Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Gör någon mot Norges Riksstyrelse, eller mot Norges Storting eller dess Äfdelningar eller Utskott, brott, som i 7 eller 8 § nämnes; vare ock lag, som der för hvarje fall stadgas.
Skrifvelse, N:o 185 31 10 Kap. Om brott mot offentlig Myndighet. 1 §.
Gör någon våld eller annan misshandel å embetsman, i embetsärende, eller för att honom till någon embetsåtgärd tvinga eller derifrån hindra, eller att å honom för sådan åtgärd hämnas; dömes till straffarbete från och med två till och med sex år; dock må, der omständigheterna äro synnerligen mildrande, tiden för straffarbetet till sex månader nedsättas.
Med embetsman förstås i denna lag den, som med Konungens fullmakt å embetet försedd är, eller embete af lika värdighet innehafver, eller i sådan embetsmans ställe lagligen satt är; så ock domare, ändå att han ej blifvit af Konungen förordnad. 2 §.
Talar eller skrifver man smädligen, eller förgriper sig med hotelse eller anuan missfirmlig gerning, mot embetsman, i eller för hans embete; vare straffet böter från och med tjugofem till och med ett tusen Riksdaler eller fängelse i högst ett år. 3 §.
Hvad om brott emot embetsman i 1 och 2 §§ stadgadt är, gälle äfven för det fall, då ledamot i Taxerings- eller Pröfnings-komité eller Styrelse öfver allmänt verk eller allmän inrättning eller den, som i nämnd eller jury sitter, våldföres eller förolämpas, i eller för utöfningen af sådan befattning, dock må, der omständigheterna i dessa fall äro synnerligen mildrande, tiden för straffarbetet, om 6ådan å gcrningen följa bör, till två månader nedsättas. 4 §.
Förgriper sig någon, såsom i 1 eller 2 § förmäles, mot Norsk embetsman; vare lag, som i sagda §§ för hvarje fall skils. 5 §.
Förbryter man sig, såsom i 1 eller 2 § sägs, emot tjensteman eller annan, den der icke innehafver embete eller sådant uppdrag, som i 1 § omtalas, men är förordnad eller vald att offentligt tjensteärende förrätta eller annan allmän befattning utöfva, eller kallad att vid offentlig förrättning tillhandagå; dömes, i det fäll, som i 1 § sagdt är, till straffarbete i högst två år eller fängelse i högst sex månader, men, der omständigheterna äro synnerligen mildrande, till böter, och i det fäll, som i 2 § sägs, till böter eller fängelse i högst sex månader.
Samma lag vare ock, om sådant brott begås emot Norsk tjensteman. 6 §.
Gör någon, vid offentlig förrättning, våldsamt motstånd, utan att förrättningsman våldföres; straffes med fängelse i högst sex månader eller böter. 7 §.
Nu samlar sig folkmängd tillhopa, och lägger det uppsåt å daga att med förenadt våld sätta sig upp emot verkställighet af offentlig
Myndighets bud, eller att den till någon embetsåtgärd tvinga, eller att för sådan åtgärd hämnas; skingra sig de upprorsmän, på offentlig
Myndighets befallning; då skola anstiftare och anförare dömas till straffarbete från och med sex månader till och med två år; men de öfrige vära från straff frie. 8 §.
Skingra sig ej upprorsmän, utan visa trotsighet emot offentliga Myndighetens befallning; varde dömde, anstiftare och anförare till straffarbete från och med två till och med fyra år, och annan deltagare i upproret till sådant arbete i högst två år, eller, der omständigheterna äro synnerligen mildrande, till fängelse. 32 Expeditions-Utskottets Förslag till underd.
Skrifvelse, N:o 185. 9 §.
Göra upprorsmän våld å person, eller bryta eller förstöra de hus, eller plundra eller förderfva de annan egendom; då skola de dömas, anstiftare och anförare till straffarbete från och med sex till och med 10 år, och annan deltagare i upproret till sådant arbete från och med två till och med sex år; varde ock för våld eller annan brottslig gerning, som vid uppror begås, gerningsmannen straffad efter ty i 4 Kap. 1 § skils. 10 §.
Dräper upprorsman den, som uppror stilla vill; miste lifvet eller dömes till straffarbete på lifstid.
Varder upprorsman drftpen; liggo ogild. 11 §.
Har någon, muntligen inför menighet eller annan folksamling, eller i skrift, den han utspridt eller utsprida låtit, till uppror uppmanat; straffes, när uppmaningen ingen straffbar verkan hade, med fängelse i högst sex månader.
Samma lag vare om den, som annans skrift utspridt eller utsprida låtit, för att dermed komma uppror åstad. 12 §.
Till upprors stillande må krigsmanskap användas; dock ege det ej å upprorsmän vapen förr bruka, än den på stället varande Civilmyndighet tre gånger ljudeligen i Konungens namn befallt dom att genast åtskiljas, vid äfventyr att vapenmakt eljest användes.
Öfvergå upprorsmän så hastigt till våld, att Civilmyndigheten ej kan så förfara, som nu sagdt är; då ege den Myndighet förordna, att upproret med vapenmakt genast stillas skall.
Ej må dock i något fall vapen längre bnikas, än Civilmyndighet finner sådant, för upprorets stillande, nödigt vara.
Med Civilmyndighet förstås här Konungens Befallningshafvande, Borgmästare eller Polismästare i stad och Kronofogde å landet, eller den, som i sådan embetsmans ställe satt är.
Är ej Civilmyndighet tillstädes, och kan ej dess ankomst afbidas; då ege på stället varande högste Militärbefälhafvarejjså förfara, som för Civilmyndigheten nu stadgadt är. 13 §.
Samlar sig folkmängd tillhopa och störer lugnet eller allmänna ordningen, utan att dock lägga å daga sådant uppsåt, som i 7 § sägs, och skingrar sig ej den folkmängd, på offentlig
Myndighets befallning, utan visar trotsighet deremot; då skola anstiftare och anförare af det upplopp till straffarbete i högst ett år och annan deltagare i upploppet till böter från och med tio till och med tvåhundra Riksdaler dömas.
Öfvergå de till våld å person eller egendom]; vare lag, som i 9, 10 och 12 §§ om uppror sägs. 14 §.
Sammankommer menighet å landet eller i stad lill öfverläggning om allmänt eller menigheten särskildt rörande ärende; då må tillträde till sammankomsten ej offentlig Myndighet förvägras.
Ej må sammankomsten af Myndigheten upplösas, så framt dervid ej företages något, som emot lag stridande är eller eljest allmän ordning störer.
Den, som underlåter att hörsamma Myndighetens bud i ty fall, straffes med böter från och med tio till och med tvåhundra Riksdaler. 15 §.
Säljer eller köper man röst vid val till allmänt värf, straffes med böter från och med femtio till och med ett tusen Riksdaler eller fängelse i högst sex månader.
Lag samma vare, om någon, genom hot eller tubbande, valfriheten störer eller eljest i val obehörigen verkar. 16 §.
Skrifvelse, N:o 185. 33 16 §.
Täger man häktad person eller fånge med våld lös af den, som honom gripit eller i vård häfver, eller befriar man honom genom häktes eller fängelses brytande; varde dömd till straffarbete från ocdi med sex månader till och med fyra år.
Gör man försök till brott, som nu sagdt är, och blef endast genom omständigheter, som voro af geiningsmannens vilja oberoende, brottets fullbordan förhindrad; straffes högst med straffarbete i två år. 17 §.
Befriar man häktad person eller fånge, genom list eller annorledes, utan våld; dömes till fängelse i högst sex månader eller straffarbete i högst två år. 18 §.
Vid tillämpning af straff i fall, som i 16 eller 17 § sagdt är, skall synnerligt afseende göras å beskaffenheten af brott, derför den häktade eller fångne i häkte insatt eller dömd var. 19 §.
Hvar som olofligen tager bort, rifver eller annorledes skadar offentlig
Myndighets kungörelse eller underrättelse, som till allmän kännedom anslagen är, straffes med böter, högst etthundra Riksdaler. 20 §.
Griper migon Konungens Befallningshafvande i embetet, i ty att han pantar något till sig eller egenmägtigt skiljer annan vid det han innehafver eller eljest sjelf tager sig rätt; straffes med böter eller fängelse i högst sex månader. 21 §.
Bryter man offentlig myndighets insegel, hvarmed saker eller skrifter tillslutne åro, eller rubbar man lös egendom, som är satt i qvarstad eller utmätt; vare ock straffet böter eller fängelso i högst sex månader. 22 §.
Bryter någon mot förbud att gods skingra eller mot förbud att gifva annans gods ut; straffes med böter. 23 §.
Vägrar man inträde, ehvar det vara må. åt den, som, i offentlig förrättning, eger att det fordra; böte från och med tio till och med tvåhundra Riksdaler.
Vägrar man honom handräckning, den han berättigad är att fordra; böte högst etthundra Riksdaler. 11 Kap. Om Fridsbrott. 1 §.
Gör man våldsgerning å den, som bevistar gudstjenst.; dömos till straffarbete i högst två år.
Var våldet ringa, och kom ej deraf synnerlig förargelse; då må till fängelse i högst sex månader eller böter, dock ej under femtio Riksdaler, dömas. 2 §.
Störer man gudstjenst genom svordom eller oljud, eller kommer dervid eljest förargelse åstad; straffes med böter, dock ej under tjugofem Riksdaler, eller fängelse i högst sex månader. 3 §.
Hvad i 1 och 2 §§ stadgadt är gällö ock, om der sagda brott föröfvas vid gudstjenst, som dem tillåten är, hvilka till främmande lära sig bekänna.
Åstadkommer man hos dem, vid annat tillfälle, förargelse genom gäckeri med deras troslära; straffes med böter. 4 §.
Störer man griftefrid, i ty att man olofligen upptager eller eljest misshandlar lik, som i graf lagdt är; dömes till fängelse i högst sex månader eller Bih. till B.
Prot. 1862—1863. 10 Sami. 1 Å/d. 5 34 Expeditions- Utskottets Förslag tilt unde rit.
Skri/velse, N:o 186, straffarbete i högst två år.
Misshandlar man obegrafvet lik; straffes med böter, dock ej under tjugofem Riksdaler, eller fängelse i högst sex mäuader. 5 §.
Gör man våldsgerning å annan inom Konungens slott i hufvudstaden eller annorstädes i slolt, hus eller gård, der Konungen vistas, eller å rum, der Rikets Ständer eller deras afdelningar eller Utskott församlade äro, eller inför sittande Rätt, Konungens Befallningshafvande eller annat allmänt embetsverk: vare lag, som i 1 § sägs. 6 §.
Åstadkommer man å ställe, som i 5 § sagdt är, förargelse genom svordom eller oljud, eller annorledes; straffes efter ty i 2 § skils. 7 §.
Den, som i uppsåt att skada göra, eller eljest i vredesmod, emot annan drager knif eller svärd, eller spänner bössa, eller reser annat lifsfarligt vapen vid gudstjenst, som i 1 eller 3 § sägs, eller å sådant ställe, som i 5 § omtalas; varde, der ingen skada sker, ändock straffad med böter, ej under femtio Riksdaler. 8 §.
Gör man våldsgerning å annan för det han i sak inför Rätta, hos Konungens Befallningshafvande eller vid annat Embetsverk, sin eller annans ta lan fört oller vittnesmål aflagt, eller för att honom från sakens utförande eller vittnesmålets utläggande hindra: dömes till straffarbete i högst två år. 9 §.
Gör man våldsgerning å annan vid valförrättning, uppbörds-, kommunal- oller kyrkostämma, läsförhör, landtmäteriförrättning eller annan sådan offentlig sammankomst, eller då allmänt ärende eljest förehafves; varde den omständighet, vid straffets bestämmande för våldet, såsom försvårande ansedd.
För svordom, oljud eller annan förargelse vid sådant tillfälle vare straffet böter, högst etthundra Riksdaler. 10 §.
Bryter man annans hemfrid, i ty att man med våld, eller eljest mot hans vilja, intränger i hans hemvist, vare sig gård, hus eller fartyg, eller vägrar att derifrån, efter tillsägelse, sig begifva, eller ock dit sig insmyger eller der gömmer sig undan, utan att kunna skälig anledning dertill visa; straffes med böter, dock ej under tio Riksdaler, eller fängelse i högst sex månader.
Begår någon sådant hemfridsbrott i uppsåt att annan våldföra; må, ändå att uppsåtet ej varder fullbordadt, till straffarbete i högst två år dömas. 11 §.
Bry tes hemfrid genom husransakan af obehörig person eller i olaga ordning; vare straffet böter, dock ej under tio Riksdaler, eller fängelse i högst sex månader. 12 §.
Bryter man hemfrid, i ty att man, af ondska elior öfverdåd, slår in fönster i annans hus, eller kastar i annans gård, hus eller fartyg in sten eller annat; straffes med böter från och med tio till och med etthundra Riksdaler.
Sker det af okynne; vare bot högst femtio Riksdaler. 13 §.
Brott, sorn i 10, 11 eller 12 § sagdt är, må ej åtalas af allmän åklagare, der det ej af målsegaude till sådant åtal angifves. 14 §.
Har man utan sådant hemfridsbrott, som i 10, 11 oller 12 § sägs, gjort våld å annan, i hus eller gård, der han sitt hemvist hade, eller dit han i tära tillflykt tog, eller å fartyg, ehvad han till besättningen hörde eller eljest hade lof eller lega för sig, eller ute å mark, då han sitt arbete förrättade; vardo den omständighet, vid straffets bestämmande för våldet, såsom försvårande ansedd. 15 §.
Gör man oljud eller oväsende, eller far öfverdådigt fram, så att annan deraf skadas kan, eller kommer eljest förargelse åstad, å allmän väg, gata eller torgplats, eller der allmän marknad eller auktion hålles; straffes med böter, Éxpedilions-Vtskolleh Förslug lill linderö.
Sier ij reise, A:o 485. 35 högst; etthundra Riksdaler.
Våldförer man annan å sådant ställe, sorn nu sagd t är; då skall den omständighet, vid straffets bestämmande för våldet, såsom försvårande auses. 12 Kap.
Orri förfalskningsbrott. 1 §.
Den, som sig eller annan till nytta eller att dermed skada göra, genom tillägg, utplåning eller annorledes förfalskar eller ock förstör någon domstols eller annan offentlig
Myndighets dombok eller hnfvudprotokoll, Kronans räkenskapsböcker eller andra sådana handlingar eller skrifter, som till allmän nytta och efterrättelse äro; dömes till straffarbete från och med fyra till och med åtta år. 2 §.
Har någon antingen förfalskat, allmän handling, som är utgifven i Konungens namn, eller i Rikets Ständers eller deras Afdelningars, eller i domstols, Konungens Befallningshafvandes eller annan offentlig Myndighets, eller i särskild embets- eller tjenstemans uti ärende, som till hans embete eller tjenst hörer, eller å falsk skrift tillsatt eller annorledes förskaffat sig underskrift eller besegling, hvar med sken af allmän handling deråt beredes; och har han af den falska handlingen, sig eller annan till nytta eller att dermed skada göra, bruk gjort; dömes till straffarbete från ocb med ett till och med fyra år. 3 §.
Var handlingen af mindre vigt, såsom betyg om frejd, fattigdom, sjukdom, eller annat dylikt ; och har man deraf sig begagnat för att sig eller annan forthjelpa, eller underhåll, sjukvård eller annan slik förmån åt sig eller annan förskaffa; då skall till straffarbete i högst ett år dömas. 4 §.
Den som falskeligen i annan persons namn skrifver köpebref, testamente, kontrakt, skuldebref, vexel, invisnings, kredit- eller qvittobref, handelsbok eller annan enskild handling, som till bevis om rättighet eller befrielse från förbindelse tjenar, eller rigtig sådan handling genom tillägg, utplåning eller annorledes förfalskar; eller å falsk skrift tillsätter eller förskaffar sig underskrift, hvarmed sken af gällande handling deråt beredes; varde, der han den handling, sig eller annan till nytta eller att dermed skada göra, begagnar, dömd till straffarbete från och med sex månader till och med fyra år. 5 §.
Har man, på sätt i 4 § sägs, skrifvit, eller förfalskat och begagnat annan enskild handling, än de der nämnda, såsom orlofssedel, betyg om frojd, fat tigdom, sjukdom eller annat dylikt; dömes till straffarbete i högst sex månader. 6 §.
Brukar någon, i afsigt, som förut sagd är, allmän eller enskild handling, den han vet falsk vara; straffes så, som hade han förfalskningen sjelf gjort, 7 §.
Den som, sig eller annan till nytta eller att dermed skada göra, å papper, vara, mått, vigt eller annat, sorn med Statens eller andra allmänna stämplar eller märken tecknas, falskeligen dylika stämplar eller märken anbringar; eller förfalskar eller missbrukar stämpling eller märkning, som rätteligen gjord är; eller förfalskar det, som i behörig ordning blifvit stämpiadt eller märkt; dömes till straffarbete från och med ett till och med fyra år.
Är ej bruk gjordt af det förfalskade; må tiden lör straffarbetet nedsättas till hälften af den eljest för brottet stadgade minsta strafftid.
Har man, i tall som 36 Eospeditions-TJtskottets Förslag till underd.
Skrifvelse, N:o 185. sist sagdt är, af egen drift förstört det förfalskade eller genom vidtagna åtgärder förebyggt all skadlig verkan deraf; vare från ansvar fri. 8 §.
Har någon, med vetskap om sådan förfalskning, som i 7 § sägs, i bedräglig afsigt det förfalskade begagnat; straffes så, som hade han förfalskningen sjelf gjort. 9 §.
Norska allmänna handlingar, stämplar och märken vare. om förfalskning eller missbruk deraf sker, lika med Svenska ansedda. 10 §.
I fråga om förfalskning af handling, som utfärdas af offentlig Myndighet i annan Stat, än nu sagd är, eller bruk af sådan veterlig falsk handling, gälle hvad om förfalskningsbrott, som i 4, 5 eller 6 § sågs, stadgadt är. 11 §.
Rifver, flyttar eller vrider man, i bedrägligt uppsåt, rå och rör eller annat gränsmärke, eller märke, som till betecknande af bestämd vattenhöjd satt är; dörnes till straffarbete från och med sex månader till och med fyra år.
Samma lag vare om den, som sådant märke falskeligen sätter. 12 §.
Eftergör någon guld- eller silfvermynt, som inom eller utom riket gångbart är; dömes till straffarbete från och med fyra till och med åtta år.
Yarder kopparmynt eftergjordt; då skall till straffarbete från och med sex månader till och med två år dömas.
Har man ej myntet utgifvit eller begagnat, eller äro omständigheterna eljest synnerligen mildrande, må tiden för straffarbetet nedsättas till hälften af den eljest för brottet stadgade minsta strafftid. 13 §.
Den, som i bedräglig afsigt filar eller klipper guld- och silfvermynt, eller det eljest på något sätt minskar, elior gifver åt ringare mynt sken at det som högre är; dömes till straffarbete från och med sex månader till och med fyra år.
Är ej bruk gjordt af det förfalskade; må tiden för straffarbete nedsättas till hälften af den eljest lör brottet stagade minsta strafftid. 14 §.
Eftergör man sedel, som af Rikets Ständers
Bank eiler annat rikets allmänna penningeverk, af annan Stats Bank eller, med tillstånd af in oller utländsk regering, af enskildt penningeverk utgifven är, för att såsom penningar allmänneligen gå och gälla; dömes till straffarbete från och med fyra till och med tio år.
Lag samma vare, der man rigtig sådan sedel förändrar, så att derigenom åt densamma gifves sken af högre värde, eller å dylik sedel, som upphört att gälla, utplånar tecken, hvarigenom sådant utmärkes, eller eljest dermed vidtager åtgärd, hvarigenom sken af giltig sedel deråt beredes.
Har den, som sedel eftergjort eller, på sätt nu sagdt är, förändrat, sedeln ej utgifvit eller begagnat, må tiden för straffarbetet nedsättas till hälften af den eljest för brottet stadgade minsta strafftid. 15 §.
Har man eftergjort mynt eller penningesedel, eller sådan sedel, på sätt i 14 § sägs. förändrat, och kan af omständigheterna pröfvas, att det, ej i bedräglig afsigt skett; straffes ändå, der han ej af egen drift det eftergjorda eller förändrade förstört eller all skadlig verkan deraf förebyggt, med böter, högst etthundra Riksdaler. 16 §.
Utprånglar någon veterligen falskt mynt eller falsk penntngesedel, straffes så, som hade han förfalskningen sjelf gjort.
Yarder bedrägeriet yppadt innan skada skett; må tiden för straffarbetet nedsättas till hälften af den eljest för brottet stadgade minsta strafftid.
Expeditions-Uts kottets Förslay till undevi!.
Skrifvelse. j\:o i 85. 37 17 §.
Har någon blifvit med falskt mynt eller falsk penningesedel bedragen ocb, ändå att han sådant märkt, sedan det mynt eller den sedel till annan utgifvit eller sökt utgifva, dömes till långelse eller straffarbete i högst två år. 18 §.
Har någon, antingen i uppsåt att begå förfalskning eller missbruk al stämplar eller mårken, som i 7 eller 9 § omförmälas, eller att eftergöra eller förfalska mynt eller penningosedel, eller, med vetskap om annans uppsåt till sådant brott, förfärdigat eller anskaffat stamp, märkjern, form eller annat verktyg, hvarmed förfalskningen verkställas skulle, och kommer ej brottet till fullbordan; varde ändock dömd till straffarbete i högst två år eller fängelse i högst sex månader.
Har någon utan behörigt uppdrag förfärdigat sådana stampar, märkjern, formar eller verktyg, som i föregående moment omtalas; varde, ändå att han om uppsåt eller vetskap, som der sägs, ej öfvertygad varder, straffad med böter, högst etthundra Riksdaler.
Har man, i fäll som i denna § sägas, af egen drift det förfärdigade eller anskaffade förstört eller obrukbart gjort; vare från straff fri. 19 §.
Nu komma stampar, märkjern, formar eller verktyg, som i 18 § omförmälas och äkta äro, någon lofligen tillhanda: hörer honom ej till att dem vårda, bör han dem till Konungens Befallningshafvande eller i annan allmän vård aflemna: gör han det ej och varda de af annan, utan hans vetskap och vilja, missbrukade; straffes med böter, högst etthundra Riksdaler.
Samma lag vare. om den, som efter behörigt uppdrag förfärdigat slika verktyg, underlåter att dem aflemna till vederbörande, som dem beställt, eller dess kända bud, eller annorledes dem missvårdar, och missbruk deraf sker. 20 §.
Med falska stampar, märkjern, formar eller andra till förfalskning ämnade verktyg, så ock med hvad genom förfalskning tillkommit, skall så förfaras, att missbruk deraf ej ske kan. 21 §.
Ilen. som till straff efter 1, 2, 4, 7, 11, 12, 13, 14 oller 16 § fälles, varde ock dömd medborgerligt förtroende för alltid eller på viss tid förlustig.
Pröfvas någon skyldig till straffarbete efter 18 §, då skall han tillika dömas till förlust af medborgerligt förtroende på viss tid. 13 Kap. Om mened. 1 §•
Har någon, emot bättre vetande, burit falskt vittnesbörd eller eljest afgifvit falsk utsaga, och det vittnesbörd eller den utsaga med laga edgång inför domstol, eller annorstädes efter domstols förordnande, bekräftat; dömes, för mened, till straffarbete från och med två till och med sex år. 2 §.
Har någon genom mened bidragit dertill, att den, som oskyldig är, blifvit fälld till straff, det han till fullo eller till någon dol undergått; vare ock menedaren förfallen till straff' efter 16 Kap. 3 §; och gånge, vid straffens tillämpning, som i 4 Kap. 1 § skils. 3 §.
Återkallar menedare, af egen drift, falskt vittnesmål eller annan falsk utsaga, förr än annan deraf skada lidit; vare straffet för hans brott fängelse eller böter, 38 Expeditions-Utskottets Förslag till unden/.
Skrifvelse, i\:o 7Sfi. 4 §.
Förtiger den, som vittnar eller eljest på ed höres, hvad honom till upplysning i målet veterligt är, och pröfvas han hafva det af obetänksamhet gjort; straffes med böter eller fängelse i högst sex månader. 5 §.
Har bekännare af lära, hvari edgång ej tillåten är, på annat, i stället för ed. vedertaget sätt, bekräftat falskt vittnesbörd eller annan falsk utsaga, eller har någon vittnat falskt inför
Rätta, då ed honom eftergifven varit; varde så ansedd, som hade han ed gått. 6 §.
Den, som gjort sig förfallen till straff efter 1 eller 2 §, skall ock dömas medborgerligt förtroende för alltid förlustig. \ 14 Kap. Om mord, dråp och annan misshandel. 1 §.
Pr vt.
Ut Ari d. 6 Dteojibr, igij S03 S, D.
Vid förnyad föredragning af ConstitutionsUtskottets den 13 sist}.
Octpber under N:o <63 aflåtne, samt den 17 f berörde månad, e. in, på bordet lagde Memorial, med föreslående af tillägg i 98 §.
Regeringsformen och 63 § Riksdags-Ordningen fann Riddetikapet och Adeln för godt, att C011- stitutions-Utskotiets berörde Förslag till ilen beha rid. ling 56 §.
Regeringsformen föreskrifver, godkänna* S. D.
Vid förnyad föredragning af Stats- Eagsamt Allmänna Besvärs och Ekonom ie-Utskottens den 2 dennes under N:o 636 afgifne, samt den 4 derpå följde e, m. på bordet lagde Utlåtande i anledning af gjorde Anmärkningar vid Utskottens förut meddeldte Betänkande, i fråga om ändring af nu gällande grunder för Milili* Boställens och annan Kronojords utarrendering, blef samma Utlåtande af Ridderskapet och Adeln afslaget. S. D, föredrogs ånyo och bifölls Banco Utskottets den 3 dennes under N:o go aflåtne, saint följande dagen på bordet lagde Memorial jrpgaende ea 1P4 Prot' Utdr, 4. 6 Beamb, jgij.
Commissarie tjensts upföranda pä Bankens Stat, till fyllnad i det faststäldta antalet af Bankens Commissarie»-. & D.