Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Domstolens föregående börande gjordes, jag, genom min kontrasignation, till verkställighet befordrat Kongl. Maj:ts i delta ärende fattade beslut, i stället för att, på sätt Regeringsformens 38 §. bjuder, min rättighet och pligt likmätigt, göra föreställningar deremot, samt, om Kongl.
Majit ändock yrkat utfärdande af beslutet, kontrasignationen derå vägra.
Jag anhåller att få något utförligare, än i Hr JustitieOmbudsmannens Anmärkningsmemorial skett, utveckla upphofvet och fortgången af ett ärende, hvilket, ehuru jag deltagit i.samma rådslag med Konungens öfrige, i denna punkt icke anklagade Rådgifvare, föranledt serskildt åtal inför RiksRätten emot mig såsom föredragande.
1834 101 1834 års Direktion för Götha KanalBolag, nemligen Ordföranden, Grefve Arved Posse, samt ledamöterne B.
Rosenblad, Friherre von Steyern, Grefve B. von Platen, Carl Arfvedsson, J. G. Schwan, C. A. Warberg, G. F. Nicander och Gust.
Lagerheim förde hos Kongl. Maj:t underdånig klagan öfver KanalBolagets vägran att meddela bemälde
Direktion decharge för dess förvaltning och anhöll derjemte om bestämmelse i afseende på forum för tvister emellan Götha KanalBolag och dess Direktion eller annorledes, såsom uti Hr JustitieOmbudsmannens memorial är anfördt.
I anledning häraf infordrade Kongl. Maj:t, genom nådig remiss af den 17 December 1835, den efterföljande
Direktionens underdåniga utlåtande, serskildt i frågan om decharge för förra Direktionen, och serskildt rörande den af samma
Direktion väckta frågan om bestämmande af forum, sedan Bolaget vid dess dåvarande sammankomst blifvit i begge dessa ämnen hördt.
Direktionens den 13 Januari 1836 afgifna utlåtande (undertecknadt på Direktionens vägnar af C. J. af Nordin och N. Sandblad) innehöll följande i frågan om forum: ”Eders Kongl. Maj:t har äfven anbefallt
Direktionen att serskildt yttra sig rörande forum för den rättegång, som klaganderne, derest decharge i annan väg ej kunde vinnas, ansett sig nödsakade att till utverkande deraf emot bolaget anställa.
Ehuru någon sådan rättegång icke torde komma att för denna gång äga rum, finnér dock Direktionen, till åtlydnad af Eders Kongl. Maj:ts nådiga föreskrift, sig pligtig i underdånighet tillkännagifva sin Lanke, att rättsförhållandena emellan Kanalbolaget och dess Direktion borde bedömas efter de grunder, som lagen angående sysslomanskap i allmänhet stadgar; att när Direktionens redogörelse för förvaltningen ej godkännes och decharge vägras, det åligger bolaget att uppträda såsom kärande; att för utförande af bolagets talan den i 18 kap. 9 §.
Handelsbalken för klander af Sysslomans förvaltning föreskrifna tid mäste iakttagas, samt att, om den tid försittes, Direktionen är frikallad från all vidare efterräkning.
Häraf skulle väl synas följa att, ehvad bolaget omedelbarligen anställde rättegång eller den föranleddes genom provokatorisk stämning från Direktionens sida, forum borde bestämmas med tillämpning af 10 kap. 4 Rättegångsbalkenj och att således Stockholms Stads KämnersRätt vore behörig
Domstol, enär under dess jurisdiktion de bolagsstämmor hållas, vid hvilka Direktionen väljes, grunderna för förvaltningen stadgas, samt Revisorernes berättelse om deraf skedd granskning till bolaget öfverlemnas, och der äfven
Direktionens fleste sammankomster i de förvaltningen rörande 14 102 ärenden under den sednare tiden äfven egt rum.
Men då det öfverväges, att IianalDireklionens befattning är af en mera omfattande egenskap än syssla man n a uppär a g enskilda emellan _, i det alt den ej blott rörer aktieegarne, utan äfven i betydlig män inverkar på det allmännas rätt; att kanalen, för hvars fullbordan Staten gjort dryga uppoffringar och förlänat åtskilliga förmåner, må varda tillbörligen underhållen, hvadan icke allenast Direktionens Ordförande af Eders Kongl. Majit utnämnesmed ansvarighet att bolagets förbindelser uppfyllas; utan ock en ledamot i Direktionen utses af Rikets Ständers Bank, intilldess annorlunda förordnadt varder; så anser Direktionen för dess del det förhållande i viss mån inträffa, sorn utmärkes i 16 mom. 2 Ort. af Eders Kongl.
Majits nådiga Instruktion för Dess ock Rikets Kammar Rätt den i5 Oktober i83i; och hemställer utur detta skäl underdånigst, 0111 ej Eders Kongl. Maj:t, med stöd af a3 mom. i nämnde artikel, skulle täckas i nåder förklara, alt, dä om KanalDirektionens för valtning, i anledning af vägrad decharge derför, tvist uppstårj densamma må af Kongl. KammarRätten omedelbarligen upptagas och af göras.”
De uti förrberörde utlåtande åberopade momenter af KammarRältens Instruktion lyda som följer: 2 Art. 5 §.
”KammarRätten eger alt upptaga och afgöra: — — — — 16:o.
Talan å försummadt fullgörande af sådana skyldigheter, som uti privilegier blifvit städer, societeterj bolag eller enskilde personer ålagde, i afseende på någon af Kongl. Majit eller Rikets Ständer dem förlänad inkomst eller rättighet. 23:o.
Hvad för öfrigt Kongl. Maj:t kan vid synnerliga tillfällen finna nödigt att, såsom egande gemenskap med KammarRältens befattning, förvisa till dess åtgärd.”
Efter denna historiska framställning må den anmärkning tillåtas, alt genom bestämmande af forum för ifrågavarande tvister efter den ort, der bolagss Lamma hållits eller
Direklionsmöten egt rum, kom me detsamma alt bero af de tillfälliga omständigheterna, om dessa sammankomster varit utsatta i Stockholm eller i landsorten, eller om de i hufvudstaden haft sin lokal i en trakt af staden eller i en annan.
Möjligtvis kunde ock hända att en sammankomst förflyttades ifrån ett ställe till ett annat och att så lunda olika forum i samma sak kunde komma i fråga. 103 Jag har visserligen dellagit i StatsRådets underdåniga tillslyrkande, alt, innan frågans slutliga pröfning, 1 JögsLa
Domstolens underdåniga utlåtande skulle inhämtas; men detta innebär icke öfvertygelse eller erkännan - de, att den borde såsom lagförklaring anses och behandlas, helst Högsta Domstolens utlåtanden blifvit af Kongl. Maj:t infordrade i åtskilliga mål af mera omfattande och till och med mera juridisk beskaffenhet, som sedermera blifvit genom Handels och FinansExpedilionen afgjorda, såsom till exempel Förordningen emot oloflig införsel eller utförsel af varor, Seglationsordningen, Förpassningsstadgan med flere.
Regeringsformen stadgar i 38 ”Skulle den föredragande finna nå”got Konungens beslut vara stridande emot denna Regeringsform, gore han ”i StatsRådet derom föreställning.
Yrkar Konungen ändock, att ett sådant ”beslut skall utfärdas, vare det då den föredragandes rättighet och pligt ”att sin kontrasignation derå vägra samt nedlägge han i följd deraf sitt ”embete.”
I förevarande fall egde jag så mycket mindre anledning att finna det af Kongl. Maj:t fattade beslut vara stridande emot 19 §. i Regeringsformen, som frågan icke blifvit af domstol väckt såsom förklaring om lagens rätta mening j utan i administrativ väg framställd till erhållande af en ny föreskrift, som de af StatsRådets närvarande Ledamöter, hvilka egentligen hade kännedom af juridiska frågor, icke i detta hänseende yttrade någon betänklighet, och de ofvanåberopade §§. i KammarRättens Instruktion iemnade stöd för beslutet.
Då jag således icke insåg eller fann elen förmenta grundlagsstridigheten j kunde och borde jag icke vägra min kontrasignation — en åtgärd, som efter min åsigt af Grundlagens anda och Konungens deri befästade Majestet, åsyftade endast det osannolika fall, då Konungen skulle yrka utfärdande af ett beslut, som, i uppenbar strid med Regeringsformen, kränkte enskild persons rätt eller vållade allmän våda för Riket.
För öfrigt må upplysningsvis anföras, att genom beslutet örn forum för tvister rörande Götha KanalDirektion någon olägenhet hittills ej egt rum, enär så beskaffad tvist icke uppstått, samt alt Kongl. Maj:t äfven tillförene i administrativ väg förordnat om serskildt forum och jurisdiktion för bolag och deras direktioner.
Sålunda innehålla de den 2 Maj 1782 och 3 Mars 1806 utfärdade Kongl, privilegier för kompanier till bedrifvande af handel på Ostindien, att kompanierna förunnas egen jurisdiktion öfver alla sina betjente i land och till sjöss, samt att alla mål och tvister, som kunna yppas antingen emellan kompanierna och deras intressenter, eller emel - 104 lan kompanierna och någon annan, som angå Ostindiska handeln, skola förekomma och afdömas uti KommersKollegium, under hvars jurisdiktion kompanierna och deras Direktioner lydde.
Förklaringen i denna punkt rörer endast undertecknad, Skogm an.
Anmärkning smemorialet Lit. B., angående frågan ani ett kreditiv på utrikes ort för Rikets Ständers Bank.
Då Rikets Ständers, uti skrifvelse af den 22 Maj i835 framställda underdåniga anhållan om Kongl.
Maj:ts bemedliug i Ministeriel eller annan väg för beredande af ett kreditiv på utrikes ort för Banken, derest sådant för realisationens upprätthållande blefve af nöden, den 25 i samma månad föredrogs inför Kongl. Maj:t; så beslöts, enligt StatsSekreterarens och StatsRådets underdåniga tillstyrkande, att Rikets
Ständer skulle i afgående skrifvelse tillkännagifvas: ”att Kongl. Maj:t, med stöd ”af Grundlagens anda, af aldrig öfverträdd häfd och af Svenska folkets ”rätt, ansåg en åtgärd af beskaffenhet, som den ifrågavarande, ej lagligen kunna tillvägabringas utan de begge Statsmakternas samverkan, och ”att, i följd deraf, Kongl.
Maj:ts biträde i sådant fall komme att bero ”af en förutgången pröfning af behofvet och lämpligheten af en dylik åt”gärd, äfvensom af naturen utaf de vilkor, som dervid blefvo fästade.” Herr Justitieombudsmannen har, enligt KonslitutionsUtskottets föreskrift, anmärkt, att den sålunda af StatsSekreteraren och StatsRådet tillstyrkta meningen är stridande emot '72 §. i Regeringsformen, enär denna paragraf tillägger Rikets Ständer rätt att ensamt besluta i allt, som rörer styrelsen och förvaltningen af deras Bankj hvartill således äfven liörde, att för dess behof inrikes eller utrikes upptaga lån, de der icke kunna sägas belasta Riket, då Banken är en Rikets Ständers enskilda inrättning.
Till bemötande häraf få vi vördsamt anföra, att det rådslag, som utgör föremål för anmärkningsmemorialet Lit. B., innefattar dels ett omdöme om hvad Grundlagens anda och Svenska folkets rätt ansågos i förevarande fall fordra, dels ett tillkännagifvande af de omständigheter, som, vid pröfning af en framdeles skeende underdånig anhållan om Kongl. Maj:ts bemedling för upptagande af ett utländskt kreditiv för Banken, kunde verka på Kongl.
Maj:ts bifall till en sådan bemedling, den Kongl. Maj:t 105 egde grundlagsenlig rätt att bevilja eller afslå.
Maj:ts delaktighet i stiftandet af Myntbeslämningslagen och Lagen för Rikets Ständers Bank, begge af den 1 Mars 1830, samt enligt Regeringsformens tydliga åsyflning uti 16 §., uppkommer Kongl.
Majrts förbindelse att äfven å
Sin sida vårda dessa lagars orubbliga vidmakthållande, och det är derföre Kongl.
Maj:ts höga rätt, äfvensom Dess pligt, att, i allt hvad på Kongl. Maj:t beror, söka afvärja åtgärder, som kunde menligt inverka på nämnde lagars framgena verkställighet.
Maj:ts nådiga skrifvelse af den 25 Maj 1835 kom Rikets Ständer tillhanda innan Riksdagens slut, och det synes vara särdeles ofördragsamt att nu anställa åtal emot en menings som aldrig öfvergålt till rådslag om handling och följaktligen ej kan innebära öfverträdelse af Regeringsformens 72 §., om äfven denna §. vore på frågan tillämplig.
Först sedan Rikets Ständers Fullmäktige i Banken hade till Kongl. Maj:t inkommit med underdånig anhållan om dess bemedling till upptagande af ett utländskt kreditiv för Banken, och denna anhållan blifvit utaf StatsRådet afstyrkt, hade anmärkning emot Rådgifvande åtgärden kunnat ega rum, enligt 107 §.
Regeringsformen, derest samma åtgärd ansetts innebära åsidosättande af Rikets sanskyldiga nytta.
Lyckligtvis var realisationen så ändamålsenlig och de öfriga besluten om dess verkställande voro så väl beräknade, att behof af utländskt kreditiv för Banken icke uppstått, och hela frågan derom kan numera anses hafva förfallit.
Den af Hr Justitieombudsmannen vid slutet af anmärkningen framställda sats, att de af Rikets Ständers Bank inrikes eller utrikes upptagna lån icke kunna sägas belasta Riket j synes för öfrigt vara af den vådliga beskaffenhet, att den gerna hade kunnat förbigås; eller skulle väl de åtgärder, som vidtagas af Rikets Ständer, i egenskap af Svenska folkets Representanter, böra och kunna betraktas, såsom vore de utan all inflytelse på Sveriges Rike.
Troligt är i alla fall, att ett kreditiv för Banken å utrikes ort icke hade erhållits utan Kongl.
Maj:ts bemedling och medverkan.
Förklaringen i denna anmärkningspunkt åberopas af undertecknade:
Ro senblad.
Åkerhjelm, von Schulzenheim. Löwen hielm.
Sko gma n. 106 Anmärknings memorialet Lit.
Cangående af slag pä ansökning af enskild man att fä i Stockholm anlägga en Theater.
Herr Justitieombudsmannen har, enligt KonstitutionsUtskotlets föreskrift, härvid anmärkt, att den genom rådslaget i detta mål den 16
December 1836, för Kongl.
Theatern yrkade uteslutande rätt, att ensam i llufvudstaden för allmänheten uppföra skådespel, är stridande emot sista momentet i Regeringsformens 6o f. _, som bjuder att Konungen ej må, till vinning för Sig och Kronan eller enskilda personer eller korporationer, några monopolier fastställa.
Till bemötande af denna anmärkning få vi vördsamt anföra: att sjelfva afslagsresolutionen vid detta, likasom vid flera föregående lika beskaffade tillfällen, ingalunda hvilar på antagandet, än mindre på erkännandet af någon uteslutande rätt för den Kongl. Theatern, utan den innehåller endast en vägran för det närvarande, hufvudsakligen på de i det underdåniga tillstyrkandet åberopade skäl, att genom de Kongl. Theatrarnes återupprättande 1818, allmänhetens behof och rättmätiga fordringar i delta afseende blifvit uppfyllde, och alt erfarenheten visat, det den skådespelen begagnande publikens anlal vore för inskränkt, att bereda vidmakthållandet af flere theatrar, i synnerhet som de redan varande ej ntan betydliga bidrag kunde uppehållas: att, enär Theaterinrättning i Stockholm ej får anläggas, utan hos Kongl. Majit dertill begärdt och erhållet tillstånd, det också måste vara Kongl. Majits ostridiga rätt, att, i följd af vid tillfället sig företeende giltiga skäl och omständigheter, vägra dylik begäran: och slutligen att ingen tids erfarenhet visat, det de Kongl.
Theatrarnes tillvaro beredt någon vinning för Kongl. Majit och Kronan, utan tvertom för Kongl. Majit föranledt betydliga årliga utgifter, och för Staten intill närvarande Riksdag utgiften af ett årligt bidrag.
Jemte dessa, till en del kända förhållanden, torde vi få anföra några andra i samma ämne, hvilka, ehuru de ej ansetts bindande eller vägledande för nuvarande Konstitutionsutskott, likväl ega, såsom vittnande om föregående Rikets Ständers och deras Utskotts upplysta begrepp om Grundlagar och former, ett värde som ej lärer kunna underkännas.
Då en dylik anmärkning som den ifrågavarande vid 1823 års Riksdag försöktes, torkbräde dåvarande Konstitutionsutskott i följd deraf: att dä den citerade 6o §.
Regeringsformen synes desto mindre tillämplig j som Kongl.
Theaterinrättningarne i Stockholm j långt för detta tillkomna j aldrig medfört för Kongl. Majit och Kronan någon uteslutande vinning, 107 utan tvertom betydliga kostnader, och då derjemte beviljandet af ett nytt Theaterprivilegium , nu likasom alltid förut beroende på Kongl. Majus nådiga välbehag, skulle troligen vid en ökad konkurans hafva bered den enskilde Entrepenörens undergång och de redan befintliga, mot hufvudstadens folkmängd svarande Thea t/' arnes skada, kan den uppgifna anmärkningsanledningen af Utskottet ej gillas.
Riksdag väcktes motion om anhållan hos Kongl. Maj:t, alt anläggandet af en enskild theater i Stockholm ej måtte möta hinder.
Besvärs och EhonomiUtskottet, till hvilket motionen remitterades, föreslog slutligen, att Rikets Ständer måtte behaga anse den väckta frågan såsom obehöflig, enär anläggandet af en enskild theater i Stockholm ej lärer förvägras, utan inträffande af sådana hinder, i hvars pröfning och bedömande Utskottet ej kunde ingå.
Denna mening bi folio Rikets Ständer.
Under 1834 års Riksdag gjordes äfven motion i samma ämne.
Frågan behandlades af Allmänna Besvärs och Ekonomiutskottet, som, lika med hvad nästföregående Besvärs och EkonomiUtskolt först anfört, yttrade, att då flera Theatrar i Stockholm skulle kunna så förminska de Kongl. Theatrarnes inkomster, att deras bestånd derigenom undergräfdes, och anslag för deras återupprättande då komme att b eliof v as, anläggandet af Theatrar i Stockholm må tillåtas med den inskränkning, att vissheten att der ega en god och i fullständigt skick fortfarande
Theater icke genom en sådan tillåtelse må äfventyras.
Då två Stånd stannade mot två i beslotet häröfver, förföll frågan.
Efter denna utredning af saken, föras vi helt naturligen till den slutsatsen, att hvarken Rikets Ständer eller någon deras delegation eller medlem hittills ansett vägrandet af begärdt tillstånd att anlägga enskild Theater i Stockholm, innebära fastställande af ett monopolium till vinning för Kongl.
Majit och Kronan eller enskilde personer och korporationer, ty då hade de visserligen icke behandlat frågan såsom här är visadt; och för oss synes det klart, att der ej exclusiv rätt att ensam bedrifva en anläggning blifvit lemnad, der är ej monopolium i fråga, och ej hinder för andra att begära och för den afgörande autoriteten att bevilja dem enahanda frihet.
På något annat än en sådan exclusiv rätts fastställande, har, efter vår mening, förenämnde grundlagsföreskrift ej afseende, och denna vår åsigt hemta vi af Grundlagens ordalydelse, såsom den hittills varit förstådd.
Det torde för öfrigt böra tilläggas, att frågor om sådana slags publika inrättningar, som Theatrar, alltid varit behandlade såsom ordningsmål, underkastade behörig myndighets pröfning och afgörande i hvarje ser - 108 skildt fall, enligt för banden varande, med omsorgen örn allmän nytta och allmän ordning förenade omständigheter, och att hvarken vägran eller bifall till begäran härom någonsin ansetts såsom öfverträdelse af Regeringsformens 60 §. sista momentet, ehuru mycket ett afslag än kunnat misshaga den sökande.
Förklaringen i denna punkt åberopas af undertecknade: R o senblad.
Jkerhj elm. von Schulzenheim.
An m ä rhn in g sm cm o ria let Lif. D., angående åtskilliga beslut, som förmenas innefatta ingrepp i Rikets Ständers beskattningsrätt. i:sta punkten, rörande fortfarande inqvarteringstolag på ull, som till Staden Norrköping inkommer.
Yid denna punkt har Hr Justitieombudsmannen anfört, alt, då den vid sistlidne Riksdag fastställda Tulltaxa innehåller, att ull skall vara fri från tolag, det under form af förklaring, utaf SlatsRådet den 12 Mars 1836 lillstyrkta stadgande, att så kallad inqvarteringstolag å lill Norrköping inkommande ull finge beräknas, synes utmärka ett upphäfvande af Rikets Ständers beslut i en fråga af beskattningsnatur, samt följaktligen innefatta ingrepp i den beskattningsrätt, som enligt 57, 60 och 73 §§. i Regeringsformen är Rikets Ständer allena förbehållen, helst den föreslagna afgiften, efter hvad i Norrköpings Stads Äldstes underdåniga ansökning antydes, icke uteslutande af sett de föremål nemligen inrättningar till enskildas gemensamma nytta och beqvämlighetangående hvilka 3 §. i Ansvarighetslagen för StatsRådet af den 10 April 1810 gör ett undantag i fråga om erläggandet af vissa afgifter, som i Regeringsformens 60 §. icke omnämnas; hvarföre ock Hr Justitieombudsmannen ej kunnat undgå att anmärka denna rådgifvande åtgärd såsom emot Grundlagens åberopade bud stridande.
Till förklaring öfver anmärkningen i denna punkt anhålle vi att få först framställa den allmänna grund, som hittills blifvit följd vid regleringen af Ständernas inkomster genom afgifter på handeln och sjöfarten.
Ifrån äldre tider hafva dessa afgifter, enligt serskilda Kongl. Privilegier och Resolutioner, utgått under olika benämringar och efter olika grunder, 109 eler, i anseende till både föremål och belopp, i nästan hvarje stad.
Äfven efter antagandet af 1809 års Regeringsform, har Kongl. Maj:t, vid flerfaldiga tillfällen, förordnat om förändrade regleringar af sådana afgifter till städerna, utan att de på något sätt ansetts inbegripne under de i Herr JusLilieOmbudsmannens anmärkningsmemorial åberopade paragrafer i Regeringsformen, och utan att under föregående Riksdagar anmärkning deremot, i grundlagsenlig ordning, egt rurh.
Ansvarighetslagen för StalsRådet stadgar i 3 §. ansvar för den StatsRådsledamot, som tillstyrker Konungen att vidtaga sådant steg, hvilket uppenbarligen är stridande emot Regeringsformens bokstaf iga föreskrift uti 57 §. rörande Rikets Ständers beskattningsrätt, eller uti 6o till förhöjande af den bevillning Rikets Ständer sig åtagit, eller af sådana artiklar, hvilka i densamma till bevillning räknas, allt sådant till f örökande af kronans inkomster: dock härunder icke tegn'j) ne sädane i denna 6o §. ej omnämnde af gifter j hvilkas föremål är o inrättningar till enskildas gemensamma nytta och beqvämlighet j såsom båk-, bro-, färg- och andra afgifter af dylik beskaffenhet.
Denna samtidigt med det njra Statsskicket tillkomna lag ådagalägger, att afsigten med de åboropade §§. i Regeringsformen ej varit att inskränka Kongl. Maj:ls beslutande rätt i frågor om Städernes tolag och andra lokala afgifter, hvilka ej bidraga till förökande af kronans inkomster.
Med tillämpning af denna grund, och i öfverensstämmelse med hvad i dylika fall tillförene skett, var Kongl. Maj:t oförhindrad att, oansedt den befrielse från allmän Stadstolag, som för ull äfven vid införsel stadgas i den af Kongl. Maj:t under den 20 Juni 1835 utfärdade Tulltaxa, medgifva fortfarande af den serskilda afgift å samma vara till förmån för Norrköpings stad, som under namn af inqvarteringstolag dittills erlagts, äfven då införselstullen på ull var högre än nu.
Hr JustitieOmbudsmannens anförande, att sistnämnde afgift icke uteslutande afsett de föremål, som i 3:dje §. af Ansvarighetslagen omförmälas, nemligen inrättningar till enskildas gemensamma nytta och beqvämlighet, synes icke vara grundadt på verkliga förhållandet.
Städernes tolag och andra dera tillagda afgifter användas, enligt serskilda Kongl, Privilegier och Resolutioner, dels lill fyllnad i lönanslagen för deras tjenstemän, dels för anstalter lill båtnad för handeln och sjöfarten, äfvensom för deras offentliga byggnader; och handlingarne upplysa, på sätt Hr JustitieOmbudsmannens memorial jemväl innehåller, att Norrköpings stad, der under sednare tiden flere byggnader och inrättningar för Stadens räkning blifvit med berömlig verksamhet utförde, egde Ilo behof att, till godtgörande af dervid uppkomna större kostnader, fortfarande uppbära inqvarteringstolagen på ull med ^ procent af tullvärdet.
Denna afgift, emot hvilken klädesfabrikanlerne sjelfve icke hade något att erinra , har således användts och användes till gemensam nytta så väl för Stadens invånare, som för de derstädes trafikerande, och kan icke hänföras under pålagor, som tillhöra kronans inkomster.
Förklaringen i denna punkt åberopas af undertecknade: Rosenblad. Löwenhjelm.
Poppius, von Sch u Izenliei m.
S ko grua n. 2:dra punkten , angående Kongl. Maj:ts beslut om broafgift för käril, innehållande våta varor, som sjövägen till Stockholm ankomma.
Likasom vid l:sta punkten i anmärkningsmeinorialet Lit.
D. har llr Justitieombudsmannen anmärkt, att denna af StalsRådet tillstyrkta afgifts påläggande synes innefatta ingrepp i den, enligt 57, 60 och 73 §§. i Regeringsformen, Rikets Ständer förbehållna beskattningsrätt, enär i förevarande fall afgiften utgör en ny, af Rikets Ständer ej gillad > pålaga å varor, som förut varit derifrån befriade, och alt således, då härtill kommer, att densamma, anlagen till utgående efter annan grund och lill högre belopp, än Stadens kommitterade föreslagit och beräknat, icke blifvit inskränkt till de ändamål, för hvilka 3 §. i Ansvarighetslagen för SlatsRådet tillåter vissa afgifters fastställande, ulan tillika uttryckligen påräknats såsom nödig lör andra behof_, Konungens Rådgifvares tillstyrkande jemväl måste innebära en öfverträdelse af hvad nyssnämnde Grundlagsparagrafer till iakttagande stadga.
Under vördsamt åberopande af hvad vid nästföregående anmärkningspunkt
N:o 1 blifvit anfördt till ådagaläggande af Kongl.
Maj:ts höga rätt att besluta om Städernas tolag och andra dem tillagda afgifter å varor eller fartyg, i följd hvaraf Kongl.