Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad Utskottet för dess de^ anser så väl nödigt och nyttigt, som möjligt att iakttaga vid reglerandet af hufvudgrunderne för Bankens förvaltning peli rörelse, får Utskottet nu för Rikets Ständer vördsamligen framställa.
Då dervid, å ena sidan, Utskottet ej kunnat förbise, att i första rummet afseende måste göras på bibehållandet af ett möjligast stadigt och orubbligt myntvärde, hvarförutan eganderätten i flere hänseenden ej vore betryggad, har Utskottet äfven fästat den största uppmärksamhet å allmänhetens behof af tillräckligt rörelse-capital och näringat nes kraf att emot billiga vilkor ej sakna förläggare.
Det är med tillfredsställelse Utskottet funnit, att dessa båda sistnämnda vigtiga föremål säkrast ernås just genom det förstnämnda.
Enär det första åliggandet för en Sedel-Bank är, att bibehålla värdet å dess sedlar, och dertill intet annat tillförlitligt medel kan uppgifvas, än vissheten om dessas inlösen med klingande mynt, när helst de dertill inleu.- nas, så följer deraf, att den första skyldighet, lagstiftaren bör en sådan Bank ålägga är att alltid vara försedd med så stor cassa, som till detta behof rimligen kan förmodas vara behöflig.
Den gr undsatts, sorn vid senaste Riksdag gjorde sig gällande, var härifrån i så måtto skiljaktig, att, ehuru "man då fordrade, det en betydlig metallisk cassa skulle vara samlad, innan Banken öppnades till silfverutvexling, det ej ansågs bchöfligt att bestämma något förhållande emot sedelstocken, hvaruti denna metalliska cassa under kommande tider borde bibehållas.
Likväl torde en hvar utan svårighet inse och med Utskottet deruti instämma, att, då meningen är att bereda silfverutvexlingens oafbrutna fortgång under tidernes längd, måste den grund, hvarpå den skall hvila, vara ett förhållande, som framgent bibehålies, och ej ett sådant, hvarom redan dagen efter vexlingens början icke vidare är fråga.
Utskottet anser derföre: att en proportion emellan sedelstock och metallisk cassa bör bestämmas; att det bör öfverlemnas åt Banco-Styrelsens klokhet eei* förut - Banco- Utål otte t s Betänkande N:o 5. r7 aaea-^t-iejeliet och förutseende att förstärka Cassan utöfver detta förhållande, men att, om hon, det oaktadt, någon gång skalle sjunka derunder, bör det för nämnde
Styrelse vara en ovilkorlig pligt att vidtaga tjenlige åtgärder till det rubbade förhållandets återställande.
Vid öfvervägandet af hvilken proportion, som i ofvannämnde afseende vore rättast att bestämma, har Utskottet ansett, att Rikets Ständers Bank, till betryggande af ett genom förra tiders misstag skakadt förtroende, borde hålla snarare större än mindre Cassa, jemförelsevis med hvad inom väl styrda Banker är vanligt.
Fråga har i samband härmed uppstått om metalliska fondens bestämmande till hälften, af utelöpande sedelstocken; men då Utskottet dels funhit det kunna föranleda hvarjehanda tvister, missförstånd och irringar blajyi allmänheten, dels ansett det vara i och för sig sjelft mindre lämpligt, att, såsom vid alla beräkningar efter sista Riksdag skett, göra åtskillnad emellan verkligt utelöpande sedlar och sådana, som i Banken vore deponerade med rättighet att enär som helst utlagas, samt Utskottet än mindre kunnat finna tjenligt att, efter de så väl år 1776, sorn sedermera följda grunder, med gifva, vid beräkningar af sedelstocken för en framtid , några afdrag för vissa slag af lån, så bar Utskottet härigenom skolat föreslå såsom det redigaste ©eli rättaste: 1:0 att med sedelstock bör förstås alla Bankens förfallna skulder, deruti inberäknade så väl depositioner , som utelöpande sedlar; i sammanhang hvarmed Utskottet ock får tillstyrka, att stadgas må: 2:0 det Bankens metalliska Cassa ej får bibehållas i lägre förhållande mot denna samfälda sedelstock än som Två (2) till Fern (5).
I afseende på sältet at förstärka metalliska Cassan, då den géncwän stark utvexling blifvit så minskad, alt den understiger det nyssnämiida förhållandet, har Utskottet funnit det vara af synnerlig vigt, att utvägar dertill af flerfaldig beskaffenhet måtte beredas, helst de anledningar, som vållat den starkare påkänningen, kunna vara af ganska skiljaktig natur.
Silfver kan nemligen uttagas, för att begagnas inom landet, eller för att expor teras då vexelcursen är hög; och denna vexelcursens höjd kan härröra af en tillfällig under-balance i vår handel, eller af en utöfver behofvet -ökad massa af mynt-representativer; hvilken sistnämnde möjlighet ej får lemnäs utan afseende, helst i ett land, hvarest rättigheten att stifta Privat-Bankfir Bihang till R.
Prot. 1834, 6-te Sami. 1 Afd, 4:de Häftet. i8 Banco- Ut slottets Betänkande N:o 6. är medgifven.
Den åtgärd, som i ett af dessa fall är nyttig och ändamålsenlig, kan i ett annat vara både för ändamålet overksam och i öfrigt skadlig.
Såsom utväg till metalliska Cassans förstärkande, framställer sig i första rummet:
Inköp från främmände Länder af Guld och Silfver.
Utskottet anser dock: 3:o att silfverköp för Bankens räkning icke böra komma i fråga, när cursen håller sig öfver pari; emedan cursen derigenom skulle ännu mera uppdrifvas och det med kostnad införskaffade silfret skyndsamt åter utgå.
Deremot äro sådana silfverköp, när cursen står vid eller under pari, ett godt medel att öka så väl Bankens egen styrka, som landets rörelsecapital; och Utskottet anser derföre: 4:o att Banco-Styrelsen må, vid slikt förhållande, nemligen då cursen står vid eller under pari, ega att afsluta sådane köp, hvarvid priset å det uppköpta silfret likväl ej mer får öfverstiga vexlingsgrunden enligt Myntbestämnings-Lagen, än med hvad som motsvarar transporten af silfret från uppköps-orten till Banken; och måste Banco-Styrelsen för öfrigt dervid noggrannt tillse, att silfret verkligen från utländsk ort inkommer; emedan det annars skulle blifva en lika allmän som lätt speculation, att från Banken tillvexla sig silfver emot sedlar, för att emot högre pris detsamma till Banken återförsälja.
Vid denna punkt hafva 2:ne Ledamöter af Utskottet, Herrar ^Vedberg och Helleday > föreslagit det tillägg, som innefattas uti deras hosföljande Reservation.
Ett annat medel till silfverförrådets förstärkande vore ett för Banken beredt Creditiv å något större utländskt Bankiereller Handelshus.
Det är en erkänd sak, att ett Lands export och import, hvar för sig sammanräknad, under en längre följd af år, måste vara lika; men för kortare tider kan denna jemnvigt vara rubbad.
När importen sålunda tillfälligtvis betydligt öfverstiger exporten, kommer sannolikt silfver alt ifrån Banken uttagas, för att exporteras.
Vid sådana händelser blefve anlitandet af ett, å utländsk ort betingadt Creditiv ett verksamt och tjenligt medel att förbättra silfverfondens förhållande till sedelstocken, utan alt Banken behöfde inskränka sin Låne-rörelse, eller ens vidtaga några anstalter, som Banco- Utskottets Betänkande N:o 6, »9 hade till följd "förminskning af penningestocken inom landet.
Blotta tillvaron af ett sådant Creditiv, hvarigenom Banken aldrig funne sig i något tvingande behof af silfverköp, skulle dessutom vid afslutandet af dessa sistnämnde, (hvilka, såsom Utskottet längre fram får tillfälle närmare utveckla, hafva en serdeles förmonlig inverkan på Bankens förmåga och möjligheten för densamma att, efter näringarnes stigande behof af Drift-capital, utvidga sin Låne-rörelse) säkrast förekomma obilliga och betungande vilkor från Leveranteurernes sida.
På dessa grunder föreslår Utskottet: 5:o att Banco-Styrelsen må tillerkännas rättighet, att emot möjligast lindriga vilkor bereda sig Creditiv i utländskt mynt, till belopp motsvarande, efter paricurs, 2,666,666
Svenskt Banco, för så lång tid som denna Styrelse anser det nödvändigt, och alt, om så nödigt pröfvas, dervid såsom hypothek få använda Bankens egande Stats-Obligationer, Men då Utskottet anser, att en härifrån uppkommande tillfällig skuldsättning utrikes ingalunda bör iklädas natur af stående, ulan ju förr desto hellre afbördas, tillstyrker Utskottet härjemte det stadgande: 6:0 att, när Banken genom Creditivets anlitande råkat i utländsk skuld, Banco-Styrelsen åligger begagna första inträffande förmonliga cursförhållande, för alt derå göra afbetalning.
Vid Utskottets förslag i denna punkt har en Ledamot, Herr Mcechel, gjort erinringar, som innefattas i dess hosföljande reservation.
De nu uppgifne tvänne utvägar att underhålla den erforderliga proportionen emellan metalliska Cassan och sedelstocken, nemligen upphandling af guld och silfver och Creditiv å utländsk ort, äro dock, efter Utskottets öfvertygelse, icke ensamma för sig i den mon tillfyllestgörande, att
Utskottet skulle tilltro sig hafva grundlagt ett nog fast förtroende och deraf härflylande full trygghet för sakens orubbliga bestånd, om Banco-Styrelsens verkningsförmåga vore inskränkt blott till dessa båda medels begagnande.
Utskottet bör i sådant hänseende nämna, att ibland de orsaker, som skulle kunna föranleda en tilltagande silfverutvexling, må äfven med fullt skäl räknas en, utöfver rörelsens vid viss tidpunkt varande behof, ökad massa af mynt-representativer inom landet.
Sådant var förhållandet på iygoitalet genom Riksgälds-sedlarne, och sådant kan det i en framtid blifva, om Prirat-Banker i större scala och ökad mängd komma att uppslå.
Rikets Ständers Banks sedlar blifva då till någon del öfverflödige och böra i mon deraf till beloppet förminskas.
Att envisas med försöket att bibehålla ett 20 Banco -Utskottets Betänkande N:o 6.
Större rörelse-capital, än allmänna rörelsen synes kräfva, vöre i .sådan härn delse lika ändamålslöst som för Banken vådligt.
Bank måste derföre karina, då så nödigt finnes, förminska till större eller mindre del sina utelöpande sedlar.
Yid denria punkt, serdeles i fråga om motiverne, har en Utskottets Ledamot, Herr Nordenankargjort erinringar, som innefattas i dess hosföljande reservation.
Och förekomma äfven uti en annan Ledamots, Herr Mcechels , reservation anmärkningar vid densamma.
Åtgärderne hvarigenom sådan förminskning i Bankens utelöpande sedelstock kan åstadkommas äro flerfaldige, och måste, med uppmärksamhet på förhanden varande förhållanden, efter dem lämpas.
Utskottet tillstyrker af sådan anledning: n\o att Banco-Styrelsen må kunna, äfven genom minskning af ett för rörelsens behof umbärligt öfverskott i representatift mynt, bibehålla proportionell emellan metalliska cassan och sedelstocken och, för detta ändamål, berättigas att: antingen förpanta eller försälja Bankens egande inteckningar i fastighet, under vilkor alt den i skuldförbindelserne
Banken serskildt förbehållne uppsägningsrätt för hela skuldbeloppet icke får af annan innehafvare begagnas; försälja till större eller mindre belopp Bankens innehafvande Stats-obligationer; upptaga lån emot räntebärande obligationer, ställda på viss lid eller uppsägning; samt, derest sådant emot förmodan skulle af behof påkallas, minska eller inställa Bankens utlåningar.
Det är visserligen icke att befara, det
Banken någonsin skall komma i nödvändighet att vidtaga sistnärhnde åtgärd, då dess Styrelse har i sina händer de, allt efter olika förhållanden beräknade, serdeles verksamma cortectiv, som i det föregående blifvit antydda; men princip- och lagenligt kan dock ingalunda Banken, mera än någon enskild, lillförbindas att såsom lån utgifva nya skuldförbindelser, just i ett ögonblick då dess eget bestånd derigenom möjligen skulle kunna äfventyras; och det vöre så mycket vådligare att helt och hållet frånkänna Banco-Styrelsen rättigheten att sådant vägra, som denna rättighet, om ock obegagnad, innebär, genom sin blotta tillvarelse, den enda säkra garanlie, alt inga farliga sammansättningar kun - Banco- Utskottets Betänkande N:o 6. 2 i na inom landet bildas, med beräkning att systematiskt och småningom undergräfva Bankens förmåga att silfvervexlingen underhålla.
Utskottet tror sig deremot å en annan sida hafva undanröjt alla skäliga anledningar till oro och farhåga, då Utskottet, jemte det att så tillräckliga oell verksamma medel som de ofvannämnde blifva i öfrigt till Banco-Styrelsens fria disposition ställda, härigenom föreslår, alt till bemjilde Styrelses efterrättelse i denna del må uttryckligen stadgas: 8:0 att, af alla de uppgifne utvägarne till den erforderlige proportionens underhållande, låne-rörelsens förminskning är den, som i sista rummet bör tillgripas, och det endast då Bankens säkerhet sådant ovilkorligen fordrar.
Under iakttagande häraf, anser Utskottet: 9:0 att bestämmandet, af hvilken eller hvilka bland de för proportionens vidmagthållande tillåtna medlen må för tillfället begagnas, bör varå helt och hållet öfverlemnadt åt Banco-Styrelsen, som dervid icke lärer underlåta att afse både Bankens egen fördel, och det som dermed står i nära samband, industriens ostörda förkofran.
Såsom ovilkorlig och allmän regel härutinnan bör, efter Utskottets öfvertygelse, gälla: 10:0 att då metalliska Cassan, hvaruti äfven omyntadt silfver och guld får inberäknas, ej öfverstiger ?:tedelar af sedelstocken, må denna sistnämnde i intet fall ökas, och att, så snart förhållandet blifvit än ytterligare försämrad t, Banco-Styrelsen åligger alt skyndsamt vidtaga tjenliga anstalter till återställande af den emellan metalliska Cassan och sedelstocken nödiga proportionen af 2 till 5.
Utskottet öfvergår nu till framställning af sina åsigter angående Bankens serskilda functioner såsom Yexel-, Depositions- och Låne-Bank. A) Vexel-Banken.
Bestämmandet af minsta tillåtna sedelvaleuren utgör en omständighet af vigt vid ordnandet af ett Lands Bankväsende.
Ju högre denna minsta valeur är, desto mera metalliskt mynt qvarstannar i rörelsen.
Yid 1776 års Realisation blef minsta Banco-sedeln 2 R:dr Specie, uppgående efter nu varande lagliga myntvärde till 5 R:dr 16 sk. Banco.
Enligt den framställda åsigten, har Utskottet ock trott 11:0 det vara i sin ordning, alt Banken framdeles bör upphöra med lifgifvande af sedlar å mindre valeurer än 5 gånger myntenheten Banco-Utskottets Betänkande N:o 6. sådan denna enhet varder af Kongl. Maj:t och Rikets Ständer fastställd, men anser bestämmandet af tidpunkten för denna mera genomgripande förändring i Bankens under mellantiden antagna sedelsystem böra till en annan Riksdag uppskjutas.
Såsom en för ingen del brådstörtande, men bestämd öfvergång till detta åsyftade förhållande hemställer Utskottet: 12:0 att Rikets nu församlade Ständer må besluta: a~) att, under loppet af innevarande år och nästkommande år i835, sedlar å skillingtal fortfarande få tillverkas och utgifvas, likväl ej till större belopp än hvad under de senare åren varit vanligt.
Skälet härtill är, att Utskottet i allmänhet anser, det silfver-utvexlingen, vid dess första början, bör åtföljas af så få yttre förändringar som möjligt; F) att någon mindre sedelvaleur efter slutet af år 1835 icke får utställas, än som motsvarar 2 gånger myntenliften.
Utskottet här ville hafva förstått med myntenhet, får Utskottet hänvisa till det derom serskildt afgifna Betänkandet N:o 7. B) Depositions-B anken.
Ibland hufvudgrunderne för dess befattning och åligganden förekommer i första rummet, att hafva bestämdt, om och huruvida anledning är att, efter börjad och fortgående silfver-utvexling, någon slags skillnad emellan metalliskt mynt och sedlar i Depositions-Bankens räkenskaper oeh bevis öfver skedda insättningar'iakttages.
Banco-Utskottet anser, för dess del, det vara af hufvudsaklig vigt, att för landets egentliga löpande mynt, så väl i silfver som Bankens vid anfordran inlösbara sedlar, ingen dylik åtskillnad eger rum, men attDucater, såsom icke utgörande ett i landets rörelse gångbart mynt, utan snarare en handelsvara, blifva af denna anledning inom Depasitions-Banken serskildt för sig bokförda och redovisade.
I enlighet härmed tillstyrker Utskottet: i3:o att Banken må emottaga och å räkning föra Depositioner af: a~) Sveuskt silfvermynt eller Bancosedlar, under förbindelse för Banken att tillhandahålla åt den, för hvars räkning insättningen blifvit gjord, en dermed lika stor summa, som det står honom fritt att efter behag uttaga antingen i silfvermynt eller Bancosedlar; Banco- Utskottets Betänkande 2V:o 6. 23 F) Ducater, under förbindelse för Banken att åt räkningshafvaren tillhandahålla ett lika stort antal, som insatt blifvit; i4:o att
Banken äfven må emottaga till förvar, för så. vidt utrymme och läglighet dertill inom Banken gifves, under försegling af insättaren, paketer eller annan flyttbar egendom, utan att om innehållet undfå uppgift, och utan ansvarighet å Bankens sida för oförvållad skada och tillfällig olycka.
I förhållande till tiden och det nedsatta godsets rymd, eger Banken att för sådan deposition uppbära en afgift, som i Reglementet kommer att bestämmas.
Beträffande den i 13:de punkten, under Lit. A., omnämnda depositionsrätt af landets gångbara mynt å så kallad löpande räkning, har det ej kunnat utan uppmärksamhet lemnäs, att den för närvarande begagnas af tvänne slags insättare, som noga höra åtskiljas, nemligen sådana, som aldrig utställa invisniugar tili större belopp än deras hos Banken insatta behållning utgör, och sådana, som med Banken öppna räkning egentligen i ändamål att genom större eller mindre öfver-assignering derå begagna en hos allmänheten egande credit.
Att Depositioner af det förstnämnda slaget för Banken innebära ea fördel, lärer svårligen kunna bestridas, enär desse i sin grund äro att betrakta såsom åt Banken lemnade räntefria lån.
Utskottet anser derföre, i5:o att
Depositioner å så kallad löpande räkning böra fortfarande, utan afgift hvarken vid insättning eller uttagning, få ega rum för det slags insättare, som icke någonsin utställa invisniugar till större belopp, än deras hos Banken insatta behållning utgör.
Deponenter af denna dass räknar Utskottet: alla Kongl. Majit och Kronan eller Rikets Ständer underlydande allmämia-^Verk och/Cassör; de under jStÖckhoJm** 'Stads*'
'Styrelse hörande Embetsverk och Cassör; saint för^öfrigt sådana allmänna Inrättningar, Välgörenhets-anstalter, m. fl., om hvilka med tillförsigt kan förutsättas, att ingen öfverassignering kommer i fråga-.
Vidkommande åter sådana Depositioner, som ske med afsigt att i allmänna rörelsen utgifva ett större belopp i löpande Assignationer, än som af redan insatta tillgångar motsvaras, har Utskottet tagit i noggrannaste öfvervägande de motioner, som inom 2ine Riks-Stånd blifvit väckta, dels om totalt upphörande af denna Assignerings-anstalt, dels om betydligt inskränkande åtgärder emot dess begagnande.
Utskottet inser visserligen, att den ej är förrnonlig för Banken, enär dess egna sedlar i någon moa un - 24 Banco- Utskottets Betänkande AVo 6. danlrängas af de i omlopp varande Assignation erne, som dessutom, i afseende på säkerheten, sakna åtskilligt af de garantier, som med hvarje cireulerande mynt-rejjresentativ borde finnas förenade.
Utskottets tanka är oek, att detta slag af creditpapper hör framdeles afskaffas, nemligen så snart i tillräckligt antal hunnit uppstå sådana inrättningar, de der kunna erbjuda mindre äfventyrliga utvägar att underlätta och tillgodogöra den enskilda crediten; men Utskottet befarar, att om de löpande Assignationerne dessförinnan förbjödos, skulle deraf uppkomma kännbar afsaknad för allmänna rörelsen, synnerligen för Bergshandteringen, hvars vigt för samhället lika litet kan nekas, som man bör förbise, att- den för närvarande befinner sig i en critisk conjunctur, hvarföre det nu sannolikt vore mindre väl betänkt, att frånrycka den ett hjelpmedel , hvarutaf den hittills varit i åtnjutande; men deremot finner Utskottet i sin ordning, att räkningshafvare af detta slag åläggas någon lämplig afgift, för att såmedelst må kunna betäckas till någon del de kostnader, Banken måste vidkännas för en ökad personal och en vidlyftig bokföring i detta hänseende.
Af dessa skäl och anledningar tror Utskottet sig böra tillstyrka: 16:0 att privata assignérings-rättigheten i Banken må tills vidare få fortfara emot en viss afgift för hvarje folium af den löpande räkningen.
Utskottet föreslår derjemte: 17:0 att denna afgift må bestämmas till 2 R:dr Bancö per folium om 4o rader, med förbehåll tillika, att den minsta afgiften, som för hvarje år beräknas, blifver 10 R:dr Banco, motsvarande 5 folier.
**K»raot daftfc^Utskoht^ts tillstvrfcsgaden haftm erinringar blifvit'gjordäsvaf ^^desSSLeSwmotU^fc^^^^Co pliStd^ros följande reservation inm&Cattar.
Hos Utskottet har i öfrigt förekommit, i sammanhang med frågan om Assigneringsrörelsen, att
Assignations-innehafvarens rätt skulle i betydlig mon vara betryggad, om, i händelse af vägrad inlösen, han hade sig tillerkänd samma executiva rättighet emot utgifvaren af en sådan assignation, som emot
Trassenten af en protesterad
Vexel är gällande; men som Banco-Utkottet ansett sig ej tillkomma att en fråga af dylik beskaffenhet enskildt behandla, så har Utskottet funnit sig böra derom ingå i öfverläggning - Banco-Utslcottets Betänkande N:o 6. 25 läggning med Rikets Ständers Lag-Utskott, och kan alltså icke ännu något förslag eller vidare yttrande härutinnan till Rikets Ständer afgifva. C) Låne-Banken.
Med förutsatt antagande af den här ofvan framställda allmänna grundsatts, i följd hvaraf det måste vara en Banco-Styrelsen förbehållen rättighet att, i och för Bankens bestånd och dess åtagne förbindelsers fullgörande, kunna, om så skulle fordras, vidtaga inskränkande åtgärder för Bankens utlåningar af alla slag, anser Banco-Utskottet att låne-rörelsen i dess flesta grenar kan ej allenast i nuvarande skick bibehållas, utan ock betydligt ökade understöd meddelas näringarne, i den moa som tillfällen lid efter annan yppa sig, att, på sätt ofvan föreslaget är, åstadkomma förstärkningar i Bankens metalliska Cassa, hvilka förstärkningar då alltid lemna, utöfver hvad som för sjelfva silfverköpen erfordrats, och sorn sålunda kommer rörelsen till godo, ett ganska ansenligt öfverskott i den bestämda proportionen af $ till i, för hvars användande i låneväg, der behofvet sådant påkallar, något hinder, under vanliga forhållanden, sig ej foreter. 1.
Läne-B ankeus vanliga rör else gr enar.
I fråga om räntefoten för Bankens utlåningar i allmänhet har
Ut skottet väl ansett, att Banken rätteligen ej borde meddela något slag af lån emot lägre ränta än 4 procent, emedan allt hvad räntan understiger detta billiga belopp, onekligen kan anses utgöra en skänk till låntagaren.
För närvarande finnas dock utaf
Bankens medel anvisade lånebiträden mot lägre ränta, nemligen: mot 3 procent: Creditiv för Manufactur-Disconten å 1,000,000 R:dr; Creditiv för Jern-Contoret å 600,000 R:dr; och Creditiv för Fahlu Bergslag till belåning, efter det pris som a:ne gångor om året regleras, af högst 3ooo skepp.
Råkoppar; samt mot ännu lägrej eller 2 procents ränta: de så kallade Odlingslåncn, till ett sammanräknadt belopp af högst 3oo,ooo Rdr; Skulle räntan å desse slags utlåningar höjas till 4 procent, blefve emedlertid Bankens ränte-inkomster af dem samfält ej ökade ined mer än högst 24)000 R:dr.
Brot. 1831- 6-le Sami. lista AJd. 4 4 ide Häftet. BanO/O-Utskottets Betänkande iV:o 6.
Då ränte-uppoffringen härå, i sjelfva verket ingen ting annat är, än premier till befordrande af nyttiga näringars uppkomst, finnér Utskottet sig ega fullkomlig anledning hemställa: 18:0 att räntefoten så väl för Manufactur-Discontens, Jern-Conlorets och Fahlu Bergslags Crediliv å Banken, som för de så kallade Odlingslånen, måtte till nästa Riksdag få förblifva oförändrad.
Med förbehåll att framdeles få afgifva förslag, angående de reglementariska jemnkningar som kunna finnas nödige, tillstyrker Utskottet: 19:0 alt följande