Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Domaren ersättning genom högre expcditiöifslöséh, liVfllfön förhöjning skulle drabba-de rättsökande i allmänhet, äh att låta honom höll älla sin nu egande lott i sakören, då dessutom, hvad angår Uomstölärife i landet, ifrågavarande botösaudel utgör nästan den énda inkomst, ‘stfth Nämndeman, för dét med deras dömärebefättning förenade besvär, 'häfva litt uppbära; och då, hvad angår Johannes döhdnssons förslag deroth, itt "Kronans och Kyrkörnes bötesändelar mätte ähväiidäs lill fattige barris upp•fostran, Utskottet förmodar, att de bötesmedel och afgijfter, hvilka rédäh äro anslagne till nyttiga ändamål, icke böra derifrån rubbas, med mindre andra tillgångar anvisas i stället, i hvilket hänseende dét icke ‘tillkomhiär Lag-Utskottet ätt uågon ny reglering uppgöra; anser Utskottet sig UafVsi »kil att vördsamt tillstyrka, det ofvanberörde motioner mätte utah afseende lemnäs.
Stockholm den 3 April 183^.
N:o a'4- Ankom till Evp.-UfVk. den 7 April kl. a e. t».
-Betänkand e, (ifver väckta motioner, dels om upphörande af Ifrätseriinte-egares rätt till lösen tpf skattefrälsehemman, sorn säl jos Utom börd, dels ock angående rättighet för .jordegaren att lösa räntan, när densämma utom börd säljes.
Hös Högvördige Préste-Ståndét här Herr Prosten Efie Sätiiiåti tfiähf saftit, hos Hedervärda Böhde-Sfåiidtet, HiksdagS-Failftiägtigäii Gästiifi Bikung till R.
St, Prot, 1834- 7 Sami. • 1 Afdtl, * 3:dj* Häftet. Lag-UUknttets Bet.
N\o 2 4- Gustafsson från Södermanlands
Län, uti afgifne memorial, sorn, underdel* 30 sistl.
Februarii oell den i5 påföljde Mars, blifvit till Lag-Utskottet remitterade, föreslagit/' alt, med ändring af 4 Cap. 5 Jorda-Balken, den åt Frälseränte-egare medgifna rättighet till lösen af frälseskatte jord mätte upphöra.
Till stöd härföre har hufvudsakligen blifvit anfördt, af Herr Prosten Ödman: att den i nämnde lagrum Kronan tillerkände lösningsrätt, i afseende på Kronoskattejord, blifvit upphäfven genom Kongl. Förordningen dea 31 Februarii 1789; att bibehållande af lösningsrätten för egare af fräise-vänta medförde olägenheter vid köpealhandlingars uppgörande, osäkerhet lör köpare samt obehag äfven för säljare; att egendomen kunde vara formerad af flere Kronoskattehemman, i förening med ett enda obetydligt Frälseskatte, på hvars område likväl den förnämsta åbyggnaden eller andra kostbara anläggningar blifvit uppförda, och, i detta lall, egaren af den obetydliga frälseräntan möjligen komma att begagna sin rättighet till lösen på det sätt, att antingen frälseskattejorden afsöndrades från den öfriga egendomen, till mehn för köparen, som derföre nödsakades alt med uppoffring köpa sig fri från lösningsanspråket, eller ock, derest till sådane händelser skulle lämpas den i 5 Cap. 3 §. nämnde Balk uttryckta princip, ”att bördeman icke häfver våld börda en del af den jord, som i ett köp såld är, den orimliga förmon härifrån uppstode, att frälseräntans innehafvare egde inlösa både Kronoskatte- och Frälseskattejord, ja äfven rent säteri och frälse; och att, då frälse-ränta ginge i köp såsom fastighet, syntes deraf, att något enskildt contract emellan räntans innehafvare och jordegaren om återlösen, i händelse af försäljning, hvarken kunnat ega ruin, eller ens kommit i fråga; — samt af Gustaf Gustafsson: att det icke sällan inträffade, att den, som, utom börd, köpt frälseskattejord, måste, för att afböja räntetagarens lösningsanspråk, underkasta sig att medgifva en stundom betydlig förhöjning af den årliga afgälden; och att ränte-egarens förfarande i sådant fall utgjorde ett obilligt prejeri, hvarigenom äfven en säljare måste blifva lidande, emedan köparen vöre föranlåten att taga i beräkning omförnaälde äfventyr.
, _ Hos Yällofl. Borgare-Ståndet åter har Herr S. J. Wijkman uti ett anförande, sorn bemälde Stånd den 3 sistl.
Mars till Lag-Utskottets behandling öfverlemnat, gjort den framställning, att om än ifrågavarande lösningsrätt för egare af frälseränta, i sin uppkomst, åsyftat en förmon för Ridderåkapet och Adeln, sorn deri liden hade uteslutande rätt att besitta fräls#- jord, men hvilken rättighet sedermera blef inskränkt och n* mera aR - Lag-l}t skottets Bet.
N-.o 34.
J9 fleles upphört, det i allt fall icke funnes något annat giltigt motiv, hvarföre ränte-egarens lösningsrätt blifvit bibehållen i 1704 års Lag, än det, som åberopas i Kongl.
Resolutionen på Städernes besvär den 3 December 1680, 19 §., nemligen: ”att jorden och utlagorne må consolideras, hvilket länder till hemmanens bättre cultur,” hvarföre och enär detta goda ändamål ytterligare befrämjades, om äfven egare lill frälseskattejord berättigades att lösa den deraf utgående räntan, då denna säljes utom börd, samt någon rimlig anledning svårligen kunde uppgifvas, hvarföre jordegaren skulle hafva sämr® rätt, än den ränte-égaren finge åtnjuta, Herr Wijkman föreslog det tillägg till 4 Cap. 5 Jorda-Balken, att, då ränta af frälseskattejord såldes utom börd, den skulle hembjudas honom, som jorden egde, hvilket hembud barde, i öfverensstämmelse med Kongl. Förordningen den i3 Junii 1800, ske inom trenne månader efter första uppbudet.
Ffter öfvervägande af hvad sålunda är vordet anfördt, får Utskottet vördsamligen tillkännagifva, att då Lagens stadganden i 5 Cap. 3 och 4 §§.
Jorda-Balken, ”att bördeman ej häfver våld att börda en del af den arfvejord, som i ett köp såld är, derest ej båda öfverenskomma det att skilja, samt ”att, när både arfve-och aflingejord är i ett köp å landet, bördeman, som vill arfvejorden börda, också är pligtig att lösa aflingejorden, så framt köparen sjelf den ej behålla vill,” otvifvelaktigt böra tillämpas i det fall, att, jemte frälseskattejorden, äfven annan jord blifvit i samma köp såld, hvadan en jordegendom, af både frälseskatte och annan natur, icke kan komma alt styckas emot köparens vilja, samt egaren af frälseräntan ej heller är berättigad alt lösa mera, än frälseskattejorden, derest köparen vill behålla det öfriga, då räntetagarens försök att, genom åberopande af lösningsrätten, bereda sig vinning icke kan föranleda till något verkligt lidande för köparen, som har frihet att afstå köpet och dymedelst undgår ifrågavarande uppoffring, samt ej heller, på sätt Gustaf Gustafsson förmenat, bör kunna verka till minskning af köpeskillingen, enär köparen har destoroindre alt befara lösningsanspråket, i den nion han väl betalt egendomen, och då det, på en annan sida, visar sig medföra nytta för jordbruket, att den åtskiljda eganderätten till jorden och till räntan åter varder i en hand förenad, samt för befordrande häraf, och för alt så vÄ jordegaren som ränte-egaren bereda lika rättigheter och fördelar i omförmälde hänseende, lösningsrätten synes höra vara ömsesidig; finner Utskottet sig böra, med afstyrkande af bifall å Herr Prosten Ödmans samt Gustaf Gu - Ia>g-tUt; köttet t ABm.
Nv> *4- *ö j angående upphörande
Uf frMse'ränte^egares rättighet ött dosa ékattejorden, biträda äHerr 'Wijkmans »motion, roéh, till följd häraf, göra den hemställan, s&tt j i likhet med hvad angående lösen och hembud af jorde,ganderätt ftill frölse-skattefternman nu är stadgadt j döt mätte genom vtflöidnoFÖrfKittning påbjudas: att, dti frälseränta Ml fes utombord , •■dka.ll •månader iffän första uppbudet, och jordegaren vxrm berättigad ■mtt samma ränta till sig lösa, inom den tid och i elen ordning , dmn 'börtieman iakttaga bör, tderest 'han mili sin bördsrättbegegrm.
SfcriÉhdim -dea 3 April i 834- STOCKHOLM, M4> b&s T. A. ■ L/ig- Vt skottets Bet. ‘N'.i 05. ti J\T:o a5. /Antom tiH 'Exp.rUtsk. den 7 April kl ra e. *n. J.Betänkande, öfver Riksdags-Fullinägtigen Eric iEricssons från Westmanland .motion , .om prcescriptionStid för damfäste Jarid ringar.
Uti memorial,, som Hedervärda Bonde-Ståndet den i - sistl.
Mars till Lag-Utskotlet remitterat, har Riksdags-Fullmägtigen från .Westmanland Eric Ericsson andragit, .att ehuru Kongl.
Förordningen den 13 Junii .1800 stadgar, alt ”den som har fordran hos annan, i gods, penningar eller hvad det är, och klöfver ej den skriftligen eller muntligen, eller gifver den ej an för Rälta eller Konungens ‘'Befallningshafvande inom ro år, må derå sedan åcke någon talan eg?,”
Kade lik väl en del Domstolar tillåtit sig, i fråga om lagäkräftvunna domar, utsträcka betalningsskyldigheten hos gä Idenår en vida utöfver omförmälde i o -år, så .att, efter det en fordran blifvit genom utslag till betalning fastställd, densamma, äfven om borgenären för■ tege sitt anspråk under -20 Ar eller mera, .efter utslagets dag, -icke destomindre ansågs betalningsgild, när påstående derom :gjördes; hvilket Motioliairen-trodde rakt stridande emot "Författningens afsigt, sorn tvifvelsutan varit, att tillintetgöra nödvändigheten af att i en obegränsad tid förvara hvarjehanda betalningsbevis.
I anseende härtill och då enhet i lagskipning gen vöre högst angelägen, samt enskildes säkerhet hufvudsakligen berodde derpå, att en Lag ej måtte kunna tydas efter godtycke, föreslog Molionairen, att, till närmare bestämmande -af prtesciptionen för fordringar . berörde JSongl.
Förordning måtte erhålla följande lydelse: ”Den som hos annan eger fordran .af hvad beskaffenhet sorn helst, deribland . äfven:inbegripne rädane anspråk , sorn tillkommit i följd af lagakraftvnnne beslut, och kraf ver den ej skriftligen eller munteligen, eller gifver deri ej an för Rätta, eller hos Konungens Befallningshafvande inom 10 är, räknadt fran den dag fordringen tagit "sin början, eller utslag derom blifvit meddeldt, må derå sedan icke någon talan ega.
Är lagakraf tvunnet utslag genom executorns vållande fördröjdt till verkställighet öfver 10 år ifrån den dag ansökning .derom hos honom gjordes, varde ock gäldenären från kraf vet fri, och.
.upprätte den, sorn försummelsen vållat, ali derigenom timad skada.” .Bihang till R, St, Pr«t* i,834. 7 Sami. 1 Af dt!, a 4 - de Häftet, Log-Utskottets Bet.
Härmed hafva förenat sig Riksdags-Fullmäglige Eric Harlsson från örebro Län, samt Nils Insulin, Jan Peter Jansson och Olof Pehrsson frän Stockholms Län, hvaremot Riksdags-Fullmäg tigen JSils Strindlund från Wester-Norrlands
Län yttrat den mening, hvari många ai' Bonde-Ståndet hörts instämma, att verkan af lagakraftvunnet utslag i skuldfordringsmål icke borde vara beroende af någon praescriptionstid, utan att sådant utslag skulle gälla inlill dess betalning sker, om än dermed komme att i hur» lång tid som helst fördröjas.
Hvad sålunda förekommit har Utskottet tagit i öfvervägande; och då det är en, på vigtiga skäl, i lagstiftningen antagen grundsats, alt all talan i civila rättsfrågor bör inom viss tid bevakas, för att kunna emot annan person göras gällande, samt någon giltig orsak ej finnes förekomma, hvarföre den, genom Kongl. Förordningen den 13 Junii 1800, för fordringar i allmänhet stadgade praescriptionstid, icke borde ega rum äfven för sådan* fordringar, hvilka genom dom eller utslag blifvit fastställde, enär, éfter lång lids förlopp, hvarunder skriftliga handlingar kunna gå förlorade, samt vittnen dö eller bortflytta, eller de omständigheter, hvaraf målets utredning beror, falla i glömska, enahanda svårighetsr kunna möta gäldenären, i afseende å domfäste skulder, som i afseende a andre, att, genom bevis om gjord betalning, värja sig från orättmätiga kraf, samt någon dylik åtskillnad på fordringar ej heller göres i öfrige fall, der bevakning är föreskrifven, såsom i fråga om concours eller årsproclama, vid hvilka tillfällen do på dom eller utslag grundade fordringarna måste, likasom andre fordringsanspråk, i stadgad ordning anmälas, så vida icke borgenären skall förlora sin rätt; tror Utskottet, sorn delar Motionairens öfvertygelse om vigten deraf, alt all olikhet i lagskipningen, rörande detta ämne, för framtiden förekom mes, sig bora vördsamt tillstyrka ' utfärdande af en allmän Författning, hvarigenom förordnas, att hvad i Kongl. Förordningen den i3 Junii 1800 stadgas derom, att den, sorn häfver fordran hos annan, i gods; penningar eller hvad det är, men ej kräfver den skriftligen eller munteligen, och ej eller gifven den an inför Rätta, eller hos Konungens Befallningshafvande, inom 10 Ar, derå sedan icke eger någon talan, äfven bör tillämpas å sådane fordringar, som genom dom ellet' utslag blifvit fastställde.
Men i öfrigt, och hvad angår förslaget, att, derest verkställighet af lagakraftvunnet utslag genom executorns vållande fördröjes öfver 10 år från dag ansökningen derom gjordes, gäldenären skulle vara fri från kraf - Lng Utskottets Bet.
Nio a6, 3 vet; så emedan något giltigt skäl icke lärer kunna uppgifvas, hvarföre bor genär skulle löpa större äfventyr sedan han fått sin fordran domfäst, än förut, och då mera icke kunna, genom kraf hos gäldenären, eller behörig anmälan hos Domaren eller Konungens Befallningshafvande, bibehålla fordringen gällande, utan vara nödsakad uttaga densamma, hvilket för gäldenären sjelf kunde medföra största olägenheten; och enär det vore en uppenbar orättvisa, om, då borgenärefi gjort allt hv^d på honom ankommer, för att bevara sin fordringsrätt, han'likväl skulle kunna gå densamma för lastig, i följd af executorns försumlighet; hemställer Utskottet, att denna del af motionen icke måtte bifallas.
Dock varder denna mening lill Rikets Högloft.
Sländers vidare ompröfvaRde hemställd.
Slockholm den 5 April iS34* N:o 36.
Ankom till Exp,-Utsk. den 7 April kl. 7 e. m.
Betänkande, öfver Herr Friherre Jacob Cederströms motion, 0m upphäfvande af förbudet att föra foder ifrån bole.
Ridderskapet och Adelil har, under den 3 sisth Mars, till Lag-Utskottet remitterat ett af Herr Friherre Jacob Cederström afgifvet memorial, deri Herr Friherren föreslagit, att stadgandena i allmänna Lagen och serskilda Författningar, hvarigenom försäljning af foder från bole är förbjuden, mätte upphäfvas; och såsom skäl härföre anfört, att dessa lagstadganden icke efterlefdes i allmänhet, och icke kunde till efterlefnad med stränghet hahdhafvas, utan att städernes behof af foder skulle från främmande länder införskrifvas, hvadan sådane förbud hädanefter endast borde tillhöra conlractsbestämmelser för lägenheter, der det af egariie pröfvades nyttigt.
Lag-Utskollet får i anledning häraf yttra, att, enär ifrågavarande sladganden, hvilka egentligen angå boställsinnehafvare och arrendatorer, efter Utskottets öfvertygelse, medföra verklig nytta och jemväl äro nödige för sådane händelser, då de med aboratten förenade vilkor i delta hänseende 4 Lag-Utskottets Bet.
N:o 27. ieke blifvit pä annat sätt bestämde, samt det för öfrigt jemväl nu slär jordt egaren ocli åboen alldeles fl itt, att, efter eget godtfinnande, om vilkoi eu sig förena; förmodar Utskottet, att ofuanberörde motion icke- lärer fört jena något afseende..
Hvilket' understa lies Rikets Högloft...
Ständers upplysta pröfning.. Slockholm., den 5.
April 1834- N:o 27T ÅViköm till Exp; Ulsk. den 7 April kl. 2 e; m.’- Betänkande_, öfver Riksdags-Fullmägtigen Johan Anderssons från'
Upland motion j dels -om uppläsande vid hvarje Ting och en gäng om året från predikstol ärne af Kongl. Förordningen den 28 Juniv iyg8 j angående vissa omständigheter uti lagsöknings- och utmätningsmål j samt af Kongl. Förklar ingeri' den 15 Januarii 1806j rörande behörig
Domstol för klander emot räkning å borgade- varordels ock att hänvisning till klander, måtte ä sådan räkning af borgenären tecknas.^ Från Hedervärda Bonde-Ståndet är,, under1 den 27 sistl.
Februarii,, till L’ag-Ulskottet öfverlemnadt ett af Riksdags-Fullmägtigen Johan Anders-- son- från Upland; afgifvet memorial, deruti Han andrageiy huruledes det goda ändamål, sorn med Kongl.
Förordningen den 28 Junit 1798, i livad den angar räkning å borgade varor,, tyckes vara åsyftädt>.det nemligen, att ej j allenast gäldenär måtte få veta hvad han är skyldig, utan äfven borgenär, en viss tid efter räknings aflemnande, erhålla en utmätningsgild fordran,, skall på de fleste orter oell synnefligasl på landsbygden vara alldeles förféladt, och att samma Författning föranledde till missbruk å borgenärs sida,, så att personer af allmogen ofta finge vidkännas betalningsskyldighet för hvad de icke borgat; emedan dé, efter emottagande af handelsräkningar, hvilka antingen bort tillställas andre-personår eller ock varit i anseende till påföringarne i ett eller' annat afseende origtige, af okunnighet om.
Författningens föreskrifter låtit- dén för klander bestämda tid af 6 månader,. utan vidtagande af någon åtgärd, tilländalöpa, samt derefter blifvit för de: origtige. räkningarne lagsökte. och,, oansedt-hvad inYändning^som helst, ;åläg*r Log-JJtskotteis
Ihtt K:a 27; 5 de betalningsskyldighet.
I anledning häraf, och då jemväl Rongh-Förkla,- ringen d«n-15 Jrmuarji 1806, angående behörig
Domstol för klander mot räkning å borgade varor, vore för menige man lika obekant sorn 1798 års Förordning, har Motionairen föreslagit, att omför mål de tväwie Författningar måtte vid hvarje lagtima Ting. och i Kyrkorne från predikstplarne, • åtminstone en gång. om året, till allmänhetens kännedom uppläsas; äfvensom han hemställt, om meddelande af. den föreskrift, att hvar och en, sorn tillställer räkning å borgade varor> bör, vid äfventyr att i annat fall tillställandet anses utan all kraft och verkanj ovilkorligen derå teckna hänvisning för emottagareiij attj inom 6 månader efter delf åendet, vid vederbörlig
Domstol anmäla det klander- emot berörde: räkning, hvartill fog möjligen »kan förefinnas.
Denna motion, hvilken: Rifcsdags-Fullm.
Anders Andersson från Westerås Län biträdt, har Utskottet förehafty och hvad först angår förslaget om berörde Kongl.
Författningars uppläsande; så, enär Utskottet icke inser,, att desamma, mera än mångå andra lagar och påbud, i afseende hvarå det årligen förnyadé kungörandet ejär föreskrifvet, påkalla ett sådant förfarande, anser Utskottet Motionairens så beskaffade förslag icke böra till någon åtgärd föranleda.
■ Vidkommande åter frågan om åläggande för borgenär att å räkning öfver borgade varor teckna hänvisning till klander, så emedan icke, efter Utskottets erfarenhet, något behof af en sådan anstalt hittills visat sig, samt stadgandet tvifvelsutan skulle kunna gifva anledning till mångå tvister, afgående hänvisningens rigtighet och fordringens deraf beroende utmätnings-- gjdda'egenskåp; kan Utskottet ej eller å denna del af motionen tillstyrka bifall!- Stockholm» den 5 April i834-- F:o 3gb Ankom tilf- Jftp* Utskl den 9 April kl. 4 e; m"’ Betänkande, öfver väckta motionera, angående skärpning af sträf ~ fet föv åverkan.'
Ridderskapet och Adeln' samt Hedervärda Bonde-Slåndeti hafvä till Lag-Utskottet! blifvit* remitterade^ följande motioner; 1:0 af* C Lag-131 skotten Btt, N:o 28.
Herr Anders von Wahrendorff: alt det vore en besynnerlighet och en orättvisa, att det icke räknades för tjufnad, utan för åverkan, då skogen huggej på roten och bortföres af åverkaren, vare sig timmer, ved eller gärdsel ock atör, men att deremot, om reden är upphuggen i famn, det då räknas för tjufnad, ehuru en timmerstock och ett storverksträd i väjde vida öfversteg «i huggen famn ved.
En förändring i' delina lag tycktes vara af nöden, aå vida en skogsegare skulle kunna hafva hopp att i framtiden se sin skog fredad från tillgrepp af obehörige personer, helst erfarenheten vittnade, att vitesförbud icke voro tillräcklige, och att man sällan åtkomme skogstjufv»r på sjelfva gerningen, emedan de mest begagnade natten och ofta voro s8 talrike, att de af en ä två skogvaktare icke utan lifsfara kunde angripas.
Finge man ändtligen någon reda på förbrytaren, så erhölle man väl stämning och en långvarig process, men vunne sällan något skadestånd eller annat ändamål än möjligen en obetydlig förhöjning af vitesförbudet.
Af dessa skäl och då ej mindre bränvinsbränningen, för hvars bedrifvande en mängd husbehofsbrännare toge sina skogsförnödenhetei1 hvar de finnas, än äfven ångbåtsfarten på vissa orter i senare .tider mycket ökat vedbehofvet och föranledt sk.ogsåveikan, trodde Motionairen det vara af högsta- vigt för skogess besparande och egande rättens helgd, att brottet bestraffades såsom stöld och att skog ej ansåges för sådan egen4 om, hvilken växer för atta och utan ansvar kan tillgripas af hvem som helst; 2:0 af Herr Friherre Berndt Wilhelm Fock: alt lagens stadgande om ansvar för skogsåverkan icke nu mera uppfyllde sitt ändamål, enär det vöre en allmän klagan, att skogsegare lida kännbara förluster genom tillgrepp af skogseffeetei’.
De obetydliga böterne, i de få fall då åverkan kunde öfverbevisas, vöre ett intet jemförde med hans fördel af gerningen.
Skogarnes ökade värde, snart'utgörande en bland jordbrukarens och i synnerhet bruksegarens största förmoner, gjorde det nödvändigt för lagstiftningen att taga skogen i hägn emot våldsverkare, helst vid den tidpunkt, då man med så mycket skäl ifrär för en förbättrad skogshushållning; oea som tillgrepp af skogseffecter utöfver tio daler silfvermynts väl de icke sv»- tes vara mindre straffbara än andre tillgrepp af lika betydenhet, hvaremot, vid skogsåverkan till mindi-e värde, än tio daler, mildrande omständigheter oftare kunde förekomma, såsom då en fattig backstugusittare med åverkadt vindfälle uppvärmér sin koja under sträng köld, i hvilket fall denne ej troddes böra vidkännas för hård bestraffning, hemställde Motiönairen, att dll skogsåverkan, som öf verstiger tio daler silfvermynts värde, måtte blifva 1 allo såsom stöld bestraffad, hvarigenom säkrast vunnes d«l Lag-\j c skotten Bet, N:o 28. 7 allmänt vigtiga syftemålet, alt i opinionen erhålla någon motvigt mot de» •tegrade retelsen till ifrågavarande brott; 3:o af Riksdags-Fullmägtigen Thomas Nilsson från Christianstads Län: att, enligt 5 §. 10 Cap. Byggninga-Balken, jemförd med Kongl. Förordningen den 3o September jSoi, egde väl
Domaren, när - åverkan oftare inträffade å någons enskilda egor eller afdelda skog, utöfver de i lagen stadgade böter, föreskrifva serskildt vite från och .med 3 R:dr 16 sk. till a5 R:dr/ efter sakens beskaffenhet; men emedan ansökningen derom 4 hvarje jerskildt fall medförde för jordegaren kostnad och besvär, och åtskillig®
Domare icke beviljade dylikt vite förr än åtal. mot någon viss person varit anstäldt och denne blifvit om förseelsen-öfyertygad, samt då åkerbruksskötseln i senare tider märkligen förkofrats och egorne å de fleste ställen redan voro delade, eller åtminstone under skiftesberedning, hvadan jordbrukaren borde hugnas med fred och säkerhet för siij med möda och kostnad i ordning brngta egendom, funné Motionairen sig föranlåten yrka den rättelse och tillägg uti 5 ,§\ tö Cap.
Byggninga-Balken samt ofvannämnda Kongl.
Förordning, ätt sedan hemmansegar undergått laga delning, och fastställelse derå blifvit meddelad, skulle den, sorn derå föröfvade åverkan af hvad beskaffenhet sorn helst, böta för sådant ohägn , å inegor minst 6 R:dr 32 sk., och å utegor hälften mindre, utom skadans ersättande, med undantag likväl för de fall, då förbrytelsen vöre sådan, att den nied ari-* nät eller högre ansvar redan är belagd; varande af Hans Jansson från Elfsborgs
Län anmärkt, att lian funné den uti. sistberörde motion gjorda inskränkning till endast sådane egor, som undergått laga delning, vara olämplig, enär eganderälten i allt fall vore lika helig och påkallade skydd af lagen; hvarjemte, i anledning af samma motion, Nils Månsson från Malmöhus Län, Per Hindricsson från Norrbottens Län, Ola Jeppsson från Blekinge Län och Olof Lindbäck frän Hallands Län, m. fl. instämt deruti, att behofvet fordrade ökade ansvarsbestämmelser för åverkan å enskildes egor; . och /f:o af Riksdags-Fullmägtigen Hans Hansson från Bohus Län, med hvilken Olof Lindbäck från Hallands
Län sig förenat: alt, då den ständigt aftagande skogstiilgången, synnerligast vid hafskusterne, och deraf följande högi-e pris på trädvirke, gjort, att åverkansbrott i senare tider tilltagit, samt de ringa böter, hvarmed åverkan af mindre ädla trädslag, enligt nu gällande Författningar, beläggas, hvarken förmådde tillb*- kahålla förbrytelser af denna art, eller kunde förmå skogsegare, samt ann» mindre allmän åklagare, att dylika brott beifra, men så väl skogsvården, .8 Lng-JJt: kottet s B t.
A'jo ,98. »öm ålla andra .hushållsgrenar få senare tider varit föremål för öKade omsorger, samt kändt vöre, hvilka förödelser det olofliga begagnandet af skog , framför det loflig», förorsakade; ‘bitterne för åverkan af alla trädslag j med imdantäg af ek_, för bevars olofliga fällande straffet redan blif vit betydligen Ökadt j mätte förhöjas till ett belopp, sorn någorlunda motsvarad»,hvad för åverkan -af sistnämnde trädslag blifvit stadgadt