Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
glad öfver att ha skaffat honom en sådan bror. fast du just inte gjort något för att förtjäna det.
har, som du vet, noga afhållit mig från att inblanda mig i dina angelägenheter, allt sedan den stund då -- FRU VINGE. angelägenheter.
Då jag afvisade ditt inblandande i mina GROT. namn, som du inte längre bar, men som jag bar, till pris åt skandalen.
Då du gaf vårt namn -- märk väl, det
-- 11 -- FRU VINGE. med den saken.
Jag vet inte, hvad vårt namn har att göra GROT. inte, att jag har fått lida för ditt lättsinne.
FRU VINGE (torrt).
GROT (ond). skulden till, att alla mina företag sedan dess misslyckats, till att -- Jaså, men om jag säger dig, att det varit Men jag har fått erfara det, jag.
Tror du
FRU VINGE (som förut).
Så tror jag dig inte.
GROT (ser på henne, lugnar sig tvärt och skrattar).
Ne-nej, du tror inte annat än hvad som
smakar dig, du!
Nå, gärna för mig!
Men hvad jag nu ville säga dig är, att det är på tiden här förhållandet. att du, för Richards egen skull, gör slut på det FRU VINGE.
Hvilket förhållande?
-- 12 -- GROT. lefva här på nåder.
Det förhållandet, att han -- och du -- FRU VINGE.
Om du visste, hvad du nu är simpel! GROT. ställning här i huset förödmjukande, men jag
Ja ja, det är kanske simpelt att finna er
är nu en gång så beskaffad, jag.
-- Och om du en gång kommer att göra det.
inte gör det, så kan det likväl hända, att Richard FRU VINGE. skäl till.
Det kommer Torsten aldrig att gifva honom GROT.
Nå, -- om inte Torsten så -- FRU VINGE.
Hvem annars?
GROT. också ha något att säga här vid lag?
Hm, -- skulle inte frun i huset möjligen
-- 13 -- FRU VINGE.
Helena, -- hvad är det med henne?
GROT. bara varit här en dag ännu. hållande emellan dem.
Hm, -- ja, det kan jag ju inte veta, som Det förefaller mig
bara, som om det vore ett visst spändt förFRU VINGE.
GROT. smakar dig, du. -- Men för resten tycker jag, honom, då han väl får upp ögonen för dem. gång.
Du brukar visst inte det, du.
Jag brukar hålla mig till mina känslor.
GROT. många dårskaper, lindrigast sagdt.
För det torde väl ändå få kallas en dårskap att vid Jaha ja, och därför har du också begått så Ne-nej, du märker inte annat än hvad som
att bara fakta borde vara tillräckligt talande för Hör på, om vi skulle hålla oss till fakta för en
några och trettio års ålder öfvergifva man och barn, en ställning i societeten, ett sorgfritt lif, -- för att kasta sig i armarne på --
-- 14 -- FRU VINGE (häftigt).
Säg ingenting om Vinge.
Nå ja, detta faktum torde Richard möjligen Gud bevars nej, -- jag talar bara om fakta.
öfverse med, eftersom det är det, han har att änka på bar backe af -- honom som vi inte
tacka för lifvet.
Men att du sedan, lämnad som skola nämna, -- att du sedan mottar hjälp af
den son, som du en gång öfvergifvit, låter honom bekosta Richards uppfostran och slutligen bekvämar dig till att åter intaga din gamla plats -- det är dock fakta, som för en normalt utstötande.
i det hem, som du bragt skam och olycka öfver, vecklad människa torde innebära ett och annat FRU VINGE. vecklad människa!
Kanske Richard icke är en normalt utGROT. hans utveckling om hand.
Mycket troligt, efter som du hittills haft FRU VINGE. han varit borta från mig.
I synnerhet under de tre sista åren, som
-- 15 -- GROT. är icke samma sak att lefva fri och oberoende där ute, där ingen känner till ens privata förÅh, barndomsintrycken äro sega.
hållanden, -- åh, herre gud, om jag hade haft någon, som velat hjälpa mig ut, -- det är inte samma sak, säger jag, som att söka skaffa sig
en position här hemma, där alla känna till dem veta af det.
-- Jo jo men, han får nog veta af det, han också.
FRU VINGE. position!
och nog skola göra sitt bästa för att låta honom
Kanske Richard icke ämnar skaffa sig någon GROT.
här -- på nåder.
Du menar, att han hela sitt lif skulle lefva FRU VINGE.
att såra mig, som du säger allt detta?
-- Är det bara för GROT (ännu något närmare).
som du säger, sårat dig, -- märk väl, jag har
Nej, Gertrud, det är det inte.
Och om jag,
dock endast påpekat obestridliga fakta, -- så har det varit för att ändtligen en gång öppna dina ögon för det skefva i din ställning, -- eller
-- 16 -- egentligen i Richards, -- och varna dig, medan det ännu är tid.
Nu, då han kommer under andra människors inflytande, är det icke möjligt annat än att hans stolthet slutligen kommer att vakna, och då den väl vaknar, då blir det mot dig, -- märk väl, mot dig, som den kommer att vända sig.
Och det långa talets korta mening?
GROT. skaffar sig en själfständig position, medan han ännu kan göra det med bibehållen själfkänsla.
FRU VINGE. erbjuda honom?
Skulle du kanske ha en sådan position att GROT. men -- om nu så vore?
Hm, -- det vill jag inte precis säga, -- FRU VINGE. omväg genom att icke vända dig direkt till honom.
GROT. du har öfver honom.
Onödig, -- hm, -- med det inflytande, som I så fall har du gått en alldeles onödig
Den är, att det är på tiden, att Richard
-- 17 -- FRU VINGE.
Och som jag ju snart skall förlora.
Ja, men innan du förlorat det.
FRU VINGE. vid lag.
Så ämnar jag inte alls använda det här GROT.
Är det du, min flicka; kommer du ensam?
ELISA. stund.
Jag var en smula trött.
Ja, de andra skulle stanna ännu en liten GROT. ovan vid landtluften.
Snart elfva.
Det är verkligen på tiden att komma ELISA.
De undrade, hvart pappa tagit vägen.
GROT. lägg dig, min flicka!
Jag får väl gå tillbaka då.
-- Gå du och i säng.
-- Hm -- och jag som inte sa godnatt.
Det är rätt, att du är försiktig, -- du är
(Elisa kommer utifrån.)
-- 18 -- ELISA.
Ja. -- God natt, pappa, -- god natt, faster!
(Går till vänster.) GROT. ett förslag att göra Richard, så ämnar du åtminstone inte motarbeta mig?
Så mycket mindre som jag inte behöfver det.
FRU VINGE. nu har sagt mig.
Han skall nog svara dig -- bättre än jag.
GROT (skrattar).
Ja ja, -- en så begåfvad ung man.
(Går ut i fonden.) FRU VINGE (ensam).
Han skall nog svara dig!
ELISA (tittar in genom dörren till vänster; då hon ser fadern
Du kan ju säga honom det samma, som du Således, Gertrud, -- om jag skulle hafva
borta, kommer hon in igen).
-- 19 -- FRU VINGE.
Är du här igen?
Får jag sitta här en stund?
Ja, jag kan inte gå och lägga mig ännu.
FRU VINGE (kort).
ELISA (vid fönstret).
Har du också dansat?
Ja, ett litet slag.
-- En sådan vacker natt!
FRU VINGE. dansen?
En sådan djup suck! -- Hvarför gick du ur ELISA. jag nästan det var synd att dansa -- en så vacker natt.
Jag var en smula trött, -- och så tyckte
FRU VINGE (halfhögt).
Pappas dotter!
Hvad sa faster?
-- 20 -- FRU VINGE.
Är du sjutton år, liten?
Nej, aderton. -- Hur så?
Å -- jag frågade bara.
ELISA. tokig därute! Å, faster, -- om du visste, hvad
Richard var FRU VINGE (småleende, blidkad).
Jaså, -- du tycker, ätt han var tokig?
ELISA. dig att dansa, om du varit där.
Jag tror, att han skulle fått till och med FRU VINGE. lusten som saknas?
Till och med, -- tror du då, att det är ELISA. faster, när du var ung?
Du var visst en riktig baldrottning, du, FRU VINGE.
Ja, nog sade man det åtminstone.
Tänk, så underligt!
-- 21 -- FRU VINGE (skrattande).
Tackar för komplimangen! ELISA. faster, höll du mycket af -- Richards far?
Nej, jag menar så underligt, att du -- säg, FRU VINGE (ser på henne).
Nej, mitt barn, -- jag älskade honom.
Det är väl detsamma.
FRU VINGE. -- och för starka känslor också.
Ni äro så rädda för starka ord nu för tiden, ELISA.
Säg, faster, -- är Richard lik sin far?
FRU VINGE. botten är han visst icke lik någon, -- som jag känner åtminstone.
ELISA (tankfullt).
Inte som jag känner heller.
Hvad sa du?
ELISA (slår om).
Hvad du måste ha mycket att minnas, faster!
Å ja, -- i mycket, -- men i grund och
-- 22 -- FRU VINGE.
Och ångra, menar du.
Ja, faster, -- ångrar du ingenting -- nu?
FRU VINGE. men det som du nu menar, det ångrar jag inte. skönaste i mitt lif?
Jag skulle ångra Richard, Åjo, -- mycket har jag kanske att ångra,
Ångra! -- Skulle jag ångra det bästa, min egen, präktiga gosse! -- Är han inte upprättelse nog, -- hvad säger jag, upprättelse, -- är han inte belöning och ära?
-- Ni säger, att och säga: så ser mitt fel ut! jag har felat, -- kan jag då inte visa på honom ELISA. jag det är, som om du vore två människor.
FRU VINGE. lefvat två lif.
Ibland tycker jag själf, det är, som om jag ELISA.
Kanske alla människor göra det?
FRU VINGE. något.
Jag är rädd, det finns många, som inte lefva Hvad du är underlig, faster; ibland tycker
-- 23 -- ELISA.
FRU VINGE (leende).
Nej, mitt barn, det menade jag inte.
ELISA (ser ut genom fönstret).
Men det hade du nog inte haft så orätt i.
Hvilken bitter erfarenhet!
ELISA. så tomt ibland?
Har du aldrig känt, faster, att det kan vara FRU VINGE. densamma som din.
Din är det nybyggda husets, -- min är ruinens.
ELISA (lämnar plötsligt fönstret).
Nej, god natt, faster!
FRU VINGE. Hvad, så tvärt?
Ja, jag är allt en smula trött ändå.
(Går hastigt till vänster.)
Åjo, -- men den tomhet jag känner, är inte
-- 24 -- FRU VINGE (ser ut genom fönstret). bäst för dig!
(Lutar hufvudet tillbaka, gnolar.) -- Många år sen dess förgått, äfven jag min börda fått -- hufvud i kväll!
Besynnerligt, jag kan inte få den ur mitt RICHARD (i dörren till verandan).
Hvad är det du inte kan få ur ditt hufvud?
FRU VINGE. brukade sjunga.
En visa, -- en gammal visa, som din far RICHARD (kommer in). fri från den.
Låt mig få höra den då, så blir du kanske FRU VINGE.
Inte vill jag bli fri från den.
RICHARD (sätter sig, halft vänd ifrån henne).
Låt mig få del af den då!
FRU VINGE. lyder mig inte.
Ack, jag kan inte sjunga längre, -- rösten RICHARD.
Sjung den ändå!
Aha, -- du flyr, liten!
Ja, ja, det är nog
-- 25 -- FRU VINGE. honom) är du inte glad?
Men den är så sorglig, och du -- (ser på RICHARD.
Sjung den, lilla mor!
FRU VINGE (börjar efter någon tystnad att sjunga, men öfvergår så småningom till reciterande).
Där nu går den tunga plog, i min ungdom ofta nog
stod en gång den mörka skog; den en bättre vän mig var, än jag sedan funnit har.
Ofta efter slutad dag
i dess dunkel drömde jag, hörde lifvets hjärteslag, och då löste skogens röst
bundna känslor i mitt bröst.
Allt hvad skogen då mig lärt, kanske allt för mycket värdt; ty i lifvet aldrig sen fann jag det igen.
blef mig sällsamt dyrt och kärt,
En tvekamp.
-- 26 -- Många år sen dess förgått, äfven jag min börda fått, sträfvat tungt och haft det smått, stundom också lidit nöd, -- det blef skogens död.
Skogen måste, steg för steg, vika för min knappa teg, egen yxa röjde väg.
Snart är skogen icke mer, sista granen huggen ner.
Då jag kör den tunga plog, händer det dock ofta nog, att jag hör som brus i skog, -- signe Gud vårt bröd!
RICHARD (reser sig upp, sträcker lande åtbörd, utbrister häftigt).
Åh mor -- lilla mor!
brus från skogen, som är död,
upp sina armar med en fam-
stirrar ut; hans kropp skakas som af snyftningar.)
(Går bort till fönstret, lutar sig mot fönsterposten och
Richard, -- för guds skull, -- hvad är det?
(Reser sig upp och går till honom.)
-- 27 -- RICHARD (afvärjande).
Tyst, -- säg ingenting!
FRU VINGE (lägger sin hand på hans skuldra).
RICHARD. sig emot henne; utbrytande.) intet!
Nej, nej, -- ingenting har händt.
Det är just det! -- (Vänder
Dagarne gå -- och jag -- jag! -- Intet, -- FRU VINGE.
RICHARD.
Hvad har jag gjort, -- hvad gör jag?
FRU VINGE (undrande).
Hvad du gjort?
RICHARD. nyss, -- då jag gick hem, -- därinne i skogen.
Det var så tyst och stilla, men här och där sjöngo fåglarna, -- tänk du, ännu sjöngo de! mig.
Jag förstod icke, hur det kunde ligga
Jag har känt det länge, men aldrig så som
Det var så vackert, -- så vackert, att det skrämde skrämsel i det, hvarför jag fattades af en sådan
ångest, -- en ångest som ständigt växte, betog
-- 28 -- mig andedräkten, sprängde mitt bröst.
Jag tänkte: skall jag kanske dö? -- Men det var förstår det nu!
Det var ångest för denna
icke dödens ångest, mor, -- det var lifvets.
Jag gåfva, som jag fått, lifvets gåfva att kunna se detta oändliga lif omkring mig.
Hvarför gör
och fatta all denna skönhet, denna rikedom, jag intet? -- Hvarför kan jag inte göra något af alla, -- all denna skönhet strömmar emot
för allt detta?
-- Alla gifva mig, -- jag motta'r mig i oändlig gifmildhet, -- jag har endast att taga emot, att hålla min famn öppen.
-- Men jag, -- hvad ger jag?
Säger du, att du icke ger?
RICHARD. på mig, -- och jag kan icke betala den.
Jag Jag känner som en förfärlig, tyngande skuld
skulle vilja hjälpa, göra godt, sprida lycka om-
kring mig, men helst hjälpa, -- hjälpa alla dem, som icke känna lyckan, icke kunna se den.
Vet du, hvad jag tycker skulle vara den största lyckan?
-- Det vore att kunna gifva en blind sin hand!
sin syn igen. -- Å, -- att hafva den makten i FRU VINGE.
Ger icke du?
-- 29 -- RICHARD. jag ger bara smått.
Nej, säg inte det! -- Jag ger intet, -- eller Jag ville gifva något stort,
-- lika stort som jag har fått.
-- Något som en ångest!
gaf ljus! -- Men dagarne gå och gå, -- det är FRU VINGE.
Vänta, Richard!
Och hvad skall jag vänta på, -- jag vet ju, att jag måste finna det själf, -- och jag tycker ibland, att det ligger mig så nära, att jag bara behöfver sträcka ut min hand, -- och så kan jag dock inte finna det. -- Blott jag möter en människa, hvilken som helst, en främling, -- ville jag gå fram till honom och säga: hör mig, Hvad?
-- Ack, det vet jag ju icke själf! -- Jag kan inte vänta, -- jag kan det inte.
-- jag har funnit det, det som äfven du söker!
Men det finns likväl, -- det är inga tomma
fantasier, -- det finns här, inom mig, -- om jag bara kunde frigöra det! -- Ja, -- det är ordet: frigöra!
FRU VINGE (ser leende på honom).
Du älskar.
Vill du, att jag skall gifva dig ordet? --
-- 30 -- RICHARD. underliga lif.
Ja, jag älskar, -- jag älskar hela detta för-
Jag älskar det, därför att det är så oändligt i
sin gifmildhet, därför att hvarje gåfva, jag mottar af det, blott är ett medel att förvärfva något ändå högre, därför att det aldrig kräfver annan är att gifva, -- det är det sköna i att gifva, att det icke är ett slut, utan en begynnelse.
Den som kunde gifva så!
RICHARD. stund tycker jag, att jag älskar allt, -- allt, -- -- denna natt, -- denna skymning, -- allt.
Älskar du icke -- någon särskildt?
FRU VINGE. kom.
Det var någon här, som flydde, när du Hvarför ler du?
tacksamhet än en högre fordran.
-- Ser du, det
utan undantag, -- hvarje strå, hvarje blomma,
-- 31 -- RICHARD.
Någon som flydde?
-- Jag förstår dig inte.
Nå, då ska vi inte tala om det.
RICHARD (ser på henne, säger i förändrad ton).
God natt, mamma.
FRU VINGE. ledsen?
-- Är du ond, -- har jag gjort dig RICHARD. med mitt prat.
-- Hvad är det månne allt för dumheter jag har sagt! -- Jag hoppas du förstår, att det bara var ett skämt.
-- Rent ut sagdt, tror jag nästan jag tog mig ett glas för mycket därute, och så har jag stått här och pratat i fyllan och villan.
FRU VINGE. -- Jag menade intet ondt, -- jag trodde bara -- RICHARD (häftigt). allt det andra, det trodde du var bara väder, Hvad trodde du?
Att jag var kär! -- Och Nej, Richard, -- så får du inte taga det.
Jag är bara rädd, att jag tröttat dig
löst prat.
-- Och så lät du mig ändå tala! --
-- 32 -- Hur kan du förstå mig så litet, -- hur kan du draga ner på det sättet!
FRU VINGE. lågt?
Draga ner?
-- Sätter du då kärleken så RICHARD. dig, -- att du lyssnade på mig med den där baktanken, -- det var att draga ner.
-- Vet
Nej, men att du inte trodde, hvad jag sade
du, när du sade det där, då hade du ett leende, som -- Så har jag sett dig le mot andra förut, men mot mig, hör du -- mot mig!
Tyst, Richard, -- säg inte mer! -- Förlåt mig!
RICHARD. har gjort?
Å, förlåta! -- Men förstår du då, hvad du FRU VINGE.
Kan du inte glömma det?
RICHARD. redan glömdt, lilla mor.
(Ser på henne.)
Å jo, det är FRU VINGE. det där andra?
Men du vill aldrig mera tala med mig om
-- 33 -- RICHARD. är inte mycket att tala om, fruktar jag.
-- Nu inte du det också?
Kanhända, -- men inte nu i kväll.
skall jag i alla fall gå och lägga mig.
Skall FRU VINGE.
Nej, -- jag sitter ännu kvar en liten stund.
RICHARD. åter.)
Hvem var det, som flydde, du?
Låt oss inte tala mera om det.
RICHARD. häpen på henne, slagen af en plötslig tanke.)
Trodde du --?
FRU VINGE. ligen.
Nå ja, ett ögonblick trodde jag det verkMen det var bara en förflugen tanke.
RICHARD (med ett leende).
Jaså, det var Elisa.
Ja, hvem skulle det annars ha varit?
Jo, jag vill veta det.
-- Var det -- (Ser God natt då.
(Går mot vänster, men stannar
Hon är ju rätt söt, men en smula obetydlig.
-- 34 -- RICHARD. för att jag kom?
Nej, naturligtvis. -- Så att hon flydde, där(Skrattar.)
FRU VINGE. misstaga mig i sådana saker.
Ja, det föreföll mig så, och jag brukar inte RICHARD. Å jo, ibland.
FRU VINGE (ser på honom, påminner sig).
Nå ja, ibland.
RICHARD (sätter sig).
Tycker du, att hon är så obetydlig?
FRU VINGE. för dig.
Ja, hon är just ingenting ännu, -- icke alls RICHARD.
Och hon är vacker ibland, du, -- på ett alldeles särskildt sätt, -- det liksom lyser fram något, som man ännu icke kan få fasta på.
Man ser glimtar och får ana sig till resten.
FRU VINGE. som finnes.
Bara man inte anar sig till mera än hvad Nej, men det är just behaget hos henne.
-- 35 -- RICHARD. än en liten bråkdel af hvad som finnes! -- obetydligt.
Liksom vi någonsin kunde ana oss till mer
Kunde vi se rätt, tror jag, att intet skulle vara FRU VINGE. ordet.
Det beror väl på hvad som menas med RICHARD. betyder något.
-- Allt, tror jag, har en djupare sida, så att säga, -- och det är det frestande att försöka finna den.
FRU VINGE. man hoppades.
Bara man inte finner något annat än hvad RICHARD.
Det menar du inte.
FRU VINGE (ser på honom).
Nej, -- jag menade det inte.
RICHARD. icke alltid det bästa?
Hvarför sade du det då?
Hvarför ger du Just det som ligger i det, -- det som icke
betydelse än hvad som synes, -- en dold inner-
-- 36 -- FRU VINGE. sämre, och vi kvinnor kunna endast gifva efter hvad man begär af oss.
Men dig har jag då åtminstone alltid velat gifva det bästa.
FRU VINGE. kvinna du älskar, skall du alltid begära det Richard, det skall du minnas, att af den Det är så många som endast begära det
högsta, det bästa.
-- En ringa fordran i kärleken, om du visste, hvad det gör oss sämre.
FRU VINGE. hur en stor fordran kan höja oss.
Jo, då var det för sent.
(Helena, Sten och Grot komma utifrån.)
Jag lärde mig det, då din far lärde mig,
-- 37 -- STEN (springer fram till fru
Vinge och lägger en knippa
vildblommor i hennes knä).
Här ska farmor få!
FRU VINGE. har du plockat dem?
Nej, får jag de här, -- allesamman?
Hvar STEN.
Nere i bruksängen, när vi gick hem.
FRU VINGE (torkar honom med sin näsduk i ansigtet).
Så varm du är!
Men jag är inte alls trött.
Ja då, -- vi ha dansat kring majstången.
Säg nu god natt!
STEN. och lägga sig!
Alltid när man har roligt, skall man gå HELENA. tråkigt.
Det är bättre det, än vänta tills man får STEN.
Hvarför gör inte de stora det också då?
-- 38 -- FRU VINGE (skrattar).
Il a raison, le petit! STEN.
Hvad sa farmor?
HELENA (med en förbittrad blick på fru Vinge).
Farmor sa, att barn behöfva sofva.
Det tror jag inte, för så såg farmor inte ut.
HELENA. god natt nu.
Det är detsamma, hur farmor såg ut.
Säg STEN. sömnig, jag skulle kunna vara uppe hela natten.
RICHARD. går upp.
Och så fick du gå och lägga dig, när solen STEN.
När går den upp då?
-- Vänta, jag ska se (Han tar upp en liten almanacka ur fickan och letar i den.
Richard hjälper honom.)
Ja, vet du, jag tror inte, att det står i den här. efter i min almanacka.
God natt, farmor! -- Men jag är inte alls
-- 39 -- STEN. för är midsommardagen Johannes Döparens dag? vudet).
Det var en dålig almanacka.
-- Farbror, hvarRICHARD (klappar honom på hufJa, det skall jag berätta dig i morgon.
HELENA (går hastigt till dem, rycker gossen ifrån honom och säger halfhögt, med en utfordrande blick).
Låt barnet vara.
(Går hastigt med Sten till vänster.)
RICHARD (reser sig upp och ser häpen efter henne).
(En stunds förstämd tystnad.)
GROT (med ett försmädligt leende).
fället.
Ja, då tror jag, att jag också passar på till(Går till vänster.) RICHARD.
ting att fästa sig vid.
Litet moderlig svartsjuka, -- det är ingen-
-- 40 -- RICHARD. du inte själf, -- det vore alltför olikt henne.
FRU VINGE. räkneliga.
Vi kvinnor äro i allmänhet en smula obeRICHARD. sådan blick! -- Och det är icke första gången. icke tala med mig, -- hvad är det hon har emot mig?
Hvad skulle hon kunna ha emot dig!
RICHARD. år, som jag icke sett henne! -- Hon som var så glad, så liflig, -- det var ju en lefnadslust
Och så förändrad hon blifvit på dessa tre Nej, det är något annat, något mera!
En Helena svartsjuk -- på mig! -- Det tror
-- Hvarför undviker hon mig, hvarför vill hon
hos henne, som var fullkomligt oemotståndlig, nu! -- Hvad är det, som har händt här?
FRU VINGE. tre år äldre.
Ingenting, så vidt jag vet.
Tre år i ett äktenskap gå aldrig
Hon har blifvit
-- åtminstone är det så jag minns henne.
-- Och
spårlöst förbi.
Hon är en smula -- desillusionnée, förmodar jag.
-- 41 -- RICHARD.
Äro de då inte lyckliga?
FRU VINGE. en tredje.
Jo, så vidt jag vet, -- men det vet aldrig RICHARD.
Du vet mer, än hvad du vill säga mig.
FRU VINGE. af princip aldrig i.
Min kära gosse, sådant där blandar jag mig Till med min en smula
ömtåliga ställning här i huset.
Ömtåliga?
FRU VINGE. du inte tro. -- Men -- (skrattar) en svärmor, -- du förstår!
RICHARD. sådan.
Helena är icke Ja, -- icke gent emot Torsten, -- det skall
Du sade ju själf, att hon var förändrad.
RICHARD. -- Och hvad detta gent emot mig betyder, -- det måste hon förklara för mig.
Ja, men förändringen ligger djupare än så.
-- 42 -- FRU VINGE (orolig). om det! -- Det betyder ingenting.
Nej, Richard, jag ber dig, -- bry dig inte HELENA (kommer från vänster, ser på dem, ironiskt).
Förlåt, -- jag skall inte störa!
Har Torsten FRU VINGE.
(Helena går ut på verandan och ser bortåt.)
Gå upp till dig, mamma, jag vill tala med FRU VINGE. skull!
Men, Richard, -- jag ber dig, -- för min RICHARD. betyder. -- Gå, hör du!
(För henne ut till vänster.)
Äfven för din skull vill jag veta, hvad detta
inte kommit.
vill hon gå förbi honom, men han ställer sig i vägen för henne.)
RICHARD. nu vill jag tala med dig.
Hvad är det, Helena? -- Nej, stanna, -- Hvad har du emot
(Helena kommer in igen; då hon ser Richard ensam,
mig, -- hvarför undviker du mig, -- eller be-
-- 43 -- möter mig på ett så besynnerligt sätt?
-- Säg åtminstone rent ut, hvad det är.
HELENA. räkenskap.
Jag vet icke, att jag är skyldig dig någon RICHARD. detta sätt, utan något skäl.
Jo, det är du, -- då du behandlar mig på HELENA.
Ja, du är ju alltid den oskyldige!
RICHARD. ha någon skuld.
Gent emot dig vet jag mig åtminstone inte HELENA. emot någon annan?
Det vill säga, du vet dig dock ha det gent RICHARD.
Jag förstår inte, hvad du menar.
Nej, det är nog det bekvämaste för dig.
Helena, -- tror du inte, hvad jag säger?
-- 44 -- RICHARD (ser undrande på henne). inte?
Något skäl måste du väl ändå ha?
(Helena tiger.)
Och nyss, när du ryckte Sten ifrån mig -- det var ju, som om du fruktade, att jag skulle göra honom något ondt.
Hvad ville du honom då?
RICHARD (ser på henne, ler ofrivilligt).
Men, Helena, -- intet ondt åtminstone!
HELENA (häftigt).
Andra kan du kanske blända, men inte mig! planta ert lättsinne hos honom, kanske lära mig, det är detsamma, -- men Torsten!
Hvad säger du, -- missakta Torsten?
HELENA. det, men tror du inte jag förstår, att allt hvad du tänker, hvad du gör och säger, är riktadt inte öppet?
Å ja, -- du aktar dig nog att öppet uttala Tro inte att det där inverkar på mig.
-- Jag förstår inte! -- Hvarför tror du mig
Och nu vill ni fördärfva gossen för mig, -- inhonom att missakta mig och Torsten, -- å,
mot honom.
Hvarför bekämpar du honom då
-- 45 -- RICHARD.
Jag bekämpa Torsten!
HELENA. sig vid det, -- men jag är inte så högsinnad, jag, -- mig upprör det, det är en skymf mot
Han är alldeles för högsinnad för att fästa
Visa då hellre öppet, hvad du för i skölden, -- tala då ut en gång.
Men det blygs du för, därför att du står i så stor skuld till honom. sådan bror vill man naturligtvis stå väl hos.
Helena, detta tror du inte om mig?
Är du då så mycket bättre än alla andra?
Skulle du då kunna tro det om någon?
HELENA. svårt att förlåta som en tacksamhetsskuld.
Sådana idéer!
Hvar har du lärt dig det?
HELENA. låta Torsten, att han varit så ädelmodig mot dig?
Är det inte sant kanske, -- du kan inte förÅ ja, det finns intet som människor ha så
(Hånande.)
Och törs kanske inte heller!
-- 46 -- RICHARD.
Om du visste, hvad allt det här är mig obegripligt!
Det är ju ingen mening i hvad du säger.
TORSTEN (i dörren till verandan).
Hvad är det, som är obegripligt?
RICHARD (vänder sig emot honom).