Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
På sin höjd kunna de nuvarande machinverkstäderne tarfva någon tillökning, för att der skola kunna åstadkommas mindre arbeten, som afse förbättringar
Och reparationer.
De inrättningar deremot, som nu finnas för träfartygens byggnad, blifva i allmänhet öfverflödiga, jemte större delen af den personal, som för träfartygens byggande är anställd, ehuru den sednare till någon del måste bibehållas, så länge träfartyg finnas inom flottan.
Huruvida de kostsamma anstalterne för den nu brukliga tacklingens till - 57 vägabringande kunna till någon del böra bibehållas, kan vara mera vanskligt att förutsäga.
Med visshet torde det dock kunna antagas, att en stor förändring skall förekomma i fartygens tackling och att, huru beskaffadt än det flytande försvaret må i en framtid blifva, flottan endast skall hafva ett fåtal af fartyg, sorn kräfva tackling, i nå gon mån jemförlig med den nu brukliga.
Det ringare behof af tågvirke, som då erfordras, bör så mycket heldre kunna anskaffas, utan att staten för dess förfärdigande håller verkstäder, som staten redan nu köper segelduk och fråga i grannriket
Danmark för någon tid tillbaka blifvit väckt, att tågvirket för dervarande kronovarf bör genom köp anskaffas.
Af en sådan förändring i sättet att förse sig med de nödiga materialierne och redskapen skall ock följa en förenkling af styrelsen och förvaltningen af varfven, och en minskning i den der använda personal.
Huruvida och i hvad mån dessa förändringar och förenklingar genast kunna inträda, tilltror jag mig ej att bestämma; men hvad som i fråga derom synes mig kunna och böra tillstyrkas, är att alla arbeten, som afse förfärdigande af nya materialier, inställas, och att allt det arbetsmanskap, som icke till följd af träffade aftal måste bibehållas, uppsäges, så att dess aflöning icke belastar omkostnadsstaten längre än nödigt är.
Innan någon vä O O O O sendtligare minskning i personalens antal efter en sådan uppsägning inträdt, skall Styrelsen sannolikt vara i tillfälle att bestämma det antal arbetare af hvarje slag, som det må vara nödigt att för framtiden bibehålla.
Sedan lång tid tillbaka har den organisation, som nn är afsedd att anskaffa det för den sjögående flottan erforderliga manskap, af många ansetts icke motsvara ändamålet.
Staten har väl underhållit en corps af matroser och jungmän, hvilka sednare utgått från skolor, der eleverne njutit undervisning och till större delen underhåll genom statens omedelbara försorg och på dess bekostnad; men sagde corps har icke varit talrikare, än att den utgjort plantskola för Underofficerare-corpsen och lemnat förhandskarlar vid de vigtigare sjömansarbetena å varfven, samt ett inskränkt antal att användas till förmän inom besättningarne å de större seglande fartygen.
Det öfver vägande antalet af det manskap, hvaraf dessa besättningar utgöras, har alltså måst på annat sätt fyllas, och detta har hittills skett genom det så kallade Båtsmanshållet och indelningen.
Detta manskaps lämplighet för den ifrågavarande tjenstgöringen är dock af mången sakkunnig bestridd, och det torde icke vara för mycket sagdt, att alla, hvilka äro i tillfälle att derom uttala ett omdöme, äro ense derom, att Båtsmanshållet icke hittills motsvarat flottans behof af sjövandt manskap.
De olika meningarne angå således icke huruvida förhållandet hittills varit nöjaktigt eller icke, ty alla öfverensstämma deri, att Båtsmännen i allmänhet och med den öfning de erhållit, icke äro lämplige för sjötjensten å de seglande fartygen, men deremot har det af pluraliteten inom Komitén blifvit antaget, att Båtsmännen skulle kunna blifva fullt användbare för bemanningen af de större fartygen, om de erhölle den derför erforderliga öfning, hvars åstadkommande
Komitén alltså ansett såsom en uppgift för dess blifvande förslag.
För min del har jag trott det föresätta ändamålet icke kunna ernås, och försöket att vinna 8 1 58 det vara alltför dyrköpt i förhållande till vinsten; ty äfven om det icke kan nekas, att en person, som vid några och tjugo års ålder egnar sig till sjöman, kan under årens lopp blifva en duglig sådan, är det dock tydligt, att sådant icke kan ske, utan att han under flera år hålles i oafbruten tjenstgöring å sjögående fartyg.
För att bemanna den nuvarande sjögående flottan har erfordrats ett betydligt antal Båtsmän, och efter det af Komitén uppgjorda förslag skulle det behöfliga antalet Båtsmän för den blifvande sjögående flottan föga minskas.
Om nu detta antal skulle hållas i sådan tjenstgöring, att åtminstone större delen skulle erhålla den öfning, som erfordras fölen befaren Båtsman, så skulle det blifva nödvändigt att hålla så många fartyg i sjön, att kostnaden derför skulle medtaga vida mera medel, än hvad som möjligen derför kan påräknas, och det skulle dock alltid bero på de särskilda personernes egenskaper, om sjömanskap i verkligheten kunde dem bibringas, då de i mångå fall måste antagas utan allt afseende på särskild duglighet och fallenhet för yrket.
Med stor sannolikhet, för att icke säga visshet, kan det antagas, att det antal verklige sjömän, som skulle kunna åstadkommas genom dylika kännbara uppoffringar af statens medel, icke skulle blifva tillräckligt att bemanna flottan, sådan som Komitén föreslagit den, än mindre att motsvara behofvet för den tid, de nuvarande fartygen afsetts att bibehållas.
Andra mera ändamålsenliga och mindre kostsamma medel för flottans bemanning trodde jagböra sökas, och föreställde mig, att, i likhet med hvad som sker i England, man borde söka förmå det sjöfolk, som tillhör koopvaerdiflottan, att ingå i statens tjenst derigenom, att de erhålla en viss årlig lön, med förbindelse att någon lämplig tid tjenstgöra å Kronans fartyg och sedermera vid påfordran inställa sig till tjenstgöring, derunder dem skulle tilldelas betalning, såsom å handelsfartygen.
Om de derjemte erhölle försäkran om något understöd på ålderdomen, så skulle behofvet af sjövandt manskap å Kronans fartyg snart kunna fyllas på ett sätt, som skulle visa, att handelsflottan är den rätta skolan för örlogstjensten, och att örlogsmarinen har sitt säkraste stöd i en kraftig handelssjöfart.
Det måste dock numera blifva fråga, om någondera af dessa utvägar att anskaffa det för den blifvande örlogstjensten erforderliga sjöfolk är behöflig eller ens lämplig.
Otn den sednaste tidens tilldragelser inom sjökriget medfört förändrade åsigter om beskaffenheten af de blifvande krigsfartygen och om deras tackling, så är det dock, i fråga om den erforderliga bemanningen, som den största förändringen i de nuvarande anordningarne synes förestå, åtminstone hvad angår vårt land, hvars politiska ställning icke fordrar att såsom sjömagt uppträda på aflägsnare farvatten, och som så mycket mindre förmår att gå utom det nödvändigaste, som magten till sjös i framtiden synes bero vida mera af medlen att anskaffa en dyrbar materiel, än af tillgången på sjövandt manskap.
Orlogsmarinens uppgift blifver då inskränkt att å rörliga batterier försvara inloppen till skärgårdarne och att bemanna ett mindre antal sjögående fartyg, då i intet fall det kan förefinnas behof af någon talrikare besättning af öfvadt sjöfolk, Det är mera än sannolikt, att hela behofvet af sådant manskap kommer att inskränka sig till några hundra man utöfver det antal, hvaraf den nuvarande Matros- och Jurigmanscorpsen efter Komiténs förslag skall komma att bestå, och den enklaste, likasom l 59 troligen den minst kostsamma utväg att fylla ett sådant inskränktare behof torde vara att något öka nyssnämnde corps, hvarför några särskilda åtgärder knappast äro behöfliga, då de af staten nu underhållna, skolor redan lenina det nödiga manskapet icke allenast till Jungmanscorpsen, utan ock till de olika handtverksstaterna, hvilka i framtiden icke blifva i behof af en sådan rekrytering, åtminstone icke i samma mån som hittills.
Likasom antalet af sagde corps sålunda med lätthet bestämmes och vid behof ökas, så blir det ock möjligt att, utan något statsyerkets ytterligare betungande, bibringa detta manskap en sjömannabildning, som grundas på en pröfvad fallenhet och en jemn öfning från yngre åren.
I dessa förhållanden finner jag en ökad anledning att alldeles afstyrka förslaget att utbilda Båtsmännen till sjömän, samt tror ock, att för närvarande man endast behöfver tillse, att den personal, sorn tillhör nuvarande Matros- och Jungmans- samt Kanoniercorpserne erhåller nödig öfning; hvarföre besättningarne å de fartyg, som utrustas för öfning, hufvudsakligen böra tagas från nämnde corpser.
Åtgärderna för öfningen kunna då inskränkas, så att anslagen derför icke behöfva någon synnerlig tillökning.
De öfriga förändringar, som kunna böra vidtagas i anordnandet af manskapet, tilltror jag mig icke att förutse, än mindre att föreslå, helst jag föreställer mig, att Båtsmanshållet, med det undantag Komitén föreslagit, bör bibehållas åt flottan för bemanning hufvudsakligen af skärgårdsfartygen, intilldess dessa blifva ersatta af andra, som kräfva en jemförelsevis ringa besättning.
Att sådant inom kort skall blifva händelsen, tager jag numera för gifvet.
Derefter skall det betydligaste antalet af Båts män kunna indragas eller annorledes användas.
Båtsmännen böra erhålla en sådan rekrytöfning, att de kunna anses tjenstbara för striden till lands, och måhända är detta sistnämnda förslag till förändring i afseende på Båtsmännens öfning det enda, som kan anses fullt motiveradt.
Ehuru både önskvärdt och nödvändigt det är, att alla möjliga besparingar ske, som kunna bereda utvägar att använda tillgängliga medel för anskaffande af ett nytt sjövapen, lärer det dock vara svårt att för närvarande föreslå några andra till besparing ledande åtgärder, än de här ofvan nämnda och hvad Komitén i öfrigt i denna syftning framställt, med undantag likväl för så vidt frågan om medels besparande eller beredande beror af användningen af de nuvarande segelfartygen.
Så vidt det kunde antagas, att dessa vore användbara till krigsföretag, äfven om de icke vöre försedda med ångkraft, kunde Komitén icke tillstyrka, att de utrangerades förr ärf i mån, som de blefve ersatta med mera tidsenliga; men sedan det kommit derhän, att det icke lärer kunna blifva fråga om att utrusta dem och våga besättningens lif under förhållanden, då det kan vara möjligt att dessa fartyg blottställas i en strid mot fartyg, som förmå att genast tillintetgöra dem, helst de icke ens ega förmåga att genom flykten rädda sig, så vore det ändamålslöst att behålla dem och att på en gång ådraga sig kostnaden för deras underhåll, och från ett ändamålsenligt användande undanhålla de medel, som deras försäljning eller slopning kan bereda.
Det är på denna grund, och då det är nödvändigt att samla alla medel för anskaffande af det nya sjövapnet, 60 som jag anser mig böra tillstyrka, att alla segelfartyg, som icke äro lämpliga och användbara för öfningsexpeditioner, skyndsamt realiseras, vare sig genom försäljning eller, om icke ett nöjaktigt pris sålunda erhålles, genom stöpning.” 2:o af Herr Kommendör-Kapitenen m. m. C. B.
Lilliehöök: a) I fråga om öfning af yngre befäl. ”Delande Komiténs åsigt om nödvändigheten, att åt den nyblifne
Officeren beredes tillfälle till större praktisk utbildning, än som hittills erbjudits, anser jag dock den föreslagna examen efter slutade öfningar svårligen kunna ådagalägga vunnen verklig praktisk duglighet att handla, hvilken icke alltid motsvaras af förmågan att beskrifva handlingen, och ändå mindre kan genom examen, äfven om dervid skulle fordras praktiskt utförande, ådagaläggas den examinerades förmåga att vara uppmärksam, hans urskiljning och sinnesnärvaro, egenskaper hvilka den praktiska ufningen har till ändamål att utveckla.
Under förutsättning, att icke en så fullständig ändring ifrågakommer, att officersexamen skulle afiäggas först efter det tillräcklig praktisk bildning blifvit inhemtad, för att den i examen godkände skulle vara fullt kompetent att göra officerstjenst, hvilket utan tvifvel vore det i många afseenden lämpligaste, d. v. s. under förutsättning att nuvarande vilkor för inträde vid flottans Officerscorps blifva i det närmaste oförändrade, har jag ansett följande bestämmelser fur utnämnde
Sekundlöjtnanters praktiska utbildning böra lemnäs:
Till Sekundlöjtnant utnämnd skall, innan han till Premierlöjtnant befordras, hafva: 1.
Genomgått någon stationens Exercisskola, på sätt Reglemente och Generalorder bestämma, samt 2.
Under 18 månader varit sjökommenderad till exercis och deraf minst 12 månader på fartyg under befäl af Regementsofficer. 3.
Genom serskild Instruktion bestämmes, enligt expeditionens beskaffenhet, den tjenstgöring under sistnämnde 12 månader till exercis kommenderad Sekundlöjtnant skall bestrida, jemte de praktiska öfningar honom under exercistiden åligger utföra. 4.
Ett års sjötjenst å handelsfartyg på expeditioner utom Östersjön och Nordsjön anses motsvara sex månaders sjötjenst å Kronans fartyg. 5.
Yid elen inspektion, som efter slutet af expedition med rustadt kronofartyg skall ega rum, skall den inspekterande söka att utröna i hvad män de om bord till exercis kommenderade
Sekundlöjtnanter vunnit insigt uti och vana vid utförandet alde Officer vid tjensten om bord tillhörande åligganden, och om utfallandet af en sådan pröfning till Chefen för Sjöförsvars-Departementet afgifva rapport genom Stationsbefälhafvaren, så vida denne ej sjelf verkställt inspektionen. 6.
Hvarje Fartygschef eller
Chef för afdelning af mindre fartyg, af Kapitens grad och deröfver, skall, efter slutad expedition, till Chefen för Sjöförsvars-Departementet insända uppgift ä den tjensteduglighet, han anser hvarje ander hans befäl kommenderad Sekundlöjtnant ega. 61 Sådana uppgifter anser jag gifva bättre och rättvisare ledning för bedömandet af individernes tjensteduglighet, iin den af Komitén föreslagna examen, åtminstone vid den tid Sekundlöjtnant blifver till Premierlöjtnant befordrad, då flera sådana uppgifter från olika personer och olika tider finnas att rådfråga; och ehuru jag ej anser, att de lemnade vitsorden böra inverka på befordran till Premierlöjtnant, så torde dock kännedomen, att sådana uppgifter skola lemnäs, mana yngre
Officerare att på bästa sätt använda den öfningstid dem beredes.
Vore beskaffenheten af uppgifterna närmare bestämd genom gifvet formulär, blefve de, af olika personer lemnade, lättare med hvarandra jemförbara.” b) Körande Kanoniercorpsens ifrågasatta upphörande.
”Att vid en tidpunkt, då, enligt uppgjorda förslager, skulle för bemanning af sjöförsvarets materiel erfordras, utom de flottan tillhörande första corpserna, öfver 5,300 man Sjöbeväring, föreslå en åtgärd, som skulle medföra en minskning i antalet exercerade trupper, anser jag ej lämpligt.
Fullständig matrosbildning, utan tvifvel dyrare än den bildning Kanonier meddelats, torde, om än nyttig, dock ej vara i lika grad behöflig för allt underbefäl och allt förhandsmanskap, afsedt att tjenstgöra på den del af flottans materiel, hvilken i följd af sin beskaffenhet har sitt verkningsfält inom skärgården, som för motsvarande personal på fartyg, ämnade att kunna hålla öppen sjö.
Då Komitén icke kunnat afge något bestämdt förslag öfver beskaffenheten af de fartyg, hvilka för försvaret i skärgården borde anskaffas, och ansett roddkanonfartygen, ehuru icke tidsenliga, böra för nämnda försvar tills vidare påräknas, och då en längre tid måste förflyta innan Båtsmanshållet kan hinna bibringas någon allmännare exercisskicklighet, så synes mig Komitén icke nu bort hafva föreslagit Kanoniercorpsens indragning och uppsättning af Matroser medelst uppkommande besparingar, utan endast, med anmälan om hvad den funnit mot Kanoniercorpsens nuvarande organisation och beskaffenhet vara att anmärka, hos Kongl. Majit tillstyrkt en sådan efter behofvet och förändrade förhållanden lämpad omorganisering eller förändring af corpsen, hvarigenom största nytta för flottan kunde beredas af de medel, som för corpsens underhåll utgår.” 3:o Af Ordföranden, Herr Grefve B. von Platen: ”Jag har ansett önskvärdt, att Komiténs Protokoll så litet som möjligt belastades med reservationer och jag har, hvad ordnandet af den föreslagna flottans materiel angår, utan uppoffrande af skyldigheten att uttala min öfvertygelse, funnit mig kunna följa denna min önskan, icke derföre att jag obetingadt och utan undantag kunnat inse riktigheten af de, såsom grunder för sättet af detta ordnande, uttalade åsigter eller lämpligheten af alla på desamma byggda förslag, men derföre, dels att det ligger i sakens beskaffenhet, att Komitén sjelf af flera skäl icke kunnat framställa bestämda förslager, dels derföre att deremot, på grund af alla de upplysningar
Styrelsen är i tillfälle att tid efter annan inhemta och under begagnande af förut egande krigserfarenhet tillämpa, den ensam eger förmåga att afgöra hyad i detta fall är det ändamålsenligaste och sålunda lätt nog rätta hvad Komitén felat. 62
I fråga om personalen inträder dock tyvärr ett annat förhållande, då jag ansett de för densammas utbildande såsom nödiga föreslagna anslag snarare för inskränkta och för min del varit beredd att tillstyrka ännu mera, och då deraf för mig också framstår så mycket bestämdare skyldigheten att beräkna desammas användande på det mest ändamålsenliga sätt.
Såsom ett oeftergifligt vilkor att deruti lyckas, torde få antagas, att penningar icke böra användas för andra behof, än oundvikligen nödvändiga, och såsom grundsats för hvarje ändamålsenlig organisation i och för vinnande af den största möjliga fullkomlighet i en bestämd riktning, torde äfven böra ligga, att man icke sammanblandar hvad som icke, genom sin egen beskaffenhet, eger ett bestämdt sammanhang med hvartannat.
På mångslöjdernas bana står i allmänhet svårligen att vinna kraftig utbildning i en gifven riktning, och jag har derföre icke ansett mig kunna underlåta att fästa uppmärksamhet på det i min uppfattning oriktiga sträfvande, som i mera än ett fall gjort sig gällande, att icke göra skillnad mellan den personal, som skall användas på den materiel, som afses för de inre skärgårdarnes och farvattnens försvar, hvilken Komitén funnit sig nödsakad föreslå i flera fall af skiljaktig beskaffenhet från den för det yttre, och, framför allt, uti den öfning som skall bibringas den samma, oaktadt, synnerligen efter sednaste tidens tilldragelser och utveckling af sjöförsvarsmaterielen, väl svårligen torde kunna påstås, att sjömannautbildningen mera nu än förr skulle vara af öfvervägande vigt för landets försvar.
O O Jag har också på grund häraf icke kunnat biträda beslutet om Kanoniercorpsens indragning.
De hufvudsakliga skäl, som härför blifvit anförda, hafva varit:
Att de, som tillhöra densamma, icke erhålla nödig öfning i sjömnnnaarbeten, att kostnaden för corpsens underhåll vore för stor, och att corpsen, som egentligen varit påräknad att, vid infallande krig, lemna till gång på Underofficerare-ämnen att användas på roddkanonbåtarne, skulle, enär beskaffenheten af detta försvar nu mera närmar sig den af det öfriga sjöförsvaret, i samma mån vara mindre behöflig.
Till undvikande af mera än ovilkorlig vidlyftighet anhåller jag blott få fråga:
Om icke det uteslutande beror på Styrelsen och icke på corpsens organisation att ordna undervisningen inom densamma i öfverensstämmelse med dess uppfattning af det rätta, med hänsyn till den öfning i olika riktningar, som den anser nödig?
Om icke all kostnad för de för krigets förande afsedda anstalter under fredstid blir orimligt dyr, för att icke med många använda uttrycket af bortkastade penningar; om icke, mer än i många dylika fall, i det nu förekommande förtjenar tagas i betraktande den äfven meddelade upplysningen att de, som vid ifrågavarande corps uppfostras, erhålla ett kunskapsmått, hvarigenom de med lätthet kunna vinna förmånlig anställning på annat håll, och månne man icke nog uteslutande fäster sig endast vid vapnets fördel, då man fördömmer den militäriska uppfostran, som äfven bibringar skicklighet att gagna i fredliga yrken? och slutligen 63 Om man, såsom betänkandet omförmäler, följdriktigt kan framställa såsom en sats att bygga på, att ett sjöförsvar, grundadt på batterier och ångfartyg, afsedda för samma farvatten som de förra, verkligen står närmare det s. k. yttre sjöförsvarets materiel, än de roddkanonbåtar, som fordom måste färdas öfver hvarje del af Östersjön och som äro beräknade att begagnas ännu i nio års tid, med till dem hörande ångfartyg?
På svaren å dessa frågor beror nyttan, icke utaf att inbespara anslag, ty sådant bar i detta fall icke blifvit ifrågasatt, utan af att förvandla Kanonierer till Matroser.
Hvad slutligen öfningen vidkommer, skulle det blifva att taga utrymmet alltför mycket i anspråk, om jag skulle utförligare redogöra för de beräkningar, på grund af hvilka jag kommit till den slutsats jag önskar anföra och som öfvertygat mig att, genom meddelande af olika öfning i mån af den olika tjenstgöring den ena eller andra delen af sjöförsvarets personal är afsedd att under krig bestrida, ett vida fördelaktigare resultat står att vinna, än det betänkandet föreslår, eller, att antingen detsamma kan erhållas med mindre anslag än det uppgifna, eller ock att, med ett lika stort anslag, större fördelar kunna erhållas.
De äro tillfyllestgörande för mig, för att stadga min öfvertygelse om skyldigheten att söka fästa andras uppmärksamhet derpå, oell Styrelsen eger i sin hand bästa tillgång på uppgifter för att närmare granska förhållandet, och då för öfrigt ett dylikt ordnande kan ske på mera än ett sätt, anföres nedanstående snarare såsom exempel på ett sätt derför.
Att åter upptaga frågorna, huruvida kriget med de större fartygen och de mindre, för det inre försvaret hufvudsakligen afsedda, fordrar samma egenskaper och samma slag af utbildning hos dem, som skola sköta dem, såväl af manskap som befäl, och sålunda, om hos den för det ena fullt öfvade är att påräkna samma skicklighet för det andra, — skulle föranleda alltför mycken vidlyftighet, så mycket mera som det egentligen nu är fråga om att med stora kostnader bereda full duglighet inom båda delarne af vårt sjöförsvar, icke företrädesvis inom det ena framför det andra, ty tvenne olikartade delar af samma vapen måste de dock, trots allt sträfvande, blifva, så länge dermed afses så olika behof, som krigets förande på djupt och grundt vatten — och så länge vi ej tvungits afse landets försvar, endast i dess mest inskränkta mening.
Jag fruktar likväl att Komitén, genom det system den för sjöexercisen antagit, att nemligen vilja öfva alla i allt, skulle, om dess förslag i detta afseende antoges, fram kalla ett dylikt resultat, till stort mehn för skärgårdsvapnet.
Redan första ögonkastet på kostnadsförslaget öfver dessa öfningar, deruti man, af det behöfligt ansedda anslaget, föreslagit att till exercis å seglande samt större ängkrigsfartyg använda mer än Adelar samt, för öfningar å de egentliga skärgårdsfartygen, en knapp tiondedel, synes härtill gifva anledning.
Men ännu märkbarare framställer sig detta förhållande, om man granskar den verkan till inhemtande af kännedom inom de båda vapnen, som häraf skulle bli en följd.
Det visar sig då, att dessa öfningar årligen skulle på följande sätt tillgodonjutas: 64
Af yttre sjöförsvaret Af skärgårdsvapnet 10.5 Kom.Kapit.&Kapitener eller 29,17 %afgräderneil,60 mån. per år.— 1,5 eller 4,i6%iO,06 mån. per år 81.5 Kapit.-Löjtn.
& Subalt., » 46,30%af d:o i2,85 d:o d:o — 17,5 » 10,oo%iO,i6 d-.o d:o 131 Underofficerare , » 46,80%af d:o i2,56 d:o d-.o — 26 » 10,40%i0,i5 d:o d:o 364 Matroser , » 60,66%aicorpsen i3,is d:o d:o —- 56 » 10,7o%i0,i6 d:o d:o 871 Båtsmän , » 22,50%af d:o il,07 d:o d:o —389 » 10,oo%i0,i7 d:o d:o Om således, såsom Komiténs förslag synes föranleda, dessa öfningar skulle rotationsvis tilldelas alla delar af flottans personal, så skulle de återkomma
Vid yttre sjöförsvaret
Vid skärgårdsvapnet. för Kom.-Kapit.
Kapiten : circa 2 gånger på 7 år. — hvart 24:de år. » Kapit.-Löjtn.
Subalterner: icke fullt hvartannat år.
—- hvart 10:de år.
» Underofficerare ; d:o d:o d:o —- circa hvart 10:de år.
» Matroser : 3 gånger på 4 år.
-— circa hvart 9:de år.
» Båtsmän : något mer än 2 gånger på 9 år. — hvart 10:de år.
Man finner häraf huru ringa del af denna öfning skulle komma på skärgårdsvapnets lott.
Ehuru orättvis denna fördelning af öfningen än vore, och ehuru ringa det resultat, som deraf kunde framkallas, skulle blifva, så anser jag dock detta ingalunda utgöra det mest skadliga inflytande, som deraf skulle uppkomma.