Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Evald den store!
Ha-ha-ha!...
Och vet ni att hon är så söt, så vacker, så qvick ... åh! jag dansade sju valser med henne på sista Carlbergsbalen ... och när vi hade slutat den sista, så tryckte hon min hand ... och sa' att hon aldrig hade haft så roligt förr... EVALD (häftigt).
Nej! hon hade aldrig haft så roligt förr!
VALTER (leende).
På en Carlbergsbal, ja!
Hon var kanske inte van vid att vara på barnbaler... (hastigt i det han ser åt venster)
Hvad ser jag! der kommer hon!
21 ALLA (vända sig nyfiket åt venster).
Hon!... hvilken?
Så oförsigtigt!... (högt) Hvad se ni efter?
Du skrek till: der kommer hon!
Gjorde jag?
ALLA Ja visst!
VALTER (visar åt höger).
Nej, jag såg ditåt, och fick sigte på den der herrn som kommer här i allén .... känner någon af er honom?
STJERNE (lorgnerar).
Nej, inte jag! ETTIG.
Inte jag heller!...
PUDDELRKANS.
Vänta, det är ju min goda bror, Dogmér!
Ja ... det är ett erkebiskopsämne det der, ska' ni tro!... VALTER (afsides).
Han är lärare i pensionen! (högt till Puddelkrans)
Vill du presentera oss för honom?
Kandidaten?
PUDDELKRANS. Mycket gerna ... sedan ska' vi bjuda honom på vatten ... det är just hans force, det!
Nej, hvad skall det tjena till!
Han är ju strax här!...
EVALD (som sett åt venster).
Hör ni! här kommer hela pensionen ... och min flamma är också med!...
Fördömde pojke! VALTER (otåligt).
Kom då, så gå vi emot honom!
Låt oss gå in i alléen åt torget, och inte låtsa om att vi se dem ... det här kan bli' roligt!
Ja visst ... ja visst!
(de draga sig upp i alléen åt torget, och stanna vid högra bänken, sakta samtalande.
MAMSELL PALMÉN. CLARA.
ISABELLA.
LOTTEN. ELISE och ERIKA.
(Mamsell Palmén inkommer först, med Clara bredvid sig, derpå Isabella, Alma och Lotten, samt sist Elise och Erika.
Erika hoppar öfver band och Elise har en röd ballong som hon leker med.).
M:LLE PALMÉN.
Inte skratta högt, flickor! det passar sig inte!... (ömt till Clara) Är hufvudet bättre, Clara lilla?
CLARA.
Åhja, litet bättre!... jag skulle så gerna vilja hvila mig litet!
Ja, men jag vet knappt om det passar sig att hvila i Carl XIII:s torg.
M:LLE PALMÉN. Nåja ... vi få väl sätta oss här på bänken då, för att göra dig till viljes! (till de andra)
Kom och sätt er, flickor! (strängt till Erika, som något vårdslöst kastar sig ner på bänken) Erika! man sätter sig inte så der!
ERIKA.
Hur sätter man sig då, ma tante?
Hvarför inte, tante?
Här finnas ju bänkar!
Man sätter sig som jag ... anständigt!
ALMA (sakta till Isabella).
ISABELLA (likaså).
ALMA (likaså).
Min vackra löjtnant!
Ah! (ser oförmärkt åt det håll der herrarne stå) Och min lilla kadett också!
Hvad sa' flickorna för slag?
Nå, Isabella!
ALMA (hastigt).
Jag förhörde
Isabella hennes historia tills i morgon.
ISABELLA (förlägen).
Jo... Jag...
ALMA (sakta).
23 M:LLE PALMÉN. Jaså ...
Nå Lotten! skall man sitta så der och se sur ut ... hvad har du att vara ledsen öfver!
LOTTEN (försagd).
Ingenting ... snälla tante!... jag bara tänkte på hur det är der hemma!
M:LLE PALMÉN. Tänk på dina lektioner, det är bättre! (till Erika, som sprungit upp och börjat hoppa) Erika kommer hit och är still!
Det passar sig inte ... du kommer genast hit!
ERIKA (trotsigt).
Nej, det gör jag inte ... för pappa har sagt att jag får leka ... och får jag inte leka, så skrifver jag till pappa.
Åh, snälla ma bonne! får jag hoppa litet!
Du är en liten yrhätta ... lek då, kära barn!
Gå nu och lek med, Elise lilla! (afsides)
Den der flickungen tar lifvet af mig!...
Men hvar kan Dogmér hålla hus ... han lofvade att komma! (högt)
Nå Clara, har du hvilat dig ännu?
Ack nej ... låt oss sitta litet till!
Här är så skönt och svalt ... (afsides) Hvem kan hon vänta uppå?
ERIKA Ja, men Elise skall leka med!
DOGMÉR (helsar på Puddelkrans).
Mjukaste tjenare, min bästa bror!
DE FÖRRE. DOGMÉR (från höger.)
PUDDELKRANS. Åh, se bror Dogmér!
Tillåt mig att presentera.
(presenterar tyst de andra.)
M:LLE PALMÉR (vänder sig om vid ljudet af Dogmérs röst).
Det är han!
24 CLARA (afsides med afsky).
ALMA (sakta till Isabella), Om den tråkiga magistern ville presentera dem ändå.
M:LLE PALMÉN (afsides).
Han ser oss inte! (högt)
Kom nu, flickor, så gå vi! (stiger upp för att gå, men gör sig icke brådtom.
I detta ögonblick ser Dogmér henne och helsar, hon helsar tillbaka.)
DOGMÉR.
Ja, mycket väl ... det är mamsell Palmén med sina pensionärer.
Jag läser der i pensionen.
Känner kandidaten damerna der?
Tycker du det?...
Hör du Dogmér ... kunde gerna göra oss den glädjen och presentera oss för dem!
Jag vet verkligen inte om det går an.
Mamsell Palmén är ett mycket förståndigt fruntimmer och hon är rädd om sina pensionärer.
VALTER (artigt och inställsamt till Dogmér).
Åh, se så, herr magister! anser ni då oss farliga?
Det skulle vara mycket vänskapligt af er.
Vi skulle alla bli' herr magistern särdeles förbundna.
DOGMÉR (afsides).
Nå-ja, det vore dumt att stöta sig med dem... (högt)
Om jag kan göra er en tjenst dermed, mina herrar! (går fram till mamsell Palmén följd af de öfriga) Mamsell Palmén, tillåt mig att få presentera kammarjunkaren Stjerne, baron Valter, konsul Ettig, kgl. sekter Puddelkrans och... (till Puddelkrans sakta) hvem är kadetten?
VALTER (artigt, innan Puddelkrans hinner svara)
Min yngre bror, Evald!
STJERNE (artigt).
Vi ha' hört så mycket godt om er pension, min nådiga, att det hos oss varit en liflig önskan att få lära känna dess älskvärda förestånderska!
M:LLE PALMÉN (med ett sött smålöje).
Mina herrar!
25 M:LLE PALMÉN. Herr kammarjunkare! (sakta till Dogmér, med smäktande uttryck)
Hvad magistern dröjt länge!
(Man hör nu på afstånd trummor och militärmusik.)
Tillåt nu mig att i min ordning, presentera några af mina äldsta pensionärer ... fröken Clara Hjelm. mamsellerna Isabella, Alma, Lotten ... och småflickorna Elise och Erika!
ERIKA (hastigt, slår ihop händerna af glädje).
Ma tante! ma tante!
Nu kommer paraden!
M:LLE PALMÉN (sakte och snäsigt).
Erika! det passar inte att skrika så der!
VALTER (sakta till Ettig och Stjerne).
Sysselsätt mamsellen ... säg henne artigheter.
STJERNE (sakta).
Aha, förstår! (högt till mamsell Palmén)
Jag intresserar mig ofantligt för qvinnouppfostran! ETTIG (afsides).
Jag skulle hellre vilja tala med någon af flickorna!
EVALD (sakta).
Ack, hvad hon är vacker!
Om damerna tillåta oss att göra sällskap framåt alléen, så kunna vi ju möta paraden!
M:LLE PALMÉN. Alma! (till Dogmér) Kommer magistern med?
Naturligtvis! (sakta till henne) Jag följer efter med Clara, så att ingen af de unga herrarne får säga henne några artigheter!
M:LLE PALMÉN (sakta).
Ja, gör det! (högt)
Kom då flickor! (till Stjerne) Jaså, herr kammarjunkaren intresserar sig för qvinnouppfostran ... ack ja! derpå beror ju ett folks framtid!
Mycket rätt ... det är det vigtigaste af allt!...
Ack ja! låt oss gå och möta den!
Ja, intressera oss alla mycket för qvinnouppfostran ... fasligt alldeles! (de gå till venster.)
Blommor i drifbänk.
26 DOGMÉR (kommer efter med Clara och Lotten).
Mår inte fröken Clara väl i dag?
CLARA (kort).
Nej! DOGMÉR (afsides).
Ah! hvad hon är vacker!
VALTER (till Alma).
Älskade
Alma! hvad jag är lycklig att få träffa er!
ALMA (rädd).
För Guds skull ... tante kunde höra!
(de gå).
CLARA (afsides).
Hvad han är odräglig! (de gå).
EVALD (går mycket brydd bredvid Isabella).
Det ... det är ett mycket vackert väder i dag.
ERIKA (hoppande, till Elise).
Hör du Elise du, när vi bli' stora, så ska' vi också prata med kadetter!
ELISE (leker med sin ballong).
Nej! jag tycker inte om kadetter!
Tacka vill jag löjtnanter!... (de springa ut).
ISABELLA (lika brydd).
Ja ... mycket ... (de gå).
PUDDELKRANS (som hela tiden försökt att få något sällskap, men alltid sett platsen upptagen).
Åhå! små krukor ha' också öron!
Det vill säga att jag får gå ensam! (ser efter dem)
Nej, för fan! min vän Dogmér har två ... det såg jag inte! (skyndar ut efter dem).
Der går nu hela pensionen ... den har verkligen fått ett förträffligt sällskap!...
Jag såg bara en skymt af min unga kusin ... men huru förändrad var hon inte ... stackars flicka! hon var för god att blifva lik de andra ... men hvad skulle hon väl kunna blifva i en sådan omgifning?... (Musiken kommer närmare.)
Min tants bref skall i alla fall bli mig en god förevändning att få se den der bildningsanstalten på litet närmare håll! (går.
I detsamma inkomma en mängd barn och promenerande, som dels stanna, dels skynda ut till venster).
HJELM (från höger).
27 BARNEN. Hurra!
(Musiken kommer allt närmare, och man ser på torget nära alléen en massa folk inkomma, somliga springande, andra marscherande i takt; under tiden faller ridån hastigt, hvarefter orkestern spelar marschen till slut.) _______
ANDRA AKTEN. Skolsalen i mamsell Palméns pension, bestående af en större sal med en dörr i fonden och tvenne på högra sidan.
På venstra sidan 2:ne fönster, hvarigenom man ser midtemot liggande höga hus.
Midt på golfvet ett stort, aflångt, svartmåladt bord, omgifvet af rottingsstolar i samma färg, för eleverna, och vid hvardera fönstret mindre bord för ritning och handarbeten.
Vid ridåns uppgång sitta pensionärerna till ett antal af tolf omkring bordet, och vid bordets nedersta ända, midt för publiken, kandidaten Dogmér, sysselsatt med sin lektion.
Vid närmaste fönstret sitter
Anna med ett handarbete, och vid det som är närmast fonden, Mamsell Palmén, andägtigt lyssnande till Dogmér.
MAMSELL PALMÉN. ANNA.
LOTTEN. ELISE. ERIKA och FLERA PENSIONÄRER.
DOGMÉR (med salvelsefull ton).
Nästa gång då vi komma att afhandla det vigtiga kapitlet om helgelsen, så hoppas jag att flickorna kunna litet bättre!
28 läser på sin katekeslexa, hör hon det! -- Hvad
Alma beträffar, så råder jag henne att se öfver trons tredje artikel -- och Isabella har litet bättre reda på nådens ordning än i dag!...
Lektion är slut ... måtte Gud välsigna utsädet och gifva tusenfaldig frukt!
ALLA (säga efter, i olika tonfall).
Amen! (flickorna börja omedelbart derpå att leka och prata).
M:LLE PALMÉN (stiger upp och går tillika med
Dogmér ner på scenen).
Tack, herr magister, för edra vackra ord och lärdomar!
De hafva fallit som balsam på min själ! (till flickorna)
Det är bra tanklöst af flickorna att inte bättre kunna sina lexor, när ni ha' en så utmärkt lärare som magistern!
Seså, bästa mamsell Palmén, det hör ungdomen till att vara tanklös ... och vi få inte vara för stränga... (sakta till mamsell Palmén)
Låt mig få tala med er några ord i ert rum ... det gäller en vigtig sak!
M:LLE PALMÉN. Ack, mer än gerna! (skarpt till Anna) Anna!
ANNA (rycker till och säger skyggt i det hon stiger upp).
Hvad befaller tante?
M:LLE PALMÉN (går till henne och säger skarpt).
Hvad tänker du på nu igen?
Sitter hon och sofver!
Se efter att ingen odygd föröfvas här, medan kandidaten och jag gå in för att rådgöra om skolans bästa! (till flickorna)
Flickorna ha' tio minuters ledighet att läsa på sina lexor! (till Dogmér) Kom, herr magister! (sakta till honom, i det de gå) Hvad har ni att säga mig?
DOGMÉR (sakta, med en blick på Anna).
Det är om mamsellen derborta!
(de gå in, första dörren till höger).
DE FÖRRE (utom Dogmér och Mamsell Palmén).
(Anna sätter sig nedslagen på samma plats som förut.)
Ah! nu kan man få andas litet igen!
Magister Dogmérs timmar ä' då de värsta i hela pensionen!
Gud ske lof att det är examen om lördag, och att vi sedan få sommarferier!
Ja, det kan du säga, som har din mor 7 mil härifrån ... men jag som inte kan komma hem!
Nej, mina föräldrar ska' resa utrikes, och derför är det inte värdt att jag far ända till Götheborg.
Då kan du så mycket lättare träffa din lilla kadett! CLARA (går till Anna, som sitter bedröfvad som förut, och lägger sin hand på hennes axel).
Hvad fattas dig, Anna?
Bryr du dig verkligen om hvad tante säger?
Se så! se nu glad ut igen, du vet ju att jag håller mest af dig utaf alla här!
ISABELLA (sakta).
ANNA (vänligt).
Ja du, Clara, är den enda som är god emot mig!
Men du ta'r också allting så tungt... du skulle slå bort det ledsamma!
Det är lätt att säga för dig, Clara, som har en så lycklig ställning i verlden!
Du har en mor som älskar dig, din rikedom inger respekt, alla täfla om att fjesa för dig ... det till och med förvånar mig att du kan vara en så bra flicka som du är!
Det har jag min far att tacka för.
Jag var visserligen bara tolf år då han dog, men han hann likväl nedlägga några goda frön hos mig, som inte ens
30 tante Palmén kunnat rycka upp med rötterna ... hur mycket hon än försökt! (de samtala sakta).
ALMA (till Isabella).
Vet du ... han lofvade att försöka komma hit.
Det gjorde min kadett också!
Åh, det vore en dålig älskare som icke kunde hitta på något sätt...
Mins du inte i den der romanen som vi läste om nätterna i förra veckan?
Ja, det var der, det...
Ack! den som ändå vore ur pensionen! ALMA.
Ja ... och fick gå ut när man ville.
Och äta sig mätt sedan!
Och slippa att dricka ölost om qvällarna hela veckan igenom!
ERIKA (som lekt med de andra flickorna).
Hör nu, flickor!
Vill ni se hur tante ser ut när magistern läser katekesen med oss?
DE ANDRA (ifrigt).
Så här ser hon ut: (sätter sig på en stol och ser mycket gudsnådlig ut, samt suckar emellanåt; de andra skratta)
Och vill ni se hur magistern ser ut när han tittar på Clara? (ser mycket ömt och kärvänligt på Clara, och säger med len stämma) "Vill lilla fröken Clara vara så god och svara på min fråga?"(med sin vanliga ton)
Och så, när han frågar mig: (med sträf stämma) "Nå, Erika! hur går det?"
(till en af de äldre flickorna)
Jag kan undra hvarför han är så artig mot Clara?
Det är derför att hon är fröken!
ERIKA (slugt).
Ja, men det är allt för någonting annat också!
ERIKA (vigtigt).
Joho, det skall jag säga er: magistern är kär i Clara!
För en gång så kom jag in i ELISE.
31 salen här, och då var magistern ensam, och han hörde inte mig, och då såg jag att han tog en näsduk, som Clara hade glömt på sin plats, och vet ni att han kysste den just i det hörnet der den var märkt ... och så när han fick se mig, så höll han den qvar för munnen och sa': (härmande) "Ah, en sådan faslig tandvärk!" -- (skrattande)
Han trodde att jag var för liten att begripa det! CLARA (som hört det sista).
Du är en toka, Erika!
Magistern är alldeles för from för att tänka på sådant!
ANNA (strängt).
Erika! så der får man inte tala om sin lärare!
Ja, men när det är sannt!
ANNA (afgörande).
Det der förstår inte Erika!
Åh, han låtsar bara vara from.
ERIKA (till de andra).
Och det tror hon!
Men fast man är liten, så har man nog både ögon och öron! CLARA (till Anna).
Men hvarför lemnar du inte pensionen, och söker dig ett annat hem?
Kan jag väl det?
Jag har ju här fått alla mina kunskaper fritt; man tog upp mig som ett fattigt barn för att skapa en undergifven slafvinna åt sig...
Jag måste underkasta mig mitt öde!
Men om du tyckte om någon ... om du gifte dig.
ANNA (bittert).
Hvem skulle väl vilja gifta sig med en fattig underlärarinna som jag?
Nej, mitt öde är på förhand afgjordt, och det är inte värdt att jag söker frigöra mig derifrån!
Nu ska'
ni få se hur magistern gör när han tar afsked af tante! (mycket vänligt och förtroligt, i det hon bugar sig artigt) "Adjö, bästa mamsell Palmén! får jag se er på andaktsstunden i morgon afton...
DOGMÉR (från höger, inkommer utan att genast märkas af flickorna).
ERIKA (fortsätter). ... så skulle det vara mig särdeles kärt!"
(med vanlig ton)
Och då suckar hon, och säger... (vänder sig om, men får i detsamma se Dogmér, och säger helt oskyldigt till de andra)
Nu kan jag min lexa! (alla flickorna, utom Clara, sätta sig vid stora bordet).
DOGMÉR (afsides, i det han tyglar sin förtrytelse).
Den gemena ungen! men vänta! (högt, och med mild stämma)
Det gläder mig att se flickorna så flitiga! (går till Anna och säger lika mildt)
Vill mamsell
Anna vara så god och gå in till mamsell Palmén... hon har något att tala med er om!
ANNA (utan att se på honom, går in i första rummet till höger).
Vänta, min stolta mamsell!
Kommer du nu inte härifrån, så vore det underligt! (högt till Clara, dock så att inte de öfriga hora det) Fröken Clara! CLARA (kort).
Vill magistern mig något?
CLARA (som förut).
Jag trodde lektionen vara slut för i dag.
Jag ville ge' fröken Clara ett godt råd!
Det är också inte som lärare, det är mera som en uppriktig vän...
Var inte så förtrolig med mamsell Holm ... det är inte något sällskap för en ung flicka sådan som Clara.
Derför att ... men fröken Clara får tids nog veta ... tänk då på mitt vänliga råd!...
Adjö fröken Clara!
Jag hoppas att friherrinnan befinner sig CLARA.
Magistern är alltför god.
33 väl?
(Clara gör ett stumt jakande tecken; Dogmér afsides) Kunde jag bara få veta om hennes köld är hycklad eller verklig! (högt till de andra flickorna) Farväl, mina barn!
Varen snälla och lydiga! (till Erika)
Lilla Erika, som kan så snällt sin lexa, skall jag nog komma ihåg vid examen!
Farväl! (går genom fonden).
CLARA (för sig).
Hvad kunde han mena i fråga om Anna?
ERIKA (gör miner efter den utgående Dogmér).
Farväl, otäcka magister! (till de andra)
Såg ni så gul han blef i synen ... ack så roligt! så roligt!
Ja, ja, men du lär få på examen, Erika!
DE FÖRRE (utom Anna och Dogmér).
Det bryr jag mig inte om ... för pappa har sagt att om jag inte vill, så behöfver jag inte läsa ... jag är rik nog att kunna låta bli, det har pappa sagt!
Men hvad skall du då i pensionen att göra?
Jo, derföre att pappa påstår att jag skulle bli bortskämd hemma, och så vill han inte vara sämre än ett par andra utaf herrskaperna i samma socken, som också ha sina döttrar i pension.
LOTTEN.
Det är alldeles som med min mamma, det!
Ni vet, flickor, hur gerna jag skulle vilja lära mig att få sköta ett hushåll i stället ... men nu är jag tvungen att gå här och lära mig språk och spela piano, som jag inte har den ringaste lust för!
Du pratar, Lotten!... inte går det an att en flicka är utan talanger nu för tiden!
Hur skall man kunna bli gift annars?
ALMA (skrattande).
Ja, det är naturligt!
Inte vill åtminstone jag gå ogift i all min dar!
Skall man då ovilkorligen gifta sig?
34 ERIKA.
ALMA (öfverlägset).
Barn ska' inte tala om det som de inte begripa!
ERIKA (stött).
Åh, gudbevars ... fast man inte har lång klädning, och låter kurtisera sig af baroner, så...
ALMA (ond).
M:LLE FLORIN (för sig, i det hon kommer in).
Seså ... nu skall man åter börja att söka lära dessa fasliga barn det sköna Galliens herriga språk!
Det är som att lära papegojor poesi! (högt) Sätt er nu, flickor, så få vi börja lektionen! (sätter sig på den plats som Dogmér förut innehade)
Est ce que vous êtes souffrante, demoiselle Claire?
M:LLE FLORIN.
Jag tycker att ni ser så blek ut! (flickorna ha under tiden satt sig; till Alma) Quel temps fait-il aujourd'hui, mademoiselle?
ALMA (ängsligt).
Il ... det ... il fait beaucoup beau temps, mademoiselle! M:LLE FLORIN.
Nej, det gör det inte!
Jo, solen skiner ju!
Non, mademoiselle! DE FÖRRE MAMSELL FLORIN (från andra dörren till höger).
Men man säger: il fait très beau temps ... kommer inte Alma ihåg det?
M:LLE FLORIN. Nå, Lotten! hur säger man på franska när man fryser?
Lotten (försagd).
Jo ... man säger ... je ... je... ISABELLA.
Je suis froid!
Lotten kan aldrig! (till Isabella) Nå?
Ack, min Gud ... hur många gånger skall jag säga flickorna att fransmannen säger: ALMA.
Jo, det var sannt, det!
35 "J'ai froid" -- "jag har kallt", inte "jag är kall", det kan vara förbehållet de dumma svenskarne, som inte begripa att man alltid är varm, om man också har kallt! ERIKA.
Ja, men, är det inte när man blir äldre som det är så?
Ingenting, mamsell!
Hvad understår Erika sig att säga?
Det vill jag också råda dig till!
Nå, Erika, hvad heter en näsvis flicka på franska?
(Erika tiger) Nå, får jag något svar?
Mamsell, sa' nyss att jag inte skulle få säga någonting!
Åh, det är för mycket ... kom hit!
Kom hit, så att jag får ge Erika en örfil!
Nehej! pappa belalar inte för att jag skall ta' emot några örfilar!
M:LLE FLORIN (med slocknande röst).
Ah! je me trouve mal!
Ett glas vatten ... eau de luce!... jag flyttar i morgon ... man står inte ut ... avec ça!...
(Clara ger henne ett glas vatten, hon lutar sig emot hennes axel) Ah! je suis bien malheureuse!...
Erika går upp på flickornas rum, och kommer inte ner under min lektion!
Jaha, mamsell! (afsides till de andra) Hurra! det lyckades!
Nu skickar jag
Christine efter russin och mandel! -- Vill ni vara med, så förarga henne! (skyndar ut i fonden).
DE FÖRRE (utom Erika; sedan) MAMSELL PALMÈN och ANNA (från höger).
Merci, demoiselle Claire!
Nu sedan vi fått bort den der orostifterskan, så kunna vi
36 fortsätta lektionen!
Ni vet, mina vänner, att jag inte gerna vill plåga er med grammatikan ... jag vill helst genom talöfningar lära er språket ... ty grammatikan är visst bra, men en felfri prononciation är det vigtigaste för en ung flicka!
Alors, demoiselle Claire, prononcez-moi le mot:
"j'aime".
Det var väl hårdt!
Alma! hur säger ni det vackra ordet?
ALMA (med smäktande ton). J'aime! (afsides) Min vackra baron! CLARA (något hårdt).
J'aime!
Åhja, det var inte så illa...
Nå, Lotten då?
Ska' man säga det herrliga ordet, som om man sade:
Fy skäm ut dig! -- Isabella kan kanske säga det bättre?
M:LLE FLORIN. Åhja, men litet för tonlöst! -- Ni, småflickor, förstå er inte på att säga det der ännu.
Se nu på mig, när man vill säga det der ordet expressift, så sätter man hufvudet på sned, blickar mot himlen, ifall man inte har något annat att se på, och säger med den djupaste inspiration, ordet: j'aime! j'aime! j'aime!... och så fortsätter man...
ELISE (som tror att hon skall konjugera).
Tu aime, il aime, nous aimons, vous aimez...
ISABELLA (mycket subtilt).
J' aime!
LOTTEN (bredt).
M:LLE FLORIN. Tyst, papegoja!
Det var inte så jag mente!
Man fortsätter för att ge mera uttryck åt det hela:
"J'aime pour toujours!"
"Je t'aime pour la vie"...
ANNA (kommer häftigt upprörd från första dörren till hoger).
Det är för mycket! nu uthärdar jag inte längre!
M:LLE FLORIN. Ah, mina nerver!
Skall man komma på det der sättet!
Anna vill då ta' lifvet af mig!
37 M:LLE PALMÉN (häftigt från höger).
Att våga trotsa mig på detta sätt! (till Anna) Kora ihåg att du kanske i närvarande stund fått tigga ditt bröd, om jag inte haft förbarmande med dig!
Det hade varit mindre tungt än att äta nådebröd hos er!
MILLE FLORIN. O! mon Dieu! hvad är å färde ... tala då inte så högt ... jag får en nervattack, det känner jag... (till mamsell Palmén)
Jag trodde du visste alt det nu är min lektionstimma!
MILLE PALMÉN. Tyst du ... nu är det jag sam skall ge en lektion här, och den hoppas jag att man inte så snart skall glömma! (till Anna som ämnar gå) Du stannar qvar!
ANNA (trotsigt).
Jag går om jag vill!
M:LLE PALMÉR.
Du understår dig!
MILLE PALMÉN (utom sig, tar ett steg till henne).
du skulle våga...
CLARA (som tillika med de andra flickorna stigit upp, lugnt till mamsell Palmér).
Hvad har Anna gjort?
M:LLE-PALMÉN.
Hvad hon har gjort ... åh, det är förfärligt!...
Det är att förstöra min reputation som pensionsförestånderska ... det är att förderfva hela pensionen!
Kan ni tänka er, flickor! hon har varit oblyg nog att i går på Carl den trettondes torg gå ensam i sällskap med fem karlar, och med dem underhålla en mycket liflig konversation ... hon!... en lärarinna i min pension!... O! hvad skall friherrinnan Hjelm säga ... hvad skall kyrkoherden säga, som rekommenderat den...
Men det är inte sannt ... det kan inte vara sannt!
ANNA (häftigt, i det hon skyndar till Clara och omfamnar henne).
Tack, Clara!
Åh, det är fasligt!
38 M:LLE PALMÉN (skarpt).
Tror Clara förr henne än mig ... än vår utmärkte religionslärare som sielf sett henne?
M:ILLE PALMÉN. Ja, och den mannen ljuger inte.
Det är tacken för det att man upptagit ett värnlöst barn, ock gifvit det uppfostran och vård ... det är tacken för det att man gjort henne till underlärarinna... och jag är säker om att det är inte första gången, åhnej! der ha vi förklaring på de der visiterna för att besöka en gammal slägtinge som ligger sjuk.
Fem herrar, och det midt på Carl den trettondes torg, och till på köpet midt på middagen! CLARA.
Jaså, det är kandidaten!
BRUUS (från fonden, har hört de sista orden, och svarar helt lugnt, i det han lägger hatt och käpp vid dörren på en stol).
Ja, det är ett allmänt samtalsämne i hela staden.
Ja, inte sannt, herr magister, det är en faslig skandal?
BRUUS (som förut).
Ja, förbanna mig jag begriper hvad mamsell tänkte på den gången!
ANNA (afsides).
Han också!
DE FÖRRE. BRUUS (från fonden).
Det är ju det jag säger ... men det var inte första gången.
Kors, det tänkte jag ändå!