Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
— Ett berörda förslag åtföljande förslag till stat för veterinärväsendet i liket och veterinär-läroverket i Stockholm upptager en utgiftsstat å 107,000 R:dr, jemte ett årligt förslags-anslag å 24,000 R:dr.
Lårarnes vid Veterinär-inrättningen i Stockholm förslag är i allt hufvudsakligt öfverensstämmande med det nu omförmälda.
Direktionen Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande Afl 19.
9 Direktionen öfver Veterinär-inrättningen i Skara har anfört: att fordringarna på kunskaper hos de ynglingar, som söka inträde vid veterinär-läroverken borde ökas till likhet med fordringarne för student-examen; att veterinärläkarnes löner vid de på stat uppförda tjenstebefattningar borde ökas till likhet med hvad mosvarande andra tjenstemän innehafva; att deras ställning och anseende i samhället borde höjas derigenom att åtskilliga af dem erhölle rang åtminstone lika med underlöjtnant; att medel borde anvisas till resestipendier åt veterinärläkare eller elever, som utmärkte sig för studier och praktisk duglighet; att de begge veterinär-inrättningarne borde åtskiljas såsom tvänne särskilda läroverk med lika åliggande att i fullständiga kurser meddela undervisning i alla till veterinärläkarebildningen hörande läroämnen, och med lika rättigheter för de utexaminerade eleverna; att genom utvidgande af veterinär-inrättningens i Skara verksamhet borde beredas ökad tillgång på veterinärläkare; samt att desses skyldigheter och rättigheter borde genom ny instruktion, lämpad efter nuvarande tidsförhållanden, närmare bestämmas.
Öfver dessa förslag har Sundhets-kollegium afgifvit underdånigt .utlåtande och för sin del ansett begge de nuvarande läroverken böra upprätthållas, lärarnes antal, likasom fordringarne på inträdande elevers förkunskaper böra ökas, samt tillfälle beredas de sednare att vid mejeri eller holländeri genomgå en viss kurs i husdjursskötsel^ derest icke vid veterinär-inrättningen i Stockholm kunde för sådant ändamål anläggas en större ladugård.
Derjemte har Kollegium vitsordat, att det af Staten aflönade antal civile djurläkare är alltför ringa, och jemväl åt dem tillstyrkt förhöjd aflöning.
Veterinärväsendets ställande under en särskild chef har Kollegium deremot afstyrkt.
Slutligen har Landtbruks-akademien i dess ofvanberörda underdåniga utlåtande, bland annat, sökt ådagalägga fördelarne deraf, att veterinär-inrättningen i Stockholm egde tillgång till någon större ladugård, samt för sådant ändamål och enär inrättningens nuvarande lokal, på anförda skäl, ansågs mindre lämplig, föreslagit inrättningens förläggande i grannskapet af Landtbruks-akademiens experimentalfält, eller åtminstone utom hufvudstadens område, eller närmare dess gräns mot landsbygden, på sätt vore fallet i de länder, der veterinärväsendet vunnit någon större utveckling, såsom i Frankrike, Belgien och Danmark; hvarjemte Akademien uttalat den mening, att något behof af tvänne fullständiga veterinär-inrättningar icke vore för handen, hvadan och enär den i Skara befintliga anstalt, i anseende till bestämmmelserna i dess stiftares donationsbref, möjligen icke kunde, såsom ändamålsenligt skulle varit, med den i Stockholm sammanslås, Akademien ansett den förra kunna till ett tvåklassigt läroverk anordnas med samma undervisningskurser som i de två första klasserna i Stockholm, så att elever kunde under de första åren af deras studier efter behag söka undervisning i Stockholm eller i Skara och från sistnämnda ställe afgå till Stockholm att der genomgå återstående tredje och fjerde klasser, i hvilket fall och med en för begge inrättningarne gemensam öfverstyrelse, uppdragen åt Sundhets-kollegium, det icke borde möta svårighet att få de första klassernas undervisning vid begge inrättningarne ordnad efter samma Bih. till It.
Prot. 1862 & 1863. 8 Sami. 6 Uäft. 2 10 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande M 19. plan, men dock så, att inrättningen i Skara komme att utgöra ett sjelfständigt fristående läroverk; anseende Akademien deremot den omedelbara styrelsen för veterinär-lärverken kunna uppdragas åt en, bland lärarne vid hvardera inrättningen af Kongl. Maj:t för vissa år utnämnd, rektor eller föreståndare med biträde af öfriga lärare, på sätt nu egde rum vid alla andra läroanstalter.
Utskottet, som icke ämnar ingå i någon pröfning af dessa förslag eller af deras företräde sins emellan, har dock trott sig böra för dem icke alltför ofullständigt redogöra, dels emedan Utskottet från deras tillvaro hemtar stöd för den mening, som inom Utskottet gjort sig gällande beträffande lämpligheten af den utaf motionärerna ifrågasatta åtgärd, dels ock för att ådagalägga, till hvilken ringa grad ej mindre veterinärväsendets än jordbruksnäringens målsmän anse de nuvarande veterinär-undervisnings-anstalterna i stånd att tillfredsställa landets behof.
Riktad från början hufvudsakligen på danandet af hästläkare för arméen och företrädesvis omfattande hästvården, erhöll den veterinära undervisningen, sådan densamma på Statens bekostnad inrättades, nästan ingen anvisning på en bestämmelse för jordbrukets gagn.
De medel, hvarmed man, på ett märkvärdigt provisoriskt sätt, försökte ifrån början upprätta den nya institutionen, voro ock alltför obetydliga.
För densammas behof af tillfällig beskaffenhet hafva väl statsanslag, tid efter annan, beviljats; men för dess utveckling, kan föga sägas vara gjordt.
Under tiden hafva landthushållningens framsteg fortgått med en fart, till hvilken säkerligen icke mången anade vid veterinär-inrättningarnes uppkomst, och jordbruket, som kom till insigt derom, att dess framgång beror af en förbättrad ladugårdsskötsel, har, efter en lycklig förening med denna sednare, tagit jättesteg.
Det kallar nu till biträde i sin skyndande utveckling alla de hjelpmedel vetenskaperna erbjuda; men af dessa har djurläkarekonsten, ehuru i så hög grad egnad att gagna nämnda näring, stam nät på sin låga ståndpunkt.
Huru långt densamma inom vårt land blifvit efter, derom vittnar dess målsmäns erkännande, »att veterinärväsendet ej har säte och stämma bland andra vetenskapliga institutioner», derom jemväl det förhållande, att på de flesta ställen i riket den olärde qvacksalfvaren oftare än den examinerade djurläkaren anlitas.
Att afhjelpa denna brist anser Utskottet vara ett trängande behof; men sättet derför tillkommer det ej Utskottet att anvisa.
Att uppoffringar från Statens sida till en början erfordras, kan ej fördöljas, men att frukterna, här om någonsin, skola ersätta dem, är lika visst.
Då emellertid det magtpåliggande ärendet redan är föremål för Kongl. Maj:ts uppmärksamhet, kunde det synas, som någon åtgärd från Rikets Ständers sida för närvarande ej påkallades.
Härtill har likväl
Utskottet trott sig finna anledning dels i det förhållande, att, på sätt ofvan är nämndt, Sundhets-kollegium gjort särskilda underdåniga framställningar »med anledning af det ökade behofvet af veterinärläkare i förening med stegrade fordringar på deras insigter», och redan tillförene en Kommitté haft uppdrag att utarbeta förslag i hithörande ämnen, utan att likväl någon reorganisation af större om - Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande M 19.
11 fattning deraf blifvit frukten, dels ock deri, att sedan numera en stor del af landets jordbrukare vid allmänt möte uttalat sina önskningar samt veterinär-institutionernas vårdare instämt i begäran om en reorganisation af veterinärväsendet, vidare dröjsmål härmed synes böra undvikas.
Beträffande åter motionärernas hemställan att hos Kongl.
Majit begära tillsättandet af en Kommitté för uppgörande af definitivt förslag i ämnet, anser Utskottet sig ej böra sådant tillstyrka, enär det nemligen synes antagligt, att, då från sakkunniga korporationer och myndigheter utförliga förslag till veterinärväsendets ordnande blifvit till Kongl. Majit ingifna, samt den år 1851 upplösta Kommittéens utlåtande jemväl torde kunna tjena till upplysning, någon sådan förberedande åtgärd, sora den ifrågasatta, ej lärer vara behöflig.
Utskottet inskränker sig fördenskull till att, i anledning af ofvannämnda motioner, hemställa, det måtte Rikets Ständer, i underdånig skrifvelse till Kongl. Majit, anhålla, att Kongl. Majit täcktes låta genom vederbörande utarbeta och för Rikets Ständer framlägga ett förslag, hvarigenom, i öfverensstämmelse med tidens fordringar och landets behof, ej mindre undervisningen i veterinärkunskapen måtte höjas och utvidgas, än äfven djurläkarnes antal förökas och deras vilkor förbättras Stockholm den 18 December 1862. n Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande M 20.
N:o 20, Ank. till Exp.-Utsk. den 19 Dec. 1862, kl. 3 e. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion (N:o 6') om utarbetande af en ecklesiastik boställs' ordning.
Uti en till Högvördiga Preste-Ståndet inlemnad samt derifrån till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet remitterad motion, har Herr Doktor Thyselius anfört, att allmänna lagens sladganden så väl om de ecklesiastika boställenas bebyggande, som om deras häfd, vore föråldrade, ofta otillämpliga samt till och med stundom framkallande just det, som man med dem velat förekomma; erinrande motionären i dessa hänseenden dels om den mängd hus, som vid en prestgård måste finnas, och hvilka, särdeles i skogfattiga trakter, medförde en utomordentlig tunga, dels om det på sin tid nödiga, men nu alldeles olämpliga stadgandet, att från bostället foder ej får af bole föras, ett stadgande, som väl omöjliggjorde ett tidsenligt närmande till ett bättre ordnadt jordbruk, men ej hindrade, att jorden kunde vanhäfdas, och dessutom lätt eluderades derigenom, att, i stället för foder, odlades och såldes tobak, vissa frösorter m. m.
Af boställen inom riket voro de ecklesiastika snart de enda, hvilka fortfarande drabbades af dessa olägenheter.
Vid dessa förhållanden ansåg motionären det ej vara för tidigt, att lagstiftningen rörande de ecklesiastika boställena äfven formerades i öfverensstämmelse med den närvarande tidens erfarenhet och anspråk, hvarföre han föreslagit, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla om utarbetandet af en ecklesiastik boställs-ordning.
Utskottet — som till en början erinrar, att det af motionens innehåll saknar grundlagsenlig anledning att utlåta sig beträffande frågan om hvem som skall bygga och underhålla prestgårdar eller om grunden för denna skyldighet och dess fördelning, utan att den Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande JYi 20.
13 un väckta frågan afser endast sättet för husbyggnad å de ecklesiastika boställena, äfvensom ordningen för deras häfd, — torde i afseende härå för nödvändigheten af en ny boställsordning knappt behöfva åberopa mer än ett skäl: att nemligen de hufvudsakligaste nu gällande lagstadganden äro icke mindre än 100 år äldre än de, som gälla för ett annat slag af boställen, eller militie-statens.
Det ligger i sakens natur, att de förra ej kunna vara lämpliga för nu varande förhållanden, enär efter en så lång tidrymd, med hänseende ej mindre till förändrade lefnadsvanor och behof, än till ett alldeles omgestaltadt jordbrukssätt, dels boställshusen, sådana de efter den gamla lagen skola till antal och beskaffenhet, uppföras, befinnas ömsom otillräckliga, ömsom öfverflödiga, dels ock åtskilliga bestämmelser rörande vilkoren för tillgodogörande af ett boställes afkastning måste i våra dagar förefalla onyttiga och föråldrade, om ej till och med menliga.
Det torde vara allom bekant, att, enligt 26 Kap. 2 § Byggninga-balken, till prestgårdsbyggnad höra följande hus, dem församlingen skall uppföra, nemligen: stufvubyggnad, brygghus, bod med loft, visthus, lada med loge, fähus och stall; samt att boställshafvarén skall, jemlikt Kongl. Resolutionen på Presterskapets besvär den 10 Augusti 1762, sjelf hålla: källare, drängstufva, torkhus eller badstufva, svinhus, vagnshus eller redskapslider, hemlighus, fårhus och sädeslada med loge.
Till följd af sättet för dessa många byggnaders uppförande ifrån början samt svårigheten att utverka en öfvergång till något bättre, enär vid af- och tillträdessyner antingen någon af parterne icke velat, eller det allmännas målsmän icke vågat något eftergifva, och man sålunda gång efter annan låtit vid det gamla förblifva, befinnas mångenstädes äunu, likasom för ett och ett halft sekel tillbaka, flertalet af nämnda hus, jemte ytterligare några s. k. öfverloppshus, under hvar sitt tak.
Skåne gör visserligen härifrån ett undantag; men detta härleder sig från ett förhållande, som i sig sjelf icke är för lagstiftningen önskvärdt, att nemligen denna provins eger i fråga om denna byggnadsskyldighet annan lag än det öfriga riket.
Då af det ofvan anförda torde vara uppenbart, att en ny byggnadsordning är lika mycket för de byggnadsskyldige, som för boställsinnehafvarne, ett trängande behof, samt tidpunkten för åvägabringandet af en sådan nu synes lämplig, då, efter hvad kändt är, en boställs-ordning för de civila boställena innan kort lärer kunna motses, har Utskottet funnit sig, i anledning af motionen, böra föreslå, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det Kongl. Maj:t täcktes låta utarbeta och för Rikets Ständer fram lägga förslag till en, om än i vissa delar, efter' särskilda förhållanden inom olika orter lämpad, likväl, såvidt sådant sig göra låter, för hela Riket gällande ecklesiastik boställs-ordning.
Stockholm den 18 December 1862. 14 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande JVS 21.
Ank. till Exp.-Utsk den lil Dec. 1862, kl. 3 c. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion (N:o kl) om reglering af klockares löne inkomster.
Tili Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet har frän Hedervärda Bonde-Ståndet blifvit remitterad en derstädes af Carl Ifvarsson från Hallands län väckt motion, hvari hemställes, att, enär klockares lönevilkor, åtminstone i vissa delar af riket, icke blott stöde i nära samband med, utan i flera hänseenden vore beroende af presterskapets inkomster, såsom vid barndop, lysning, brudvigsel och begrafning, för hvilka förrättningar klockarne vanligen erhölle hälften eller en tredjedel emot hvad pastorerna bekomme; samt hvarken det vore passande, att klockare uppbure sina inkomster på det förr öfliga sättet, sedan detsamma utdömts hvad presterskapet anginge, ej heller offer på altaret borde vidare tillåtas, Rikets Ständer måtte hos Kongl.
Maj:t täcktes i nåder förordna, det reglering af klockarnes lönevilkor pastoratsvis bör ega rum, antingen i sammanhang med regleringen af presterskapets löner, eller ock särskildt, då sådant å någondera sidan påyrkas; samt att detta må verkställas af den kommitté, som det tillhör att taga befattning med reglering af presterskapets löner.
Utskottet, som inhemtat, att på olika orter inom riket olika bruk följes i afseende på sättet för klockares aflönande, dervid ofta hänsyn måste hafvas till de befattningar (såsom organist, skollärare o. d.), som stundom äro med klockare-sysslan förenade, samt att frivilliga öfverenskommelser utan svårighet pläga kunna åstadkommas, hvartill vederbörande ock äro af hittills gällande bestämmelser hänvisade, finner alltså, och enär ej heller de skäl äro för handen, hvilka vid frågan om nödvändigheten af ändring i sättet för presterskapets aflöning hufvudsakligen gjordes gällande, sig ej ega tillräcklig anledning att understödja ifrågavarande motion, utan anser, att densamma ej bör till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Allmänna Besvära- och Ekonomi-Utskottets Betänkande M 22. 15 N:o 22.
• Ank. till Exp.-Uuk. den 19 Dee. 1862, k!. 3 e. m.
Betänkande, i anledning af vackt motion (N:o 249) om organiserandet aj en representation för häradet.
Ridderskapet och Adeln har till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet remitterat ett memorial, deruti Herr Friherre Cederström, R, hemstäldt, att, enär koramunal-lagens stadganden först blefve fullständiga genom införande deri af tjenliga föreskrifter angående organiserandet af en representation för häradet, till utvecklande af dess kommunala betydelse och till befrämjande af dess speciela förkofran, Rikets Ständer måtte, derest eget underdånigt förslag i ämnet nu icke ansåges lämpligt att afgifva, genom underdånig skrifvelse hos Kongl. Maj:t anhålla om Dess nådiga proposition i ämnet till näst sammanträdande Ständer.
Utskottet, som tagit berörda framställning i öfvervägande, betvifla)- ej, att en representation för häradet kunde blifva för denna kommun af väsendtlig nytta; men anser likväl, att innan någon erfarenhet rörande resultaterna af de nyligen tillkomna kommunalinstitutionerna erhållits, några vidare åtgärder uti denna gren af lagstiftningen icke böra vidtagas, hvadan Utskottet får vördsamt hemställa, att ifrågavarande motion ej må bifallas.
Stockholm den 18 December 1862. le Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande Jttl 2B.
Reservation: af Friherre Cederström, R.: »Då Höglofliga Utskottet, i sjelfva saken, så till vida med mig instämt, att Utskottet förklarat sig anse »en representation för häradet kunna blifva för denna kommun af väsendtlig nytta,» — ett erkännande, för hvilket jag är tacksam — har jag dervid ingalunda kunnat finna inrättandet af en sådan representation böra uppskjutas till den tidpunkt, då de nyligen införda kommunal-institutionerna hunnit lemna praktiska resultater.
Mig vill tvärtom det synas fastheldre just uti närvarande tidpunkt önskvärdt, att våra kommunala varfs handläggning ordnades på det fullständigaste och ändamålsenligaste sätt, i ändamål att, genom en efter förhållandenas kraf afpassad samverkan, göra dessa institutioner i möjligaste män fruktbringande för kommunernas allmänna bästa.
Häradet är i många fall en enhet, en helhet för sig, och förtjenade derföre, till vinnande af en kraftigare och mera koncentrerad utveckling af dess samhällslif, sin särskilda representation, hvars inrättande alltså, när detta erkännes, synts böra, utan afvaktan af öfriga kommunal-förhållandens verkningar, nu beredas.
Exp.-Utsk, den 19 Dec. 1862, kl. 3 e. itt.
Betänkande, i anledning af väckt motion (N:o 200) i fråga om upphäfvande af 3 moni. i 47 § af Kongl.
I motion, som Höglofliga Ridderskapet och Adeln remitterat till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet, har Herr Friherre Sprengtporten, J. W., föreslagit, att 3 momentet i 47 §.
Allmänna Besvärs- och Ekonomi-V t skottet s Betänkande JW 24. 17 47 § af Kongl. Maj:ts nådiga Förordning den 21 Mars 1862 otn landsting, måtte ur författningen utgå, enär landstinget eljest skulle beklädas med obegränsad magt att ålägga sä väl stad som landsbygd inom länet huru stor skattebörda som helst och till hvad ändamål som helst.
Då något skydd mot missbruk af denna magt eller mot missförstånd vid dess tillämpning icke blifvit gifvet; och då landstinget svårligen med rättvisa skulle kunna urskilja hvad som vid ett företag inom länet gagnade stad eller land, eller den ena landsbygden framför den andra, ansåg motionären, att man genom det ifrågavarande momentets bibehållande samt deraf följande ojemn beskattning skulle framkalla emellan ett landskaps olika delar en afund, hvilken skulle tillintetgöra den enhet i tänkesätt och sträfvanden inom ett och samma län, som man genom författningen velat framkalla.
Enligt hvad motionären sjelf erinrar, har Kongl. Förordningen om landsting ännu icke trädt i verkställighet.
Att vidtaga en ändring i densamma beträffands en grundsats, som så nyligen varit Rikets Ständers pröfning underkastad, och det innan de föregifna olägenheterna af någon erfarenhet bekräftas, finner Utskottet sig för ingen del kunna tillstyrka, utan hemställer, att motionen ej må till någon åtgärd föranleda.
Wto 24.
Ank. till Exp.-Utsk. deu 19 Dec. 18B2, kl. 3 e. m. anledning af väckt motion (N:o 260) om uppgörande af billiga taxor å a/gt/ler lill kyrka- och kyrkobetjente m. fl. Uti en hos Höglofliga Ridderskapet och Adeln väckt samt till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet remitterad motion har Herr Drake, C. A. W., anfört, att sterbhus i vårt Bih tilt B.
8 Sami. 6 Haft. 3 Betänkande i nya 18 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande M 24. land finge för begrafningar vidkännas särdeles stora och betungande kostnader till kyrkan och dess tjenare.
Till presterskapet och kyrkobetjeningen utginge rundliga gratifikationer efter anspråk, som ville stödja sig på häfd och på »hvad andra plägade gifva», och uti vissa församlingar skulle dryga taxor finnas uppgjorda öfver hvad som borde betalas för klockringning, grafs öppnande, mull, hyra för prestafver etc., och dessa afgifter drabbade fattiga sterbhus mången gång ganska tungt, men detta oaktadt betalade de flesta allt som fordrades, heldre än att pruta.
Till undanrödjande af dessa missförhållanden har motionären föreslagit, att Rikets Ständer måtte, i underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t, anhålla, det Kongl. Maj:t täcktes anbefalla Biskopar och andre vederbörande, att tillse, det nya billiga taxor i församlingarne uppgöras å hvad som vid begrafningar skall af sterbhus erläggas, med ett för hvarje fall bestämdt minimum, äfvensom att öfvervaka, det icke någon emot sin vilja betungas med afgifter derutöfver, samt att de kyrkans tjenare, hvilkas aflöning är grundad på tillfälliga inkomster af sterbhus, varda på annat sätt, helst genom bestämda löner, godtgjorda.
Då det bör antagas, att genom Kongl.
Förordningen den 11 nästlidne Juli, angående allmänt ordnande af presterskapets inkomster, de nu från sterbhus till presterskapet vid begrafningar utgående, ofta ganska dryga kostnader småningom skola regleras på bestämda, med billighet och rättvisa öfverensstämmande grunder, synes någon vidare åtgärd i detta hänseende ej erforderlig.
Beträffande åter de andra af motionären öfverklagade, i och för begrafningar uppkommande afgifter, såsom för klockringning, likvagn, prestaf ra. m., har Utskottet väl erfarit, att, på sätt motionären anfört, dessa afgifter, särdeles i hufvudstaden uppgå till ett belopp, som äfven för icke alldeles obemedlade sterbhus synas nog betungande; men enär dessa afgifter kunna i hvarje församling vid kyrkostämma fastställas af församlingsboerne sjelfve, anser Utskottet någon lagstiftningsåtgärd, ej heller i sistberörda hänseende erforderlig; hvadan Utskottet föranlåtes afstyrka bifall till ifrågavarande motion.
Allmänna Besvärs- och Ekonomi-V Iskottets Betänkande •>! 25. 19 N:o 25.
Ank. till Exp.-Utsk. den 19 Dec* 1862, k). 3 e. m.
Betänkande, t anledning af väckt motion (N:o 86) angående tre årliga häradsting i Wermland.
Herr Friherre Cederström, li., har genom en till Höglofliga Ridderskapet och Adeln inlemnad motion, som till detta Utskott remitterats, yrkat, att Rikets Ständer måtte göra underdånig framställning till Kongl. Majit derom, att provinsen Wermland, hvarest nu blott hållas två lagtima ting om året, måtte i likhet med andra län, hvilka ej äro mera tätt befolkade, hädanefter hänföras under den allmänna bestämmelsen, enligt hvilken tre sådana ting skola årligen hållas; varande ändamålet härmed att till någon del motverka den långsamhet i anhängigjorda rättstvisters och ärendens slutliga afgörande, som vore en gifven följd af mindre täta domstols-sessioner, och som äfven utöfvade ett menligt inflytande på andra i sammanhang med rättsskipningen stående förhållanden, såsom lagfart med köp om fast egendom, derå fastebref stundom ej utfölle förr än efter 1', å U år, då deremot i orter med 3:ne ting örn året samma ärende kunde bringas till slut på 6 å 9 månader.
Vid behandlingen af denna motion har Utskottet inhemtat, att frågor af ifrågavarande art under sednare åren blifvit af Kongl Majit afgjorda på framställning af menighet i den ort saken rört, utan att underdånig anhållan derom af Rikets Ständer framförts.
Så har skett med Westerdalarne, som förr blott hade ett lagtima ting om året, men hvarest två ting hållas allt sedan år 1858, då socknarne efter stämmobeslut hos Kongl.
Majit anhöllo om denna förändring i deras rättegångsordning.
Denna väg för dylika frågors afgörande anser Utskottet ock vara den lämpligaste, enär derigenom säkrast kan utrönas, huruvida förändringen är af den större allmänheten åstuudad.
Genom landstingen erhålla dessutom menigheterna äfven snart nya tillfällen och utvägar att få sina behof och önskningar i dylika angelägenheter dragna under vederbörlig pröfning.
På dessa grunder får Utskottet vördsamt föreslå, att motionen icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Stockholm den 18 December 1862. 20 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande M 26.