Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Denna nådiga proposition ; tillika med de 1 Stats-Rådet och Högste Domstolen, vid ärendets förehafvande, haline protocoll, hafva samtlige Riks-Stånden remitterat till Lag-Utskottets granskning och utlåtande; hvarjemte Kongl. Majit i nåder behagat till Utskottets kännedom öfverlemna ej mindre den till Kongl. Maj:t från Dess Befallningshafvande i Nyköpings
Län inkomna underdåniga hem} LagUiskottels Betänkande N:o 93 5 ställan , som föranledt propositionen, utan afven de underdåniga yttranden , Kongl.
Maj:t öfver samma hemställan från Rikets samtlige Hofrätter och Dess Justitise-Cancellers-Errr; bete i nåder infordrat.
Utskottet har af de sålunda remitterade handlingarne inhemtat, att, i fråga om rätta grunden för förvandling af böter för tjufnadsbrott, som ligga i så kalladt tväböte , den i nådiga propositionen omförmälda skiljaktighet ten i meningar eger rum ej allenast emellan Iiedamöteme inom hvarje Hofrätt samt emellan Hofrätternes pluraliteter, utan ock emellan Ledamöterne i Konungens Högste
Domstol, så att en del , lika med JustitiaeCancelleren , anser det fängelsestraff, som svarar mot enkla böter, böra fördubblas, och en del åter är af den tanka, att böterne först böra fördubblas och fängelsestraffet sedermera efter dubbla bötesbeloppet bestämmas och orsaken till denna skiljaktighet befinnes vara , dels att Kongl. Brefvet den 2d December 17S7, sorn förklarar, att med ordet tväböte i Lagen förstas icke allenast böter nes utan ock kroppspliktens fördubbling, när den sakfallde ej orkar böta , icke omtalar fängelse vid vatten och bröd, utan endast spi')- och risstraff, och dels att bägge de ifrågaställde förvandlingssätten leda till missförhållanden i straffgradationerne; i ty att. 6 LagUtshoitets Betänkande N;o 93. å ena sidan , fängelsestraffets fördubblande, såsom del i nådiga propositionen anförda exemplet visar, stundom ökar detta straff utöfver den fastställda proportionen till an. nan kroppsplikt, och, 3 den andra, fängelsestraffets bestämmande efter dubbla botessumman stundom har den följd , att det i tväböte liggande brottet icke får röna hårdare bestraffning, än det , hvarå enkla böter äro stadgade , såsom hustjufnad till ett värde af Tolf daler silfverrnynt , hvilken förbrytelse, efter denna beräkningsgrund, blifver bestraffad lika tned enkel stöld till samma belopp, Då Utskottet, vid öfvervägande häraf,' väl insett behofvet af ett bestämdt stadgande i detta ämne, men tillika funnit, ej allenast att det i nådiga propositionen framställda förslag lemnar den i sistberörde afseende anmärkta bristen på öfverensstämmelse oafhulpen , utan ock att den i allmänna Lagen föreskrifna beräkningsgrunden för böters förvandlande till fängelse vid vatten och bröd är i sig sjelf olämplig , har Utskottet ansett sig icke böra tillstyrka bifall till samma nådiga proposition , utan i förening med en lagförändring, som stadgar en tjenligare beräkningsgrund.
En sådan lagförändring är, efter Utskottets omdöme, så mycket angelägnare, som den nu gällande förvandlingsgrunden förorsakar missförhållande i straffbestäm - LugUtskottets Betänkande N:o gS. 7 irielserne, ej blott viii förvandling af dubbla böier, utan äfven vid förvandling af enkla.
Såsom exempel pä ett sådant missförhållande må anföras, att enkel stöld till ett värde af ii Daler Silfvermy nt straffas med 4 par spö, och sådan stöld till 24 Dalers värde med 8 par, men bagge brotten med lika lång tids fängelse vid vatten och bröd , nemligen 8 dagar, samt att 9 och 13, i4 och 20, 21 och 26, 27 och 56 pär spö svara mot lika lång tids fängelse vid vatten och bröd, nemligen 12, 16, 20 och 24 dagar.
Och Born det är uppenbart, att detta förhållande ej är förenligt med rättvisa och billighet, eller öfverensstämmer med regeln, att lika brott kräfva lika straff, samt något giltigt skäl ej lärer kunna uppgifvas, hvarföre emellan hvarje grad i straffet af fängelse vid vatten och brod skall vara en skillnad af 4 dagars fängelsetid , eller hvarföre första graden skall svara emot 10 Daler, andra graden mot i5 , tredje och fjerde graderne hvardera mot 20, och femte graden mot 5o Daler Silfvermynt, så emedan det deremot synes naturligt och billigt, att graderne i straffet af fängelse vid vatten och bröd bestämmas i samma enkla arithmetiska progression , som graderne i straffet af spö eller ris, får Utskottet , som anser den i Kongl. Majtts nådiga proposition föreslagna grund för förvandling af böter för stöld, sorn ligger i tvaböte , vara enlig med 8 LagZJtskottets Betänkande Nio gS. grunden för andra i Lagen stadgade dubbla boters förvandling, till Rikets Ständers pröfning vördsamt framställa följands förslag till förordning om boters förvändling till fängelse vid vatten och bröd:
Med ändring af 4:de i 5:te Cap.
Straff-Balken stadgas, som föijer* Fängelse vid vatten och bröd räknas således , att emot böter frän en daler, till och med tolf daler, svara fyra dygn; fran tolf, till och med sexton daler, fem dygn; från sexton, till och med tjugu daler, sex dygn; och sd vidare fyra daler mot hvart dygns fängelse vid vatten och bröd.
Gar talet af dygn ej jernnt upp emot böterne, efter denna räkning, utan stiga böterne något deröfver; dd akes straffet med ett dygns fängelse vid vatten och bröd.
När böter för sådan stöld, sorn, enligt Lag, ligger i tväbote, skola till fängelse vid vatten och bröd förvandlas ; dd fördubbles det stuf T Ä B. I. till Lag - Utskottets Betänkande N:o 93.
Böter, F ö r v a n d 1 i n s Daler Silfvermynt. till spö. tili ris. till fängelse vid vatten och bröd. elter 7 Cap, 1 §, efter 5 Cap. 1 §, efter 5 Cap, 4 §. elter Utskottets Straff-Balken. Straff-Balken.
Straff-Balken. förslag. — 4 2 pär. 1 pär. 4 dygn. 4 dygn. — 8 — 5 - 2 4 — 4 — 12 — 4 —— 3 8 —• 4 —. — 16 — 6 4 8 — 5 —. — 20 — 7 5 _ 8 — 6 —■ — 24 — 8 — 6 12 — 7 — — 28 — 10 7 . , 12 ■—* 8 — — 52 ■— 11 8 • 12 — 9 — — 56 — 12 9 12 — 4o — — 4o — i4 10 , 12 — lii —. — 44 — i5 11 _ 12 — 12 — — 48 — 16 12 fi 6 — ^3 — Ö2 •7» 18 i3 . 46 — i4 — — 56 — 19 _____ i4 - - 16 - a5 — —• 60 — 20 i5 _____ 16 16 —— — 64 — 22 -- 16 —, 46 -. [17 — — 68 — 23 _ 17 — 20 — 18 —■ — 72 — 24 .—■ 18 —. 20 — »9 — — 76 — 26 — 19 — 20 — 20 — — 80 — 27 — 20 — 20 — 21 — — 84 — 28 - - 21 — 20 — 22 — — 88 — 5o - 22 _ 24 — 23 — — 92 — 5i — 23 - - 24 — 24 — — 96 — 32 — 24 — <>4 — 25 — — 100 — 54 __ 25 — 24 — 26 — — 104 55 .—. 26 — 24 — 27 — — 108 — 56 — 27 — 24 — 28 ■— — 112 ___ 38 — 28 _ 28 — ‘28 — 1 — 116 39 — 29 -—. 28 — 28 — — 120 .—■ I 4o — So —• 28 — 28 — Ilorer till Lag
F ö r v a n d 1 i n g i »'aler Silfvcrmyiit. till spö, till ris. till fängelse vid vatten och bröd. elter 5 Cap, 1 efter j Cap. 1 §. efter 7 Cap. 4 efter Utskottets StralT- Balken. Straff-Balken. Straff-Balken. förslag. 3 1 par. 1 pär. 4 dygn. 4 dygn. — 6 2 r 2 — 4 4 — _ 9 3 •— 3 — 4 ■ 4 — , 1 2 sssss* 4 - - 3 MM» 8 4 — - i5 5 4 8 5 __ —— 18 6 - , 5 8 _ 6 21 __ 7 6 8 — 7 — s4 8 6 8 _ 7 — 27 r- 9 - 7 12 — 8 — 3o , . 10 8 12 —■ 9 — — , 33 „ 11 9 12 — 10 — - . 36 lr- 12 9 — 12 — 1 10 — — s9 i3 — 10 12 — 11 — 42 _ i4 _ 11 16 — 12 — 45 i5 _ 12 16 — i3 -- - — 48 ane 16 —. 12 16 — i3 — p
Öl 17 — i5 16 — i4 — . 54 18 — i4 • 10 — i5 — 57 .
J9 — i5 16 — 16 — - 60 20 — iö ■ 16 — 16 —■ , 63 21 — 16 — 20 i? *— . 66 22 —* »7 20 — 18 — 69 23 — 18 20 »9 — 72 mtmam 24 .— 18 20 — *9 75 mmrn 2 b — *9 20 — 20 78 m 26 — 20 20 — 21 ■ 81 mrnrnm 27 — 2 1 24 — 22 ■ 84 28 — 21 24 — 22 "
" 87 29 — 22 2^k — 23 90 r- 3o — 23 — 24 •— 24 ' -— 93 3i — 24 — 24 — 25 ' - 96 32 _ 24 — 24 — 25 1 .
, 99 33 — 25 —* 24 — 26 — - — 102 34 — 26 ' 24 27 — io5 35 — 27 — 24 28 — ■n 108 36 — 27 24 28 — —— 111 37 — 28 28 — 28 — 114 38 —. 29 28 “ ■ 28 — _ 117 — 39 — 3o — 28 — 28 — _ 120 — 4o — 3o 28 — 28 — LagUishottels Betänkande N:o g5. g nas enkla värde , och det dubbla beloppet tjene till grund för fängelsetidens bestämmande, efter den beräkning, sorn nu stadgad är.
Ej bör någor dömas till fängelse vid valten och bröd pä längre tid, än en månad, beräknad till tjuguåtta dygn; och ej pä mindre tid, än fyra dygn.
Bifogade tabeller utvisa förhållandet emellan böter saint spö och risstraff, å ena, earnt fängelse vid vatten och bröd , å andra sidan , sa väl efter nu gällande förvandlingsgrund, som efter den af Utskottet förer slagna.
Stockholm den st8 Augusti 18*9. io JLug Utskottets Betänkande Nio (j j, N:o 94.
Utskottet den 16 Sept. 1S29, Utlåtande, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottets Betänkande, N:o i, öfver Hr A. Landegrens motion om anstalt till beredande af noggrann efterlefnad af Kgl. Förklaringen den 14 Maji 1805 och öfrige Lagbud, rörande lagfart å jast egendom* j H ögloflige Ridderskapet och Adeln , Hög'vördige Preste.Ständet samt Välloflige BorgareStåndet hafva till Utskottet återremitterat ofvanberörde Betänkande, t anledning af åtskillige dervid gjorda anmärkningar, hvilka , rigtade dels emot formen för detta ärendes behandling hos Utskottet och dels emot Utlåtandet i sjelfva saken, Utskottet nu får kortligen upptaga och besvara i följande ordning.
I afseende pd formen är anmärkt: z) af Motionairen Herr Landegren, hvilken derjemte åberopat sin emot Betänkandet afgifne Reservation: alt, ehuru Representanten, suni eger att äska grundlags - Lag Utskottets Betänkande N:o gj. 11 enlig behandling af den motion han väcker om en otydlig Lags förklarande, syrdes vara lika berättigad att yrka enahanda behandling af en likartad framställning om anstalt till vinnande af det ändamål, att én, i hans tanka, tydlig lag, må, efter ordalydelsen, varda tillämpad, samt den Beredning, dit angelägenheten hörer, följaktligen mäste vara pligtig att yttra sig, huruvida Lagen verkligen är tydlig, eller om förklaring deraf erfordras, helst den, uti 100 /.
Regeringsformen samt 15 och 16 //. af Justitice- Ombudsmans - Instructionen, bemälde Embetsman, såsom Rikets Ständers Ombud, Ullerkände motions-rätt för befrämjandet af enhet och sammanhang i lagskipningen , tvifvelsutan äfven måste tillkomma principalerna, Utskottet likväl icke, enligt dess i 63 Regeringsformen och 55 /.
Riksdagsordningen stadgade bestämmelse, antingen tillstyrkt den af Mötionairen äskade åtgärden, eller åtminstone visat, att densamma icke vore af behof vet påkallad; och b) af Herr Professorn Bexell samt Herr Landegren-.
Att, fastän hvarken Motionairen i sitt Memorial, eller Hr Cron uti sitt, i anledning deraf, afgifria yttrande, yrkat ändring eller upphäf vande af Kongl. Förklaringen ’aa La gUt skottets Betänkande JV:o gi t/era 14 Maji i8o5, Utskottet dock föreslagit antagande af 3 /. 7 Cap. JordaBalkcn i Lag-Comiténs förslag till ny Civillag, i utbyte mot slutet af merberörde förklaring, hvarigenom Utskottet syntes hafva Öfverträdt gränsen för sin i ofvanäberopade grundlagsrum utstakade verkningskrets.
Dessa anmärkningar kan Utskottet icke godkänna.
Hvad den första angår; sa förblifver Utskottet vid sitt yttrande, att tillsynen öfver I.agarsoch Författningars tillbörliga efterlefnad ingalunda tillkommer Rikets Ständer, såsom Lagstiftare, utan åligger de myndigheter, som äro dertill förordnade.
Från Justitioe-Ombudsmannens i dess Instruction stadgade skyldigheter — att, i sin allmänna redogörelse till Rikets Ständer, utreda lagskipningens till~ stånd i Riket, — att anmärka bristet'i Lagar och Författningar, , att uppgifva förslag till deras förbättring, att, om han finner någon Lag otydlig och föranledande till skiljr aktiga begrepp om dess ändamål, i sin berättelse till Rikets Ständer yrka en till enhet och sammanhang i lagskipningen verkande förklaring, — samt att anmärka origtigheten af rättegångsbruk, som strida mot Lag, och, då han erfar något sådant bruk vara, i brist af Lag, antaget, framställa angelägenhet! af en fullständigare lagskipning, tior Utskottet, LagUtskottets Betänkande N:n g4. i3 så mycket mindre böra slutas till någon Rikets Sländers behörighet att, såsom Lagstiftare, befatta sig med frågor om Domares oell Embetsmäns afvikelser från erkändt tydlig
Lag, som den för tillrättavisande af felaktig lagtillämpning i Regeringsformens 96 §. föreskrifva ordning hänvisar till åtgärder, hvilka ej kunna af Rikets Ständer vidtagas.
Och är det för öfrigt uppenbart, att den af Hr Landegren yrkade anstalten ej kan till föremålen för Utskottets befattning, nemligen Lags stiftande, ändring, f örklaring, eller uppjuif vande, hänföras.
Vidkommande åter den andra anmärkningen ; så lärer LagUtskottets pligt att utarbeta de från Rikets Ständers Plena till Utskottet remitterade förslag icke böra inskränkas till ett enkelt af- eller tillstyrkande a£ väckta motioner eller propositioner; hvarföre Utskottet ansett det vara både sin rättighet och sitt åliggande att i hvarje till dess utlåtande framställdt ämne afgifva det förslag , Utskottet för sin del funnit behöflig! och lämpligt.
Kan denna åsigt ej ogillas; så , enär Herr Cron yrkat, att det af Herr Landegren klandrade kungörandet i Tidningarne måtte godkännas såsom en laglig utväg att bereda möjlighet för den, som förvärfvat fast egendom, att derå erhålla lagfart, ehuru do handlingar, som styrka förra egarens åtkomst 14 IjngZftskolirts Uttänkande N:o 94. ej kulina anskaffas och företes , torde det icke kunna med fog sägas , att Utskottet öfverskrida sin bestämmelse, då Utskottet, som ej funnit skal att Herr Crons yrkande understödja, i stället löreslagit ett annat stadgande, hvarigenom det ändamål, Herr Cron åsyftat , efter Utskottets mening, lämpligen kan vinnas.
I sjelfva saken har Utskottet att yttra sig öfver följande anmärkningar: ilo Herr sfrvid Ribbing och Herr Presidenten Poppius hafva anfört, att, som påbudet uti den ifrågavarande Kongl, Förklaringen , alt, när lagfart sbkes, förre egarens åtkomsthandlingar ovilkorligen skola uppvisas, grundar sig pd den f örutsättning, att sä beskaffade handlingar verkligen finnas eller kunna tillrättaskaffas, och författningens mening icke är eller kan vara den, att innehafvarén af egendomen skall i vidrigt fall anses hafva förverkat den eganderätt, han pd annat lagligt sått vore i tillfälle att styrka , eller förlorat rättigheten att den pd annor man öfverlåta, fastän öfverlöt elsen ej får lagfaras förr, än säljarens eganclerätt blifvit nöjaktigt annorledes ådagalagd; så vore den ofullkomlighet , Utskottet velat deri finna , icke verklig, och något uttryckligt stadgande om rättighet att, i brist af åtkomsthandlingar, fä Lng.JJtskolte.ts vid lagfart, genom annan af Lagen godkänd bevisning, ådagalägga sin eganderätt t icke eller af noden.
Författningens ordalydelse är, ”att, enär lagfart sökes , de handlingar, sorn styrka förre egarens åtkomst ovilkorligen böra uppvisas;’’ och denna ordalydelse anser Utskottet, för sin del, ej medgifva den tolkning , som skulle annan bevisning, än åtkomsthandlingar’, vara i detta fall tillåten.
Så har icke eller författningen blifvit i allmänhet förstådd och tillämpad.
De olägenheter , hvartill berörde ovilkorliga stadgande föranleder, och hvilkas afhjelpande Utskottet åsyftat, äro mera uppenbare, än att de behöfde nämnas.
Utskottet har hvarken trott eller yttrat, att eganderätten till lagligen för-' värfvad fast egendom genom vägrad lagfart förverkas eller minskas} likasom Utskottet vet , att eganderätten icke eller genom lagfart befästes.
Men dådet besinnas, att egaren ej kan, innan han. erhållit lagfart eller fjuguåra häfden mellankommit, låta inteckna sin egendom eller trygga den mot bördsanspråk , torde dessa olägenheter finnas nog stora att ådraga sig Lagstiftarens uppmärksamhet. a.-o Herr Ribbing, Kyrkoherden Ahlqvist och Herr Landegren hafva erinrat, att, sorn handlingar, hvarigenom, åtkomst i6 LagUtskoltets Betänkande N.o 9 4# till fast egendom Jean styrkas, enligt Lag mäste finnas förvarade och tillgänglige viel domstolar och publike verk, hvarje handling vanligen pä flere serskilde ställen, samt den, hvars åtkomsthandlingar möjligen förr kommit, derstädes alltid kan återfå desamma , helst de endast genom en synnerlig olyckshändelse kunna på flera ställen gå förlorade ; så vore de fall, då åtkomsthandlingar alldeles saknas, om icke helt och liål-i let omöjliga, dock så sällsynte, att något serskildt stadgande derföre icke behöfves.
Erfarenheten vittnar om motsattsen.
Ganska ofia inträffar det hinder för lagfart, att förre egarens fång ej kan med handlingar ådagaläggas.
Då tillämpas antingen Kongl. Förklaringen af den 14 Maji i8o5 Thela sin stränghet, och lagfart blir omöjlig, innan tjuguåra prasscriptionen tilländagått , eller ti 11— gripes den klandrade utvägen, att genom kungörelser i tidningarne förelägga den, som anser sig till klander befogad, en godtycklig praescriptionstid.
Intetdera anser Utskottet tjenligt.
I förra fallet blifver egaren i saknad af de fördelar och det skydd, som af lagfart beredas ; i det senare lemnäs lagfarandets ändamål ur sigte.
Ett stadgande, som, i detta afseende, å ena sidan , undanrödja en obillig och onyttig stränghet, samt, P* LngUtsköttets Betänkande N:u t)$.
17 p5 den andra, hindrar godtyckligt förfarande emot beskrifven Lag , synes Utskottet både gagneligt och nödigt ; och Utskottet har tillBtyrkt hvad
Utskottet ansett lämpligast till förlikande af dessa fordringar. 3.0 Slutligen hafva Herr Ribbing, Herr Wollrath Tham, Herr Professoren Bexell och Herr Kyrkoherden Ahlqvist frarnstallt
Utskottets förslag såsom vådligt får eganderättens helgd, enär följden af en ovilkorlig och obegränsad frihet att, nästan på hvad satt som helst, kunna vid lagfart styrka förre egarens åtkomst , skulle blifva den, att man, utan afseende på andras rätt, väljer det för Domaren och lag fartssökanden beqvcimligaste sättet • hvarföre Herr Tham, som för öfrigt icke bestridt ändring af ifrågavarande Författning, yrkat, att ordet handlingar må bibehållas och annan bevisning ej tillåtas, innan förlusten af dessa blifvit undersökt och bekräftad; äfvensom Herr von Hartmansdorff , Herr Presidenten Poppius och Herr Biskopett af Wingård, jemte flere af Preste-Ståndets Ledamöter , samt Herrar Montan och Cron ansett det Bih. till Riki-St.
Fröt. 1818 och 18*9.
7 Saml- * 2* 8\de H:t% sr.dra Exlet. ig LagUtskoitets Betänkande N:o gf, böra joreskrifvas, huru åtkomst, i hrist af handlingar , skall styrkas, pä det valet af be visnings sätt ej må lemnäs åt godtycket i i hvilket afseende Herr von Hartmansdorff; anmärkt, att kungörandet i tidningarne vore det minst lämpliga, enär tidningarne ej lä-i sas af allmogen, som i Sverige är största jordegaren, samt Herr Montan funnit rättigheten att genom vittnen bestyrka åtkom stens rigtighet bora inskränkas; hvarf örutan Herr Professoren Bexell förment Utskottets förslag gifva anledning till den besynnerlig ga ovisshet, huruvida bevisnings-åtgärden skall åligga
Domaren eller sökanden, och Herr Lamberg yrkat, det Utskottet bör yttra sig, hvad verkan omförmälde kungörel-. ser må ega, samt, derest de äro lagstridige l i författning om deras inställande.
Den vada för eganderätten, som befaras blifva en följd af Utskottets förslag, har Ut-j skottet ej förmått inse.
Sjelfva sakens natur; försäkrar derom, att åtkomstliandlingars uppr visande skall förblifva det allmänna sältet för bestyrkande af laga fång; ty så framt dylika’ handlingar finnas och äro tillgänglige, måsta deras anskaffande alltid blifva för lagfartssökanden mindre besvärligt, än anskaffandet af annan bevisning, hvilken derföre endast \
!LägVtskouets BetHnkande Nio 94.’ 19 nödfall, eller da handlingars företeende Sr omöjligt, kommer i fråga.
— Att föreskrifva hurudan denna bevisning' x hvarje fall bör vara, tror Utskottet lika litet i detta som i andra ämnen vara möjligt eller behöfligt. —•
'Att den skall vara laglig, eller sadan sorn Lagen i allmänhet godkänner, lärer ej sättas i tvifvel; och att någon annan af
Domaren god-^ lyckligt tillåtes eller antages, har man icke större skäl att frukta här, än i andra mål. —•
Äfven bevisning genom vittnen synes Utskottet icke böra förkastas; ett bevisningssatt, som anses tillförlitligt 1 frågor om lif och ära, må icke anses osäkert eller förklaras ogiltigt i lagfarts-ärenden.
— Hvem bevisnings-skyldigheten åligger, den lagfarts-sökande eller Domaren, derom skall icke en gång advocaturen förmå väcka tvifvelsmål.— Och då Utskottet, i anledning af Herr Crons yrkande, att oftaberörde kungörande i tidning garne må genom
Lag godkännas såsom ett giltigt sätt att bereda rättighet till lagfarts erhållande, yttrat sig finna detta sätt ej vara lämpligt eller ledande till det ändamål, som med lagfart åsyftas, har Utskottet redan tyd^ ligen uttalat sitt omdöme öfver lagenlighet ten af dylika kungöranden* — Att derutinnan' återföra lagtillämpningen till öfverensstämmelse med Författningens anda och ordalyt delse, kan, såsom förut är nämndt, icke ut-' 20 Engl^iskottets Eflilnknnde N:o 9 i, göra föremål för Rikets Ständers, och således ej eller för deras LagUtskotts åtgärd.
Utskottet har således icke funnit skäl att frångå sin yttrade öfvertygelse örn nyttan och behofvet af en lagförändring, som öppnar ut-väg för den, som söker lagfart
I fast egendom, att, då ätlomst-liandlingar ej kunna anskaffas, genom annan bevisning styrka förre egarens fång; men på det all anledning må saknas att utan nödfall begagna denna utväg» finnér Utskottet sig böra tillstyrka att dess förut afgifna och af Hederv; RondeStåndet gillade förslag till förändrad redaction af slutet af Kongl.
Förklaringen den 14 Maji 1805 må erhålla denna lydelse: att, enär lagfart sÖkes, de handlingar , som styrka förre egarens åtkomst, bora uppvisas, samt innehållet deraf i Lagfarts-protocollet antecknas.
Kunna icke sådana handlingar företes, dä nid förre Bil. tili LagUlskoitets Betänkande N;« 94. 21 egarens åtkomst genom annan laglig bevisning styrkas.
Reservation af Herr Landegren•
Ehuru Högloflige Lag-Utskottet uti dess nu afgifna ytterligare Utlåtande, i följd af återremissen utaf dess Betänkande N:o a, i anledning af min motion, om åtgärder till beredande af noggrann efterlefnad af Kongl.
Förklaringen den 14 Maji 1805 samt öfrige Lagbud, rörande lagfart å fast egendom, dels sökt vederlägga de a£ flere Representanter inom 3:ne af Respective Riks-Stånden och äfven af mig gjorda anmärkningar mot sistberörde Betänkande, samt dels ej till granskning och bedömande upptagit anmärkningarne, förmodligen af det skäl , att dessa senare anmärkningar ej kunnat ens med en sålunda qvalificerad vederläggning, som emot de öfrige af dem blifvit använd, besvaras, har det Höglofliga Ut; Bil. till LagUtskattets Betänkande JJ:ö 94; skottet dock, i motsatts med de premisser det sålunda uppställt , sjelf frånträdt sitt förra tillstyrkande, att utbyta stadgandet i ofvanberörde Kongl. Förklaring, orri åtkomsthandlingars företeende, mot föreskriften i Civil-Lagförslaget, Jorda-Balkens 7 Gap. b att, när lagfart soles, förre egarens åtkomst skall styrkas och i Protokollet tecknas, samt nu i stället föreslagit, att Lagbudet i 1805 års Kongl. Förklaring : att, när lagfart soles, skola de handlingar, sorn styrka förre egarens åtkomst uppvisas samt innehållet deraf korteligen i Lagfarts-protocollet antecknas, skulle bibehållas, utan annan förändring, än det tillägg: kunna icke sådana handlingar företes, må förre egarens åtkomst genom annan laglig bevisning styrkas.
Enär således Utskottet, i följd af de anmärkningar det dels sökt vederlägga och dels ej i det ytterligare Utlåtandet omförmält, hufvudsakligen frångått och förändrat dess förra tillstyrkande, är det ej af nöden att vid den reservation jag, äfven efter den skedda förändringen, mäste emot Utskottets utlåtande fort-i sätta, uppehålla mig vid den så kallade ve—, derläggningen, utan får jag innehållet af inia motion och den vid förra betänkandet fogade serskilda mening åberopa, samt endast följande dervid tillägga.
En begäran af Rikets Högloflige
Ständer om åtgärder för befordran^ Bil. lill LagUtskottete Betänkande N:a 94. q 3 iJe af behörig lagskipning torde ej, på sätt Utskottet förment, ingripa i andra Samhällsmagters genom Grundlagame anvisade bestämmelse, ty det är endast och allenast af Kongl.
Alajtts pröfning beroende, huruvida en sådan begäran må medföra någon påföljd, och att Rikets Högloflige
Ständer ej tillförene funnit några betänkligheter vid sådana framställningar, kan inhemtas äfven af Rikets Högloflige Ständers underdåniga Skrifvelse den la Julii iRa3, angående
Häradshöfdingars förständigande om förut stadgad skyldig-.
Iiet att visa redo för Häradets andel af sak-: öres-medel , med flera dylika underdåniga önskningar.
Att åter Utskottet genom dess förra betänkande afvikit från dess i Grundlagarne anvisade bestämmelse torde inhemtas af de lagrum, 53 §.