Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
M e n i d a g m ä r k t e jungfru Lena, a t t d e t v a r nå- g o t i o l a g m e d l i l l a frun, h o n v a r inte en s m u l a intresserad a f h o l l a n d a i s e - s å s e n o c h sade, a t t L e n a f i c k ta ' » hvad s o m helst » till efterrätt.
F r u L i n d g i c k in i g e n o c h satte sig a t t fundera.
R e d a n kl. 8 h a d e hennes m a n g å t t h e m - ifrån » till affären », a l l d e l e s s o m o m d e t va- rit en h v a r d a g, o c h h a n h a d e t a l a t o m an- g e l ä g n a g ö r o m å l o c h i c k e k o m m i t ihåg, a t t de j u s t i d a g varit g i f t a j ä m n t t v å m å n a d e r.
V i s s e r l i g e n h a d e h a n k y s s t h e n n e o c h sagt, att h a n skulle vara h e m m a kl. 1, så a t t d e kunde hinna m e d att gå till Slottsskogen före m i d d a g e n.
Så satt h o n där o c h b l e f m e r o c h m e r surmulen, tills k l o c k a n ä n d t l i g e n s l o g h a l f 1, d å h o n t o g p å sig sin s m a k f u l l a p r o - m e n a d d r ä k t o c h b e g a f sig i v ä g till sin m a n s butik.
D e t v a r k a l l t o c h b l å s i g t, o c h h o n b l e f e j varm, huru f o r t h o n ä n g i c k.
D å h o n h u n n i t fram, såg h o n, a t t gardi- nerna v o r o u p p d r a g n a f ö r a t t v i s a d e n y a s t e t y g e r n a i en f ö r d e l a k t i g dager.
H o n v a r n ä r a a t t småle, h a n h a d e en o v a n l i g t fin smak, hennes man, o c h d e t var därföre ej underligt, a t t han h a d e så fullt u p p a t t göra.
Hon g i c k in på gården för att g e n o m v e r k s t a d e n k o m m a in i butiken.
M e n d å h o n skulle k n a c k a på, f i c k h o n a f sin m a n se e n s k y m t, s o m j a g a d e b l o d e t u p p t i l l k i n d e r n a o c h k o m h e n n e a t t stanna o b e - s l u t s a m utanför.
D e t elektriska ljuset v a r t ä n d t, m e n l u c - k o r n a ej fullt tillslutna, o c h där, m i d t p å s k r ä d d a r e b o r d e t, s a t t hennes v a c k r e, ståt- lige make, hopkrupen i den osköna o c h s m å t t l ö j e v ä c k a n d e ställning, s o m skrädda- re i n t a g a u n d e r sitt arbete.
H o n var n ä r a a t t g r å t a a f förargelse.
E n g å n g, när de v o r o n y f ö r l o f v a d e, h a d e h o n frågat h o n o m, o m h a n själf b r u k a d e s i t t a o c h sy — h o n m i n d e s än h v i l k e n hjärt- k l a p p n i n g h o n h a d e — m e n h a n h a d e skrat- t a n d e förklarat, a t t h o n skulle s l i p p a se h o n o m p å s k r ä d d a r e b o r d e t, » för d e t är v ä l där skon klämmer », hade han tillagt o c h s a g t henne, a t t h a n n u m e r a k n a p p a s t kunde h i n n a m e d tillskärning, p r o f n i n g m.
M e n n u s a t t han där ä n d å s o m ett rik- tigt spektakel!
H o n ä m n a d e v ä n d a o m o c h g å h e m igen, m e n i d e t s a m m a f i c k h a n s y n p å henne o c h sprang n e d f ö r a t t ö p p n a.
H a n var en liten s m u l a f ö r l ä g e n, m e n b ö r j a d e s k ä m t a öfver a t t h o n saknat h o n o m o c h sade, a t t h a n j u s t n u ä m n a t a t t g å h e m.
Så f o r t d e t v a r f r å g a o m skämt, b r u k a d e d e a l l t i d m ö t a s p å h a l f v a vägen, m e n nu svarade fru E l l a m e d en k n y c k p å n a c k e n: » Jag t r o d d e e j, att du m e d dina, i n k o m s t e r b e h ö f d e k r y p a 3 - u p p p å s k r ä d d a r e b o r d e t, o c h d e t en s ö n d a g s - förmiddag till! » E r n s t L i n d s s m å l e e n d e frös bort, o c h d e t g l e d en s k u g g a öfver de m a n l i g a dragen, d å han s v a r a d e: » Jag har redan f ö r u t s a g t d i g, a t t j a g h v a r k e n h a r t i d eller b e h ö f v e r a t t själf sy, m e n d e t t a är ett arbete af så stort per- s o n l i g t intresse, a t t j a g ej kan l ä m n a d e t ifrån m i g.
» F ö r s i k t i g t, n ä s t a n m e d ö m h e t, tog han o c h h ä n g d e b o r t r o c k e n, i det han s a d e: » Se så där ja, n u skall d e n b a r a pressas af så är d e n färdig.
J a g skulle önska, att m i n l i l l a h u s t r u kunde u p p s k a t t a m i t t ar- bete, d e t ä r inte h v a r dag, vi s l ä p p a u t e t t så f u l l k o m l i g t m ö n s t e r p l a g g.
» F r u E l l a svarade i c k e.
M e k a n i s k t läste h o n n a m n e t H — s k ö l d p å arbetslappen, m e d a n h o n v r e d o c h v i r a d e sin p a r a p l y, så a t t d e n b l e f så s m a l o c h spetsig s o m en p r o m e n a d k ä p p.
E r n s t L i n d var ej den, s o m krusade sin lilla o n å d i g a fru, u t a n g j o r d e h a s t i g t t o a - lett o c h b j ö d henne armen, h varefter de b e g å f v o sig p å v ä g till S l o t t s s k o g e n.
D ä r v a r fullt m e d å k a n d e o c h p r o m e n e - rande, o c h det v a r o m ö j l i g t a t t b i b e h å l l a en t r u m p e n min, m e n f ö r s t ä m n i n g l å g öfver det u n g a p a r e t v i d h e m k o m s t e n, o c h för- stämning rådde under middagen.
D e b r u k a d e a l l t i d d r i c k a kaffe i säng- k a m m a r e n, h a n sittande i s o f f h ö r n e t o c h h o n u p p k r u p e n t ä t t intill h o n o m.
M e n d e n n a söndagseftermiddag; s u t t o de h v a r o c h en f ö r sig.
H a n m e d H a n d e l s t i d - n i n g e n o c h h o n m e d Iduns u p p - o c h ned- v ä n d a H j ä l p r e d a f r a m f ö r sig.
Slutligen lät han tidningen sjunka o c h sade a l l v a r l i g t, n ä s t a n s t r ä n g t: » Ella, j a g v i l l " b e r ä t t a f ö r d i g o m en, s o m v a r l i k a h ö g f ä r d i g s o m du. » H o n s u c k a d e o t å l i g t o c h l a d e ifrån sig H j ä l p r e d a n m e d en s å d a n där liten m a r t y r - min, s o m u n g a fruar så o f t a finna l ä m p l i g t att a n t a g a.
Ernst L i n d b ö r j a d e: » Jag h a d e e n v ä n o c h klasskamrat, s o m vi k u n n a k a l l a E r i k; hans far var rik o c h g j o r d e allt f ö r a t t s k ä m m a b o r t h o n o m, i n g e n h a d e så r i k l i g t m e d f i c k p e n n i n g a r, i n g e n v a r så s n o b b i g t k l ä d d s o m han.
F a - d e r n var a l l t i d så rädd, a t t E r i k skulle öf- veransträngas, a t t han, o a k t a d t h a n ansågs för intelligent, r e g e l b u n d e t h a d e underbe- t y g hvarje termin.
H a d e i c k e hans f ö r s t å n d i g a m o r skaffat h o n o m p r i v a t l e k t i o n e r u n d e r ferierna, så h a d e han n o g blifvit efter i m e r än en klass.
H a n var m y c k e t s t o l t o c h häftig, m e n d ä r j ä m t e så v e k o c h i g r u n d o c h b o t t e n så g o d h j artad, a t t m a n a l d r i g r ä t t visste, hvar man hade honom.
E r i k h a d e s t o r a a n l a g f ö r ritning, o c h ä m n a d e först t a g a s t u d e n t e x a m e n o c h se- dan gå igenom Tekniska högskolan, men h a n h a d e k n a p p a s t f y l l t f e m t o n år, förrän en v ä n d p u n k t i hans l i f inträffade.
Hans far d o g h e l t p l ö t s l i g t a.f slag, o c h hans si- sta affärs spekulationer v o r o så ruinerande, att länkan m e d sina tre barn befanns all- deles u t b l o t t a d e.
Slaget drabbade hårdt den bortskämde, känslige gossen, m e n f ö r a t t a f b ö j a kamra- ternas m e d l i d a n d e g i c k h a n rakare än nå- gonsin.
Hans m o r var en p r a k t i s k kvinna, o c h d e t d r ö j d e i c k e länge, förrän h o n in p å en g å r d h y r t sig ett s m å b r ö d s b a g e r i s a m t t v å rum och kök.
IDUN 1899 R u m m e n v o r o m ö r k a, m e n d e t var under- bart, huru h o n f ö r s t o d a t t g ö r a d e m tref- l i g a m e d de spillror, h o n r ä d d a t undan skeppsbrottet.
J a g m i n n s så väl d e t s o l i d a b o k s k å p e t, f u l l p a c k a d t m e d v ä r d e r i k litteratur, Eriks zittra i det ljusaste h ö r n e t f r a m m e v i d fön- stret, det f y r k a n t i g a e k b o r d e t m e d d e n b r o - derade d u k e n o c h d e n v a c k r a a r b e t s l a m - pan, o c h så d e n låga, s k i n n k l ä d d a u t d r a g s - soffan m e d d y n o r så b r o k i g a o c h mjuka, a t t de t y c k t e s i n b j u d a till h v i l a.
M e n Erik h a d e ej sinne f ö r d e t l i l l a h e m m e t s b e h a g.
H a n p l å g a d e s a f hvarje i n s k r ä n k n i n g o c h kunde g r å t a a f harm, när h a n såg sin m o r stå v i d u g n eller baktråg,- eller d å h o n i d e n l i l l a b u t i k e n räknade u p p s m å b r ö d i de k ö p a n d e s korgar.
D e t t a h a d e g o d afsätt- ning.
D e t var så a n g e n ä m t att g y n n a o c h b e - s k y d d a d e n nyss så r i k a o c h a f u n d a d e k ö p - mansfrun.
H v a d skulle Erik g ö r a?
Han tänkte på Amerika o c h föreslog m o - dern, att h a n skulle resa dit, m e n h o n visa- de h o n o m, a t t han m e d sin o p r a k t i s k a u p p - f o s t r a n ej h a d e d e n m i n s t a utsikt a t t där slå sig fram.
E n d a g sade m o d e r n så där h ä n d e l s e v i s, att i n g e n ställning vore t r y g g a r e än en kunnig handtverkares o c h började tala o m de h ö g a löner, s o m en färgmästare, b r y g g - m ä s t a r e eller tillskärare h a d e.
» H v a d skulle d u v i l j a b l i?
» sade h o n till lille John, f e m å r i n g e n, s o m satt o c h l e k t e m e d sina trälappar.
» Sockerbagare, » svarade d e n lille ritan tvekan.
» Nå än d u d å?
» sade h o n v ä n d till Erik.
D e n n e f l ö g u p p s o m s t u n g e n a f en o r m och utropade: » A l d r i g, a l d r i g i lif v e t vill j a g b l i skräd- dare!
Hellre s t u p s t o c k e n än skräddarebor- d e t! » M o d e r n teg, o c h d e t b l e f ej vidare o r d a d t o m saken.
E r i k b ö r j a d e i C h a l m e r s k a sko- lan, m e n k u n d e ej a r b e t a m e d fart.
D e t v a r en l ö r d a g s k v ä l l, o c h h a n h a d e f ö r e t a g i t en l å n g p r o m e n a d f ö r a t t siippa se m o d e r n stå i d e n l i l l a butiken.
D å h a n k o m h e m, h a d e s y s k o n e n somnat, o c h e n d a s t h o n satt ännu u p p e.
H a n g i c k o c h satte sig b r e d v i d henne i d e n g a m l a soffan.
» Stacka,rs m i n store g o s s e!
» sade h o n, i d e t h o n s m e k s a m t s t r ö k h o n o m öfver håret.
H a n f a t t a d e hennes h a n d o c h f ö r d e d e n till sina läppar, m e n h v a d d e n v a r sträf och hård!
H a n m i n d e s, hur h v i t o c h m j u k d e n förr b r u k a d e vara.
Sakta s t r ö k h a n d e n m e l l a n b å d a sina, o c h hans ö g o n b l e f v o fuktiga.
Här g i c k h a n o c h ville spela herre, un- der d e t hans m o r slet ut sig i arbete f ö r d e m alla.
D e n n a t t e n ' s o f h a n ej m y c k e t.
H a n visste, a t t h a n när s o m h e l s t kunde f å p l a t s i en s p e c e r i b u t i k, m e n när h a n t ä n k t p å a t t r ä k n a sill o c h m ä t a f o t o g e n, så t y c k t e han, a t t h v a d s o m h e l s t v o r e bätt- re än det.
S k r ä d d a r e!
H v a r f ö r skulle d e t o r d e t h a en så f ö r a k t l i g k l a n g?
H a n mindes, huru h a n s o m barn k l i p p t till o c h s y t t sin systers d o c k k l ä d n i n g a r, o c h h v i l k e t n ö j e d e t b e r e d d e h o n o m.
Sista s o m m a r e n, de b o d d e p å landet, h a d e han, naturligtvis i s t ö r s t a h e m l i g h e t, s y t t ett p a r j o c k e y m ö s s o r till sig o c h b r o d e r n.
Hans a n l a g f ö r ritning, h a n s - ö g a f ö r form
— .IDUN 1899. ocli färg, allt k u n d e k o m m a h o n o m till gagn.
Men skräddarebordet!
Den hopkrupna s tällningen!
Förödmjukelserna!
» S t a c k a r s m i n store gosse, » t y c k t e h a n sig • h ö r a m o d e r n säga, o c h k ä n d e hennes lätta smekning.
N ä r h a n steg u p p p å m o r g o n e n, s t ä l l d e h a n u n d a n sina s k o l b ö c k e r, t o g m o d e r n o m halsen o c h sade, att h a n b e s l u t a t att bli skräddare.
D å b ö r j a d e hans m o r a t t gråta, o c h d e ord, h o n sade till h o n o m, ä r o h a n s d y r b a - raste m i n n e.
S e d a n t a l a d e d e l u g n t o m saken, o c h d e t b e s t ä m d e s, att d e skulle g ö r a förfrågnin- g a r h o s en m y c k e t s k i c k l i g s k r ä d d a r e i X - köping.
E r i k b l e f a n t a g e n.
Men d å m o d e r n g j o r d e till v i l l k o r, a t t h a n ej skulle b e h ö f v a s o p a v e r k s t a d e n eller s p r i n g a n å g r a ärenden, m å s t e h a n d e t f ö r s t a halfåret b e t a l a tjugu- f e m kr.
i m å n a d e n f ö r eget r u m o c h fritt vivre.
Sedan k u n d e m a n a n t a g a, a t t hans a f l ö n i n g skulle b e t ä c k a d e b i l l i g a lefnads- o m k o s t n a d e r n a i d e n lilla k ö p i n g e n.
E r i k reste, o c h k ä n d e sig så fri o c h g l a d, s o m o m h a n r e d a n ö f v e r v u n n i t a l l a svårig- heter.
M e n den f ö r s t a t i d e n b l e f p r ö f v a n d e.
D e t o v a n a arbetet, d e n o n a t u r l i g a ställ- ningen, a l l a f ö r ö d m j u k e l s e r n a i d e n råa o m - gifningen pinade h o n o m outsägligt.
Hans u t s e e n d e o c h t a l e s ä t t f ö r a r g a d e d e u n g a gesällerna.
D e n artighet, h a n v i s a d e, o c h s o m h a n en s m u l a m a r k e r a d e, v e r k a d e u t m a n a n d e, o c h i stället f ö r svar p å en fråga s t o r s k r a t t a d e d e sins e m e l l a n o c h sa- de: » H ö r p å den, h a n ä ' lär der. » Det kosthåll, skräddaremästaren bestod sina arbetare, var v i s s e r l i g e n fullt t i l l r ä c k - ligt, m e n d e t d r ö j d e l ä n g e, i n n a n Eriks förfinade g o m k u n d e vänja sig v i d d e grofva anrättningarna, Hans b o r d s k a m - rater l ä t o d e s s u t o m sina fingrar oftast t j ä n s t g ö r a s o m knif o c h gaffel, o c h d e t t a b i d r o g ej a t t ö k a aptiten.
G ä l l d e d e t arbete, f i c k h a n n a t u r l i g t v i s h å l l a t i l l g o d o m e d a t t s p r ä t t a s ö n d e r ur- blekta, f l ä c k i g a rockar, s o m skulle v ä n d a s, ö c E l a g a g a m l a o s n y g g a b y x o r.
D e t fanns f ö r öfrigt så, m y c k e t, s o m g j o r d e v e r k s t a d e n obehaglig för honom.
K ä k a d e h a n t a p p a pressjärnet i g o l f v e t, eller g l ö m d e han n å g o n g å n g a t t s ä t t a b o r t det, g e n a s t m å s t e h a n p l i k t a, o c h p l i k t e n b e s t o d o f ö r ä n d e r l i g t i e n liter brännvin.
D ä r v i d m å s t e d e n p l i k t a n d e d r i c k a d e an- d r a till.
E r i k teg.
o c h led, hans f r a m s t e g i n o m y r k e t v o r o f ö r v å n a n d e, m e n de s a m m a n - p r e s s a d e l ä p p a r n e o c h de h o p d r a g n a ö g o n - brynen talade o m en d o f förbittring.
D e t lif, E r i k f ö r d e, var en f u l l k o m l i g h e m - l i g h e t f ö r hans m o r, i b r e f v e n t i l l h e m m e t f r a m h ö l l h a n endast ljuspunkterna, o c h där s å d a n a ej funnos, d i k t a d e h a n d e m.
I en sådan där l i t e n k ö p i n g är r a n g s k i l l - n a d e n större än p å andra ställen.
E r i k m e d sina e l e g a n t a k l ä d e r o c h till- dragande yttre väckte i början ett visst u p p s e e n d e, m e n när m a n f i c k r e d a på, att h a n e n d a s t v a r s k r ä d d a r e l ä r l i n g h o s m ä s t e r S., a n s å g o till o c h m e d d e y n g s t a handelsbiträdena, u n d e r sin v ä r d i g h e t att.
sällskapa m e d h o n o m.
Så g i c k h a n där s o m en ' enstöring, i fan- tasien f ö r s t o r a n d e sin f ö r n e d r i n g.
D e t enda, s o m g a f h o n o m t r ö s t o c h v e d e r - k v i c k e l s e, var d e f ö r h o p p n i n g s f u l l a brefven hemifrån o c h hans s t o r a zittra.
4 — D e t var f ö r u n d e r l i g t, hur m å n g a m e l o - dier s o m d ö k o u p p.
A n v ä r d e t ett p o t p o u r r i a f o p e r a m e l o d i e r, s o m h a n h ö r t p å t e a t e r n eller i T r ä d g å r d s - föreningen, än en visa, s o m han m i n d e s från en konsert.
Ä n e n s p r i t t a n d e p o l k a eller e n s t å t l i g m a r s c h från S l o t t s s k o g e n s eller » N o r - dens » s k r i d s k o b a n o r, a l l a k o m m o d e till h o n o m s o m gamla, kära b e k a n t a o c h för- d r e f v o de ä n d l ö s t l å n g a s ö n d a g s e f t e r m i d - dagarne.
- E n a f t o n efter a r b e t e t s slut skulle f ö r s t e g e s ä l l e n fira sin f ö d e l s e d a g o c h h a d e där- för k ö p t h e m e t t par liter k o n j a k till t o d d y.
E r i k ville g å u p p p å sitt rum, m e n t v i n - g a d e s a t t stanna, k v a r o c h b j ö d s p å d e n söta, v a r m a d r y c k e n.
Han tyckte, att det smakade godt, o c h d r a c k flera g l a s, till dess h e l a lif vet b ö r - j a d e synas h o n o m r o s e n f ä r g a d t o c h h a n s omgifning s o m den hyggligaste och behag- ligaste i hela världen.
H a n h ö l l tal o c h slutade m e d a t t s j u n g a o c h figurera, så a t t h e l a r u m m e t g e n l j ö d af skrattsalfvor.
D ä r p å b l e f allt m ö r k t o m - k r i n g h o n o m, o c h hans m e d v e t a n d e o m t ö c k - nades.
D å h a n v a k n a d e till sans, b e f a n n h a n sig l i g g a n d e p å k l ä d d i sin s ä n g m e d h e l a k u d - den g e n o m d r ä n k t a f nä,sblod.
F ö r s k r ä c k t rusade h a n u p p o c h ut ur r u m - met.
Benen vinglade o c h sviktade, o c h t v å gånger föll han omkull, m e n framåt g i c k det hela den f o l k t o m m a köpingens Lång- gata o c h ut p å landet.
Det var klart mån- sken, o c h hans m ö r k a s k u g g a a f t e c k n a d e sig s k a r p t m o t d e n h v i t a snön.
H a n rusade i v ä g s o m en g a l n i n g, s v e t t d r y p a n d e o c h flåsande, till dess ruset h a d e d u n s t a t b o r t, och han kunde tänka klart igen.
D å f ö r s t å t e r v ä n d e h a n till sitt r u m.
H a n h a d e d r u c k i t sig f u l l!
o c h i h v i l k e t s ä l l s k a p!
Så d j u p t h a d e h a n s j u n k i t!
Hufvudet värkte förtvifladt, han kände ä c k e l o c h v e d e r v i l j a m o t sig själf o c h h e l a lifvet, d e t v a r ej m ö j l i g t a t t h ä r d a ut läng- re, d å v o r e d e t b ä t t r e a t t g ö r a slut p å elän- d e t m e d ens.
Men modern fick frivilligt.
ej a n a att det s kett I k o f f e r t e n h a d e h a n sina d y r b a r a l ö p - skridskor, s o m f ö r s k a f f a t h o n o m flera pris v i d t ä f l i n g a r p å » Norden ».
D e t v a r l ä t t a t t s ö k a u p p en v a k i d e n l i l l a sjön, h a n skulle n o g l a g a så, a t t h a n ej b l e f r ä d d a d.
(F r u L i n d f l y t t a d e sig a l l t n ä r m a r e o c h n ä r m a r e sin man, o c h f a t t a d e h a n s hand, s o m hon- s a k t a t r y c k t e, u t a n a t t h a n t y c k - tes m ä r k a d e t.)
Han fortsatte: » D e n n a t a n k e g a f h o n o m ro, h a n k l ä d d e af sig o c h s o m n a d e s o m e t t u t t r ö t t a d t barn.
Dagen därpå var en söndag, frostig o c h kall.
E r i k l å g l ä n g e; h a n s b l i c k a r ö f v e r f o r o d e t lilla, rum, där h a n l i d i t så m y c k e t.
D ä r s t o d d e t o m å l a d e b o r d e t m e d zitt- ran, s o m i sitt s v a r t a f o d r a l såg ut s o m e n likkista, d ä r d e n r a n k i g a k o m m o d e n o c h d e två trästolarne och slutligen den g a m l a b y - rån, ö f v e r t ä c k t m e d en t i d n i n g o c h » prydd » m e d en sprucken spegelbit.
D ä r fanns inte en e n d a h v i l o p u n k t ett skönhet störs tände ö g a.
för H a n k o m ihåg, hur h a n bes kr if vit d e t f ö r m o d e r n: » visserligen enkelt, m e n s n y g g t o c h r y m l i g t o c h m e d e n h ä n f ö r a n d e utsikt. » Ja, u t s i k t e n var v a c k e r.
B e r g s k o n t u r e r n a s t o d o så m j u k a o c h b l å m o t de ljusa skyarne.
Terrass l å g öfver ter- rass, o c h s o m de nu s t o d o d ä r höljda, a f snö, s å g o de ut s o m j ä t t e s t o r a, g l ä n s a n d e marmortrappsteg.
N e d a n f ö r l å g sjön, d e n l i l l a v a c k r a sjön, s o m v a r så l u g n o c h d j u p.
P å e f t e r m i d d a g e n skulle h a n p r ö f v a isen, m e n f ö r s t v i l l e h a n taga, sin v a n l i g a sön- dagspromenad.
E t t a f n ö j e n a i X - k ö p i n g var att g å - ned t i l l s t a t i o n e n o c h t a g a e m o t snälltåget, o c h E r i k infann sig s a m v e t s g r a n n t hvarje sön- dagsmiddag.
D e n n a s ö n d a g var d e t o v a n l i g t m y c k e t folk, o c h h a n m ä r k t e, a t t d e t v a r n å g o n, m a n särskildt v ä n t a d e p å.
D å h a n g i c k f ö r b i en g ru p p, h ö r d e h a n namnet H — sköld.
D e t n a m n e t var ej o b e k a n t f ö r honom .. B u d o l f H — s k ö l d h a d e varit h a n s.
knä- k a m r a t i l e k s k o l a n, o c h s e d a n h a d e d e till- s a m m a n s lärt sig a t t rida.
E r i k k o m så v ä l i h å g d e n g a m l e t y s k e ridlärarens b r u t n a ro tv älsk a, när h a n f ö r - s ö k t e h å l l a d e l i f l i g a u n g d o m a r n e i styr.
H a n visste, a t t H — s k ö l d s h a d e en s t o r e g e n d o m nära köpingen, o c h den grefliga f a m i l j e n s a n k o m s t var n a t u r l i g t v i s e n hän- delse i det lilla samhället.
Tåget blåste o c h gled in p å perrongen, o c h Erik fick ge- nast syn p å Budolfs k ä c k a ansikte.
Grefven o c h g r e f v i n n a n s t e g o ur o c h be- s v a r a d e a r t i g t de k r i n g s t å e n d e s h ä l s n i n g a r.
B u d o l f l y f t e e n d a s t f l y k t i g t p å hatten, g i c k d ä r p å rakt f r a m till Erik, s o m s t o d f ö r sig själf, s l o g h o n o m f ö r t r o l i g t p å a x e l n o c h sade: » D e t v a r r o l i g t a t t f å se dig, g a m l e k a m - rat, j a g f i c k j u s t i g å r höra, a t t du arbetar i d e n h ä r l i l l a hålan. » Härpå t o g han h o n o m under armen o c h promenerade ogeneradt fram o c h tillbaka på perrongen, muntert småpratande om g a m l a m i n n e n.
Så k o m b e t j ä n t e n m e d ba- g a g e t; f a d e r n v i n k a d e åt h o n o m, o c h m e d ett h j ä r t l i g t h a n d s l a g o c h e n h ö g l j u d d u p p - m a n i n g a t t snart k o m m a u t o c h se hans ridhäst, » äkta fullblod », h o p p a d e h a n u p p i d e n v ä n t a n d e släden.
— E r i k m e r a s p r a n g än g i c k h e m å t.
Tårarne s t o d o h o n o m i ö g o n e n, så a t t h a n ej k u n d e se.
H a n s l ä n g d e a f sig h a t t o c h r o c k, r e g l a d e d ö r r e n o c h k a s t a d e sig fram- s t u p a p å sängen.
Tårarne s t r ö m m a d e he ' jdlöst; d e t var, s o m när isen brister, o c h v å r f l o d e n s t r ö m m a r öfver a l l a b r ä d d a r.
B u d o l f visste, a t t E r i k s a t t p å skräddare- bordet och kallade h o n o m ändå för » gamle k a m r a t ».
D e n n a t a n k e l a d e sig s o m ett m j u k t f ö r b a n d öfver hans sårade o c h vär- k a n d e inre, o c h när h a n reste sig efter d e t stormande utbrottet, hade han blifvit kvitt den tryckande börda, under hvilken han dignat.
H a n v a r så l ä t t o m hjärtat, a t t h a n k u n d e s m å l e å t sina s j ä l f m o r d s f u n d e r i n g a r, o c h t y c k t e, att d e t ej k u n d e finnas n å g r a för- ö d m j u k e l s e r mer.
I n o m sig k ä n d e h a n kraft a t t ö f v e r v i n n a a l l a hinder, h a n skulle g å f r a m å t s t e g f ö r steg o c h trots skräddarebordet blifva en m a n, s o m hvarje ä d l i n g u t a n a t t b l y g a s k u n d e k a l l a sin » g a m l e kamrat ».
E r n s t L i n d t y s t n a d e, m e n h a n s l i l l a hu- stru k n ä p p t e armarne o m hans hals o c h hviskade: » H ö r du, Ernst, får j a g f ö l j a m e d d i g till verkstaden o c h hjälpa dig att pressa af r o c k e n? » ANNA BERG,
— I dun 5 — i899.
punsch ligger deras ö d e, så m y c k e t är säkert, m e n för resten veta de ingenting mer, än att de älska hvarandra, hvilket de också försäkra i en n y duett.
I detta ögonblick öfverraskas de af Zephoras pappa, s o m är g r y m n o g att skilja d e m åt o c h för- säkra m r Lawrence, att han ej får Zephora, förrän han lyckats förmå Pharao Mene ' s m u m i e att dansa.
I sin n ö d går nu Z e p h o r a till den mångtusenåri- ga häxan Idiotis, grafvakterska h o s nämnda mumie.
Idiotis är sysselsatt m e d att af punsch laga till en kärleksdryck, som beställts af Takelothis, hvilken m e d dess hjälp ämnar vinna Zephoras hjärta för egen del.
Prinsessan får veta, att denna d r y c k är så stark, att d e n kan sätta lif i de d ö d a; h o n er- inrar sig det villkor Pharao uppställt för Lawrence, och rusar utan betänkande in till mumien, ger d e n n e en duktig klunk o c h se — han börjar lefva o c h till på k ö p e t dansa m e d Idiotis.