Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Till svar härå, och efter öfvervägande af hvad i denna fråga förekommit, hafva Rikets Ständer uti underdånig skrifvelse den 26 Oktober 1860 anfört: att Rikets Ständer icke kunde, för sin del, bifalla den föreslagna åtgärden, att nämnda allmänningar finge af bruksegaren till skatte lösas, helst dessa allmänningar icke vore af fullt samma egenskap, som de så kallade rekognitionsskogarne; att, då Staten, genom antagande, väl icke af bruksegarens, såsom det syntes Rikets Ständer, öfverdrifna ersättningsanspråk, utan af Kollegiernas förslag i afseende på ersättningsbeloppet, syntes hafva beviljat bruksegaren tillräckliga eftergifter, Rikets Ständer trott att, för utbekommandet af nämnda belopp, borde såsom uttryckligt vilkor stadgas, att bruksegaren utan någon tvist återlemnade dispositionsrätten till ifrågavarande, för det afsedda ändamålet icke vidare beliöfliga allmänningar till Kronan, som derefter finge på ändamålsenligt sätt deröfver förfoga; att Rikets Ständer, som emellertid jemväl varit betänkta på möjligheten deraf, att bruksegaren icke vore benägen ingå på ifrågavarande reglering, anmärkt, att å allmänningarne verkställts intagor och uppodlingar till en rymd af ej mindre än 1,424 tunnland, af hvilkas innehafvare åtskilliga tjenstbarheter utgjordes till
Dylta gård; att det syntes ligga för öppen dag, att detta förfarande icke vore öfverensstämmande med de bruksegaren förunnade privilegier, likasom att, enär nämnda uppodlade jordrymd icke vidare användes för det ändamål, hvartill den blifvit åt bruksegaren upplåten, afkastningen deraf, under den form jorden nu nyttjades, rätteligen borde tillfalla Staten, ej egaren af Dylta gård, hvars jordbruksnäring
Staten icke tillförsäkrat en sådan opåkallad uppmuntran; samt att den ännu befintliga skogens vårdande vore af den vigt, att en större uppmärksamhet borde deråt lemnäs, än sorn kunde blifva fallet, om allenast Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i länet derom förständigades; Kongl. May.ts Nåd.
Proposition N:o 66.
3 Och hade Rikets Ständer å Riksgälds-kontoret anvisat ett belopp af 88,587 Riksdaler 80 öre Riksmynt till Kongl. Maj:ts disposition, för att, derest bemälde bruksegare dermed åtnöjdes och, utan tvist, till Kronan återlemnade dispositionsrätten öfver ifrågavarande två allmänningar, för åvägabringande af reglering i berörda uti Kongl. Maj:ts nådiga Skrifvelse omförmälda hänseenden, till honom utbetalas; hvarjemte Rikets Ständer i underdånighet anhållit, att, i den händelse nämnda reglering icke kunde enligt nu föreslagna grunder åvägabringas, och allmänningarne derigenom återfölle till Kronans disposition, Kongl. Maj:t täcktes anbefalla Skogs-styrelsen att på ändamålsenligt sätt bestämma den årliga afverkningen af nämnda allmänningar samt förordna lämplig person, som, jemte tillsyn och vård af allmänningarne, på stället vakade deröfver, att nämnda årliga afverkningsbelopp icke finge öfverskrida^, samt att skogseffekterna icke måtte användas för annat ändamål, än det, hvartill allmänningarne blifvit åt svafvelbruket upplåtna, äfvensom att, derest bruksegaren icke godvilligt till statsverket aflemnade den afkastning, han uppburc af den uppodlade delen af allmänningarne, hvarom vederbörlig utredning borde åvägabringas, Kongl.
Uti häröfver den 18 Mars 1861 afgifven förklaring har egaren af Dylta svafvelbruk, Friherre Åkerhjelm, anfört, att de på Ostra allmänningen befintliga, af Rikets Ständer anmärkta intagor och uppodlingar till en rymd af 1,424 tunnland utgjorde så kallade afgärda hemman och torp, hvilka med stöd af gällande författningar blifvit anlagda; att den öfver nämnda allmänning upprättade, år 1801 vederbörligen fastställda karta utvisade, att arealen af de sålunda tillkomna, alla behörigen skattlagda hemman uppginge till 1,217 tunnland 22 kappland samt torplägenheterna till 206 tunnland 10 kappland, tillsammans 1,424 tunnland; att hvad sålunda i laga ordning, på grund och under skydd af gällande författningar, tillkommit, borde få ega orubbadt bestånd och ej kunna lagligen gifva något stöd åt sådana yrkanden, som dem Rikets Ständer i detta hänseende framställt; att bruksegaren funne sig icke kunna ingå på de af Rikets
Ständer föreslagna vilkor folden ifrågasatta regleringen, men att, om deremot regleringen kunde tillvägabringas och afslutas på de vilkor och det sätt, som i Kongl. Maj:ts ofvanberörda Skrifvelse till Rikets Ständer af den 27 Oktober 1859 omförmälas och hvaribland rättigheten för
Dylta bruks egare att till skatte köpa nämnda två allmänningar äfven förekomme, bruksegaren, med frånträdande af sitt förut vidhållna anspråk på ett högre penninge-ersättningsbelopp, än det af Kollegierna föreslagna, nu ville åtnöjas med den föreslagna summan af 88,587 Riksdaler 80 öre Riksmynt.
På grund af erhållen nådig befallning har Kammar-kollegium, efter Skogsstyrelsens hörande, i detta mål den 5 Februari 1863 afgifvit utlåtande och deruti meddelat äskad utredning i afseende på förhållandet med ofvanberörda intagor och uppodlingar på Ostra allmänningen, deraf bland annat inhemtades, att, enligt hvad 4 Kongl.
Proposition N:o 66.^ beskrifningen till den öfver nämnda allmänning åren 1799 och 1800 upprättade karta samt 1825 års jordebok och 1861 års mantalslängder utmärkte, samma intagor och uppodlingar med en areal af 1,217 tunne- 22 kappland tillhörde åtskilliga i jordeboken upptagna, skattlagda hemman och utjordar, deraf en del lydde under Dylta svafvelbruk, samt att till dessa sednare hörde endast 879 tunnland 6 kappland af förenämnda areal; men att deremot 206 tunnland 10 kappland af berörda intagor, utan kändt stöd af tillståndsresolutioner, innehades af vissa till Dylta svafvelbruk hörande, i jordeboken icke upptagna lägenheter.
Vidkommande nu förstnämnda s. k. intagor, i areal utgörande 1,217 tunnland 22 kappland, så enär genom de anställda undersökningarne blifvit utredt att alla de hemman och utjordar, till hvilka nyssnämnda areal enligt 1800 års kartebeskrifning häfdas, med undantag blott af två utjordar, hvilka skattlagts den ena år 1693 och den andra år 1704, för öfrigt blifvit skattlagda samt dels till frälse eller skatte köpta, dels ock såsom skatte införda före den tid, då skattläggningsmethoden för Nerike utfärdades, hvilket skedde den 14 September 1699, samt vid sådant förhållande, och då några skattläggnings-instrumenter icke vore att tillgå, af jordeböcker och räkenskaper således icke kunde utrönas, hvilka egor och förmåner, som vid skattläggningarne tagits i beräkning, samt handlingarne jemväl utvisade, att de flesta hemmanen och lägenheterna vore på allmänningen belägna och icke ådagalagdt blifvit, att någon olaga inkräktning från allmänningen till dessa hemman och lägenheter egt rum, har Kammar-kollegium ansett sig sakna anledning att i underdånighet tillstyrka, det någon åtgärd måtte vidtagas emot egarne af berörda hemman och lägenheter, i den syftning Rikets Ständers underdåniga skrifvelse innefattade.
Beträffande derefter den areal, 206 tunnland 10 kappland, af allmänningen, som utgjordes af de till Dylta gård hörande, i jordeboken icke upptagna, torplägenheter, så utmärkte handlingarne, att större delen af torpen tillkommit långt före år 1711, och att de öfriga blifvit anlagda före år 1799; — Och ehuru några tillståndsresolutioner för desamma icke kunnat företes, likväl och enär dessa torp från äldre tider tillkommit samt å Kronans sida lemnats oklandrade, och innehafvarne af Dylta bruk under förra århundraden af de då gällande författningar rörande de åt bruk i allmänhet upplåtna krono-allmänningar icke varit betagna rättighet till anläggning af dagsverkstorp och verkställande af uppodling af å allmänningen befintliga mossar, efter föregången vederbörlig undersökning och pröfning, har Kammar-kollegium, -—■ derest bruksegaren icke medgåfves att till skatte köpa allmänningarne, i hvilken fråga Kollegium åberopade Krigs-, Kammar- och Bergskollegiernas omförmälda utlåtande af den 29 April 1857, — i underdånighet hemställt, om annan åtgärd i afseende på meranämnda torp borde vidtagas, än att, sedan behörig undersökning föregått, och Kongl. Maj:ts Befallningshafvande pröfvat, huruvida torpen borde ega bestånd, skattläggning å de torp, som bibehölles, skulle i laga ordning förrättas.
Proposition N:o 66. b Derjemte, och för den händelse att allmänningarne komme att fortfarande förblifva under Kronans eganderätt och vård, har Kammar-kollegium, lika med Skogs-styrelsen, i underdånighet tillstyrkt, att, efter det frågan om nyssberörda torps bestånd blifvit i laga ordning afgjord, allmänningarne måtte uppmätas, taxeras och till regelbunden hushållning indelas samt ställas under Skogs-statens tillsyn och förvaltning; att det, för svafveltillverkningen, Dylta bruk tillkommande vedbelopp, icke öfverstigande 734 stafrum årligen, måtte af skogstjensteman till bruket årligen utsynas enligt för allmänningarne uppgjord hushållningsplan; att, för tillsyn och vård af allmänningarne, två bevakare måtte tillsättas och dem anvisas lämpliga boställen äfvensom kontanta löner till enahanda belopp, som för dylika befattningar å kronoparkerna bestodes; samt att alla kostnader härför måtte utgå från Skogsplanteringskassan, för hvars räkning borde försäljas, hvad allmänningarne afkastade utöfver det, som årligen tillkomme svafvelbruket.
Då härefter detta ärende den 8 Maj 1863 inför Kongl. Majit föredrogs, behagade Kongl. Majit i nåder förklara, att, enär bedömandet, om någon skilnad mellan ofvanberörda af Rikets Ständer, å ena sidan, samt af bruksegaren å den andra, framställda köpevilkor verkligen funnes och huru stor denna skilnad i sådant fall vore, berodde derpå, huruvida och i hvad mån det för framtiden vore fördelaktigare för Kronan, antingen att sjelf öfvertaga vården och förvaltningen af skogen å ifrågavarande allmänningar och derigenom tillgodogöra sig den behållning, som kunde uppstå efter afdrag från årliga afkastningen af dels bruksegarens årliga afverkningsrätt 734 stafrum ved, dels ock kostnaden för skogens vård och förvaltning, eller ock åtnöja sig med den årliga skatt, som vid skeende skattläggning kunde å dessa allmänningar belöpa, men handlingarne i målet icke gåfve någon tillförlitlig grund för omdömet härutinnan; — Kongl.
Majit vid sådant förhållande ansåg nödigt, att en åtminstone approximativ beräkning af de resultater, som i berörda hänseende kunde uppstå, uppgjordes, hvadan Skogs-styrelsen anbefalldes att låta verkställa och till Kongl.
Sedan en dylik uppskattning blifvit af Läraren vid Skogsinstitutet, Jägmästaren C. A. T.
Björkman verkställd, har Skogs-styrelsen under den 21 September 1863 till Kongl.
Majit i underdånighet öfverlemnat handlingarne angående berörda förrättning, hvaraf inhemtas, att, i fall ifrågavarande två allmänningar öfvertoges af Staten och en ordnad skogshushållning derå infördes, skulle, med beräkning af bruksegarens högsta årlig afverkningsrätt 734 stafrum ved, och under fortvaro af nu gällande såväl virkes- som arbetspris och aflöning för förvaltningen, följande förhållande uppkomma, nemligen: 6 Kongl. Maj:ts Nåd.
Proposition N:o 66. att under de närmaste 20 åren 1864—1884 någon behållen afkastning ej kunde påräknas, hvaremot de årliga omkostnaderna skulle uppgå till 1,338 Riksdaler 50 öre, hvilka dock i någon mån skulle kunna betäckas genom försäljning af befintliga vindfällen; att under de derpå följande 20 åren 1884—1904 årliga afkastningen skulle uppgå till 606 Riksdaler och omkostnaderna till 1,105 Riksdaler 50 öre, och således utgifterna öfverskjuta inkomsterna med 499 Riksdaler 50 öre årligen; att under 20 år derefter, eller åren 1904—1924, afkastningen skulle uppgå till 1,276 Riksdaler och omkostnaderna till 1,105 Riksdaler 50 öre, och således afkastningen lemna ett behållet öfverskott af 170 Riksdaler 50 öre; saint att efter år 1924 och framgent Statens kontanta årliga behållning, efter afdrag af omkostnaderna, skulle komma att uppgå till 800 Riksdaler 50 öre.
Härvid har Skogs-styrelsen anmärkt, att, derest icke, på sätt vid ofvanberörda uppskattning skett, bruksegarens högsta afverkningsrätt 734 stafrum ved beräknades, utan endast en afverkning, motsvarande dels det vederlag af 239 stafrum, hvilket genom Kongl.
Brefvet den 5 September 1815 blifvit bruksegaren tillerkändt för af honom medgifven nedsättning i de så kallade frisocknarnes tjenstbarheter, dels de 83 stafrum, som i samma Bref ansågos erforderliga till byggnads- och laggvirke, dels ock det bränslevirke, som med nutidens förbättrade anstalter vore behöfligt för tillverkning af de 1561 skeppund svafvel, hvilka borde årligen till Kronan levereras, — så skulle, med antagande att, på sätt Skogs-styrelsen inhemtat, 65 kubikfot ved i medeltal erfordrades för åstadkommande af 1 skeppund svafvel, samt således 70! stafrum till 1561 skeppund, bruksegarens årliga afverkningsrätt, med inberäkning af nämnda 239 och 83 stafrum, kunna, utan hinder för tillverkningen af Kronans svafvel, inskränkas till 392' stafrum, deraf åter blefve en följd, att Kronans nettoinkomst af allmänningarne skulle uppgå: under åren 1864—1884 till 550 Riksdaler, under åren 1884—1904 till 2,500 Riksdaler och efter denna tid till 3,200 Riksdaler samt till ännu högre belopp, om, å ena sidan, virkesprisernas ständiga stegring samt någon inkomst af mulbete och löftägt äfven tages i beräkning, samt, å andra sidan, bland afkortningarna icke upptages någon del af revierförvaltarens lön, såsom i alla fall enligt stat utgående af dertill särskildt anslagna medel; och ansåg, på grund häraf, Skogs-styrelsen det kunna antagas, att årliga behållna afkastningen af ifrågavande skogar skulle komma att betydligt öfverstiga den inkomst, som Staten kunde af desamma påräkna, derest de såsom rekognitionsskogar skattesåldes.
Efter tagen kännedom af Jägmästaren Björkmans ofvanberörda uppskattning samt Skcgs-styrelsens i ämnet afgifna utlåtande, har Kongl. Majit, — som ansett en slutlig reglering af hufvudfrågan i detta mål, nemligen upphörandet af omförmälda socknars tjenstbarheter till Dylta svafvelbruk, otvifvclaktigt vore å alla sidor i många afseenden önskvärd, — den 2 Oktober 1863 i nåder beslutat, att ännu ett försök skulle göras att åstadkomma en sådan sammanjemkning af de stridiga an - Kongl.
Proposition N:o 66. 7 språken, att ifrågavarande reglering måtte kunna komma till stånd.
— I sådant afseende, och då berörda uppskattning af allmänningarne, jemförd med Skogsstyrelsens underdåniga yttrande i ämnet, syntes gifva vid handen, att, derest en ordnad och lämplig skogsskötsel för framtiden iakttoges, afkomsten af den större eller så kallade
Ostra allmänningen vore tillräcklig att till fullo lemna det belopp af skogseffekter, hvartill bruket enligt en rätt tillämpning af privilegierna kunde finnas berättigadt, har Kongl. Maj:t under nämnde dag behagat låta till bruksegaren framställa den förfrågan, huruvida denne, för tillvägabringandet af den ifrågavarande regleringen, och till undvikande af framtida tvister och obehag, vore villig att, i sammanhang med tjenstbarheternas utlösen till faststäldt pris, på sätt Rikets Ständer föreskrifvit, till Kronan afträda Hålahults allmänning, men deremot såsom ersättning för brukets rätt till skogsfångst, behålla och till skatte lösa den Östra allmänningen; hvarefter, och sedan sig visat, huruvida bruksegaren ville ingå på detta förslag eller ej, Kongl.
Maj:t komme att låta vidtaga de slutliga åtgärder eller fatta det beslut i saken, hvartill omständigheterna och ärendets beskaffenhet kunde föranleda.
Uti det yttrande, som bruksegaren Friherre Åkerhjelm med anledning häraf den 29 December 1863 afgifvit, har han förklarat sig icke kunna ingå på nyssnämnda förslag, men tillika tillkännagifvit, att han, vidblifvande sitt sednast förut gjorda medgifvande, vore villig att från ifrågavarande tjenstbarheter afstå, med vilkor, dels att han, såsom ersättning derför, erhölle den föreslagna summan af 88,587 Riksdaler 80 öre Riksmynt, dels ock att såväl Östra som Hålahults allmänning genom skatteförsäljning upplätes under eganderätt till Dylta bruk.
Enär alltså bruksegaren icke kunnat förmås antaga det af Rikets Ständer för utbetalandet af ofvanberörda anslag å 88,587 Riksdaler 80 öre fästade vilkor, eller att han skulle till Kronan återlemna dispositionsrätten öfver de åt
Dylta svafvelbruk upplåtna Östra och Hålahults allmänningar, utan, under vägran att afstå ens den mindre af dem, fortfarande påyrkat att äfven framgent få tillgodonjuta upplåtelsen å båda allmänningarne och dem till skatte lösa efter de för skatteköp af rekognitionsslcogar stadgade bestämmelser; samt följaktligen den ifrågasatta regleringen visat sig icke kunna tillvägabringas på de af Rikets Ständer derför föreslagna grunder, har Kongl. Majit ansett
Sig böra till nådigt afgörande taga under pröfning de åtgärder, hvarom för ett sådant fall Rikets Ständer gjort underdånig hemställan, nemligen att Kongl. Majit täcktes ej mindre anbefalla Skogs-styrelsen att på ändamålsenligt sätt bestämma den årliga afverkningen af nämnda allmänningar och förordna lämplig person, som, jemte tillsyn och vård af allmänningarne, på stället vakade öfver, att det årliga afverkningsbeloppet icke öfverskrides eller användes för annat ändamål, än det, hvartill allmänningarne blifvit åt svafvelbruket upplåtna; än äfven, derest bruksegaren icke godvilligt till statsverket aflemnar 8 Kongl. May.ts Nåd.
Proposition N:o 66. den afkastning, han uppbär från den odlade delen af allmänningarne, anbefalla sådana åtgärder, som för utkräfvande af Kronans rättmätiga anspråk i sistnämnda hänseende må erfordras. Härvid har Kongl. Maj:t dock funnit dels att, efter de upplysningar, beträffande de på allmänningarne befintliga odlingar och intagor, som Kammar-kollegium, på sätt ofvan förmäles, meddelat, anledning numera torde saknas att i afseende på dessa odlingar, som till en betydlig del tillhöra andra än Dylta bruksegare, vidtaga några sådana åtgärder, som Rikets Ständer åsyftat; och dels att den af Skogsstyrelsen föranstaltade undersökning rörande de förhållanden, som skulle uppstå, i fall allmänningarnes vård och förvaltning komine att öfvertagas af Staten med bibehållen rätt för bruksegaren att derifrån årligen erhålla 734 stafrum ved, synes ådagalägga, att ett sådant öfvertagande af allmänningarne skulle för Staten, under en längre tidrymd, medföra en icke obetydlig årlig förlust, helst om derjemte i beräkning tages den vid nyssberörda undersökning icke afsedda omständighet, att
Staten i det förutsatta fallet går miste om den skatteköpeskilling och de årliga räntor, som, i händelse skatteköp af allmänningitrne medgåfves, komme att tillflyta densamma.
Då således den utredning, som med afseende på ofvanberörda, af Rikets Ständer föreslagna, åtgärder egt rum, ledt till andra resultater, än antagligen varit af Rikets Ständer förutsedda, har Kongl. Maj:t, i betraktande jemväl af det mindre tillfredsställande deruti, att den ur många synpunkter önskliga slutliga regleringen af ifrågavarande under långliga tider omhandlade angelägenhet skulle, sedan bruksegarens anspråk på kontant godtgörelse numera blifvit med mer än 30,000 Riksdaler nedsatt till det af Rikets Ständer i sådant afseende beviljade belopp, gå om intet, endast i följd af olika meningar om bruksegarens rätt att skatteköpa ofvannämnda två allmänningar, som väl icke äro af alldeles samma egenskap som rekognitionsskogar, men dock i de flesta hänseenden kunna med sådana jemföras, och som i öfver halftannat århundrade varit med
Dylta bruk förenade, ansett Sig böra ännu en gång underställa frågan Rikets Ständers öfvervägande; Och vill i sådant afseende härigenom, med förnyande af den i nådiga Skrifvelsen den 27 Oktober 1859 gjorda framställning, till Rikets Ständers bepröfvande öfverlemna, huruvida icke för verkställande af ifrågavarande reglering, enligt de uti Krigs-, Kammar- och Bergs-kollegiernas underdåniga utlåtande den 5 April 1857 förordade grunder, det af Rikets Ständer redan beviljade anslagsbeloppet, 88,587 Riksdaler 80 öre, må förblifva till Kongl. Maj:ts disposition.
Handlingarne i detta mål skola Rikets Ständers vederbörande Utskott tillställas; Och Kongl. Maj:t förblifver Rikets Ständer med all Kongl nåd och ynnest städse välbevågen.
Utdrag Kongl. May.ts Nåd.
Proposition K:o 66.
9 Utdrag af Protokollet öfver Finans-Är enden, hållet inför Hans Maj:t Konungen i Stats-Rådet ä Stockholms Slott den 29 December 1865.
N ärvarande: *>» Hans Excellens, Herr Justitie-Statsministern, Friherre De Geer, Hans Excellens, Herr Statsministern för Utrikes Ärendena, Grefve Manderström, Statsråden: Herr Friherre Gripenstedt, Grefve von Platen, Lagerstråle, Malmsten, Bredberg, Thulstrup, Reuterskiöld och Carlson.
Chefen för Finans-departementet, Statsrådet Herr Friherre Gripenstedt uppläste till justering ett, i enlighet med Kongl. Maj:ts, uppå Stats-Rådets enhälliga tillstyrkande, förut fattade nådiga beslut, uppsatt förslag till nådig Proposition i fråga om inlösande af de så kallade frisocknarnes tjenstbarheter till Dylta svafvelbruk.
Maj:t behagade, uppå Stats-Rådets tillstyrkande, i nåder gilla berörda förslag, sådant det finnes protokollet bilagdt, och befallde att, i enlighet dermed, nådig Proposition skulle till Rikets Ständer aflåtas.
Prot. 1865 & 1866. 1 Samt. 1 Afd. 2 Band. 7 Häft. 2 10 Kongl. Maj:ts Nåd.
Skrifvelse N:o 67.
JVso 6 ?.
Ank. till Exp.-Utsk. den 24 Jan. 1866, kl. 5 e. m. Kongl.
Maj:ts Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer, angående väckt fråga om Sala silfververks återgång till Statens disposition; Gifven Stockholms Slott den 29 December 1865.
Uti skrifvelse den 25 Juli 1863 hafva Rikets då församlade Ständer, i anledning af hos deni gjorda framställningar, underdånigst anfört, hurusom det vore i högsta måtto angeläget, att frågan om Sala bergslags rätt till fortfarande arrende af Sala silfververk blefve snart afgjord.
Redan i början af innevarande sekel hade, med afseende å de förluster, som årligen tillskyndades Kronan genom arrendet, förslag blifvit framställda, åsyftande dels förändring uti och dels upphörande af kontrakterna med bergslaget.
Resultatet häraf blef grundläggningen af den så kallade ränte-ersättningsfonden, med hvars samlande redan en tid af öfver trettio år pågått, och som ytterligare torde erfordra minst tio år innan den uppnådde det belopp, som dermed afsetts.
Emellertid hade Statsverkets förluster, i mån af räntepersedlarnes stigande i förhållande till penningevärdet, oupphörligen ökats, så att, på sätt Kongl.
Maj:ts Befallningshafvande i Westmanlands län, uti ett den 22 September 1862 afgifvet utlåtande öfver Fabriksidkaren J. F.
Lundgrens året förut hos Kongl. Maj:t gjorda anbud att på uppgifna vilkor af Staten inköpa silfververket, upplyst, de numera uppgingo till omkring 20,000 R:dr R:mt årligen, förutom en högst betydligt minskad afkastning af jordbruket, hvilken icke kunde till siffran beräknas.
Ständer ansågo derföre icke lämpligt att afbida den tid, då ränte-ersättningsfonden hunnit fullständigt samlas, helst derjemte öfverenskommelsen om densamma icke erbjöde all den fördel, som i ena eller andra hänseendet vore att önska.
Statsverket genom berörda öfverenskommelse blifvit tryggadt för framtida förlust å de genom kontrakt af år 1743 utarrenderade räntorna af de sex nedre Salbergs-socknarne, men genom bergslagets förbehåll, att någon rubbning dervid icke finge ega rum, vare sig i Sala stadsprivilegier Kongl. Maj:ts Nåd.
11 eller i transporten af silfververket till bergslaget den 20 Januari 1682 och stadfästelsen derå den 9 September 1741, med hvad deraf härflöte rörande tionde, myntarelön och slagskatt, eller förlänade rättigheter till konststatens underhållande med dammar och vattenledningar m. m., kommo likväl att fortfarande qvarstå åtskilliga olägenheter, hvaribland hufvudsakligen vore att märka de för silfververkets behof af driftvatten verkställda uppdämningar, genom hvilka 33 A:dels mantal måst förmedlas till 9A;del, samt mer än tvåtusen tunnland jord af särdeles god beskaffenhet och för odling tjenlig hölles vattendränkt.