Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Förordningen den 18 April 1849, blifvit stadgadt, att den, som ej nöjes med Underrätts i Kopparbergs län beslut i sådant mål, hvari ej vädjas må, skall sig besvära i Hofrätt inom hälften af den tid, som lagvadda saker der fullföljas böra, och, genom åberopade kapitels 9:de §, jemväl efter dess lydelse i nyssnämnde förordning, bestämmes, alt tiden för fullföljden af dylika saker i Svea Hofrätt från Häradsrätt i förenämnde län infaller å 40:de dagen ifrån den, då Häradsrättens dom gafs, hvilken tid, likmätigt kapitlets 15 §, äfven måste iakttagas af den, som från Rådhus-rätt i samma län vädjar, bar hos Rikets Ständer blifvit anfÖrdt, att den förstnämnde af dessa tidsbestämmelser vore högst otillräcklig, då i vissa delar af länet invånarne hade öfver 20 mil till närmaste postkontor, och kommunikationerna ej heller vore serdeles lifliga, utan snarare svåra, hvadan det för mången vore nära nog omöjligt att inom bestämd tid ingifva besvär i Hofrätten; och bar, till afhjelpande af denna olägenhet, en sådan förändring i lagens omförmälde stadgande blifvit yrkad, att tiden för besvärs ingifvande i Hofrätten öfver beslut, som meddelats af Underrätt i oftanämnde län, måtte utsträckas till 30 dagar.
Prot. 1850 & 1851. 10 Sami. 1 Afd. 16 122 Expeditions-Utskottets Förslag till and.
Skrifvelse, N:o 68.
Vid pröfning af detta ärende hafva Rikets Ständer genom inhemtade upplysningar vunnit bekräftelse på de uppgifne förhållandena i afseende på svårighet för rätts-sökande, särdeles i vissa delar af länet, att inom föreskrifven tid i Hofrätten fullfölja besvär, samt följaktligen ansett en förändrad tidsbestämmelse härutinnan vara af bchofvet påkallad, hvarvid den föreslagna bestämmelsen synts destomera billig och lämplig, som en lika beskaffad redan finnes för serskilda landsorter, hvilka ej äro mera aflägsna ifrån vederbörande Hofrätt än större delen af ifrågavarande län.
Dessa orter ega emedlertid icke allenast en längre lid för besvär, utan äfven för fullföljd af vademål, och en utsträckning i förra fallet synes jemväl böra förenas med en dylik i det sednare.
Väl har någon förändring, angående tiden för fullföljd af vädjade saker icke uttryckligen blifvit yrkad, och den redan derför bestämda tid torde jemväl utan synnerlig olägenhet kunna iakttagas; men dä lagen, i afseende å besvärs fullföljd, blott i allmänhet föreskrifvit, alt sådant bör ske inom hälften af den tid, hvarinom vademål skola fullföljas, fordrar enhet i lagstiftningen, att någon afvikelse i denna del ej göres för nu ifrågaställde fall.
Rikets Ständer hafva alltså, för sin del, beslutat, det skola 1: ste och 2:dra mom. i 9:de § af 25 kap.
Rättegångs-balken, sådana de lyda i Kongl. Förordningen den 18 April 1849, erhålla följande förändrade lydelse:
I de saker, som genom laga vad gå till Svea Hofrätt ifrån Häradsrätt i Upland, Södermanland, Westmanland, Nerike och Gestrikland, ingifve käranden sin inlaga innan klockan 12 på den Fyrationde dagen, den oräknad, då Häradsrättens dom föll, eller bafve sitt vad förlorat; från Häradsrätt i Kopparbergs län, Wermland, Helsingland, Jemtland, Herjeådalen, Medelpad och Ångermanland, på den Sextionde dagen.
Stockholm den 3 Maj 1851. Expedilions-Utskottets Förslag till tind.
Skrifvelse, N:o 69. 123 N:o 69.
Preste-Ståndet den 30 — — Borgare-Ståndet den 30 — — Bonde-Ståndet den 3 Maj — Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, angående serskilda föreskrifter för behandlingen af besvärsmål, sorn från Gottland fullföljas i Hof-rätt. (Lag-Utsk. Bet., N:o 17.) S. A. K.
Ehuru, i anseende dertill, att kommunikationen emellan den i judicielt hänseende under E. K.
M:ts och Rikets Svea Hof-rätt lydande ön Gottland och fasta landet är genom åtskilliga naturförhållanden, såsom stränga vintrar, stormar och ogynsamma vindar, ofta längre tider afbruten, samt på det att rättsökande ej skulle derigenom något förlora, E.K.M:t genom nådigt Bref af den 8 December 1748 förklarat, att i lagvadda och besvärsmål, der Under-rätt på Gottland dömt, parterna må, emot bevis, inlemna inlagor, akter och dokumenter till Wisby Landskanzli inom hälften af den tid samma handlingar böra vara i Hof-rätten ingifna, hvarefter handlingarne borde med nästa post från Lands-kansliet till Hofrätten insändas, lärer, enligt hos Rikets Ständer förekommen anmälan, denna förmån likväl icke vara tillfyllestgörande för åsyftade ändamålet eller bevarandet af parters fatalier, hvilka ofta skola förlorats jemväl derigenom, att, sedan Hofrätten utställt inkomna besvär till kommunikation, föreskrifterna i llofrättens kommunikationsresolutioner icke i laga tid och ordning fullgjordes, hvartill åter orsaken funnes deruti, att klagande i besvärsmål ej sällan af enahanda förhållanden, som gifvit anledning till förenämnda Kgl. Bref, hindrades att i Hofrätten hafva ombud. fl. 1 betraktande häraf och då det tillhörer lagstiftningen att tillse, det rättsökande, så vidt möjligt är, icke må, vid utförandet af sina rättsangelägenheter, hero af sådana förhållanden, hvilka de ej kunna förekomma, hafva Rikets Ständer 124 Expeditions-lits koHels Förslag till und.
Skrifvelse, N:o 69. ansett omsorgen härför, hvilken jemväl uttalades i högstberörda Kongl. Bref, böra ytterligare utsträckas.
Dc genom 2 § 9 Kap. ulsöknings-balken samt 8 § 27 Kap.
Rättegångsbalken, jemforde med 6 § i Kongl.
Förordningen den 28 Junii 1798 och 38 punkten i Kongl. Förklaringen den 23 Mars 1807, i allmänhet meddelade föreskrifter rörande kommunikation af i Hofrätt utaf enskild part anhängiggjorda besvärsmål torde nemligen i nu ifrågaställda fall, till följd af ofvanberörda naturhinder, mången gång nästan omöjligen kunna med säkerhet och noggranhet iakttagas, hvaremot denna väsendtliga olägenhet skulle upphöra derigenom, att för de händelser, då till Hofrätt inkomna besvär öfver af domstolar och myndigheter pä Gottland gifna beslut till förklaring med klagandens vederpart utställas, med skyldighet för klaganden att besörja föreskrifna kommunikationen, stadgades, det Hofrätt, derest klaganden så önskade, bör öfversända besvären till E. K.
M:ts Befallningshafvande på ön, der klaganden då hade att uttag-a be svären och ingifva bevis om verkställd kommunikation; och som den förklarande ej heller borde förvägras den förmån, som vederparten sålunda finge åtnjuta, synes hans rätt att ingifva förklaringen till E. K. M:ts Befallningshafvande äfven böra erkännas i lag, destoheldre som det, med anledning af 1748 års ofvanberörda Kongl. Bref, redan lärer vara lifligt, att handlingar af denna beskaffenhet emottagas i Wisby Lands-kansli och derifrån öfversändas till Hofrätten.
Parter ne erhölle sålunda ingen annan förmån, än den de egde, om Hofrätten funnes pä deras ö, hvaraf ock följde, att den, som i Hofrätten klagat, mäste bos E.K.M:ts Befallningshafvande söka upplysning derom, huruvida besvären dit ankommit för kommunikation med vederparten.
Och då, i Hofrätt, sådan upplysning lemnäs genom anslag, synes för det fail, alt besvär af ifrågavarande art blifvit af Hofrätten utställda till kommunikation och af sådan anledning öfversända till E. K. M:ts Befallningshafvande på Gottland, jemväl denna myndighet böra derom genast utfärda anslag i Lands-kansliet, der den klagande således sjelf må söka nödig upplysning.
På sätt ofvan antydt blifvit, måste det likväl hero på parter sjelfva att begagna sig af omförmälda förmån eller ej; och derföre bör, vid besvärs ingifvande, begäran derom uttryckligen framställas.
Men i sådan händelse synes tiden, hvarinom kommunikation skal! vara verkställd och bevis derom inlemnadt, böra beräknas från den dag, då anslag å Lands-kansliet sker; lärande olägenheten af den genom förberörda åtgärder uppkommande tillökning i E. K.
M:ts Befallningshafvandes göromål fa anses såsom högst obetydlig emot den, som genom ifrågaställda förmån undanrödjes för rättsökande, hvilka dock måste bestrida kostnaderne Expeditions-Ulskottets
Skrifvelse, N:o 69.
125 för de handlingar, sorn genom E. K. M:ts Befallningshafvandes försorg lill Hofrätten öfversändas.
I enlighet med dessa åsigter, och utan att förbise hvarken det fall, att klagande part ej hos E. K. M:ts Befallningshafvande, oansedt skedt anslag, uttager öfversända besvär, ej heller nödvändigheten deraf att Hofrätten erhåller tillförlitlig kännedom derom och angående öfriga på målets fortsatta behandling inverkande omständigheter, äfvensom sättes i tillfälle att en sådan behandling företaga, hafva Rikets Ständer, för sin del, beslutat utfärdandet af följande författning:
Då Hofrätt anser nödigt alt till förklaring utställa dit inkomna besvär öfver beslut, som blifvit meddeladt af domstol eller Konungens Befallningshafvande på Gottland, i mål af den beskaffenhet, att kommunikations-åtgärden, jemlikt lag och författningar, skall genom den klagandes försorg verkställas, bör Hofrätten, derest klaganden derom i besvären framställt begäran, öfversända besvärshandlingarna jemte Hofrättens kommunikations-resolulion till Konungens Befallningshafvande i nämnda län, som derom genast å Lands-kansliet utfärdar anslag med dag och åratal, då sådant sker, och derom gör anteckning å besvären.
Desamma, tillika med kommunikations-resoluLionen, skola derefter, emot å anslaget tecknadt qvitto, af klaganden uttagas för verkställighet af föreskrifna kommunikationen, hvarom beviset, inom den af Hofrätten föreskrifna, från anslagsdagen räknade, tid må till Konungens Befallningshafvande inlemnas.
Förklaranden vare likaledes berättigad att till Konungens Befallningshafvande inlemna sin förklaring jemte handlingarne, likväl inom hälften af den tid, som för förklaringens ingifvande i Hofrätten är vorden bestämd, på sätt, enligt Kongl. Brefvet den 8 December 1748, bör ske, då parter, för bevarande af fatalier i Jagvadda och besvärsmål, der Underrätt på Gottland dömt, å Wisby Lands-kansli deras inlagor aflemna.
Sedan den tid förflutit, hvarinom vederbörande egt att till Konungens Befallningshafvande inlemna dels bevis öfver verkställd kommunikation och dels förklaring, har Konungens Befallningshafvande att skyndsamt till Hofrätten insända så väl det om besvären utfärdade anslag med derå tecknade qvitto, som nyssnämnda bevis jemte förklaringen och öfrige till målet hörande handlingar, hvilka blifvit till Konungens Befallningshafvande ingifne.
Underlåter den klagande att, efter verksläldt anslag, uttaga besvären inom den tid, som för verkställighet af kommunikationen varit föreskrifven, åligge Konungens Befallningshafvande aLt, genast efter det denna tid förbi är, till Hofrätten återsända besvärshandlingarne jemte utfärdade anslaget, med derå gjord anteckning angående förhållandet.
Hos Konungens Befallningshafvande skola dock 126 Exp e dit io n s - UIs kottets Förslag till und.
Skrifvelse, N.-o 70. parterne erlägga nödiga postpenningar för öfversändandet af de för dylikt ändamål dit inlemnade handlingar.
Preste-Ståudet den 30 — — Borgare-Ståndet den 30 — — Bonde-Ståndet den 3 Maj — Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, angående verkställighet af Konungens Befallningshafvandes Utslag i skuldfordningsmål.
(Lag-Utsk:s Bet., N:o 18.) S. A. K. Ilos Rikets Ständer har i betraktande tagits, hurusom, efter det genom Kongl, förordningen den 18 April 1849 blifvit stadgadt, att den, som vunnit vid Underrätt, må, oansedt emot Rättens beslut vädjas, njuta utmätning, med skyldighet att ställa borgen för det han om händer får eller låta godset sättas i qvarstad, hvaraf följer, att verkställigheten å Underrätts beslut, deremot vädjadt är, nu mera ej är inskränkt till andra fall, än det serskildt i lagen angifna, att vadet eller ändringssökandet genom verkställigheten göres onyttigt, ännu deremot qvarstår den i 1 § 9 Kap. Utsöknings-balken gjorda allmänna inskränkning i afseende på verkställighet af Konungens Befallningshafvandes öfverklagade utslag, hvarå, jemlikt nu gällande föreskrifter, utmätning ej må följa, derest saken går öfver tre hundra daler, i andra fall, än skulden är vorden erkänd, eller den sökte tredskovis blifvit dömd att betala och utmätning undergå.
Och då en sådan in - Expeditions-Utskottets Förslag till und.
Skrifvelse, N.-o 70.
127 skränkning medförer en af erfarenheten vitsordad menlig inverkan på kreditförhållandena, i det att gäldenärer esomoftast klaga öfver Konungens Befallningshafvandes utslag, blott för att bereda sig anstånd och för att komma i tillfälle att, under tiden, undanskaffa den egendom, de hafva och sorn kunde varit tillräcklig för fordringens godtgörande, hafva Rikets Ständer funnit ändring i berörda allmänna lagens rum medelst borttagande af omförmälda inskränkning vara erforderlig, hvarigenom anledningarne till den nu så ofta förmärkta klagan deröfver, alt fordringsegare blifva af sina gäldenärer gäckade, skulle i sin mån förminskas.
Någon fara synes ej eller skola härflyta deraf, att den redan gifna tillåtelsen, att utmätning må följa Underrätts dom, jemväl tillämpades å exekutorers beslut i utsökningsmål, enär härvid förekommer, att Konungens Befallningshafvande ej kan döma till utmätning för annat än klar och tydlig fordran, eller der den sökte ej har ringaste skäl för de jäf, han emot fordringen kan anföra, hvadan oek hans klagan icke bör i detta fall medföra större verkan, än sorn blifvit tillerkänd det emot Underrättens beslut erlagda vadet.
Det är följaktligen enahanda verkan, som Rikets Ständer ansett böra tillerkännas de Konungens Befallningshafvandes och exekutorers beslut, för hvilkas verkställighet sökt ändring nu utgör ett hinder enligt 1 §:n 9 Kap.
Utsöknings-balken; och för åstadkommande af denna, efter Rikets Ständers omdöme, vigtiga förbättring i exekutions-väsendet, hafva Rikets Ständer, för sin del, beslutat utfärdandet af en Författning, lydande, som föijer:
I likhet med hvad genom 1 §:n 9 Kap. Utsöknings-balken, 2 §:n 2 Kap. samma Balk, sådan den lyder i Kongl. Förordningen ilen 29 November 1823, samt Kongl.
Förordningen den 18 nästpåföljda
December redan blifvit stadgadt i afseende på verkställighet af Konungeus Befallningshafvandes utslag i skuldfordringsmål, der saken ej går öfver tre hundra daler elier der gäldenäreu hos Konungens Befallningshafvande uteblifvit eller utau allt jäf eller invändning skulden erkänt; varder förordnadt, att utmätning å Konungens Befallningshafvandes utslag äfven i öfrige mål må, utan hinder af deremot anförda besvär, genast följa, med rättighet för den sökande att det utmätta godset, emot full borgen, lyfta.
Stockholm den 3 Maj 1851. 128 Expeditions- Kisko t leta Förslag till tind.
Skrifvelse, N.-o 71.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 14 Maj 1851.
Preste-Ståndet den 14 — — Borgare-Ståndet den 14 — — Bonde-Ståndet den 17 — •— Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, angående tillägg uti Kongl, stadgan om jagt och djurfång den 13 April 1808.
Besv:s o. Ekon.-Utsk.
Bet:de, N:o 7.) S. A. K.
Enär tillgången på fridlyst vildfogel under sednare tider för hvarje ar allt märkbarare skall hafva minskats, bar, till förekommande af nämnda villebråds utödande genom oloflig jagt, fråga hos Rikets Ständer väckts derom, att nu gällande Kongl, stadga om jagt och djurfång af den 13 April 1808 jemväl måtte komma att innefatta föreskrift rörande ansvar för den, som under förbuden tid köper fridlyst vildt; vid öfvervägande af hvilken framställning Rikets Ständer ansett det kunna antagas, att i de flesta fall, då villebråd under förbuden tid fångas eller Pålles, förbudets öfverträdande varit föranledt af begäret efter den vinning, sorn genom fångstens föryttrande kan erhållas, samt att frestelsen till öfverträdelsens begående alltså lämpligast motverkas derigenom, att möjligheten till villebrådets afyttrande försvåras.
I öfverensstämmelse med denna åsigt och då uti 16 §:n 5 artikeln af högstberörda nådiga stadga föreskrifves, att den, som utbjuder till salu i stad eller på land, eller inför i stad under förbuden tid sådant fridlyst vildt, som han icke kan lagligen styrka vara i lofgifven tid fangadt, skall böta såsom den der jagt under förbuden tid föröfvat, och villebrådet vara förverkadt till angifvaren, samt Rikets Ständer funnit den, som köper olofligen fangadt vildt och såmedelst i detta hänseende befrämjar lagöfverträdelse, ej mindre än säljaren vara uti öfverträdelsen delaktig, få Rikets Ständer hos E. K. M:t i underdånighet anhålla, att till 16 §:n af 5 Expeditions-Utskottets Folkslag till und.
Skrifvelse, N:o 72. 129 af 5 artikeln i Jagtsfadgan må göras följande tillägg:
Las; samma vare om den, sorn ander förbuden tid tillhandlar sig dylikt villebråd, hvilket icke bevisligen blifvit fäldt eller fångadt å den lid, då sådant varit tillåtet.
Uppläst och godkändt hos Kidd. och Adeln den 14 Maj 1851.
Preste-Ståndet den 14 — —- Borgare-Ståndet den 14 — — Bonde-Ståndet den 17 — Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, angående stals-anslag för beredande af tillfälle för ett antal industri-idkare och arbetare att besöka industri-expositionen i London.
Uti en den 11 nästlidne månad till Rikets Ständers Stats-Utskott allåten nådig skrifvelse har E. K. M:t behagat tillkännagifva, hurusom, efter det ett större antal industri-idkare och arbetare från åtskilliga trakter af riket på anför da skäl i underdånighet anhållit, att E. K.
M:t måtte täckas låta för de kunnigaste och skickligaste bland Sveriges industri-idkare, handverkare och arbetare bereda tillfälle att besöka den exposition af industriens från hela den civiliserade verlden sammanbragta alster, hvilken i Englands hufvudstad förbereddes, samt enär af den härvid utaf landets industri-idkare mera allmänt yttrade önskan, att de ibland dem, som kunde hemta största nytta af den ifrågaställda resan, måtte Bil,, till R.
Prof. 1850 & 1851, 10 Sami. 1 Afd. 17 130 Expedilions-Utskottets Förslag till und.
Skrifvelse, N.-o 72. dertill erhålla understöd af‘ allmänna medel, med någorlunda tillförlitlighet skulle kunna slutas, att, om utväg bereddes åt ett visst antal af de mera utmärkte bland industri-idkarne och deras arbetare att instundande sommar få företaga en dylik resa och vistas någon, om än kortare, tid i London, åtskilliga fördelar för den inhemska konstfliten häraf blifve att påräkna, helst derigenom tillfälle yppades för samtlige dessa personer att inhemta på hvilken ståndpunkt industrien i de flesta civiliserade länder sig för närvarande befinner, och, genom åskådandet af de yppersta alster deraf, hos mången en väckelse torde gifvas åt anlag, som eljest måhända komme att sakna utveckling; så hade, då, för vinnande af berörda ändamål, statens mellankomst syntes oundgängligen erforderlig, E. K. M:t, i den öfvertygelse att de utgifter, staten i sådant afseende finge vidkännas, blefve nyttigt använda, varit betänkt att, derest medel härtill af Rikets Ständer anvisades, bereda lägenhet för ett antal af omkring 70 slöjd-idkare, handtverkare och arbetare från olika orter af riket att få med ett postverkets ångfartyg göra resan till och ifrån London samt derstädes vistas 14 dagar under handledning af en eller flera i sådant hänseende tjenlige, språk-kunnige män, som kunde erhålla uppdrag att på resan medfölja: och komme kostnaden härför, med beräkning jemväl af nödigt bidrag för passagerarnes underhåll under resedagarne och 2:ne veckors vistande i London, att uppgå till omkring 12,000 R:dr b:co, hvilket belopp E. K. M:t äskat att Rikets Ständer ville ställa till E. K.
M:ts nådiga disposition, för att, på sätt E. K. M:t pröfvar lämpligt, till berörda ändamål användas.
Vid öfvervägande häraf hafva Rikets Ständer ansett sig icke böra lemna utan afseende den medelst ofvanomförmälda underdåniga anhållan tillkännagifna åsigt om nyttan för den inhemska industrien deraf, att de kunnigaste och skickligaste bland Sveriges industriidkare, handtverkare och arbetare lemnades tillfälle att taga kännedom om de vid besagda exposition i London utställda alster; och som i allmänhet ifrågavarande närings-idkares knappa vilkor icke tillåta dem att sjelfva bestrida de med en resa till nämnda stad och vistande derstädes någon tid förknippade kostnader, hafva Rikets Ständer alltså funnit skäligt anvisa ett belopp af Tolf Tusen Riksdaler, att från Riksgälds-kontoret utgå och ställas till E. Ii.
M:ts nådiga disposition, för att, på sätt E. K.
M:t kan i nåder pröfva lämpligast, till berörda ändamål användas.
Hvilket, till svar i ämnet, Rikets Ständer fö härigenom hos E. K, M. i underdånighet anmäla.
Stockholm den 17 Maj 1851. E.rpeditions-Utskottets Förslag till vnd.
Skrifvelse, N:o 73.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 21 Maj 1851.
Preste-Ståndet den 21 — — Borgare-Ståndet den 21 — — Bonde-Ståndet den 24 — — Rikets Sländers underdåniga skrifvelse, angående upplåtelse aj kro nan tillhörig jord lill hamnanläggning vid Wadstena slolt i Östergöthlands län.
N:o 121.) S. A. K. Mos E. K. M:t har Direktionen i det bolag, som blifvit bildad! för att tillvägabringa en hamnbyggnad invid staden Wadstena, underdånigst begärt att till utrymme härför få begagna, jemte grafvarne omkring Wadstena slott, äfven någon del af Kongl.
Maj:ts och Kronans derintill belägna mark, innefattande, på södra östra och vestra sidorna, tillsammans omkring 5-J tunnland och bestående af dels gräsvall, börande till fordna så kallade slotts-trädgården, nu lydande under Starby kungsladugård, och dels den i vester och norr utmed slottsgrafven ledande väg; i hvilken fråga jemväl arrendatorn af nyssberörde Kungsladugård, Krigskommissarien E. G.
Lallerstedt, blifvit hörd och, på uppgifna vilkor, hvaribland att han under hamnens byggnad icke blefve afstängd från nyttjandet af en lastage-plats vid Wettern, som förmenades vara Starby tillhörig, förklarat sig villig att under sin arrendetid afstå den mark af Starby kungsgård, sorn för hamnbyggnaden erfordrades; hvarefter och sedan hamnbvggnads-direklionen, uti häröfver afgifna underdåniga påminnelser, anfört, alt, enligt dåmera åstadkommen närmare utredning, för hamnbyggnaden icke behöfdes i vester om Wadstena slottsgraf större utrymme än den utmed grafven löpande, slottet tillhöriga väg och den 132 Expeditions-Utskottets Förslag till und.