Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Majit kunde finna lämpligt bestämma, mätte sökanden i nåder förunnas; Och då besparingarne å anslaget för godtgörande af ifrågavarande slag löneinnehällningar, af anledning som omförmäles i Stats-kontorets här ofvan omnämnda utlåtande angående Kapitens-enkan Johanna Wilhelmina Standertskjöld, icke vidare vore disponibla, hade Stats-kontoret hemställt, att, derest gratifikation beviljades, densamma mätte anvisas till utgående antingen af 4:dc eller 7:de Hufvudtitelns anslag till extra utgifter.
Slutligen hade Ryttmästaren Salomon Lindmans enka, Lovisa Röper, hos Kongl. Majit anfört underdåniga besvär deröfver, att sedan hon, under åberopande af Kongl. Brefvet den 24 Juli 1857 och Stats-kontorets derpå grundade kungörelse af den 1 September samma år, hos Stats-kontoret anhållit om utbekommande af det belopp, som under mannens krigsfångenskap i Frankrike åren 1807—1810 skall blifvit innehållit af hans då innehafvande lön såsom Löjtnant vid f. d.
Mörnerska husar-regementet, hvarvid af sökanden behörigen styrkts, att mannen blef tillfångatagen den 17 April 1807 och frigafs år 1810 samt att han först efter återkomsten från fångenskapen, med sökanden ingick äktenskap äfvensom att löjtnants-aflöningen vid Mörnerska husar-regementet, enligt 1808 års stat, utgjorde 128 Ridr i lön och 82 Ridr i fourage-penningar, eller tillsammans 210 Ridr Specie; så hade Stats-kontoret, medeLt Resolution den 6 December 1860, förklarat, att, enär, hvarken genom de ansökningen åtföljande handlingar kunde anses vara ådagalagdt eller vid anställda undersökningar i Stats-kontoret vore utrönt, om och till hvilket belopp aflöning för Ryttmästaren Lindman under hans fångenskap blifvit innehållen och till Statsverket indragen, Stats-kontoret, innan sådant förhållande blifvit behörigen styrkt, icke kunde några medel för ifrågavarande ändamål anordna; — och hade klaganden, uppå andragna skäl, i underdånighet yrkat, att Kongl. Majit, med ändring af berörda beslut, måtte förklara henne berättigad att utbekomma de medel, hvarom hon hos Stats-kontoret gjort ansökning.
Öfver dessa besvär hade Stats-kontoret inkommit med underdånigt utlåtande och dervid anfört, att då klaganden, som, för bestyrkande af sina anspråk, vid de underdåniga besvären icke fogat andra handlingar än dem, som vid frågans afgö - 4 Stats-LJtskottets Utlåtande JV*> 171. rande hos Stats-kontoret varit företedda, ej heller sedermera ådagalagt de förhållanden, hvilka det, jemlikt ofvanberörda nådiga Bref, och Ståts-kontorets derpå grundade kungörelse, ålåge klaganden att, för utbekommande af ifrågavarande medel, behörigen visa, Stats-kontoret, som vid anställda förnyade undersökningar icke kunnat ur tillgängliga handlingar vinna någon upplysning i berörda hänseende, funne sig böra hemställa, att de underdåniga besvären måtte lemnäs utan nådigt afseende; men som klaganden vid långt framskriden ålder syntes befinna sig i torftiga omständigheter och den henne åliggande bevisningsskyldighet varit desto svårare att fullgöra, som upplyst vore, att lMlO års handlingar i Chefsembetets vid f. d. Mörnerska husar-regementet arkiv saknas, hade Stats-kontoret öfverlemnat till Kongl.
Maj:ts nådiga pröfning, om icke någon gratifikation kunde enkan Lindman tilläggas, hvilken, i sådant fall, enligt Stats-kontorets åsigt, borde utgå af 4:de eller 7:de Ilufvudtitelns anslag till extra utgifter, enär det för ofvanberörda ändamål anvisade särskilda förslagsanslag, hvarå besparingarne i 1860 års Rikshufvudbok måste tiligodoföras Riksgälds-kontoret, icke vidare vore för ändamålet tillgängligt.
Vid föredragningen af dessa frenne mål, hade Kongl. Maj:t, hvad först angår enkan Lindmans underdåniga besvär, ansett skäl icke vara af klaganden anförda, sorn kunde föranleda till ändring af Stats-kontorets i ämnet meddelade beslut, men i betraktande af de i alla dessa nu förevarande ersättningsfrågor förekommande förhållanden, har Kongl. Majit, till Rikets Ständers pröfning och beslut öfverlemnat, huruvida någon godtgörelse af allmänna medel må skäligen kunna förenämnde frenne enkor tillerkännas, och har Kongl. Majit, för den händelse Rikets Ständer sådant bevilja, ansett ersättningen kunna bestämmas: för Kapitens-enkan Johanna Wilhelmina Standertskjöld, född Mellin, enligt Stats-kontorets utlåtande, till 105 R:dr; för Majors-enkan Jeanette Standertskjöld, född von Törne, till hälften af den lön, som, enligt 1808 års stat, tillkom personer med kapitens-grad vid Arméens Flottas Sveaborgs eskader, hvarest mannen varit såsom Kapiten anställd, utgörande denna hälft för ett år, hvarunder med säkerhet torde kunna antagas att hans fångenskap fortfarit, 112 R:dr 50 öre: och för Ryttmästare-enkan Louise Lindman, född Röper, till hälften af tre års löjtnantslön vid dåvarande Mörnerska husar-regementet, enligt 1808 års stat utgörande, utom fourage-penningar, hvilka Kongl. Majit ansett härvid icke böra komma i beräkning, 128 Ridr Specie eller nu motsvarande 192 Ridr Runt, deraf hälften för tre år belöper tili 288 Ridr.
Vid 18o6—1858 års riksdag förklarade Rikets Ständer de under krigsåren 1806—1810 fångne ogifte officerares och underofficerares fordringar på staten för innehållen och till
Statsverket indragen aflöning vara af den beskaffenhet, att staten måste anse sig förbunden att desamma godtgöra, i de fall, der vederbörandes anspråk blefve behörigen styrkta, samt anvisade för sådant ändamål ett förslagsanslag af 21,600 Ridr.
I sammanhang dermed stadgade väl Rikets Ständer en bestämd tid, till och med år 1860, inom hvilken vederbörande egde göra sina anspråk gällande; men dä, enligt ett handlingarne bifogadt af hufvudredaktören för Finlands allmänna tidning utfärdadt bevis, något tillkännagifvande härom icke i Finlands officiela tidning influtit, har Utskottet, i betraktande jemväl af de bevekande omständigheter, som i afseende å ifrågavararande enkor förekommit, ansett Kongl. Stats-Utskottets Utlåtande J\!> 172.
5 Maj:ts förevarande nådiga framställning böra af Rikets Ständer bifallas, hemställande alltså Utskottet att Rikets Ständer må, för ofvanberörda af Kongl.
Maj:t angifna ändamål, anvisa ett frän Riksgälds-kontoret utgående anslag för en gång ä 505 R:dr 50 öre.
Stockholm den 12 Oktober 1863. JW 172.
Utlåtande, i anledning af Kongl. Majda nådiga Proposition, angående inrättandet af en pensions-anslall för befälhafvare, styrmän och annat sjöfolk å Svenska till utrikes fart använde segel- eller ångfartyg, äfvensom machinisler och eldare å sistnämnda slags fartyg. (U. A.)
Uti högstberörda, den 29 sistlidne Maj till Rikets Ständer aflåtna, af samtliga Riks-Stånden till Stats-UUkottet remitterade nådiga Proposition (N:o 113) har Kongl. Maj:t behagat erinra, hurusom Rikets Ständer uti underdånig skrifvelse den 22 September 1854 anfört: att. enär väsendtliga fördelar i såväl allmänt som enskildt hänseende skulle beredas af en välgörenhetsinrättning, hvarifrån sjömän, tillhörande Svenska handelsflottan, hade att under en kraftlös ålder åtnjuta stadigvarande understöd, framställning hos Rikets Ständer blifvit gjord derom, att en pensionsanstalt för handelsflottans skeppare, styrmän och öfriga sjöfolk måtte bildas och åt en för hela riket gemensam styrelse till omvårdnad och förvaltning anförtros; att denna anstalt borde tillförsäkras en ärlig inkomst af omkring 45,000 R:dr Banko, och att för beredande af tillgång härtill mätte anvisas, ej allenast de afgifter, som, enligt 1748 års kofferdireglemente och Kongl. Kungörelsen den 28 Augusti 1828, af besättningar och rederier för Iikartadt ändamål erlades till sjömanshusen, samt den sjömännen tillkommande föringen, hvarmed de sjöfarande borde sjelfve bidraga, utan äfven dels en lika stor summa, som föringen utgjorde, eller omkring 16,000 R:dr Banko af han - 6 Stats-Utskottets Utlåtande j\d 112. dels- och sjöfartsfonden, och dels från tullmedlen hvad för fyllande af ofvan uppgifna totalsumma vidare erfordrades; att R kets Ständer, vid öfvervägande af denna framställning väl insett, vigten och fördelarne af en sådan anstalt för sjömäns pensionering, helst derigenom frestelserna för nämnda folkklass att af vinningslystnad söka anställning i främmande nationers tjenst minskades och en icke obetydlig förstärkning af dugligt sjöfolk borde af fäderneslandet vid inträffande krig kunna påräknas; men att, dä sättet för pensioneringens ordnande, hvartill de så kallade föringsmedlen val kunde användas, äfvensom något bidrag från handels- och sjöfartsfonden sannolikt vore att förutsätta, i öfrigt saknade den för frågans bedömande erforderliga utredning, Rikets Ständer ansågo tillskott från Statens sida icke lämpligen kunna medgifva-, innan ett fullständigt förslag till inrättningens organisation vore uppgjordt samt skeppsrederierna jemväl blifvit hörda, om de ville till inrättningen lemna bidrag; hvarföre Rikets Ständer, för uppnåendet af det högeligen behjertansvärda ändamålet, i underdånighet anhöllo, att, innan de fattade sitt beslut angående det ifrågaställa anslaget, Kongl.
Majit täcktes i nåder låta utreda, huruvida en anstalt i hufvudsaklig öfverensstämmelse med ofvan uppgifna grunder kunde åstadkommas.
Med anledning häraf och sedan, till följd af nådig remiss, Kommers-kollegium afgifvit underdånigt utlåtande i ämnet, dervid Kollegium, bland annat, anmärkt, att något bestämdt yttrande i afseende pä det bidrag, som från skeppsrederierna påräknades, ansåges icke kunna från dessa erhållas, innan ett fullständigt förslag rörande grunderna för den tillämnade inrättningens organisation blifvit uppgjordt; hade Kongl.
Majit uti nådigt Bref den 5 Juli 1855 ät en särskild komité uppdragit, dels att närmare utreda de förhållanden, som vore en följd af eller egde sammanhang med gällande stadganden om hemkommande skeppsbesättningars rättighet att åtnjuta så kallad föring, dels ock att uppgöra och till Kongl. Majit, i underdånighet öfverlemna fullständigt förslag till inrättande af en sådan pensionsanstalt, som Rikets Ständers ofvannämnda underdåniga skrifvelse afsåge.
Efter att frän Öfverstäthållare-embetet och Kongl. Maj:ts Befallningshafvande samt Direktionerna vid de i riket varande sjömanshus hafva erhållit nödiga upplysningar, hade omförmälda komité den 2 Februari 1856 afgifvit underdånigt betänkande i ämnet tillika med förslag till reglemente för den ifrågaställda pensionsinrättningen, hvilka handlingar den 18 i samma månad till Kommers-kollegium i nåder remitterades med befallning att i anledning deraf inkomma med underdånigt utlåtande.
Sedan, för fullgörande häraf, bemälde Kollegium anmodat samtliga Sjömanshus-direktionerna i riket, äfvensom Magistraterna i de med sjömanshus icke försedda stapelstäder att, efter det vederbörande skeppsredare, sjökaptener och kofferdi-skeppare blifvit, hörda, afgifva yttrande öfver berörda reglementsförslag, hade de i följd deraf inkomna yttranden, i öfverensstämmelse med Kongl. Majits på komitéens anhållan meddelade befallning, blifvit af Kollegium öfverlemnade till bemälda komité för sammanjemkande, sä vidt möjligt vore. af de olika åsigter, som af vederbörande uttalats angående lämpligaste sättet och vilkoren för den ifrågasatta anstaltens tillvägabringande.
Dä komiterade derefter den 26 Oktober 1857 till Kongl. Majit inkommit med förnyadt underdånigt förslag till reglemente för ofta berörda pensionsinrättning, hade Kommers-kollegium erhållit befallning, att i sammanhang med sitt i anledning af förra reglementsförslaget infordrade utlåtande äfven yttra sig öfver det sednare; Stats-Utskottets Utlåtande JVa' 172. hvarjemte genom särskild remiss af den 1 September 1859, för att tagas i samtidigt öfvervägande till samma Kollegium öfverlemnats en af Direktionen för sjömanshuset i Calmar till Kongl. Maj-.t ingifven underdånig skrift, deruti Direktionen på anförda skäl anhållit, att föringen måtte med sistnämnda års slut upphöra att omedelbart utgifvas till sjömanskapet, och att i stället så väl föringsmedlen som andra tillgångar, hvilka kunde varda för ändamålet anvisade, linge, i likhet med de från Kommers-kollegium till sjömanshusen årligen ankommande fattigkollektmedel, på sjömanshusen i riket fördelas till förstärkande af deras gratislfonder för orkeslösa sjökaptener, kofferdiskeppare och sjömän samt dessas enkor och icke arbetsföra barn.
Sedan i anledning dels af komiterades sednare reglementslörslag, dels af Calmar Sjömanshus-direktions omförmälda ansökning, ytterligare yttranden afgifvits af ej mindre Sjömanshus-direktionerna i Stockholm, Göteborg, Norrköping, Gelle, Malmö, Carlskrona, Wisby, Westervik, Nyköping, Christianstad, Carlshamn, Ystad, Karlstad, Halmstad, Hernösand, Sundsvall, Hudiksvall, Söderhamn, Umeå, Piteå och Oscarshamn samt Magistraterna i Uddevalla, Landskrona, Helsingborg, Wenersborg, Luleå, Marstrand, Kongelf och Strömstad, än äfven af skeppsredarne, sjökaptenerne och kofferdiskepparne uti åtskilliga af nämnda städer, hade Kommers-kollegium under den 13 Februari 1862 med underdånigt utlåtande angående omförmälda frågor till Kongl. Maj:t inkommit.
Majit hade i nåder låtit samtliga dessa handlingar sig föredragas och deraf inhemtat; att, om än åsigterna i afseende på den ifrågaställa pensioneringens verkställande äfvensom vilkoret) för pensionernas åtnjutande varit hos vederbörande i viss mån skiljaktiga, alla likväl öfverensstämmande vitsordat nyttan och behofvet af en pensionsanstalt för sjöfolket; och hade Kongl. Majit i betraktande af den stora vigt för fäderneslandet, att en sådan anstalt blefve med det snaraste åstadkommen, funnit skäl att till Rikets nu församlade Ständer aflåta nådig framställning angående de åtgärder, hvilka i Kongl. Maj:ts tanke vore för det afsedda ändamålet erforderliga.
I sådant afseende och under hänvisande till den närmare utredning af frågan, som i bifogadt Statsräds-protokoll funnes upptagen, har Kongl. Majit nu i nåder föreslagit Rikets Ständer att lemna sitt bifall till bildandet af en pensionsanstalt för befälhafvare, styrmän och annat sjöfolk å Svenska till utrikes sjöfart använda segel- eller ångfartyg, äfvensom för machinister och eldare å sistnämnda slags fartyg, inrättad i öfverensstämmelse med ett i den nådiga Propositionen intaget förslag till reglemente, samt att Rikets Ständer mätte medgifva, att till denna pensionsanstalt mätte, frän och med nästkommande är, af tullmedlen utgå ett emot den så kallade föringen — hvilken frän samma tid ej vidare skulle direkte till sjöfolket utbetalas — ungefärligen svarande belopp, hvilket, enligt de grunder förslaget innehölle, för närvarande bestämdes till 24,000 Riksdaler ärligen; och ville Kongl. Majrt, i händ' lse af bifall härtill, vara betänkt på att vid nästkommande riksdag framställa nådigt förslag om anvisande af det stats-bidrag. som för ändamålet ytterligare erfordrades.
1 afseende pä berörda förslag till reglemente får Utskottet här endast anmärka, att enligt detsamma skulle delaktighet uti ifrågavarande pensionsanstalt tillkomma, befälhafvare, styrmän och annat sjöfolk å Svenska till utrikes fart använda 8 Stat s-Utskottets Utlåtande j\s> 172. segel- eller ångfartyg, äfvensom inachinister oell eldare ä sistnämnda slags fartyg.
Dessa personer skulle, med afseende på beloppet af dem tillkommande årliga pénsoner, indelas i fyra klasser, omfattande första klassen, med 100 pensioner å 160 R:dr, fartygsbefälhavare, som antingen aflagt sjöoflicers-examen eller ock undergått sjökaptens- eller kofferdiskeppare-examen af första klassen; andra klassen, med 100 pensioner ä 120 R:dr, fartygsbefälhafvare, sorn aflagt sjökaptens- eller kofferdiskeppare-examen af andra klassen; tredje klassen, med 100 pensioner å 100
R:dr, fartygsbefälhavare, som icke undergått någondera af ofvannämnda examina, samt styrmän, äfvensom ångmachinister, och fjerde klassen, med 600 pensioner å 60 R:dr, öfrigt sjöfolk äfvensom eldare ä ångfartyg.
Och skulle till pensioners erhållande i allmänhet berättiga: att hafva uppnått 55 års ålder; att hafva 25 år varit å Svenskt sjömanshus inskrifven och, utan att hafva gjort sig skyldig till rymningsbrott, tillbragt denna tid hufvudsakligen i tjenstgöring under utrikes sjöfart med Svenskt handelsfartyg eller säsotn förhyrd å Svenskt örlogsfartyg och att ega behörigen vitsordad god frejd.
Statsräds-protokoll meddelade fullständiga utredning af ärendet, inhemtas, bland annat, att för den ifrågaställa pensioneringen efter ofvan angifna grunder ett belopp af 74,000 R:dr ärligen ansetts vara erforderligt, oberäknadt hvad som kunde ej mindre för aflönande afpensionsinrättningens tjenstemän och vaktbetjening, än äfven för hyra af nödiga arbetsrum samt expenser åtgå.
Såsom påriiknelig tillgäng för fyllande af pensionsinrättningens behof hade Rikets
Ständer uti sin omförmälda underdåniga skrifvelse af år 1854, bland annat, angifvit de afgifter, sorn nu af besättningar och rederier för sjöfolks understödjande erlades till sjömanshusen, d. v. s. !:o den sä kallade lästeafgiften, hvilken, jemlikt Kongl. Kungörelsen den 28 Augusti 1828, vid Svenskt fartygs utgående från Svensk hamn till utrikes ort, af fartygets redare betalas till sjömanshuset i den stad. der resan börjar, med 2 skilling banko per läst af fartygets drägtighet, samt 2:o den sä kallade plåtafgiften, som, fastställd uti 1748 åns Kongl. Reglemente för kofferdiskeppare och sjöfolk samt 1828 års nyssberörda kungörelse, borde af besättningen ä Svenskt från utrikes ort hemkommande fartyg utgöras till det sjömanshus, hvarunder fartyget lyder, at skeppare med 4 öre kopparmynt, styrman med 3 öre och af hvarje annan person af besättningen med 2 öre för hvarje plåt, räknad till 6 daler kopparmynt, af den förtjenta hyran eller månadspenningen; men dä ali gratial-utdelning åt behöfvande sjömän, hvilka icke uppfyllt de för pensions erhållande föreskrifna vilkor, borde frän ifrågavarande pensionsinrättning afskiljas och fortfarande, liksom understödjandet af sjömäns enkor och barn, tillhöra sjömanshusen, ansåge Kongl. Majit läste- och plät-afgifterna icke böra till förevarande pensionering disponeras.
— Vidare hade Rikets Ständer uti omförmälda underdåniga skrifvelse uttryckt en förmodan, att något bidrag till inrättningen billigtvis kunde från skeppsrederierna förväntas; men enär sådant ej kunde erhållas utan de sednares uttryckliga begifvande och, i afvaktan derå. den redan länge ifrågaställa och behöfliga pensionsinrättningens organiserande skulle komma att än ytterligare fördröjas, samt i betraktande deraf, att så framt rederierna skulle finnas benägna att göra någon uppoffring för de sjömän, hvilka äro i deras tjenst anställde, ett värdigt föremål för välgörenheten erbjöde sig i de nödställda, ålderstigna enkorna och de oförsörjda värnlösa barnens uppfostran; så ehuru Kongl. Majit icke betviflade skeppsredarnes af Rikets Ständer förutsatta beredvillighet, Stats-Utskottets Utlåtande J\$ 172. 9 lighet, ansåge Kongl. Maj:t, lika med såväl korniterade som Kommers-kollegium, någon beräkning på detta obestämda, frivilliga åtagande icke kunna grundas, så mycket mindre som skeppsredarne i Göteborg, Calmar, Westervik och Hernösand af anförda skäl afstyrkt bildandet utaf en pensionsanstalt af ifrågavarande beskaffenhet.
Till beredande af nödiga tillgångar till pensionsinrättningen hade komiterade, med hufvudsakligt föranledande af Rikets Ständers oftaberörda skrifvelse, underdånigst tillstyrkt användandet af: l:o den så kallade föringen, hvilken för åren 1845—1854 i medeltal utgjort 15,589 R:dr 8 sk. 10 rst. banko eller 23,383 R:dr 78 öre R:mt; 2:o bidrag från handels- och sjöfarts-fonden, till belopp motsvarande föringsmedlen, samt 3:o tillskott af tullmedlen till så stort belopp, sorn, efter det förenämnda inkomster tagits i beräkning, möjligen kunde till fyllande af behofvet för inrättningen erfordras.
Beträffande först föringen, hvilken, enligt komiterades förslag, vid hvarje års början eller, sä snart kändt vore till hvad densamma under föregående året uppgått, borde af General-tullstyrelsen tillhandahållas pensionsinrättningen, hade korniterade yttrat, att, om föringen blefve använd till pensionering, hvilket redan genom Kongl. Maj:ts och Rikets Ständers sammanstämmande beslut förklarats böra ske, i händelse en för hela riket gemensam pensionsinrättning för handelsflottans sjöfolk blefve organiserad, föringen sålunda skulle på ett fördelaktigare sätt än hittills komma de sjöfarande tillgodo.
Kommers-kollegium hade, efter utredning af uppkomsten och beskaffenheten utaf ifrågavarande sjömännen tillerkända förmån, jemväl instämt i komitéens berörda tillstyrkande, så mycket hellre som de grunder och vilkor, hvilka i fråga om föringsmedlens utgående för närvarande tjenade till efterrättelse, i Kollegii tanke, vore mindre lämpliga; och af öfriga vederbörande, hvilka yttrat sig i ämnet, hade, med undantag blott af Sjömanshus-direktionen, skeppsredarne samt sjökapitenerne och kofferdi-skepparne i Göteborg — hvilka ansett föringen icke lämpligen böra sjöfolket fråntagas — alla antingen tillstyrkt eller icke framställt någon erinran emot föringsmedlens användande till pensionering af fartygsbefälhafvare och sjöfolk; dock hade Sjömanshus-direktionerna, skeppsredarne samt sjökapitenerne och kofferdiskepparne i Calmar, Westervik och Hernösand vid sitt tillstyrkande gjort det förbehåll, att föringsmedlen, efter fördelning emellan sjömanshusen, skulle af direktionerna för dessa inrättningar få till pensioneringens verkställande disponeras.
Dä föringen, — ehuru ursprungligen tillkommen i följd af 1667 års Sjölag såsom penningeersättning åt skeppare och besättning pä utrikes ifrån hemkommande fartyg för deras dä upphäfda rättighet att medföra en qvantitet varor utan erläggande af den för dylika varors införsel i allmänhet stadgade tull — likväl numera icke kunde betraktas såsom en sjöfarandes lagliga rättighet, utan fastheldre, enär den vid hvarje riksdag i sammanhang med tullbevillningen till beloppet fastställdes, kunde anses för ett statsanslag, beroende af Rikets Ständers medgifvande; och dä Rikets Ständer vid såväl 1847—1848 sorn 1853—1854 årens riksdagar för sin del medgifvit nämnda medels användande såsom tillgäng för en allmän pensionsinrättning för Svenskt sjöfolk, ansäge Kongl. Maj:t att, derest Rikets Ständer bifölle inrättandet af ifrågavarande pensionsanstalt, föringsmedlen hädanefter icke borde till skeppsbesättningarne omedelbart utbetalas, utan ett deremot svarande belopp af General-tullstyrelsen vid hvarje års början tillhandahållas DirekBih. till R.
Prot. 1862 & 1863. 4 Sami. 1 Afd. 4 Band. 1 Häft. 2 10 Stats-Utskottets Utlåtande JV$ 172. tionen för nämnda pensionsinrättning; och borde detta belopp bestämmas i förhållande till lästetalet af de fartyg, till hvilkas besättningar föring utgått och med detta efter vissa grunder ökas, så att för närvarande, då lästetalet af de till utrikes sjöfart begagnade Svenska fartygen under sednaste åren uppgått till emellan 110,000 och 120,000 läster, anslaget fastställdes till 24,000 R:dr eller närmast det belopp, som föringen nu utgjorde, men framdeles blefve ökad med 1,000 R:dr för hvarje fullt temtusental utöfver 120,000, hvarmed lästetalet å sådana fartyg kan komma att tillvexa.
Hvad anginge det ifrågaställda bidraget från Handels- och Sjöfarts-fonden, så hade Rikets Ständer uti den underdåniga skrifveisen år 1854 antydt lämpligheten att ett sådant för den föreslagna pensionsinrättningen anvisades : och Kommerskollegium hade uti sitt underdåniga utlåtande i ämnet jemväl tillstyrkt att, såvida handels- och sjöfarts-fondens tillgångar sådant medgåfve, ett årligt anslag, till beloppet motsvarande hvad för samina år i ersättning för föringsmedel utginge, måtte af nämnde fond anordnas ”till förstärkning af sjömanshusens pensions- och understödsfonder”.