Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Delta är resultatet af en opartisk undersökning om Halländska kyrkohemmanen under Danska liden. ■ . .... ^ w 40 Stats-Ltshottets Utlåtande, A.o 182. 2.
Mellan-pcrioden, frän Hallands första öf verlemnande lill Sverige pä sö är till dess fullkomliga afträdande.
Caracteren af denna period i Hallands historia näst efter freden i Brömsebro 1645 är redan i början antydd.
De första 8 åren deraf äro Drottning Christinas sista regeringsår.
JNya tillgångar öppnades i den eröfrade provinsen att tillfredsställa hennes ständigt vexande penningebehot och lättsinniga frikostighet.
De begagnades raskt, emedan föga återstod att sälja eller bortskänka i de gamla landskapen, och Halland ännu blott provisoriskt tillhörde Sverige.
Svenske embetsmännen, okunnige om Danska Förfatlningarne, efler hvilka Halland enligt fredstractaten borde behandlas, medförde Svenska begrepp om kronans rättigheter, jordnaturer och skatteväsende; det var naturligt, att de tillämpade dessa begrepp, der det lät sig göra.
Om kyrkors egendom, sådan den i hela Danska Riket vid reformationen var deni bibehållen, egde de knappt någon föreställning, sedan all sådan egendom i Sverige, för mer än 100 år sedan, genom Gustaf den l:s reduction, förändrat natur och öfvergått till krono.
Från dessa synpunkter måste Svenska regeringens och embetsmännens förfarande i Halland under de första åren bedömas.
Man får icke säga: deras åtgärder voro lagliga, derföre att de äro obestridliga historiska facta; man skulle då omvända sanningen.
Man måste först fråga: voro dessa åtgärder öfverensstämmande med invånarnes privilegier och friheter, sådana de funnos bestämda i Dansk lag och Författningar, hvilkas orubbade helgd tractaterna förbehållit?
Man har gått en alldeles motsatt väg.
Afvikelsen från Dansk lag och Danska kameral-förhållanden, deni Svenska Förvaltningen tillät sig, liar man åberopat, såsom voro de lagenliga handlingar; och på detta sätt har man äfven i denna period menat sig linna de slarkasle bevis för kyrk ohemmanens k romma tur.
De skriftliga handlingar och förvaltnings-åtgärder, som utgöra hufvudmomenter i frågans utredning under denna period, skola i möjligaste korthet anföras.
Hallands Jordebok för töjd.
ISägon äldre finnes ej.
Hon upptager kyrkohemmaneti under denna rubrik, afsöndrade från kronohemmanen.
Men man yrkar, att denna serskilda benämning och afsöndring från kronohemmanen ingen ting bevisar för deras egenskap af kyrkornas egendom — emedan Stats-Utshottets Utlåtande, N:o 182. 41 — emedan kyrkohemmanet! i Sverige vid denna lid ännu i Jordeböckerne bibehöllo sin rubrik af kyrkohemman, ehuru de voro indragne lill kronan, lianska räll!
Likväl — rubriken kyrkohemman i Svenska jordeböckerne vittnade ju, att de verkligen varit kyrkors egendom, innan de till kronan indrogos.
Men i Danska provinserna hade aldrig någon sådan reduction skett.
Konung Christian lil (se hans Kiöbenhavnske Recess, sid. 164, K fider itp Rosenvinges upplaga) indrog Biskoparnes gods, men lemnade kyrkor, skolor, hospitaler och presterskapet i orubbad besittning af alla hemman och jordar, hvilka de under Calholska tiden förvärfva!.
Dessa hemman och jordar hade ej upphört att vara kyrkornes egendom, när Halland aflräddes till Sverige.
Derföre bevisar rubriken kyrkohemman i Hallands jordebok för 1646, hvilka de hemman voro, som med egande-rält då tillhörde Halländska kyrkorne, Någon jemförelse eger här ej rum mellan de Svenska och Halländska förhållandena.
Halländska Contractet af 1648- Svenska kronan hade genom fredstractalen i Brömsebro 1645 (§ 27), lofvat att regera och försvara invånarne af afla stånd i deras fordna privilegier och friheter efter Danska lagarna.
Redan 1648 sammankallades invånavne i serskilda härader och förmåddes att, på jord af alla naturer, krono, skatte och frälse, åtaga sig en skatt af 15, 18 till 20 daler Silfvermynt (det gamla frälse! allena till mindre belopp, under namn af Kongsskatl), sorn i jordeböckerna derefter upptogs under namn af terminskatt.
Kyrkohemmanen blefvo dervid icke eller lotllöse.
Den handling, hvarigenom öfverenskommelse!! bekräftades och kronan jemväl tillegnade sig sakfall och slädsniål, är det Halländska contractet.
Men denna åtgärd var ju i sjelfva verket en förändring af de i Danska lagarna grundade rättsförhållanden, — ett ingrepp i invånarnes gamla privilegier och friheter, om ock under form af f rivillig öfverenskommelse.
Det var ju alltså en act af sjelfmyndig maktulöfning, som träffade alla jordnaturer, skatte och frälse, så väl som krono, och derföre lika litet bevisar för kyrkohemmanens krononalur, sorn dea bevisar, att åtgärden var laglig, fastän den verkligen vidtogs.
Man har åberopat, såsom bevis för kyrkohemmans krononalur, åboernes benämning af kronobönder i det Halländska contractet och i afkort - Bih.
St. Prat. 1845.
4 Sami t Afd. 2 Band. 4 Baft. 6 42 Stats-Utslcottels Utlåtande, N:o 182. liingslängder för 1645.
— I Sverige voro, vid denna tid, kyrkohemmanet» åboer blefne kronobonden Samma benämning användes af de Svenska embetsmännen kanske tillfälligt, i följd af deras Svenska vanor, kanske afsigtligt, för att förbereda ett lika förhållande i Halland som i Sverige.
Men benämningen är ingen laga dom.
Yi se Svenska regeringen från 1660 erkänna kyrkohemmanens skiljagliga natur från kronohemman.
Man har utur kronans räkenskaper, från 1645—1653, uppsökt slädsmål af kyrkohemman, dem kronan uppburit, ulan att de blifvit kyrkorna godlgjorda, så vidt räkenskaperna upplysa; och anfört della factum, såsom det kraftigaste bevis för kronans städseiräU till kyrkohemmanen i Danska tiden.
— Eli bevis innefattas visserligen i detta factum, att embetsmännen, näst eiler Hallands första öfverlemnande till Sverige, ville tillegna kronan städselrätten af de Halländska kyrkohemmanen, likasom af de fordna kyrkohemmanet! i Sverige.
De öfvertogo den befattning med kyrko-egendomarnes bortstädjande, som efter
Dansk lag tillhört Konungens länsman; men att de för kronans räkning behöllo städjan, var en olaglighet.
Yi se Svenska regeringen efter 1660, äfven erkänna det — erkänna att städsmålen alltid i Danska tiden varit förenade med Landgillet; och erkänd olaglighet kan aldrig blifva laga skäl.
Försäljning aj Halländska kyrkohemman till Adrian 'Fripp och donationer till Grefve Lilje, m. fl. Dessa försäljningar och donationer infalla alla, såsom vi erinrat, under Drottning Christinas sista regeringsår.
Utmärka sig då dylika åtgärder under hennes tid, äfven i det gamla Sverige, för serdeles grannlagenhet?
Hon försålde och bortförlänade i Halland många kyrkohemman.
Men skulle deraf följa, att de voro af krononatur, så mäste följden ju blifva densamma för de skattehemman, hvilka likaledes i Halland upplätos åt enskilde personer genom Drottning Christinas saluoch donaiionsbref.
Båda delarne är väl ett factum; men om den, som sålde eller skänkte, menade sig sälja eller bortgifva egande-rätten, så var handlingen i båda fallen olaglig.
En viss nyttjande-rätt lill hemmanens herrligheler kunde kronan upplåta; men icke mera.
Man må försöka att tyda upplåtelse-brefvens lydelse derutöfver; —- men upplåtelsen af det, man icke eger, blir ej derföre laglig.
Handlingar från liden efter 1660 förråda väl, att Drottning
Christinas köpare och donatarier i Halland velat, i grund af upplåtelsebrefven, tillegna sig städselrätten af kyrkohemmanen, men vi Stats-Utskollets Utlåtande, N:o 182.
43 se af samma handlingar, alt deras anspråk, genom dom, blefvo ogillade, såsom stridande mot Dansk lag.
För många vittnesbörd må blott anföras ett, Kongl.
Corn missionens dom af den 3 Juni 1670 (Lilt. IT.), sorn förbjuder donalarierne att antaga bonde, utan med bifall af kyrkornas försvar, hvilka böra på kyrkans vägnar acoordera om städjan.
Och då synnerligen och oftast försäljningen af kyrkohemman till Adrian Tripp, tjena t till förment bevis oin kronans egande-rält till dessa och om städsel-rättens öfverlåtelse genom köp-afhandlingen; så må äfven anföras den serskilda Resolution af den 2 Äng. 1670 (Litt. K.) hvarigenom, ”angående dispositionen öfver borlstädjandet af kyrkohemman, som nial H. M:t och Kronan Herr Adr.
Tripp lill sig handlat och uti possession häfver,” städsmålet blifvit Tripp fråndömdt, emedan det alltid följer landgillet.
Denna period företer således flera oförnekliga fa c ta af Halländska kyrkohemmanens godtyckliga behandling näst efter provinsens afträdande.
Men så oförnekliga de äro, vittna de endast, att lag då icke gällde.
Svenska regeringen sjelf har i den följande perioden gifvit oss i händerna bevisen derpå. 3.
Perioden efter Hallands afträdande för alla tider.
Christinas och hennes embelsmäns åtgärder i Halland hade förblifvit oförändrade under Konung Carl Gustafs krigiska lid; åtminstone äro inga fada bekanta, af hvilka annat kunde slutas.
Men genom freden i Köpenhamn 1660 hade Svenska regeringen försäkrat invånarne i de då afträdda provinserne Skåne, Halland och Blekinge om orubbadt åtnjutande af deras privilegier och friheter, enligt Dansk lag; och under de derefter följande tio åren se vi henne oafbrutet omtänkt, att i dessa landskap befästa och inom Halland återställa de lagenliga förhållandena.
Så vidt det kunde ske, utan att rubba de med Konungabref stadfästade köp f>ch förläningar, rättades missbruken.
Malmö Recess af den 16 September 1662, sorn utgör förenings-acten mellan det gamla Sverige och de fordna Danska landskapen, grundläde dessa försonande åtgärder.
Den första handling från denna period, som blifvit åberopad i frågan om de Halländska kyrkohemmanen, såsom bevis än för kronans, än åter för kyrkans rättigheter, igenfinnes i 9:de punkten af de Svenska Commissariernas i Recessen 44 Stati-Utflottets Utlåtande, A: o 182. sanetionerade resolutioner, och rörer serskildt Halländska presterskapets besvär.
Den har följande lydelse: ”De herrelida, som af serdeles benådning och förmedelst Kongl. Bref äro lagde till kyrkor, skolor och deras beljentes underhåll, teli nu förmenas vara införda uti ens och annans donations- och köpe-bref, blifv a billigt vid sin fundation.
Och finna samtlige Commissarierne skäligt, alt kyrkor, skolor och de betjente, till hvilka af gammal lid någon viss ränta förmedelst Kongl. Bref af en chrisllig intension är förordnad t och perpetueradl, bör mainteneras, dock mäste sådant intet vidare exlenderas, än pä den ränta, som af ålders lid sedvanligt lill dem är utlagd.”
Denna resolution har hittills spelat en stor rol i de till målet hörande handlingar; den har derföre bordt anföras.
Nu meia är tvisten ont rätta förståndet deraf alldeles öfverflödig, sedan de sednare Kongl. Commissionernas domar, särdeles frun 1769 och 1770, blifvit kända.
Ty genom dem afgöres till yttersta grad af klarhet och till kyrkornas förmon allt hvad, som påståtts vara tvistigt om deras urgamla slädsel-räll.
1 förbigående må dock anmärkas, att resolutionen icke handlar blott om räntor, såsom de förmenat, hvilka af denna handling velat draga den slutföljd, att kyrkornas räll inskränktes endast till dessa, och ali Halländska presterskapets besvär således — i händelse de skulle hafva angått disposilions-rätten öfver kyrkohemmanet) — blifvit (såsom Kongl. Kammar-Coflegium förmodar) genom denna resolution ogillade. 1 de af Drottning
Christina utfärdade ”donations- och köpebref’ voro förnämligast hemman och lägenheter, och bland dessa äfven kj i 'ko-egendomar, införda och till enskilde personer upplåtne.
Om dessa handlar resolutionens första period.
Men Danska Konungar hade efter reformationen anslagit serskilda räntor till kyrkors och skolors underhåll, der inkomsten af deras egendomar ej voro tillräckliga; vi se t. ex. af Jr lid Hiiljehls Konung Christian Hirs historia, att en del kyrkor, skolor och hospitaler, ”sorn icke tillförne varit tillbörligen försörjde”, af denne Konung ”förseddes med vidare ränta och underhåll.”
Om sådana räntor handlas i resolutionens sednare period.
Att resolutionen ej innehöll något ogillande af presterskapets i dess lörsta period upptagne begäran, är bevisligt genom Kongl. Majlis Resolution på Presterskapets uti Götheborgs Stift besvär, dat.
Stockholm den 30 Sept. 1068 (Litt. D.) 13 punkten (angående Halland), hvarest förekomma hell och hållet Ståts-Utskottets Utlåtande, N:o 182.
45 samma ord, rörande ”benefuda, som varit lagde till kyrkors, skolors och deras betjenles underhåll, men förmenas vara införda i ens och annars donations- eller köpebref;” och presterskapets begäran, ”att de måga blifva vid deras förra fundation.”
Dertill förklaras 1111, att Kongl. Majit ”vill söka sådant att ändra vid livar och en serdeles casus, eftersom omständigheterna då bättre kunna considereras.”
Ett erkännande af presterskapets rätt innefattas häruti, ehuru i allmänhet.
Det är lätt att förstå den förlägenhet, hvaruti regeringen befann sig, då egendomar återfordrades, som emot lag blifvit af Drottning Christina bortskänkte eller saide.
Rättvisan al den äskade reslitutionen erkändes, men verkställigheten upps kjols till speciel pröfning för hvarje fall.
Resolutionen af 16(12, då förhällandet ännu mindre kunde vara ulredl, blef derföre ännu mera generel och derigenom dunkel.
Men är också dess innehåll dunkelt, så i»ro de sednare resolutionerna om kyrkornas urgamla rättigheter så myckel tydligare — och deit förra kan alldeles lemnäs å sido.
I andra rummet bland de handlingar, under denna period, sorn böra lemna upplysning i frågan, förekomma Halländska kyrkornas räkenskaper.
De äldsta hittills kända a ro från 1697.
Men i Kongl. Riks-Arehivet finnes jemväl Tobias Naumant räkning för kyrkorna i Skåne, Halland och Blekinge år 1667, hvaraf ett transsumt för Halland blifvit för Stats-Utskottet föreledl.
1 båda dessa räkenskaper finnas städsmed upptagne bland kyrkornas inkomster.
Men någon bevisning derom lärer vara öfverflödig, då Kongl.
Kamniar-Collegium uttryckligen vitsordat, att kjrk rna redan pä ;6oo:taht och allt sedermera 'varit i utöfning, af städselrätten till en del kyrkohemman, —hvartill Kongl. Collegium endast bordt lägga, att slädsel-rälten ulöfvals för kyrkornas räkning till alla de kyrkohemman, af hvilka landgille uppbars.
Alt denna kyrkornas rätt varit oafbrutet erkänd, allt sedan det lagliga rättsförhållandet på 166(1 talet äfven i Halland återställdes, är också ett oförnekligt fädum, ådagalagdt genom kyrkoräkenskaperna, genom Kongl.
Instruetionen för kyrko-inspectorerne ii Halland af den 30 Äng. 1697, genom Kongl.
Resolutionen å Allmogens besvär den 29 JNov. 1756, m. fl. Kongl.
Författningar, som aila stadga, att borlslädjandet skulle ske för kjrkans räkning.
Men förklaringen öfver della factum finnér Kongl.
Kammav-Collegiuni deruti, att prester kapel efter Hallands afträdande till Sverige, * den 4o Stals-Utskottets Utlåtande, N:o 182. nion hemmanen genom reduction eller eljest till jöllö staten , obel tori gen tillegnat sig städsel-rätten.
Beskyllningen, i hvilken Konungens Befallningshaf\ande dan, att Konung Carl XI hade vid reductionen låtit ett så stort ingrepp i kronans rättigheter opåtaldt förelöpa, är väl i sig sjelf så otrolig, att behofvet af en sådan gissning bordt tjena till varning mot tillvitelsen.
Men jag bör icke tvifla, att Konungens Befallningshafvande och Kongl.
Kammar-Collegium åtminstone skulle ansett otillständigt att frambära densamma till Konungathronen, så vida de ej saknat kännedom 0111 de offentliga handlingar, sorn intyga på en gång obehörigheten af beskyllningen mot prästerskapet och kyrkornas af ålder befästade rätt.
För att ordna och afhjelpa allmänna och serskildta institutioners behof i det nya General-gouvernementet Skåne, Halland och Blekinge, blefvo dess angelägenheter föremål för regeringens omsorg på Rikssdagen 1668.
Men förnämligast sysselsatte sig en af den Kongl. Regeringen tillförordnad (Litt.
E.) och med dess instruction (Litt. F.) försedd Commission, under åren 1669 och 1670, alt inom hvarje ort afhöra invånarnes besvär af alla Stånd och således fullända hvad, sorn 1662 endast i allmänhet hade kunnat pröfvas.
Kyrkornas och presterskapets angelägenheter blefvo dervid, serskildt för de serskildta häraderna i Halland, föremål för pröfning; och Kongl. Commissionens domar afåren 166g och 1670, bland hvilka några redan i det föregående äro åberopade, utgöra slutligen i frågan om Halländska kyrkohemmanet!, de vigtigaste och alldeles afgörande handlingar från denna period.
Utdrag af Commissionens protocoller, som i Kongl.
Riks-Archivet förvaras, biläggas härjemte i afskrifler, vidimerade af Kongl. Archivets tjenstemän (Litt. G. 11.
L K. L. M.).
Dessa handlingar sammanstämma i följande resultat: 1.
Svenska Regeringen hade sig väl bekant (1669), att landskyrkor och prestebohl i Skåne, Halland och Blekinge egde underhö/ige hemman, giitehns, ängar, skogar, utjordar, m. rn.
Den intygar del sjelf i Kongl. Commissionens Instruction (Litt. F.).
Det behöfver ej erinras, att denna kyrkornas egendom ej kunde vara lörvärfvad i Halland, efter 1645, — ty Drottning
Christina väl bortgaf och sålde kyrkornas hemman, men skänkte inga åt dem <— eller i Skåne och Blekinge efter 1660.
Af Lunds lan - Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 185. 47 debok och Hallands jordebok 1G46 veta vi, hvilka dessa kyrkornas underhöriga hemman voro i Halland. 2.
Kyrkornas rättighet af dessa hemman och jordar var icke allenast landgille, utan äfven städsmed.
Alla Gommissionens domar sammanstämma deruti, att städsmålen hura följa landgillet (Litt. IL K. m. 11.) och hafva i. de Danskes tider följt landgillet efter (Litt. L. m. 11.).
Den Kongl. Commissionens vittnesbörd kan icke jufvas. 3.
Christian IV:s Recess af 1643 var vid Hallands afträdande lill Sverige, Lag för Hallands kyrkoförhållanden.
Efter dess stadganden skulle prest tillförordnas (Litt I.), skulle städsmålen ingå till kyrkan, ehuru hemmanen, (såsom likaledes var i denna Recess stadgadt), bortstaddes af kyrkans försvar och Kronans Befallningsman (Litt. L.).
Kyrkorna skulle genom General-gouverneuren och Landshöfdingarne handhafvas vid det, sorn dem efter Recessen tillhörer (Litt. D.). 4.
De, som genom donationer kommit i besittning af kyrkohemman, hade tilivällat sig städjan (Litt. H.), och genom laudstings-dom sökt vinna stadfästelse derpå (Litt. L.)
Dem från kändes allt anspråk på städselrätt, såsom olagligt.
De egde antaga tjenlig åbo, men med bifall af kyrkans målsmän, som skulle betinga städjan å kyrkans vägnar, (Litt. H. L. M.J.
Afven om de hade uttrycklig resolution på slädjan, skulle de endast dervid bibehållas till vidare förklaring (L.).
För innehafvare af de kyrkohemman, sorn varö försålde af Drottning Christina, gällde samma Lag (Litt. K.).
— Vi se äfven af domarne, alt det, som genom köp eller donation af kyrkohemman tillkom innehafvarne, var endast det extra-ordinarie -— endast hemmanets herrlighelev.
Kyrkorna hade efter
Lag städsel-rätt, och bade aldrig lagligen förlorat egande-rälten.
Med Iiensyn til det Spörgsmaal, hvem Rettigheden til at bortfaeste, de Gaarde (städsclsret lii hemman), hvoraf der i Halland svares Landgille til Kirkerne, lilkom förend denne Provinds kom under Sverrig, linder jeg det utvivelsorat, at, forsaavidt Kirkerne ejedes af Kongen og Kaldretteu af Hain udövedes, ere de ommeldte Gaarde ogsaa bleve bortfaestede af Kongens Lehnsmand, der i Christian den 4:des store Reces 1—4—1 kal - 48 Ståts-Utskottets Utlåtande, N:o 182. des Kirk ens Forsvar og som derför ifölge samme
Lov 1—4—34 bortfiestede Kirkens Jorder og ifölge 1—4—38 deus Korntiende.
Yed Landgille forstaaes samtlige Prsestationer, vasre sig enten i Korn, Smör oell andre Nalural-piaestationer, eiler i Penge, som svares til Gaarden» Kier, og som i naervaerende Tilfaelde vet naermest var Kirken, men hvis Rel udövedes af Kongen, forsaavidl ingen Privat (Adelig Kirkepatron;), Universitet eller Capitel havde Pa trona ts-rellen (jefr Hee. 1—-4—1).
Til nsermere Oplysning om en Mishrug, sorn fra de saakalilte Reguskabs-provsters side ikke har vreret usaedvanlig, kan maaske tjene Ree. 1—4—39, livor det liedder: ”Oc skulle alle SieedsmaaJe oc andel Uvisse, saavei afF Capitels- och Provslie-Kirketiender, <marde, B el, Jorder oc Huse, sorn ad' andre Kiiker, forbliffve Kirkerne effter Recessen, oc ikke forklaris (saaledis) al, naar Kirkerne langer den serl v anlige Foste, da maa Regenskabsprovster eller andre til dores Profit nyde hvis videre kand halFvis, hvad för en Deel tiltegt oc derimod hos en Deci til doris egen Fordeel optaget oc i Brug varit haffver, undtagen der findes adkomst udi Capitels eller deris, som sig det tilholde, Egend oms-breff ve oc gamle Jordböger, sorn saadant udvise”.
— Kiöbenhavn den 2 Maris 1840.
K elderup tiåsen vin ge.
I de officielle Copieböger li a det 16:de og 17:de Aai Inmdrede, som angaae Skaane og Halland, meri deere nu deels Sverrig og deels Hänmark tilhörende Provindser, sorn för va res i det Kongelige Danske Geheime-Archiv, findes, efter mit Skjönnende, ikke andre Oplysningev örn den ovenomhandlede Gjenstand, end saadanne, som bekiaefte den berömde Lovkyndige og Lovhistorikers, Herr Eslatsraad og Professor Rosenvinges utvivlsomme Förklaring: at de Danske Konger, paa den
Tid (indlil de lörstnsevnte Lande korn under Sverrig:) lörsaavidt de ejede Kirkerne og udo vede Kalds-retten, saavei i Skaane som i Halland, overdroge til Lehnsmanden Rettigheden til at bortfaeste disse Kirkers Gaarde (stredselsret til hemman).
De öviige af Eslaatsraaden ovenfor meddeelte Oplysninger svare og lil det, hvad deraf hine gamle Copieböger er fa res, saavei som og til de hertilhörende samtidige Underretninger, som haves i det agtede Skrift af Arent Berntsen:
Dan marck is och IN orges fruetbare
Her lighed - *) Maaske skal der laesesv- tillagt: tijlagt til Kirkens Capital.
Stats-Ulskottels Utlåtande, N:o. 185., 49 lished.
Kiöbenhavn 1656, 4:to, naevnlig (i 3:de Bog) side 398 og 405.
Bette Kiöbenhavn, den 5:te Martz 1840.
Finn Magnusen.
Estatsraad, Professor og Geheime-Archivarius.
Att ofvanstående intyganden äro utfärdade af Professorn i Lowkyndigheten vid Universitetet i Köpenhamn Etats-Rådet Kolderup Rosenvinge, hvilken anses för en af Dannemarks förnämste Jurister, samt af Geheime-Archivarien Etats-Rådet Finn Magnusen, hvars kännedom och critiska forsknings-förmåga af gamla handlingar, är allmänt vitsordad, varder härmed bestyrkt och bekräftadt.
Köpenhamn den 6 Mars 1840. £. Lagerheim.
Maj;ts Minister vid Kongl. Danska Hofvet.
Enligheten med denna dag till Kongl. Kammar-Gollegium ingifna originalet, betygar; Stockholm den 2 Januari 1841.
Ex officio: C. F. Peters.
Likheten med original-afskriften, intyga: Jac. Fredric Ek. D. Hedrén.
Kammarskrifvare i Kongl. Kammar-Rätten.
Hilt. till K. St.
Prof. 1845. 4 Sami. 1 A/d. 2 Band. 4 Haft. 1 50 Stats-Uitliottet» Utlåtande, N:o 182.
Litt. B. Kong Christian den Fjerdes Reces af 16'43.
Förste Bog.
Om Geistligheden oc huis derlil hörer.
Fjerde Capitel.
Om Kirckernis Forsuarer oc deris Tilsiun. 1.
Kirckernis Forsuarer ere Kongens Lensmaend, saa oc de, som Jura Patronatus haffue, Adel, Uniuersileter, Capiteler, Prouister eller Regenskabs-Prouster, Clostere oc andre Geisllige.
Enhuer afl' dennem offuer sine betroede eller underhaffuende Kircker skulle alle forbemelte, den ene saavelsom den anden, rette sig effter denne Forordning. 5.
Forbemelte Kirckers Forsuarer skulle haffue lige Tilsiun buer med sine Domb-, Kiöbsted- eller Landsbye-Kircker, oc ramme deris Galin, oc see til, at Kirckerne holdis ved Haeffd oc Bygning, oc at med deris Imltegt sparsom oc rictig omgaaes; de skulle oc handhaeffue oc suare for Kirckernis Jorder oc Indkomme.
Er oc nogen nogit frakommen, da skal Kirckens Forsuar det igien indkalde, oc derpaa bende endelige Domb, oc skulle de i egen Person aarligen höre Kirckernis Regenskaber, oc Kirckerne besöge, saauit mueligt er. 19.
Huer Kircke skal haffue sin Kirckestoel, lmorudi Kirckens visie Indkombst, Eyendom och rettighed, va;re sig Gaarde, Jorder, Enge, Skouffue, Huuse, Sampt deraff gaaende Landgilde eller affgifft skall indloris; dernest Korntiende, Quegliende, Midsommerstiende, Hoffuet-sloel oc Rente, item Fas Stati-Utskottds Utlåtande, N:o 1*1. oe alt andet, huad Kircken haffner nogen Indkomme aff, eller den tillhörer, Iniad Naffn det oc haffue kand.
Derforuden skal derudi oc indföris Kirckernis Inuentarium — -— — —■ — — — 28.
Huer Kircke skal haffue en numererit, med Xirckens Forsuars Seidel igiennomdraget, Regenskahsbog, som skal vaere i Praestens oc Kirckevergernis Giemme, oc icke i Skriffuerstuen henleggis.