Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Sannolikast torde väl hemmanens belägenhet, afsides från de allmänna landsvägarna, dertill föranledt, men ett sådant antagande står icke väl tillsammans dermed, att i de nordliga länen, der afstånden äro stora, nästan alla hemman af förenämnde beskaffenhet blifvit till skjutsning indelade, då deremot i andra län förhållandet visar sig olika ända derhän, att i de Småländska endast ett jemförelsevis ringa antal hemman hafva sig ålagdt att skjutsa, änskönt detta besvär ingalunda kan derstädes anses vara minst tryckande.
Att skjutslagen icke varit i behof af förstärkning, kan ej heller gerna åberopas, då skjutsningsbördan på många ställen och synnerligast i de delar af landet, der största antalet till skjutsning skyldiga, men dertill icke indelade hemman finnes, uteslutande hvilar på ett i förhållande till skjutsåtgången mindre betydligt antal hemman, utan synes den tillförene i vissa orter mer eller mindre, men mångenstädes alldeles icke begagnade utvägen att förstärka reservskjutslagen genom anslående af hållskjuts, hafva varit egentliga anledningen, att så många hemman af skjutsskyldig natur nu äro gynnade, på de andra lika beskaffade hemmanens bekostnad.
Detta missförhållande har ofta utgjort föremål för en rättmätig klagan, och förslag hafva äfven blifvit framställda, huruvida icke de sålunda gynnade hemmanen åtminstone borde, der skjutsningen är ställd på entreprenad, med de öfrige deltaga i utgifvande af entreprenadbidrag, — en fråga, som jemväl hos Rikets Ständer varit under öfverläggning och dervid mött stridiga åsigter.
Ifrågasättas kan visserligen också, huruvida dessa hemman, endast af den anledning, att redan befintliga skjutslag finna med sin fördel förenligt att upplåta skjutsningen på entreprenad, lämpligen böra åläggas, att under entreprenadtiden deltaga i kostnaden för ett besvär, till hvars utgörande in natura de icke varit förbundne och tilläfventyrs icke heller kunnat indelas.
Men förhållandet blir väsentligen olika om, genom ett allmänt stadgande förordnas, att all för befordran af resande, äfvensom af post, erforderlig skjutsning ovilkorligen skall ställas på entreprenad, samt att de skjutsskyldige skola till större eller mindre del vidkännas de härmed förenade kostnader.
Genom en såRet. om skjutan.-besvärel. 4 26 dan anordning skulle skjutsningsbesväret, oberoende af hemmanens lägen och andra förhållanden, samt utan sådane stora olägenheter, som nu åtfölja detsamma, kunna af all skjutsskyldig jord utgöras, och förmånen af framtida befrielse från den ifrågavarande skjutsningsskyldighetens utgörande in natura, en förmån af ganska högt värde för den jordbrukande befolkningen, komma icke allenast de för närvarande till skjutsning indelade, utan jemväl alla öfriga hemman af skjutsskyldig natur till godo, dessa sednare i så måtto, att de icke vidare behöfde, såsom nu, ständigt befara att, när som helst, i följd af nya väganläggningar eller omflyttning af gästgifverier, blifva indelade till utgörande af så beskaffad skjutsning.
Denna ömsesidiga förmån blefve visserligen större för de till skjutsning nu indelade hemmanen, än för de öfrige, och fråga skulle derföre kunna uppstå, huruvida entreprenadkostnaderna, för alla skjutsstationer i riket sammanräknade, borde, i förhållande till hemmantalet, lika fördelas på ali skjutsskyldig jord, eller om den till skjutsning icke indelade borde i någon mindre mån, än den öfriga, vidkännas dessa kostnader.
För det sednare alternativet kunna visserligen billighetsskäl icke saknas att åberopa; men, afses på enkla grunder stödd verkställighet, har det förra ett afgjordt företräde.
Om t. ex. ett hemman, som af ålder varit med skjutsning betungadt och följaktligen haft ett jemförelsevis lägre värde, genom tillfällig omreglering af skjutslaget eller af annan orsak, fått denna börda aflyftad, eller, i motsats dertill, ett annat hemman, som förut icke utgjort skjutsning, fått sådan sig ålagd, och detta så nyligen inträffat, att hemmanens värden i nuvarande innehafvares händer derigenom undergått en tänkbart icke obetydlig förändring, skulle villrådighet icke utan skäl uppstå, huruvida det ena eller andra hemmanet billigtvis borde ett mindre deltagande i entreprenadkostnaderne tillgodonjuta.
Flera dylika invecklade förhållanden, der den stränga rättvisan komme i strid med billigheten, skulle ofelbart blifva följden af en olika fördelningsgrund, hvilken dessutom vore i det afseende olämplig, att den försvårar uppnåendet af det eftersträfvansvärda målet, att utjemna de på jorden hvilande skatter och besvär.
Den skiljaktighet i förmån, som en lika fördelningsgrund komme att medföra, blefve dessutom betydligt mindre, om, såsom ofvan är antydt, de gästgifveri- och reservskjutsskyldige komme att deltaga i kronoskjutsningsbesväret, hvarifrån de nu äro befriade.
För öfrigt kan svårligen någon reform, den må vara större eller mindre, åstadkommas utan eftergifter; och, skall skjutsningsbesväret nu kunna ordnas på ett sådant sätt, att dess skiljande helt och hållet från jordbruket i framtiden blefve möjligt, måste i främsta rummet påräknas ett beredvilligt tillmötesgående från de skjutsskyldiges sida, äfven der någon uppoffring till en början kan komma i fråga.
Att en sådan i förevarande fäll blefve mindre 27 betydlig, än det kanske i förstone vill synas, visar sig deraf, att då, enligt ofvan intagne beräkning, sammanlagda kostnaden för inrättande af entreprenadanstalter, för befordran både af resande och post, vid alla gäst gifverier i riket skulle uppgå till R:dr R:mt 852,289. och härifrån afdrages, hvad som på städerne, hvarom nu ej är fråga, belöper med 106,621. skulle af återstående R:dr R:mt 745,668, fördelade på all skjutsningsskyldig jord, utgörande, såsom förut är nämndt, 53,617 hela mantal, på hvarje sådant år belöpa icke fullt 14 R:dr Runt, hvilket belopp blefve än ytterligare minskadt i den mån Statsverket komme att i kostnaderne för befordringsväsendet deltaga.
Vid dessa förhållanden, och under antagande, att skjutsentreprenad-anstalter, gemensamma för befordran af resande och post, blefvo öfver hela riket inrättade, samt att de kostnader härför, hvilka icke tilläfventyrs kunde komma att af Statsverket bestridas, skulle på de skjutsskyldige till utgörande fördelas, anser Komitén all jord, som enligt lag och författningar är skjutsskyldig, men af en eller iinnan anledning för närvarande icke utgör gästgifveri-, håll- eller reservskjutsning, i hvilket slag af jord jemväl posthemman, derest postskjutsningsskyldigheten blefve dem frånskiljd, inbegripas, framdeles böra, lika med den till gästgifveri-, håll- och reservskjutsning indelade jord, i skjutsningsbesväret deltaga.
Sedan Komitén sålunda redogjort för sina åsigter i nu omhandlade ämnen, återgår Komitén till de särskilda båda hufvudfrågorna, och har då att först yttra sig rörande:
Befordringen af post och resande.
Med afseende å befordringsväsendets utomordentliga vigt för landet Komiiéns i hvarje hänseende, svnnerligast som det är snart sa g dt i lika mån nöd ~asl9^rangå• 4 ^ .. ende or anan vändigt för alla samhällsklasser, måste det vara en af Statens angelägnaste det af befor omsorger att detsamma på lämpligaste sätt ordnas, och följaktligen måste dringen utaf det äfven vara Staten förbehållet att, i afseende ä befordringen både nfpost och, rc~ ö tjdnnc post och resande, ehvad den bestndes genom Statens försorg eller genom enskilda personer under Statens ansvarighet, kunna, utan sådane i förväglagda hinder, som de här i landet varande skjutsinrättningarnes organisation i sig innebär, förbättra befordringsanstalterna och bringa dem till ett med tidens fordringar och rörelsens behof öfverensstämmande skick, hvarvid, sä framt ändamålet skall kunna vinnas utan alltför kännbar uppoffring, 28 inrättandet af gemensamma anstalter för postens och resandes befordran ovilkorligen betingas af den i alla länder inhemtade erfarenhet, att brefbefordring alltid medför vinst, hvaremot allmänna fortskaffningsanstalter för blott resande vanligen förorsakar förlust.
Befordringsväsendets här i landet bristfälligheter hafva länge utgjort föremål för en rättmätig klagan, och, i fråga om beqvämlighet för resande, som icke är i tillfälle att medföra eget åkdon, står det otvifvelaktigt långt efter anstalterna för resandes fortskaffande i de flesta andra Europeiska länder.
Beliofvet af förbättringar i detta hänseende synes ock med hvarje dag blifva mera kännbart, i jemförelse med den på vissa linier särdeles väl inrättade ångfartygs- och jernvägsbefordringen.
Äfven i afseende på postbefordringen är mycket att önska, och framför allt en förändring af det äfventyrliga sätt, hvarpå posterna nu fortskaffas.
Ett väsendtligt hinder äfven för den obetydligaste förbättring al befordringsväsendet ligger, såsom redan i det föregående är visadt, uti skjutsningsbesvärets omedelbara utgörande af hemmanen, som sådant besvär åligger.
Oaktadt de klagomål, hvartill ifrågavarande besvär gifvit anledning, redan från början hufvudsakligen afsett olägenheterna af detsammas utgörande in natura, qvarstår tvångsskjutsen ännu vid de flesta skjutsstationer.
Visserligen hafva för af hjelpande häraf föreskrifter tid efter annan blifvit meddelade om skjutsningens upplåtande på entreprenad vid alla stationer, der sådant kunde tillvägabringas, men denna åtgärd har icke för detta ändamål medfört åsyftad verkan, emedan på de ställen, der skjutsen varit mest tryckande, entreprenader antingen icke blifvit tillvägabragte eller, der de blifvit det, ofta förorsakat de skjutsskyldige så stora kontanta uppoffringar, att dessa nära nog uppvägt de olägenheter, hvilkas affy elpande varit genom entreprenaderne af sedt.
Det visar sig häraf, att de skjutsskyldiges och det allmännas gemensamma intressen påkalla en genomgripande reform af befordringsväsendet.
För en sådan åtgärd torde närvarande tidpunkt kunna anses särdeles lämplig, äfven af det skäl, att betydliga förändringar med skjutsstationerna inom kort blifva oundgängligen nödiga.
I följd af jernvägsanläggningarne förändras nemligen rigtningarne af rörelsen i dessa vägars grannskap, så att den betydligen ökas på de linier, som leda till jernvägarne, då deremot befordringen med skjuts till större delen upphör eller åtminstone mycket förminskas på de vägar, som, närbelägna intill jernvägarne, hafva gemensam rigtning med dessa.
Här i landet möta emellertid, mer än annorstädes, stora svårigheter att, utan alltför kännbar kostnad, tillvägabringa ett väl ordnadt befordringsväsende. 29 I främsta rummet torde härvid böra bemärkas, dels att vägarne mångenstädes äro backiga och i öfrigt af dålig beskaffenhet, särdeles under vissa årstider, och dels att rörelsen i allmänhet är ringa till följd af landets afskiljda läge och dess vidsträckta yta i förhållande till befolkningens antal.
Dertill kommer, att skjutsbefordring i flere orter är anordnad vida utöfver hvad trafikens verkliga behof synes hafva påkallat, enär ej allenast finnas skjutsstationer i mängd, der ej en skjutshäst om dagen i medeltal utgår, utan ock sådana, som blott en eller få gånger i månaden och stundom ej ens hvarje månad, för skjutsning anlitas.
Om ett förändradt sätt för skjutsningens utgörande införes, kunde visserligen en mängd skjutsstationer sammanslås med andra, i hvilket afseende exempelvis kan omförmälas, hurusom skjutsningen från Skara och flere i stadens närmaste omgifning belägna gästgifvaregårdar synes kunna, utan olägenhet för trafiken, sammanföras under en enda entreprenadanstalt i staden; men att indraga all befordring på en del smärre vägar, der sådan sannolikt aldrig funnits om mera svårighet mött att anlägga gästgifveriet lärer, sedan skjutsbefordring en gång blifvit utmed sådane vägar anordnad, icke finnas lämpligt.
Befordringsväsendets uppehållande försvåras äfven genom rörelsens ojemnhet, föranledd deraf, dels att trafiken sommartiden underhålles genom en liflig ångbåtsfart, som likväl, vid jemförelse af skjutsåtgången under sommar- och vintermånaderne i de rigtningar ångfartygen gå, icke på skjutsåtgången utöfvar något anmärkningsvärdt inflytande på andra vägsträckningar, än dem från Stockholm till Upsala, till Arboga och till Norrköping, och dels att ett stort antal resande under de årstider, då vägarne i allmänhet äro lättast farbara, begagna egna hästar, så att vid åtskilliga stationer skjutsningen nästan blott förekommer under de årstider, då vägarne för det mesta befinnas i tungkördt skick.
Ehuru det således är nödigt, att i fråga om befordringsväsendets ordnande gå till väga med mycken varsamhet och ett noga aktgifvande på alla vårt lands egendomliga förhållanden, får det allmännas behof af förbättrade befordringsanstalter icke förbises, och af sådana anstalter torde utan tvifvel de hafva företräde, som, der jernvägsbefordran icke finnes att tillgå, i andra länder allmännast begagnas, nemligen postvagnar, eller sä kallade postdiligenser, hvilka, regelbundet afgående på vissa tider, gemensamt fortskaffa post och resande.
Dylika anstalter hafva äfven här i landet flere gånger varit i fråga, och försök dermed hafva jemväl i någon mån blifvit anställde, dels på allmän och dels på enskild bekostnad.
Den första gemensamma anstalten för befordrande af post och resande bl ef år 1718 anbefald, genom Kongl.
Förordningen den 10 Februari samma ar, angående „postväsendets och gästgifvericrnas sammanfogande,,, men denna anstalt upphäfdes redan genom Kongl.
Kungörelserna den 13 och 29
December nyssberörda år; och då således någon ledning för bedömandet af en dylik inrättnings framgång i närvarande tid icke finnes att af försök med nämnde befordringsanstalt hemta, anser Komitén utan ändamål att för organisationen deraf närmare redogöra.
Sedermera synes ingen åtgärd för dylika inrättningars tillvägabringande hatva blifvit vidtagen förr, än efter nära ett sekels förlopp, då, i anledning af Rikets Ständers framställning om postvagnars användande, för att, jemte brefposten, forsla resande och större paketer, Kongl. Majit under den 19 Februari 1812 förordnade, att försök med inrättande af forvagnar, dock endast för forsling af resande och större paketer, skulle emellan Stockholm och Göteborg, samt å vägen från hufvudstaden söder ut till Helsingborg, anställas, och att bestridandet af dessa befordringsanstalter borde, om så. ske kunde, åt enskilde på entreprenad upplåtas, men, då antagligt anbud derå, oaktadt tillfälle dertill under loppet af flere år hölls öppet, icke blefvo gjorde, kotnmo sådane anstalter ej till någon verkställighet.
Derefter ingingo Rikets Ständer den 17 Maj 1830 till Kongl.
Majit med underdånig anhållan om tillvägabringande af en paketpost, som tillika skulle fortskaffa resande, hvilket föranledde Kongl. Majit att den 6
Maj samina år meddela Post-Styrelsen föreskrift om tillvägabringande på Statens bekostnad af en paket- och forvagnspost, som skulle föra paketer och 2, högst 3 resande, samt en gång i veckan gå fram och åter emellan Stockholm och Ystad, fortskaffad genom antagne entreprenörer.
Denna paket- och forvagnspost, som tog sin början är 1831 och påföljande året utvidgades, så att den jemväl afgick emellan Ystad och Helsingborg, fortfor intill slutet af år 1834.
Som likväl Staten, dels till följd deraf, att skjutslegan icke kunnat betingas lägre, än till dubbelt belopp mot den för gästgifvarskjuts gällande, dels ock i anseende till opåräknadt stor slitning af postvagnarne, men ringa inkomst af resande, fick å denna inrättning vidkännas förlust, uppgående åren 1831 och 1832 till 24,126
R:dr 11 sk. 6 rist, förlagskostnaden deri inberäknad, år 1833 till 10,066 Ridr 8 sk. 10 rist och år 1834 till 7,866 Ridr 3 sk. 1 rist, allt banko, så förändrades berörde post från 1835 års början till en befordringsanstalt endast för paketer.
Sålunda inrättad, men med begagnande af vanlig gästgifvarskjuts, har den allt sedermera egt bestånd, dock efter hand utvidgad, så att den från år 1839 fortgått äfven emellan Christianstad och Carlskrona, samt sedan år 1849 jemväl från Helsingborg till Jönköping, öfver Ljungby och Wernamo; hvarförutom densamma några år varit ut - 31 sträckt till vägarne emellan Göteberg och Uddevalla, samt emellan Uddevalla och Sollebrunn.
Inkomsterna af berörde paketpostinrättning hafva likväl alltjemnt varit otillräcklige för omkostnadernas betäckande, så att årliga förluster derå uppkommit, om hvilkas belopp närmare upplysningar innefattas i den under N:o 6 betänkandet bifogade tabell. o En ännu fortfarande anstalt för resandes befordran i diligens emellan Malmö och Ystad har dessutom på Postverkets bekostnad varit inrättad från och med år 1851.
För ändamålet har begagnats en vagn, som lemnat utrymme för 5 passagerare och något paketgods samt från hvardera af nämnde städer afgått en dag i veckan, med undantag af vintermånaderna.
På detta företag har årligen för Postverket uppkommit förlust, som kan beräknas till ungefärligt belopp af 1000 R:dr runt om året.
Af enskilda företag för resandes fortskaffande med större, på bestämda tider afgående vagnar, har diligens-inrättningen för befordran emellan Stockholm och Göteborg samt emellan Göteborg och Helsingborg varit det betydligaste och fortfarit längsta tiden.
Denna inrättning, sorn började år 1833, har haft till föremål att, utom resande, för hvilka 0 passagerareplatser å hvarje vagn funnits att tillgå, jemväl fortskaffa fraktgods.
Intill är 1854 fortgick diligens-farten under hela året, men sedermera inskränktes den till de sex höst- och vintermånaderne; Och hafva diligenserne afgått fram och åter ömsom två gånger och ömsom en gång i hvarje vecka.
Under hela den tid, denna inrättning fortfarit, har den af statsmedel åtnjutit understöd, hvilket, bestämdt först genom Kongl.
Brefvet den 15 Juni 1833 till 0000 R:dr, sedermera blifvit förhöjdt, år 1834 till 9000 R:dr, är 1835 till 12,000 R:dr och slutligen från och med år 1857 till 15,000
R:dr, allt runt, årligen; men, sedan detta understöd nu mera, i följd af Eders Kongl.
Maj:ts Nådiga Beslut den 26 sistlidne Mars, upphört, kommer berörde diligens-inrättning att inställas, för att, jemlikt Eders Kongl. Maj:ts Nådiga föreskrift, instundande höst ersättas genom en medelst Post-styrelsens försorg inrättad ny anstalt för befordran af ett mindre antal resande och gods, dels emellan Göteborg och Helsingborg, samt dels emellan örebro och det ställe vid Göta kanal, der Statens vestra stambana tillstöter.
Genom enskilda Bolags föranstaltanden hafva i öfrigt, under höstoch vintermånaderna de sednare åren diligenser underhållit förbindelse dels emellan Gefle och Stockholm och dels emellan Upsala och Stockholm, af hvilka diligenser den förra från hvartdera stället algått hvarannan dag, samt den sednare besörjt daglig befordran; Och torde dessutom icke böra lemnäs obemäldt, att en diligens under nästlidne vinter vissa dagar i veckan underhållit befordran emellan Arboga och hufvudstaden.
Enär de här ofvan meddelade upplysningar, rörande dels de ärliga 32 förluster, staten fått vidkännas på de, för densammas räkning, till gemensamt fortskaffande af resande och fraktgods, anställde försök, dels ock de icke obetydliga årliga tillskott från statens sida, hvilka varit diligens-inrättningen för befordran emellan Stockholm, Göteborg och Helsingborg beviljade, utvisa att dessa företag ofördelaktigt utfallit, kunde väl häraf anledning synas vara för hand att föreställa sig det dylika inrättningar inom vårt land icke kunde ega någon framgång; men då de väglinier, på hvilka de ifrågavarande befordringsanstalterha egt rum, i allmänhet hafva ganska betydlig trafik och jemväl, med afseende å sjelfva vägarnes beskaffenhet, torde väl egna sig för befordran med större åkdon, är Komitén öfvertygad, att de mindre gynnsamma resultaten måste egentligen tillskrifvas, ej allenast den omständigheten, att de ifrågavarande forvagnarne, hvilka i allmänhet icke gjort nog täta resor och endast kunnat emottaga ett inskränkt antal resande, icke förmått uthärda täflan med den allmänna skjutsen, hvilken lemnat tillfälle till ständig befordran för ringa kostnad, utan äfven och hufvudsakligen det förhållande, att berörde forvagnsinrättningar varit i saknad af den betydliga inkomst, som hrefbefordringen inbringar.
Med antagande således att af befordran med dylika större vagnar vida bättre resultat skulle vara att påräkna i den mån samma befordran kunde komma att på en gång omfatta all fortskaffning af post och tillika tillegna sig trafiken af resande å de större vägarne samt i öfrigt pä ett ändamålsenligt sätt ordnas, anser Komitén såsom hufvudvilkor för sådan, för post och resande gemensam, befordran böra bestämmas, att ordinarie postvagnar skulle från alla stationer på dessa vägar hvarje dag fram- och återgå samt att tillfälle till befordan skulle finnas för så många resande, o o som sig anmälde, för hvilket ändamål nödige bivagnar borde hufvudpostvagnen åtfölja.
Att vid alla stationer hålla bivagnar skulle dock medföra alltför betydlig kostnad; hvarföre Komitén antagit, att sådane skulle finnas att tillgå endast vid vissa stationer, hvilka ej borde vara på längre afstånd, än fyra ä fern mil, från hvarandra belägne.
Resande, som ville från någon af mellanstationerne blifva med ordinarie posten befordrad, borde således, för att ej behöfva utsätta sig för osäkerhet, huruvida plats å ankommande posten funnes ledig, ega att å närmaste med bivagn försedda station, som af posten skulle före ankomsten till ifrågavarande mellanstation befaras, göra beställning af plats med samma post, i hvilket fall likväl afgift skulle betalas, såsom för resa från den station, der platsen blifvit af den resande betingad.
Vidare borde särskild befordran med så kallad extra post, motsvarande vanlig skjuts, resande tillhandahållas, dock mot afgift, bestämd till 33 lämpligen högre belopp, än för plats i ordinarie postvagn.
Denna prisskillnad är i andra länder erkänd så vigtig, att extra post der i allmänhet betalas betydligt högre, än plats å ordinarie post, *) hvilket utgör en nödvändig utväg, dels till förekommande deraf att resande, då flere färdas tillsammans, kunna bereda sig fortkomst med extra post till billigare pris, än med ordinarie post, och dels till inskränkande af antalet af de hästar, som skola för extra poster hållas i beredskap.
Komitén anser ock en betydligare pris-skillnad emellan ordinarie och extra postbefordran, till förmån för den förra, ej allenast utgöra ett oeftergifligt vilkor för möjligheten att kunna påräkna tillräcklig och jemn trafik, utan äfven vara på billighet grundad, då tillfälle är den resande boredt, att för måttlig afgift erhålla daglig fortkomst med ordinarie posten.
Af dessa skäl har Komitén, som trott afgiften för begagnande af ordinarie posten böra, i närmaste likhet med allmänna skjutslegan, erläggas med 1 R:dr r:mt milen för täckt och 80 öre för öppen plats, ansett, i förhållande dertill, hästlegan för extra post kunna lämpligen bestämmas till 1 R:dr 60 öre milen, hvartill, om åkdon tillika erhölles, komme legan derför, af Komitén beräknad till 50 öre milen för hel- eller halftäckt åkdon; hvarjemte Komitén, med hänsigt till beqvämligheten för resande, att dagligen kunna erhålla befordran med ordinarie posten, antagit, att någon kortare tids anstånd efter skedd beställning utan olägenhet kunde för tillhandahållande af extra post bestämmas.
Då en sådan postbefordring, i vidsträckt omfång inrättad, blefve med ett betydligt förvaltningsbcstyr å hvarje station förenad, torde det vara mindre lämpligt, att den i sin helhet för Statens räkning direkte besörj es, utan borde, här, såsom annorstädes, der dylik befordring eger rum, sjelfva skjutsens bestridande vid hvarje station upplåtas åt enskilda, genom kon - ')
Under antagande, hvad extra postskjuts beträffar, att två resande begagna egen eller entreprenörs vagn, uppgå häst- och vagns-legan samt öfriga författningsenliga afgifter, de lokala oberäknade, nu för tiden för hvarje person per Svensk mil till nedannämnde belopp i riksmynt: »Messageries.» Ordinarie Post.
Extra Post.
Täckt plats.
Öppen plats.
Entreprenörs vagn.
Egen vagn.
Frankrike 1,12 0,70 » » 2,00 1,87 1 1,8 Hannover » )) |u 1,35 0,81 2,01 1,93 1 0,78 | 0,06 2 09 2 Preussen » )) bi 0,90 lil 0,78 Danska Staterna . . *» 1,20 0,96 2,10 1,80 IM. om skjutan.--besvuret.
34 trakt antagne s. k. posthållare, hvilka derjemte borde tillhandahålla skäRga förnödenheter åt de resande.