Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga proposition, i fråga om upphörande af så kallade vakans-och förslags-liggetids- samt begrafningshjelps-besparingar, samt om årliga anslag till vederbörande pensions-kassor, såsom ersättning för de inkomster, dessa kassor af nämnde besparingar åtnjuta. (U. A.) Sedan, med anledning af Kongl. Maj:ts den 12 November 1847 till Rikets då församlade Ständer aflåtna nådiga proposition, om upphörande af de under benämning af vakans- eller förslags-liggetids- samt begrafningshjelps eller nådårs besparing, föreskrifne löne-innehållningar samt om uppförande å riksstaten af erforderliga anslag, såsom ersättning till vederbörlige pensions-inrättningar för de till deras kassor anslagne och påräknade inkomster, hvilka, genom ifrågavarande löneinnehållningars upphörande, skulle förloras, Rikets Ständer, enär den kostnad, statsverket skulle komma, att, genom de till pensions-inrättningarne utgående årliga ersättnings-anslagen, tillskyndas, icke kunde, i saknad af en på erfarenhets-förhållanden grundad utredning, rörande beloppet af de löne-innehållningar, som, efter vakans- och liggetids-författningarnes upphörande, fortfarande kunde påräkuas i följd af uppskof med embetens och tjensters tillsättande, ens approximativt bestämmas, samt då, vidkommande den löne-innehållning, som, under namn af nådårsbesparing eller begrafningshjelp, eger rum, stats-verkets dåvarande inskränkta tillgångar icke mcdgåfvo anvisandet af de betydliga stats-auslag, hvilka, derest berörde besparing 6 Stat.s-Utskotle.ts skulle upphöra, erfordrades såsom godtgörelse till vederbörande pensions-inrättningar för derigenom förlorade inkomster, uti underdånig skrifvelse af den 2 Juni 1848 förklarat sig, ehuru erkännande nyttan och ändamålsenligheten af deri förenkling i redogörelse-verket, som med ifrågavarande förändring åsyftades samt giltigheten af de till stöd för nådårs- och begrafningslvjeips-besparingarnes upphörande, uti den nådiga propositionen, åberopade grunder, likväl icke kunna för det då närvarande till högstberörde framställning lemna bifall; så har, efter det, med föranledande häraf, närmare utredning af dessa ämnen egt rum, samt ej mindre Stats-kontoret, än äfven direktionerne för arméens pensions-kassa och amiralitets-krigsmans-kassan till Kongl. Maj:t i underdånighet afgifvit fullständiga uppgifter å de medel, som under namn af vakans- och liggetids- samt begrafnmgshjelps-besparingar, för åren 1838—1845, tillfallit civil-statens pensions-kassa och öfrige förbemälde kassor, Kongl. Maj:t, vid det förhållande, att, äfven om ifrågavarande kassor erhölle anslag i stället för vakansoch liggetids-besparingar, hvilka för alla tre kassorna i medeltal efter hvad nu upplyst vore, utgjort 20,484 r:dr 34 sk. 1 r:st årligen,
stats-verket dock för betydligaste delen deraf skulle blifva godtgjordt medelst sådane besparingar, som uppstodo, innan lediga tjenster hunno att åter besättas samt då, beträffande det ersättningsanslag, som borde åt förrberörde 3:ne kassor anvisas, i stället för nådårs-besparmgarne, hvilka, jemlikt ofvanomförmälde uppgifter, under deri beräknade tid, tillfallit kassome med ett sammanräknadt belopp af 24,780 r:dr 1 sk. 2 r:st årligen, Kongl. Maj:t trodde
Sig kunna förvänta, att, ehuru detta anslag komme att utgöra en uppoffring å Statens sida, Rikets Ständer likväl, då de erkänt giltigheten af de utaf Kongl. Maj:t, till stöd för en sådan förändring redan framställde skäl, icke skulle draga i betänkande att härtill lemna bifall, uti aflåten nådig proposition, (intagen under n:o 8 i Irsta sami., 1 afd. af Bih. till R.
Prot. 1850 och 1851) behagat på dessa skäl och med åberopande af hvad Kongl. Majrts proposition till Rikets Ständer den 12 November 1847 ytterligare innefattar, göra förnyad framställning derom, att de genom nu gällande författningar under namn af vakans- eller förslags-liggetids samt begrafningshjelps- eller nådårs-besparing bestämda innehållningar af embetsoch tjenstemäns löner måtte upphöra, så att alla i statens tjenst anställde personer må ifrån och med månaden näst efter den, hvarunder de blifvit utnämnde eller förordnade, tillträda och uppbära de löner, arfvoden eller andra lönings-förmåner, hvar - Stais-Utskottets Utlåtande, N:o Si. 7 till de, på grund af erhållna fullmagter, konstitutorialer eller förordnanden, äro be rättigade, med undantag endast af sådane inkomster af boställen, som äro af fardag beroende; varande uti den nådiga propositionen derjemte tillkännagifvet, att Kongl. Maj:t ansåge, att, vid förekommande frågor om utbetalning till aflidne embets- och tjcnstemäns sterbhus af de löne-innehållningar, som, i egenskap af nådårs-besparing, redan iakttagits, eller ytterligare, intill dess skyldigheten att aftjena begrafningshjelp, förklaras hafva upphört, varda iakttagne, nu gällande föreskrifter böra fortfarande tjena till efterrättelse, samt de utgifter, hvilka, i sådant hänseende, kom ma att ega rum, böra af stals-verket förskjutas, emot ersättning från Rikets Ständers Riksgälds-kontor på det sätt, att de gjorda utbetalningarne upptagas i de föreskrifne årliga liqviderna med nämnde kontor angående öfverskotten å stats-verkets inkomster m. m.
Beträffande serskildt frågan om begrafningshjelp för åtskilliga lägre betjente, såsom länsmän, gevaldiger, fångvaktmästare och fångknektar, äfvensom kammardrängar m. fl., hvilka hittills varit från nådärs-besparings aftjenande befriade, ehuru deras sterbhus, sådant oaktadt, egt att 6 månaders lön, såsom begrafningshjelp, åtnjuta, har Kongl.
Maj.t väl, uti sin vid sista riksdagen aflåtna proposition i förevarande ämne, med afseende å desse personers knappa lönevilkor, i nåder föreslagit, att nämnde förmån måtte för dem bibehållas; men då förbättring uti lönevilkoren för bemälde personal dels sedermera blifvit tillvägabragt, dels, i sammanhang med nya löne-regleringar, torde komma att beredas, har Kongl. Maj:t, på det att, om begrafningshjelp i allmänhet upphörer, nyssberörda undantagsstadgande jemväl må kunna undvikas, nu föreslagit Rikets Ständer, att äfven förstnämnde stadganden måtte upphäfvas, dock så att sterbhuseir efter de personer, hvilka dessförinnan erhållit befattningar, hvarmed följt förmånen af begrafningshjelp utan nådårs-besparings aftjenande, varda vid åtnjutande af en sådan förmån bibehållne.
Som emedlertid upphäfvande af nu gällande föreskrifter om ofvanberörda löne-innehållningar icke kunde bringas till verkställighet med mindre, än att vederbörande pensions-kassor tillförsäkrades ersättning för de till dem anslagne och till uppfyllande af deras förbindelser påräknade inkomster, hvilka genom vakans- och förslags-Iiggetids- samt nådårs- eller begrafningshjelps-besparingarnes upphörande skulle förloras; så och med afseende å de närmare utredningar, hvilka, på sätt förut nämudt är, nu mera blifvit verkställde, har Kongl.
Majrt föreslagit, att berörde ersätt - 8 Stets-Utskottets Utlåtande, N:o St. ningar matte bestämmas: för civil-stat ens pensious-kassa, sorn, efter afdrag af hvad som influtit i vakanser inom Stats-rådet, per medium åtnjutit 10,498 r:dr 27 sk. 11 r:st till 10,a00: — — för arméeus pensions-kassa, som, efter den förnyade utredningen, hvarvid blifvit urskilj dt hvad af de i förra uppgiften summariskt upptagne anmärkningsmedel tillhört ifrågavarande inkomsttitel, i medeltal uppburit 31,346 r:dr 9 sk. 4 r:st till 31,400: och för amiralitets-krigsmans-kassan, hvars ifrågavarande inkomster, efter det nådårs-besparingarne beräknats för samma tid, som vid de öfriga kassorna, men vakans-besparingarna, hvilka först ifrån och med år 1841 till kassan influtit, efter förhållandet under de följande åren, utgjort i medeltal 3,419 r:dr 46 sk. till 3,400: eller således tillsammans för alla tre kassorna 45,300: — — Utskottet har tagit detta för hela embets- och tjenstemanna-personalen vigtiga ärende uti noga öfvervägande, hvarvid Utskottet fästat uppmärksamhet på så val de fördelar, som de olägenheter i allmänhet, hvilka Utskottet anser skulle uppkomma, derest Kongl. Maj:ts högstberörde proposition af Rikets Ständer bifölles. a.)
Hvad då först angår upphörandet af de så kallade vakans- och förslatjsliggetids-besparingarne, så finner väl Utskottet, att de utgifter, som stats-verket derföre skulle komma att vidkännas, såsom ersättning till pensions-kassorne för deras minskade inkomst, till en stor del blefve godtgjorde, derigenom att besparingarne å hufvudtitlarne betydligen ökades; men då stats-verket, genom ersättningen till pensions-kassorne, skulle vidkännas en direkt kostnad af omkring 20,500 r:dr och den godtgörelse, som derföre skulle tillfalla detsamma, kommer besparingarne till godo, hvaröfver Kongl. Maj:t eger dispositions-rätt, anser Utskottet, som dessutom icke eller är i tillfälle att på förhand beräkna det belopp, hvartill ifrågavarande tillökningar kunna uppgå, sig icke böra tillstyrka uppförande å stat af förenämnde, utaf Kongl. Maj:t till detta föremål äskade betydliga anslag, utan får hemställa, att Rikets Ständer ville för sin del medgifva upphörandet af de vakansoch förslags-liggelids-löne-innehållningar, hvilka hittills, vid inträffande ledig - Stats-Ulskotlets Utlåtande, lS:o 81. 9 ledigheter, tillfallit civil-statens pensions-kassa, arméens pcnsions-kassa och amiralitets krigsmans-kassan, samt att såsom bidrag till ersättning för den förmån, hvaraf dessa kassor, genom förändringen, skulle gå uti mistning, bevilja ett årligt anslag af 5,000 r:dr, att på 9:de Hufvud-titeln uppföras till Kongl. Maj.ts nådiga disposition, så vida Kongl. Majit finner för godt att, af de, pa hufvud-titlarne, härigenom uppkommande ökade besparingar, anvisa de summor, hvilka utöfver desse 5,000 ridr erfordras såsom ersättning åt förenämnde pensions-kassor. b) Vidkommande åter fragan om de sa kallade nådårs- eller begrafningshjvlpsbesparingarne, så har Utskottet inhemta!, hurusom direktionen öfver Civil-statens pensions-inrättning, uti sitt lill Kongl. Majit i förevarande ämne afgifne underdåniga utlåtande, yttrat: att erfarenheten visade, att civile embets- och tjenstemän ofta efterlemuade enkor och barn i så torftiga omständigheter, att enkan saknade tillgång till bestridande af kostnaden till mannens begrafning, jemte andra dermed följande utgifter, under hvilken bekymmersamma belägenhet, hon oftast icke hade annat, än hvad af begrafnings-hjelpen kan öfverblifva, såsom utväg till sitt och barnens uppehälle, intill dess hpn kunde komma i åtnjutande af pension i Civil-statens pensionskassa, eller, i fall mannen ej varit delegare, bereda sig tillfälle till utkomst; att det, vid sådant förhållande, af de i lägre klasserne pensions-berättigade varit ansedt så som mycket välgörande,
att kunna, genom årliga bidrag, vinna tillgång till begrafnings-kostnadens bestridande, helst det icke vore att förvänta, att, vid mannens frånfälle, en, emot den innehållna begrafnings-hjelpen svarande behållning skulle finnas i boet och nyssnämnde bidrag icke vore med stor uppoffring förenade, enär begrafuings-hjelpen uppkomme sålunda, att, då någon erhåller sin första befordran, han finge tjena | år utan lön, men sedermera, vid hvarje ny befordran, åtnjuter sin redan iunehafvande lön under den tid begrafnings-hjelpen innehålles; varande slutligen af direktionen anfördt, att nu ifrågaställda förändring dessutom icke på längre tid kunde gå i fullkomlig verkställighet, emedan de nu varande embets- och tjenste-männens sterbhus ej kunde betagas, att undfå den för de aflidne innehållna begrafnings-hjelpen.
På grund af allt detta, men synnerligast med fästadt afseende på den stora Bih. till R.
Prot. 1S50 $ 1851. 4 Sami., 1 Afd., 23 Hält. 2 10 Stats-Ulskottels Utlåtande, JV.v?
St. årliga utgift stals-verket skulle vidkännas, derest nådårs eller begrafuingshjelpsbesparingarne upphörde, finner Utskottet sig böra, afstyrka Rikets Ständers bifall å hvad Kongl. Majit, i detta hänseende, i nåder föreslagit.
Af hr grefve Mörner, C. G. “Emot Utskottets beslut i sednare delen af förevarande betänkande, får jag mig reservera.
Svårligen lärer någon, som med förhållanderne är i någon måtto bekant, kunna neka, att det afdrag å embets- och tjenstemäns löner, som eger rum under namn af begrafningshjelp, är för tjenstemännen serdeles tryckande, på samma gång som det ej sällan i sin tillämpning leder till en obillighet; och då härtill kommer, att de utaf denna inrättning sig härledande liqvider, i betydlig mån inveckla och försvåra göromålen för de uppbörds-verk, som dermed hafva befattning, har det synts mig önskligt, om en förändring häruti skulle kunna åstadkommas.
Visserligen skulle detta på det enklaste sättet vinnas genom bifall till Kongl. Majits nådiga proposition, men då den betydliga årliga utgift, som skulle blifva en följd af det nådiga förslaget, och hvilken utgift, utom de ersättnings-belopp, som för pensions-kassorne blifvit beräknade, torde under en längre tid komma att uppgå till 50,000, eller kanske 100,000 r:dr banko årligen, tilläfventyrs afskräcker mången från antagande af förslaget, har jag trott att mycket redan skulle kunna vinnas, om en förändring i sättet för utgörande af den ifrågavarande afgiften kunde införas och staten dervid träda medlande emellan.
Hvad man mest har att emot det ifrågavarande afdraget anmärka, är; l:o att det drabbar embets- och tjenstemannen just på den tid, då han redan fått vidkännas utgiften af en dryg fullmakts-lösen och tilläfventyrs för besörjande af sin bosättning, som bäst behöfde sjelf få disponera öfver sina inkomster; 2:o att detta sålunda ofta med kännbar uppoffring för embets- och tjenstemannen förenade afdrag går för honom helt och hållet förloradt, derest han ej dör i tjensten, eller derifrån afgår med pension; samt 3:o, att bestyret med detta afdrag och liqviderne derom föranleda vidlyftiga och inveck - Stats-Utskotlets Utlåtande, N:o St. 11 lade räkenskaper.
Dessa olägenheter förmodar jag skulle kunna undanrödja», om, i stället för den nu skeende inuehållningen af ett halft års lön vid tillträde af tjenst eller embete, en mindre årlig afgift, motsvarande en eller annan procent af lönen, af embets- och tjenstemannen erladcs, och pensions-kassorne öfvertoge uppbörden häraf i sammanhang med de redan dit ingående afgifter, och besörjde utbetalningarne af begrafnings-hjelpen; men som de embets- och tjenstemän, hvilka redan aftjenat begrafnings-hjelp, icke kunde åläggas att derutöfver vidkännas någon årlig utbetalning, och till följd häraf pensions-kassorncs inkomst af den föreslagna afgiftcn till en början blefve obetydlig och blott småningom, i mån af afgång utaf de nuvarande embets- osh tjenstemännen, skulle öka sig, så vore min mening, alt staten under denna tid, till liquiderande af de utgifter, som, under namn af begrafnings-hjelp skulle åligga stats-verket, tillhandahölle pensions-kassorne en mindre årlig summa, hvilken framdeles, i den mån som års-afgifterne ifrån embets- och tjenstemännen ökade sig, kunde minskas och slutligen helt och hållet upphöra.®
Af friherre Åkerhjelm, C. A. Af herr Fåhreeus, O. I.
Sedan Rikets Ständer långt före detta uttalat sin åsigt om behofvet af en reglering, hvarigenom de löne-innehållningar, under namn af vakans- och förslags-liggetids- samt nådårs-besparingar, som de fleste embetsocn tjenstemän måste vid tillträde af ordinarie beställning å Rikets Stat och sedermera vid hvarje befordran vidkännas, samt Rikets Ständer, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga proposition af den 12 November 1847, väl förklarat sig, “i saknad af en på erfarenhets-förhållanden grundad utredning rörande beloppet af de iöne-innehållningar, som efter vakans- och liggetids-författningarnes upphörande, skulle fortfarande vara att påräkna", samt med afseende å „stats-verkets dåvarande inskränkta tillgångar*, icke kunna för det då närvarande bifalla hvad Kongl. Majit föreslagit, men dock dervid uttryckligen erkänt ^nyttan och ändamålsenligheten af den med ifrågavarande förändring åsyftade förenkling i redogörelse-verket*, och att de till städ för nådårs- och begrafningshjelps-besparingars upphörande i propositionen åberopade grunder voro giltiga och förtjente synnerlig uppmärksamhet, kan jag icke gilla, att, då Kongl. Majit nu framställt förnyadt förslag i ämnet, jemte den utredning, hvaraf Rikets
Ständer vid sistförlidne riksdag förmält sig vara i saknad, detta förslag, hvad nådårs- och begrafningshjelps-besparingen angår, hos Utskottet icke vun - 1'2 Ståts-Utskottets Ultålande, N:o 8t. nit något afseende.
Än mindre kan jag godkänna de skäl, som Utskottet för af Styrkandet åberopat, och som, med undantag af det som hemtats från tillgångarnes inskränkthet, om de kunde anses giltiga, skulle undanskjuta frågan för all framtid.
Att nådårs- och begrafningshjelps innehålluingen för medellösa tjenstemän, eller otvifvelaktig! de fleste af dem, som i statens tjenst inträda, är högst tryckande, serdeles då flyttnings- eller bosättnings-kostnader i följd af tjenst etill trädet, jemte fullmaktslösen, m. m., måste bestridas, har bekräftats af en sekelgammal erfarenhet; och, om det kan antagas, hvad Utskottets majoritet i motiverna förutsatt, att civile embets- och tjenstemän ofta efterlemna enkor och barn i så torftiga omständigheter, att tillgång till bestridande af begralningskostnaden saknas, så torde orsaken dertill förnämligast vara att söka just i den omständighet, att den obemedlade tjenstemannen, i stället att, om han finge disponera sin lön oafkortad, ett möjligt öfverskott genom fruktbargörande kunde bereda någon ökad behållning vid hans frånfälle, han genom löne-innehållningen kan varda nödsakad till en skuldsättning, som gör hans ekonomiska bestånd för all hans framtid vacklande.
Men icke blott i ekonomiskt hänseende är det i denna del hittills följda system af statens förmynderskap, som mig veterligt icke i annat land har någon motsvarighet, ändamålsvidrigt.
Det är ock orättvist i de fall, då tjenstemän föranlåtas att lemna stateus Ijenst för den tid då de kunna med lönen i pension å indragnings-stat öfverfiyttas, i hvilka fall för den aftjente bcgrafningshjelpen någon godigörelse icke eger rum.
Under administratif synpunkt är frågan derjemte af icke mindre hufvudsaklig vigt, enär den åsyftade regleringen skulle hafva till följd en ganska väsendtlig förenkling genom upphörandet af alla de vidlyftiga bestyr med begrafningshjelpens bokförande, redovisning och utanordnande, jemte de dermed förknippade kontroller, äfvensom af alla de invecklade tvister och utredningsfrågor, som af nuvarande förhållanden i detta afseende föranledas.
Då nu, hvad angår ersättningen till sterbhuseu af de till begrafningshjelp gjorda löne-innehållningarne, denna i sjelfva verket icke kan anses såsom direkt statsutgift, alldenstund här endast är fråga om att återställa medel, som staten till vård och förvaltning emottagit, skulle statens uppoffring för ändamålet alltså egentligen inskränka sig till den godtgörelse åt pensaons-kassorna, sorn för, från nådårs-besparingarne påräknade, bidrag fortfarande erfordrades, hvilken utgift icke är större än att den genom en del af påräkneliga tillgångar kan betäckas;, Stals-Utslcoltelii Utl&tanae, ?f.o SI. 13 oell då svårligen något annat allmänt föremål kan, med hänsigt till dessa tillgångars användande, tillerkännas större vigt, har jag, i betraktande af allt detta och på de skäl i öfrigt, som Kongl. Majits nådiga proposition upptager, ansett Utskottet böra, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med högstberörde proposition, tillstyrka: l:o att de genom nu gällande författningar under namn af begräfnings-hjelpseller nådårs-besparing bestämda innehållningar af embets- och tjenstemän» löner må upphöra, så att alla, som efter den nya statsregleringcns inträdande i verkställighet, mottaga ordinarie beställning å stat, eller som derefter till annan tjenst förflyttas, må, (i händelse vakans- och liggetidsbesparingen upphörer), ifrån och med månaden näst efter den, hvarunder de blifvit utnämnde eller förordnade, tillträda och uppbära de löner, arfvoden eller andra löningsförmåner, hvartill de på grund af erhållne fullmakter, konstitutorial eller förordnanden äro berättigade, med undantag endast af sådane inkomster af boställen, som äro af fardag beroende; i följd hvaraf sterbhusen efter dylika löntagare icke skola ega att så kallad begrafningshjelp af de i nämnde ordning tillträdda löner utbekomma; 2:o att vid frågor om utbetalning till i tjensten aflidne embets- och tjenstemäns sterbhus af de löne-innehållningar, som i egenskap af nådårs-besparing redan iakttagits eller ytterligare, intilldess skyldigheten att aftjena begrafningshjelp upphört, varda iakttagna, nu gällande föreskrifter böra fortfarande tjena till efterrättelse, samt de utgifter, hvilka i sådant hänseende komma att ega rum af stats-verket förskjutas, emot ersättning från Rikets Ständers Riksgälds-kontor, på det sätt, att dc gjorda utbetalningarne upptagas i de föreskrifna årliga liqviderna med nämnde kontor, angående öfverskotten å stats-verkets inkomster m. m.; 3:o att, hvad serskildt beträffar irågan om begrafningshjelp för åtskillige lägre betjente, såsom länsmän,
gevaldiger, fångvaktmästare och fångknektar, äfvensom kammardrängar m. fl., hvilka hittills varit från nådårs-besparings aftjenande befriade, ehuru deras steibhus, sådant oaktadt, egt att 6 månaders lön såsom begrafningshjelp åtnjuta, stadganderne härom må upphätvas, dock så att sterbhusen efter de personer, hvilka dessförinnan erhållit befattningar, hvarmed följt förmånen af begrafningshjelp utan nådårs-besparings aftjenande, varda vid åtnjutandet af en sådan förmån bibehållna; och 14 S/ats-Utskoltets Utlåtande, N:o 81. 4:o att, till ersättning åt pensions-kassoraa för de til! dem anslagna och för uppfyllandet af deras förbindelser påräknade inkomster, hvilka genom nådårs- oell begrafnings-hjelps-besparingarnes upphörande skulle förloras, ett årligt statsanslag, motsvarande, efter uppgjord beräkning, tio års medeltal af hvad berörde kassor under sådan titel uppburit, med till 24,800 rdr jemnadt belopp må varda anvisadt, deraf årligen må tilldelas Civil-statens pensions-kass 4,360:
Arméens pensions-kassa 18,720:
Amiralitets krigsmaus-kassan 1,720: under dervid fästadt vilkor, att något vidare rättsanspråk från kassornas sida i och för ifrågavarande reglering icke må ega rum.“ Häruti instämde herrar af Puke, Gråå och Norin.
Af prosten Schram; och af hr Waern:
„Att för all framtid forifara med det förmyndarekall, staten iklädt sig öfver de i dess tjenst anställde personer, för att vid deras frånfälle åt efterlemnade enkor och barn bereda någon tillgång, synes mig hvarken vara lämpligt eller ens möjligt, enär detsamma numera är: för sitt ändamål öfverflödigt, såsom i alla afsenden eibjudande mindre förmåner, än de många itu för en hvar tillgängliga lif- och räute-försäkringsaustalterna; till sin natur orättvist, såsom för embets- och tjenstemännen undanhållande dem tillkommande medel, utan att derå gifva någon ränta och utan att i många fall ens återbetala kapitalet; för embets- och tjenstemännen sjelfce skadligt, såsom just vid den tidpunkt, då de för fulimaktslösen, bosättning m. m. äro i största behof, beröfvande dem medel, som man måste anse med rälta vara deras, och derigenom onödigtvis intviugande dem på skuldsättningsbanan; samt slutligen äfven för s/als-verket i så måtto betungande, som derför nödiga räkenskaper och kontroller äro bland de mest invecklade och vidlyftiga.
Nuvarande tidpunkt synes mig också för denna reform vara den mest passande, då frågan, af Rikets Ständer från början väckt, nu på Rikets Ständers begäran blifvit med största möjliga fullständighet utredd, då stats-verkets tillgångar medgifva densamma och då man med säkerhet kan beräkna, att ju längre densamma uppskjutes, med desto större uppoffringar från stats-verkets sida skall den blifva Slals-Utskoltets Utlåtande, N:o 8i. 15 förenad, alldenstund den ersättning, som för förlorade inkomster, måste tilldelas pensionskassorna, alltid skall blifva högre i samma mån, som dessa inkomster genom undertiden inträffande låneförhöjningar blifva större.
På dessa och de flera skäl, som af hr statsrådet Fåhreeus blifvit anförda, förenar jag mig till allo uti det förslag till svar å Kongl.
Maj:ts nådiga proposition, som bemälde hr statsråd uti dess reservation afgifvit.“ STOCKHOLM, f. d. Schultze^ Boktryckeri, 1851. Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 82. i Ank. till Exp. Vtsk. den 15 Mars 1851, kl. 9 f. m.