Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det representerar i vigt / af hela ägget och tjenar hufvudsakligen till skydd för de inre de- larne; det är försedt med en myckenhet fina öpp- ningar eller porer, hvilka under fostrets utveckling i ägget formedla luftomsättningen, men hvilka ock vid äggets uppbevarande underlätta dess skämmande.
Agghvitan, hvilken belöper sig till ungefär / af hela äggets vigt, består af en synnerligen fin cell- väfnad, hvars celler innesluta en högst koncentrerad lösning af ägghviteämne i vatten.
Gulan, som bil- dar den minsta delen af ägget och väger / af det hela, utgöres till det hufvudsakiiga af följande ke- miska beståndsdelar: 52 % vatten, ett spår af mjölk- socker, ägghviteämne, ostämne, fosforhaltigt och fos- forfritt fett, färgämne och olika salter.
För att vid förvaring länge hålla äggen friska be- gagna husmödrarna en mängd skilda metoder med mer eller mindre gynsamma resultat.
Det säkraste och billigaste af alla medel är och förblir dock äg- gens behandling med kalkvatten; man tillreder sig af nyutbränd och tvättad kalk i brunsvatten en lös- ning, som, sedan de tyngre partiklarna afsatt sig, ännu böra vara svagt mjölkaktig; i denna blandning lägger man de för förvaring afsedda äggen.
I äggens inre försiggår en svag utveckling af kolsyregas, hvil- ken tränger ut genom skalets porer och med kalken i kalkvattnet bildar en olöslig förening, som afsätter sig i porerna och till den grad tilltäpper dem, att äggen, om de få ligga tillräckligt länge i tillräcklig qvantitet kalkvatten, sedan i åratal kunna hålla sig friska på en sval förvaringsort.
1 1 0 s 3 0 1 i bergen?
sakta mak ägg, enkannerligen 3 någonsin glömma vår första pro- beskrifva Om Badhuset är utmärkt väl och tidsenligt inredt, betjeningen påpasslig och välvillig.
(Forts.) 0 Se här några nya och delikata recept för äggtil- lagning, som kanske Iduns läsarinnor känna sig fre- stade någon gång pröfva nu i äggtiden.
1) Soolägg.
Salta vattnet så starkt, att ett ägg flyter deri; hårdkoka så äggen i detta vatten, hvarpå skalen nå^ot inkrossas och äggen ännu en stund få ligga i del kallnade saltvattnet.
Utmärkta att skära upp till smörgåsbordet.
2) Dolda ägg.
A g g kokas, tills de bli mjuka som plommon, skalas och läggas på ett kallt fat för att ej hårdna efter.
Derpå skär man fint en knippa frisk persilja och något rödlök — eller i stället för rödlöken en charlottelök — sätter 96 gram smör på elden och lägger, då detta kokar, persiljan deri: lå- ter under ständig omröring detta sjuda tillsammans i 2 minuter, hvarefter det slås upp att kallna i ett annat kärl.
Derefter slår man med visp 6 hela ägg i ett kärl till tjockt skum, tillsätter 1 sked socker, | flaska hvitt vin, 1 sked potatismjöl och en kopp vatten och genomvispar alltsammans ofvan elden, så att det blir tjockt som créme.
Nu tar man det af elden, rör det afkylda smöret med persiljan och l ö - ken deri, sätter fatet med de hela äggen hastigt öf- ver hett vatten och gjuter den grönaktiga cremen öfver äggen, så att de alldeles täckas deraf.
3) Spegelägg.
I en jernpanna smälter man en lagom mängd smör (16 gram för hvarje ägg); slår ägg, det ena bredvid det andra, i smöret, hvarvid man noga aktar sig för, att gulorna ej rinna sönder.
Man strör härefter peppar och salt öfver det hela och sätter pannan på måttlig eld, der den får stå, till dess agghvitan stelnat; nu lyfter man af, håller en skyffel med glöd öfver äggen eller ställer dem för några ögonblick in i den heta ugnen, så att äf- ven äggulan stadnar något, » tar ut » äggen med ett rundt mått, lyfter dem med en bred knif ur pannan och ordnar dem på fatet.
4) Sura ägg.
Man gör » spegelägg », men låter smöret dertill brynas, lägger upp äggen på ett fat, låter något bryndt smör koka upp med ättika, salt och peppar och gjuter såsen öfver äggen.
Annu bättre blir såsen, om man låter verkligt god steksås, » brun sås », koka upp med ättika.
5) Färserade ägg med frikassésås.
12 hårdkokta ägg skalas och skäras på längden i halfvor.
Gulorna pressas genom en sil, sammanröras med lika mycket smör, det finhackade köttet af 16 kräftor, några råa äggulor, salt, muskot, något litet parmesanost, en finhackad, i smör bryndt charlottelök och något rifvet hvetebröd; till denna färs blandas litet hårdt vispad ägghvita, hvarpå man härmed fyller de halfva äggen så högt, att de få form af hela ägg, glatt- stryker färsen, lägger äggen på en med smör smord, flat karott, gjuter något buljongsspad eller saltadt vatten derunder, öfvertäcker med ett fettadt papper och sätter in anrättningen i måttligt varm ugn.
Till dessa ägg serveras vanlig frikassésås (köttspad, afredd och tillsatt med vin och citron).
Till påsken plägar man ju ofta inom familjerna roa sig med att dels förse äggen med inskriptioner dels färga dem i brokiga färger.
Fastän j u denna sport ej precis kan hänföras under gastronomien, torde kanske några vinkar och råd i den vägen ej här vara ovälkomna.
Vill man skrifva namn, verser eller tänkespråk på äggen, sker detta bäst med hvit tvål, som man spet- sar och något fuktar.
När skriften torkat på skalet, lägger man ägget i - färgspadet under 8 minuters tid, hvarpå det skrifna stället ter sig hvitt, medan det öfriga skalet bär sin särskilda färg allt efter färg- spadet.
Hvad nu äggens färgning beträffar — de må nu vara urblåsta eller hela ägg — så måste färgmedlet på förhand ha kokat under 10 minuter och får, se- dan äggen ilagts, koka i ytterligare 8 till 10 minuter.
D e skilda färgerna erhållas af följande ämnen: ljus- gul — af saffran; guldgul — af lökskal; blå — af blåholz; röd — af fembock; rosa — af kugellack; grön — af spenat; brun — af kaffesump.
Violett färg erhåller man, om man i blåholzspadet gjuter litet ättika; svart, om man till samma spad i stället för ättikan tillsätter litet kromsyradt kali.
Vill man, att färgerna skola erhålla en glänsande yta, öfverdrar man dem med gummivatten.
Något o m rosodling i boningsrum.
Af Jane.
^flj.iksom i beklädnadsmodet kan äfven i blomster- ^ odlingen påvisas särskilda strömningar, som varat längre eller kortare tid.
Sålunda kunna på- pekas särskilda perioder för odlingen af tulpaner, af fuchsior, af storbloramiga pelargonier, af begonier, af kakteer, af storvuxna bladväxter, såsom Aralia, Ficus, Dra " sena, Phoenix, Musa m. fl.
— i sistnätnda period befinna vi oss till en del ännu.
Trots vex- laude moder har dock en af våra blomväxter — låt vara mer eller mindre — bibehållit ett obestridt anseende.
Denna är rosen.
Med sitt rika, glän- sande bladverk och sina i så många afseenden full- ändade och välluktande blommor i guldgult, orange, ljusrödt, tegelrödt, högrödt, karmin, purpur, i silfver- glänsande hvitt och med en oändlig mångfald af färgnyanser och öfvergångar häfdar rosen äfven i blomsterträdgården sitt anseende som blommornas drottning.
Hos oss är rosen likväl allt för litet känd, syn- nerligast i fönsterträdgården.
Troligen beror detta deraf, att konsten att odla rosor i boningsrum be- traktas nästan som en hemlighet.
D e flesta blom- stervänner försöka sig nog, men misslyckas oftast och ledsna snart till följd af ständiga motgångar.
Dessa äro vanligast orsakade af häfdvunna, men fel- aktiga behandlingssätt och okunnighet om de sjuk- domar, rosen hemsökes af.
För att om möjligt ändra nuvarande missförhål- landen i fråga om rosodling i boningsrum har jag tänkt meddela Iduns läsarinnor några råd och upp- lysningar, förvissad, att, om de blifva följda, man ej så ofta som hittills skall se tynande rosenbuskar i våra fönster.
Först och främst är det nödigt att veta, att ej alla rosor, som kunna fås att blomma ute på friland eller i växthus, passa för odling i boningsrum.
D e bäst passande äro utan tvifvel terosorna och af dessa förordas de, som hafva korta, blombärande årsskott.
Terosor, som skjuta långa ranka årsskott, hvilka först andra året framkomma med blommande sido- skott, såsom Gloire de Dijon och Marechal Niel äro derföre mindre lämpliga.
Den förstnämda kan dock, synnerligast som ung och rotäkta samt som äldre genom särskild behandling, blifva ganska tacksam.
Utom terosorna hafva vi åtskilliga tehybrider, bour- bon-, noisett- och remontantrosor, som kunna lämpa sig, några synnerligen väl till rnmsodling.
(Några särskilda sorter nämnas ej nu, utan torde jag med mina läsarinnors tillåtelse återkomma dertill en an- nan gång.)
Af stor vigt för en framgångsrik rosodling är
I DU N blomkrukornas beskaffenhet.
En af orsakerna till rosodlingens ringa framgång i fönsterträdgården torde vara den från växthusen tagna erfarenheten, att ro- sorna skola vattnas mycket litet.
I boningsrum är ett dylikt förfarande tvärtom synnerligen skadligt.
Växthusens med vattenånga mättade luft hindrar afdunstningen från växternas blad, hvarföre der må- ste sörjas för en riklig ventilation i krukorna.
Här måste man använda porösa krukor, som tillåta af- dunstning icke blott från jordytan utan äfven från sidorna.
Men i boningsrum är förhållandet annor- lunda.
Hvar och en växtodlare har nog märkt olä- genhet af den här rådande torra luften.
Som en gifven följd häraf uppstår en häftig afdunstning från bladen, dessa ställa i sin tur motsvarande fordringar på rötternas uppsugande verksamhet, och följden blir den, att jorden hastigt befrias från sin fuktighet.
Begagnas nu den porösa, oglaserade krukan, som tillåter afdunstning äfven genom väggarna, uttorkar jordklimpen allt för fort, i synnerhet närmast kru- kans väggar, hvarest sugrötterna finnas.
Dessa taga då lätt skada.
Följaktligen passar för odling af ro- sor i boningsrum icke den oglaserade krukan, utan der är den glaserade krukan tjenligast.
Färgen på den samma är ej af så obetydligt inflytande, som kanske mången tror.
Lämpligast är den mörka.
Skälen härför vill jag ej trötta med.
Af hvad som sagts här ofvan torde hafva fram- gått, att om man vill hafva sina rosor i flor, så är ymnig vattning nödvändig.
Få af våra rumsväxter behöfva så jemn fuktighet för sina rötter som rosen, och under knopparnes framkomst och utveckling kan en enda försummad vattning vara tillräcklig att tillintetgöra blomstringen.
Fastän rosen fordrar, för att trifvas, jemn fuktighet, är det dock nästan otro- ligt, huru hög grad af torka hon kan uthärda utan att vissna.
Mången mindre erfaren rosodlare har nog erfarit, huru det stundom händt, att blomknop- par, färdiga att slå ut, börjat vissna och fälla de yttre blombladen; nästan alltid är en uraktlåten vattning härtill orsaken.
Hvad här sagts om rosens vattning, när hon är i full växtkraft, kan naturligtvis ej gälla, då man på våren tager in sina vinterståndare för att börja drifva dem; icke heller om afläggare eller sticklin- gar, som ännu ej kommit i full växt.
(Som bekant förvaras rosorna öfver vintern i en fukt- och frost- fri källare eller i ett mörkt oeldadt rnm, der tem- peraturen ej går under + 4°.
På våren i februari eller mars, ja, till och med i januari tagas de i n; i början vattnar man litet, men ökar dermed i samma mån växtligheten tilltager.
På samma sätt med vattningen, då man fortplantar en rosenbuske genom afläggare eller stickling.
För stor fuktighet är då ovilkorligt dödande.)
Beträffande krukjorden är lämplig sådan sällan svår att anskaffa, ty rosen håller till godo med, snart sagdt, hvad jord man än har att tillgå.
Helst trifves den dock i styf jord, hvilken bibehåller fuk- tigheten längre, t. ex. lermylla, som man tagit från åkern eller ett trädgårdsland.
Innan den användes, befrias den naturligtvis från sten och klumpar.
Skulle lerjorden synas allt för styf, göres den lättare genom tillsats af löf- eller spånjord.
Allt för lätt jord göres lämpligare genom tillblandning af litet gammal lera, som man torkat och söndersmulat.
Det är en stor fördel, om krukjorden i mängd innehåller nödiga näringsämnen, men nödvändigt är det e j; ty sådana kunna lätt tillföras genom upp- repad vattning med gödselvatten.
Dylik vattning är af stor nytta.
Genom den tillföres jorden näring, och ju rikligare näringsförrådet är, hvaraf rosen har att lefva, desto större och kraftigare blifva skotten, desto talrikare knopparne och blommorna.
operan gifVer i morgon (onsdag) för för- sta gången sedan nära sex år till baka Meyerbeers storslagna opera » Hugenotterna ».
Operan, som vid denna föreställning gifves till förmån för k. hofkapellets pensionskassa, får ett särskildt in- tresse derigenom, att man i Raouls parti får åter- höra hr Sellman, hvilken ej sedan förra säsongen uppträdt härstädes.
För öfrigt är, om man undan- tager hr Strömberg, hvilken uppbär sin gamla roll, Marcel, rollbesättningen alldeles ny.
Fröken Klem- ming får i Valentines parti en af sina allra för- nämsta uppgifter.
Drottning Margareta af Valois sjunges af fru Östberg och pågen Urbain af fröken Karlsohn.
Hr Sellergren utför Saint-Bris ' och hr Linden Nevers ' partier.
Detta torde varda en af säsongens intressantaste repriser.
Påskdagen gifvas » Alphyddan » o c h » Josef i Egypten », annandag påsk » Djamileh » o c h » Rege- mentets dotter ».
Nästkommande tisdag anordnas troligen symfonikonsert.
Till spelning har antagits en svensk 1-akts opera- comique, kallad » t Firenze ».
Musiken är kompo- nerad af vår talangfulla tonsättarinna fröken Helene Munktell till text af Daniel Fallström.
Operan torde varda färdig lill uppförande i början af nästa månad.
Detta blir första gången, en svensk tonsättarinna uppträder för scenen.
B e n ä t t e l se f ö r af J o h a n Idun J^ordling.
K. dramatiska teatern har, som vi förut nämnt, II.
fått en verklig magnet i den utmärkta skådespe- lerskan från k. teatern i Köbenhavn fru Betty » Sista akten ».
Hennings.
Nästan hvarje gång hon uppträder är (Forts.) teatern utsåld i förköp.
1 går afton (måndag) uppträdde fru Hennings «pjl| \ nder de närmaste dagarna undvek Klara för fjerde gången som Nora i Ibsens » Ett dockhem ».
Z^m, med finkänslig omsorg att med ett enda En i de minsta detaljer från början till slut mera utmejslad prestation torde man förgäfves få söka ord framkalla gångna tiders minnen eller efter.
Allt föreföll så naturligt, så osökt, så kon- att fråga Ruth om de sista skedena i hennes seqvent, att man ej alls öfverraskades af slutet, E n lätt förklarlig, qvinlig nyfikenhet, det » vidunderliga ».
Inropningar i massa o c h en lif.
till det mesta grundad på varmt intresse lagerkrans med band i de danska färgerna belö- nade den framstående konstnärinnan för hennes för vännen, låg visserligen hela tiden nära förträffliga spel.
till med frestelser; men då hon såg, huru I dag (tisdag) uppträder fru H. å k. operan som Ruth sjelf tycktes sky nästan hvarje tanke prinsessan i Drachmanns sagospel » Det var en gång », som skall vara en af hennes mest fram- på det gamla, hvarje ord, som häntydde stående roller.
I morgon (onsdag) gifves ånyo å derpå, för att helt och odeladt hängifva dram.
teaterns scen de trenne småpjeserna » I asy- sig åt njutningen af ett öfverretadt sin- len », » En liten förmyndare » o c h » En middags- nes hvila, af den fridsamhet och ro, hvilka bjudning », af hvilka i synnerhet den förstnämda nu omgåfvo henne och likt en behaglig d o m - gifver fru H. det ypperligaste tillfälle att lägga i dagen hela sin alldeles ovanliga skådespelare- ning göt sig öfver hela hennes väsende, då talang.
Hon uppträder här som en 80-årig, bok- ville hon icke vara den första att uttala det stafligen på grafvens brädd stapplande gumma afgörande ord och det yrkande på förklarin- och utför denna sin roll så illusoriskt, att det ovilkorligen måste räknas som en af skådespelare- gar, som kanske med ens skulle kasta Ruth konstens högsta triumfer.
tillbaka in i det gamla lifvets smärtsamma Fru H. lär ytterligare komma att uppträda i hvirfvel.
I hvarje tall skulle det vara till- » Vildanden » och » Fruntimmersskolan ».
räckligt att bryta verkan af den apatiska Säkert är, att k. dramatiska teaterns direktion domning, som nu som en reaktion efter själs- förtjenar den största tacksamhet af hufvudstadens skakningarna kommit öfver Ruth, och af hvil- teaterälskande allmänhet, för det den gått i för- fattning o m anordnande af detta intressanta gäst- ken hon till en tid hade så godt behof.
spel härstädes.
Så begaf det sig att de två unga qvin- Vasateatern upptager i dag (tisdag) den välbe- norna och barnet i idylliskt lugn tillbringade kanta 3-aktsoperetten » Fatinitza » afSuppé.
Titel- några af de närmast följande högsommar- rollen utföres af fröken Anna Petterson, teaterns dagarna, utan att bry sig med andra tankar framstående primadonna.
eller annan omsorg än den att njuta af att A Svenska teatern gifvas under de närmaste da- garne soaréer af trenne bland teaterns mest fram- vara till.
stående o c h omtyckte skådespelare.
Sålunda gif- Till söndagen kom Fritz Ritter, som be- ves på torsdagen till förmån för hr Aug.
Warberg ramadt var, ut med alla mötesdeltagarne.
» God natt, granne », » Frun från hafvet » eller Han blef först förvånad vid-åsynen af Ruth; » Käringen mot strömmen » (parodi) och » Otellos triumf »; på fredagen » Flickornas gossar » till för- men Klara fick honom hastigt afsides för mån för hr Edeard Nilsson o c h på påskdagen några få förklarande ord, hvilka han för öf- » Lifvet på landet » till förmån för hr Victor Holm- rigt ej hade tid egna mycken uppmärksam- quist.
Att de förtjente skådespelarna skola få het midt i sina värdpligter.
glädja sig åt fulla hus, taga vi för gifvet.
Äfven här gifves långfredagen en soaré af en bland denna teaters mest omtyckte och uppburne komiske skådespelare, nämligen hr Emil Strömberg.
Då han i Geijerstams lustspel » Telje tokar », som vid tillfället gifves, har en af sina tacksammaste uppgifter, torde någon särskild rekommendation ej behöfvas.
Den betydelsefullaste musiktillställningen under påskhelgen är, s o m hvar man vet, Musikförenin- gens långfredagskonsert.
I st. f. det sedvanliga oratoriet » Skapelsen » uppföres i år Händels genia- liska och storslagna oratorium » Messias ».
Solo- partien utföras af fru Edling, fröknarna Nordgren och Jungstedt samt herrarne Max Strandberg o c h Salomon Smith, hvarjemte biträde lemnas af k. operans kör m. fl.
samt k. hofkapellet, allt under ledning af hof kapellmästaren Conrad Nordqvist.
Äfven till generalrepititionen på torsdags afton säljas som vanligt biljetter.
En intressant matiné gifves påskdagen i Berns nya salong af operasångaren Axel Rundberg.
A det tilltalande programmet finnas upptagna som biträdande fru Heintz, fröknarna Nordgren o c h Klemming, hrr Lundmark, Hagman, Sellergren, Borgstedt o c h Lejdström.
På Vasaleatern gifver hr N. Clementson annan- dag påsk likaledes matiné.
Programmet är, då detta skrifves, ännu ej bekant.
S e n till, ä r a d e l ä s a r i n n o r, a t t I d u n e j s a k n a s hos någon af edra b e k a n t a!
För en dag utbyttes det tysta, nästan för- näma lugnet på villan mot en splendid herr- middags bullrande uppsluppenhet.
På den stora verandan voro middagsborden dukade, och långt ut öfver fjärden ljödo i den svala aftonen de skallande hurraropen och skratt- salvorna, som beledsagade skålar och tal.
V i d 12-tiden på natten fördes gästerna med särskildt förhyrd båt åter in till stadea; Fritz Ritter, hvilken som sekreterare på mötet ej kunde vara ifrån, gjorde dem sällskap till baka.
Så var allt åter lika tyst och rofullt.
Ruth hade under festdagen hållit sig undan så mycket som möjligt, och Klara, som väl för- stod, att det bullrande, obekanta sällskapet endast kunde verka tröttande och pinsamt på henne, hade ej på något sätt påyrkat mot- satsen.
Den lilla V i van fäste sig hastigt vid Ruth med denna naiva och icke så litet efter- hängsna tillgifvenhet, som plötsligt kan upp- flamma hos barn.
Den nya tanten med sitt tysta, mjuka, sorgbundna sätt, med de blåa, drömmande ögonen, som ofta kunde stirra framför sig långa stunder, som såge de in i en annan verld • — det egendomligt melan- koliska öfver hela hennes väsende, så vidt skiljaktigt från de glada menniskors sorglösa obundenhet, den lilla var van att se omkring
M a n u s x r i p i, s o m e j a n t a g e s till I n f ö r a n d e, å t e r s ä n d e s, s ä v l d a p o r t o fogas.
Jnga ofrankerade försändelser lösas.
sig, verkade på barnasinnet med fängslande magt.
Snart nog kunde hon knappast en minut vara från Ruths sida.
Hon var nöjd, om hon blott i timtal fick stå vid hennes knän och hålla hennes smala, hvita hand mellan sina bruna, knubbiga små näfvar.
Hon plågade henne ej med frågor eller barnslig nyfikenhet, då hon såg, att detta tröttade Ruth; i tystnad stod hon der och blickade oafvändt med klara, bruna barnaögon upp i Ruths ansigte, som denna, sänkt i tankar, höll vändt ut åt sjön.
Ruth hade redan tillbringat en vecka hos Klara, och ännu var ej ett ord från någon- dera sidan sagdt om annat, än hvad som rörde angelägenheterna för dagen.
En mor- gon kom hon emellertid ned från sitt rum tidigare än vanligt.
Klara, som mötte henne på den lilla blomsterterrassen nedanom ve- randan, frapperades genast af hennes oroliga och upprörda utseende.
D e sista dagarnas hvila hade medfört en ganska väsendtlig för- ändring i hennes ansigte, som börjat återfå en svag skiftning af tidigare dagars ungdom- liga rodnad.
Nu hade de mörka ringarne trädt fram på nytt under ögonfransarnes skugga som efter en genomvakad natt.
Emellertid låtsade hon om intet, och de följdes åt in till frukosten.
Det var den första dagen på länge, som icke vädret varit strålande klart; vinden hade slagit om, och en kylig nordost dref tunga regnmoln från hafs, hvilka då och då urladdade sig i en kort, strid skur.
De hade heller ej efter vanan kunnat duka på verandan, utan höllo till i salen innanför.
Ruth blef allt mer nervös och förströdd.
Hon gjorde synbarligen våld på sig sjelf för att intet låta märka, men lyckades ej.
V i v a n satt trumpen vid fönstret och stirrade ut öf- ver den hvitfradgande fjärden, öfver hvilken molnens tunga - skuggor gledo som misslynta miner öfver ett vackert ansigte.
Ruth hade för första gången skjutit henne ifrån sig, då hon som vanligt kom till hennes knän och fattade hennes hand.
Plötsligt bröt Ruth tystnaden.
» Klara, vill du infria ditt löfte i dag? » frågade hon och såg allvarligt in i den an- dras ansigte.
» Hvilket löfte? » spratt Klara förvirrad upp.
Detta kom så oväntadt.
» Du lofvade att följa mig första gången jag skulle söka upp pappa Rebolledo.
Gör det i dag, jag ber dig så innerligt. » » Men hvarför just i dag, » invänder Klara och kastar en misslynt blick ut genom glas- dörrarne, mot hvilka just regnet smattrade som bäst.
» En dag mer eller mindre gör väl ingen ting, och i dag är j u vädret allt annat än lockande. » » Ack, gör mig till viljes », upprepar Ruth, med så ängsligt ifrig bön i tonen, att Klara förskräckes.
- » Jag måste i hvarje fall in just i dag, och jag vill så ogerna fara en- sam.
Jag vet att det är dumt, barnsligt, hvad du vill kalla det — men jag känner som en ropande röst inom mig, en aning att den gamle behöfver mig just nu.
Jag såg honom i drömmen i natt, o, så tydligt.
H v a d han var förfallen, darrande och grå, stackars gamle pappa Rebolledo!
Och han vinkade åt mig, vinkade flere gånger.
Det måtte väl aldrig ha händt honom något ondt.
Jag är förbittrad på mig sjelf, att jag i min egoism kunnat dröja så länge. » bl- i I r- \ L / • i w K j • « A n n o n s e r m o t t a g a s e n d a s t m o t k o n t a n t liqvld i f ö r s k o t t a f 2 6 ö r e pr 4 - spalt, petitrad (
Efter denna långa replik, som Ruth förde fram med hastig, flämtande röst, reste hon sig med ens upp från sin plats, som om hon genast ville gifva sig i väg.
Klara insåg, att det var fåfängt söka hindra henne, och med ett resigneradt » vi få naturligtvis ändå vänta på 1 O-båten » gaf hon efter.
Ruth hade ingen ro, förr än de kommo i väg.
Långt i förväg stod hon på bryggan, spejande genom det gråa regnet efter » Victo- rias » hvita stäf.
Och sedan, oupphörligen under den korta resan, hvilken de företogo, instufvade för vädret i den trånga damsalon- gen, spratt hon upp ur sin tankfullhet med ett oroligt: » det måtte väl aldrig ha händt honom något, händt honom något ondt! » D å de voro framme och stodo bland ska- rorna, som trängdes på kajen, frågade Klara: » Men vet du nu egentligen, hvart vi skola vända oss för att finna honom?
Jag tror knappast han bor qvar der uppe vid Horns- kroken. » » Visst bor han väl qvar, » svarade Ruth, nästan förskräckt.
» V i bege oss i alla fall först dit upp. » » Jag tycker mig minnas, att Fritz sade en .gång, att han sålt gården åt staden.
Kan- ske jag har orätt.