Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Såväl under Fullmäktiges sammanträde den 12 November som vid de derpå följande sammankomsterna den 19 och 26 i samma månad förekommo flera särskilda förslag dels att genom Rikets Ständers Banks bemedling, i händelse af behof, erhålla tillfällig försträckning, dels att a utrikes ort anskaffa kredit, för att kunna begagnas genom derå utställda vexlar under afvaktan af den allmänna penningeställningens förbättrande eller upphörandet af de politiska förvecklingar, som, i förening med andra omständigheter, försvårade lånevilkoren.
Vid det förhållande att, efter nu uppgjorda förslagsberäkningar öfver Riksgälds-kontorets disponibla tillgångar under första månaderna af år 1864 samt Kontorets utgifter under samma tid, Kontoret ansågs under nämnde tid icke hafva behof af en sadan tillfällig kredit, fingo dock de derom väckta förslagen förfalla.
Sedan samtlige de gjorda låneanbuden sålunda blifvit dels undanskjutna och dels afslagna, väckte, vid Fullmäktiges sammanträde den 26 November, Grosshandlaren Berg framställning derom att, då, genom infordrande af anbud, länet icke kunnat mot antag 8 - — 58 — liga vilkor erhållas, någon annan verksam åtgärd för detsamma* anskaffande måtte vidtagas, och föreslog i sådant afseende Herr Berg, att, i likhet med hvad som skedde före upptagandet af 1858 års jernvågslån och under dåvarande, likaledes mindre gynnsamma, förhållanden ledde till det åsyftade målet, ett lämpligt ombud måtte af Fullmäktige utses och tå sig uppdraget att å utrikes ort söka uppgöra aftal om lånet, helst, enligt hans förmenande, ändamålsenliga negociationer om lånets erhållande utan längre tidsutdrägt borde företagas.
Detta förslag understöddes väl af flere bland Fullmäktige, men ledde endast till det beslut, att jemförelseberäkningar skulle uppgöras till utrönande af den kapitalrabatt, som utan att vålla prisstegring kunde medgifvas för ett lån mot 4 procents ränta i förhållande till ett 4^ procents lån.
Vid de följande sammankomsterna, nemligen den 3, 7, 10 och 17 December, sysselsatte sig Fullmäktige hufvudsakligast med öfverläggningar och beslut om det lån å 3,000,000 R:dr, hvilket Fullmäktige, i följd af hvad Rikets Ständer föreskrifvit rörande kreditivet till försvarsverkets fullständigare ordnande, för Riksgälds-kontorets räkning under den 10 i nämnde månad afslutade med Stockholms Enskilda Bank samt Herrar Oscar Ekman och C. O. Cervin, och om hvilket lån Revisorerne här nedan skola vidare orda.
Från den 17
December 1863 till den 7 Januari innevarande år har, såridt protokollerna utvisa, någon egentlig öfverläggning rörande jernvägslåneärendena icke hos Fullmäktige förekommit; men sistnämnde dag tillkännagafs, dels att Generalkonsul Heinemann uti ingifven skrift anmält, att underhandlingarne angående lånets afslutande skulle »kunna fortsättas på grunder, mera öfverensstämmande med Fullmäktiges önskningar», dels att från Presidenten i den uti Paris inrättade kreditanstalten: nSocieté generale de
Credit industriel et commercialn ankommit en skrifvelse af innehåll, att bemälte bolag skulle kunna åtaga sig att verkställa spridning af Riksgälds-kontorets obligationer till fastställd kurs.
Denna sednare skrifvelse föranledde blott infordrandet af åtskilliga upplysningar, derom Fullmäktiges Ordförande anmodades tillskrifva Presidenten i berörde kreditanstalt.
Revisorerne vilja här i förbigående anmärka, att ingen upplysning kunnat ur handlingarne hemtas om tiden, då Ordföranden aflat denna skrifvelse hvilken icke funnits för Revisorerne att tillgå.
Ett ytterligare meddelande från Presidenten i nämnde bolag, afgifvet såsom svar å den skrifvelse Fullmäktiges Ordförande aflåtit, blef emellertid hos Fullmäktige anmäldt först vid sammankomsten den 7 April och var då af afböjande beskaffenhet.
Beträffande Generalkonsul Heinemanns framställning, uppdrogo Fullmäktige åt Ordföranden, Friherre Tersmeden samt Riksarkivarien Nordström att, jemte Deputerade för låneärendena.
Majoren Wolffelt och Grosshandlaren Berg, sammanträda med Heinemann, för att söka erhålla närmare upplysning huruvida och i hvilka hänseenden några jemkningar kunde erhållas i de vilkor, som det genom honom i November inlemnade läneanbudet innefattade.
Protokollerna från den 7 till den 28 Januari innehålla ingenting i jernvägslånefrågan.
Sistnämnde dag leinnade emellertid
Deputerade redogörelse för de fortsatta underhandlingarne med Generalkonsul Heinemann.
Fråga hade vid dessa underhandlingar uppstått om amorteringstidens förlängning utöfver hvad förut föreslagits, hvarigenom en motsvarande minskning i annuiteten skulle föranledas.
Efter det en af Fullmäktige vid denna sammankomst anmält, att anledning vore till den förmodan, att vida fördelaktigare anbud skulle komma att ingifvas, troligen inom en veckas förlopp, fattades likväl endast det beslut, att
Deputerade skulle fortsätta de med Heinemann inledda i nderhaudiingarne. - 59 — Grosshandlaren Berg anmälte mot detta beslut sin reservation, antydande de vådor, som möjligen kunde uppstå genom ett längre uppskof med lånets afslutande. med tillägg, »att han upprepade hvad han fler.’ gånger förut yttrat, nemligen att det vore hans fasta öfvertygelse, att Rikets Ständer bestämdt ålagt Fullmäktige att, till fortsättande af statens stambanor och till understöd för bibanornas anläggning, anskaffa nödiga medel och att för detta ändamål upplåna högst 35.000,000
R:dr på så förmånliga vilkor, som de kunna erhållas, hvilka, då kriget i Europa möjligen snart stöde för dörren, för att icke tala om andra förvecklingar, tyvärr icke kunde väntas så förmånliga som i lugna och fredliga tider».
Vid denna sammankomst väcktes af Ordföranden fråga, huruvida icke Fullmäktige, med afseende på den för handen varande invecklade politiska och finansiella ställningen inom flera främmande länder samt den inverkan de tillfälliga förhållandena derstädes visat sig ega på beskaffenheten af och vilkoren för upplåningen, skulle finna lämpligt med Konungens, enligt Regeringsformen, utsedda Ombud i Riksgälds-kontoret ingå i öfverläggning om några med upplåningen gemenskap egande och pä möjligheten af densammas vidare uppskjutande inverkande omständigheter.
Med fästadt afseende derpå att Fullmäktige, under en sådan öfverläggning och innan något ytterligare beslut fattades i afseende på den af Rikets Ständer föreskrilna upplåningens verkställande, skulle kunna komma i tillfälle erfara, huruvida någon minskning i eller något uppskof med ett eller annat af de jernvägsarbeten, som varit afsedda att under är 1864 utföras, möjligen kunde vara att emotse, eller om. oaktadt de dertill upplånade penningarnes dyrhet och de äskade lånevilkorens betungande beskaffenhet, Riksgälds-kontoret ändock måste anskaffa och för sagde arbeten tillhandahålla hela det belopp utaf sistförfiutne riksdags anslag till statens jernvägsbyggnader, som enligt Rikets
Ständers beslut kunde under loppet af detta ar från Riksgälds-kontoret utbekommas, beslöto Fullmäktige att, genom afgående underdånig skrifvelse, anhålla, det Kongl.
Maj:t täcktes underrätta Fullmäktige, hvilken vore af Kongl. Maj:t utsedd till Konungens Ombud i Riksgälds-kontoret.
Sedan vid P^ullmäktiges sammanträde den 30 Januari Generalkonsuln Heinemann anhållit att, då de af hans hufvudmän framställda lånevilkor icke blifvit af Fullmäktige gillade, ett kontraförslag måtte varda af Fullmäktige framställdt, men Fullmäktige, i afvaktan på öfverläggningen med Konungens Ombud, beslutat uppskjuta besvarandet af dessa och åtskilliga andra i sammanhang dermed af Heinemann gjorda framställningar, öfverenskommo Fullmäktige, enligt protokollet den ! 1 Februari, att följande frågor under det blifvande sammanträdet med Konungens
Ombud borde utgöra föremål för öfverläggningen, nemligen: »l:o huruvida och vid hvilka tider Riksgälds-kontoret under loppet af innevarande år skulle, utöfver hvad från Stats-kontoret redan erhållits, kunna derifrån påräkna något betydligare belopp utaf det till
Riksgälds-kontorets utgifter anvisade bidrag utaf detta års statsinkomster; 2:o huru snart Stats-kontoret skulle kunna blifva i tillfälle verkställa afbetalningar utaf öfverskotten å statsinkomsterna för år 1863; 3:o huruvida Riksgälds-kontoret skulle under instundande vår och sommar kunna, mot återbetalningsskyldighet inom viss bestämd tid eller efter skedd uppsägning, såsom 60 — lån erhålla någon försträckning utaf de till Stats-kontoret influtna och der inne6taende medel; 4:o huru länge ytterligare anstånd kunde påräknas med ersättningen för de anslag, söm af Kiksgälds-kontorets medel skola utgå, men redan blifvit förskottsvis af Statskontoret bestridda; 5:o huruvida, till följd af den nuvarande finansiella ställningen och svårigheten för lånets upptagande in- eller utrikes, någon inskränkning i ett eller annat af de till utföraude under detta år afsedda arbeten å statens jernbanor ansåges utan olägenhet eller förökning af anläggningskostnaderna kunna vidtagas; och 6:o huruvida Riksgälds-kontoret måste under loppet af innevarande år hälla Jernvägsstyrelsen tillhanda ej allenast den summa, 7,777,000 Riksdaler, som tredjedelen utaf 1864, 1865 och 1866 års anslag till dessa arbeten utgör, utan äfven det derutöfver vilkorligen anvisade belopp, 1,000,000 Riksdaler, i afräkning å 1866 års anslagssummor.
” Vid det derpå med Konungens Ombud, Herr Stats-rådet Friherre Gripenstedt den 13 Februari hållna sammanträde förklarade Herr Stats-rådet. att eu »inskränkning i de beslutade jernvägsarbetena skulle komma att medföra stora förluster och svårigheter i flera hänseenden och icke minst i afseende pa arbetspersonal och ingeniörer, hvilka, en gång afskedade, icke torde sä lätt kunna åter erhållas; hvarjemte afseende måste fästas på orternas allmänna önskningar att de pä grund af Rikets Ständers beslut företagna jernvägsarbetena måtte oafbrutet utföras.
De af Rikets Ständer till dessa arbeten anvisade medel måste således i stadgad ordning under årets lopp tillhandahållas, och komme äfven det belopp af 1,000,000 R:dr, som. enligt Rikets Ständers medgifvande, kunde i afräkning ä 1866 års anslag till innevarande års arbeten begagnas, att utgå efter fördelning pä årets 6 sista månader.» »Beträffande frågan, huruvida Kongl. Stats-kontoret skulle under detta års förra hälft kunna till Riksgälds-kontoret aflemna några ytterligare medel för bestridande af de å sistnämnde verk anvisade utgifter, så kunde Herr Stats-rådet ej nu derom meddela något bestämdt yttrande.
Han ville endast upplysningsvis nämna, att Stats-kontorets betydligaste inkomster, bränvins- och tullmedlen, enligt hvad erfarenheten under årets början utvisat, syntes utfälla något mindre än hvartill de under samma tid sistlidet år uppgingo.
Dock förmodade Herr Stats-rådet, att Stats-kontoret under ifrågavarande halfår skulle kunna till
Riksgälds-kontoret aflemna åtminstone en million Riksdaler utaf statsverkets öfverskott för år 1863.
För att fylla denna brist vore således nödigt antingen att afsluta det nya jernvägslånet eller ock att, under afvaktan af bättre tider, vidtaga någon i sådant ändamål lämplig intprimsåtgärd.
För att stadga sitt omdöme härutinnan erfordrades att äga närmare kännedom om de för lånets öfvertagande fordrade vilkor äfvensom om de utvägar, som eljest kunde förefinnas för de erforderliga penningetillgångarnes anskaffande”.
Efter af Fullmäktiges Ordförande meddelad underrättelse om de i anbuden föreslagna hufvudsakligaste lånevilkoren äfvensom den hos Fullmäktige förekomna fråga om beredandet af en tillfällig utländsk kredit eller upptagandet af ett mindre lån, för att derigenom kunna anskaffa medel, intilldess, vid förbättrade förhållanden, återstoden af lånet kunde — fil — ■legoderas, förklarade Herr Stats-rådet, "att, efter hans åsigt, voro de för hela lånets fslutande fordrade, nu uppgifna vilkoret) allt för dryga, för att böra antagas, hvaremot begagnandet af en tillfällig kredit å några millioner tycktes vara att föredraga, helst förlusten pä en sådan kredit, eller skillnaden mellan kostnaden för densamma och den ränta, Riksgälds-kontoret vid upplåningen komme att vidkännas, sannolikt skulle, efter procentberäkning för ett halft år, endast komma att utgöra ett relativt obetydligt belopp». »I afseende derpå, huruvida man kunde äga grundad förhoppning, att bättre tider snart skulle komma, så, ehuru Herr Stats-rådet i fråga om stundande politiska förhållanden icke mer än hvar och en uppmärksam betraktare af händelserna kunde förutsäga hvad under den närmaste framtiden komme att inträffa, trodde han dock, att man kunde hoppas, att de politiska förvecklingarne skulle om 5 å 6 månader hunnit reda sig.
I motsatt fall och om äfven ett allmännare krig då skulle hafva utbrutit, torde ställningen uti ifrågavarande hänseende ej blifva ofördelaktigare än det tillstånd af ovisshet, hvari man nu sväfvade och som förlamade all företagsamhet».
Hvarken de politiska förhållandena eller den nuvarande knappa penningetiilgången borde derföre, enligt Herr Statsrådets åsigt anses utgöra skäl för länets afslutande på ofördelaktiga vilkor.
Sedan denna öfverläggning med Konungens Ombud blifvit hållen, togo Fullmäktige under pröfning de af Generalkonsul Heinemann ingifna låneanbud, dervid Fullmäktige, med fästadt afseende på de af Herr Stats-rådet Gripenstedt meddelade upplysningar och den af honom antydda förhoppning om en möjligen snart inträffande fredlig uppgörelse af de politiska förvecklingarne, funno sig icke böra antaga det gjorda anbudet, sådant det nu blifvit framställdt, hvaremot Fullmäktige förbehöllo sig att, om de dertill funno sig föranlåtne, framställa ett kontraförslag i anledning af det sednast ingifna anbudet, och öngo Deputerade, vid Fullmäktiges nästa sammanträde den 18 Februari, uppdrag att upp göra och föreslå de hufvudgrunder, som med hänsigt till lånet under nuvarande tidsomständigheter och öfriga förhållanden skulle kunna å Riksgälds-kontorets sida antagas eller erbjudas.
Vid Fullmäktiges sammanträde den 25 Februari anmälde Ordföranden, att han från Generalkonsuln Heinemann mottagit ett alternativt anbud, nemligen antingen: a) »att öfvertaga ett 4 1 procents lån till 90 procent med samma amorteringstid som vid förra lånet» förmodligen 1860 års län), »derutaf £ fixt och resten i option; eller b) »att öfvertaga lånet al pari och beräkna de creerande obligationerna på en annuitet af 55 år, derutaf ^ fixt och resten med aufgeld, nemligen vid uppsägning intill den 1 September 1864 en procent, den 1 December 1864 två procent och den 1
Maj 1865 tre procent».
Då, i händelse de under Litt. a) erbjudna vilkor antoges, lånesumman, för att ät lan tagaren lemna samma disponibla tillgång, som ett lån, upptaget mot de under Litt. b) föreslagna vilkor, måste förhöjas med ett belopp, som motsvarade den äskade kapitalrabatten, i följd hvaraf annuiteten likaledes måste ökas, ansågo
Fullmäktige sig desto hellre böra företrädesvis fästa sig vid det under Litt. b) gjorda anbudet, som det syntes osäkert, huruvida erbjudandet af uppgäld för den icke fixt öfvertagna andelen skulle gälla, derest de under Litt. a) föreslagna vilkor antoges.
Likväl ansågo
Fullmäktige sig böra påyrka, att tiden för annuitetens utgående förkortades från 55 till, 54 år.
Enligt en vid Fullmäktiges protokoll för denna dag fogad uträkning, skulle nemligen den effektiva räntan för ett lån, som med en annuitet af 5,5 %, erlagd med 'J,75 % hvarje halft — 62 - år, amorteras på 54 år, utgöra 5,146 %\ hvaremot om ett 4 | procents lån, i likhet med 1860 års jernvägslån, amorteras genom erläggandet af en årlig annuitet af 5,5 % under 48 j eller rätteligen 58,308 år, en kapitalrabatt af 8,381 % bör medgifvas, derest den effektiva räntan skall uppgå till 5,146 %.
Efter denna beräkning skulle alltså ett parilån, som amorteras på 54 år genom inbetalning af 2,75 % hvarje halft år, motsvara ett medelst samma annuitet under 48 j år amorteradt 4 £ procents lån, för hvilket erhållits 91,618 (91,619?) % af förskrifna beloppet.
Såsom skäl för antagandet af det gjorda anbudet, under förbehåll af den sålunda föreslagna förkortningen i amorteringstiden, anfördes hufvudsakligen, att, oaktadt mer än ett tredjedels ar förflutit sedan Fullmäktige mottogo Rikets
Ständers uppdrag att verkställa den ifrågavarande upplåningen, hade dock allt hittills något annat bestämdt och i afseende pä lånevilkorens beskaffenhet med de förra jernvägslånen hufvudsakligen öfverensstämmande anbud ä hela lånesumman icke erhållits än det, sorn inom den 5 November genom Generalkonsul Heinemann ingafs och sedermera med några förändrade bestämmelser förnyats.
Visserligen hade åtskilliga bank- och kreditinrättningar anmält sig att i kommission biträda vid lånets upptagande; men dä i sådant fäll
Riksgäldskontoret komme att sakna all garanti att lånet verkligen skulle erhållas, och de för afsedda ändamål erforderliga medlens anskaffning helt och hållet biefve beroende af upplåningens framgång samt då derjemte härvid mäste komma i öfvervägande den stora risk Riksgälds-kontoret måste löpa vid afiemnandet af obligationer, för hvilka valuta icke erhållits, hade
Fullmäktige funnit de till biträde såsom kommissionärer gjorda erbjudanden icke kunna antagas.
Ehuru Fullmäktige, vid det första egentliga låneanbudets mottagande, trott sig kunna, genom under hand skeende öfverenskommelse!-, erhålla lånet mot fördelaktigare betalningsvilkor än sagde anbud innehöll, hade detta, enligt hvad Fullmäktiges protokoller adagalade, icke lyckats.
Orsaken till den ringa framgång
Fullmäktiges tillgöranden rönt, hade varit de flerfaldiga politiska förvecklingar, som under sednaste månaderna uppenbarat sig och föranledt det redan utbrutna kriget samt hotade med ett allmännare utbredt, möjligen långvarigt krigstillstånd.
Sveriges inblandning i det började kriget syntes dessutom hafva allmänt motsetts inom flera främmande länder och isynnerhet inom det land, hvarifrån alla svenska statslån och de flesta genom enskilda penningeassociationer upptagna utländska län i sednare tider erhållits.
Den politiska ställninningens inverkan pä Svenska obligationers afsättlighet bekräftades för öfrigt af prisnoteringarne, enligt hvilka sådana papper under flera månader endast till obetydligt belopp och nedsatt pris kunnat föryttras.
De hotande krigsutsigterna gåfvo icke anledning till förhoppningar att under lugna och fredliga förhållanden kunna verkställa den upplåning, Fullmäktige af Rikets Ständer fått sig ovilkorligen ålagd, helst den ifrågasatta inskränkningen af statens jernvägsbyggnadsarbeteu, enligt hvad Konungens Ombud uttryckligen förklarat, numera icke kunde af Kongl. Majit medgifvas.
På grund häraf erhöllo de för låneärendena utsedde Deputerade jemte Fullmäktiges Ordförande och Riksarkivarien Nordström uppdrag att, under förbehåll af amorteringstidens inskränkning till 54 år, med Generalkonsuln Heinemann, »såsom låneöfvertagarnes ombud», öfverenskomma om ifrågavarande lans afslutande på de vilkor ofvanaberopade punkt Litt. b) i låneanbudet innehölle.
Vid Fullmäktiges sammanträde den 3 Mars anmäldes att, sedan Heinemann redan den 25 Februari fått del af Fullmäktiges ofvanberörde, samma dag fattade beslut, hade med honom träffats den öfverenskommelse, att han skulle genom telegrafdepesch V underrätta »baron Erlangen» om sagde anbuds antagand "> under förbehåll, att annuiteten - 63 - icke komme att utgå längre än 54 år, samt att definitivt svar lemnades sednast den 9 Mars; hvarom allt anteckning gjordes på det af Heinemann ingifna låneanbudet.
Vid sistnämnde sammanträde den 3 Mars anmäldes derjemte, att Konsul J. W. Smitt, uti en den 29 förutgångne Februari ingifven skrift, erbjudit sig öfvertaga lånesuraman 35,000,000 R:dr.
Uti berörde skrift hade Konsul Smitt, åberopande de föregående underhandlingar, som under den sednare tiden med honom egt rum, om hvilka underhandlingar dock icke någon anteckning i Fullmäktiges protokoller förekommer — erbjudit sig öfvertaga lånet på följande vilkor, nemligen: l:o af lånesumman öfvertages j eller omkring 12 millioner R:dr fixt, att inbetalas med ^ under hvarje månad fran och med derpåföljande Maj; 2:o för öfrige j förbehålla sig låneöfvertagarne optionsrätt, såvida derom tillsäges före ingången af nästa Oktober månad; 3:o obligationernas språk och myntslag förbehåller sig låneöfvertagarne att få bestämma sednast sex veckor från kontraktets afslutande, då jemväl plan för lånets liqviderande samt ränteliqvidernas erläggande m. m. skall afgifvas; 4:o för det blifvande kontraktets fullgörande skall af låneöfvertagarne ställas ett vite, under enahanda vilkor och förbindelser, som uti 1860 års lånekontrakt finnas bestämda; 5: till liqviderande af ränta och för lånets amortering skall af Riksgälds-kontoret an visas en årlig annuitet af 51 procent under loppet af ungefär 38 j års tid, hvarunder ett lån. löpande med 4 \ procents ränta, blir till fullo liqvideradt, dock med förbehåll att få bestämma den lägre räntefot, som i partialobligationerna bör utsättas; 6:o för ett lån af ofvanberörde beskaffenhet, men i afseende på hvars detaljer särskilda underhandlingar böra föregå kontraktets afslutande, erbjudes !
H9 procent, ifall räntefoten bestämmes till 4^ procent, under hufvudsakligen samma vilkor i afseende på provision för ränteliqviderna m. m. sorn de redan afslutade Svenska jernvägslånekontrakten innehålla; varande derjemte af Konsul Smitt, såsom tillägg till de sålunda föreslagna lånevilkoren, anmäldt, att all anledning förefunnes antaga, att det skulle blifva honom möjligt höja det i sjette punkten uppgifna öfvertagningspriset till 90 procent.
Denna skrift, i afseende å hvilken Fullmäktige, vid sammankomsten den 3:dje Mars, ansågo sig, i afvaktan å det förväntade definitiva svaret från Generalkonsul Heinemann. icke kunna något vidgöra, blef först vid Fullmäktiges sammanträde den 10 Mars uppläst jemte en af Konsul Smitt dä ytterligare ingifven skrift, hvari han, som erinrade, att han då ännu icke fått emottaga något svar å det af honom den 29 Februari ingifna anbudet, uppställt åtskilliga kalkyler för ådagaläggande deraf att hans anbud vore betydligt billigare än det genom Heinemann gjorda.
Emellertid hade Fullmäktige samma dag fått emottaga en af Heinemann ingifven skrift, deri han anmälde, att ratifikationen af det genom Deputerade afslutade länet hitkommit i rätt tid och att påteckning om densammas meddelande blifvit af 3:ne bland bemäide
Deputerade verkställd a det ingifna låneanbudet.
Då sålunda det af Fullmäktige gjorda förbehållet vore tillgjordt, anhöll Heinemann, att Fullmäktige måtte bestämma tid för länekontraktets uppsättande, hvarvid han, utan att uppgift lemnades om läneöfvertagarnes namn, tillkännagaf, — såsom orden lyda — att det skulle vara till gagn — 64 - »för våra öfriga financiella förhållanden, om lånets afslutande ännu icke blefve officiel! kungjordt».
Sedan lånet sålunda, såsom protokollet säger, »mäste anses» afslutadt, uppdrogo Fullmäktige åt samma Deputerade att, i samråd med Heinemann, så fort ske kunde, uppgöra och underställa Fullmäktiges vidare granskning förslag till det blifvande lånekontraktet; och förklarade Fullmäktige, vid sådant förhållande, sig icke böra numera ingå i någon närmare pröfning af det låneanbud, som Konsul Smitt framställt.
Vid Fullmäktiges den 16
Mars derpåföljande sammanträde, hvilket blifvit utsatt endast för protokollsjustering, företogs_ först justering af de vid Fullmäktiges sammanträden den 17 December, den 7, 14, 21, 28 och 30 Januari samt den 4 och 11 Februari rörande låneärendena förda protokoller, hvilka godkändes; hvarefter och dä till justering förekom protokollet för den 13 Februari, fråga väcktes derom, huruvida Konungens vid detta sammanträde närvarande Ombud, Herr Stats-rådet Friherre Gripenstedt, skulle äga att deltaga i justeringen af den del utaf nämnde protokoll, som innehöll förloppet af den mellan honom och Fullmäktige hållna öfverläggning.
Af de närvarande ledamöterne ansågo Kaptenen Hierta, Riksarkivarien Nordström, Komministern Beckman, Grosshandlaren Berg, Justitie-borgmästaren Gråå samt förre Riksdagsfullmäktige Medin, Sköldberg och Ödmann, att, dä Herr Stats-rådet icke begärt att få justera sitt till protokollet uppfattade yttrande, vore Herr Stats-rädets närvaro icke för justeringen erforderlig; hvaremot Majoren Wolffelt och Grosshandlaren Rinman voro af den mening, att tillfälle bordt lemnäs Herr Stats-rådet att justera sina i nämnde protokoll intagna yttranden.
Derefter blef protokollet uppläst och, sedan deri vidtagits ändringar, af Fullmäktige godkändt.