse, det en sådan afgift ej affordras för de varor, som redan pä I,andel till viss person äro betingade, eller till eget behof införas, och följaktligen icke pä Torget utbjudas och föryttras, held-t de samma i dylika fall, enligt ÖfverStathållare-Embetets Kungörelse den 14 Juli 1815, icke synas vara ifrågavarande afgift underkastade.
Vidkommande sedan hvad af Wessing blifvit yrkadt: att, om någon Stad, i stöd af sina Privilegier, skulle fortfara med våg- och mätareafgiflens afFordrande, måste det nödvändigt linnas Väg- och Mätarehus vid det Torg, dit Landtmannen får föra sina produ - J3/,2 Eesv. och Ekon.
Betänkanden. eter, och Lsndtmannen icka åläggas lemna sin afgift, förrän han försålt varan, heldst hatt stundom blir så missbjuden, att han nödgas återföra densamma ; får Utskottet anföra, att, i Utskottets tanka, afgiftens åläggande tydeiigen påkallar och förutsätter, det anstalter för vägning och mätning böra finnas på tjenliga ställen; men deremot, kan Utskottet icke tillstyrka, att afgiften först efter varans försäljning erlägges, då flere Städer äro berättigade, att af alla inkommande varor, utan att de mätas, vägas, elier säljas, åtnjuta vågoch mätarepenningar.
Bland dessa Städer må exempelvis anföra* Vesterås.
Enligt 169S och 1720 årens Kongl. AflöningsStater för denna Stad äfvensom Magistratens Taxa den 8
Maj 1784, erläggas för alla tnätbara /varor, sorn ifrån andra orter, Sjö- eller Landvågen, till Staden ankomma, ehyad frie ma> tas eller ej, 6 rst», samt dessutom för; utmätningen i serskildt arfvode åt Mätarerl, 1 rst.
På lika sätt och efter samma grunder betalas för vagningen af vågbara varor, ehvad de vägas eller ej.
Utskottet kan ej heller understödja hans vidare yrkande, att alla hemmans onera, som i Stad skola lemnäs, böra från denna afgift befrias, då sådant vore en icke mindre kränkning af vissa Städers ägande Privilegier.
I afseende på hvad Wessing slutligen föreslagit, att Utskottet måtte uppgifva en bestämd
Lag, som innefattar alla dessa omständigheter äfven för den enfaldigaste, så JZesv. och Ekon, XJtsk.
Betänkanden. torde en sådan
Lag redan finnas och vara gällande i hvarje Stads serskildta Privilegium.
Utskottet, som hvarken tror sig tillhöra, ej heller är i tillfälle, att utarbeta en afhandling, sorn bestämdt innefattar en uppgift, så väl på de Städer, hvilka äga sådana rättigheter, äfvensom på de Privilegier, hvarpå de grunda sig, har likväl trott sig icke böra underlåta gifva Wessing anvisning på /.
Flintbergs år 1795 från trycket utgifna Arbete: Örn Städernas nied Handel, Sjö• fart och Bruksrörelse gemenskap ägande inkomster af Tolag-, Våg-, Hamn-, liro , Mätare och Packare penningar nu m., såsom innehållande på ett ställe det hufvndsakligaste, sot» i alla dessa afseende» kan vara nödigt att känna.
Fur öfrigt torde någon vidare åtgärd, rörande Wes sin gs gjorda motion, så väl af Utskottet 801U af Riksens Höglofl.
Ständer vara öfverflödig, då Kongl. Maj:t, i anledning af Riksens Höglofl.
Riksdag gjorda underdåniga hemställan i samma ämne, redan i Nåder anbefallt Dess och Rikets CommerceCollegium, att deröfver afgifva underdånigt Utlåtande, samt detta Collegium, sedan Konungens Befallningshafvandes i Länen och Städernas Magistraters yttrande blifvit infordrade, nu är i tillfälle, att denna underdåniga pligt fullgöra.
Stockholm den 15 Maj 1818. jBesv. och Ekon.
Utsit.
N:r 128.
Ständers Allmänna Besvärsoch EkonomiUtshotts Utlåtande, öfver de hos Högvärdiga PrestS tande t gjorde anmärkningar vid Utskottets den 5 sistlidne Agrill afgifva Betänkande, i anledning af åtskilliga väckta Motioner och gjorda förslag, om vidtagande af nödiga ätgärm der till förekommande af Härf vade Krigsmäns permitterande och kringvandrande i Ilandet, samt upphörande af Handtverks Gesällers lika beskaffade vandring frän den ena Staden och Orten i Riket till dea andra.
Enligt livad ett fräd Högvördiga Prest-Ståndet till Utskottet ankommet Protocolls - Utdrag af den 27 sistlidne Apriil innehåller, hafva anmärkningarne blifvit gjorde af Herrar Biskopparne Doctor Ahnqvist, Friherre Doctor Mörner och Doctor Faxe, Lectorn Arenander, Professorerne Doctor Wijkman, Forssell och Thyselius, samt Prosten Eli, hvilka hufvudsakligen anfört: Herr Biskoppen Almqvist, ett, då permitterade krigsmän och kringvandrande
Gesäller tilläfventyrs icke kunde genom författningar hindras att tigga, hvilket väl vore önsbansvärdt, dessa personer icke borde till bestraffning derföre anmäla.», utan i de esv. och Ekon.
Ijetäukandcn, gjy fall, då de med pockande eller hotande fordra Understöd.
Herr Biskopen Friherre Mörner, att Utskottets förslag, det den permitterade jarlen inom 8 dagar efter ankomsten till- den församling, dit han är permitteradskall hafva skaffat sig försvar hos någon godkänd person, vöre i den grad hårdt, att verkställigheten icke syntes möjlig, knappt tänkbar, äfvensom att förslaget, det värfvad Nummerkarl, om han under permissions-tiden får afsked eller blifver utur Compagniets Bullor utstruken, icke skulle få qvarstadna i den Församling han då vistas, vöre nog hårdt och obilligt; och trodde Herr Biskopen för öfrigt, att en noggrann efterlefnad af de uti Utskottets Betänkande åberopade General-Ordres af den 26 Aprill 1817 borde tillräckligen svara emot det önskade ändamålet.
Herr Biskopen Faxe, att, i händelse någon, underdånig skrifvelse till Kongl. Majrtkomme atti detta ämne expedieras, alla de olägenheter, hvilka permitterade Soldaters kringvandringar medföra, deruti mätte blifva detai lierade» Herr Lectoren Arenander, att, utom hvad Utskottet föreslagit, det tillägg borde göras, att den permitterade karlen uti passet uttryckligen förbjudes» att med tiggande och pockande på Allmosor under sin vandring från och tili Garnizons-orten ligga Allmänheten till last, och att, om han dermed beträdes, sådant måtte få på passet af Bihang till JXiksSt.
Pr«$} *S*7-*8*8?
&;r 107 108. 846 Besv. och Ekon.
Betänkanäelt. flen förolämpade antecknas, med äfventyr för Soldaten, att antingen genast varda gripen och återförd, eller ock vid återkomsten till Regementet derföre till ansvar ställd} hvarjemte den permitterads
Soldaten icke borde» utan gilltiga skäl och erhållen tillåtelse af Pastor, under permissionstiden, få begifva sig bort till andra ställen inom Länet, och éj heller af Konungens Befallningshafvande erhålla Pass till andra Lans besökande.
Beträffande ater Handtverks-Gesäller} så hade Herr Lectorn önskat, att Utskottet föreslagit några Polis-anstalter, sorn kunnat återföra dem til! ordentlighet och förbättring, hvilken Herr Lectoren ansett dem så väl behöfva.
Pierr ar Professorerne Forssell och Wijk* inan, att de voro af enahanda tankar med Herr Lector Arenanderoch ansåge Herr Professoren Doctor Wijkman Handtverks.Gesällernas kringvandringar vara för Landsbygd den mera skadliga och betungande, än permitterade Soldaters, hvarföre ock Herr Doctoren förnyat dess förut gjorda yrkande, att Handtverks-Gssällen måtte ställas under Tj enstehjons-Stadgan, emedan Herr Doctoren, lika med Herr Lector Arenander, icke kunde inse, att Gesällers kringstrykande och tiggerier har något det minsta sammanhang med näringsfriheten.
Herr Professor Forssell hade dessutom tillstyrkt, att i författningen måtte bestämde utsättas, det kronobetjeningen bör åligga till. synen deröfver, att permitterad Soldat inom ftiésv. och Ekon.
Itctankanden. 8 da gar efter ankomsten till permissionsstäl let förskaffar sig behörigt försvar.
Herr Professor Thyselius hade yttrat den önskan* att värfvade Soldaters rättighet till permission mätte inskränkas mera än Utskottet föreslagit, och blott en gång om året beviljas; samt att den permitterad?
Soldatert måtte under vandringstiden få behålla hälften af sitt gage.
Hefr Prosten
Ek hade förenat sig med Herr Lector Arenander, och tillagt, att Utskottet äfven borde föreslå några medel till förekommande af HandtverkS-GesäUers kring* tandringar.
Utskottet, som af ofvan intagne yttranden anser sig böra förmoda, att det Högvördiga PrestStåndet, hvarest nu ifrågavarande ämnen blifvit motiverade, lärer, lika med Vällofl. BorgareStåndet och Hedervärda BondeStåndet, hvilka i alla delar bifallit Utskottets förra Betänkande, som af Höglofl. Iiidderskapet och Adeln ä'r äfslaget, gilla de grunder, hvarpå Betänkandet hvilar, och hvaruti Högvördiga Ståndet torde igenkänna Utskottets bemödanden, att, förnämligast vid. sådana tillfällen, då omständigheterna kunna hafva föranledt till väekandé af frågor, sorn röra mer eller mindre tvång eller inskränkning af Medborgares frihet i afseende på deras utkomst och hittills begagnade, icke directe förbudna medel och utvägar att förskaffa sig den, föreslå medelvägar, hvilka likväl icke alltid äro de mest lätta att linna, får, i anledning af de vid Betänkandet gjorde an - Eesv. och Ekon.
Betcinkanaen. märkningar anföra, att, ehuruväl det utaf de 2me Respectiva RiksStånden, hvilka de bägge nu förevarande ämnen närmast röra, lemiiade bifall åt Betänkandet, synes/ utmärka, att de a£ Utskottet deruti gjorde, förslag äro grundade på billighet och Tidehvarfvets fordringar, och att Utskottet således icke bör hvarken mildra eller skärpa de medel, som för ändamålens vinnande blifvit tillstyrkte, Utskottet likväl anser sig kunna föreslå den enda ändring uti förra Betänkandet, att, hvad permitterade Krigsmän beträffar, den uti i:a puncten af samma Betänkande föreslagna skyldighet för Soldaten, att under vistandet i Församlingen icke öfvergifva den Interimshusbonde, hvars försvar han njuter, förr än han kan visa, det han erhållit annat lika godkändt försvar, matte mildras på det sätt, att, sedan karlen inom 8 dagar skaffat för sitt uppförande en eller 2:ne
Mäns borgen, som af Pastor och Församlingen samfäldt godkännes, han må äga frihet, att uppehålla sip och arbeta hvar heldst inom Församiin O gen honom för godt synes, utan något tvång af den elier de personer, hvilkas borgen han erhållit.
Men någon annan ändring uti sitt förra Betänkande anser Utskottet, på ofvananförde skäl, sig hvarken böra eller kunna föreslå, enär Betänkandet är af 2:ne Riksstånd bifallet, och de hos Högvördiga PrestStåndet gjorle anmärkningar icke heller gifva Utskottet någon anledning till frågornas annorlunda behandlande i det hela.
Stockholm den 15 Maj röi8.
JBesv. ock Ekon, Utsk.
N:r 129.
Riksens Hbglofl.
Ständers Allmänna Besvärs» och EkonomiUbskotts Utlåtande, i anlccU ning af gjorde anmärkningar vid Utskottets Betänkande, rörande medel till öfverflöclets hämmande, samt yrkaclt för+ bud mot yppighetsvarors nyttjande och förbrukning m. m, H öglofl.
Ridderskapet och Adeln, Högvördiga PrestStåndet och Hedervärda BondeStåndet hafva till Utskottet återremitcerat dess ofvannämnde Betänkande, hvarvid anmärkningar blifvit gjorde: hos Höglofl.
Ridderskapet och Adeln, af Herrar G, af Brinkman och P. G.
Cederschöld y hos Högvördiga PrestStåndet af Pierr Prosten Svedelius, Pierr Comminister Bergegren, Herr Professor Forssell och Pierr ProsLen Doctor Froberg; samt hos Hedervärda BondeStåndet af Riksdagsfullmägtige Nils Månsson frän Malmöhus Län, Berg från Bohus Län, Anders Danielsson från Elfborgs Län och Johan Longberg från Gefleborgs Län.
Herr af Brinkman anser Utskottet hafva omfattat sådana förslag, som ej med dess yttrade grundsatser stå i förening, enär LTtskottet först antagit, att vid all Lagstiftning den största möjliga consequence bör iakttagas, hvartill, enligt Pierr af Brinkmans tanka, hörer, att inga andra Lagar göras, än de, som innehålla bestämda föreskrifter och 850 Besv, och Ekon, Utsk, Betänhanden, åsyfta enkel verkställighet, men sedermera tillstyrkt förbud emot bruket af sädana utländska varor, som äro till införsel i Riket •förbudne.
Herr af Brinkman förmenar, alt ett sådant förbud vore ganska svårt, om ej omöjligt, att handhafva, underkastadt så mångå illusioner och åtföljdt af så många chicaner, att han för den executiva tuagtens lugn afstyrfeer dess antagande.
Den åtskillnad, som Utskottet antagit emellan förbrukning af Caffe i eget hus med eller utan sällskap, anser Herr af Brinkman mindre redbar, och tror att den, som ej sjelfvilligt mägtar lyfta sig till oberoende af andras fördomar och bruk, skall äfven ej genom tvångslagar kunna förbindas till tarflighet och sparsamhet, utan söka anledning att gäcka Författningens afsigt, då antingen Lagen måsta hvila, eller angifvelser och åtal intränga i husliga kretsar.
AnmärkningsFörfattaren yttrar vidare, att alla tiders exempel och de under Sekler tillskapade ÖfverflödsFörodnin* gars öde tala högt emot möjligheten af sådana förbuds efterlefnad, med hvilka ingenting kan uträttas, förr än deras utfärdande påkallas af tidens anda och de gå i bredd med den allmänna öfvertygelsen; Och anser Herr af Brinkman dessutom så mycket mindre nödigt att nu besvära Kongl. Majit med någon underdånig önskan i sådant ändamål, som Kongl. Majit har tillgång på alla Comitéers i Landsorterna yttranden och förslag i detta ämne, i den händelse Kongl, Majit i Nåder skulle finna för godt att nå - Lesy. och Ekon.
Betänhanden, 851 gon ÖfverflödsFörordning besluta och utfärda.
Herr Cederschöld har förmenat, att en ConcursStadga, tillräckligen sträng för att afskräcka ifrån att lefva på andras bekostnad, vore det bästa Correctif emot Luxe och Öfverflöd j men deremot ansett en ÖfverflödsFörordning vara den skadligaste af allt öfverflöd.
Likväl har Herr Cederschöld instämt med Utskottet deri, att allt hvad som anses nödigt förbjudas till införsel, bör äfven till bruk och nyttjande förbjudas, heldst ett annat förhållande vore en uppenbar motsägelse.
Hvad Utskottet föreslagit i afseende på Caffe, synes Herr Cedersköld endast leda till oredor, i synnerhet som orden samqväm och sällskaper skola sakna tillräcklig bestämdhet.
Och, då för öfrigt den vinst för det Allmänna, som Utskottets förslag möjligen kunde medföra, vore alltför obetydlig, för att kunna motväga de dermed förknippade olägenheter, önskar Herr Cederschöld, att allt hvad Utskottet sagt om Caffét måtte alldeles förfalla, heldst en inskränkt tillåtelse är mycket skadligare an ett fullkomligt förbud.
Herr Friherre Ludvig Boye har deremot hemställt, att Utskottets tillstyrkande rörande confiscerade varors försäljning till export mätte antagas; deruti Hefr af Brinkman instämt, med tillägg att utskeppningen , deraf må få verkställas ifrån alla Städer, der varorna blifvit förbjudna, Herr Prosten Svedelius har väl gillat Utskottets antagna grundsats, att allt sorn är 052 Besv. och Ekon. lTtsk.
Betei nkanden. förbjudet till inFörsel, äfven bör vara förbjudet till förbrukning; men deremot ansett Utskottets tillstyrkande i fråga om Cafféförbudet ej kunna medföra åsyftad verkan, hvilket tillräckligt skall blifvit ådagalagdt af, i detta afseende utfärdade och ännu gällande Författningar.
Herr Frosten förmodar dessutom, att ordet samqväm ej skulla kunna bestämmas, och att ett sådant partielt förbud, som Utskottet, i afseende på dessa, föreslagit, skulle bereda tillfälle för de ledsammaste chicaner, utan att någon hufvudsaklig vinst deraf vore att förvänta.
På dessa skäl, och enär Riksens Ständer redan fattat det beslut, att bruk af öfveiflödsarticlar, hvaribland Caffe visserligen kommer att räknas, skall taxera» till Bevillning; tror Herr Prosten ej, att en ÖFverflödsFörordning kan tillstyrkas, så framt Statens påräknade inkomster skola utgå, och anser rådligast, att tili Kongl, Maj:ts Eget Nådiga godtfinnande öfverlemna denna sak, utan att dervid något till- eller afstyrka.
Pierr Comminister Bergegren har föreslagit, att öfverflödsvaror må till förbrukning tillåtas, men under villkor af beskattning, i synnerhet på Utländska öfveiflödsarticlar, hvilken beskattning likväl ej borde blifva så ringa, att det derigenom sökta vigtigaste ändamålet, förminskningen af de Utländska öfverflödsvarornas förbrukning, ej förfelades.
Hvad Caffe beträffar, h ar Herr Comministern, i anseende till dess höga pris för de mindre bemedlade, äfvensom förnämligast för dess skadliga inflytelse på .handelsvågen, önskat, Besv. och Ekon.
Betunkanden, (355 att det, jemte alla dess surrogater, måtte helt och hållet förbjudas.
Herr Professor Forssell har förklarat, att han trodde Riksens Ständer ej kunna hos Kong!.
Majrt anhålla om någon ytterligare Författning emot Yppighet och Öfverflöd.
Om Caffe skulle förbjudas, förmenar Professorn, att man skulle begagna något annat surrogat, som kanske vore lika kostsamt, men mindre helsosamt, och tror för öfrigt, att, då hvarje enskild Ledamot i samhället icke ville hushålla för sig sjelf, skola alltid Regeringens omsorger och åtgärder i denna del till det mesta blifva frugtlösa.
Herr Prosten Lector Fröberg har trott, att, då Riksens Ständer ej sjelfva kunna uttänka tjenliga medel till hämmande af luxe och öfverflöd, det vore olämpligt att besvära Kongl. Majrt med någon underdånig anhållan x detta hänseende, serdeles som Prosten befarade, att Kongl.
Majrts härom utfärdade fadérliga förmaningar saknat önskad verkan; på hvilken grund Herr Prosten äfven tillstyrkt, att Utskottets Utlåtande måtte ogillas.
Dessa anmärkningar hafva blifvit besvarade af Herr Prosten Doctor Vijkman, Herr Prosten Flasselroth, och Herr Prosten Almqvist, hvilka instämt i de grunder, Utskottet i sitt Betänkande antagit 3 och har Herr Prosten Öhrvall förenat sig tued ^Prosten Wijkman och Prosten Ahnqvist.
Hos Hedervärda BondeStåndet har Riksdags! ullmägtigen Nils Månsson från Malmö - 854 SesV’ och Ekon.
Utsk, Betänkanden. hus Län förnyat sitt påstående, att Caffét, hvars import skall öfverstiga hele Jernexporten, måtta helt och hållet till införsel och förbrukning förbjudas • deruti Riksdagsmannen B et'g från Bohus Län instämt, med åberopande af de i dess reservation anförda grunder, BiksdagsFullmägdgen Johan Wessing från Vesterås
Län har deremot béstridt det yrkade förbudet, på den grund, att
Bevillningsutskottet ernade å ifrågavarande artikel förseslä en consumtions-afgift, beräknad tili dubbelt belopp för Ståndspersoner emot allmogen * och skulle äfven, i händelse &f förbud, Bevillningen betydligen förökas, genom minskningen af da för Statsverket påräknade inkomster för Tullafgiftau å inkommande Caffe.
RiksdagsFuUmägtigen Anders Danielsson från Elfsborgs
Län har ansett vid Utskottets behandling af den väckta motionen förtjena anmärkas dess underlåtenhet att närmare detaillera hvad som borde för öfverflöd anses och förbjudas, samt förmenat, att Utskottet bort inkomma med ett bestämdt Förslag till ÖfverflödsFörfattning, grundad på. de serskilda Comitéers åsigter i ämnet, hvilka deröfver afgifvit Utlåtanden ; hvarförutan Riksdagsmannen trott, att
Utskottet ej bort ingå i något yttrande rörande Gårdfarihandeln, då motion härom ej blifvit väckt.
Och har Riksdagsmannen för öfrigt ansett Ekonomiutskottets Utlåtande i detta ämne vid 1815 års
Riksdag ej innefatta nå - Hes v. och Hilton.
Het änkan den.
Q55 got, som ådagalade farhåga för Gårdfarihan. delns skadeliga inflytande, RikdagsFullmägligen Johan Longberg har yrkat återremiss af Betänkandet i den del som angick Caffet, i afseende på hvars totala förbud han helt och hållet inBtämt uti Riksdagsmannen Bergs yttrade tanka.
Dessutom har Hedervärda BondeSlåndet i allmänhet understödt den af Berg yttrade mening, hvarvid Ståndets Taleman gjort det tillägg, att han ansåg det vara BondeStåndet värdigt, att genom Förslaget, om totalt Caffe - förbud göra första steget till öfverflödets hätnmandc, samt derigenom ådagalägga sitt nit för Fosterlandets väl och sin förmåga, att utan uppoffring lemna ett Utländskt öfverflöd, lika opassande detta Stånd, som skadligt för det Allmänna, Dessa sålunda gjorde anmärkningar har Utskottat med noggrann uppmärksamhet öfverväga!, och får nu med anledning deraf vördsamt meddela sina tankar.
Hvad först angar den anmärkningen, att Utskottet sjelf felat emot dess antagna princip rörande vigten af en consequent Lagstiftning, då Utskottet tillstyrkt, att Utländska Öfverflödsvaror, som äro till införsel förbjudne, älven böra till bruk och nyttjande förbjudas 5 emedan till consequencen skall höra, att inga andra Lagar göras, än de som innehålla bestämda föreskrifter och åsyfta enkel verkställighet, så får Utskottet härvid förklara, att, enligt Utskottets tanka, är ändamålet med förbudet emot Utländska Öfver» 85<5 Bast), och Ekon, Utsk, Betankanden, flödsvarors införsel att hindra deras förbrukning.
Att tillåta denna, är således att motarbeta det ändamål, sorn man vill vinna; och, som consequence är en alltid likstämmig utveckling af en antagen princip, måste ostridigt hvarje åtgärd, som hämmar eller motverkar denna utveckling, vara incoRsequent.
Bestämda föreskrifter och enkel verkställighet äro visst hufvudpakliga kännemärken på en god lag ; men dessa torde förnämligast angå dess former, hvilka ej med Lagens grundprinciper böra förblandas.
Erfarenheten, som förr eller senare lägger i dagen de stadeliga följderna af origtiga eller försummade åtgärder, har äfven visat det menliga inflytande, som ifrågavarande tillåtna förbrukning och försäljning medfört, ej mindre på den inhemska industrien, än på sedligheten.
Lurendrägeri och Tullförsnillning måste ovillkorligen uppmuntras derigenom, att den till införsel förbudna varan ^får brukas och begagnas.
De inhemska Fabrikerne och Näringarne, som ännu ej kunna uthärda concurrence med Utländningen, hafva fått vidkännas de känbaraste förluster härigenom, enär i sådana fall icke en gång en afpassad
Tull jemkar försäljningspriset å den Utländska varan; och bidrager denna tillåtna förbrukning äfven att hos Nationen underhålla den kallsinnighet för egna producter, och det begär efter Utländsk yppighet, hvarföre hon ej orättvist torde tadlas.
Missbruk och öfverträdelser af Lagar kunna ej undvikasj men dessa missbruk äro ej ett skäl emot Lagens JBzsi). och Ekon.
Jjtsk.
Bétänhanäen. §57 Stadgande, ty i sådant fall skulle sluteligen all Lagstiftning komma att upphöra.
Rättvisa och nyttiga Författningar kunna alltid handhafva?
utan chicabsr, då deras verkställighet grundar sig på bestämda föreskrifter, som ej förnärma medborgerliga rättigheten Skulle verkställande magt en öfverträda gränsorna af sin myndighet, finnas äfven band på dessa öfverträdelse!'.
Genom de villkor, som Utskottet antagit för sitt tillstyrkande i dietta ämne, har Utskottet äfven sökt att förekomma dessa olägenheter, äfvensom Utskottet väl insett svårigheten af den härvid förekommande Controlleu, men likväl vid granskningen af de mångfalldiga Artiklar, nu gällande Sjötulls-Taxa å till införsel förbjudna varor upptager, trott den i allmänhet kunna verkställas, och en befarad eludering af Författningen genom dess uppmärksamma handhafvande till det mesta förtekommas.
Af dessa skäl kan Utskottet ej frångå det tillstyrkande, Utskottet i denna del meddelat.
Vidare anmärkes, att, enär flere
Seklers erfarenhet talar högt emot möjligheten af ÖfverflödsFörordningars efterlefnad, med hvilka ingenting kan uträttas, förr än deras utfärdande påkallas af tidens anda, och de gå i bredd med den allmänna öfvertygelsen, bör Kongl. Majit nu ej besvaras med någon underdånig önskan i sådant ändamål.
Till svar härå får Utskottet vördsamt anmäla, att Utskottet med sitt tillstyrkande i denna del ej egentligen åsyftat utfärdandet af en Öf - g^g Besv. osli Ekon.
Betänkandeit, verflödsFÖrordning, utan endast af en Författning, som står i oskiljaktigt samband med ett redan gällande påbud, och som skulle tjena att i hög grad medverka till det ändamål, som med detta åsyftas.
Att tidens anda och allmänna öfvertygelse» ej nu skulle gynna framgången af en sådan Författning, har Utskottet svårt ått finna, då öfverllödeta hämmande lange varit ett hufvudsakligt föremål för Kongl. Maj:ts Nådiga omsorger 5 då Riksens Ständer för 5ne år sedan tillstyrkt en verklig ÖfverflödsFörordning; då äfven under nu påstående Riksdag kraftiga medel blifvit offenteligen yrkade af dem, som tolkat