Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Därjämte bör sängen ej plsceras, så att hufvudgärden och helst icke heller någoa annan del komma för näft.
elden.
Ä r det oundvikligt, så måste breda, höga och tjocka eldskärmar anskaffas.
Ej heller får bädden placeras vid dragiga fönste-, dörrar eller väggar.
Prydligt och praktiskt är bruket af broderade sängmattor, och den, som så vill, kan därtill lägga en liten elegant, af tjockt garn beredd, men det oaktadt lätt och mjuk fotmatta att lägga på fötterna ofvanpå täcket.
Om bolstrar med fjäder dock nödvändigt skola föredragas framför madrass, så må Doga observeras, att endast en sådan dyna behöfs ofvanpå den van- liga undermadrassen, för frisk person alldeles någon s. k. länddyna, utan detta endast för svagare kroppar.
Alla fjäderbolstrar måste mycket väl vän- das och omskakas vid bäddningen.
Jag tror, att den som iakttar dessa of van uppräk- nade omständigheter, skall vinna både en vacker bädd och en god, sund sömn.
Ebon Hoi.
icke Maria Mitchell.
j u £ j | f den astronomiska vetenskapens utöf- ç3-r4 * vare kräfvas stora ansträngningar och uthållighet, om de skola komma till några nämnvärda resultat; icke dess mindre finnas kvinnor, som skapat sig ett namn inom denna vetenskap på en tid, då vägen till intellektuel &gt; &amp; !£^&gt; utveckling var mera törnbeströdd för deras kön, än den är det i dag.
Vi kunna här O m en g o d o c h prydlig bädd.
nämna Caroline Herschel och Mary Sommer- ville.
Den sistnämnda sysselsatte sig blott (Svar å prisfrågan II.)
med den teoretiska sidan af vetenskapen.
^15) äggen bör för det första endast afses för en » Det är möjligt, att Mary Sommerville aldrig yf^D) person.
Sängar för gift folk kunna göras på så sätt, att, därest man ej vill ha tvänne sär- genom ett teleskop, men hon följde i- såg skilda, man dock har den gemensamma sängen i sina matematiska undersökningar planeternas bäddar, om dagen uppbredd såsom en enda.
och stjärnornas vägar, » säges i en artikel i Detta är såväl praktiskt som i många fall utmärkt!
Boston Womens Journal, ur hvilken vi hem- för en god sömn.
Bruket med en massa bolstrar försvinner allt mera; tat en del af nedanstående upplysningar.
KStf~f tvänne icke allenast ur ekonomisk hänsyn, utan ock ur rent sanitär är det att föredraga att hafva en enda re- sårmadrass, af sådana som finnas på hotell, och hvilka äro utmärkta för ernåendet af en god sömn, särskildt svala om sommaren samt i hög grad nyttiga för unga kroppar under växtperioden, i det de befordra en rak kroppsbyggnad.
Endast äldre personer eller sjuklingar borde begagna mjuka un- derdynor.
Under gynnsammare omständigheter än nå- gon af de tidigare kvinliga astronomerna ar- betade professor Maria Mitchell, som i fjor dog i Amerika.
Hon föddes den 1 augusti 1818 på ön Nantucket, där så många af de mest energiska bland de Förenta staternas medborgare haft sitt barndomshem.
Både på
1890 fäderne och möderne var hon af ansedd gam- mal kväkarsläkt.
Hennes far sysselsatte sig på lediga stunder med astronomiska studier, och redan som liten flicka var hon • hans as- sistent.
V i d 2 8 års ålder upptäckte hon en komet.
Detta gjorde hennes namn berömdt, och hon mottog den guldmedalj, som konun- gen af Danmark sexton år tidigare utfast för den förste upptäckaren af en teleskopisk ko- met.
Senare upptäckte hon flere kometer.
Dessa och dubbelstjärnorna utgjorde en tid hennes specialstudium; hon var i det hela en praktisk astronom och mycket ifrig vid sina teleskopiska forskningar.
A r 1 8 5 7 reste hon till Europa och besökte •de mest bekanta observatorierna.
H o n blef öfverallt hjärtligt mottagen och stiftade be- kantskap med många berömda forskare, som hon senare korresponderade med.
H o n be- sökte Levercier i Paris, Humbolt i Berlin, Mary Sommerville och sir George Airy i London.
H o n var i flere dagar John Her- schels gäst; han fattade stort intresse för henne och gaf henne många goda råd, då hon skulle bygga sitt lilla observatorium på Nantucket.
A r 1 8 6 5 blef hon utnämnd till professor vid Vassar College och direktör för observatoriet.
Miss Mitchell har offentliggjort en mängd artiklar i vetenskapliga tidskrifter.
H o n åt- njöt stort anseende och fick flere utmärkelser; hon var så t. ex. den första kvinna, som valdes till medlem af den amerikanska konst- och vetenskapsakademien.
D å hon var 7 0 år gammal och hennes helsa började svikta, ingaf hon sin afskedsan- sökan.
Styrelsen för Vassar College nekade först att bifalla den och erbjöd henne tjänst- ledighet på obestämd tid, men senare utnämnde de henne till professor emerita och erbjöd henne ett hem i Colleget för lifstid; hon före- drog dock att flytta till Lynn, Massachusetts, för att vara tillsammans med sina systrar och deras barn, hvilka hon mycket höll af.
Här byggde hon sig strax ett litet observato- rium, men hon hann aldrig använda det.
H o n dog den 2 8 juni 1 8 8 9.
I henne mistade ej endast Amerika en af sina mest framstående kvinnor, utan också hela könets sak en af sina varmaste förkäm- par.
H o n var en särdeles skarp och prak- tisk agitator.
Det berättas, att hon en gång blef tillspord, om hon äfven ville, att kvin- norna skulle ha rösträtt.
» Naturligtvis, » svarade hon, » jag har så länge ansett, att det vore rätt och billigt, att kvinnorna hade andel i samhällets styrande, att det synes mig lika påtagligt som det första axiom, jag lärde i geometrin: en rät linie är det kor- taste afståndet mellan tvänne punkter. » Maria Mitchells lif är, som så många framstående kvinnors lif, ett gendrifvande af det bakvända påståendet, att vetenskapliga studier skulle skada kvinnans väsen och utsina hennnes känsla.
Det var en lycka att känna henne, därom voro hennes bekanta ense, hon var godheten själf, umgänget med henne var välgörande och uppmuntrande; hennes privata bref gömde man som kostliga skatter, så fulla voro de af älskvärdhet, af friskt och gladt humör.
A f sina unga stu- denter var hon beundrad och älskad.
Hvarje år gaf hon en fest för dem på observatoriet, där det gick mycket muntert till; lustiga ver- ser, för tillfället författade, såväl af profes- sorn själf som de unga damerna, afsjöngos som oftast under skämt och glam.
» Det var en vacker syn, » säger en af gästerna, » att se den ståtliga, gråhåriga professorn stå om- I DUN ringad af de blomstrande vackra, jublande unga flickorna. » Maria Mitchell har testamenterat en del af sin förmögenhet till Vassar College.
Hennes efterföljare är professor Mary W.
Nytillträdande abonnenter kunna mot insändande af 40 öre i frimärken er- hålla I d u n s j u l n u m m e r med porträtt af tid- ningens redaktör och nitton a f de mest framstå- ende kvinliga och manliga medarbetarne.
Numret innehåller dessutom 20 sidor intressant o c h.
o m - växlande text samt torde i detta afseende vara den rikhaltigaste jultidning, som någonsin utkommit.
Iduns månadsrevy.
Y (jgKanligen får » politiken » i tidningarnas spalter v
Att så förhåller sig, kan emellertid lika mycket, o m ej mer, vara tidningarnas fel som damernas.
T y nog eger väl nu för tiden den bildade kvinnan ett intresse, o m än mer eller mindre lifligt, för samhällets företeelser både inom o c h utom vårt land; men visserligen kräfver hon, att dessa för- eteelser skola ega allmänmänskligt kulturintresse, ej endast egna sig för politikerns, diplomatens, statistikerns eller historikerns specialstudium.
Ur sådan synpunkt vill undertecknad fatta sin upp- gift, då han för Iduns läsarinnor vågar komma fram med en politisk månadsrevy.
En sådan revy är ingen romandiktning; dess mer eller mindre torftiga innehåll beror ej på för- fattarens » skapande » förmåga, utan på själfva hän- delsernas mängd o c h beskaffenhet.
Nu förhåller det sig så, att det politiska materialet för januari månad är skäligen magert, o c h det rår underteck- nad ej för.
Lyckligt att så är; ty de stora kri- gen o c h revolutionerna äro nog högst intressanta, då man efteråt läser dem, men det är mindre trefligt o c h glädjande att lefva midt upp i dem.
Då fråga blir o m den förflutna månadens före- teelser, tänker man väl främst på » influensan », hvilken, liksom fordom koleran, från Ryssland utbredt sig öfver hela Europa.
Ja visserligen invändes det, men någon politisk betydelse har väl ändå ej influensan.
Icke så alldeles utan, våga vi dock svara, o c h vi skola gifva skäl där- för.
I Berlin, själfva centrum för storpolitiken, har, s o m bekant, den politiska barometern länge visat på ostadigt väder; det har märkts ett spändt förhållande till Ryssland, ett strängt misstroende till Frankrike, en fruktan för närmandet mellan dessa makter samt därtill i kolonialfrågorna en ej fullt pålitlig vänskapsuppgörelse med England.
Ja, i själfva » trippelalliansen » mellan Tyskland, Österrike o c h Italien, denna allians, som j u skulle utgöra » balansen » i Europa, har man ibland trott sig varsna några dissonanser.
Under sådana för- hållanden motsåg man med någon spänning den sedvanliga diplomatiska nyårsuppvaktningen i Ber- lin.
Och hvad fick man s e?
Jo de uppvaktande diplomaterna lyste denna gång på ett verkligen oroande sätt med sin frånvaro, så att det var tämligen ödsligt i den stora salen.
Äfven stor- makter, på hvilkas hållning mycket berodde, voro här orepresenterade.
Var det politisk demonstra- tion?
Nej — det var influensan, s o m var nog ogrannlaga att hemsöka äfven diplomaterna.
Till önsklig o c h tillfredställande förklaring k o m det emellertid, med eller utan skriftvexling mellan kanslierna.
Men i publicistiska o c h parlamenta- riska kretsar måtte oron ej så snart hafva lagt sig.
Särskildt blef detta fallet i Italien, där ko- nung Umberto måst offentligen taga till orda för att lugna den.
» Jag kan försäkra, » yttrade han, » att freden icke i något hänseende är hotad.
Det var en tid, då j a g icke skulle vågat garantera den i 14 dagar; men nu kunna vi vara lugna, isyn- nerhet s o m det mellan Tyskland o c h Ryssland inträffade närmandet i hög grad befrämjar fredens bevarande. » Äfven på annat håll har man haft politisk oro för influensans skull.
Den lille konungen i Spani- en har j u varit betänkligt, j a, på högst oroväck- ande sätt angripen af den impertinenta » ryska 61 snufvan&gt;.
På denne lille pilts lif beror icke blott den Pyreneiska halföns inre lugn, utan till någon del själfva Europas fred.
Hans d ö d skulle blifva signalen till en kamp o m statsförfattningar, till en täflan mellan tronpretendenter, — j a, följderna skulle kunna blifva rätt vidtutseende, helst s o m man på samma gång haft ministerkris o c h röst- rättsagitation att dragas med i Spanien.
Lyckligt- vis blef äfven denna oro häfd; ty den unge ko- nungen är utom all fara.
Sagasta har lyckats bil- da den n y a ministären o c h rösträttsfrågan har lösts på bästa sätt med genomdrifvandet af en rösträttsreform, s o m i liberalitet lemnar intet öf- rigt att önska.
Ännu mer har det andra riket på Pyreneiska halfön, det lilla Portugal, ådragit sig den politiskt intresserade världens uppmärksamhet genom sin morska opposition mot det mäktiga England o c h den spännande situation, s o m i följd däraf hotat uppstå.
Det är ej alltid blott för landbesittning och ekonomisk fördel som ett folks passioner komma i rörelse; de historiska minnena kunna ock alstra en ömtålighet, s o m ej tål att på min- sta sätt såras.
Så var för några år sedan fallet med Spanien, hvilket höll på att komma i konflikt med det mäktiga Tyskland för några polynesiska småöars skull.
Så gick det nu äfven, då portu- giserna kommo i hetsig uppsvallning öfver det insteg, som engelsmännen beredt sig i det afrikan- ska Nyassalandet.
Hvarken Spanien eller Portu- gal hafva numera någon nämnvärd kolonialmakt, men minnet af den tid, då de egde en sådan, bevara de med stolthet, o c h de därmed förknip- pade anspråken fasthållas, äfven sedan hvarje hopp o m deras tillfredsställande längesen är o å - terkalleligt förbi.
Portugal har ej längre i Afrika något herradöme, värdt att tala o m, men det har haft ett sådant, o c h de vidsträckta kustländer, hvilka det en gång » tagit i besittning », betraktar det fortfarande som sina.
Med stigande förbitt- ring sågo därför portugiserna det britiska syd- afrikanska sällskapet utbreda sig i Nyassalandet.
Denna känsla tog sig snart på våldsamt sätt ut- tryck; man hejdade ångfartyg, tillhörande nämnda sällskap, o c h tvang engelsmännen att nedtaga den flagga, de hissat till tecken af territoriel suveräni- tet- Därtill k o m våldet mot de engelska flaggorna i Makolololandet.
Ett sådant beteende förekom England, ungefär som o m en kontorist skulle våga att för någon småsaks skull gifva firmans allsvåldige principal ett slag i ansiktet.
I en not från Salisbury, den engelske utrikesministern, hotades Portugal med ögonblickligt afbrylande af den diplomatiska för- bindelsen, j a, äfven med » därutöfver gående åtgär- der », o m det ej lemnade ögonblicklig upprättelse.
England förde sålunda principalens språk, o c h som principal kunde det äfven på visst sätt be- trakta sig.
Allt sedan afslutandet af den Methuen- ska handelstraktaten 1703 har Portugals hela statsekonomiska existens varit beroende af Eng- land; detta beroende tilltog i följd af båda län- dernas ställning till hvarandra under senare delen af Napoleon l:stes tid; det ökades än mera genom det skydd, England gifvit åt den konstitutionella författningen i nyssnämnda lilla rike.
Det säger sig själft, att Portugal som den mindre staten fick gifva vika i den statspolitiska konflikten.
Det sökte dock äfven här » stå på sig » i det längsta; det begärde skiljedom, men England vägrade an- taga någon sådan; det vädjade till stormakterna, men dessa vilja åtminstone ej synbart inblanda sig i tvisten.
Därmed är emellertid saken ej ut- agerad; den har äfven sin handelspolitiska sida.
I uppsvallningen af patriotism synes nu Portugal vilja frigöra sig från det kommersiella beroendet af England.
Det har kontramanderat stora b e - ställningar hos engelska industrifirmor o c h får väl sedan i sin ordning se sig o m, huru det skall frigöra sig från det engelska kapitalets herradöme.
Helt o c h hållet utan ryggstöd tycks det icke vara.
I en allmännt spridd tysk skämttidning förekommer en kolorerad karrikatyr, s o m belyser situationen.
Det engelska lejonet är i fullt språng öfver Afrika och lägger däröfver sina breda tassar, mellan hvilka portugiserna försiktigt söka taga ställning, medan det anstormande lejonet bakifrån fattas i svansen af en uniformerad krigare, livars nationa- litet tillräckligt röjs af pickelhufvan.
Om den sociala frågan blir mycket att säga nästa gång; nu är utrymmet redan för mycket anlitadt.
Till januari månads konto hör dock det viktiga faktum, att socialistlagen ej gått igenom vid tyska riksdagen.
Just ur antisocialistisk syn- punkt måste man helsa detta resultat med bifall.
Polisåtgärderna hafva visat sig vara reklam för denna rörelse; skall den med framgång bekämpas, måste det ske på öfvertygelsens väg.
Hvem är nutidens mest uppmärksammade per-
I DU N 62 son?
Det är icke Bismarek, ännu mindre Boulan- ger; nej, det är Stanley.
Efter långvarig oro fick man under sista månaden förlidet år underrättel- se om framgången af hans senaste expedition.
Under detta år hafva vi förnummit, huru han som segrare kom till Zansibar och däröfver (14 jan.)
till Kairo; nu förestår hans festliga motta- gande i Europa.
Åtskilligt mer kunde vara att tillägga för janu- ari månad; men det må, i betraktande af det re- dan starkt anlitade utrymmet, komma som inled- ning till nästa månadsöfversikt.
Af d:r Emil Kleen ha vi erhållit den upplysningen, att det med detta namn undertecknade poem » Serenad », som förekom i Iduns senaste num- mer, ej är af honom författadt.
m April i februari.
CTL^ AQ a a o s s k ^ * nordens fransmän; vi e
Tänk bara denna vinter, min fröken!
Hur ofta har ni inte rullat upp er gardin i förhoppning att finna snöskimrande tak och termometern långt under fryspunkten.
Men termometern har varit som besatt i år.
Den måtte i sitt kvicksilfverhjärta gömma någon liten förälskelse från sommarn, efter som den ' är så varmblodig af sig.
Sommaren — ja, snart ha vi den här igen.
Det är ju redan vår, full vår med soligt blå himmel, blåsippor ute i Djurgårdsskogen och ett vatten mellan Museum och Slottet — ett vatten, som härmar Medelhafvet, där det speg- lar Capri och Vesuvs rökhvirflar.
Ja, det måtte vara vår — april i februari.
Världen har nu så länge varit på tok, att^det inte alls är att undra på, om exemplet till sist skulle smitta och naturen bli det också.
- Men härligt är det i alla fall.
Man vaknar upp som en fluga, som sofvit vintern öfver, och det är med en känsla af oändligt välbe- finnande man andas in denna rena, milda luft.
Den vårsolen — hur den kan förgylla allt — inte endast plåttaken, kronan på slottets flagg- stång, masttopparna längs Skeppsbron, kyrkor- nas kors — • utan också lynnet — hvardags- lynnet.
Tag på er lilla förtjusande hatt, den där som kom julaftonen, inpackad som en liten hertig, så fint var det gjordt, men så kom den också direkt från Paris — eller från Labatt i Stockholm, hvilket ju är lika bra.
Men tag på den i alla fall.
Så er kappa, fodrad med niärd, edra gants de Suede och er långa boa, som också jag hade godt af en gång — ni minns, när jag följde er hem från teatern den där kvällen, då det smällde till — pardon, frös på, vill jag säga.
Och nu er arm!
» Hvad tänker ni på, min herre? » Nej, det är sannt vi ä ' i Stockholm och inte i Paris, och jag är inte heller det minsta för- lofvad med er.
Det är synd, men det är en sanning.
Framåt således, min fröken, på vanligt sätt som ett par istadiga hästar, som inte ännu lärt sig dra jämnt!
Vet ni, hvad — » Säg ut! » Det föll mig något in — vet ni hvad det är för väder i dag?
» Ni ä " lustig! » Visst inte — det är Lidingöbroväder.
Kän- ner ni då inte i tankarne, hur godt det skulle smaka, stufvad lake och gammalt rhenskt, att 189G -- spisa på den soliga verandan, med fjärden glitt- rande framför oss.
» Men, min h e r r e.
» Herregud, det är luften, vårluften, som gör mig yr i hufvudet.
Ni med mig på Lidingö- bro,.
lake och Johannisberger.
det vore världens sista dag — hvad skulle alla edra tanter säga? » » Ni måste vara förnuftig! » Förnuftig — ja, min fröken, jag vill vara förnuftig, men det har sig så svårt.
Se då på alla dessa unga damer, eleganta, korrekta, se hur denna fläkt af berusande sydlig vår kommer deras ögon att tindra, läpparne att le, farligare, skälmskare än vanligt — men låtom oss vara förnuftiga!
Ingen lake, ingen Johannis- berger — en bakelse och en kopp choklad inne hos Hellbachers — » Nej, ingenting — ingenting alls! » Men jag trodde.
» Ni har trott galet — tror ni världen ens tillåter en ung dam att äta bakelser och dricka choklad inne på ett konditori med en ung herre?
Nej, det går visst inte an!
Det är i balsalen vi i tusen små friheter få ta skadan igen — i balsalen äro vi fria, där tar konvenansen sig en lur, emedan den tror sig så säker. » Akta er, min fröken, ni ironiserar ... » Ack ja, det är vårluften, som ni själf sa '.
Låt oss gå ut.
långt u t.
öfver Skepps- holmen ända ut till den sista klippan på Kastell- h o l m e n.
där andas man friare. » Hvad tänker ni på?
» På att drömma, att jag lefver.
att våren har kommit på fullt allvar, utan att, som den nu kanske gör, narra oss april.
april i februari ... att vildgässen ha k o m m i t.
att svalorna bygga b o.
att ångbåten för mig långt — långt dit ut, där jag kan se hafvet.
» Alldeles som Ibsens Frun från hafvet.
» Ack, Ibsens hafsfru finns hos oss alla; det är det underliga, det okända, det berusande fria, det är.
» Vårluften, som söker.
den för med sig så många gamla drömmar — helst när man är tjugo år.
» Och lefver som i ett kloster hos fyra tanter! » Ja, så är det!
Daniel N e l l i e B l y F — m.
— se där ett namn, som på senaste tiden öfver hela den bildade världen väckt det llfligaste intresse och varit snart sagdt dag- ligen på tal.
Vi förmoda ock, att knap- past någon af våra läsarinnor finnes, som ej i pressens spalter mött intressanta redo- görelser för den unga amerikanskans ovan- liga bragder, nu särskildt senast hennes resa kring jorden på 72 dagar, genom hvil- ken Jnles Vernes bekante Phileas Fogg för evigt ställts i skuggan.
I förra veckan återkom miss Bly från sin uppseendeväckande färd via San Fran- cisko till New York, genom hela den stora nordamerikanska världsdelen helsad med jublande ovationer som en af vår tids ovan- ligaste representanter för kvinlig företag- samhet, djärfhet och energi.
Nellie Bly är dock ännu en helt ung kvinna på föga öf- ver 20 år.
Omedelbart efter hennes återkomst af- sände Iduns redaktion till den stora New- Yorktidningen » The World », på hvars be- kostnad miss Bly företagit den enastående färden, kabeltelegram med anhållan om hen- nes porträtt.
Vi ha haft nöjet på samma väg mottaga miss Bly ' s personliga svar, det hon omgående till Iduns läsarinnor af- sändt silt porträtt, hvilket kommer att in- föras, så snart det hunnit hit anlända och reproduceras.
Om circa 14 dagar hoppas vi sålunda kunna bjuda våra läsarinnor på det intres- smita originalporträttet af Nellie Bly.
En dockutställning.
Englands första kvin- liga läkare, Elisabeth Garrett Anderson, öppnade för omkring 15 år sedan i London ett sjukhus för kvinnor, där läkarevården såväl för de på stället vårdade som vid den talrikt besökta klini- ken bestrides af henne själf o c h andra kvinliga läkare.
Sjukhuset har alltjämt underhållits genom frivilliga bidrag o c h inkomsterna från någon kon- sert eller bazar jämte de mindre afgifter, s o m erläggas af hvar patient.
Så småningom har ut- rymmet i det för ändamålet inköpta huset vid Marylebone Road visat sig otillräckligt, och förra året lade prinsessan af Wales grundstenen till en ny, större och ändamålsenligare byggnad.
Medel till denna nybyggnad hafva skänkts af flere för saken intresserade personer, men ännu behöfves en större summa, och för att anskaffa denna kom- mer en bazar att anordnas i den nya byggnaden den 29 april d. å.
En afdelning af bazaren ä r afsedd att tillika utgöra en utställning, egen i sitt slag, af dockor, dockmöbler, dockkläder m. m.
och för att göra denna så rikhaltig s o m möjligt erbjuder utställningskomitén 22 pris, hvardera å!)
kr., samt ett första pris å 95 kr.
o c h tvänne an- dra pris, hvardera å 57 kr.
Närmare plan och regler för täflingen kunna erhållas genom fru J.
A. Westerberg, Kungsportsavenyen 15, Göteborg, eller fröken Lotten Lagerstedt, Hvitfeldsplatsen 7 därsammastädes.
Man vågar göra sig den för- hoppning, att bidrag till dockutställningen skola inflyta äfven från Sverige.
Och detta hopp näres af tanken på att mer än en lidande svenska sökt och funnit hjälp å detta sjukhus och med tack- samhet minnes det välvilliga deltagande hon där fått åtnjuta.
t Teater och musik.
Sjette symfonikonserten egde rum sistl. lördag med biträde af den framstående och med rätta härstädes så högt uppburne vio- loncellisten Franz Neruda, hvilken äfven denna gång i ett af h o n o m själf komponeradt konsert- stycke lade i dagen de solida egenskaper, som göra honom till en af nutidens mest framstående exekutörer på sitt svåra, men tacksamma instru- ment.
Programmet inleddes med Dentes i Berlin prisbelönta d-moll-symfoni, korrekt och i klassisk stil hållen, med korta, melodiösa och väl genom- förda satser.
Kompositören, som själf ledde ut- förandet, helsades med lifliga applåder.
Konser- tens intressantaste nummer var otvifvelaktigt det sista, emedan det för oss presenterade en här alldeles ny tonsättare, den i utlandet högt upp- burne ryssen P. Tschaikoiosky.
Den nu framförda symfonien (g-moll) tillhör visserligen hans ung- domsarbeten, men vittnar dock tillräckligt o m, att man här har att göra med en tonsättare af rang.
— Programmet utfylldes af hr Lundqoist, hvilken förträffligt tolkade Södermans vackra ballad » Tann- häuser ».
Salongen var fullsatt o c h bifallet efter alla nummer lifligt.
Måndagens föreställning af » Lakmé », gafs för utsåldt hus och bevistades af konungen med uppvaktning, jämte ett antal inbjudna damer o c h herrar.
Första föreställningen af Meyerbeers » Robert af Normandie » vid dess nu förestående repris kommer att gifvas som recett för Kungl.
teatrar- nes pensionsinrättninr /.
Under inöfning äro: Ver- dis » Othello », Rossinis » Barberaren i Sevilla * o c h Mozarts ' » Figaros bröllop ».
K. dramatiska teatern har redan nytt stycke, ehuru den ännu alltjämt i har en gifvande kassapjäs.
Det nya nåd och onåd », komedi i fyra akter upptagit ett » Cnamillac stycket » P å af Giuseppe
IDUN 1890 Giacosa, öfvers.