Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
113 2 Capucinerinunl7; » (1 860)) » Fislirare w (l860), w Genre w (1 86l), » Pappersdockan w (1 86l), solgt til Stockholms Kunstforening, » Flicka, som binder kransar s (1862), » Stilleben » (1863), » Förberedelse till pro- menaden.,, (1863), sol@ til Foreningen for nordisk Kunst, » Barn, som leka med dufvor~ (1865), solgt til Stockholms Kunstforening, w Kloster- gård i Wisby * (1869), solgt til Foreningen for nordisk Kunst, » Eu liten Irokettw (1869), solgt til Stoclrholms Kunstforening, &gt;Den oval- komna gasten, (1870), solgt til Göteborg, p Motiv fr&amp;n Wisby » (1870), » Nätlagning » (1870), » Kaffestök » (1870), solgt til Lordmayorn i Lon- don, Sir Thomas Gabriel, der med sin Frine aflagde et Besag i Atelie- ret, og endelig » Anders och Brita&gt; (1871), der solgtes til Stockholins Knnsifoforening.
Hertil komnie ssa Interiörer fra Gripsholm, Wisby, Mora, Lekscz~id og Orsa.
Alle Hanna Winges Genrebilleder u d m ~ r k e sig ved eu sikker Tegning og en naturlig, sand Kolorit.
Det er ve1 muligt, a t den.
nyere Retning i Eunsten i disse Bil- leder vi1 savne noget af clet Lys og den Luft, der jo u d g j ~ r e Hovedfortriiiene i den nyeste Kunst, men til Gjengjceld eje de Alle en Sjcel og et Gemyt, der turde ud.gjare Egenskaber, der holde sig og vedvz~re, nnm Tiden f o r h n g s t har beravet Lys- og Luftbillederae de Egenskaber, der i ' 0jeblikket saa fordelngtigt udmaerke dem.
Omkring 1 8 69 havde Hanna Wiuge besogt Gotland; l 8 7 1 foretog huii en Studierejse i Dalarne og 1 8 7 2 besargte hon ' paris; 1 8 73 m-bejdede h 1 1 i D d a r u e og i B o h u s l h og endelig foïetog huii 1 8 7 7 i sin Mmds Selskab en sex Mm- neders Rejse til I t d i e n, hvor 11a11 i hendes F d g e med dobbel Glcede gjensas de Steder, hvor han havde henlevet s h e Studiesar en halv M e n n e ~ k e ~ l d e tidligere.
r Dermed o p h r e r i det vasentlige H m n a Winges Virk- somlied som Geiireniiiieriiide, cia en 0jensygdoiii - clet furste Stadium af den Lammelse, der rammede heiides Livs- kraft, - tvang hende til a t h g g e Penslen bort » for nogen T i d », som det hed; men for deii Syaskraft, som var hencle levnet, sabnede sig samtidig en ny Virksomhed, der paa samme Tid som den lod sig uduve, selv om Syiiet var noget svzkket, i Virlreligheden paa det nllerncerineste passede til hendes hele Begavelses Retniav og den.
lagde fra.
nu .. af 9 ' f uldstaendig Beslag paa heiides rige Evner, den Virkso.mhed der udgjar Kjernepuiiktet og Hajdeii af hendes Livsverk;, .jeg t s a k e r naturligvis paa den msgtige Indflydelse, hun koin til ...
a t u d m e paa Sveriyes ncttio~zctle Textii7cz~zst.
Allerede et B e s ~ g i Bgteparrets Atelier kunde overbevise os om den fine, zegte kunstneriske Bmag og den sjeldne Haand- faerdighed, af hvilken hun var i Besiddelse.
Bvert Skridt i disse Rum beredte nye Overraskelser i de mest vexlende Former.
Og da derfor omkring 1870 den Bevsegelse tog Fart, som jeg bermte i Begyndelsen af denne Opsats, var det na- turligt, at Hanna Winge var en af de f ~ r s t e der, inddroges i den.
Tiden omkring 1870 var en Vaekkelsens Tid for den svenske Kunstindustri som.
for den svenske Kunst: National- museets Aabning 18 66, og iUre mindst de dervarende hisfo- riske Samlingers Tilgodegjsrelse for Almenheden, 810jdfore ningens og 81,lejdskolens Virksomhed, Haandverksforeningens Udlodninger og mange andre Faktorer bidroge m ~ g t i g t til at aabne 0jnene baade for det Bestaaendes store Mangler og for den Qej, der laa aaben foran os til en Renaissance.
Navnlig trmdte begge Dele klart i Dageii for det bvindelige Haandarbejdes Vedkommende.
Man fik @ jet op for det Aandsforladte i disse evige elanavasbroderier til Sofapuder og Stolbetraek med Landskaber og Ansigter, med Blomsier- buketter og Bygninger paa en uharrnonisk Bundfarve, og man falte, at Fornylsen laa i, a t for al Ornamentik anvend!
Notiver, der harmonerede med det valgte Stof som med den tilsigtede Bestemmelse, Gjenstanden havde - det var StZI- princippets Vigtighed og Betydning, som i disse Bar traadte klart og bestemt frem.
Og samtidigt lededes man ogsaa til Forstaaelsen af, bvilken Rigdom af ornamentale Notiver vort eget Folks Fortid ejede; rundt om os lan eu rig Hmt af Skjmhed i de mest vexlende Former; snart skjult i Bondens Stue, snart samlet i Museernes Sale - fra Jernalderens Slyngemotiver ud igjenilem vore middeldderske Kirlrers romanske og gothiske Paramenter, de fromme Nonners Bro- derier og Kniplinger - frem til vore Borgfrekeners og adelige Damers Haandarbejder i Benaissance- og Rococo- tiden.
Motiver var der nok af; det gjaldt kun a t fiilde Arbejdere, der med fin Sans og Forstaaelse saavel af deii fundne Skats Xjendommeligheder som af vor Tids Fordringer, forstod a t tilgodegjare hine for denne, f orstod Oversaettelsens og den frie Bearbejdelses svzere Kunst, ejede det Digtersyn, der bebves for at omdigte det Gamle i det Nyes Former.
' Her var det I: - I: xi-i~m Winge havde sin.
store Opgczve at lsse, for hvilken huii medfsrte alle Betingelser, og strax hun var bleve11 sig bevidst, at her en stor, om og i det Ydre stille og skjult, fadrelandsli Gjerning laa foran hende, betankte hun sig ikke lamge, far hun, der ikke laenger haabede paa nogen Fremtid som Malerinde, helt hengav sig til denne Gjernilig, offrede sig for den, ja - opofrede sig for den - og inden hun saa sig for, havde givet den sin Kraft, sin Helbred, sit Liv.
At skildre Ranna Winges Deltagelse i Foreningen .Hand- arbetets viiiiners » Udvikling gjennem Aarenes L0b1 vilde vzre a t slrrive Foreningens Historie; thi hun var den ledende kuiistneriske Kraft i dette store, fsedrelandske Foretsgende, der vistnok aldrig vilde blevet sea glimrende gjeiiaemf 0rt ud en Prii So23hie Adlerspccrres ild f ulde Initiativ og Hama TViqes geniale og udrathelige Ledning.
Den, der vi1 f d g e Foreningeiis Arbejde i Detalj kan jeg henvise til Fr0ken Molly Rohtliebs fortraffelige Skildring i 2Dagn.y~ 1891, 3: clje H.
- jeg skal her kuu tilfoje iiogle faa, Hanna Wingo mere personligt angaaende Data, der vel- villigt ere blevne mig tilstillede fra den nysnavnte Por- fatterinde.
Det vm paa den nordi.ske Udstilling i Kjsbenhavu 1 8 7 2, at saavel Frin Adlersparre som Fru Winge, der snart i Kraft af f d l e s Interesser fandt hina.nden, havde faaet a j e t op for Nildvendigheden af en Fornyelse og Forredling af det sven- ske kvindelige Haandmbejde.
Men ad hvilken Vej?
Hvad havde mar1 at byde istedetfor disse stillsse og bande M0n- stre, der fylclte det Bvindelige MsrBed?
Da bregte noget, der saa ud som et Tilfselde, H a m a Winge ind paa det rette Spor.
Gjennem Mderen Jacob Kulle var hua kommen i Besiddelse ibf nogle skaanske vzvede Sager, som bate Spor af h0j Alder, og antog - som alle andre - at denne Kunst ogsaa i selve Skame var uddöd, mens den i Virlrelighedeii hist og her udsvedes af d d r e Kvinder.
I l 8 75 skriver Jacob Kulle: r ~ ~ i r det u skdl gå med utförande i Skåne af de vii,fnader, vi önskade, ar svart att saga, d&amp; befolkningen ar ganska trög, da det galler nya saker, och en ny sak vore det, att i Skåne sksom allmän slöjd ' införa de gamla väf- nadssatten.
En och annan af de rikare bondkvimiorna väfva iiagon gång saisom ett lyxarbete för att visa den närvarande
generationen hvad för slugs arbutcn, som utfördes i mors och mormors tid s.
Og vi1 man maale Hanna Winges Verks Betydning skal man med disse Ord sammenligne Textilhn- stens Stilling i Sverige idag.
Hvor virksomt Architekturen kan bidrage til andre Kunstarters Fremme, og hvor ve1 den fortjener sjt Hmders- navn af Arclai-tektur viser sig ogsaa her.
Den fsrste Tanke om a t anvende Folkets gamle Msnstre som Motiver for Nu- tidens Textilkunst vaktes hos Hanna Winge, da hun saskede at smykke den i nordisk Traebygningsstil opfsrte Villa, som Prof. Curmnn havde ladet bygge i Lysekil, med et vsvet Arbejde.
Allerede at finde et passende Stof og modererede Farver var meget vanskeligt i hin Anilinfarvernes Guldalder.
Gaven blev iinidlertid udfsrt - to Pudebetrzek - men dette Arbejde, den ny e Retnings beundrede Fsrstefsdte, brzendte desvame nogle Aar senere med den smuklre Villa.
Allerede paa Verdensudstillingen i Wien 18 7 3 kunde de fsrste Resultater af det nyoptagne, nationale Arbejde vise sig, og Jacob Falke hilsede det, som omtrent det eneste Levedygtige og Haabgivende i hele Itzebken af alle Landes kvindelige Arbejder.
Den Opmsrksomhed, som nu vaktes for disse nye Bestrzcbelser og denne nye Betning - de hjemlige Or~iamentinotive~, anveiiclte for det hjemlige Arbejde - det fzedrelandske Arbejdes kunstnerislze Foracdling, farrte saa til Stiftelsen af %Handarbetets vaiiner B, og Ediime Winges sprudlende Fantasi og sikre Fslelse for det Rette, frenbragte nu e9 Rigdom af prkgtige Forbilleder; og her var det af den allersterste Betydning, at huil ikke blot forstod a t an- vende Blyanten og Penslen, men ogsaa Naalen, og selv Irunde anvise, hvorledes hendes kuastneriske Ideer skulde udfmes.
Ja, deiiue hendes sjeldne, praktiske Dygtighed farte ogsaa ud over disse Midler, sna at hun paa flere Felter kan siges a t Lave for vor Husflid, vor o Hemslöjd)) gjenerobret flere Arbejdsgrene, der helt vare gaaede over till Haaudverlz som t.
Ex. Snormageri Tapisseri m. m. Heiides eget Hjern bar fremfor alt Vidnesbyrd om hendes rige Birksomhed paa disse og andre Felter.
Strax i Begyndelsen af Poreningens Virksonihed optog Fr11 Winge bl.
a. efter gamle mest skaanske Broderier den i
lange Tider helt gleinte)) Tvistsöm)), som senere har f ' undet Anerkjendelse i saamange Kunstskoler og Menstersamlinger.
A t, Handarbetets vänner allerede i sit 3: dj e Arbedsaar ej eda flere hundrede Modeller ligefra smaa Handklredeborder til store b Flossamattor D, var ve1 vresentlig Hanna Wi~iges Fortjenste; -- thi siger Fr. Rohtlieb i den ovenfor n ~ v n t e Opsats:)) » Har traffa vi den insats fru Winge gjorde, och utan hvilken hela föreningen aldrig blifvit en konstanstalt af genomgripande be- tydelse.
Hon tistadlcom med de största uppoffringar af tid och krafter det ena arbetet efter det andra, hvillza visa, att en lefvande Ironst- narsanda afven med nålen k m taga sig uttryck och att det slröna gliider människans hjwta, sydt och vafdt så va1 som maladt och mej- sladt.
Hon försmådde ej heller att leds andras stapplande sfeg p&amp; sainma bana.
Det var visserligen i sin egen smak och fantasi hon fann de basta lagar för sina nya arbeten, men afven sökte hon ifrigt skB1 och stöd för sina åsikter i Fdlres, Sempers, Bocks och andra konstdomares arbeten; men först och sist blefvo dock konstföremålen i. våra inhemska sainlingar de kallor, iv hvillca flitigast östes.))
Allerede far den Tanke vsildt Indpas, der nu har f undet Udtrykli i de talrige » Paramentforeninger D, forstod Fru Wiuge, hvilket rigt Eelt her forelaa for det Arbejde, r Handarbetets vkniier~ havde sst i Gmg, og hiin blev Bsne- bryderske ogsaa paa Paranientikens Ouiraade.
Vi erindre Alle lieiides herlige Antependium for » Tyska kyr ' lre~i)) i Stockholm, et Arbejde om hvilket det har vmet sagt og sagt med Rette, at et san pietetfuldt gjehiiemtmkt og skjulit udfurt Arbejde paa dette Omrasde sjelden er blevet udfmt i Sverige siden Renaissanceils Dsge.
Det vilde blive altfor h n g t her at opregne .Hanna Wiiiges alla Indsatser i den Svenske Textilkunst, hvis Gjen- fsdelse huu.
kau siges at have grundlagt - men jeg drives af personlig Tnknemmelighed til at eriiidre om den hver Dag fornyede ' Ghde, jeg selv nyder i mit Hjern i Besiddelsen af den dyrebare Mindegave fra Svenske Skoler og Hjern r, .- eil altfor rig Tak for r h g e Arbejde - jeg var ssa lykkelig at modtage ved min Bortflgtning fras Sverige: mit Bjems Allerhelligstn smylrkes nu siden tyve A m af dette storartede Complex af Textilverker, - Gulvteppe, Bordteppe med Broderi, Portierar, Stol- og Sofabetrrelr - hvis Compo- sitioii i alt vresentligt er udgrtaet fra Hanna Wiuges Mester-
R a Reforuiclsagteiis Venner omlirilig 1886 begy ndte sine Bestr~belser, fandt ogsaa de cn leveiidt!
Statte i Hanns Winge, der udfsrte iien smsgfuldc og dog saa enkle Tegning til Pestdragt, som smykker den d dem udgivne Bog, og huii var vistnolc ogsaa pas andre Maader virksom ogsaa for denne Sags Fromme.
At give et eneste samlet Udtryk for R a m a Winges Virhomhed i Textillrunstens Tjeneste er vauskeligt; tlii den var saa mangeartet soin denne Kunsb selv.
Dog turde det muligens pege mod det Ceiitrnle i hendes Livsverk, naar vi fremhaeve paa den ene Side den b r ~ n d e n d e Kjzrlighed til Fsdrelandet og dets Portids Verker, som h u n delte med og fandt levende beforclret gjenaeui sin Bgtefzlle, og den fine, aldrig svigtende Farvesans, soin hun uieclbrugte som Resultat af sin egen rent kuristneriske Udvikling.
Man skal lede laenge for st finde en saa fint falt, saa livfuldt virkeliile og saa nf zgte Parveglaede msettet Kunst som Hanna Winges textile Frembringelser.
Endnu engang skulde dog fru Winge tage Penselen i Hasnd, dennegmg som decorativ Malerinde, da hiin sainmen med siii Mnnd siuykkede en Festsal i ~Bcliuderska busetz-, pita Blasieholmen 1881 og en Loggia i St~tsraad Ashups villa i Christiimia, 1 8 8 8 - 9 0.
Speilsalen.
i, Bolinderska husets - k. O. 81uitlis Lej- lighed - er holdt i Renaissauce.
Omkring en Bzckke af M.
E. Winge udfsrte decorative allegoriskc Vzg- og Tag- malerier, udfsrte huu en iuesterlig Blomsterindrainiiiq it la Far11 esiua, ligesom en Msngde udmarket s m kt udfarte Blomstern~derier i Mario del Pi ' iore ' s Maner smy klrede de store Spejle, der vare mibrapte over hele Saleu.
Det sidste, store Arbejde, hun u d f ~ r t e, var en Itit.klie allegoriske Bilieder - Seiiseriie - i Gobelinmaleri i For- bindelse med Contursam for Stritsraid Astrups Villa i Chri- stinnia.
D Dette Arbejde D skriver hendes N m d til mig, D medtog hendes Krsfter, men udfyldte ogsaa mangen Stund med Livsglsde.
Thi nu kom.
Sinertens Dage.
Allerede lacnge havde det anstrengende Arbejde i » Handarbetets viiilner D - maaske gmske specielt Aiiordniiigea af den Udstilling af Foreningens Arbejder, som hun arrangerede i 1874 - indvirket skade- ligt p m liendes ikke stserke Helbred.
Hiin snrgte forgjtxves Liadring ved Lysekils Bad, hun kjsempecle forgjeves mod det lammende Onde, der alt mere.
angreb hendes Livskraft, i forny et Arbejde; forgjaves anstrengte D: r Westerlund, hvis s m e Omhu for hende er havet over al Ros, sine m s g - tige Krafter for at hzve et Onde, der dlerede havde angrebet selve Livsrodeii, forgjaves flyttede huu med sin Maiid 1 8 9 3 til Enk~rping, for stadig at kunne vsere i den beromte Lsges Nmhed: en stsrre Lsege havde sagt sit strenge inen kjarlige: ~Gjeimem Dsden - til Livet,.
Kun Et var ikke forgjaves: clen utrattelige Kjzrlighed, med hvilkeo hendes trofaste B g t e f d e i de lange, tunge Bar - nesteii bog- stmelig bar 11ende paa sine.
H ~ n d e r, - opoffrende og glad midt i Sorgen, - stor.
som hiin i Lidelsens og Forsigel- sens svsere Kunst.
Et smukkere Billede end clisse trofaste Xgtefsellers Ejerlighed, deres Samliv i hcljeste Forstand -- i Glsde som i Lidelse skal man vanskelig Bunne tznlce sig.
Saa bar hiiii sin tunge Lidelses X o r s med eu sand Christens Taalmod og Heiigivelse indtil Dsden stille og fredeligt lukkede hendes 0jne fra al Livets Jainmer Mandag d.
9 Marts 1896.
Men vi, der af heiide hm laxt sasa meget, og i hende, har tabt saa meget: mantte vi Alle d hoiide have laxt det Stsrste, det Usigelige: clen iiovervjndelige Kraft, der ligger - ikke 1 Livsglzedeus Styrlce og Idealitetens ~kjcloh6ds~lacle, thi de kiies af Sygdorn og Dsd, men.
i et giidfyldt Indre, der er » from og fri i sine Tankers Bige,, og som ingen Sygdoin og ingen Dsd lcan besejre.
Fred over lieiides velsigaede Minde!
Är kvinnorörelsen berattigad?
För den, soin lik mig under 40 år med städse vaket intresse följt kvinnofrtigans utveckling, s&amp;vd i hem- som i utlandet, företedde den diskussion öf ver.
» Kvinnans uppgift och stallning i samhallet », hvilken, föranstaltad af föreningen D Studenter och arbetare D, sönda- gen den 1 2 april hölls i Landtbrnksakademiens sollenitetsssal, mycket som var af gliidjande, men äfven annat af oroande beskaffenhet.
CXidjande var det, att tl8nlrande miin och kvinnor af olika samhälls- lrlasser samlats till allvarlig diskussion öfver ett för hela sarnhlllet viktigt iimne, glädjande ock att se den aktning, som visades kvinnan., samt ej minst att de kvinliga tnlmne ej voro underl&amp;gsna de man- liga, soin här upptradde.
Oroande var det daremot, att den af lwinnosalcens inålsinin befarade reaktionen mot dess striifvnnden ganska otvetydigt framstod fr&amp;n mer an ett h&amp;l under diskussionens lopp.
För att klarwe inse kvinnorörelsens berattigande, bör man uppsöka en synpunkt inom seklets första halft.
E n sådan, särdeles betecknande för dåtidens uppfattning af kvinnans uppgift och ställ- ning, erbjuder sig i de utlåtandon,.
hvilka flere bland vibd lands f.r&amp;mste jnrister afgfifvo i anledning af v8clct ffrfign om ogift kvinnas inyndigblifvande vid 25 h s Alder. '
Det heter n.ädigen i rnotiverin- gen.
för den afstyrkan, som Göta Hofrätt 1827 afgaf på lagkomiténs f örslag om ogift kvinnas inyndigblifvande l. D&amp; kvinnan i v h t land, i följd af vedertagen uppfostrings- metod, icke bildas eller danas till annan verksamhet an den, som blir nödig för den inre hushiillningens v h d, hvarutöfver kvinnans egentliga verlcsamhetskrets ej heller synes vara aiiznad; så m8ste ock d a a f följa, att hon, dagligen sysselsatt med sina husliga sm&amp;- Redan Ar 1817 hade dock förslag oin ogift kvinnas myndighet vid 30 h s: ilder förekorniiiit.
Det utgick d&amp; frhi deii af Koiigl.
Maj: t t.illför- ordiiitde Lagkoiiiitéri, och eii af dess iiieclleiiiiuar, expeditionssekreterareu .T.
G. Ricliert torde Iiafva varit rleii egentliga npphofsiiiauneii dsrtill.
I fiirslngets iuotiaering hette det: ~Visserligeii k m det auiiikkns.
a t t kviiiunn födestill ett slags beroende af iiiniiileii, och a t t det bör r5ckn hela hennes lefiiad igeiioiii; meu iiiaii fAi ej förgiita, a t t detta beroeiidc, om det ej skall förlora sitt syftein51, iu Aste vara sjiilfvi~,ldt hos kviiiuaii ifrfiii cleii iilder, c15 hennes 1) ilcluii.ig blifvit f~illfi.uclad, och clet tillhör ej lagen, a t t i stallet för cletta - - - - - frivilliga l~erociide, sii.tta e t t ovil.lkorligt tvbug.
- - - - - - - -- ~Likviil h: koiriitén ~ ej velat föresl: " l, a t t ~ v i f li~iiiii: ~ t skiille vara inyuclig förr 1. hon fyllt SO h r.
(Lagkon~itkns krslag till r~rfda-Bal k. Stock~liol iii 1.81.7. sid. 70).
bestyr, iclce kan, såsom mannen, reflektera på de större tilldragel- serna i allmänna lefvernet, vinna den bekantskap med händelsernas vanlign g&amp;ng eller försliaffa sig den erfarenhet af världen och männi- skan, att en ovillkorlig riittighet att råda sig och sitt gods, kunde utan fara henne anförtros, - - - - - - - - - - - - %Det förekommer oss, som skulle man i detta fall, långt ifrån att vilja utöfva en orättvisa, mot kvinnan, tvärtom varit ledd af den mest adla föresats, att, genom .det man uppdrog vården och förvaltningen af hennes ägendonl åt dem, som genom slaktskaps- banden vore henne närmast, bereda henne det lugn.
och den stilla förnöljelse, hvaraf hon sig sjalf lämnad och i jämt beroende af andra, troddes icke lroinina i Htnjutande.
Hon har hittills iclce kännt vidden af sin egen svaghet: ledd af viinskapens förtroliga hand, åt hvililen lagen jiimva.1 anförtrott vhden af hennes ägendom, har hon nndgått falla ett dubbelt offer för förledarens illistiga beräkningar; vid sidan af eu Aldrig far eller mor har hon förnöjsamt ägnat sin omsorg &amp; t deras hyllest och v h d, ej loclrad af begäret, att, sgsom sjalf myndig, tanka och handla blott för eget biista; och hon hm, då hon förr eller se- nare inträdt i älrta ståndet, ditfört med sig, icke inbillningen att den myndiga kvinnan vore lika god som den myndige mannen, utan, då hon i sin make endast sett en själfvald förmyndare, hvilken af öm lrärlek och viilvilja åtagit sig hennes angelägenhet, har hon varit ljfvad af den sanna undergifvenhetskiinsla, som alltid skall utgörn ett oeftergifligt villlror för den älctenskapliga föreningens sällhet och lyclza~.
Bedctar man vidare de yttre ogynnsamma oinständigheter, under hvillrn kvinnan uppviixte, såsoin t. es.
den mer än.
bristfalliga undervisning hon orhöll, öfvor hvillcen den st~n.dpunlrt vik fol.lrskola f. n. intager iir vida upphöjd, den triinga begränsningen af hen ' n.es xbetsoiiir&amp;de, då Iion utonz hemmet mhste skaffa sig existensmedel, samt den osjälfstiindiga, oftast fö~: ödmjtilrandc, ställning den ogiftn kvinnan intog, kan vg1 ingen, hiirii reztlrtionir han eller hon %n mH w r a, p&amp; fullt allvar förorda ett Btesg&amp;encle till oden gands goda ticlen D.
Till Geijers nttryclc, » att rniinniskan 8: ett sent begrepp i hi- storien~,] - si&amp; fogas, att kvinnan ar ett iinnu senare.
Otaligt mi ?w~ga tänkande kvinn.or kande detta med smarte under de tider, då de ej kunde få tillfdle att utveckla en naturlig begåfning, d&amp; de ej ' Janiför man insd Iivaranclra 1i&amp;r anförda aktstycken af 10 Ars .inellanrnin, finner i n q att andan &amp; r hufvudsakligen densainina, vare sig lags tiftnren iipptriider f ör eller einot kvinnans myiidighet.
Först 1855 erhöll kvinnan ratt att, om Iion s&amp; önskade: vara inyndig vid 25 Ars 5lder: Iivilkea i %tt 1568 iitstriLcktes till lieiiiies iiiyildigblif~7ande iitm villkor vid narniida alder.
M m ser 1iaraftt ': att friigan beliöft gaiiska l h i p tid för att arbeta sig in i det allniinna medvetandet.
erhöll0 utrymme för användandet af slumrande krafter, utcm liksom i bur inspärrade foglar oupphörligt törnade emot sitt fiingelses finn ståltrådsgaller, till dess de mod- och maktlösa upphörde med sina flifänga bemödanden.
Det var för dessa sina ' andligt förtryckta med- systrar, som Fredrika Bremer gjorde sig till sprfikrör, dK hon i sitt verk ~ H e r t h a gaf ~ luft &amp; t den bittra klagan, de k~iifda suckar, hvilkn tinder långa år ohörda förklingat och dött i rymden.
Hon säger därom: aosagliga äro de eländen, som alstras i den halmiga at- mosfer, där den unga kvinnosjälen lefver, rättare vegoterm utan framtid i evig motsiigelse till hvad ädlast inom henne rörer sig, sökande ljuset; osägligs de mörka syner, de förvillelser och uppslag, som däraf kunna tippstå.
Det finnes ingen tyngre börda an den af lifvets toinhet.
Den som skrifver detta vet det, ty hon har ge- nomlefvat det och bar med smärta ' an i dag följderna af omyndig- hetsbudet, som fjättrade den största, biista delen af hennes lif.
Hon har det att tacka för mycket on&amp; och för ingenting godt, om icke - möjligtvis - den bittra rot hvars friikt blifvit - Elertha!, Hertha!
Ja, hur många af de sista generationernas ungs kvin- nor hafva val läst denna bok, hvilken beredde sin författarinna ett slags martyrskap genom de hiitska anfall, för hvilka hon blef utsatt, sAval af pressen som af anonyma brefskrifvme, s&amp; att hon slutligen föranleddes att lämna fiiderneslandet och företaga en utländsk resa.
Denna bok skulle dock utan tvifvel blifva en ganska nyttig lasning, såväl för dem, som ause kvinnorörelsen hos oss icke h a h a gatt till- i.iicMigt fort £ram&amp;, som för dem, hvilka anse den oberiittigad.
De skulle d&amp; finna, att de uttalanden Fredrika Bremer däri gjort, de Önskemål hon frauistiillt iiro i vh tid en ö f v e r v u ~ e n standpunkt.
D6 ansågos de likväl så revolutionära, ja, rent af skadliga, att möd- rar ej ville tilllita sina unga döttrar Iiisningen af en så r f d i g bok^.
Man fann rent af osedligt, att bokens hjältinna förband och skiitte den knäskada, som en ung man erhtillit vid en eldsvHda.
Betecknande för tidens förhallanden iir ock, att lrvinnorna hörde tåligt p&amp;, htir Fr. Bremer förkättrades, och, om iifven en och annan hyste motsatta åsikter, vågade hon ej uttala dom af frulrtau att bli ansedd såsom en emancipationslysten kvinna.
Äfven sedan Fredrika Bremer afliigsnat sig f r h fiiderneslandet, förföljdes hon af pressen, men det var fortfarande tyst utefter hola.
kvinnolinieii, till dess ~ E f ropnndes l. röst, ' höjdes mot de oaiila anfalloii.
.-p ' Uppsats af Sf - - iiiförd i fein unmiuer af Aftonblndet v: li.eii 1857.