Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Min oförgripliga öfvertygelse är derföre, ali motionens ändamål är anvisandet af allmänna medel till betägian - 20 Lag-Utskoltets Betänkande, N\o 145. de af ofvannämnde vittneskostnader liksom öfrige umgälder i och för fångars underhåll och forslande m. m., och således icke tillhörer Lag-Utskottels handläggning, utan Stats-Utskotlets; eller, derest motionären skulle önska en sådan ändring eller rättare tillägg i ofvannämnde Gapitel och §, att i brottmål, då den anklagade icke eger tillgång lill vittnes godtgörelse, skall, efter undersökning derom, en slik ersättning utgå af allmänna medlen, tror jag frågan bordt höra till Sammansatt Stats- och Lag-Utskott.
I och med detsamma jag sålunda yttrat min åsigt om behörigheten af ämnets upptagande till behandling, har jag ock fritagit mig från delaglighet i den åtgärd, Utskottet dermed vidtagit.” ■ ,r. -t' t 1 - ■ * ■ ■'■»■■■i '■ 1111,1 »■"-* - STOCKHOLM.
Tryckt hos A> G.
Lag-Vtskotlets Memorial> N.o 146.
N:o 146. v Ank. till Exp. Utsk. den 22 Ocl-, kl. 12 nudd.
Uti memorial N:o 120, med förslag till sammanjemkning af de inom RiksSlåndcn fattade skil jagtiga beslut, vid förehafvandet af Lag-Utskottets, genom Betänkande t N:o 26 och Utlåtandet N:o 70, framställda förslag, rörande den uppenbara kyrkopliktens afskaffunde, bar Utskottet, — af den anledning, att Höglofl.
Preste-Ståndet ogillat Utskottets af de två öfriga Riks-Stånden bifallna förslag i ämnet, så vidt det afser föreskrift derom, att, i de fall, då enskild skrift hädanefter kornme alt i stället för uppenbar kyrkoplikt ega rum, med bibehållande af den vanliga varningen Lill folkel, underrättelse från Predikstolen i Kyrkan, der skriftermålet sker, skulle meddelas om den felandes namn och brottets beskaffenhet, — dels inbjudit de två förstnämnde Riks-Stånden att med Välloflige BirgareStåndel och Hedervärda Bonde-Ståndet i denna del sig förena, dels, i händelse denna inbjudning icke antogs af någotdera Ståndet, samt ej eller Borgare-Ståndet eller Brnde-Slåndet ville på de andra tvä Ståndens mening öfvergå, föreslagit proposition lill omröstning i Förstärkt Lag-Utskott.
Enligt från Riks-Stånden meddelade Protocolls-utdrag, hafva väl Ridderskapet och Adeln, Borgare- och Bonde-Stånden, det förstnämnde Ståndet med afslag å inbjudningen, godkänt den föreslagna voterings-proposilionen; men som PiesteStåndet derefter, vidhållande sitt förra beslut, inbjudit B jegare- och BondeStånden alt deruti deltaga, samt denna inbjudning, afslagen af Borgare-Ståndet, deremot blifvit antagen af Bonde-Ståndet; så äro tre S ånds beslut sammanstämmande deruti, att från Utskottets förslag böra utgå det ifrågasatta kungörandet af den felandes namn och brott, jemte den i sammanhang dermed intagna föreskrift om iagttagande af hvad i 4, 5 och 6 mom. af Kongl. Förklaringen den 23 Mars 1807 finnes stadgadt, angående uppenbar kyrkoplikt^ verkställighet i serskilde der uppräknade fall; och lärer, i följd häraf, frågan om delta ämnes behandling i Förstärkt Utskott hafva förfallit, om hvilket allt Utskottet ansett sig böra hos de respeclive
Stan len göra vördsam anmälan.
Prot. S40.
7 Sami. 1 A/d. 37 Haft. 3 Lag-Utskottets Memorial, N-0 i4l - N:o 147.
Arik. till Exp. Utsk. den 22 Oct,, kl. 12 tnidd.
Lag-Utskoltet liar, dels, genom Betänkandet N:o 99, bland annat tillstyrkt uppliäfvande af nuvarande olikhet i arfsrätten och giftorätten för begge könen, dels för tillvägak>ringande af en mera utvidgad testaments-frihet efter stadsrätt, än som i nu gällande lag är medgifven, uti Betänkandet N:o 112 gjort hemställan om uppliäfvande af Kongl.
Förordningen den 19 Augusti 1762 och ändring af 4 och 5 §§. i 17 Cap.
Ärfda-Balken samt 8 Cap. 3 §. 1 mom.
Jorda-Balken, dervid två alternativa förslag blifvit framställda, det första under förutsättning, att jemnlikhet i giftorätten och arfsrätten bifölls, och det andra för den händelse, att förändring af giftorätts- och arfs-lagarne ej antogs.
Enligt ankomne prolocolls-utdrag, äro dessa frågor af de respective Riks-Stånden sålunda behandlade, att Betänkandet Nio 99, ogilladt af Högloflige Ridderskapet och Adeln, deremot vunnit de öfriga Riks-Ståndens bifall, så vidt det rörer lika gifto- och arfsrätt, samt att Betänkandet N:o 112 jemväl blifvit afslaget af Ridderskapet och Adeln, men antaget i sin helhet af Yällofl. Borgare-Ståndet och Hederv.
Bonde-Ståndet samt, i afseende på första alternativet, af Högv.
Preste-Slåndet, hvilket deremot icke meddelat något yttrande öfver andra alternativet; och som, innan detta skett, frågan angående testaments-frihetens utvidgning icke lärer kunna slutligen handläggas; finner Utskottet sig böra om Preste-Slåndets utlåtande angående sistnämnde alternativ vördsamt anhålla.
STOCKHOLM, ecksteinska roiitryckeriet 1840. Lag-Utskottets Utlåtandej N:o 148.
N:o 148» Ank. till Exped, Utsk. den 29 Öct,, kl, 2 é, m: Utlåtande, i anledning af återremiss utaf Utskottets Betänkande N:o iof, öfver väckte motioner om upphafvanäs eU ler ändring af Kongl. Förordningen den 2.4 Augusti i8i3, emot fy lleri och dryckenskap Vällofl. Borgare-Ståndet och Hedervärda Bonde-Ståndet hafya gillat LagUtskottets Betänkande N:o 104, sorn innefattar förslag till förändrad lydelse af Kongl.
Förordningen den 24 Augusti i8i3, emot fylleri och dryckenskap; men af Högloft.
Ridderskapet och Adeln samt JRögvördige Preste-Såndet är samma Betänkande återremitteradt, på grund af anmärkningar, som Friherre Cederström, Thure, Friherre Lejonhufvud, Friherre Cederström, Jäders, Herr Ribbing, Arvid, Herr Cederschiöld, P. G., Herr von Hartmansdorff, August, Herr Cederschiöld, Robert, Herrar Prostarne Gahne, Säve, Agrell och Östberg, med flere, deremot framställt.
Såsom en uragtlåtenhet å Utskottets sida, är först anmärkt: att Utskottet ej tillstyrkt upphäfvandet af Kongl. Brefvet den 29 Mars 1825 och Kongl.
Kungörelsen den 17 Mars 1887, hvilka innehålla åtskilliga ändringar i 1813 års Kongl. Förordning; men, efter Utskottets tanka, har något uttryckligt förklarande i berörde afseende ingalunda varit behöfligt, enär de genom nyssnämnde Kongl. Bref och Kungörelse skedda ändringar, derigenom endast vissa §§. eller moment i 1813 års Förordning erhållit ny lydelse, följagtligen, derest Utskottets förslag, som går derpå ut, att gifva förändrad lydelse åt sistnämde Författning i dess helhet, skulle bifallas, i och med detsamma måste till all kraft och verkan hafva upphört.
De öfriga ånmärkningarne kunna lämpligast i ett sammanhang upptagas och besvaras efter ordningen af de §§. i Utskottets förslag, emot hvilka desamma äro rigtade.
7 Sami. 1 Afd. 38 Haft. Lag-Utskottets Utlåtande, N:o 148. 1. §. 1 morn.
Härvid är anfördt, alt den i 18r3 års Förordning befintliga definition på en drucken, eller uppgift på de omständigheter, hvaraf man kunde antaga, att någon vore af starka drycker öfverlastad, borde bibehållas, emedan eljest, med kännedom om det begrepp, som i .detta afseende vore hos den mindre bildade allmänheten rådande, befaras kunde, att ingen annan blefve sakfälld för fylleri, än deri, sorn vore så drucken, alt han ej kunde röra sig från stället; äfvensom, i afseende på de i detta moment upptagna straffbestämmelser, hufvudsakligen blifvit yttradi: dels att någon ändring i nu gällande föreskrifter ej borde ske: dels att Utskottets förslag nästan åsyftade att gö a fylleribrottet strafflöst eller vore åtminstone af en vida mildare egenskap, än som kunde förenas med fylleniastens beskaffenhet och följder samt närvarande tids i allmänhet allvarliga och nitiska bemödanden att motarbeta denna last; att urbota straff af fängelse vid vatten och bröd borde införas i stället för penningeböter; att 3:dje eller resan fylleri borde ovilkorligen ådraga omyndighets-tiil stånd, antingen under vissa år eller för alltid; och att förlust af medborgerligt förtroende samt corrections-arbete borde bibehållas och följa på fjerde eller femte resan fylleri; dels ock ändtligen att böter borde för alla eller vissa grader försvinna och utbytas emot varningar inför Kyrko-Rådet.
2. mom.
Den bär stadgade fördubbling af böter för fylleri inför Domstol, vid stämmor eller andra allmänna sammankomster, har ansetts böra försvinna, emedan frestelsen lill missbruk af starka drycker vore större vid sådana tillfällen, än eljest, samt fruktan att blifva fälld till de höga böterne kunde afskräcka mången att dervid sig infinna; äfvensom det påståendet blifvit framställdt, att fylleri vid läs-förhör borde bestraffas lika med fylleri i kyrka, enär vid läs-förhören jemväl förrättades bön och sång. 4 och 5 mom.
Förhöjning af de i dessa moment utsatta böles-belopp har blifvit yrkad, i det förra till i3 R:dr 16 sk,, och i det senare till 26 R:dr 32 sk.; enär bemödandet att förleda andra, i synnerhet minderårige personer, till fylleri, vore vida straffbarare, än alt sjelf öfva lasten, helst i en tid, då man sökte minska bruket af starka drycker; hvaremot någon offentlig aga för öfvermage, som låter förleda sig till öf - Lag-Utskottets Utlåtande, JV:o 1.48. 3 verflödig förtäring, ej borde ega rum, emedan han ej på sådant sätt rättades; äfvensom ordet ”öfverflödig,’’ ansetts böra utgå, helst all förtäring af starka drycker borde vara öfvermage förbjuden.
Utskottet får i anledning häraf yttra följande :
Då, på sätt i förra Betänkandet erinras, den i 1813 års
Förordning befintliga förklaring öfver hvad med fylleribrott bör förstås, ingalunda är tillfredsställande; då någon beskrifning på den belägenhet, hvaruti en för missbruk af starka drycker tilltalad skall hafva sig befunnit, för att anses saker till fylleribrott, svårligen skulle kunna meddelas; så att den blefve nöjagtig, samt vid hvarje tillfälle tjenande till upplysning för domare och vittnen; och då det i allmänhet ej är brukligt samt ej eller lämpligt att å brott, hvarföre strafflag stiftas, införa definitioner i sjelfva lagen; så torde Utskottets åtgärd att från sitt förslag utesluta all beskrifning å fylleribrott och endast nämna detsamma vid dess namn, anses rättfärdigad.
Hvad straffbeslämmelserne angår, så hafva de framställda, till en del från alldeles stridiga åsigler utgåeende anmärkningarne ej gifvit
Utskottet anledning att frånträda sitt förslag i denna del.
Åberopande hvad j förra Betänkandet är anfördt, får Utskottet tillägga, att så betänkligt som det å ena sidan skulle vara att, i en fråga af den ömtåliga beskaffenhet, som den om fylleribrotts bestraffning, vidtaga en så genomgripande förändring, alt penningeböter borttogos och endast varning inför Kyrko-Rådet i stället infördes; lika orätt vore det, å en annan sida, att bibehålla nuvarande system med dess dels vanärande, dels på den felandes ekonomiska ställning menligt inverkande straff, eller att stadga urbota bestraffningar, helst ytterst stränga straff ej lära vara de medel, som till lasters hämmande äro tjenlige att användas.
Utskottet har i sitt förslag sökt gå en m del väg, hvarigenom Utskottet anser de vid återremissen yitrade skiljaktiga meningar, så vidt för närvarande är möjligt, redan vara sarnmanjemkade; och Utskottet bör serskildt fästa uppmärksamhet derpå, att då Utskottet antagit fjerde resan eller oftare begånget fylleribrott såsom ett lagligt skäl för den felandes försättande i omyndigbets-tillstånd, samt en omyndig förklarad person icke lärer till befattning, utmärkande medborgerligt förtroende, utses; så har deni 3813 års Författning stadgade påföljd af förlust utaf sådant förtroende i sjelfva verket ej upphört, utan endast förlorat sin vanärande benämning; äfvensom Utskottets förslag eger företräde deruti, alt den felande genom ett förbällradt 4 La%-TJtskottets Utlåtande, N:o i48< lefverne ian befria sig ifrån denna påföljd.
Att föreskrifva, dels ovillkorligt försättande i omyndighets-tillstånd, dels dess fortfarande för alltid, anser Utskottet ej behöfligt eller nyttigt, emedan fall kunna inträffa, då, med afseende på den felandes belägenhet, en sådan åtgärd vore alldeles än. damålslös, samt hoppet att åter kunna blifva myndig bör innefatta en verksam anledning för den lastfulle att ändra sitt lefnadssätt.
Den större förargelse, sorn. förorsakas genom missbruk af starka drycker vid sådane tillfällen, då en större folkmängd är samlad, utgör tillräckligt skäl för den i 2 mom. föreslagne bötesförhöjning; men Utskottet finner ej giltig anledning förekomma att för fylleri vid läsförhör föreslå samma stränga straff, som för fylleri i kyrka, eller der Gudstjenst hålles; äfvensom Utskottet hvarken instämmer i hvad, som blifvit anfördt till stöd för ifrågasatt tillökning af böterne i 4* ocb 5. momenten, eller inser behofvet af de öfrige, mindre vigtiga, förändringar, som i samma moment blifvit påyrkade. 2. §. a. mom.
Det för embetsman utom
Presteståndet här utsatta straff af dubbla böter för fylleri under tjenster.s utöfning, då någon dermed första och andra gången beträdes, har ansetts böra än förändras till likhet med den i 1. mom. för dylikt brott af prestman stadgade påföljd af embetets förlust, emedan det ena embelet vöre lika heligt, som det andra, — än förhöjas lill böter från 10 till 33 B:dr 16 sk. för första och dubbelt för andra resan, — än bestå endast i en varning af vederbörande förman; men i betraktande deraf, dels att brottet i förstnämnde fall är vida mindre förargelse väckande, än i det senare, dels alt varning vore en allt för ringa påföljd, finnér Utskottet sig ej kunna biträda någotdera af dessa förslag. 5. och 6. §. §.
Det bar blifvit erinradt, att stadgander. af den beskaffenhet, som dessa §.
§. innehålla, ej hörde tili de egentliga föremålen för ifrågavarande Författning; men om samma stadganden skulle qvarstå, borde dels ansvaret i bägge §. §:ne höjas i allmänhet och bestämmas till half mansbot för den Lag-Utskottets Utlåtandes N:o 148- 5 händelse, att, genom krogvärds försummelse att värda rusig person, denne ljuter döden, dels uttryckligt förbud stadgas emot utborgning af starka drycker till barn eller omyndige utan undantag, och till sudane, som fyra gånger pliktat för fylleri, dels skyldigheten att pröfva, huruvida värd må förklaras sin näringsrättighet förlustig., äfven inträda, när värd brutit emot nyssnämnde förbud; äfvensom det yrkande blifvit framstäldt, att endast uthorgningar till omyndige borde förbjudas.
Härtill får Utskottet svara: att de ifrågasatte stadgandena obestridligen äro hehöfliga och lämplige i en Författning mot fylleri, emedan de i någon nion kunna bidraga att förekomma denna last och dess följder; att deremot ansvarsbestämmelser för den, som på något sätt är vållande till annans död, finnas i allmänna Lagen och rättligen der hafva sin plats; att exempel på utborgningar af starka drycker till barn lära vara så sällsynta, att serskild lag deremot ej behöfver stiftas; och att i öfrigt ej någon utsträckning uti eller inskränkning af det emot starka dryckers utborgande hittills gällande förbud, samt ej eller tillökning i ansvaret för dess öfverträdande, synas vara lämpliga eller af förekomne omständigheter påkallade. io. §.
Erinran har blifvit gjord derom, att denna §. borde innehålla dels stadgande om rättighet för aen för fylleri tilltalade att skriftligen erkänna förseelsen., dels förbud för domare alt i mål, angående fylleri-brott, döma till edgång, men då på domarens pröfning, i hvarje fall, bör ankomma, huruvida ett skriftligt erkännande af fylleri-förseelse må göra till fyllest; samt det uppgifna behofvet att antyda domaren om olämpligheten af värjemålseds åläggande i mål af ifrågavarande beskaffenhet, icke är af erfarenheten vitsordadt, så torde nämnde erinran bora lemnäs utan afseende. n. §.
I afseende på det af Utskottet bibehållne, i nämnde §. intagne, stadgande om 6 månaders prascriptionstid för åtal af fylleri-förseelser, är anförd t, att samma tid borde förlängas till 8 månader, emedan drinkaren eljest i de orter, der tiden emellan Häradstingen är längre än 6 månader, skulle under en eller annan månad kunna öfva dryckenskapslasten ulan Lag-Utskottats Betänknde, N:o 149• fraktan för åtal; men för vederläggning af denna anmärkning behöfver Utskottet endast erinra, att åklagares rätt till åtal å fylleriförseelser är beroende, icke på den tillfälliga omständighet att Ting infaller inom 6 måriader, efter det förseelsen sig tilldragit, utan derpå, att stämning eller kallelse på den felande utfärdas inom nämnde tid. i3> §•
Då det bör kunna antagas, att nödig kännedom,angående ifrågavarande Författning, beredes allmänheten genom det hittills gällande, och i nämnde §. intagne stadgande, att Författningen skall från predikstolarne kungöras en gång om året samt anslås i rummen uti krogar, gästgifvaregårdar, med flere dylika ställen; så finner Utskottet sig sakna anledning biträda det vid återremissen framställde yrkande, alt Författningen jemväl borde vid Härads-Tingens början uppläsas och på Rättens dörr anslås.
Under förmodan, att de gjorde anmärkningarne blifvit nöjaktigt besvarade, samt med s ou af det godkännande, som iörra Betänkandet af två Riks-Slånd erhållit, varder Betänkandet i dess förra skick å nyo vördsamt understäldt de respective Riks-Ståndens pröfning, som detsamma återremitlerat.
Stockholm den zg October i8/{o. Herr Professoren, Doctor Bexell och Herr Prosten Sive åberopa deras vid förra Betänkandet fogade reservationer.
N:o 14 g.
Ank, lill Exp, Utsk. den 29 Oct., kl. 2 e. m.
Betänkande, i anledning aj väckt motion om ändring af sättet • för verkställighet af fängelse vid vatten och bröd.
Uti en hos Yällofl. Borgare
Ståndet väckt och derefter till Lagutskottet remitterad motion, har Herr C. F. W<xrn fästat uppmärksamhet Lag- Ut .kottets Betänkande, H:o 14g. 7 derpå, att sättet för verkställighet af fängelse vid vatten och bröd skall medföra menliga följder för fångens helsa, af den orsak, att något uppehåll i bestraffningen ej eger runi, hvarunder annan föda fången tilldelas.
Riolionären har derföre, under åberopande af det utaf Lag-Comiteen föresirgne mildare straff-system, hemställt, om icke stadgas måtte, ”att, då vatHn-och bröd-bestraffning ådömes för längre tid än fyra dygn, det under hvart femte al de påföljande må blifva brottslingen tillåtet att njuta annan föda.” Utskottet, som tagit denna motion i öfvervägande, får vördsamt tillkännagifva, att Lag-Comiteen i förslaget till Straff-Balk, vid bestämmandet af sättet för verkställighet af fängelse vid vatten och bröd, jemväl utgått från den grundsats, att under strafftiden vissa dagars afbrott bör medgifvas; men att den högsta strafftiden derjemte blifvit af Comiteen utsträckt lill 45 dagar.
Skulle motionärens förslag bifallas, så måste, på det alt icke betydelsen af fängelsestraff vid vatten och bröd skall altför mycket förringas, ej mindre förhöjning ske uti den i 5.
Gap. 4- §•
Straff-Balken bestämda scala för detta straff, än ock, i öfverensstämmelse dermed, ändring göras i alla de lagens rum och serskildta Författningar, der urbota bestraffning af sådant fängelse finnes utsatt.
Då motion om så beskaffade lagföiändringar ej blifvit väckt, samt för öfrigt lämpligast synes vara, att pröfningen, huruvida en förändring i sältet för verkställighet af fängelse vid valten och bröd bör ske i den syftning, motionären antydt, uppskjutes intilldess den kan förekomma, i sammanhang med frågan om införandet af ett helt och hållet nytt straffsystem, desto heldre, sorn Utskottet redan sökt bereda en mildring uti ifrågavarande straff genom Utskottets, i Betänkandet N:o 41, framställda, och af Rikets Ständer bifallna, förslag till afhjelpande af det hitintills varande missförhållandet emellan tillökning i böter och tillökning i strafftid; så får Utskottet vördsamt hemställa, att Herr PVcerns motion ej må till någon åtgärd föranleda.
Stockholm den 29 Octoher i84<r» 8 Lag-Utskottets Betänkande, JS:o i5o< N:o i5o.
Änk. till Exp. Ut sk. den 29 October, kl. 2 e. t&i Betänkande, i anledning af väckt motion om upphäfvande af Kongl.
Förordningen den y October i8o5, angående ansvar för Militär- tjenstemans öfverfallande, samt om ändring af 18 Gap. g §* Miss ger nings-Buiken.
Ridaerskapet och Adeln har till Lag-Utskottet remitterat en motion af Herr Grefve Anckarsvärd, Carl Henric, som föreslagit, att Kongl. Förordningen den 7 October i8o5, hvarigenom straffet för våld emot Militär-tjensteman, klädd i uniform och utmärkt med sidogevär, blifvit fördubbladt emot hvad allmänna lagen stadgade, måtte upphäfvas, dels emedan undantags-lagar i allmänhet voro förkastliga, dels derföre, att det skydd för Militär-embetsmän, som med nämnde stadgande åsyftats, hvarken vore rättsenligt elier hehöfligt; i sammanhang hvarmed motionären jemväl hemställt, att 18 Cap. g §.
Missgcrnings-Balken måtte ändras till likhet med, Cap. i Lag-Comitéens förslag till Straff-Balk.
Under den discussion, som hos Ridderskapet och Adeln i ämnet uppstått, är dels af Herr Stråle, N. kV., erinradt, att omförmälde Kongl.
Förordning redan vore genom Kongl.
Förklaringen den 23 Mars 1807 till all kraft och verkan upphäfven, dels af Herr af Dahlström, Gustaf Jacob, yrkadt, att, enär i8o5 års
Förordning innefattade en behöflig förklaring öfver 6 Cap. g. §. i Krigs-Artiklarne, samt Militär-person, klädd i sin embetsdrägt, egde att för förolämpningar påräkna skydd af strängare straff-bestämmelser, än de för sådane brott i allmänhet stadgade, så borde antingen ifrågavarande Förordning bibehållas, eller, om den ansåges upphäfven, hvilket skulle utredas, Utskottet inkomma med förslag, huru den skall straffas, som öfverfaller en militär, stadd i tjenste-utöfning eller klädd i uniform med sido-gevär.
Utskottet bör, i anledning häraf, upplysa; att Lag-Utskottets Betänkande„
N:o i5o. 9 att i 8 oell 9 §§. af 18 Cap. Missgernings-Balken, sådane de lyda i Kongl. Förordningen den 20 Januari 1779, stadgas följande straff, nemligen: dels lifvets förlust för den, som bär hugg och slag å Domare eller annan Konungens embetsman, den, der med Konungens fullmagt är försedd, eller med honom i lika värdighet är, i embets-ärenden, eller hamnas derföre å honom: böter från 5o till ioo R:dr jemte afbön, om någon böter eller undsäger honom eller gifver honom smädliga ord: och dubbla böter tillika med minstning af äran, om de ord gå å heder och ära; dels oek 300 dalers böter för den, som djerfves med hugg och slag öfverfalla dem, i och för deras embetes skull, som Konungens eller hans embetsmäns eller Rättens ärenden gå; samt böter af 10 Daler, om de öfverfalla» med hot eller smädeord och 20 Daler, om 6ådant sker å allmänt embetsrum; att 6 Cap. 9 §. i Krigs-Ariiklarne föreskrifver, att, om någon embetsoch tjensteman varder i och för embetet öfverfallen med hugg och slag, hot eller smädeord, förbrytaren skall dömas efter allmän lag; att, genom Kongl.
Förordningen den 7 October i8o5, är förklaradt: att den, som öfverföll med hugg och slag, hot eller smädeord en militärtjensle- eller embetsman, då han vore kladd i uniform och utmärkt med sidogevär, antingen inom stad eller fästning, der garnizon vore förlagd, eller å skepp, i läger eiler den dertill hörande omkrets, eiler ock på de ställen, der tågande krigsman sig befann, skulle dömas till det kroppsstraff, som svarade emot de i lagen för dylika förbrytelser i allmänhet utsatte böter, dubbelt beräknade; men vore vid förenämnde tillfälle brott begånget emot krigslydnaden, eller ock emot
Duells-plakatet, så skulle med ansvaret derför förblifva såsom derom vore uti Lag och Författningar, stadgadt; att i5 punkten i KongL Förklaringen den 20 Mars 1807 innehåller, att, som allmänna lagen uti ofvannämnde §§. af 18 Cap.
MissgerningsBalken omfattar med skydd alla Konungens embetsman och publike betjente i gemen, enär de äro stadde i embets-ärenden, så kommo ock alla de serskilda stadganden, hvilka, under åberopande af äldie protectorial, blifvit, tid efter annan, meddelade samt utsatte svårare straff och ansvar, än som med lagens allmänna grunder instämmer, att derefter till ali verkan förfalla, så alt hvad, som är uti lagens förenämnde rum i allmänhet förordnad! skulle lämpas lill alla i gemen och en hvar i synnerBifu till B.