Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
— Grace, mångsidigt vetande, ut- bildade talanger, lätt, spirituell konversations- förmåga — allt detta är blott värdelösa ac- kvisitioner för den, som sträfvar efter älsk- värdhet, ty det sanna behaget är endast en återglans af en ren, offervillig själ, af ett väl- villigt, medlidsamt hjärta, liksom öfver hufvud grunden till den äkta älskvärdheten ligger i själfförgätenheten.
Att uppfostra är ingen lätt uppgift, att kväfva kärleken till det egna jaget redan hos barnet och att med själföfvervinnelse hindra egoismens slumrande frön att uppväxa, helst i de förmögnes kretsar, där hela hushållet ofta vänder sig kring barnen.
För det mesta upp- bjudes allt för att skämma bort den späda människotelningen, och så uppväxa mestadels små tyranner oeh hänsynslösa egoister, hos hvilka den verkliga älskvärdheten aldrig kan finnas.
V i äro långt ifrån att vilja fördöma en öm vård och kärleksfull tillsyn, tvärtom må myc- ken trogen och äkta kärlek omge våra älsk- lingar, men en sädan kärlek, som blir dem midt för Kungsträdgården, Allm.
Telefon 76 17, n y a välsorterade l a g e r af S y b e h ö r samt artiklar för d a m - o c h b a r n b e k l ä d n a d.
Order t i l l landsorten expedieras mot postförskott eller järnvägsefterkraf.
till välsignelse o c h framkallar Man bör vårda oförmärkt, att o c h utan att litet åt man ålägger dem plikter (naturligtvis afpassade kropps- men hos dem väcka tanken, de äio hufvudpersonerna; små Sufflelten göres af järntråd, öfverklädd med tyg och försedd i kanten med en liten bollfrans.
Till hjul tagas, 2:ne små trådrullar hvilka itu- sågas, och hvarigenom trädas små runda träaxlar, fastade med ett par stift eller med litet lim vid vagnsstommen.
En nätt och prydlig liten leksak, som torde blifva kärkommen för de små.
En dockvagga göres på enahanda sätt, då en- dast, i st. f. hjul, 2:ne medar utskäras af tjockt kartongpapp och pålimmas.
Milta.
de bästa dygder.
o c h omhulda sina barn, o c h själskrafter), efter deras plikter, som medföra besvär för d e m själfva, men vinna glädje andra, hvarigenom de uppfostras sätta sitt egna jag i främsta har i c k e iakttagit, ha gjort barn?
för huru till att rummet.
ej Hvem den glada känslan sin plikt inverkar * att XIV.
Forslag till en dörrmatta, ett arbete s o m bäst lämpar sig för den starkare delen af män- niskosläktet.
Man arbetar mattan i vanliga ma- kraméstjärnor utan höga knutar, men använder i stället för makramégarn så kalladt merlingsgarn, ett till sjömansarbete brukligt, tjäradt garn af för- svarlig groflek.
På sidorna och ändarna begrän- sas mattan af en tät kant.
N. äfven på helt små Till o c h m e d på sjuklägret, där de små det mesta skämmas bort, borde man aldrig lemna den lilla patientens och uppfostran ur sikte icke låta sjukdomen gälla som fribref för egensinne och oskick, utan b ö r man i stället göra det begripligt för barnen, att de då måste vara dubbelt lydiga o c h höfliga, skötsel fordrar dom emedan deras dubbelt arbete o c h deras sjuk- ett barn, s o m lärt tålamod, själfförsa- gäfva, hvars små länkar som är förvärfva behagets trollkedja är sammansatt ett dyrbart lefnadsstigen.
bete genom eller är •a Viola. » rekommendationsbref på sitt lynne för- sina oväntade afbrott en beredd och favoritsysselsättning, att bistå andra i ett ar- som gärna m e d råd o c h dåd, som m e d ett leende söker bära o c h öfver- vinna lifvets icke, som fru vedervärdigheter, älskvärdhetens en sådan en ung sen, är vara glad?
behöfver lott.
— redan fallit på Men hvad gagna skönhet, rikedom, helsa o c h ta- hon beredd att och sköna gåfva har o m älskvärdheten om den J u n o, röfva behagets gördel, ty människas flicka tanger, saknas i hennes vä- ovänlig o c h nyckfull, aldrig är värdheten, som gör sina goda egenskaper i glänsande belys- ingenting ning, utan låter sin andras den äkta älsk- för känslan af eget värde.
liga gåfvan, som låter närhet det erfara att den b e h a g - D e t är den här- alla i en sådan persons en känsla af innerligt välbehag, är hvad Goethes m o d e r vid en sammanfattade gåfvan relse af gått stånd, sätta egenskaper k o m m a till fulla rätt, o c h som ger andra liga i orden: » Jag själfkritik har fått den Gud, att ännu ingen mänsklig va- bort från m i g missnöjd, af hvilket ålder o c h kön de än må ha varit.
Jag håller innerligt af människorna, o c h detta kän- na gammal o c h fram genom jordens gen, söker ung, j a g går utan världen, o c h söner alltid upptäcka det niskorna, o c h som skarpa detta pretention behagar alla oeh döttrar, jag moraliserar in- öfverlåter de den goda onda åt den, som skapat bäst förstår kanterna, och tack att sidan, män- slipa bort vare denna metod finner j a g mig lycklig o c h n ö j d.
» Denna kvinna kan för oss mönster af äkta älskvärdhet, hvar och en, som sträfvar gälla själfförgäten- » Hvar visar sig, ter sig lifvet ljusare o c h gladare. » I d u n s j u l k l a p p s b a z a r.
(Forts.) XIII.
Dockvagn.
En gammal hatt söndersprättas och lägges i vatten ett dygn.
A f de nu mjuka flätorna sys en liten vagnkorg, hvilken form o c h storlek man behagar.
Stommen bestrykes nu med ko- kande lim, då den efter torkningen blir styf och bibehåller sin form fullständigt.
Bronseras där- efter utvändigt o c h klädes invändigt med tyg.
C H XVIII.
Julklapp, till far.
Om kragen och uppsla- gen på farsgubbens nattrock ej se så precis nya ut, kanhända han har en dotter, som skulle kunna hjälpa honom därmed till jul.
Se här, huru hon därvid bör gå tillväga.
Materialet kan vara kläde eller flanell.
Sedan man valt passande färg, till- klippas krage och uppslag efter dem, som förut finnas.
På dessa broderas med silke i en färg med flere nyanser en vacker slinga eller något ornament.
När dessa nya uppslag pryda den gamla nattrocken, kommer den till fars stora glädje att se ut, som om den vore alldeles ny.
Madame U M A Hoflevenintör.
C H XXIII.
Poesi-bok.
På mörkblå atlas sys i venstra öfre hörnet en kvist af hvita vårblommor, i högra en dito ljusröd sommarblomma.
I nedre venstra hörnet ett ljusgult ax och ett par strån, samt i högra blott en mörkgrön grankvist.
Inuti utskäres plats för ett porträtt af gifvarinnan, o c h däromkring sys en krans af ljusblå förgät-mig-ej.
Nederst på permen broderas i glitter-silfvertråd » Pensé ä m o i ».
Så tages rundligt med hvitt papper, hvilket, jämte permen, hvars baksida kan vara alldeles slät, lemnas till bokbindaren till in- bindning.
Därefter afdelas boken i tolf delar, en för hvarje månad.
På första bladet skrifves en tillegnan till emottagarinnan samt appliceras en bukett pressade styfmorsblommor.
Därefter kom- mer januari månad, med en vers lämpad härför och ett litet vinterlandskap (färg-tryckbild).
Alla bladen till denna månad prydes med en liten krukväxtblomma, pressad, som blommar vid denna tid.
Så fortsattes för hvarje månad.
Ett år minst bör man samla materiel till bokens innanmäte.
Hvarje blomma bör pressas efter hand, som den finnes, och noga antecknas dess tid.
Lika noga böra versar samlas eller ock tagas ur eget hufvud.
På sä sätt blir det hela verkligt utsökt och af godt värde.
* och vi önska, att efter XXII.
En matta att lägga under tårttallriken.
Vid val af broderi fäster man afseende på, att den släta ytan i midten blir lagom stor för tårttallri- kens fot.
Väljer man applikationsarbete, så egnar sig en krans af vindrufklasar med blad särdeles bra; äfven andra frukter eller blommor passa.
Mattan är en bordsprydnad, men särskildt upp- fyller hon sitt ändamål, o m vid » sittaode bord » tårtan bjudes omkring, för att det eljest uppstå- ende tomrummet efter tallriken ej må stöta ögat.
Presenten kan tillökas med en tårtduk.
Af fint hvitt linne klippes en rund bit, som står några centimeter utöfver tårttallrikens kant, och s o m prydes rundt omkring med en väl utförd, uddig bård i hvitbroderi, hvartill man väljer ett mön- ster med rätt många hål (ej klumpsöm), för att närmast imitera utslaget tårtpapper.
Equus.
Liten axelschal.
Material: ljusblått botten- garn, hvitt eller ljusblått isgarn och 2 grofva stål- stickor.
175 maskors uppslag af bottengarn.
Ett rätt hv.
stickas af bottengarnet.
Så tages af is- garnet och stickas 6 räta hv., vidare 2 hv.
af bottengarnet, 6 hv.
af isgarnet o. s. v. till önskad längd.
I kanten virkas på gaffel ett galler af is- garn, hvilket fastsys i ena kanten och prydes med små bollar af bottengarnet i den andra.
Denna schal ser alldeles ut s o m silke och cheniljer och blir säkert en välkommen julklapp till fruar att begagna som supéschal.
H — na.
som ett het, må en gäng få höra o m sig o r d e n: hon XVI.
Trådrullsetui.
A f ljusblå flanell klipper man en fyrkant 25 cm.
bred och af- rundar densamma i alla hörnen.
Derefter kantas med smala hvita ylleband och ett litet stycke nedanför kanten sys en bord af s. k.
» kråkspark » af fint hvitt ullgarn eller silke.- Därefter klipper man 5 små hål (runda) vid hvardera kanten af långsidan (ungefär 4 cm.
från hvarandra) och syr languette däromkring.
Sedan tager man 5 tråd- rullar (helst af olika färger), o c h dessa sättas nu fast genom 2 smala hvita band, som man drar genom alla rallarna o c h knyter tillsammans till en liten rosett vid hvardera kanten.
» Viola. » eftergifven, offervillig, punktlig Själfförgätenhet egna 3 D e n, som utan knot åsidosätter sina egna önskningar, icke låter bittras af idel af försakelse o c h blygsamhet, o c h de R. XXI.
Ett bokställ.
Materiel: 11 tunna trälister af olika längd (hvarom närmare här nedan) o c h 2 cm.
bredd, 3 / « meter lika breda, svarta eller kulörta, sammetsband, stålperlor samt 16 bömiska perlor.
Till ramen klipper man 3 lister o m 24 cm.
längd och 2 lister s o m endast äro 1-4 cm.
långa; de kortare skola bilda tvärsidorna.
Alla 5 öfverklädas med sammetsbanden, så att man vid hvarje styng upp och ned på ömse sidor fäster en stålperla.
När öfverklädningen är fullbordad, hopsys först en vanlig ram o c h så ytterligare en list (den femte) längs efter långsidan, men så att båda bilda en rät vinkel mot hvarandra.
För att läget må bibehållas sammanbinder man tvärsi- dorna med några perlrader.
Man förstår att boken är ämnad att hvila på denna list.
Nu öfverkläder man 2 lister o m 18 cm.
längd, hvilka fästas 5 cm.
från hörnen på den nedre listen, och hvilka på ändarna sammanhållas af en 11 cm.
lång klädd list.
På båda dessa tvärlisterna fastsys tvärs öfver — utgående från yttre ändan — 8 bömiska perlor, men alltid med ett litet mellan- rum, så att » stödet, » som återstår att beskrifva, kan efter behag ställas och flyttas mellan dessa perlor.
Stödet består af 2 lister o m 12 cm.
och en tvärlist o m 11 cm.
och fästes 5 cm.
från öfre ramlistens hörn.
Näsduksetui.
Om man har mönster på en stjärna (fyrkantig) till ett sängtäcke, är denna myc- ket lätt åstadkommen.
Stjärnan bör minst vara 25 cm.
i fyrkant och virkas med cremefärgadt bomullsgarn samt förses med en liten virkad udd i kanten.
Den fordras sedan med litet ljusblå satin.
Alla fyra hörnen vikas tillsammans på midlen och fasthållas med en liten ljusblå rosett.
kelse o c h pliktuppfyllelse, skall under sin u p p - växt, äfven utan lärmästare, Madame * bereder oss sorger.
Men XX.
En kär julklapp till fästmannen blir troli- gen en af fästmön själf förfärdigad ram med plats för två fotografier, ej fästmöns och fästmannens, utan endast hennes.
Af hvad material ramen göres, beror helt och hållet på egen smak, men den bör vara i, form af en palett, 25 cm.
Längst upptill venster göres en oval utskärning för ett mindre porträtt och längre ned till höger en liknande för ett större porträtt.
Beroende på om ramen är broderad på plysch, målad eller etsad, broderas, målas eller etsas under den öfre ovalen ordet » förr » och under den nedre ordet » nu ».
Nu sätter fästmön i den mindre ovalen ett af sina porträtt som barn och i den större ett af sina sista.
Om man vill, kan ramen prydas af någon liten enkel blomma, t. ex. en förgät-mig-ej.
Julklapp till mor.
För att kunna bibehålla korgar snygga invändigt brukar man j u vanligtvis bekläda dem med papper.
Men då sådant ofta behöfver ombytas, och papper ej heller ser så prydligt ut, kan man med fördel använda vaxtaft eller oljeduk i dess ställe.
Till såväl torgkorgar som andra i hushållet brukliga korgar utklippas pappersmönster, efter hvilka man sedan klipper stycken af tjock gul vaxtaft.
Dessa stycken sam- manfogas på afvigsidan medels kastsöm.
Till bättre korgar kan man lägga styckena något in på hvarandra och sammanfoga desamma medels » kråkspark » på rätsidan.
Öfre kanten utklippes i uddar.
Ett sådant korgfoder kan efter behof lätt rengöras med ljumt vatten och en trasa.
Några sådana korgfoder bli säkert en välkommen pre- sent till en praktisk mamma.
Madame de R.
* T *] Tt \ l F ö r H u s S v e r i g e s m ö d r a r Spisbröd!
j Cakes o. Biscuits försändes öfver hela riket.
\ \ S \ j 17 Norrlandsgatan T O C K H O L M, 17.
Vid köksspiseln.
Ur en ung kvinnas Af dagbok.
H e r n a.
ag var allaredan sexton är gammal, då jag I en vacker dag kom underfund med, att ^! / jag blott förstod tillaga en enda rätt — smörgås.
Jag skyndade mig genast till far och mor, bad dem om tillåtelse att få lära mig koka mat hos Emerentia där ute i köket.
Och för första gången blef min önskan genast uppfylld.
För visso — läroplanen i våra fruntimmers- skolor förtjänar den högsta beundran.
Botaniken t. ex. är obestridligen nyttig och angenäm nog för hvarje ung kvinna, dock skulle det ej skada oss, om vi äfven finge lära oss tillreda ett och annat ur växtvärlden- Med all respekt för rosor och liljor så äro ej heller sockerärterna att för- akta.
Aritmetiken är en härlig vetenskap, och det bereder en hvar ett stilla nöje att kunna upp- höja ett tal i kvadrat och sedan draga kubik- roten därutur, men af ännu större vikt är det — åtminstone för middagen — att då en gul rofva just behöfves i köket, gå ut i trädgården och där draga den rätta roten ur jorden.
Utan tvifvel eger historien sin betydelse, och det länder en ingalunda till skada att kunna säga, hvilken inverkan vissa mars- oeh julidagar utöfvat på mänsklighetens utvecklingsgång, dock är det ingalunda någon skam, om man därjämte vet, att kräftorna äro onjutbara i mars, och att det hör till god ton att i juli låta hvarje hare springa oantastad förbi ens dörr.
I köket blifva alla sinnen tillgodosedda, ögat fröjdar sig åt grönsakernas lifliga grönska och köttsorternas olika schattering i rödt; näsan m ä 3 t e inandas kaffearomen, doften hos steksåsen samt kanelparfymen; tungan skall glädja sig åt mjölkens mildhet, russinens sötma och pepparns skärpa; handen måste finna sig uti att dyka ned, än i sockerskälen, än i den kokheta sopp- kitteln, och örat slutligen — örat måste anse stekens fräsande, hönsens kacklande och köksans gräl vida melodiösare än en af Bachs symfonier.
Sedan några dagar är jag en passionerad lärjuoge af kokkonsten.
Jag studerar den teoretiskt oeh praktiskt, ur böcker och kokkärl.
Pianisten, som hamrar sönder flygeln med sina vilda rapsodier för att slutligen bäras bort med blodiga fingerspetsar, svettas säkert ej så mycket som en ung flicka, hvilken skall steka en gås, men i ifvern själf blir stekt.
Den första lärospånen består vanligtvis däruti, att den förhoppningsfulla eleven bränner fingrarne.
Detta är blott början, ty när man gifvit ett finger ät elden, vill den genast hafva hela handen.
i köket af hjärtans lust.
Men där kom jag med mitt kökslatin snart till korta.
Jag bia- merade mig ända upp öfver öronen, och den gamla köksan gladde sig omåttligt, så ofta jag skämdes öfver min tafatthet.
Jag stackare förekom mig själf som ett redlöst skepp i hög sjö.
Förgäfves ropade min mor, som ibland kom till min hjälp: » mera kol!
— raskt framåt!
• — bakbord! » — På mitt bord blef ingenting ordentligt bakadt.
Kompassen visade väl rätt, men skeppet följde ej kursen.
Jag blef kastad af och an af vinden, och i djupet af mitt hjärta afundades jag den gamla provi- antångaren Emerentia, som helt majestätiskt gungade sig på vågen och blott då och då lät höra en stilla hvissling.
Jag tror, hon hviss- lade ut mig.
Dock förlorade jag ieke modet.
Dagligen begynte jag ånyo med mina experiment.
Jag började med soppan, ty det receptet hade jag då alldeles klart för mig: » tag.
» Och jag tog salt och grönsaker, ingefära, peppar och litet muskotblomma; .jag gjorde allt, hvad jag kunde, och när soppan var färdig, kunde ingen äta däraf.
Jag hade nämligen glömt hufvudsaken — köttet!
Med steken hade jag alltid samma otur — den blef sotsvart, och hvad pastejerna beträffa, så gingo de jämnt och ständigt sin undergång till mötes, sä snart jag sköt dem in i ugnen.
Jag höll mig alltid till mitt heliga: » tag — och tag — och- tag — » men ingen ville taga en bit däraf.
Min rivals onda ögon voro säkert skulden till min olycka.
Jag ställde den härligaste tårta i ugnen, men så snart jag åter drog fram den, var den lik en cylinderhatt, som blifvit öfverkörd af ett lokomotiv.
Efter hand lärde jag mig dock de fyra grund- operationerna, och en vacker dag förklarade pappa och mamma, att de redan kunde njuta af mina quatuor species: köttsoppa, stek, grönsaker och mjölkrätter.
I synnerhet blef soppan prisad — ja, själfva Emerentia åt en sked däraf och sade blott: » för mycket grönt. » Mannen utmärker sig på slagfältet, kvinnan i köket.
Där liksom i lifvet utkämpas till- varons bittra kamp.
Tusentals lefvande varelser måste här förblöda för att uppehålla andra vid lif.
Här slukas den svagare af den star- kare.
— Liksom ute i dagliga lifvet ser man också här huru den ovärdige lagerkrönes.
Vild- svinshufvudet uppträder alltid smyckadt med gröna blad, men lyckligtvis tillstoppas dess mun med en citron, för att göra triumfen mindre söt.
Sofister bland kalfvarne måste tåla, att däras hjärna serveras på smörgås och dufvorna, som eljes ej äro falska, få endast visa sig med fyllda bröst.
I sanning, i köket blir man tänkare, och en skicklig köksa blir förr eller senare filosof, ty hon lär sig ganska snart se lifvet från dess mörkaste sida — den hungriga egoismen.
Emerentia, vår gamla köksa, ville till en Ser man närmare på saken, upptäcker man början icke inviga mig i kokkonstens mysterier; dock rosor bland törnena, bak molnen lyser hon bevakade sina kastruller likt en drake, och Jag jag fick hvarken koka eller steka, stufva eller solen, och bredvid magen klappar hjärtat.
späcka.
Att bränna ett finger då och då var erfar alltid så underbara, behagliga känslor, när jag sysslar kring spiseln.
Ett sällsamt recept det enda, hon gärna tillät mig.
Jag studerade alltså teoretiskt vidare.
Här- vill icke gå ur mitt sinne ocb, medan jag lyss- utinnan blef jag också snart ett riktigt geni, ty nar till eldens sprakande, hör jag en röst jag lärde mig alla recept utantill, och om hviska: » Tag en liten, rosig flicka, behandla afraarne förhörde jag mig grundligt.
Jag henne varmt; tag sedan en ung, vacker gosse reciterade brödsoppa med ägg, deklamerade och en gammal allvarlig prest; sätt mycken 1 ungstek å la Maria Theresia och serverade kärlek, några heta tårar och två skedblad mig med alla kända crémer.
Men hvad nytta varma lyckönskningar därtill; aflägsna sedan hade jag egentligen af all denna kunskap, som jag presten, och håll alltid rätten vid den innerliga ej kunde använda i praktiken?
Hvad hjälpte mig hängifvenhetens jämna eld. » nu denna sköna boeuf ä la mode sid. 64?
Hvad fröjd hade jag väl af kalfhufvudet sid 1 0 7?
Ändtligen besegrade jag Emerentias op- positionsanda, och nu fick jag styra och ställa - A.
- M B E R G r S B L a p p a f f ä r 44 V e s t e r l å n g g a t a n 4 4, S t o c k h o l m.
T t / \ H u s m o d e r l i g " a l m a n a c k.
Det bästa gömmes till sist - — den satsen kan j u äfven tillämpas på husmoderns många värf under årets sista månad.
Ty denna kräfver i själfva verket i icke ringa grad hennes omtanke, hennes ordnande o c h verksamma hand, hennes outtröttliga ifver; — och ändå ser man henne aldrig röra sig med lättare steg eller gripa verket an med gladare min och förnöjdare sinne än nu, ty det gäller ju att bereda och smycka hemmet till jul!
Dock icke nog med att hafva hela hu- set putsadt o c h fejadt, hon måste äfven laga så, att matbodar o c h skafferier äro välförsedda, så att hon, när helgen är inne, endast behöfver » taga fram » o c h hon själf såväl som tjänstefolket då må kunna få hvila ut från de hvardagsbestyr, som hänga efter året om.
Julsysslorna behöfva dock ej alla uppskjutas till sista veckan; tvärtom är det rådligt att för- söka hafva så mycket som möjligt undanstökadt förut, så att husmodern för hopade göromåls skull ej behöfver uttröttad gå själfva helgen till mötes.
— Vi vilja flyktigt vidröra de för resten allmänt bekanta julförberedelserna.
Om lutfiskens behandling har sedan Lsta årgången (sidorna 349 o c h 366) ej något blifvit nämndt i Iduns spalter (om man undantager en liten notis i IILdje årgången (sid. 695) bland hus- moderliga julvinkar; men eftersom ett svar i detta ämne å prisfrågan 74 med det snaraste kan för- väntas, anser jag alla erinringar därom här öf- verflödiga.
Julslakten, där en särskildt sådan företages, af- ser i främsta rummet den oundvikliga julskinkan (som ej bör ligga länge i salt) samt vidare pres- syltan, den färska korfven och surstekarna m. m. Julbaket kräfver förutom i hvarje hem brukliga limpor (vörtbröd, saffransbröd o.
d.)
sin peppar- kaksdeg, af hvilken barnen disponera en del till mindre och större figurer att paradera på julbor- det eller under granen.
De djur och föremål, som af dem åstadkommas med egen hand, ega natur- ligtvis större värde än de med utstickningsformar framställda.
Hvad smörbakelsen beträffar, så kan nämnas, att ett lika vackert resultat vinnes ge- nom följande behandling, hvilken afviker från den sedvanliga: 530 gr. urvattnadt smör röres till skum, 1 kaffekopp god gräddmjölk, 1 dryg knifs- udd stött alun och 530 gr. siktadt hvetemjöl rö- ras uti samt ett spetsglas bränvin, 2 äggulor och 1 (J2 matskedar fint socker.
Blandningen ar- betas och klappas sedan som vanligt och sättes ut i kallt rum, o m så behöfs.
Mer och mer försvinner den gamla seden att stöpa grenljus till julbordet.
För den, som skulle vilja återupplifva gamla barndomsminnen, må här nämnas ett bepröfvadt sätt för ljusstöpning: 12 ' / s kg.
fet oxtalg och hälften så mycket fårtalg ski- ras med något vatten samt ' / « liter ättika (hvil- ken sednare tjänar till dess rening).
När allt vat- ten afdunstat, men innan fettet antar den ringaste brunakliga färg, silar man det, låter det kallna och skär det i bitar, hvilka ånyo smältas på svag eld, hvarpå man tillsätter 7 ' li gr. glasgalla, 7 ' / ä gr. renaste hvitt vax, 15 gr. renad salmiak o c h 15 gr. alun (allt pulveriseradt).
När massan upp- nått samma värmegrad som spenvarm mjölk, hälles den i de med veken tillredda formarne.
(Är mas- san för varm, får man inga fasta ljus, utan då visa de benägenhet att bli gryniga).
Ljusens ut- tagning ur formarne underlättas, o m man häller litet varmt vatten på de sednare; detta lär äfven förhindra deras sprickande.
P å lediga stunder utför husmodern de jul- klappsarbeten eller uppköp, som hon efter nog- grann pröfning i förhållande till deras nytta och sin egen julkassa har utfunderat åt de sina, inbe- gripande gåfvorna till de fattiga (ty hvarje hus- mor har väl åtminstone några stugor, där hon vill sprida julglädje).
— Om kvällarne undervisar modern sina små barn i förfärdigande af enkla julgransprydnader.
När granen hemtats, öfver- vakar hon själf dess fastsättande i en stadig fot (helst i en mekanisk sådan af gjutjärn) o c h sörjer för praktiska ljushållare, tillräckligt med ljus samt den s. k. julgranskonfekten, som inbegriper alla ätbara saker, från den enkla kexen till de finaste konditorivaror m. m.
En granljussläckare, som tillika kan användas som tändare, är en oum- bärlig sak för den, som lärt känna dess nytta.
Men då julljusen släckts oeh helgdagarne i frid och.
ro ligga bakom dig, du lyckliga maka, som med intresse skött husets inre angelägenheter, återstår ännu ett viktigt arbete, innan du i tack- sam b ö n knäpper ihop dina händer på årets sista Kekommenderar sitt stora och välsorterade lager af moderna Höst- och Vinter-Dame-Kappor till här pä.
platsen lägsta pris.
Särskildt framhälles; mitt stora sortiment af Silkesplyschkappor.
afton — jag menar årsomslutningen af dina hus- hållsböcker med utdrag af särskilda rubriker, i akt och mening att vinna en åskådlig öfversikt öfver förbrukningen inom de olika hushållsgre- narne.