Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
S”Utom på Riksdags-orten i BaneoUtskottet har val, under loppet af hela Riksdagen, icke något anförande inom Riks-stånden väckt det uppseende och oro i landet, som denna motion af Herr Biskop Agardh; såsom något verkligen ganska allvarligt har detta anförande öfverallt blifvit belraktadt, äfven af det ringa antal, som deri befarat linna och se, såsom i fält vid en större recognoscering, ett förebud till ett direct anfall på realisationen eller på de värn, hvilka trygga dess bestånd.
ULi anförandet förekommer efter den snillrikt målade mörka taflan, i de långa prsemisserna en lill Banco-Utskottet ställd uppmaning att, föreslå medel till afhjelpandet så väl af den närvarande förlägenheten sorn till betryggande af landets välstånd i framtiden.
I förstnämnde afseende har Utskottet förklarat sig hafva åtgjort hvad på det kunde ankomma genom de serskilda förslag till understöd för näringarne Utskottet föreslagit i sitt till Riks-stånden ingifna finance-betänkande.
Med fog kan dock klandras, att uti detta betänkande icke har blifvit föreslaget att, temporärt bevilja lindrigare vilkor, än de allmänna vid creditivs meddelande till spaqmålsbelåning.
Beträffande uppmaningens sednare del, hvilken kräfver att börja med en grundlig undersökning af ämnet, har Utskottet skjutit densamma helt och hållet ifrån sig, medelst det nu sent kommande förslaget att behandla delta ämne genom något annat, förmodligen ett serskildt Utskott.
En sådan undersökning kan icke, enligt min öfvertygelse, så omfattande och djuptgående som erfordras, verkställas under en pågående Riksdag af dem, som deltaga i dess förhandlingar, de sakna härtill icke blott tid och det ostörda lugn från andras inverkan sorn är behöfligt för att kunna grundligt undersöka och med oväld bedöma, utan ock de materiaiter, hvarmed arbetet skall utföras; dessa, som böra vara fullt pålitliga, sa m - Banco-U ttkottets Utlåtande, N.o 3j. 9 samlas livarken hastigt eller läU.
Under Riksdagen är man färdig frän alla håll, med olika åsigler om det onda, att erbjuda sina förslag till botemedel, och hvad farligare är, genom ett möjligt förhastande, jemväl färdig att, genast bringa den till verkställighet.
Vid intressenas slitning om de fördelar Riks-Banken kan meddela, har man ofta under
Riksdagarne bort ett virrvarr af ideer ur hvilket det varit svårt att utleta opinenternes öfvertygelse om hvad, som bör lända till deras egen och till det helas, Statens, båtnad.
Flygskrifter linnas då vanligen i mängd, de flesta dock ensidiga.
Man hörer capitalister prisa nyttan af Privat-Bankernas utsträckning, ehuru dessa Banker minska behofvet af de lånemedel capilalisten har att erbjuda; och fastän Bankerna till stor del ej tillhöra capitalister utan fastighetsegare, som grundat dem på sina inteckningar, och i förening med Riks-Bankens jemväl till stor del Activa capitaler, eller valutan öfverstigande creditsedlar, nedtvingat räntan.
Deremot får man höra lånesökande förorda statsobligationer och räntebärande papper och tillika anklaga de allmänna cassorna för landels ofärd; ehuru verkan af dessa papper är ett hindrande af räntans fall genom uppsugandet af tillgängliga capitaler; de verka alltså till förmån för eapilaiisterne, hvilka, tyvärr ur en annan synpunkt sedt, i vårt land äro sä fätalige att de icke magta absorbera nu befintliga obligationer, som invandra i de allmänna cassorna och redan, till en del, utvandrat ur Riket.
D essa lånsökande fördöma cassorna oaktadt de äro alla fastighetsegares t jenstskjddige tjenare, och, dem förutan, utländningen måste anlitas.
Dertill kommer ytterligare godsegare, som tala för nedsättning å tullen på alla importvaror, med undantag af deras egna salu-artiklar, oagtadt dessa artiklar, utom vid yppad missväxt utrikes, genom höga tullafgifter icke kunna afyltras i något främmande land.
De klaga jemväl samtidigt öfver låga egendomspris och bristande afsättning A deras producter; söka hjelp för det förra i fördelaktiga lån, men missakta den nära liggande hjelpen för det sednare, nemligen medverkan i åtgärder, som kunna bringa välmåga till talrika slöjd-idkare, säkra afnämare af jordbrukets alster.
Huru det står till hos dessa säkra afnämare, i hvilkas välmåga och talrikhet landtbruket har ett så stort intresse, står till någon del att inhemta på nära håll, genom att kasta ögonen på de i stadens omgifning förfallna tobakslador och ödelagda plantager.
Godsegaren kan väl ock, utan svårighet, något förnimma, om minskad sysselsättning i flera handtverk och anBih. till R.
Fröt. 1844. 6 Sami. 1 A/d. i5 Haft. 2 10 Banco-Utskotlels Utlåtande , 3i:o 34» dräs totala upphörande; allt inträdda förhållanden före realisationen på hvilken således skulden dertill icke kan kastas.
Den dystra teckning, motionären uppdragit, efter sin objectiva åsigt, öfver det fortgående aftynandet i alla landets näringar och synnerligast i den största och vigtigasle deribland, jordbruket, hvilket aftynande lill sin begynnelse han daterar från den år 1834 verkställda realisationen; synes inig hos Banco-Utskottet bordt, då det sjelf icke var i tillfälle att i detta hänseende verificera uppgifterna, föranleda till det beslut, att föreslå Rikets Ständer vidtagandet af någon åtgärd, hvarigenom den bekymmerfull beskrifningen öfver välmågans aftagande kunde, der den är origtig och missledande, berigligas, och det deraf verkligen sanna, tyvärr troligen ej så ringa, tillförlitligen utredas till sina orsaker uti inre och yttre förhållanden, för att på grund häraf uppgöra ett omfattande förslag å hvad till landets förkofran kan och bör göras.
Så väl Regeringen som Rikets Ständer kunna ingenting heldre önska än att få sanningsenligt utröndt och uppgifvet, om och hvilka hinder förefinnas till landets stigande välmåga, huru dessa hinder uppkommit och säkrast kunna afhjelpas.
Att utforska detta är ett högvigtigt ämne och erfordrar skarpsinnige och kunnige män, (helst fåtalige) de torde härtill böra kallas, hvarest de finnas inom eller utom embetsmannapersonalen, och gifvas tid och medel att verket utföra.
Med det ofvan anförda har jag trott mig böra ådagalägga att jag fruktlöst inom Banco-Utskottet sökt förmå detsamma att tillstyrka Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att, i anledning af hvad i Biskop
Agardhs motion är uppgifvet och grundadt på för honom tillgänglige så beskaffade, här och der funna anteckningar uppgifna såsom facta, om den aftynande belägenhet, i hvilken alla näringar och specielt deribland jordbruket iråkat, måtte grundligt blifva undersökt och en berättelse derom Rikets Ständer meddela vid nästa Riksdag.
Att den skedda realisationen eller sedelmyntels fixerande vid ett värde hvaromkring detsamma en längre tid vacklat, skulle i sig sjelf genom sakens natur hafva medfört aftynande uti eller upphörande af någon annan industri, än af ogiotoge och vexelrytteri, saknar all sannolikhet.
Det vore ett phenorr.en, som icke blott stod i strid mot all sund theori i statshushållningsläran, ulan jemväl mot all erfarenhet af sakens resultat, under alla tirier, i alla länder.
Skulle derföre verkligen ett aftynande i Ri - Baneo-Utskottett Utlåtande, N\o 34- 11 kels samtliga näringar eller i flera bland dern hafva uppstått och fortgå, så måste en annan orsak dertill förefinnas.
Fördenskull torde undersökningen böra omfatta, förutom näringarnes lilleller aftagande, jemväl sältet för capitalbildningen i vårt land, och förhållandet med, hvilket djupt inverkar på hågen för omtanke och sparsamhet, våra inre creditförhållanden och dem styrande lagstadganden, samt, landets creditförhållanden på utrikes ort och hela handelsställningen.
Af ofvan anförde skäl synes mig undersökningen icke böra utgå ifrån eller taga sin början med realisationsåret 1834, utan minst tio år längre tillbaka eller ifrån Ar 1824, då början gjordes till importen af utländska varors uppmuntran, icke blott medelst nedsättningar å införselstullen, utan ock genom tilldelande af anstånd med denna tulls erläggande, eller de så kallade creditupplagen.
I Nord-Amerikas Förenta Stater skyndade man att borttaga creditupplagen och införa förhöjningar i tariffen, när lif och rörelse skulle återbringas i den aftynade statskroppen och ryckas utur den lethargie, i hvilken, under en kort tidrymd, denna arbetsamma och endast på förvärf pasionfulla nation var nedsjunken, genom Stals-Banken i Philadelphia och de mer än hundrade Privat-Baukernes plötsliga fall åtföljde af tusentals enskillas bankrutter, den hiskeligaste penningebrist genom den i bast obrukbar blefne stora sedelstocken, stagnationen i alla transactioner, samt upphörandet af all enskild credit; detta allt en naturlig påföljd af de stora missbruk, som, tillen svindlande höjd, drifvits med den allmänna crediten.
På feberns häfliga och förvånande kraftyttringar följa alltid slapphet, men krafterna återkomma ej forrt, och endast genom måtta bevaras helsan.
Vi hafva varit vittne till denna våldsamma kris, hvars menliga verkan kändes i hela handelsverlden och icke heller uteblef för vårt land.
En varning torde man böra taga af denna calhastroph, nemligen den, att det är vådligt att, för den ofärd, som vållats genom missbruk af crediten söka bot derföre, uti el t ytterligare utsträckande af densamma; det kan endast som ett nödtvångsmedel försvaras, då det sker temporärt för afhjelpahde af en tillfällig förlägenhet.” Af Ilerr Friherre Stjernstedt, Jacob Theodor: ”Mot Utskottets tillstyrkan, alt Herr Biskop ylgardhs motion måtte föranleda till ytterligare behandling af vederbörligt Utskott, får jag anmäla min reservation.
Detta vederbörliga Utskott torde icke kunna blifva annat, än ett serskildt af 12 Banco-U tskottets Utlåtande, N'.o 3j£.
Ständerna tillsatt Utskott, hvilken åtgärd jag, synnerligast numera, sedan Riksdagen så långt Ira ni lidit, icke anser lämplig.” Af Herr Nordenanckar, F. IV.: ”Hade Biskop ydgardhs motion qvarstått i sin första obestämda form, eller såsom endast en skildring och klagan öfver landets ställning, hade den möjligen kunnat föranleda till förslag om tillsättande af serskildt Utskott, och Banco-Utskottet borde då hafva inskränkt sig lill ett bestämdt af- eller tillstyrkande af sådan behandling; men dä Herr Biskopen sedermera, inom Utskottet, såsom ett tillägg framlagt ett bestämdt förslag om spanmålsbelåning, så hade Ut skottet, i min lanke, bordt taga denna delen deraf under serskild pröfning och icke, såsom nu, undandragit sig allt yttrande derom.’” Af Herr Friherre Rappe, Å.: ”Under det jag instämmer uti den af Herr Nordenanckar afgifne reservation, nödsakas jag jemväl motsätta mig den uti förevarande utlåtande uttryckte åsigt, att ”genom tillstyrkandet att ”Banco-Discontens och Låne-Conlorens utlåning på namn emot borgen, med ”omsätlningsrätt, må öfverlemnas till Riksgälds-Contoret, en möjlighet vo”re öppnad, alt bereda låntagarne större lättnader vid återbetalningens ”verkställande, än sorn vore förenligt med grunderne för Bankens rörelse, ”i händelse berörde lånegren fortfarande skulle af Disconterne bedrifvas”, enär dermed icke kan afses någon annan lättnad, än lånetidens utsträckning, hvilket jag icke allenast till principen ogillar, utan äfven, vid nu för handen varande penningebrist, anser komma att medföra motsatt verkan, eller förlängning af väntningstiden för beviljade låns utassignerande.” Af Herr Åkerman, Fr.: ’’Hvad man än må anse sig ega att skäligen anmärka emot den målning af ställningen i landet och den framställning om orsakerne dertill, som innefattas i Herr Biskop Ågardhs motion, så qvarstår dock otvifvelakligt deraf såsom ett factum, att inom Rikets liesta provincer en för allmänna rörelsen bekymmersam förlägenhet eger rum.
Af Rikets Ständer väntar man derföre med skäl, att å förhållandet fästes en allvarlig uppmärksamhet.
Lika med Utskottet erkänner jag väl, alt Banken nu icke kan eller bör medlande och hjelpande uppträda, men enligt min tanke hade Utskottet, på grund af den kännedom Utskottet varit i tillfälle att inhemta om allmänhetens financiella betryck, bordt hafva kraftigt vitsordat behofvet af något Ständernes verksamma tillgörande; och i sammanhang dermed tillstyrkt ärendets behandling af ett serskildt Utskott, Det ordande om Utskottets förslag i Betänkandet N:o 29, att Banco-Utskottcts Utlåtande, N:0 34- 13 öka lånefonderne, hade jag deremot för min del gerna saknat, då jag på sitt stalie anmält reservation emot nämnde förslag, såsom efter min tanke icke ländande till båtnad, hvarken för Banken eller för det allmänna, i dess helhet betraktadt.” Af Herr Biskop Agardh: ”Jag anser mig icke behöfva rättfärdiga den teckning jag gifvit af landels ställning.
Den afgafs i Augusti månad.
I December har ingen mera kunnat tvifla på dess sanning.
Jag skall endast yttra mig om den delen deraf, som angår den närvarande förlägenheten, hvilken utgör blott ett moment i utvecklingen af alla de i motionen vidrörda förhållanden.
Den närmaste orsaken lill den närvarande penningeförlägenheten är, i min tanke, rörelse-capitalets otillräcklighet för landets penningeliqvider.
Denna otillräcklighet fanns redan år 1834, hvilket lättast och tydligast bevisas genom jemförelse med förhållandat i Norrige och Dannemark.
Sedan dess har rörelse-ca pita let blifvit ännu mera förminskadt, såsom följande öfversigt utvisar: 1834 d* 3» Dcc. i83^ d. 3i Dec. 1844 *9 Beloppet af utelöpande Banco och Riksgäldssedlar * . . 30,344,000: 30,254,000: 19,033,000 R:dr.
Depositionsmedel i Riks-Ban - ken ■ . 4,090,000: 5,762,000: 3,481,000 99 Bankens sedelstock .... 34,434,000: 36,016,000: 23,114,000 99 Finska sedelstocken . . . 4,000,000: 4,000,000:
Riks-Bankens sedelstock i Sve- rige . .. 30,434,000: 32,016,000:. 23,114,000 » Privat-Bankernes sedelstock, med afdrag af inneliggande Banca-sedlar .. .. . 627,000: 1,253,000: 4,825,000 99 Sveriges hela rörelse-capital . 31,061,000: 33,269,000: 27,939,000 99 Af denna öfversigt visar sig, att Bankens sedelstock, med afdrag af den Finska sedelstocken, minskats sedan år 1834 med 7,320,000 R:dr B:co, och sedan år 1837 med 8,902,000 R:dr, samt att hela landets rörelse-capital, beslående af Riks-Bankens och Privat-bankernes sedelstock, minskats sedan år 1834 med 3,131,000 R:dr,. samt sedan år 1837 med 5,339,000 R:dr. 14 Banco-Utskottels Utlåtande t N:o 34•
Under samma tid, eller sedan år 1834, har export och import ökat sig med nära 50 procent; folkmängden med 8 procent, samt skuldbeloppet minst med 10 procent, för hvilken tillökning hade fordrats ett alltjemt vexande rörelse-capital.
Då nu detta icke vuxit, utan tve-rtom lill en så betydlig grad förminskats, så ligger den närmaste orsaken till den närvarande förlägenheten för allas ögon.
Rörelse-capitalets förminskning har i synnerhet forlskyndals under innevarande år.
Bankens sedelstock utgjorde nemligen: den 1 Januari 1844 25,353,000 R:dr. den 19 October 1844 23,114,000 „ minskning 2,239,000 ,, hvilken förminskning förklarar hvarföre förlägenheten egentligen kommit till utbrott under detta år, fastän den förberedts under den föregående tiden.
En af följderne af rörelse-capitalets förminskning är alltid skuldsättningens förökning, och af denna åter är följden en ökad svårighet att betala räntor, och omsätta förfallna penningförbindelser.
Det är nu detta, sorn inträffat under de sednare åren.
Inom Banken sjelf visa sig tillräckliga bevis för denna sanning, genom aktgifvande på Bankens förnämsta låne-rörelse, nemligen discont-ut låningen.
Med October månads slut voro lån under lagsökning till ett belopp i Allmänna
Disconten af 472,015 R:dr i Handels-Disconten af 105,015 „ Tillsammans 577,030 „ Härtill kan man räkna de lån, som utom dessa gå med 8 procents ränta, och på hvilka jag icke förskaffat mig någon säker uppgift, Vidare bör tagas i betragtande, alt trängseln af låne-ansökningar är starkare, änden någonsin varit.
De lån, som, efter granskad säkerhet, äro beviljade, kunna icke utlemnas förr än efter 2 eller flere månader.
Desse låne-ansökningar utgjorde den 31 December 1844 i Allmänna
Disconten 474,500 R:dr i Handels-Disconten 123,000 „ Tillsammans 597,000 „ Banco-Vtskotlets Utlåtande, N\o 3j£. 15
Med betragtande af dessa här framlagda förhållanden, torde ingen kunna neka, att något hör göras till afvärjande af deras vidareutveckling, intill dess att en fullkomlig reform af penningväsendet kan företagas, och hvarpå den allmänna uppmärksamheten numera är allvarsamt fästad, på det att icke innan dess sådane följder kunna inträffa, sorn först efter flere år kunna botas.
Då jag föreslagit tvänne sådane åtgärder, så har jag icke kunnat dertill uppgifva andra, än de, som öfverensstämma med Bankens nuvarande rörelse, emedan de genast kunna företagas, och det i synnerhet är af vigt, att snar hjelp mellankommer.
De äro således båda hemtade utur nu gällande Bunco-reglerneule.
Discont-utlåningens temporära förökning är alldeles öfverensstämmande nied 215 §:n i Banco-reglenientet, hvaruti stadgas, att
Bankens vinstmedel må användas till förstärkning af den af Bankens låne-rörelser, hvarutur den vid tillfälle af behof lättast kan tillhakatagas, d. v. s. discont-rörelsen.
Och detta stadgande har äfven förut äfven under mindre förlägenhet än den närvarande varit begagnadt.
Mitt förslag i detta afseende innehåller sålunda ingenting ovanligt.
Den af mig föreslagna spanmålsbelåningen är i full öfverensstämmelse med 186 §:n i Banco-reglementet, hvarest sladgas, att cassa-creditiv skall af Riks-Banken tillhandahållas för spanmålsbelåning.
Den enda hufvudsakliga afvikelse ifrån den §. jag föreslagit, är att dessa cassa-creditiverne skulle utlemnas till enskifte spannmålshandlare mot dubbel säkerhet, i stället för att utgifva dem till associationer, som erfarenheten visat hittills icke hafva användts för ett sådant ändamål.
Icke heller är den utsträckning af rörelse-capitalet, som af desse båda åtgärder skulle uppkomma i strid ined de åsigter, som ligga till grund för Utskottets stora finance-betänkande, uti hvilket föreslås, alt Bankens sedelstock, som nu är omkring 23 millioner, må kunna förökas ända till 30 millioner.
Vid ofvannämnde åtgärder är frågan om långt ifrån en så stor förökning deraf.
Utskottet har under medgifvande af förlägenhetens tillvaro, hänvisat på Riksgäids-Contoret såsom det veik, hvilket med dess afhjelpande borde gå i författning.
I Riksgälds-Contorets nuvarande ställning kan detta icke ske.
Dertill fordras delta verks fullkomliga reorganisation, och skulle detta afvaklas, så skulle hjelpen komma för sent.” STOCKHOLM, tryckt hos P. G. Berg, 1844.
Banco-Utskottets Utlåtande, N:o 35.
Ank. till Exp.-Ulsk. d. io Dec. kl. i e. m.
Utlåtande, i anledning af Bonden Jan Perssons i Guldsmedshyttan ansökning om eftergift af ränta a ett frän Banco-Disconten utgifvet län.
Hos Utskotlet har Bonden Jan Persson i Guldsmedshyttan, uti ingifven skrift, anhållit, alt, sedan ett af Handlanden i Lindesberg Rådmannen A. A. Lind hos Banco-Disconten upptaget lån, stort 2000 Rdr, för hvilket sökanden ingått borgen, såsom för egen skuld, blifvit lill största delen af sökandens slägtingar och vänner inbetaldl, under förhoppning, att, genom en sådan uppoffring å deras sida, sökanden skulle kunna från öfver-räntans erläggande befrias, han måtte erhålla eftergift af öfver-räntan å nämnde lån; vid hvilken ansökning fanns bifogadt ett utaf Pastor i församlingen samt Expeditions-Kronofogden och Krono-Länsmannen i Lindes och Ramsbergs Härader undertecknadt bevis, att sökanden befunne sig i så knappa omständigheter, att han icke förmådde betala ifrågavarande öfver-räntebelopp, utan skulle, genom bysättning eller begagnande af annat tvångsmedel för liqvidens fullgörande, blifva, med hustru och 3:ne minderåriga, oförsörjda barn, bringad till tiggarestafven.
I afseende härå har Discont-Directionen upplyst: att Rådmannen Lind, som den 22 Februarii i838 upptagit omförmälde lån, före detsammas förfallotid blifvit i concurs-tillslånd försatt, hvarigenom sökanden jemväl nödsakats alt sin egendom till borgenärers förnöjande afstå; att, sedan Linds concurs-massa blifvit slutligen utredd, derifrån i No vembar månad 184* erhållits i utdelning allenast ig5 Rdr; att, innan slutlig dom i sökandens concurs meddelats, han, i Juni månad 1843, uti en till Direclionen ingifven ansökning, med förmälan, att det, genom anhöriges och vänners biträde, lyckats honom att bereda utväg för inbetalningen af lånets hela capital-återstod, anhållit, att Directionen, emot det att sådan inbetalning fullgjordes, måtte lemna honom anstånd med den upplupne Bih. till R.
Brot. 1844> 6 Sami. 1 Afd. 16 Hiift, i 2 Banco-Utskottets Utlåtande, N\o 35. öfverräntans erläggande, intilldess Rikets Ständer yttrat sig öfver den ansökning om eftergift af samma ränta, hvarmed sökanden ämnade att till Rikets Ständer ingå; samt att vid sådant förhållande och enär hvarken någon vidare utdelning från låntagarens concurs-massa icke vore att påräkna, eller anledning förekom, att fulla capital-återstoden af besagde lån skulle kunna erhållas af sökandens concurs-massa, hvars utredning icke eller så snart kunde emotses, Directionen funnit med Verkets fördel förenligt att bifalla det sökta anståndet med öfver-räntans erläggande, under förbehåll, att merberörde låns capital-återstod blefve inbetald inom derför utsatt kort tid; hvarförutan Directionen förklarat, att, då capitalbeloppet, oaktadt sökandens iråkade obestånd, blifvit, inom den förelagda tiden, till
Discont-verket inbetaldt med i,8o5 Rdr Banco, i hopp att derigenom eftergift af den å lånet upplupne öfver-ränta, utgörande 614 Rdr 2g sk. ii rst., skulle sökanden beredas, och han, enligt det vid hans ansökning bilagde betyg, icke förmådde betala ifrågavarande räntebelopp, Directionen ansåge sig ega allt skäl att tillstyrka eftergift för sökanden af nu ifrågavarande öfver-ränta, dock ulan att den afskrefves, eller Discont-verket frånträder anspråk på densammas betalning af hufvudgäldenären, Rådmannen Lind, som möjligen framdeles kan blifva försatt i sådan förbättrad ekonomisk ställning, att han komme i tillfälle att denna sin betalningsskyldighet fullgöra.
På grund af hvad sålunda förekommit och enär sökanden synes hafva efter yttersta förmåga sökt att godtgöra Discont-verkets ifrågavarande fordran, får Utskottet, i öfverensstämmelse med hvad Discont-Directionen jemväl tillstyrkt, hos Rikets Ständer hemställa, att sökanden, Jan Persson, måtte förunnas eftergift af upplupne öfver-räntan å ofvanberörde, af Rådmannen Lind hos Banco-Disconten upptagne, lån.
Stockholm den 5 December 1844* Reservationer.
Af Herr Åkerman, Fr.: ”Jag kan ej dela pluralitetens i Utskottet beslut, att eftergift bör ega rum för större del af öfver-räntan, än hvad Banco-Utskottets Utlåtande, N'.o 36. 3 som motsvarar den s. k. straffräntan.
Jag fruktar nemligen att en efterskänkning af 5 proc- ränta för den lid, Banken varit i mistning af de utlånte medlen, kan blifva ett vådligt praejudicat och ofta nog föranleda så beskaffade anbud, genom tredje man, som det ifrågavarande.
Är sökanden verkligen stadd i fattigdom, på sätt i ett derom utgifvet, af motsägelser besväradt betyg, förmäles, lärer i allt fall en vägran af den begärda eftergiften ingenting betyda”.
Häruti har Herr Bildt, Knut, instämt.
Af Herr Prosten Thudén samt Riksdagsfullmägtige Henrik Andersson från Nerike, Niclas Nilsson från Calmare Län och Johan Andersson Lundberg från Norrbotten.
Ank. till Exp.-Utsk. den to Dec., kl. i c. m.
Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj-.ts Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer, angående åtgärder för ordnande af Rikets penningeväsende.
Samtlige Riksstånden hafva till Utskottet remitterat en af Kongl. Majit, under den 29 nästl.
October, till Rikets Ständer aflåten Nådig Skrifvelse, så lydande: ”Hos Kongl. Majit bar i öfvervägande kommit vigten och angelägenheten deraf, alt mera bestämda och utvecklade stadganden, än de, som innefattas i Kongl. Förordningen den i4 Januari 1824, angående Privatbanker, varda antagne och till framtida efterrättelse fastställde.
De nuvarande Privat-Bankernes Octrojer löpa till ända under loppet af år 1847, och i afseende på deras förnyelse gäller den föreskrift[, att, så framt förnyelse önskas, anmälan derom bör göras minst 18 månader före Octrojens slut.