Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Har du en blyertspenna? » » Kan du inte räkna ut det i hufvudet, din kråka?
Det blir cirka 75 kronor pr man, för det blir söndagsnummer också. » » Det räcker! » » Och blir öfver. » I yrande fröjd svängde systrarna om, så att strumpor och garnnystan flögo dem om öronen.
» Men, Rut, » flämtade Disa efter släng- polskan, » inte ett knyst om det här till Gösta och Sven.
De kallade oss härom- dagen för slammertackor.
Nu ska vi min- sann visa dem, att vi kunna tiga.
» • » Jo, något! » Ett handslag bekräftade fördraget.
* * Den l:ste december klockan half 3 på morgonen fylldes jungfruburen af ett in- fernaliskt larm, som med kraften af en explosion sprängde Disa och Rut ur deras varma bäddar.
Det var väckaruret, som, förtänksamt placeradt på en glasassiett, pliktskyldigast skrällde och pinglade som en besatt.
Yrvaken och darrande af kyla, tände Disa ljuset, medan Rut, med luggen på ända, i full förtviflan stoppade den ilsket protesterande klockan under hufvud- kudden, som snart kväfde dess buller och bång.
Huttrande och olustiga, utan vidare ordnande, kastade flickorna på sig kläderna, tände spritlampan under teköket, frukoste- rade på stående fot och störtade utför de mörka trapporna till expeditionsrummet på nedra bottnen.
I tryckeriet, nere i källarvåningen, dun- kade pressen som ett öfverfullt hjärta, af- bördande sig för hvart och ett slag fyra R i n g a r, A r m b a n d, K e d j o r.
' Bref besvaras omgående.
IDUN 380 tättryckta sidor med det stolta namnet » T i d e n ».
I sätteriet, hvars dörr till för- stugan stod öppen, stökade faktorn samt några utvakade sättare.
Och i tamburen till redaktionslokalen mötte flickorna redak- tionssekreteraren, som vid deras åsyn tum- lade baklänges och bligade på dem med sömndruckna ögon.
» Hva — • hva i — Ha fröknarna inte lagt sig ännu? » » Lagt sig?
Vi ha just nu stigit upp.
Här ska herr Ljungner få se på flickor, som äro morgonfriska af sig, » svarade Disa käckt.
» När herrarna tröttnat, ä det vi, som ta vid, » sekunderade Rut flinkt.
» Vi ska läsa korrektur och revidera och klappa af och klappa om, bland andra herr Ljungner, om han inte aktar sig. » » Gå nu bara hem och lägg sej i lugn och ro, herr Ljungner lille, » vidtog Disa beskyddande.
» Vi ska rätta alla de boc- kar ni begått. » » Säger hon det, lilla n ä b b —, jag menar ottefågel? » stammade Ljungner konfunderad.
» Men hvad är egentligen meningen?
Hvad ha fröknarna att göra så här i soottan, med respekt till säj andes? » » Vi ska falsa — • falsa, sa jag, inte valsa — » den ljufva T i d e n », så den ser ut som folk, när den presenteras för allmänheten.
Men adjö med sej nu, herr Ljungner!
Vi ha kommit hit för att arbeta och inte för att prata som vissa andra. » Uppiggade af denna lilla förpostfäktning, stormade flickorna in på expeditionen.
Tak- lampan välkomnade dem med sitt blidaste sken, och kaminen såg varmt på dem med 1897 sitt röda cyklopöga.
En liten fetlagd, lef- nadsglad änka, Lisen Bäckström, gick små- sjungande omkring bland tidningshögarna.
Van vid expeditionsgöromål, hade hon af bokförläggare Loven blifvit utsedd till före- styre för hans båda döttrar vid deras blyg- samma debut som tidningskvinnor.
Efter en gladlynt hälsning slog fru Lisen ut två tidningslägg på disken, placerade flickorna framför hvar sitt af dessa och stack ett falsben i handen på dem.
Sjä !f tog hon plats vid ett bord midt emot samt bad Disa och Rut följa hennes exempel, hvilket de äfven samvetsgrannt gjorde.
Först krafsade de eftertryckligt med sina falsben på tidningarna, tills de öfversta med sin högra kant sköto öfver de under- liggande, så nöpo de behändigt den första och därpå de följande, hvar efter annan, i högra understa hörnet samt veko dem dubbla, tvådubbla, fyrdubbla, allt under det de med falsbenen gåfvo vederbörligt efter- tryck åt de respektive vikningarna.
I början gick det skäligen trögt, men efter en half- timme svängde Disa och Rut sina » b e n », så det var en lust däråt, och trafvarna af de falsade tidningarna växte dem inom kort öfver öronen.
Framgången piggade upp deras lifsandar, och glädtiga infall och högljudda skrattsalfvor öfverröstade snart tidningarnas prassel.
3) En vara som fåglarne åt oss be- skärt, Och som vi af ålder att använda lärt.
4) Uti Honolulu de finnas helt visst, Men i Nangasaki på dem råder brist.
K o r s g å t a.
IT Bokstäfverna, som infalla i de med stjärnor markerade rutorna, bilda ett bekant bibelspråk.
1 2 3 4- 5 / a a a a a 1 d d e e e e e g g h h 1 1 1 1 m m n r r r s s - 1 P a r a g r a m.
1) Ett namn på det dagliga släpet och mödan, Som arbetarn måste utstånda för födan.
Kaffe [a Begynnelsebokstäverna bilda namnet på en icke- svensk stad.
1) fot-blifva, 2) två-kostym, 3) mossa- patentrostadt och k o n s e r v e r a d t i enl. m e d Professor L i e b i g s m e t o d, h v a r i g e n o m det s t å r sig i flere m å n a d e r, i fina b l a n d n i n g a r: J a v a, M o c k a, P l a n t a g e m fl.
Stockholm, N:r 15 (330) Fredagen den 13 april 1894.
I d u n s M o d e t i d n i n g jämte ko- lorerade p l a n s c h e r.
, » I d n n s Modet, utan kol.
... • Redaktör och u t g l f v a r e: Byrå: Prenumerationspris pr a r: 5: — Klara v. K y r k o g a t a 7, 2 tr. 4: 50 8: — P r e n u m e r a t i o n s k e r å a l l a post- anstalter i riket.
FRITHIOF R e d a k t i o n s s e k r.
: J. Kerstin De bildande konster- na äro nu dagens intresse i vår lmf vudstad, och tvän- ne stora vårutställningar täfla sedan senaste vec- kan om allmänhetens upp- m ä r k s a m h e t: de » Sven- ska konstnärernas för- ening » i Konstförenin- gens lokal vid Kungsträd- gården och en trappa högre upp, åt Trädgårds- gatan, » Konstnärsförbun- d e t ».
Bland de ej syn- nerligen många kvinnliga namnen å den förstnämn- da utställningen intar Kerstin Cardon en fram- skjuten plats och väcker lifligt erkännande för sitt präktiga porträtt af upp- täcktsresanden Sven He- din.
Som ett äpropos till dagens konsthistoria bringar Idun därför den värderade konstnärinnans bild.
* Högt upp i ett hus vid Drottninggatan finnes en gammal atelier, som är väl känd för Stock- holms konstnärer och konstälskare.
Den h a r under olika tider haft olika invånare, men all- tid h a r konsten där ägt ett kärt hemvist.
Där framkallade Molins kraf- tiga fantasi minnet af gamla nordiska seder, och HELLBERG.
Muns Tryckeri Aktiebolag.
AmioiiNpris: 35 ö r e pr n o n p a r e i l l e r a d.
hvarje helgfri fredag F ö r » Platssökande » o. » Lediga platser » 25 ö r e för hvarje påbörjad!
Utglfningstid: Cardon.
hans konstförfarna hand gjorde det dristiga utkastet till » Bältespännarne », det verk, som skulle göra mästarens namn mest kändt och kanske Ufven vardt hans förnämsta.
Ä n n u i dag har ateliern ett minne från den mo- linska tiden, en i gips gjuten figur till en af bas- relieferna på fotställnin- gen för det konstverket.
Molin blef dock den ende bildhuggaren i den ateliern, hvilken sedan upptagits af målare och målarinnor.
Där utförde Amalia Lindegren flere af sina omtyckta taflor, och Gustaf Rydberg h a r på samma ställe fullän- dat många af de land- skapsmålningar, som han påbörjat i den fria na- turen.
Boklund hade där länge den konstverkstad, i hvilken han invigde ett stort antal lärjungar i formens och färgens hem- ligheter.
Också Seholan- der verkade där en tid och skapade » Den blö- dande rosen » och flere andra akvareller, som öka- de glansen af byggkonst- närens och skaldens fräj- dade namn.
Där sökte äfven Per Södermark, om också endast för kort tid, husrum fur sin porträtt- målning.
Det är således en ate-
IDUN 114 Ack, skapar du åt den du älska lärt Ett paradis bland splitet, midt i striden 1S94 Att då du lefvat, det var lifvet värdt, Och segerlönen, den är hjärtefriden.
D. lier med anor, och när man t r ä d e r dit in, skulle man kanske helt och hållet hängifva sig åt minnena, om man icke genast försattes i den nutida konstverksamheten.
Vanligtvis står ett porträtt på staffliet, nyss fullbordadt eller ännu under arbete, och det fängslar konstvännens u p p m ä r k s a m h e t.
N u senast såg man d ä r den friska bilden af en ung man med energiska drag och fri- modig hållning, ett godt k a r a k t ä r i s e r a n d e por- trätt af den unge upptäcktsresanden d:r Sven Hedin, hvilken med glad tillförsikt blickade mot oss, just nyss innan han ännu en gång anträdde en långväga färd till föga eller intet alls bekanta trakter af jorden.
Den, som målat • detta porträtt och många föregående, är hon, som för närvarande innehar ateliern med de många anorna, fröken K e r s t i n Cardon, hvilken redan för ett par årtionden sedan flyttade sin konst dit u p p.
Det är näm- ligen icke först nu som konstvännen lärt sig vftgen dit för att glädjas ät hennes arbeten.
Kerstin Cardon uppföddes i ett konstnär- ligt hem.
H e n n e s far var den från F r a n k - rike eller ursprungligen Spanien h ä r s t a m m a n d e, men i Stockholm födde tecknaren och litogra- fen J o h a n Elias Cardon, lärjunge af den be- römde kopparstickaren K r i s t i a n Forssell.
Car- don öfvergick dock tidigt till litografien och erhöll af Konstakademien, där h a n också stu- derade, ett reseanslag, som satte honom i till- fälle a t t i utlandet, isynnerhet uti P a r i s och Miinchen, inhämta stengravyrens tekniska för- faringssätt, hvilket h a n sedan framgångsrikt använde i hemlandet.
J o h a n Cardons konstnärskap öfverträffade i hög grad allt hvad litografien i Sverige förut k u n n a t åstadkomma.
Därom vittna de mång- faldiga porträtt, väl ett par h u n d r a, som h a n utförde, samt de förträffliga stentrycken » Oste- ria i R o m », » Kristi grafläggning », » Spanska flyktingar » med flera dylika arbeten, som ut- visa hvilken m ä s t a r e han var inom sin konst- gren.
Detta erkändes också af Konstakade- mien, som redan tidigt invalde honom till le- damot.
E n annan medlem af familjen, J o h a n s yngre bror, den ännu verksamme Oscar Cardon, h a r också gjort sig känd för en betydlig mängd arbeten i litografi, hvilken konst han lärde af den äldre brodern.
I en sådan omgifning väcktes hos K e r s t i n (Jardon redan tidigt brinnande håg för det konst- närliga, men hon nöjde sig icke med den » svarta konsten », utan sträfvade efter att i glada fär- ger få tolka sin skönhetsträngtan.
Äfven utan- för hemmet sökte hon därför hjälp och hand- ledning.
Så snart Konstakademien öfvergifvit den föråldrade åsikten, a t t kvinnan icke hade rätt a t t fordra undervisning för att utbilda sig till konstidkare, och öppnat undervisningskurs äfven för fruntimmer, upptogs Kerstin Cardon vid ganska unga år bland akademiens elever och genomgick sedan fullständigt akademiens skolor.
Hennes begåfning gjorde sig snart bemärkt och hon erhöll flere utmärkelser.
Sin bästa underbyggnad i målning torde hon dock ha fått af J o h a n Boklund, den för konsten så varmt nitälskande professorn, hvilken med oegennyttigt intresse alltid sökte utbilda de unga, hos hvilka h a n fann verklig talang, och att sådan ledde K e r s t i n Cardons lärgirighet, därom kom den erfarne läraren snart till klarhet.
Den unga konstlärjungens lefvande håg, stora arbetskraft och lyckliga förmåga bi- drogo a t t bekräfta den likväl ofta bestridda sanningen, a t t kvinnan äfven på den bildande konstens område kan visa sig jämngod ined mannen.
•V ' b \ ' I V • •.
' • " - " ': " •.-. » * ' * * 1 ' TV-; ' ' " ' ' .. * •&lt; »; - I•; Men Kerstin Cardon h a r icke ständigt stan- nat i fäderneslandet.
D e t h a r legat henne om hjärtat att se och lära af konsten på främ- mande jord, och i ö r att ytterligare utbilda hvad hon grundlagt h ä r hemma har hon också stu- derat i P a r i s och därifrån medfört vidgade åsikter och utvecklad teknik, hvilken isynner- het burit frukt i hennes förnämsta verksam- het, som är porträttmålning, hvaruti hon är mycket anlitad.
Dels i olja, dels i pastell, h a r hon utfört ett stort antal porträtt.
N ä m n d a två förfa- ringssätt kunna vanligtvis gifva anledning till rätt intressanta jämförelser, och sådan anled- ning saknas ej heller i de af K e r s t i n Cardon åstadkomna oljemålningarne och pastelltaflorna.
Om de förra otvifvelaktigt äga större rikedom i effekter och uttryck än hvad en pastell kan frambringa, h a r den senare dock, äfven om den icke alltid är så felfri, mera prägel af konstnärens särskilda individualitet och erhåller därigenom kanske större intresse för den konst- älskare, som söker d e t personliga äfven hos den som utfört arbetet.
Pastellen, som i förra å r h u n d r a d e t var så mycket anlitad och tycktes så lämplig för att med sin täcka mjukhet afbilda de fina h e r rarne och damerna i p u d r a d t h å r och med sminkade kinder, m e n sedan fick vika för olje- färgens kraftigare och b r e d a r e förfaringssätt, h a r i vår tid ånyo sökt göra sig gällande och äfven lyckats d ä r u t i.
Den h a r till och med skaffat sig ett helt annat verkningsfält än det gamla nyss nämnda, börjat måla helt andra figurer än sjuttonhundratalets aristokrater och hofdamer och framställt folkscener med stora, kraftiga arbetsfigurer samt till och med land- skap.
Fråga kan dock vara, om detta verk- ligen är så lämpligt för pastellen, men h ä r är ej tillfälle att söka afgöra det spörsmålet.
I hvad fall » om helst gifver detta materiel, såsom sagdt, b ä t t r e spelrum för konstnärens egen individualitet, och detta torde väl äfven kunna sägas om Kerstin Cardons pastelltaflor.
Hvilken mångfald af olika personligheter h a r denna konstnärinna icke m å l a t!
F ö r a t t en- dast erinra sig de m e r a b e k a n t a bland dessa må anföras: porträtt af generallöjtnanten, fri- herre B.
Leijonhufvud, hel figur, af grefve Raoul Hamilton, landskapsmålaren G. Rydberg, fabrikören A.
Bjurholm och det redan nämnda af doktor Sven H e d i n, do senare fyra knä- stycken och alla fem utförda i olja.
Bland herrporträtt i pastell erinra vi oss isynnerhet grefve F r e d r i k v. Rosens, friherre J o h a n Beck- Friis, och löjtnant G. Flygares.
K o n s t n ä r i n n a n h a r målat e t t stort antal dam- porträtt, bland hvilka hon i olja utfört fru D a g m a r Thomas, född Törnebladh, grefvinnan Fallström.
Louise Hamilton, född Beck-Friis, fröken Eva Leijonhufvud, presidentskan Augusta Wrern, född grefvinna Lagerberg, och många flere, af hvilka några i helfigur.
Bland damporträtt i pastell ihågkomnta vi fru A n n a Bobergh, född Scholander, grefvin- nan Maria v. Rosen, född Adelsvärd, friherrin- nan A n n a Beck-Friis, född Adelsvärd, fru H a n n a Flygare, friherrinnan Clara Fleetwood, född Sandströmer, fru Ellen Neijber, född Silf- versvärd, med flere, allt för många att h ä r uppräkna.
Kerstin Cardon h a r också målat ti c original porträtt af konung Oscar den andre samt två sådana af kronprinsen Gustaf och med led- ning af ett af Amalia Lindegren utfördt ori- ginalporträtt en bild i hel figur af drottning Lovisa, hvilken tan a beställdes som motstycke till det af norske målaren Arbo utförda ori- ginalporträtt af Carl den femtonde, båda af- sedda fejr kungliga slottet i Kristiania.
F r ö k e n Cardon utöfvar, såsom man finner af ofvanstående dock mycket sammanträngda framställning, en ganska omfattande verksam- het i porträttmålning.
Men detta är likväl icke hennes enda sysselsättning.
Med lika stor talang som aktningsvärd ihärdighet h a r hon under en lång följd af år gifvit undervisning i teckning och målning, och antalet af hennes elever bevisar det förtroende hon äfven på detta område äger.
R e d a n vid femton års ålder började hon undervisa i den fruntimmersskola, d ä r hon fått sin skolbildning.
Sodan h a r hon under nio år varit lärarinna i Högre lärarinne-seminariet, liksom hon meddelat undervisning i Franska skolan med flere läroanstalter, och det är nu två årtionden sedan hon öppnade sin särskilda tecknings- och målarskola i samma atelier, som hon ännu använder både för egen porträttmål- ning och för elevers undervisning.
K e r s t i n Cardon h a r under dessa år samfäldt undervisat omkring ett tusental elever, och bland dem h a r mer än en sedan banat sig en egen väg äfven på konstindustriens område, tacksamt erkännande den säkra grund som lagts af den insiktsfulla lärarinnan.
E n så samvetsgrann verksamhet i den fosterländska konstens tjänst förtjänar allt det erkännande, som den också tillvunnit sig.
Claes Glömmen ej skollofskoloni Lundin.
Iduns!
Vid försändelsen bör tydligt angifvas, att densamma är afsedd för » Iduns skollofskoloni- ».
IDUN 1894 " Sveriges Framtid. "
¥ iden är ond.
Det är iDgen ny upptäckt minsann, det är tvärtom en gammal kla- gan, som, om man riktigt gingo till botten med saken, antagligen skulle befinnas äga lika mån- ga anor som tiden själf.
D e t är därför inte meningen, att särskildt utpricka vår tid som ond, då jag anför det gamla ordet.
Men som naturligt är, sträfvar människan efter det, som är bättre än det förhanden varande tillståndet, och då hon märker, att det tidehvarf, hvari hon befinner sig, äger vissa lyten, är det hen- nes själffallna önskan och uppgift att söka mot- arbeta dessa fel.
1 Allt efter som tiderna vexla skick, skiftar äfven denna människans förbättrande, filantro- piska sträfran gestalt.
Den är olika hos olika folk och under olika förhållanden.
Ofullkom- lig, som människan är, måste hon ju finna sig i att gä vilse och söka koncentrera sig på att med uppmärksamhet följa med sin samtids rö- relser och, där ett missförhållande visar sig, gripa in.
Vi för vår del hafva att se till, hvad som hos oss kräfver rättelse.
Finnes det för när- varande några oroande symptom, af hvilka man kan sluta sig till någon gängse tidssjuk- dom?
I sådant fall är det viktigt att i tid söka hämma denna, så att den ej verkar ned- brytande för framtiden.
F ö r oss ligger det j u all vikt på, att Sveriges, vårt fosterlands, fram- tid varder så lyckosam som möjligt.
Och fä- ster man uppmärksamheten på framtiden, då ligger det nära till hands att tänka på ung- domen, det släkte, som skall taga i arf nuti- dens kvarlåtenskap.
Inger då nutidens ungdom bekymmer i nå- got afseende?
Det torde ej råda tvifvel om, att så är för- hållandet.
Ungdomen är benägen att lefva öf- ver tillgångarna, att slösa få i ett som a n n a t; den är slapp och dådlös och i högsta grad njutningslysten.
Gång efter annan hafva mörka taflor blottats, hvilka visat fram nödvändighe- ten af en snabb förändring härutiDuan, om de unga en gång skola kunna varda dugliga sam- hällsmedlemmar.
Man känner, att » there is something rotten ».
Med oro måste man under slika omständig- heter göra sig den frågan: h u r u varder Sveri- ges framtid?
Men icke duger det att öfverlämna den frå- gans besvarande ät andra och själf lägga hän- derna i kors.
Man måste själf i sin m å s gri- pa verket a n: Sveriges framtid måste skapas af 3 v e n s k a r n e.
Med tanke härpå har det bil- dats en förening, hufvudsakligast af unge män, hvars syftemål är u t t r y c k t redan i n a m n e t: » Sve- riges framtid ».
Det är pä denna föreningjag vill fästa I d u n s läsarinnors benägna u p p m ä r k s a m h e t, ty, ju mera det blir taladt, skrifvet och disku- teradt om denna förening, desto mera frukt- bringande tankar skall den väcka, desto mera godt skall den verka, ty om man än på vissa håll ställer sig hånande gentemot densamma, tror jag likväl att sakliga betänkligheter och invändningar mot densamma skola blifva få.
Man utgick vid föreningens stiftande från det kända och erkända sakförhållandet, att vi svenskar mer än andra äro benägna för ett visst öfverdäd, ett storstätligt slöseri och ett öfverhandtagande njutningsbegär.
A t t slösa b j r t tid och pengar på väldelösa nöjen hade man funnit vara en alltmer växande böjelse hos ungdomen och ville till hvarje pris mot- arbeta densamma.
Denna vårt folks sköte- 115 gud, det skräflande slöseriet, vill » Sveriges Framtid » motarbeta, och därför har föreningen satt på sitt program för-t och främst » enkel- het och s p a r s a m h e t ».
- D e n vill göra denna grundsats gällande på alla områden.
Vidare, eller r ä t t a r e: i detalj sagdt, vill » Sveriges F r a m t i d » sträfva emot osedlighet, emot missbruk af nikotin och alkohol samt emot spel om pengar.
Dessa p u n k t e r torde ej heller tarfva någon vidlyftigare motivering.
Nå- gra ord dock om hvar och en.
bringa ungdomen offret af några själfviska böjel- ser för att k u n n a gifva det uppväxande släktet stödet af sina gärningar.
Ty ungdomen har ej nog af att höra vackra satser framställas.
Nej, visa den kvinnor och män, som realisera dessa idéer, och den skall med lätthet kunna förmås att följa dem.
P å så sätt vill » Sveriges F r a m - tid » blifva de vacklande och tveksamma ett fäste, där de kunna finna understöd och upp- muntran.
Ty det är alltid så, att ett godt sträfvande blir h å n a d t och beledt.
U t a n att särskildt vilja utpeka vår tid som företrädesvis sedligt r u t t e n, är man dock nöd- sakad att erkänna, det mycket i detta hänse- ende brister densamma.
Och man torde hafva r ä t t att anse osedligheten som en kräfta, hvil- ken tär på ett folks lifskraft.
Historien läm- nar oss j u blott alltför många bevis för den satsen, att ett f -- lk, hvars sedliga kraft är för- bi, ej längre är mäktigt att göra någon insats i världskulturen.
Därför har » Sveriges F r a m - tid » ock satt som sitt mål att härutinnan å- stadkomma en förbättring, ty nutilldags är man böjd för att utsträcka sin tolerans i detta hän- seende längre än tillbörligt är.
Men misströstan skall ej trifvas inom » Sve- riges F r a m t i d ».
Ty den tänker så högt om Sveriges ungdom, att den fast förtröstar pä framgången af sin sak.
Och har den segern, som föreningen vill vinna, en gång blifvit vun- nen, då skall Sverige gå i spetsen för folken.
Vi skola blott öfvervinna vår själfviskhet en smula — och vi skola finna, att vi därmed göra oss själfva en tjänst.
E n ännu större göra vi vårt land.
Men därtill fordras, att föreningen vinner allmän anslutning.
När dess anhängare räknas i tiotusental, då äger Sve- rige en s t a m t r u p p, som skall kunna verka stora ting, verka åt vårt land en framtid af styrka och ära.
Föreningens sträfvande mot b r u k e t af niko- tin torde kanske anses obehöfligt, men är i själfva verket fullt berättigadt af nutidens för- hållanden.
H u r skadlig rökning är, då den, såsom oftast är fallet, sker till öfvermått allt- ifrån tidiga år, torde ej behöfva bevisas.
Dessa pojkar, som kasta bort summor på cigarrer och cigarretter, först utan föräldrarnes vetskap och sedan med deras medgifvande, skola minsann i en framtid få lära känna det fördärfliga däri.
Och dessutom, är det ej till direkt skada, är det ju alltid ett onödigt behof, som skapas.
Hvarför då lägga sig till därmed, när det så väl kan u n d v a r a s?
De allra flesta medgifva, att de blott för att visa sig manliga börjat röka.
Skall man då ej k u n n a få bort den där galna inbillningen, att man visar sig karl- aktig genom att lägga sig till med de vuxnes ovanor!
» Sveriges F r a m t i d » proklamerar för sina med- lemmar intet spirituosaförbud.
Men den vill inskränka bruket af dylika drycker så mycket som möjligt.
Genom att inträda i föreningen förbinder man sig att endast i undautagsfall förtära spirituösa drycker (vin och ö l; andra slag äro alldeles förbjudna).
Den, som ej ser något ondt i ett måttligt njutande af spirituö- sa, anser detta k a n h ä n d a allt för strängt.
Men ungdomen isynnerhet har svårt att iakttaga måtta, och man måste erkänna, att full afhåll- samhet därifrån är något godt — åtminstoue för kassan.
De summor, som i Sverige offras på spirituösa, äro i sanning så kolossala, att betydande besparingar därvidlag med lätthet skulle kunna göras.
Hvad sista punkten, spel om pengar, beträf- far, så är äfven den förestafvad af klokheten.
Ty om än i v å r t land spelskandaler ej före- komma i samma omfattning som utomlands, är det dock visst, att spelpassionen äfven här skördar offer.
Unge män frestar den demonen sannerligen ofta, ty spel florerar i allmänhet mera än man tror bland de unga.
Genom att nu motarbeta alla dessa oarter, vill » Sveriges F r a m t i d » skapa en kraftfull och lefnadsglad svensk ungdom.
Den vill inga- lunda utrota liffglädjen, tvärtom, men den tror ej att sann och verklig sådan väckes genom konstlade medel.
Den vänder sig företrädes- vis till ungdomen, ty det är j u den, som i sina händer äger makten att skapa framtiden, sådan den nu månde varda, ond eller god.
Men den hoppas äfven, att äldre personer skola, medvetna om vikten af ett godt föredöme, Måtte vi snart få upplefva den dagen!
Dansprogrammet.
Skiss för Idun af Mari MIM.