Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Vidare har Herr Rubin yrkat att, enär Domslolarne nu endast genom de dit ingående bouppteckningar erhölle legal uppgift på dem, sorn,, i följd af timade dödsfall, borde med förmyndare förses, men å landet, dels uppskof med bouppteckningars förrättande, dels ock afbidan af de Ordinarie Tingen stundom vållade sådane dröjsmål med förmyndares tillsättande, hvilka icke stodo att förena med de omyndiges säkerhet, ett stadgande måtte meddelas derom, att, i sådane härad, der allenast tvänn0 eller ett Ting om året hålles, Pastor i hvarje församling borde hvar 3:dj* månad till Domaren insända förteckning uppå timade dödsfall, då omyndige barn finnas i Sterbhuset, tillika med förslag å någon skicklig person, den Domaren, med den honom i 7 $. af nyssnämnde Cap. och Balk tillagde rätt, kunde förordna att intill nästa Ting vårda de omyndigas, bästa.
Hvarjemte Motionairen, under anförande deraf, att församlingarnes själasörjare bäst kände sina åhörares lefnadssätt, och således torde vara da personer, åt hvilka lagstiftaren säkrast kunde anförtro att hafva ett vaksamt tiga öfver föräldrars och förmyndares uppförande emot deras barn och myndlingar, gjort den hemställan, om icke Häradshöf din garne hvarje ding och Stads-Domstolarne tvänne gånger om året, kunde af vederbörande Pastorer, vid de vanliga dödslistornes öfversändande, äfven få emottaga förteckning uppå sådane föräldrar och förmyndare, som, oaktadt af Pastor erhållne varningar, försummade sine barns eller myndlingars uppfostran, eller förslösade deras medel, på det Domstolarne deraf måtte hemta anledning att vidtaga ändamålsenliga åtgärder.
Utskottet, som förehaft denna motion, får häröfver afgifva det yttrande, att a) då stadgandet i 20 Cap. 8 §.
Ärfda-Balken, angående de omständigheter, hvilka utgöra laga hinder för innehafyaude af förmynderskapu 3» Lag-Utskottets Bet.
N:o 78. otvifvelaktig^ på sätt Motionairen äfven sjelf naedgifvit, bör anses ega tillämpning på fader, likaväl sorn på annan förmyndare, hvadan något tillägg derom i 1 §. af nämnde Cap. icke erfordras; b) då, för öfrigt, lagstiftaren icke kan hos någon förutsätta en ömmare förmyndare vård, än hos den omyndiges fader, och förhållandet blifver enahanda, antingen egendom tillfallit den omyndige såsom arf eller gåfva; c') då något skäl icke förekommer, att skilja fader ifrån förmyndarskapet för sina barn derföre, att han ingår nytt gifte; d') då förslaget, att i vissa Härad, Pastorerne skulle hvar 3:dje månad till
Domaren insända förteckningar uppå dödsfall af personer, som efterlemnat omyndiga barn, jemte uppgift på någon, som kunde förordnas att, intill nästa Ting, vårda de omyndiges rätt, har ibland annat det emot sig, att det icke vore rigtigt att tillåta, det förmyndare-förordnanden finge af Domhafvanden enskildt utfärdas emellan Tingen, helst, vid meddelande deraf, Nämndens kännedom om personerne och deras ställning ofta kan behöfva tagas till råds; och e) då Utskottet anser förslaget om förteckningar ifrån Presterskapet till
Domstolarne, uppå sådane föräldrar och förmyndare, som, oaktadt erhållne varningar, försummade deras barns och myndlingars uppfostran eller förslösade deras medel, destomindre böra till någon åtgärd föranleda, som Presterskapet äfven nu har tillfälle att hos Domstol anmäla dylika förhållanden, samt Utskottet uti ett serskildt
Betänkande gjort hemställan om vidtagande af de åtgärder Utskottet, för närmare control öfver de omyndiges uppfostran samt vården af deras egendom, trott vara mest lämplige; Utskottet således finner sig sakna skälj att å någotdera af Herr Rubins ofvanberörde förslag tillstyrka bifall.
Stockholm den 23 Maji i834« N:o 78. l.og-Uiskottets Bet, M* j9. 33 N:o 78.
Ankom tiil Exp. Utik, den 3i Maji kl. 2 e. m. Betänkande, öfver Herr B. H.
Sante ssans mot ion , om inrättande af Not ar ii Publici-Contor ä landet.
1 sammanhang med väckta frågor, om upphäfvande af deså kallade tysta förmonsrätterne, så vidt de verka på intecknings-säkerheten, samt om inrättande af förmyndare-kamrar, har Herr B. H.
Santesson jemväl yrkal ’’införande af likadana inrättningar med dem , som i andra länder gjort sig kända för högst välgörande,, under namn af Notarii Publici-Contor, lämpade efter vårt lands förhållanden, och att, om saken ej genast kunde tillvägabringas, den åtminstone måtte på allt möjligt sätt varda förberedd Och har Herr Santesson, i afseende på dessa inrättningars nytta vid de flesta samhällsförhållanden, och isynnerhet genom det biträde och den trygghet de lemnade menige man i dess affairer och lagliga värf, hänvisat till Herr Grefve Löwenhjelms förlidet år härstädes tryckta afhandling om hy po t heks- föreningar.
Lug-Ulskoltet har tagit detta förslag i öfvervägande; men då, efter gällande lag och författningar, del i allmänhet är hvarje välfrejdad person 0 be lage t, att å landet nedsätta sig, för att gå allmänheten tillhanda med ski illers författande och de flere biträden, hvarom här är fråga, finner Utskottet ytterligare stadgande af en så beskaffad tillåtelse icke erfordras; och 1 händelse åter meningen är, att få någon större giltighet inför lagen tillerkänd åt de föreslagne Nötariernes, än åt andra trovärdige personers, intyg och åtgärder, kan Utskottet destomindre understödja densamma, som Utskottet icke inser, hvaruti en sådan skiljaktighet egentligen skulle bestå, och Utskottet för öfrigt, i betraktande af den otillräckliga bergning, dylika befattningar i våra glest befolkade landsorter kunde lemna, och det deraf föranledda äfventyret, att dessa tjenstemän ofta skulle komma att öka de personers antal, hvilka gjort sig till födkrok den lägsta advocatur, tror dessa yrken icke böra uppmuntras genom lagens autoi isa tion; hemställande således, att Herr Santessons ofvanberörde förslag ej måtte bifallas.
Stockholm den 23 Maji i834- Bi knnt till R.
Vr»t »834. 7 $tml- 1 AJi. tåste Häftet. i SIOCKHOLM, 18345 hos J. A. Wa l r, i) e i».
Lag- Utskottets Utlåtande IV:o jg. r N:o 79.
Ankom till Exp.-Utsk. d. 3o Maji.
Utlåtande, i anledning af verkställd granskning utaf Rikets Ständers Justitice-Ombudsmans afgifna Embets' Berättelser och Allmänna Redogörelse, äfvensom utaf hans Embets-Diarier och Registratur f ör den sedan sista Riksmöte förflutna tid.
Till Lag-Utskottets behandling hafva samtlige Riks-Stånden remitterat Rikets Ständers Justitiaj-Ombudsmans genom trycket allmängjorda EmbetsBerätteiser för åren 182g, i83o och i83i samt vid innevarande Riksmöte afgifna allmänna redogörelse, hvilken jemväl, på sätt uti inledningen omförmäles, upptager sådana actions-åtgärder, som, under de sistförflutna åren i83a och i833, blifvit slutligen afgjorda; varande dervid fogade förteckningar på de ifrån Rikets åren 1828, 182g och i83o församlade Ständer till Kongl.
Majit i underdånighet aflåtna Skrifvelser, med uppgift på hvad i dessa ämnen blifvit afgjordt; och hafva de uti allmänna Redogörelsen åberopade Kongl.
Circulaire-Bref och Rescript, äfvensom Justitias-OmbudsmanDenS Embets-Diarier och Registratur, för den tid hvarom nu är fråga, blifvit ifrån Justitiae-Ombucfsmans-Expeditionen hit aflemnade.
"Vallöf!. Borgare-Ståndet har tillika, i sammanhang med ofvanberörde remiss, till Utskottet hänvisat ett anförande af Herr Halling, som, — då af Justitiae-Ombudsmannens Embets-Berättelser inhemtades, att, nästan i alla Statsexpeditionerne, till hvilka Rikets Ständers önslcningsmål ingått, många ibland dessa ärenden förblifvit hvilande i brist af infordrade upplysningar, men utan att det omnämnes, huruvida anstalter blifvit fogade för påskyndande af desse upplysningar, och om de med eller utan skäl af vaktats,' hvarföre samma frågor, enär de emedlertid ännu voro oafgjorda och man saknade närfhare underrättelse om orsakerne till dröjsmålen, tilläfventyrs komme att ånyo väckas, —.framställt den anmärkning, att Justitice-Ombudsmannen bordt införskaffa upplysning om, och hos Rikets
Ständer inberätta anledningarne till dröjsmålen med de oafgjorde önsknings frågorna.
Lag-Utskottet, som förehaft den, enligt 2 Morn. 33 §.
Riksdagsordningen, Utskottet tillhörande granskning af berörde handlingar, får nu anledning häraf sitt utlåtande afgifva.
Prot. 1834- 7:de Samt. p.sta Afd, 1 13 ide Häftet.
Lag-Utskottets Utlåtande JY:o yg.
Då Justitife-Ombudsmannens Diarier och Registratur icke komma att af Rikets Höglofl.
Ständer omedelbart skärskådas, förmodar Utskottet en kort och summarisk framställning af de deri förekommande serskilda ärenden, här lämpligen kunna ega rum.
Dessa ärenden, enär alla serskilda nummer sammanslås, hvarunder de till samma mål hörande anmärkningar, förklaringar, påminnelser o. s. v. efter tidsföljden äro upptagne, uppgå för är 182g) till 68', hvaraf 27 angå insända fånglistor, 28 enskildes klagomål öfver Embets- och Tjenstemän , 12 i hvarjehanda ämnen ankomne skrifvelser, samt infordrade upplysningar m. m., och ett en skrift, som blifvit till granskning underställd Rikets Höglofl.
Ständers Comiterade tilltryckfrihetens vård, varande i 5 mål åtal förordnadt; för år i83o till i38, hvaraf 24 angå Konungens Befallningshafvandes till granskning insända Kungörelser, 22 fånglistor, a3 enskildes klagomål, 67 infordrade upplysningar och andra vidtagna åtgärder m. m., 2 Tryckfrihets-Comiten underställda arbeten, varande actioner i 11 mål anbefallde; för år i83i till i33, hvaraf a5 angå Konungens Befallningshafvandes insände Kungörelser, 3o fånglistor, 21 klagomål af enskilde, 57 infordrade upplysningar och andra vidtagne åtgärder, m. m.; och är i 7 mål åtal anbefalldt; för år i832 till 122, hvaraf 25 angå Konungens Befallningshafvandes Kungörelser, 25 fånglistor, i3 klagomål af enskilde och 5g infordrade upplysningar, m. fl. vidtagna åtgärder; varande liandlingarne öfverlemnade till åtal i 7 mål; och för år i833 till 123, hvaraf a5 angå Konungens Befallningshafvandes Kungörelser, 29 fånglistor, 22 klagomål af enskilde personer, och. 4? infordrade upplysningar, m. fl. vidtagna åtgärder; varande i 3 mål handlingarne öfverlemnade till åtal.
Ahtalet af de emot Domare samt andrai Embets- och Tjenstemän hos Justitios-Ombudsmannen anförde klagomål', äfvensom af derigenom eller eljest föranledde åtal under berörde tid, är således ieke betydligt; och såvida man härutaf får draga någon slutsats i afseende på, lagskipningens tillstånd i allmänhet, synes detsamma vara. tillfredsställande.
I anledning af sådane yppade felaktigheter, hvilka synts föranleda till någon ans varspå följd, har Justi Life-Ombudsmannen låtit i laglig ordning anställa åtal, utom hvad angår några få mål af mindre betydenhet, hvari varit orätt dömdt, men Justitias-Ombudsmannen, sedan målseganderne visats vara förnöjde, låtit härvid bero; äfvensom i öfrigt de till Justitias-Ombudsmans-Expeditiönen inkomne mål finnas vara med behörig skyndsamhet och ordning handlagde; och lärer vid sådana förhållanden få antagas, att Justitieombudsmannen, , hvad beträffar den hpnom uppdragna vårdnad om lagskipningen, iakttagit ,, hvad honom ålegat. Lag-Utskottets Utlåtande JV:o JQ. 3 Till lagarnes förbättring, så vidt frågan derom tillhör Lag-Utskottets åtgärd, finnes ej något förslag vara uppgifvet, i ändamål att påkalla Rikets Höglofl.
Ständers pröfning ; men uti Embets-Berättelsen för åren 1829 och i83o, förekommer (j>ag. 11), huruledes Justitiae-Oinbudsmannen funnit en lagförklaring nödig, rörande förvandling af sådane böter, sorn, enligt allmän lag och serskilde författningar, äro målsegandens .eller angifvarens ensak; hvilket ämne
Utskottet tror sig på detta ställe ei böra förbigå.
Justitise-Ombudsmannen har anfört, att med förvandling af dessa böter förfares vid Domstolarne olika, i så måtto, att de flesta, efter hvad af de sista nästförflutna sex årens fånglistor kunnat inhemtas, • antagit samma förvandlingsgrund, som genom 3a Cap. 2 §.
Rättegångs-Balken och Kongl. Förordningen den 20 Januarii 1779, är stadgad för Konungens ensaksböter, hvaremot någre andre Domare ansåge ofvannämnde böter,, hvilka .ej efter Utsöknings- och Rättegångs-Balkarne varda ådömde, i allmänhet böra, enligt de 1 5 Cap. Straff-Balken lagda grunder, förvandlas, utur det skäl, att förstnämnde stadgande ej angår andra böter och vitén än dem, sorn tillhört Domare och Embetsmän, såsom deras ensak, och nu gå till Konungen.
Den lindrigare meningen ansåg Justitiae-Ombudsmannen hafva sin grund deri, att sorn det, enligt 20 Cap. 4 §• Rättegångs-Balken, Kongl. Brefven den 11 Junii 1740, den 5 Februarii 1768 och den 27 October 1820, merendels berodde på målseganden eller angifvaren, om han ville uttaga eller eftergifva eller till förvandling anmäla sina ensaksböter, emedan dessa uti allmänna Lagen 16 Cap. 7 §. Jorda-Balken, 9 Cap. 11 §., 14 Cap. 6 och 1.1 §§. Handels-Balken, 29 Cap. 1, 2 och 3 §§. 3a Cap. 1 §., 33 Cap. 1 §. samt 34 Cap. 1 §.
Missgernings-Balken blifvit stadgade för sådane fåll, der målsegandens enskilda lidande, mera än allmän rätt eller säkerhet, är i fråga; hvilket ock, hvad serskilde Författningar i politie- och oeconom iemål angår, i det afseende vore enahanda, ratt, uti böternes bestämmande till målsegandens ensak, läge antingen belöning för hans nit att förseelser upptäcka och angifva; eller ock ersättning för gjord eller åsyftad skada; så skulle med rättsgrund vara mest förenligt, att dessa böter ej ega strängare rätt, än Konungens ensaksböter, och att deras förvandlande, efter 10 Cap. 1 §.
Utsöknings-Balken och 8 mom. i Kongl.
Förklaringen den a3 Mars 1807, följaktligen borde iakttagas framför bestraffning med fängelse vid vatten och bröd, hvars allmänna olämplighet, under nuvarande förhållanden, borde utesluta dess användande i andra mål, än dem, sorn af Lag och Författningar blifvit serskildt bestämda, eller i det fall, sorn allmänna Lagen i 5 Cap. 5 §, Straff-Balken medgifver. 4 Lag-Utskottets Utlåtande N:o yg.
Hos Kongl. Maj:t hade Justitiae-Ombudsmannen derföre, under den 3 Julii i83o, i underdånighet hemställt, om icke Kongl.
Majit skulle i Nåder finna för godt att förklara och förordna: att sådane böter , som, enligt Lag och serskilda Författningar , är o mälsegandens eller angifrar ens ensak, icke måga till kroppsplikt med spö eller ris, eller fängelse rid vatten och bröd förvandlas , derest icke sådant för serskilde fall blifvit stadgadt.
Justitiae-Ombudsmannen ansåg en med den af honom yttrade tanka analog lagskipning i allmänhet hafva varit ifrån lagens mening och grunder härledd, reen dessa lågo icke så tydliga, att vissa Domstolars deremot stridande begrepp och förfaranden kunde, med hopp om framgång, tillrättavisas annorlunda, än genom Kongl. Majrts
Nådiga förordnande) och har Justitiae-Ömbudsmannen slutligen anfört åtskdlige domslut, såsom exempel på bristande enhet och sammanhang i denna »del af lagskipningen.
Utskottet delar Justitiae-Ombudsmannens åsigt om angelägenheten att afhjelpa nämnde olikhet uti lagskipningen; och ehuru Utskottet, i betraktande deraf, att 5 Cap. Straff-Balken innefattar den allmänna regeln lör böters förvandlande, hvaremot io Cap.
Utsöknings-Balken samt 3a Cap. a §.
Rätlegångs-Balken uttryckligen handla endast om sådane böter, hvilka numera äro Konungens ensak, icke linner sig kunna biträda Justitiae-Ombudsmannens mening om rätta tillämpningen af nu gällande Lag, hvad beträffar förvandling af mälsegandens ensaksböter, och att det af Justitiae-Ombudsmannen föreslagna stadgandet följaktligen borde såsom en lagförklaring meddelas; likväl, enär Konungens ensaksböter, jemlikt nyssåberopade lagrum, vid bristande tillgång hos den sakffiilde, ej förvandlas till svårare bestraffning, än fängelse, och i allmänhet de förbrytelser, hvarå Lagen stadgat böter, reed förklarande tillika, att de utgöra mälsegandens ensak, äro af lindrigare art, än de brott, hvilka beläggas med böter, som gå till delning; tror Utskottet giltiga skäl vara för handen att vördsamligen föreslå: det förordnas måtte: att alla ensaksböter böra, då den brottslige till deras gäldande saknar tillgång, förvandlas till fängelse efter de grunder to Cap. i ff. Utsöknings-Balken samt 8 punkten af Kongl. Förklaringen den st3 Mars i8oy , innefatta, derest ej för serskilda fall annorlunda stadgadt finnes.
Jemte förmälan, att lämplige tillbyggnader vid länshäktena på åtskillige ställen redan blifvit af Styrelsen öfver Fängelsena och Arbets-Inrättningarne hos Kongl. Maj:t i underdånighet föreslagne, har Justitiae-Ombudsmannen uti sistnämnde Embets-Berättelse (pag. iS) anmärkt behofvet oell Lcig-Utskottets Utlåtande IV:o yg. 5 angelägenheten af förbättringar i afseende A Kronohäktet i Alingsås och Länsfängelset i Christianstad, Samt härom hufvudsakligen upptagit följande.
Kronohäktet i Alingsås: Genom Kongl. Majits den 13 April i8a5 i Nåder vidtagna Författning, att det i Alingsås varande transportfängelset skulle såsom allmänt Kronohäkte varda ansedt, hade ej allenast vunnits en stor besparing i kostnaden, som annars skolat åtgå för extra transporter emellan det afsides belägna Länshäktet i Wenersborg, till och ifrån Häradsfängelsena i flere Domsagor, af de fångar, som måst fram- och återsändas, att undergå ransakningar eller ådömde straff, utan äfven uppkommit en betjrdlig lindring i de skjutsandes med fångtransporten förenade besvär.
Men dessa fördelar, för det allmänna af högt värde, hade deremot ådragit fångarne enskildt lidande.
Fånghusbyggnaden, afpassad och lämplig för ändamålet af blott transportfängelse vore, i sitt nuvarande skick, alldeles icke tillräcklig för den. beständiga och jemförelsevis större fångpersonalen, som afbidar ransakning eller dom, eller undergår ådömda fängelsestraff.
Vid undersökning af denna byggnad, (hvilken till dimension och indelning beskrifves), hade visat sig, att det så kallade vattudrickningsrummet i öfra våningen är gemensamt för fångar af begge könen; att förhållandet är enahanda med det så kallade eldrummet i nedra våningen, såsom varande det enda hvarest ådömdt enkelt fängelsestraff lämpligen kunde verkställas, och blifver verkställdt; att de öfrige rummen N:s i, 2 oell 3, äro till areal oeh antal så ringa, att transportfångar och de, Som afbida ransakning eller dom, och hvilkas personal stundom uppgått till mera än iooo om året, icke kunna inrymmas utan mycken trängsel, men alldeles icke classificeras, och att de för fångarnes helsa menliga följder af denna trängsel ökas deraf, att rummen ej ega nödig höjd.
Det hade, vid sådant förhållande, kunnat anses vara skäl, att hos Kongl. Majit i underdånighet hemställa, det måtte Alingsås Kronohäkte varda återfördt till primitiva egenskapen af blott transportfängelse, derest icke förlusten af de vunna allmänna fördelarne genom besparing i kostnader och besvär vid extra fångtransporter inom Elfsborgs Län, efter Justitiae-Ombudsmannens tanka, blefve större, än uppoffringen af de Statsmedel, som erfordrades att utvidga fängelset i Alingsås, vare sig genom lämplig tillbyggnad, eller blott medelst betingad rättighet att begagna det häkte, som Alingsås Stad och Kullings Härad gemensamt ega, på ringa afstånd från Kronohäktet beläget, oeh hvarå Justitiae-Ombudsmannen, uti underdånig Skrifvelse till Kgl. Majit den 3o September 1829, trott sig böra fästa Kongl. Majits Nådiga uppmärksamhet. 6 Lag-Utskottets Utlåtande IV:o jq.
Länsfängelset i Christianstad.
I Christianstads fästningshäkte, hvilket, genom den af Kongl. Maj:t ii Nåder den 26 Augusti 1825, fastställda dassification, blifvit bestämdt att emottaga, jemte andra fångar, äfven dem, som för vårdslöst eller bedrägligt förhållande emot borgenärer samt edsöres- och seglationsbrott, blifvit till fängelsestraff., med eller utan arbete, dömda, funnes icke något rum att tillgå för desse fångar, hvilka derföre måst intagas i Artillerie-casernen, hvarest Justitias-Ombudsmannen den 16 Augusti 1829 funnit 18 personer af nämnde qualificationer i ett enda runi sammanförde; och det hade vid samina tillfälle visat sig, att annat bysättningshäkte inom Christianstads Län icke funnes, än en liten, utom norra fästningsporten belägen vaktstuga, sorn för Tulluppsyningens behof blifvit uppförd och endast kan inrymma tvenne personer.
Det egentliga fäsfcningshäktet förmäles bestå: i södra porten af 4 -små rum, hvilka såsom Länsfängelsen intagas af dem, som afstraffas med vatten och bröd eller skola hållas i enskildt rum; och, i norra fästningsmuren, af 6 stockhus, ibland hvilka endast sjukrummet och q.vinnornas fängelse N:o 10 äro ifrån de andra afskiljde; hvaremot de öfrige, eller numrorne 5,6,7 oc^ 9 äro s‘l belägne, att tvenne ligga innanför de andre, emellan hvilka fångarnes gemenskap är oundviklig, genom de med galler försedde öppningar uti mellanmurarne, hvilka för ljus och vädervexling till de inre rummen måste vara.
Någon annan fördelning af fångarne vore således icke möjlig, än den som skett, att tvenne rum blifvit anslagne till fästningsfångar och de andra tvenne till Länsfångar, hvaraf åter uppkommit nödvändigheten, att till Artillerie-casernen i det så kallade Släborummet, hvilket år 18x1 blef provisoriskt upplåtet att förvara dem, som i det då förefallna upploppet deltagit, förlägga cessionanter och dem, som för Kronobalancer, edsöre, lurendrägeri och seglationsbrott blifvit dömde till häkte, och att de fleste bysättningsutslag sakna verkställighet, emedan sådan ej kan ega runi förr än under-executorn sig förfrågat och ifrån Konungens Befallningshafvande erhållit besked derom att någon af de tvenne platserne i gäldstugan blifvit ledig.
Artillerie-Befälet hade beklagat sig öfver följderne af den beröring, som inom casernen vore oundviklig emellan gemenskapen och fångarne; och det menliga förhållande som för rättstillståndet uppkomme deraf, att verkställande magten saknade medel att exequera laga kraft^tinna beslut, vore utom allt tvifvel.
Maj:t hade Justitiae-Ombudsmannen, i anledning af dessa förhållanden, under den i5 November i83o, i underdånighet hemställt, att, derest detta fästningshäkte skall förblifva depot för cessionanter och andra mindre förbrytare, hvilka icke Lag-Utskottets Utlåtande N:o 79. 7 böra eller kunna sammanföras i tvenne rum, sorn af lif stids fångar och andre grofva brottslingar äro upptagne ,.
Kongl. Maj.t i Nåder ville inse behof vet af flere fängelserum; med förmälan derjemte: att, o vilkorligt och utan sammanhang med berörde depot, qvarstode behofvet af utvidgad anstalt i Länsfängelset för by sättningsrum, hvartill ingen lämplig eller ledig local inom fästningshäktena funnes, så länge som alla LänsfAngar skola derstädes insättas.
I betraktande af hvad sålunda förekommit och då af Justitiae-Ombudsxnannens allmänna redogörelse tillika upplyses, att verkställighet af de före sista Riksdag beslutade såsom högst nödvändiga ansedda tillbyggnader å Länshäktena i Carlstad och Gefle, sedermera icke följt, tror Utskottet sig böra tillstyrka Rikets Höglofl.
Ständer, att hos Kongl. Mäj:t i underdånighet anhålla, det Kongl, ålaj:t i Nåder täcktes låta tillse, att der, enligt hvad Justitice-Ombudsmannen sålunda anfört, de allmänna fängelsena till den grad sakna nödigt utrymme, att hinder möta för lagens behöriga verkställighet, eller för en, till vidmagthållande af ordning och sedlighet, angelägen fördelning af fångarne, äfvensom i allmänhet på de ställen, hvarest dylika anmärkningar eljest möjligen ega rum, bristfä nigheterna mätte varda afhulpne, i den. nion tillgångarne sådant medgifva.
I anledning af Justitixe-Onibudsmannens i dess allmänna Redogörelse gjorda framställning derom, huruledes Rikets Höglofl.
Ständers underdåniga Skrifvelse N:o 343 af den 5 Februarii i83ö, angående tillåtelse för Regementenas Beklädnads-Directioner, att, emot ränta, uti Banken, på så kallad afskrifningsräkning, insätta deras contanta medel, icke varit öfverensstämmande med Rikets Höglofl.
Ständers i detta ämne fattade beslut, hvarföre Kongl. Maj:t ansett mått och steg böra tagas, hvarigenom för vederbörande, sorn med expedierandet af Rikets Ständers beslut hafva befattning, ansvar för försumlighet och oordentlighet dervid stadgades; äfvensom alt uti underdåniga skrifvelsen den 1 Mars i83o, N:o 4°4> angående laga undersökning, till utrönande deraf, genom hvars förvållande vid skedd försäljning af de tvenne krigsskeppen Tapperheten och af Chapman, olikhet uppkommit i köparens och säljarens conlx-act, förelupit sådana irringar, att sislberörde namn influtit i stället för linieskeppet Försigtigheten samt fregatterne Camilla och: Euridice,, och att Rikets Ständers beslut om underdånig anhållan, rörande. 8 Lag-Utskottets Utlåtande N'.o