Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Härigenom ådagalägges, att det just är den fattigare folkclassen, som begagnar denna löne-rörelse, hvilken, uti de lägsta summorne, eller ifrån 4° sk. till 5 R:dr uppgår till nära ^:delar af det hela, hvilket förhållande får en ännu vidare tillökning, i fall lånen ifrån 5 till 10 R:dr, utgörande 7,527 st., u B. 1 H. i3 i 184 Stats-Utskottets tilläggas.
Man finner ock af AssistanceConloirets Räkenskaper, alt utlåningarne under vintermånaderne, då en stor del af den arbetande classen saknar förtjenst, och under hvilken årstid behofvet af ved ökar utgifterne, till mera än en tredjedel och någon gång närmare till hälften öfverstiga de lån, som uttagas under sommarmånaderne.
Detta bevisar icke, att sjelfsvåIdet och lättjan, utan att den tryckande fattigdomen, ålitan Inrättningen och att, efter dess indragning, en allmännare nöd ibland den lägre classen, snart och kraftigt skalL bevisa nödvändigheten, att åter upprätta densamma.
Jag medgifver, att, i fall AssistanceContoret aldrig blifvit inrältadt, och om icke allmänheten uti 56 år begagnat denna Inrättning, man både borde och kunde umbära densamma; men att nu helt upplösa den, att utställa den fattige hjelplös, eller öfverlemna honom, uti sin nöd, åt Ockraren, kan jag lika litet medgifva, som jag kan anse en sådan Inrättning i Rikets Hufvudstad, dit'folk ifrån alla orter tillströmma, och som i samhällsförhållanden är af en mera vigtig inflytelse, än de öfrige Städerne i Riket, såsom Stadens enskildte och endast tillhörande densamma att upprätthålla.
Jag vill snarare betrakta Inrättningen såsom en allmän nöd-anstalt, hvars upprätthållande, ehuru den medförer en penningeförlust för Staten af 7000 R:dr, och ehuru denna förlust äfven kan räknas högre, om afseende göres uppå Creditivet för hvilket ingen ränta erlägges, och uppå hyran för det publika hus, som Inrättningen begagnar måste betraktas, utur Be tankar) den, N:o 117. j85 en vidsträcktare och mera allmän synpunkt, och hvars npphäfvande, om det ock icke anses vådligt, dock innefattar en haid behandling emot den del af de nödlidande, sorn, enär deras ställning icke berättigar dem, att blifva föremål för allmänna välgörenhets-anstalter, just derigenom äro uti en ännu olyckligare belägenhet.
Man anförer i öfrigt emot Inrättningen, att räntan och omkoslnaderne äro så höga, att den fattige genom dess ålitande snarare förderfvas an upprätlhålles.
Jag bör upplysa, att denna icke beräknas till högre än 6 procent, men Provisionen till 2 procent, vid hvarje omsättning eller, som det kallas, stämpling, så att ett lån på 3 månader belastas med 8 procent och ytterligare hvarje 3:dje månad med 2 procents provision, och att i följd deraf, lån på ett år uppgår till ^procent i Ränta och Provision.
Dessa afgifter äro visserligen dryga; men då man betraktar allt det besvär och det arbete som uppläggandet och förvarandet af ett så stort antal panter af mångfaldiga slag, många af ett så ringa värde, att de icke uppgå till 1 R:di v it och det vidlyftiga Räkenskapsverk, som genom en s^t vidsträckt lånerörelse, måste uppkomma, skall ma,, finna att denna lånerörelse bedrifven af private personer, då den årliga förlusten först skulle betäclias, byra erläggas för de hus som begagnades, och åtröinstone 10 å 12 procents vinst beräknas, en ansenlig förhöjning uti Ränta och Provision deraf skulle blifva en nödvändig följd, och man torde kunna antaga att en privat
Inrättning icke skulle kunna bestå, utan att i dessa delar, beräkna sig till godo, 25 procent.
Man 186 Stats-U t skottets kan icke eller vänta, att uti denna enskildta Låneinrättning, panter af ett ringare värde, hvilka dock egentligen utgöra de största uslingarnes enda tillgångar, skola kunna antagas och dessa kunna då icke annat än blifva föremål för ett fasansvärdt ockreri.
Man har ansett Assistancelnrättningen bereda tillfälle, att i låneväg använda stulit gods, enär låntagarena icke äro skyldige, att uppgifva sine namn utan lånen meddelas, endast på panter utan personel ansvarighet.
Undersökningar härom, både vid Stadens KärnnersRätter och vid K.
PoliceKammaren blefvo under förra Riksdagen anställdte, och man fann då, att ett ganska ringa antal stulne persedlar, blifvit igenfundne uti General-AssistanceContoret.
Det vill ock förefalla tydligt, att en tjuf, icke utan fruktan, och således icke, förrän allt annat tillfälle till det stulna godsets användande brister ålitar en Allmän Låneanstallt, der han har att frukta att anmälan om stölden redan är gjord och der han vid uppvisandet af panten genast kan blifva upptäckt.
Be tank anden, N:o 117 05 OJ CO OJ •jp:u $ Ox to 'Jp:K 01 to Ox 05 Mp:H oc Ot OJ 0 *JP:)I °£ to OJ to Lzz '*Tp:H °£ bo 001 CO 00c » 0 •.ipry; oog w to •jp:H 00^ M to ■Jp:H 009 bO •jp:a 009 w •jp:u 00L •jpru oog OJ ‘jp:y; 006 OJ Mpry; oooe OJ 'jp:U 000£ 4>s *iun.i -Bujiung to Biliam^ 187 a. a ■7 O: "S «> So CO to cc Sammandrag af en upprättad Tabell öfver Genercd-AssistanceContorets 188 Stats -Utskottets Af Hr Grosshandlaren Aspelin:
D3, i likhet med 1818 och 1828 års Riksdagar, Motioner blifvit väckte om General-AssistanceContorets upphörande för Statens räkning, samma förhållande vid innevarande Räksdag inträffat och Högloft.
StatsUtskottet genom pluralite beslutat: att hos R.
St:r föreslå den ändring sorn Betänkandet innehåller, får jag emot detta Beslut göra min Reservation af följande skäl: 1:0
Då omkring 12 å i5,ooo personer af Hufvudstadens mest behöfvande Innevånare, hvilka, af sannt behof anlita denna Inrättning, skola försänkas inom några år uti det rysligaste elände och kastas vind för våg uti obarmhertige och omensklige procentares händer, utan särdeles förhoppning att någonsin återfå sine pantsatte klädespersedlar m. rn., då merendels sådane Långifvare hafva den försigtigheten att sällan eller aldrig gifva någre bevis ifrån sig öfver emottagne persedlar, så skulle R.
St:r igenom upphäfvande af AssistanceContoret, beröfva desse olycklige varelser ett stöd i nödens stund, som de så väl behöfva, då de, utmattade af hunger och sjukdom, tillgripa ofta det nödvändigaste af deras klädespersedlar och husgeråd för alt kunna emot dessas aflemnande tillbyta sig en mindre men för dem lika oumbärlig penningesumma. 2:0 Att Staten i senare tider gjort förluster på denna Inrättning kan ej nekas, men om man kastar en blick tillbaka för att lära känna orsaken, så ligger den deruti: att AssistanceContoret, som inrättades 1772 på 6000 actier hvaraf tre fjerdedelar tillhörde private personer och en fjerdedel Kronan, enligt det Betänkanden, N:o 117.
189 da af Konung Gustaf III nådigst fastställde Reglemente, väl icke kunde begagna denna Actie-antalssumraa af i5 Tunnor Guld i Lombardväg, men alllbvadsom dertill icke kunde användas fick begagnas i Discontväg på säkre Reverser och Hypotbeker.
Från år 1772 till Gefle Riksdag 1792 bär detta Verk sig och lemnade äfven till Kronan ifrån 1776 till och med 1787 en Inkomst af B:co R:dr 5>r, 181; 3o. 2.
Specie, men då Discont-rättigheten fråntogs AssistanceContoret vid 1792 års
Riksdag i anledning af en vid samma tid eller något förr i R:g:sContoret inrättad Discont, beslöto Ständerne att Staten skulle på vinst och förlust öfvertaga nämnde Verk och hvilket sedermera under sådan garantie tills dato fortfarit.
Under de framskridande åren från 1792 till 1818 voro förlusterne under omväxling större och mindre, men störst blef förlusten från denna tid till 1823 — uppgående till emellan 60 ä 70,000 R:dr — R.
St:r togo dä på gifven anledning af StatsUtskottet, sådane mått och steg att förlusten för senare 5 åren minskats till circa 4°;°00
R:dr och hvilken förlust efter min tanka bör kunna för framtiden ännu mera minskas genom öfverflödige Tjenstemäns afgång.
— Af hvad jag nu anfört, synes det vara billigt och rättvist att AssistanceContoret bör bedrifvas för Statens räkning och att den förlust som årligen kan uppkomma bör afskrifvas på BancoDiscontens förtjenst, hvilket Verk nu innehafver den rättighet som fråntogs AssistanceContoret af 1792 års St:r med dervid fästadt vilkor, att på vinst och förlust öfvertaga AssistanceGonloiet. i <qo Stat.s- Utskottets N:o lig.
Det är anledning till anmärkning emot StatsRådet samt Föredraganden för Handels- och FinanceÄrenderne, hvarom Remiss begäres till ConstitutionsUtskottet, inför hvilket anledningarne uppgifvas skola.
Den a3 Maji 1829.
Utlåtande, i anledning af inkomne anmärkningar vid någre af Utskottet afgifna Betänkanden.
(I.-A.) I\ll Utskottet hafva blifvit återremitterade: från Hederv.
BondcStåndet 1:0
Utlåtandet N:o 44 om förändring i tiden för lefvereringen af KronoArrenden-, 2:0 Utlåtandet N:o 74, i fråga om försäljande till Skatte of Indelningarne vid AdelsfahneRegementet i den mohn nuvarande Innehafvare afgå, 3;o Utlåtandet N:o 76, i fråga om StatsVerkets rätt till Öfverinålslappar å den EcclesiastiqueStaterne anslagne KronoTiondeSpannmål; samt från Vallafl.
BorgareStändet Utlåtandet N:o 61, i fråga om öfverlåtandet af en Kronan tillhörig tom-t åt Oelreichska Enkhuslnrättningen i Landskrona.
Enligt ankomne ProtocollsUtdrag hafva dock förstnämnde 3 Utlåtanden blifvit bifallne af H. R. o. A., Högv.
PresteStåndet samt Yällofl. BorgareStändet, och det sista, eller Ar:o 61, gilladt af R. o. A., Preste - Betänkande n, N:o 120. igi Ståndet och BondeStåndet; och sorn, likmätigt 6g §.
Regeringsformen, desse mål således äro af R.
St:r afgjorda, har Utskottet, till följd af de gjorda anmärkningarne, icke kunnat desamma under vidare åtgärd taga.
Den 23 Maji 182g.
Utlåtande, i anledning af gjorda Motioner om eftergift af Kronans fordringar lios enskilde för bytesbrister.
(I.-A.) Från H. R. o. A. har till Utskottet remitterats ett Memorial af Hr Montgomcrie, Fabian, hvaruti han, såsom en himmelsskriande orättvisa anmärkt indrifvandet af de så kallade bytesbristerne, och i synnerhet de deraf härflytande efterräknings-poster, till ett mångdubbladt belopp större, än sjelfva Jordeboks-räntan som byttes för i4o år sedan, och derföre Motionären, under tillika yttrad förundran, hvarföre man icke långt förr utredt dessa bytesmål, medan det ännu var möjligt att medelst qvittencer förklara och försvara sig, och huru det kunde anses rimligt, att, för det man dröjt med utredningen en sådan tidslängd samt gjort hemmanen sorn utbyttes gravationsfrie, de olycklige Descendenterne af familjer, som icke vetat af en sådan skuld, skulle pligta med efterräkningen af ränta på ränta i så raångfalldiga år, hemställt, att R.
St:r mätte gå med underd. önskan till K.
M:t och begära inställelse af desse eftenäkningarsyndrifvande samt att I ig2 Stats-Utskottets de, som redan betalt, malle återfå, livad de i sådant afseende erlaggt.
Oell borde i de bytesmål, som redan voro utredda, viii Baiern och Jordeboks-räntan, men inga efterräkningar, indrifvas, utan desse senare af R.
St:r utstrykas.
Enligt flere Ledamöters anförande i ämnet, hvilka till Utskottet åtföljt berörde Motion, har vidare blifvit föreslagit: Af Friherre Wrangel af Saucis, Fredr.
Anton , att, derest samma Motion icke skulle i hela dess vidd af de respective RiksStånden antagas, R.
St:r dock måtte till K.
M:t i underd:het öfverlemna rättigheten, att för hvarje serskild händelse, uppå derom gjord underd. ansökning, pröfva och efter omständigheternes föranledande i Nåder besluta om eftergift af Kronans bytesfordran hos enskild man, antingen till hela beloppet eller endast i afseende på efterräkningen.
Sedan Hr Bortzell, Joli. Abr., rörande förhållandet med Bytesfordringarne meddelat, ibland annat, de upplysningar, att de fordringar Kronan ännu ägde qvar, voro bestämda till betäckande af enskilde personers hos Kronan ägande lika beskaffade fordringsanspråk, samt att en eftergift af Kronans ännu oliqviderade fordringar skulle leda till både stora anspråk från den som sine skulder redan måst betala, och påkalla serskildt anslag för gcdtgörandet af Kronans skulder; är af Hr Estenberg, Pehr, framstäldt: huruvida icke det skulle anses Svenska Folket värdigt och öfverensstämmande med deras urgamla hederskänsla, att Statens skulder af Staten betalas, och icke, såsom Betan kan den, N:o 120.
193 i denna fråga hittills tillgått, desse skulder, i stöd af mindre billiga om ej fullkomligt orättvisa Lagar, godtgöras af Descendenter som ej uppburit det minsta i arf efter sina för i§ århundrade bortgångne Förfäder; i hvilket hänseende, för att utan betydlig uppoffring å Statens sida kunna godtgöra anspråken hos dem som sine skulder redan betalt, Talaren föreslagit, att tiden, ifrån hvilken all sådan återbetalning skulle äga rum, finge taga sin början ifrån den 5 Februari 1818, då H. M:t Konung Carl XIV Johan besteg Svenska Thronen, och, under en ny lysande KonungaStam, Fosterlandsvänners hopp lifvades att utur minnet för evigt kunna utplåna hugkomsten af den tidpunkt, när Sverige, efter Fosterjordens styckning, var uti det mest bekymrande tillstånd.
Varandes derföre tillika hegardt, att Utskottet måtte uppgifva infordrade detailleradc uppgifter på de skulder af denna art, som Sveeska Medborgare från den 5 Februarii 1818, dels till fullo dels till en del betalt, samt hvad för dem ännu skulle återstå att betala, för att kunna bestämma det anslag som erfordras af Staten till nämnde fordringars liqviderande.
Hr Friherre Cederström3 Jacobhar ansett nödigt, att, då redan efter 1809 års RiksdagsBeslut
Bytesbrist-målen skulle ledas till ett snart slut, men, ehuru en praeseriptionstid af 10 år sedermera för desamma yarit utsatt, desse mål likväl ännu fortforo att i K.
KaramarCollegium behandlas, Utskottet ville tillse i hvad mohn K.
KammarCollegium hade uppfyllt sin skyldighet, på det bedömmas måtte, huruvida icke rg4 Stats-Utskottets det kunde vara Utslagslösen och Betjeningens vinst deraf, som läge till grund för fortsättningen af mål, som långt f. d. bordt vara utredde.
Och är, inom Hederv.
BondeStåndet, afRiksdagsFullmägtigen Sune Nilsson från Kronobergs
Län, till förekommande deraf att personer, som på god tro tillhandlat sig frälsehemman, hvilka inom de sista ioåren funnits häfta för bytesbrister, icke måtte få vidkännas några förluster, jemväl yrkadt, att all fråga från Kronans sida om ersättning för dylike brister hädanefter måtte upphöra och de, som inom nyssnämnde tid redan guldit sina bytesskulder, blifva berättigade att desamma återfå; hvilken Motion, som blifvit remitterad till Stats- och EkonomiUtskottens gemensamma handläggning, ansetts kunna i sammanhang med de öfrige här ofvan omförmäldte Motioner till besvarande upptagas.
I öfverensstämmelse med de underrättelser som blifvit Utskottet meddelade, får Utskottet vördsamt upplysa: att genom BytesVerketj hvilket sedan år 1680 egentligen äger sin upprinnelse från Konung Carl XI:s Reduction (ReductionsStadgan den 9 December 1682), eller återkallandet under Kronan af Staten förut tillhörige, men af föregångne Regenter nog frikostigt afhände Hemman och Räntor, hvilken reduction nästan ensamt träffade R. o. A., som af de framfarne Regenterne mest åtnjöt de ymnige Nådebevisningarne förmedelst donationerne, Konung Carl XI tillät ett medels begagnande, hvarigenom Staten skulle erhålla åter, hvad den rätteligen tillhörde, utan att derigenom från - Betänkande n, N:o 120. ig5 taga Donatarierne de Meliorationer, som dem enskildt verkeligen tillhörde, nemligen att, i stället för de dem donerade och såsom reducible förklarade gods, få till Kronan afstå andre deras frälsehemman och räntor, som dock efter besigtning eller ref- och skattläggning skulle vara svarsgode emot de som dem blifvit donerade.
(K. Brefvet till ReductionsCommissionen den 4 Febr. 1681 och den 3o Jan. 1688. — K. Brefvet till KammarColIegium den 14 Febr. 1687 samt BytesMethoden den 3o Jan. 1688.)
Att denna åtgärd, vidtagen endast för R. o. A:s betånd, föranlåtit en mängd, hvars egendom var underkastad reduclion, att begagna sig af denna tillåtelse; men då vid denna tid det icke alltid var möjligt, att anskaffa eller utse ograverade frälsehemman till vederlag, så förekoms äfven denna förlägenhet derigenom, att rådrum lemnades åt dem som om sådane byten sig anmält, att härom föranstalta, och donatarierne fingo emedlertid vara i besittning af den reducible, men till utbyte anmälte egendomen, emot det, att behörig revers af dem lemnades för bytets fullbordande och Kronans skadeslöshållande i alla tider.
ReductionsCommissionens Bref till KammarColIegium den 14 Mars 1682.)
Antalet af desse Bytesmål, som uppgått till ett belopp af omkring 700 stycken, deras invecklade beskaffenhet, Ref- och Skattläggningar samt andre undersökningar i orterne öfver så väl de utbytte som Vederlags-hemmanen, men i synnerhet
Byteshafvarnes eller deras arfvingars och rättsinnehafvares försummelser, 196 Stats-Utskottets äro uppgifne orsaker till den tidsutdrägt dessa mål fordrat för deras slutliga afgörande, och de flere författningar sorn af K. M:t och R.
St:r mäst, i anledning af ifrågavarande mål, vidtagas kunna äfven vitsorda, hvilka svårigheter som varit att öfvervinna för målens till slut bringande, som af de enskilde sakägande sjelfve skall på allt möjligt sätt sökt försvåras och på tiden utdragas.
(K. Brefvet den 8 December 1747, den ia Jannarii 1757 och den 3 September 1766 m. fl.)
Vid den efter Regementsförändringen år 180g öppnade Riksdag blef fråga väckt om BytesVerkets upphörande, och, i anledning af R.
Skrifvelse den 17 Martil 1810, förordnade K. M:t i Nådigt Bref till KammarCollegium af den 27 April 18(2, att de emellan åren 1680 och 1723 ingångne byten skulle till slut befordras och således utredningen skyndsainmeligen fortsättas; men tillika stadgades, att alla de byten, som redan voro med K. M:ts Nådiga Bytesbref stadfästade, åter borde granskas i anseende till efterräkningen och Jord- eller Skatte-rätten, hvarå de K.
Bytesbrefven, såsom endast rörande fräfserfntan, icke haft afseende.
Ehuru arbetet, som härigenom betydligt förökades, skall med rastlöst ifver fortsatts, hade dock tiden för ett ändtligt slut, alltid varit osäker, om ej K. M:t genom allmän Nådig Kungörelse den 16 November r8i3 fastställt en i dessa Byten gällande praescriptionstid af 10 år, inom hvilken så väl Kronans kraf hos enskilde, som de enskildes hos Kronan, borde, vid förlust Betänk anden, N:o 120.
157 af ali vidare rätt och talan, på vederbörligt sätt och å vederbörlig ort vara anhängige gjorde, hvarefter något nytt åtal å Kronans sida för fordringar uppkomne uti Byten till närvarande tid, icke skulle äga rum, och de enskildes dylike anspråk, hvilka förut uti några lika beskaffade
Byten icke blifvit yppade, borde anses förfallne och till pröfning ej mera kunna upptagas.
Sedermera hafva ock alla Kronans kraf i Bytesväg blifvit inom behörig tid och på sätt författningarne föreskrifva väckta och anhängige gjorda samt äfvenledes till större delen af vederbörande Kionan ersatte, så att K. M:t, medelst iNådigt Bref den 14 Februarii 1826 befallt indragning af större delen af den Tjenstemanna-Personal, som i och för handläggningen af Bytesmålen varit anställd, och af hvilken Personal numera blott en ännu på Stat qvarstår.
Alla sådane Vytesskulder till Kronan, hvarföre utbytt egendom häftat och som deraf kunnat utgå, äro för närvarande behörigen ersatte, med undantag endast för ett hemman, hvari utbrytning, i anseende till E11- skiftes-delning ej kunnat verkställas, och i afseende åter på de Bytesskulder, hvarföre arfvingar efter åtskillige Bytesägare ännu kunna häfta, hafva desse fordringars utkräfvande blifvit till Kammar-AdvocatFiscalens åtgärd öfverlemnade.
Enligt aflemnad förteckning, utvisande förhållandet med Kronans skulder och fordringar i Bytes-, Reductions- och Ersättnings-mål, utgöra de förra en rg8 Stats-TJtskottets summa af 52,828: 16. - utom för ett Reductionsmål, som beror på K.
IVI-.ts Nådiga pröfning; samt de senare åter, uppkomne genom i5serskilde med Kronan ingångne byten 37,384: 16. - så att, efter denna beräkning, Kronans nu fastställda skuld öfverstiger dess ännu oersalte Bytesfordringar med 15,444- ~~ “
För att närmare utveckla begreppet om Bytesbristernes egenskap i allmänhet, torde exempelvis få anföras:
Någre till Kronan reducerade hemman hade år 1684 blifvit utbytte emot gamla Frälsehemman.
Vid de å desamma verkställda Skattläggningar befunnos Kronohemmanen kunna svara för 120 Dal.
S:m:ts grundränta, samt Frälsehemmanen för 100 Daler.
Det deröfver författade så kallade Bytes-project, utslog således med en difference af 20 Dal.
S:m:ts ränta in natura, som borde till Kronan ersättas.
Någon sådan liqvid kom likväl ej att äga rum förrän år 1820.
Kronan var således i mistning af 20 Dal.
Hemmansränta i 136 år.
Öfver denna Kronans förlust uppgjordes äfven en räkning, Efterräknings-liqvidation kallad, hvaruti desse 20 D:r årligen påfördes till år 1766 endast efter Kronovärdie, eller till dess numeraire, ehuru desamma hela den förflutna tiden utgått antingen i persedlar eller med förvandling efter ortens undervisning och markegångspris; men derefter, eller ifrån och med år 1766, i stöd af R.
St:rs Beslut den 29 Au - Betänkande n, N:o iso. rgg Augusti och K.
M:ts, i anledning deraf till Kammar* CoIIegiuin aflåtne Nådiga Bref den 3 Sept. samma år, blef denna räntebrist beräknad efter förvandling och markegång med 6 procents interesse för hvarje års förvandlingssumma från och med sistnämnde år till dess ränteskulden blef betald eller år 1820; och utslog denna liqvidation således med circa 20,000 D:r S:m:ts contant efterräkningsskuld.
Och följas samma beräkningsgrunder äfven i händelse Kronohemmanen räntat 20 D:r mindre än Frälsehemmanen, då jemväl en dylik efterräknigs-fordran hos Kronan tillkomme.
Härigenom torde anledningarne både till ifrågavarande skulders uppkomst och tidsutdrägten med deras ändtliga afslutande äfvensom hvarföre Efterräkningarne uppgå till så högt belopp anses vara utredda.
Att nu mera inställa fullgörandet af de ömsesidiga förbindelserne för Staten och Enskilde skulle leda till fördel ensamt för Staten, hvars skuld, såsom anfördt är, öfverstiger dess fordringar i Bytes- och Reductionsväg; och sådant synes lika orättvist, som att enskilde på det allmännas bekostnad tillskyndas några förmoner.
Att ifrån hvilken tid som halst
Staten åter skulle nu, då till det mesta hela denna långvariga utredning och liqvid hunnit fullbordas, till enskilde återbära en ersättning som den emottagit för hvad den försäkrats, att i alla tider skadeslös hållas, och hvilken Kronan uppburit efter samma grunder och fastställde ordnin2 B. 1 II. 14 200 Stats-Utskottets gar, som fått tjena till efterrättelse vid utgifvandet till enskilde af deras lika beskaffade fordringar, och till följd af Konungs och Ständers gemensamma Beslut, finnér Utskottet icke lämpligt, och all åtgärd, ledande till förmon för dem, som ännu sådane skulder till Kronan icke afbördat, skulle således utgöra en orättvisa emot dem, som förut måste till Kronan sin betalningsskyldighet fullgöra.
Utskottet har, med antagande häraf, icke trott nödigt, alt infordra detaillerade uppgifter, för någon period under den förflutna tiden, på hvad af enskilde i Bytesskulder blifvit till Kronan inbetaldt, men kan dock upplysa, att, efter hvad meddeladt blifvit, ifrån och med år 1818 till närvarande tid till K.
M:t och Kronan influtit
Bytesskulder till ett belopp af circa icke mindre än 122,333 B:dr 16 sk.
B:eo.
Det torde för öfrigt anses hafva tillhört omtankan hos dem, sorn velat blifva ägare af frälsejord, att om samma jords gravationsfria beskaffenhet i detta sorn i andra fall göra sig förvissad.
Genom K. M:ts Nådiga Kungörelse den 20 Junii 1827 är nu mera tillkännagifva, att, efter slutad utredning af Bytesmålen, Frälsejorden i Riket af hvilken beskaffenhet sorn hälst, med i samma Kungörelse nmförmäldte få undantag, är fri från skuld, uppkommen antingen genom Reductionen eller de emellan Kronan och enskilde före år 1680, och sedan från nyssnämnde år till 1723, samt äfven derefter irigångne Hemmansby ten, så att de i detta hänseende förut behöflige K.
KammarCollegii bevis icke mera erfordras.
Betänkanden, N:o 120.
201 Af desse skäl linner Utskottet sig hvarken kunna föreslå, att R.
St:r måga bevilja någon återbetalning af redan afbördade Bytesbristskulder till Kronan, eller medgifva för de ännu oguldne någon eftergift; utan anser Utskottet liqvidationen af desse senare lika som af Kronans egne lika beskaffade skulder böra i redan stadgad ordning fortgå.