Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
» »Uti sin till Revisorerne afgifna berättelse hafva Fullmägtige -erinrat, att »icke någon kapital-rabatt för det konverterade lånet skulle få beräknas och att, »då den för 4*-proeents-obligationerna i kontraktet fastställda rabatt å en summa »af 2,000,000 Thaler motsvarade 120,000 Thaler, (Iler 320.000 R:dr R:mt, »så syntes konverteringen så fördelaktig för Svenska Statsverket, att Fullmägtige, »som af Rikets Ständer fått sig uttryckligen ålagd t att vid lånets upptagning »söka bereda de för Svenska Staten såsom låntagare mest fördelaktiga vilkor, »ansett sig icke böra underlåta antaga det derom väckta förslaget.
Härvid skulle »kunna anmärkas att, om endast fördelen afsåges, Fullmägtige tilläfventyrs bort, »i stället att, såsom ofvan är nämndt, anmoda spekulanterne att göra anbud å »ett 4‘-procents-lån med 1 procents kapital-inbetalning, inbjuda dem till delta»gande i ett premielån för hela den summa, som skulle upplånas.
Detta hade »åtminstone i det hänseendet öfverensstämt med Rikets Ständers föreskrifter, att »blott ett lån blifvit upptaget.
Det kan nemligen icke undvikas att, dåkursen »på de nu utgifna 44-procents-obligationerna naturligtvis är helt olika, än kursen »på premie-obligationerna, så kommer 1360 års jernvägslån att, när premie»obligationerna komma i marknaden, i kursnoteringarne upptagas såsom 2:ne lån »Att det åter icke kan vara förmånligt för Svenska Statens kredit, att de för »Svensk räkning upptagna och på utländska fondmarknaden noterade många, om »icke stora, lån till antalet ökas utöfver behofvet, lärer ock svårligen kunna »bestridas.» »Då Rikets Ständer beslutade, att Riksbanken borde för 4,000,000 Riks»daler deltaga i det lån, som för Riksgälds-kontorets räkning skulle upptagas, »förutsattes det, att detta lån i sin helhet skulle motsvara 25 millioner Riks»dalcr.
Det lån, hvari Rikets Ständers
Bank nu kommer att deltaga, motsva»rar deremot endast 4^-procents-lånets totalsumma, 21,666,666 §:dels Riksdaler, »såvida icke Banken kommer att föredraga premie-obligationerna, hvilket dock »icke är sannolikt, då dessa icke äro förskrifna med årlig ränta.
I hvilketdera »fallet som helst, kommer dock Rikets Ständers Bank att deltaga i ett lån ly»dande å annan totalsumma, än det lån skulle ega, å hvilket Rikets Ständers »beslut om Bankens deltagande hade afseende.» ”Den fördel Fullmägtige lyckats bereda Svenska Statsverket genom att så»sorn valuta för premie-obligationerna erhålla 120,000
Thaler mera, än om »obligationerna tillhört d^-procents 'lånet, må visserligen, äfven efter afräkning Stals-Vtsliotlets Utlåtande N:n 22.
II saf de betydliga kostnaderna för obligationernas tillverkning och bokföring m. m., »anses ganska stor; men då man besinnar, att låne-öfvertagarne, i stället för »kontant lemnade 2,000.000 Thaler, betingat sig obligationer till ett nominelt »belopp af 2,400,000 Thaler, eller 20 procent utöfver iånesumman, och att »obligationerna säljas till pari, lärer det vara obestridligt, att låne-öfvertagarne »i sjelfva verket på premie-obligationerne betingat sig en större kapital-rabatt, »än på öfriga delen af lånet.
Ifrågasättas kan ock, huruvida det icke möjligen »hade varit skäl att, såsom vilkor för konverteringens beviljande, för Riksgälds»kontoret förbehålla någon viss andel i dessa 400,000 Thaler, motsvarande i »Svenskt
R:mt 1,066,666§ Riksdaler.» »Slutligen få Revisorne fästa uppmärksamheten derpå, att det stora antalet »premie-obligationer, som enligt den antagna planen måste utgifvas, gjort det »nödigt att, till tidens vinnande, utfärda ifrågavarande obligationer utan att derå »finnes anbragdt något skrifvet namn, och utan att, med undantag af papperets »vattenmärken, egentligen några sådana försigtighetsmått mot efterapning blifvit »vidtagne, hvilka begagnas å sådana banksedlar eller andra dylika dokumenter, »sorn sakna skrifna namn.
Detta förhållande, som tilläfventyrs gör efterapning »af dessa papper alltför verkställbar, utgör en bland de olägenheter, sorn »ändringen af det ursprungliga låne-kontraktet medfört.» ”Ehuru Revisorerna, på nu anförda skäl, för sin del funnit det af Full»mägtige beslutade tillägg till det om ifrågavarande lån upprättade kontrakt icke »i allo öfverensstämma med de af Rikets Ständer, angående lånets afslu»tande meddelade föreskrifter, samt detta tillägg, äfven om det vore med dessa »föreskrifter öfverensstämmande, icke heller synes Revisorerne hafva beredt »Svenska Statsverket fördelar, som motsvara dermed förenade olägenheter; anse »dock
Revisorerne sig böra vitsorda det synnerliga nit och inöda, hvarmed Full»mägtige sökt uppfylla det af Rikets
Ständer i afseende på ifrågavarande låne»transaktion åt Fullmägtige lemnade vigtiga och svåra uppdrag.»
Till besvarande af de anmärkningar, Revisorerna sålunda framställt, hafva Fullmägtige uti sitt ofvanomförmälda, Revisions-berättelsen bifogade, tryckta utlåtande erinrat, att hvad först, beträffade Revisorernes förmenande att premieobligationerna »i sjelfva verket icke vore annat, än lottsedlar, i det närmaste »af samma beskaffenhet, som de vanliga klasslotterierna» och att »den enda »skilnaden emellan dem syntes vara, att dragningarne i spelet med preinieobli»gationerna fortginge under en betydligt längre tidrymd, än i klassiotterierna», så innefattade detta påstående ett i flera hänseenden väsendtligt misstag, I såväl det Genuesiska, som i Klasslotteriet, äfvensom i ett vanligt lotteri, beräknadt på en eller flera vinster, ginge alltid vinsten förlorad för alla dem, som ej gynnades af lyckan.
Enligt regeln hörde det till karakteren af alla dessa slags lotterier, att en del af insättarne i deni förlorade sina insatser, under det en 12 Stals-Ulskotlels Utlåtande N:o SS. annan dol gjorde vinster.
Man äfventyrade en förlust för att möjligen göra en vinst.
Annat vore förhållandet med köpare af premie-obligationer, utfärdade för upptagna lån.
Obligationerna utgjorde bär i full juridisk mening förskrifningar på ett visst kapitalbelopp, och vore i detta hänseende enligt sin lydelse, lika bindande för utfärdaren, som hvarje annan låneobligation.
Köparen eller den laglige innehafvaren vore alltså ovilkorligen och lagligen berättigad att, i den ordning lånekonfraktet stadgar och med hvars hufvudinnehåll obligationen naturligtvis måste öfverensstämma, utbekomma det förskrifna kapitalet.
Han kunde således icke i något fall gå miste om sin insats, eller hvad han för obligationen utgifvit, så vida han ville afvakta den genom kontraktet bestämda dagen för dess inlösen och icke för densamma erlagt mer än dess pari.
Hvad han dervid möjligen kunnat erlägga mindre, blefve till och med på den bestämda inlösningsdagen lör honom en vinst.
Uti allt detta läge alltså redan en väsendtlig och oförtydbar olikhet mellan premie-obligationer och lotterisedlar.
En annan vöre den att, då uti såväl nummer- som klass-lotterispelet flere olika personer kunna vara innehafvare af samma lottnumror, sådant vore omöjligt i fråga om premieobligationer, just i anseende dertill, att, då en lottsedel utgör förskrifning på ett visst vinstbelopp, i händelse ett sådant under förut bestämda förhållanden vid en viss dragning skulle, på nummern utfalla, premie-obligationen deremot utgör förskrifning på ett visst kapitalbelopp, som inom en viss tid ovilkorligen måste till obligations-innehafvaren utbetalas.
Tiden för möjligheten af en lotterivinsts utfallande berodde utaf den af lotteristyrelsen uppgjorda plan, efter hvilken lotteriet skall för dragningarne, som det heter, »tillslutas)?.
Tiden, hvarinom det uti en till ett amorteringslån hörande premieobligation förskrifna kapitalet sednast skall utbetalas, bestämdes deremot genom samverkningen af de två faktorer, som tillsamman utgöra annuiteten, nemligen den fastställda amorterings-procenten och den öfverenskomna räntan.
Nämnde två tidsbestämningar hade alltså lill sin grund intet jemförligt, hvarken i fråga om likhet eller i fråga om olikhet, och .Revisorernas anmärkning att »enda skilnaden» mellan premie-obligationer och klass-lotterisedlar skulle ligga uti den olika tidsrymd, hvarinom dragningarne för hvartdera slaget fortgå, beböfde alltså, för att till sin rätta halt uppfattas, ej vidare genmäle.
Den omständigheten, att för amortering af premie-obligationer en periodiskt återkommande utlottning, som sträcker sig öfver hela antalet af de ännu då oinlösta, måste anställas, kunde icke eller förvandla dem till lotterisedlar, oaktadt utlottningen af såväl de förra som de sednare verkställdes på enahanda sätt.
En sådan utlottning egde äfven rum i fråga om obligationer på amorteringslån med fix ränta och mäste, i följd af sakens natur, ega rum, då amorteringen ej kunde ske genom uppsägning eller uppköp under pari; men att dessa obligationer derigenom blefve lika med lotterisedlar ville väl ingen påstå, oaktadt Sials-Utskottets Utlåtande N:o 22.
13 äfven do efter omständigheterna kunde utöfver insatsen, elier hvad deremot svarar, bereda sina innehafvare en större eller mindre vinst.
Hvad nu frågan om vinsten anginge, framställde sig visserligen här en sida af saken, der premie-obligationssystemet och lotterierna företedde mycken likhet.
Det vore i båda hänseendena lyckträffen, söm bestämde om och huru stor vinst af de dertill bestämda beloppen skall utfalla.
Men på samma gång en likhet härutinnan visade sig, framträdde ock en olikhet, och denna vore redan här ofvan påpekad.
Då man nemligen i lotteri-spelet äfventyrade förlusten af.sin insats för möjligheten af en vinst, äfventyrade köparen af en premie-obligation, enligt hvad ofvan vore visadt, aldrig sin insats eller det i obligationerna förskrifna kapitalet; han äfventyrade endast, alt ingen af vinsterna fälle honom till.
Förlusten af vinst vore emellertid något, som kunde inträffa vid hvarje på spekulation grundadt företag, utan att derigenom företaget an toge karakteren af ett lotteri, så framt detta ord skulle, såsom rätteligen borde, tagas och förstås i den betydelse, det i lag och det allmänna lifve.t eger.
I motsatt fall, och derest man under begreppet, lotteri ville inbegripa hvarje företag eller affär, der det berodde af händelserna och lyckan huruvida vinsten tillfälle den ena eller andra sidan, blefve dess omfattning högst mångfaldig och vidsträckt.
Assuranskompanier, med sina olika fall och kombinationer, ränte-försäkrings-anstalter, pensionsinrättningar, spekulationer i fondbörsen och i leveransaffärer samt handel med lifassurans-policer m. m. skulle då antaga naturen af lotterier.
Ja älven uppköp och försäljning af låne-obligationer med fix ränta skulle under sådan förutsättning innefatta ett lotterispel.
Hvarje rabatterad obligation, tillhörande ett amorteringslån, medförde nemligen för sin innehafvare hoppet, att vid nästa dragning kunna få den inlöst mot kontant al pari, och ju större rabatten vore, desto större blefve vinsten.
En lång erfarenhet hade bekräftat, att obligationer med hög rabatt och låg ränta vore begärligare och omsättligare, än vid motsatt förhållande.
En 3-procents ränta å 60 procent beredde sin innehafvare möjligheten att vid nästa dragning göra en vinst af 66J procent på sitt insatta kapital, och alltså, efter samma räntefot, erhålla en ränta å 5 procent.
Sveke honom hoppet vid dragningen, åfersfode honom spekulationen på fondbörsen, der omsättligheten underlättades af det större rum, rabatten lenrriade åt spekulationen.
Förhållandet med de perpetuela räntorna vore i sistnämnda hänseende detsamma.
Nu, ehuru det vore obestridligt, att obligationer med fix ränta, ställda på amortering genom utlottning, lika väl som premie-obligationer, kunde åt sina innehafvare, om de gynnades af lyckan, bereda utöfver insatsen en snar vinst, hade likväl de, som med så mycken skärpa uppträdt mot premie-obligationssystemet, icke mot de förra haft något att anmärka, eller funnit dessa innefatta något af det lotterispel, som genom lag skulle vara förbjudet.
Denna inkonseqvens i bedömandet af tvänne, till sin grund lika förhållanden, finge emellertid 14 Stals-Ulskottels Utlåtande N:o 22. sin förklaring genom antagandet, att man i fråga om premie-obligationerna fästat sig särskildt vid de till en del stora vinster, som höra till deras system.
I afseende å lagenligheten af den anmärkta åtgärden — och endast om lagenligheten vore för ögonblicket fråga —• borde likväl nämnda omständighet, eiler vinstens större eiler mindre belopp, icke kunna rättsenligt utöfva någon inverkan på bedömandet.
Förordningen den 21 Mars 1844 handlade endast om lotterier i den betydelse, de efter allmänt stadgade begrepp ega, eller betraktade såsom inrättningar, der spelaren för möjligheten af en vinst, större eller mindre^ riskerar förlusten af sin insats.
Ur denna synpunkt förbjöde nämnda förordning »enskilda lotterier», eller sådana, som af enskilda personer kunde inrättas, men yttrade intet om lotterier inrättade af Staten.
Fullmägtige hade likväl ansett sig böra ingå i ofvanstående framställning för att ådagalägga, att premie-obligationer, lika litet, som obligationer med fix ränta, kunde till lotterispel hänföras, med mindre, än att gifna begrepp korrumperades och väsendlliga olikheter alldeles förMsåges.
Denna uppfattning af saken måste ock anses vara af Kongl. Maj:t gillad, emedan det vore otänkbart, att den för premie-obligationerna af Kongl. Majit den 15 Junip i nåder meddelade garanti skulle hafva blifvit gifven, om premie-lån vore detsamma, som enskildt lotterispel och alltså, liksom detta förbjudet genom lag. *» » Åtskilligt af hvad Revisorerna ytterligare anmärkt gjorde det emellertid möjligt att närmare beteckna, hvaruti premie-obligationssystemet skiljer sig från det med fix ränta.
Skilnaden låge deruti, att, då i afseende å det sednare, af den beviljade annuiteten lika stor ränta eller vinst beräknas på hundradet för hvarje obligation, annuiteten i fråga om det förra fördelas uti olika delar af större eller mindre belopp, dock alltid så, att i alla händelser hvarje för lånet utgifven obligation skall af denna annuitet erhålla någon årlig andel jemte sjelfva det förskrifna kapitalet, och amorteringen sålunda, enligt fastställd plan, orubbadt fortgå; medgifvande för öfrigt fördelningen af de så kallade premierna eller vinsterna en mångfald af olika kombinationer.
Efter denna erinran &:U hvad som utgjorde det karakteristiska i premieobligationssystemet och som äfven återfunnes i planen för lånetransaktionen af den 4 Juli, hvarom nu vore fråga, hafva Fullmägtige närmare granskat hvad Revisorerna derom yttrat.
Åberopande Rikets Ständers skrifvelse af den 6 Mars hade Revisorerne anmärkt: att deruti uppenbarligen afsåges ett lån mot räntebärande obligationer, eller ett sådant, der hvarje obligation skulle innehålla förskrifning på ett visst kapital och en viss årlig ränta; att likväl »i premie-obligationerna hvarken nå»got visst kapital eller någon viss årlig ränta funnes föreskrifven» ; att »visserligen sjelfva rubriken å obligationen innehölle orden obligation å 10 Thalen; »men kontexten gåfve ingen försäkran att återfå tio Thaler, ännu mindre gtt Slals-Ulslcollets Utlåtande K:0 22. ] 5 »derå erhålla en årlig ränta, utan tillförsäkrade i stallet innehafvaren derom, »att, när det nummer utkomine, hvilket funnes obligationen påtryckt, han skall, »i enlighet med en ä baksidan tryckt utlottningsplan, erhålla en vinst eller så »kallad premie, utgörande minst 11 och högst 25,000 Thaler, men hvilkens »belopp i öfrigt helt och hållet vore beroende af den ordning, i hvilken den »utlottade nummern utkommit, eller, med andra ord, af lyckan; att ett dokument »af sådan beskaffenhet, om det ock benämndes obligation, i sjelfva verket icke »vore något annat, än en lottsedel; och att premielånet alltså icke i allo öfver»ensstämde med de af Rikets Ständer meddelad© föreskrifter.»
I anledning häraf yttra Fullmägtige vidare, att om gällande former medgifvit, att Revisorerne, innan de offentligen framställde dessa anmärkningar, öfver dem inhemtat Fullmägtiges yttrande, eller om Revisorerne enskildt af Fullmägtige eller amira sakkunnige män begärt ett sådant, vore det sannolikt, att de, i följd af de upplysningar, om det rätta sakförhållandet, som sålunda hade kunnat dem meddelas, funnit skäligt låta anmärkningar af anförda innehåll, jemte derpå grundade reflexioner, uteblifva.
Men nu, då de utan omgång blifvit offentligen framlagda och i åtskilliga delar till och med på ett vilseledande sätt framställde det faktiska förhållandet, tvekade ej Fullmägtige, sålunda uppmanade till omedelbart offentligt svar, att för sin del uttala, det de ej ansåge tillkomsten af dessa anmärkningar kunna förklaras annorledes, än under förutsättning af verklig obekantskap med ärendets principer.
Att hvarje hithörande premie-obligation utgjorde icke en lottsedel, utan en verklig förskrifning på ett kapital'af 10 Thaler och att hvarenda sådan obligation inom den fastställda amorteringstiden komme att inlösas, ansåge Fullmägtige vara tillfyllest ådagalagdt.
Häraf följde ock, att då sjelfva förskrifningsdokumentet benämndes obligation, sådant innefattade en verklig sanning, och ej ett tomt namn.
Att likaledes ett visst ränte belopp skall tillfalla hvarje obligations-innehafvare utvisade sjelfva den på obligationens baksida tryckta amorterings- och utlottningsplan.
Enligt denna plan utgjorde det belopp, som under den stadgade amorteringstiden, 381 år, skall af annuiteten, efter verkställd utlottning, till inlösen af då utlottade obligationer hvarje halft år användas, omkring hälften af samma annuitet.
Denna summa vore i sjelfva verket sammansatt af tre beståndsdelar: det i obligationerna föreskrifna, till återbetalning förfallna, kapitalet, ränta derå, och det antal vinstbelopp, som då efter utlottningen bör utfalla.
För korthetens skull vid räkenskapernas förande och för amorteringsplanens förenklande hade dessa tre beståndsdelar blifvit sammanlagda till ett enda sifferuttryck, benämndt premie.
Antalet af de olika vinstbeloppen utgjorde för hvarje halft års utlottning 75 och således för hela amorteringstiden, eller för 77 utlottningar, 5,775 vinster.
Af dem kunde således endast lika stort antal obligations-innehafvare blifva delaktige; men hvad anginge det i obliga - 1(5 Stali-Utoéoltets Utlåtande Aro 22. tionen förskrifna kapitalet och ränta derå, hvilka sammanlagda, äfven för korthetens skull, fått bibehålla benämningen premie, komme de hvarenda obiigations-innehafvare till del, så snart obligationen utfallit.
Kapitalet eller hufvudstolen utbetalades ovilkorligen till dess fulla belopp.
Räntans belopp varierade i viss mån.
Sålunda utvisade amorterings- och utlottningsplanen, att för de första tio halfårs-utlottningarne den minsta s. k. premien utgjorde 11 Thaler och således, med afdrag af hufvudstolen 10 Thaler, 1 Thaler, hvilket för ett halft åjr gör 20, för ett år 10, oell för fem år 2 procent, efter år räknadt.
Sedan stege den minsta s. k. premien, efter vissa tidsintervaller, hvarje gång med en Thaler, eller från 11 till 12, 13, 14 och så vidare ända till 18 Thaler; och lemnade allt detta till resultat, att årliga medelräntan å dessa obligationer utgjorde för hela amorteringstiden omkring 2j procent.
Att således ifrågavarande obligationer verkligen vore räntebärande, ehuru, då äfven de 5,775 vinsterna måste frän annuitet en utgå, räntan ej kunde blifva hög; det var det, sorn, mot Revisorernes påstående», skulle bevisas, och då för öfrigt någon miniini-ränta icke blifvit af Rikets Ständer bestämd, kunde någon föreskrift i denna del ej heller sägas vara öfverträdd Beträffande Revisorernes anmärkning derom, att, ehuru den del af hufvudlånet, som till premielån blifvit konverterad, omfattade endast en summa af 2,000,000 Thaler, som utan kapitalrabatt skulLe inbetalas, lånets öfvertagare likväl betingat sig och erhållit obligationer till ett nominelt belopp af 2,400,000 Thaler, eller till 20 procent utöjVer låncsumman, hvaraf skulle följa, att de i sjelfva verket fått på premie-låneandelen beräkna högre rabatt, än på den öfriga delen, samt att Fullmägtige bort af denna vinst förbehålla äfven Riksgäldskontoret någon anpart, hafva Fullmägtige först erinrat om ett förhållande, som förekommer i kontraktet om jern vägslånet af år 1858.
Bankirhuset Raphael Edånger hade då, likasom nu, varit en bland låneöfvertagarne, och hade, såsom 6:te punkten i samma kontrakt utvisar, jemte sina participanter då begärt och erhållit Fullmägtiges bifall till ».att få fördela den för detta lån bestämda, »under 40 år utgående,, annuitefen af ög procent, efter deras godtfinnande, emelian räntan och kapitalet, och att i förhållande derefter bestämma kuponräntan.»
Det lånebelopp, som skulle upptagas, utgjorde då 7,600,000 Thaler, och annuitetens faktorer voro 5 procents ränta och g procent för amortering.
Men, till följd af nämnd,a förbehåll och i öfverensstämmelse med derför uppgjord plan, blefvo icke desto mindre obligationer för lånet utfärdade till ett nominalbelopp af 8,190,500 Thaler, eller med ett öfverskott af 590,500 Thaler, och räntan i obligationer och kuponer utsatt till 4| procent.
Det årets Revisorer hade likväl icke haft något att deremot anmärka, emedan de fullkomligt vä! insågo, att lånevilkoren för Staten derigenom icke förändrades eller blefvo drygare, och att, om Stals-Ulskottcts Ullålande X:o 22.
17 om det lyckades lånets öfvertagare att placera ej allenast hufvud beloppet, utan ock öfverskottet, det äfven ålåg deni att ansvara för de öfverskjutande obligationernas inlösen eller amortering enligt fastställd plan, utan anspråk på något tillskott till den för alla händelser bestämda annuiteten.
Alldeles enahanda till principen vore äfven det förhållande, mot hvilket 1860 års Revisorer nu gjort anmärkning.
Den för hela lånet fastställda annuiteten vore 5| procent, hvilket för de till premielån konverterade 2 millioner gjorde 110,000 Thaler, och utvisade amorteringsplanen att denna summa vore anvisad till ärlig inlösen af de obligationer, som dertill bland de 240,000 för hvarje år utlottas.
Öfverenskommelser af ifrågavarande beskaffenhet vore för öfrigt vid negotiationer om statslån icke ovanliga.
De underlättade uppgörelsen af fördelaktigare vilkor både för Staten och lånets öfvertagare, och särskildt borde man här icke förbise, att, då statslån uppnegotierades på basen af pari-inbetalning, den vinst, lånets öfvertagare, i anseende till den dermed för dem förenade risk samt mångfaldiga, mödosamma och långvariga förvaltning af liqvidationsbestyret, med skäl borde kunna påräkna, väl ej annorledes än genom ett visst öfverskjutande antal obligationer, som likväl icke i någon mån förökade den bestämda annuiteten, kunde dem beredas; och hvad som i detta afseende af Rikets Ständer och Revisorer godkändes år 1858, förmodade Fullmägtige icke blefve klandervärdt år 1860.
Hvad anginge den vinst, Revisorerne antagit skola på premielånet komma öfvertagarne deraf till del, och den de uppgifvit till 400,000 Thaler, eller hela öfverskottsbeloppet, så tålde äfven den en ganska ansenlig afprutning.
Revisorerne hade nemligen icke insett, att, då den till premielån konverterade delen borde utan någon rabatt inbetalas, under det procents-obligationerna skulle få med 6 procents rabatt alliqvideras, den summa af 120,000 Thaler, som i följd häraf på premielåns-andelen kommit Staten till godo, alltså effektivt borde från det nominela öfverskottsbeloppet afdragas, då för låneöfvertagarne endast 280,000 Thaler återstode såsom möjlig vinst, hvilken först då blefve verklig, derest hvarenda af de öfverskjutande 40,000 obligationerna blefve utsåld al pari; men, så vidt kändt vore, hade försäljningen ännu ej blifvit afslutad, och den högsta kurs, hvartill dessa obligationer, enligt de för Fullmägtige tillgängliga börslistor, hittills stått noterade, vore 97 å 98 procent, nnder det premielånebcloppet allaredan blifvit tillfullo till Riksgälds-kontoret inbetaldt.
Om emellertid nämnda 280.000
Thaler fördelades på de 38J år, som utgjorde hela amorteringstiden, folie deraf på hvarje år 7,368 Thaler, eller omkring 19,650 Riksdaler Riksmynt, en summa som knappt uppginge till hvad en och annan verkställande direktör i enskilda banker för sin person åtnjuter, och som icke kunde anses vara för hög såsom ersättning för den möda, omtänksamhet och risk, lånets öfvertagare i afseende å placering, årliga afliqvideringar af förfallna obliga Bih. lill fl. St.
Brot. 1862 4 1863. 4 Sami., 1 Afd. 9 Höft. 3 18 Slats-Vlskoltets Ullålande N:o 22. tioner, räkenskapsföring samt punktlig redovisning till