Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
F 9 5] oeh jag emotsåg mitt bröllop med tämligen stort lugn, om än fullkomligt utan den van- liga, febrila entusiasmen; — mitt äkten- skapliga lif blef dock — trots det pinsamma, infor min man bekända, intermezzot — lyck- ligt och rikt på solsken, och jag tackar Gud att jag ej pä grund af en nyck sköt ifrån mig en ädel, redbar mans kärlek.
Kämpa ärligt, min okända vän, och måtte er erfa- renhet blifva densamma som min.
Soja, 34-åring.
Innetiållsförteckning:: A 50 öre: f.
H. SACKMANN Vanan att andas pom munnen O M 20 ÖRE I) FRIMÄRKEN INSÄN- 5 3 Drottninggatan 5 3 {Stockho m l Pr s i knranter gratis.
Vår söndagseftermiddagsklubb; ett finskt inlägg i » barn fröken frågan af M.
— Liten frågvis; poem af Sigrid Fredsberg.
— Skym- ning; skiss af E — th.
— Ett tack.
— Vår julgran; af II.
F. — Frid; af Adolf Ilellander.
— De späda barnens diet; af d:r Toussaint.
[499] — Iduns jul-klappsbazar.
(Forts.) — Teater och musik.
— Hvems var felet; en äktenskapsstudie af Oitar.
$ushålls- (Smör.
— Fönster- Verkligt godt finskt sommarsmör i trädgåideu.
— hyttor om 40 kilo passande för hushåll Huskurer.
N:r 15 (173) Prenumerationspris pr å r: Byrå: Redaktör och utgifvare:!
I d u n m e d Modetidniu g och ko- lorerade planscher k r.
&gt; C: 50 Idun ensam » 4: — H a m n g a t a n 1 6, 2 A&gt; t r.
s k e r i [andsorten å post- a n s t a l t, i Stockholm h o s r e d a k t i o n.
TJtg-ifninjrstid: hvarje helgfri fredag.
F ö r » P l a t s s ö k a n d e » o c h » L e d i g a platser » 25 ö r e f ö r h v a r j e p å b ö r j a d t t i o t a l s t a f v.
j-ör oss alla, som delat de varma sympatier, hvilka från det svenska folket alltid följt, och ännu följa den folk- käre konuDg Karl X V: s dotter, den danska kron- prinsessan Lovisa, inne- bär naturligtvis det nya besök, som hon i sin ge- måls och tvänne af sina barns sällskap i dessa dagar aflägger i hufvud- staden och hos de kung- liga fränderna, ett sär- skildt intresse.
Det blir första gången, något af kuDg Karls barnbarn be- söker moderns fosterland och barndomshem, det folk, under hvars tillgif- venhets huld hon växte upp.
Den unge prins Georg och hans syster Louise kunna på förhand vara vissa att möta sym- pati i Sverige, och helt visst vänder sig för Iduns läsarinnor denna känsla särskildt mot den unga furstedottern, mot » ses- sans sessa », hvilken så godt som i samband med detta besök kan anses hafva utträdt ur barna- åren för att som den unga kvinnan träda ut i lifvets bemärkthet.
Vi ha trott oss göra våra läsarinnor ett nöje genom att åpropos detta besök meddela prin- sessan Louises porträtt, som ovedersägligen bär en stark och oss kär släktlikhet med moderns.
Det danska kronprins- parets äldsta dotter, prin- sessan Louise Caroline Josephine Sophie Thyra Olga konfirmerades den 22 mars detta år i Slotts- kyrkan i Köbenhavn.
Prinsessan är född den 17 februari och har alltså helt nyligen fylldt sexton år.
De sexton åren ha run- nit förbi utan några märk- liga tilldragelser i hennes lif.
Hon har fått en för- ståndig och omsorgsfull uppfostran, vid hvilken man mera sträfvat att om- hulda det barnsliga och naturliga i hennes sinne än att framkalla förnim- melsen af, att hon vore född till någon särskildt framskjuten samhällsplats.
Den första flykten ut i världen ställer nu den unga furstedottern till svensk kust.
Gästfritt lockande breder den sig i dag att en stund bjuda boets hvila åt den opröf- vade vingen.
Vackra minnen och goda minnen önska vi henne att föra med sig, då kursen sty- res åter till fosterlandet bortom Sundet.
Fråga dig till råds med din plikt och icke med omständigheterna.
JOHANNES En mörk fläck.
Af P Ave.
|edan man på alla andra områden sträf- i var att tillämpa satsen: » Arbetaren är sin lön värd », finnes här ett, hvarest man af unga medellösa människor kräfver en massa af de mest olikartade sysslor och arbeten i utbyte mot blotta födan och bostad, när man icke rågar måttet af själfviskhet genom att till på köpet fordra kontant betalning, för det en sådan person får nöjet att slita ut sig på en dylik plats.
Detta slags — jag vill tro omedvetna — ocker på nästans arbetskraft bedrifves företrä- desvis af burgna familjer mot fattiga flickor, som måste ut för att » förtjäna brödet », och att detta ocker är mycket vanligt, därom vitt- na en mängd annonser i tidningarna, icke minst i » Idun ».
Man tyckes helt enkelt tro, att man är i sin goda rätt, ja, förtjänar loford, för det man » bereder ett hem åt någon värn- lös stackare ».
Men I, goda husmödrar, som så — lät mig säga — naivt begären, att en medmänniska hela dagen, och aftonen med, skall uträtta alla i huset förekommande sysslor, stundom äfven läsa med ett par af edra barn, hålla er sällskap, alltid vara vid godt lynne, aldrig med en min förråda trötthet eller bekymmer för nödtorftiga kläder, hvad skullen I själfva känna och säga, om man beginge en dylik oförsynthet mot en af edra egna döttrar?
I svaren troligen: » V i kunna få så många flickor vi vilja ha på dessa vilkor, och det icke blott medellösa, utan tvärtom flickor från välbergade familjer, som med uppräckta hän- der gripa dessa utvägar att komma bort från hemmen och fä se något mera af världen. » Ja, det är just detta, ärade fruar, som är de fattiga flickornas och eder egen olycka.
Just bristen på solidaritet, brist på känsla af, att ett folk utgör ett sammanhängande helt, en kropp, där icke en lem kan lida skada utan att alla de andra lemmarne få erfara verkningarna däraf; denna brist i vår bildning på en gång förhärdar och förslöar.
Ty nog skall man, genom en dålig vanas makt, vara tämligen förhärdad, när man, så som så ofta sker, till ett tiodubbelt värde taxerar kost och bostad.
Man skulle blygas för att göra detta, om det vore fråga om kon- tant betalning, men en mänpiskas arbetskraft, hennes helsa och lefnadsmod, detta betyder ju ingenting.
Och å andra sidan skall man vara bra för- slöad i hjärta och samvete, när man från ett föräldrahem, där man får kläder och föda samt med redlig vilja bör kunna gälda dessa förde- lar på flere sätt, sträcker ut händerna efter dylika slaftjänster och genom en tanklös kon- kurrens tvingar fattiga, hemlösa varelser att, af nöd, emottaga samma vilkor, som ni god- kände af en nyck.
För eder var det blott en liten utflykt ur boet, ett försök, som eggade er slappa fantasi; I kunnen återvända hem och^begagna den vun- na erfarenheten, om hur andra familjer ha det, som ett nytt samtalsämne i er gamla umgän- geskrets; den medellösa flickan, som efterträ- JiRYSOSTOMOS.
der er i slaftjänsten, hon måste se till att kunna hålla ut där, ända tills någon utsikt att erhålla lön på annat håll yppar sig för henne.
Och så är det ej värdi, att hon försöker att minska den arbetsbörda, man ålägger henne i utbyte mot födan!
Hennes företräderska var en » bättre flicka », en förmögen mans dotter, och hon klagade aldrig.
Nej, hon klagade aldrig, hon bara flyttade därifrån efter ett par månader för att kanske på annat håll göra samma experiment, allt för att se sig om i världen.
I alla, som erbjuden dylika platser åt er nästa, han I aldrig tänkt på, hvad det för en medellös människa innebär att arbeta dag ef- ter dag, månad efter månad, utan ett öre i ersättning?
Han I aldrig tänkt på, att kläder och skodon, som utslitas af slafven, måste er- sättas?
Hvem skall göra detta?
På hvilket sätt skall detta ske?
Det är sannerligen att hysa en stark lit till en ung fattig kvinnas heder, då man helt lugnt försätter henne i en dylik belägenhet.
Ett liknande experiment har nyligen, enligt tidningarnas berättelser, blifvit gjordt med en ung man, — han skulle äfven, i likhet med mången ung kvinna betala kontant, för det han fick arbeta; det experimentet drei honom in på oärlighetens väg, och hvem är väl i detta fall den mest brottslige?
Betänken, hvad I gören, I husfäder och hus- mödrar, innan I utfärden edra annonser för att få biträde i huset af unga flickor eller unge män.
Det är sannt, att här visserligen finnas fall, då ett utbyte af kost och arbete kan vara be- rättigadt, och det är, då den, som ger sitt ar- bete, får i utbyte lära sig något bestämdt yr- ke, som sedan sätter honom eller henne i stånd att ordentligt försörja sig.
Men fpringsysslor, den vanliga planlösa fångenskapen i barnkam- maren, en mekanisk öfverhörning af lexor, en bit musik, när frun befaller o. s. v. i samma lappverkstil är ej något, som ger framtida ut- komst för den flicka, som måste sörja för sig själf.
Och dock får man ej sällan höra slikt be- nämnas: undervisning i husliga göromål, som meddelas utan ersättning.
En härlig omskrif- ning!
Den familj, som tillgriper dylika medel för att spara in en tjänstpiga, sömmerska eller småbarnslärarinna, må ej fördrista sig till att fälla dom öfver någon fattig flicka, som urspå- rat, ty denna familj är själf part i saken, äf- ven om den olyckliga ej gått till grund i de- ras hem.
Och den unga dam, som, utan verk- ligt trängande behof, antager en dylik plats, är medansvarig för de olyckor, hvilka skapas af ett system, som för länge sedan borde ha varit utdömdt och förkastadt af alla hyfsade och tänkande arbetsgifvare och deras familjer.
T i l l ungmor.
u, unga mor, som vaggar ömt din son i, tankar och på Gif blida, som hans framtid nog har drömt lifvets ljusa sida — honom kraft, gif honom tro — hans hjärtas glöd ej dampa: vid en tidens synrand stormar bo - •• gång det gäller Han slumrar kämpa.
nu uti din famn, han hvilar dig så nära.
Du hviskar tyst din gosses det älskade, det namn, kära.
Hans namn!
Din stolthet skall det bli, din sorg tör också din glada i svart kan lifoet Var o, kysk, mor, för hända: modersfantasi vända.
var stark, ställ liöga mål, dig som kvinna, och gossens vilja skall få och mannen rykte Din modersfamn den skola är, viger in för lifvet — som o, det Och att låt din son få lära där bästa dig blef gifvet!
när han en gång drager pröfva egna ut vingar, kanske i frestelsens en stål vinna!
minut älskad stämma klingar — En röst, så smekande och öm, att den frestelsen får vika; — hviskar sakta som i dröm: » minns mamma !.
aldrig svika! » Daniel Fallström.
Våra hem och deras möblering.
Af Cecilia Wcern.
Bosättningen.
Ila diskussioner om hem och möblering intressera väl närmast de unga, som, förlofvade eller oförlofvade, umgås med tan- kar på eller drömmar om att nybilda, att skapa ett hem.
Men jämte dem äfven de unga par, som efter några års giftermål få råd att flytta in i större våning eller rentaf bygga hus och i sammanhang därmed utvidga eller ombilda sitt bo.
Ja, det är oftast bland dessa senare, som möbleringskonsten får sina bästa anhängare.
De hafva själfva en bitter erfarenhet af, huru
grundligt man kan vantrifvas med möbler, Icke nog att man är ung, opraktisk och som man köpte, utan att egentligen tycka förälskad, obekant med hvarandras smak och om dem, för att det icke fanns något annat vanor och i grunden plågad af det halfva färdigt och man dock måste ha något att förhållandet af en eklat förlofning.
Man blir sätta in i våningen, innan man själf flyttade ofta alldeles upptröttad på bråket och springet, in.
För hvarje dag, som gått, har man hun- de ändlösa diskussionerna, påtryckningen uti- nit bli mera förargad på de små dumma från i frågor, som blott röra en själf, svårig- emmastolarna, som icke äro bekväma och icke heten att välja, när det finns så litet att välja vackra, men som » hörde till möbeln », på det på och intet, som tilltalar.
Slutligen går det gängliga bordet, på den omöjliga soffan eller alldeles rundt i ens hufvud, och allt det man de tunga dyra gardinerna.
Möbeltyget plågas ser förefaller en lika odrägligt.
Men en mö- man af, och formerna reta en; huru kan man bel måste man ha, och man köper då — eller då här finna någon trefnad?
Allra värst är beställer den, som förefaller minst omöjlig.
det likväl med de skåp eller konsolbord, som Det är hoppet att få allt » prydligt och man lät öfvertala sig att köpa för att där- nätt i ordning », som det heter, när man flyt- med » pryda upp våningen ».
Helst skulle tar in i det lilla nya hemmet, som är orsa- man — nu — vilja oränna upp dem, men ken till denna feberaktiga brådska, hvilken anser sig dock tvungen att ge dem ett slags man sedan dagligen och stundligen får skäl hedersplats, efter som de en gång kostat så att ångra.
Och själfva detta hopp är ofta mycket pengar.
endast en illusion.
Den beställda möbeln, Nej, nu vet man, huru man vill ha det, som man slutligen bestämde sig för, blir ej har hunnit upptäcka sina egna idéer om kom- färdig i tid — Vår Herre skrattar visst åt fort oeh utbilda sin smak.
Nu, i den nya, tapetserares liksom åt älskares försäkringar.
mer rymliga omgifningen, skall det se ut på Man nödgas flytta in i våningen ändå — och ett annat vis.
Den dyra, tunga salsmöbeln är man verkligen ung och opraktisk och för- af ek, med knöliga vinrankor på stolarne älskad, så skall man finna, att man icke är och hjorthufvuden på skänken, anser man sig mindre lycklig, för det att man får ' leka re- nog tvungen att behålla.
Men nya gardiner sande ' i sin egen våning.
Huru många unga par af medelklassen och kanske en ottoman eller en hvilstol i ett hörn kunna ge en helt annan prägel åt rum- är det numera icke, som ha sina soligaste met.
Man kan dela på förmaksmöbeln, an- minnen från ett par små möblerade rum i vända gardinerna till att reparera upp den Paris eller Heidelberg eller Berlin, där hem- med, flytta de mest antipatiska stolarne in met blott representerades af en enda vrå i ett annat rum och i stället för dem skaffa med en god stol och en röd lampskärm, en sig något af allt det, som man gått och hygglig bordduk, några böcker och blommor, längtat efter under alla dessa år.
Skaffa sig som » hon » skaffat, medan han var på före- ett par ordentliga länstolar t. ex., så att man- läsningarna, samt för öfrigt af litet kvinlig nen med trefnad kan läsa sina tidningar inne omtanke, smak och ordning?
I längden går i förmaket och gästerna känna sig hemma- det ej; • båda längta efter ett ordnadt lif, han stadda.
Eller förverkliga någon af fruns efter komfort, hon efter verksamhet.
Men romantiska flickidéer om pratsoffor » i pal- till en början enas alla om att tycka, att mernas skugga » eller puffar, som skulle vara det är förtjusande i sin förtrolighet och sorg- på en gång praktiska och inbjudande; idéer, löshet och den absoluta friheten från allt hvilka då strandade mot alla upptänkliga störande ingripande utifrån.
svårigheter, men hvilka hon sedan funnit både Hvarför kan man då icke försöka samma utförbara och lämpliga.
Eller — • ja, man metod hemma?
Lyckan skulle bestämdt vinna kan komma till många och olikartade resul- därpå.
» Ett litet prydligt och väl ordnadt tat under sådant flerårigt umgänge med led- bo » betyder allt för ofta chokladbjudning för samma möbler — som man känner och er- tärnor och marskalkar redan tredje dagen ef- känner som ledsamma.
ter brölloppet; vänliga visiter i oändlighet af Där finns j u nämligen personer, som icke nyfikna tanter, onklar och flick-vänner, innan hafva andra anspråk på ett hem, än att det man själf ens hunnit ta reda på hvarandra; skall vara ordentligt och så ombonadt och stadgadt umgänge med en färdig krets, när välförsedt, som man har råd till; liksom där sedan vinterlifvet börjar.
Håller man af hvarandra, är ju allt detta finns lynnen, som sätta en dygd i att vänja sig vid otrefnaden.
Men dem kunna vi här en skärseld.
Men huru många är det, hvilkas lemna ur räkningen.
Det är deras rättighet kärlek går renad och stärkt ur den?
Sna- att ha sina åsikter och sina hem i fred.
rare är det då en hvirfvelvind, som med röt- Men det är också vår rättighet — vi som terna rycker upp denna späda planta, hvilken ha ett annat ideal för hem — att tillsam- behöfver ro för att fatta rot och växa upp mans diskutera möjligheterna för att höja, till ett lummigt träd, i hvars skugga de båda kunna sitta och se lugnt ut på den solstekta, klargöra och förverkliga detta ideal.
Tar man reda på, hvad som försiggått regnpiskade slätten.
hos dem, som hunnit bli grundligt miss- nöjda med sin första bosättning, så skall det oftast vara, att de under några års hemlif hunnit bilda sig ett ideal för ett hem.
När de satte bo, hade de intet sådant. '
Eller det de hade var så formlöst, så fantastiskt, att det ramlade sönder som ett korthus vid be- röringen med verkligheten af tanters hånle- enden och handtverkares axelryckningar.
Men de otrefliga möblerna ha tvungit tankarne på dem, och nu veta de åtminstone något så när, huru de vilja ha det.
I nio fall af tio skola sådana unga par tillråda yngre förlofvade vänner att icke låta narra sig att hä för bråd t, när de skola göra sina uppköp till boet.
Fråga i stället de unga par, som icke haft tillfälle att resa utrikes, men hemma haft mod att trotsa klander och förvåning och flytta in i hans ungkarlsvåning.
Jag har icke hört någon af dem, som ångrat sig, att de den första tiden bott så trångt, att där ej funnits plats för obehöriga, eller så provi- soriskt, att de sluppit inspektionsvisiter.
D e nygifta — förälskade — skola heller icke vara många, som icke upptäcka, att hela frå- gan om bord och stolar och mattor i grunden är dem absolut likgiltig, huru viktig den än syntes dem under den odrägliga officiella för- lofningen.
Då tog deras längtan efter ett ge- mensamt hem formen af sysslande med det framtida boet.
Men knappt äro de gifta, förrän de upptäcka, att det icke varit boet, utan hvarandra, som de längtat efter.
Det är icke alla, som kunna flytta in i hans ungkarlsvåning, invänder man.
Han kan- ske icke ens har någon!
Men därför att de genast flytta in i den våning, som de ha för afsikt att göra till sitt hem, behöfva de väl icke möblera den hel och hållen?
Eu sofrumsmöbel och en köksupp- sättning kan man be mor och unga gifta vä- ninnor hjälpa sig med att skaffa.
Resten får bero på lynnena.
Det finns många, för hvilka ju äfventyrligare och mer provisoriskt det tillgår, dess muntrare; många också, som icke trott sig själfva om det, på hvilka det verkar obeskrifligt uppfriskande, detta lif för stunden med tusen små upptåg och tokerier och den härligaste frihet.
I själfva verket är det j u icke annat än det, som för alla gifver res- och sommarlägerlifvet ett sådant behag.
Där finns väl nog också de herrar, för hvilka blotta tanken på något sådant är en fasa.
Men dessa ha nog också redan hunnit skaffa sig en ungkarlsmöbel, och den kunna de flytta in i rummen och med hjälp af nå- gra af de småbord eller broderade stolar, som icke bruka saknas bland bröllopspresenterna, skapa sig ett hvardagsrum, som gör tillfylles — så länge samvarons behag äro så nya, att man i alla fall helst är tillsammans.
När så det första sällhetsruset gått öfver och man blifvit bekant med sin våning och med hvarandra, kan den unga frun i lugn börja se sig om hos möbelhandlare och undan för undan skaffa hem det, som de båda tyckt om, litet i sender och i största ro, så att man icke förhastar sig och icke låter tankarne bli blott en hvirflande dans af stolar och gardin- stänger, draperier och möbeltyg.
Under tiden har man j u också hunnit bilda sig sitt » ideal för det hela », få idéer och öfva sin kritik vid besök hos vänner oeh bekauta, ja, om man så vill, skaffa sig möbleringsböcker och illu- strerade utländska kataloger samt skaffa sig reda på förstadshandtverkare och adresser på smälandssnickare, som man under förlofnings- brådskan icke ger sig ro att anlita.
Har hon eller han litet smak, uppfinningsgåfva och händighet, skall mycket af det, som verkar bäst, rentaf kunna tillverkas hemma.
Under allt detta sysslande och diskuterande och de glada försöken med de hemkomna möblerna skola många, i. s. kvinnor, till sin förvåning finna sig mogna till riktigt dugliga möble- ringsartister, som förmå skapa kring sig ett vackert, trefligt och individuelt hem.
Och detta i regeln vida billigare, än om de vändt sig till en furnissör för det hela.
För dem alla skall det säkert också före- falla alldeles obegripligt, att så många unga par kunna ge sig med hull och hår i hän- derna på en furnissör i den ljufva tron, att då måste det bli bra, därför att han ju är en yrkesman och » de måste förstå det ».
För nyutnämnda statsråd, som helt hastigt behöfva en representativ våning, eller för hvem som helst annars, för hvilken det blott gäller att komma fort i ordning, kan detta nog vara bra.
Men annars.
Förstå det?
Huru kun- na de förstå det?
Hemtrefnad och skönhet äro ju, hvad vi fordra af ett hem, icke sannt?
Men man måste vara mer än människa och tapetserare, man måste vara siare och halfgud för att hos hvar och en af sina kunder gissa till de vanor och tycken, som bestämma hans begrepp om hemtrefnad.
Och hvem garan- terar oss för, när vi själfva äro utan kritik, att de ha smak?
Många gånger ha de det
nog, och mau skulle med tacksamhet vilja begagna sig af deras goda råd och erfarenhet.
Arkitekter och andra konstnärer komma ju ofta rätt långt med dem.
Men den späda brodden af dilettanternas spirande idéer för- fryser ofelbart under deras isande kritik.
Men hvarför då, hör jag invändas, denna äflan efter själfständighet i hemmen i vårt allt mer ocb mer uniformerade lif?
Jo, just därför, att ännu är lifvet sådant, att denna uniformitet är icke blott en plåga, utan ett ondt, hämmande och förkväfvande; själfstän- dighet och personligt initiativ åter en styrka, en insats till godt.
Och vågade man blott börja med att vara själfständig på det om- rådet, där dock hvar oeh en obetingadt är egen herre, hvem vet, om man icke skulle få se flere själfständiga, utvecklade individer?
En gammal dansfru.
Våra släktregister.
fJKk å vi här anmäla en i offentligheten framträ- åJNi i " dande ny länk af ett sedan flere år fortgående serieverk, sker det för att påpeka ett foretag, som för hela vårt folk är af det högsta värde och som i fullt mått förtjänar det mäktiga understöd, som kan komma detsamma till del från damernas sida.
Det är icke alltid för den stilistiska fulländningens skull, icke ens för det fängslande och spännande i själfva innehållet, som ett literärt arbete blir intres- serande.
Det kan få en sådan egenskap äfven då det framträder i den mest torra och schematiska form, ja till och med om det blott innehåller namn, årtal och släktregister — just detta, som vid den historiska skolundervisningen gäller som det mest afskräckande af allt.
Ja, regenthusens släktregister, bataljernas årtal och diverse mer eller mindre » po- litiska namnlistor », — de voro just icke så synner- ligen angenäma.
Men annorlunda blir förhållandet helt säkert, då fråga är om vårt eget och våra be- kantas släktregister och de, låt vara torra, men ändå mången gång önskvärda uppgifterna om deras lef- nadsöden, ålder, dödsår m. m.
Det uppstår i det dagliga umgänget så ofta fråga om en persons släkt- förhållanden, om spridningen af en stor syskonkrets åt olika håll, om bekantas ålder, om aflidna perso- ners dödsår och mycket annat af samma art. Ofta får man då lemna den uppkastade frågan obesvarad, ty man har icke till hands någon sakkunnig, som kan lemna den önskade upplysningen.
Huru gärna skulle man icke då vilja hafva att tillgå en lätt handterlig uppslagsbok, som fullständigt och tillför- litligt samt utan att kräfva något besvärligt letande lemnade alla de åstundade upplysningarna.
Detta önskemål är nu till stor del förverkligadt och blir det allt mera — tack vare protokollssekreteraren Ornbergs » Svenska ättartal », hvars sjätte årgång ny- ligen utkommit.
Ett arbete af ofvan antydda art har ridderskapet och adeln länge haft i Anreps » ättartaflor » och » adelskalendrar »; enhvar känner nog, huru man ofta varit intresserad af att rådfråga dem.
Men de ofrälse släkterna, hafva de icke samma rätt och ofta nog äfven samma intresse som de adliga?
I teorien har man väl besvarat den frågan jakande; men då det gällt att komma » from sounds to things », då hafva forskarne länge bäfvat tillbaka för det oerhörda be- svär, de stora kostnader, som med ett sådant sam- lingsverk nödvändigt äro förknippade.
Tacksamt må då erkännas, att hr V.
Ornberg ej skytt dessa svårigheter, ej heller ämnar göra det.
A r 1885 började han utgifvandet af » Svensk släkt- kalender » som genom orden » första årgången » på sitt titelblad utlofvade årlig fortsättning.
Löftet har sedan infriats, i högre mått än man kunnat vänta, ty de följande årgångarne hafva tilltagit i omfång och fullständighet.
Från 1889 utkomma de under sin nya titel » Svenska ättartal ».
Nu inbjudes till subskription för årgången 1891.