Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
325 gen, till följe af Kongl. Maj:ts Nådiga Förordning den 27 Januari 1803 oell den 14 Januari 1818, utan förhållande till desse Hemmans mer eller mindre godhet} hvadan han yrkar, att SoldatRo teringen, med dertill hörande onera, måtte fördelas ä hvarje deruti deltagande hemmansdel, efter det antagne uppskattningsvärdet , då dea ena åboen icke tryckes hårdare än den andre, utan alla erhålla en skälig likhet i sine åligganden.
Till Ståndets Protocoll har Anders Joachimsson deremot anfört : ”att i hans tanke uppskattningsvärdet, såsom grundande sig, antingen på sista hemmans* köpet eller ock på Ledamöternes i Taxerings- och PröfningsCommitteerna enskildte begrepp om en fastighets verkliga godhet, är både osäkert och olämpligt.
Han förmenar hemmantalet i förening med hemmanets godhet vara och förblifva säkraste grunden för RoteringsSkyldighetens bestämmande, och hemställer derföre, att en förändring efter denna grund finga fastställas.
Detta har Utskottet i öfvervägande tagit ; och, alldenstund, likmätigt Kongl. Brefvet till KrigsCollegium den 13 Juni 1732 och 52 §. i 1734 års Kongl. Resolution på Allmogens Besvär, Roteringen blir lika och ej får rubbas , ehvad förfabb* ning sota vidtages antingen med roterade hemmans förmedlande eller uppskattande , 326 Besv. och Ekon.
Betänkancien. och RegeringsFormens 80 ,§. tydligen formar : att krigsmakten till Häst och Fot, så väl soia Båtsmanshållet af Rotering och Indelning, fdrblifver vid de, med landet och städerne upprättade, Conlracter och Indelningsverk, hvilka till deras hufvudgrunder skola orubbade vara, intildess Konung och Rikets Stander finna nådigt någon förändring deri samfällt att göra, så har Ekonomiutskottet, som ej finner anledning, att i nämnde Hufvudgrunden tillstyrka någon Förändring, å den väckte motionen intet afseende kunnat gera; Hvilket likväl R.
Ständers egen upplystare ompröfning vördsamt underställes. Stockholm den 21 April 1823.
Ankom den 28 April 1823.
BondeStåndet har detta Utskott genom Remiss af den 13 sistlidne månad mottagit ett Memorial så lydande : "'Ehuru jag med många andra, mer upplysta än jag, funnit fullkomlig tydlighet i föreskriften om Beklädnads bidragen af Ro* Besv. och Ekon.
Betänkanchn.
327 tshållarne vid indeldta Infanteriet, uti Kongl. Maj:ts, i anledning af Riksens Höglofl, Ständers underdåniga skrifvelse under sist* förflutne Riksdag, och efter vederbörandes hörande utfärdade Nådiga Beklädnadsförordning af den 30 December 1819, har man dock sett olika tydning deraf.
Uti högst berörde förordning stadgas, att de i KneckteContractet föreskrifne Släpekläder, som förut vid hvart 3:dje år borde af Roten bestås Soldaten, skulle från och med är 1819 alldeles försvinna och Rotarne deremot årligen betala ^ af hvad en till beskaffenheten beskrifven mundering, efter Riksmarkegängen, kunde komma att kosta, samt vara frie från alli beklädnadsbidrag.
Att således ifrån och med ofvannämnde tid inga Släpkläder mera existerade, måste vara klart som dagen, och att i följe deraf ingen slags afgift för Släpkläder, under hvad förhållande som helst, borde kunna beräknas eller åläggas, synes kunna af blotta sunda förnuftet redas.
Imellertid har det dock i min ort handt, att vederbörande Regements Uppbördsman äfven sedermera påfört de vacante Rotarne samma vacanGeafgift för Släpkläder, som före år 1819, enligt då derom gällande stadgar, borde utgöras, tillika med det ofvan omförmäldte Beklädnadsbidraget, och utan att af detta sednare ens afräkna de 3:ne frimåuaderne, som vacante rotar uti allt ega att 323 Besv. och Ekari.
Betänkanden tillgodonjuta.
De rotar, som häröfver klagat hos Landshöfdinge-Ämbetet, hafva val derstädes blifvit från betalandet af meranämnde vacanceafgift frikände; men Kongl. Krig8Collegium har, och det utan att. någon -öfver Landshöfdingens Utslag sig besvärat, icke desto mindre funnit för godt, att upphäfva detsamma samt förklara do vacante rotarne skyldige, att samma vacanceafgift, sorn förut för Släpkläderne varit stadgad, jemte det sednare i dessa Släpkläders ställe tillkomne Beklädnadsbidraget, betala, på den grund, att en Gassa finnes, hvaruti ofta bemälde vacanceafgift varit anslagen; hvilket så val tvärt emot Kongl. Majrts och Rikets Ständers afsigt, som till sin verkan, vill helt enkelt säga detsamma som, att en vacante rote, hvilken har ingen karl, som nöter kläder, måste hålla 2:ne beklädningar, i stället för att; när kari finnes, som behöfver kläder, en klädnad pä rotens bekostnad är tillräcklig, likasom det alltid förr varit.
Utan vidare anmärkningar vid den oförmodade tydning, sorn KrigsCollegium, på sätt ofvan är nämndt, gifvit förordnandet om Beklädnadsbidraget, går jag alt utbedja mig få fästa Hederv.
Ståndets uppmärksamhet på den derigenom föranledda nödvändigheten af, att hos Kongl. Maj:t i underdånighet utverka en sådan förklaring deröfver» som kan göra för Kongl. Krigs» Besv. och Ekon.
Betankancien. 529 Cjllegium tillräckligen tydligt, att ifrån och med 1819. då Beklädnadsbidraget, efter nya ordningen, började utgå, ingen vacanceafgift vidare af Rotarne fpr Släpkläderna bordt eller bör betalas , och att de vscante rotarne å Beklädnadsbidraget ega att njuta tillgodo de i KneckteContractet förbehållne 3".ne frimånader, likasom å den öfrige vacanceafgiften, äfvensom att, derest någre rotar redan utöfver gjort inbetalningar, sådant måtte dem återställas.
Om remiss till vederbörligt Utskott af denna min Motion, äfvensom att den måtte med de öfrige Respective Stånden blifva coummnicerad, anhåller jag i djup ödmjukhet.
Johan Michaelsson ivan Upsala Län.
Vid pröfningen af detta Memorial, har Utskottet funnit detsamma icke åsyfta något förslag tili förändring, rörande de ämnen, som äro föremål för detta Utskotts befattning, utan endast innefatta en anmärkning mot den tydning och missbruk, sorn Kongl. Maj:ts och Rikets KrigsCollegium, enligt Johan Michaelssons uppgift , hvilket! likväl alldeles obestyrkt befinnes, skall tillåtit sig vid tillämpningen af föreskrifterna i Kongl, förordningen af den 30 December 1819, angående indeldta Infanteriets beklädnad, hvadan ock, dä denna fråga, likmätigt RegeringsFormens 90 §, icke tillhörer Riksens Högloil.
Ständers ätgär - jF 33° Besv. och Ekon.
Betänkanrlen. der, utan bör i enskild väg och å ort, soro vederbör, väckas och fullföljas, har
Utskottet ansett sig rörande densamma ej böra taga någon vidare befattning, än att om detta sakens förhållande hos Riksens Höglofl.
Ständer göra vördsam anmälan ; Dock varder detta R.
Ständers egen upplysta ompröfning vördsamt hemstäldt.
Ankom den 2g April 1823.
Utlåtande, i anledning af Friherre Skjoldebrands Motion, att endast torkad
Säd måtte till Kronans Magaziner levereras.
T*.
A. ill Allmänna Besvärs- och Ekonomiutskottet har Höglofl.
Ridderskapet och Adeln remitterat ett Memorial, af Friherre Skjöldebrand, deruti yrkas, att Räntegifvaine, i stället för det val, som stundom hittills blifvit dem lemnadt, att till Kronans Magaziner få lemna otorkad säd eller torkad säd, ined afdrag för intorkningen af Besv. och Ekon, Etsk, Betdnkandcn.
331 fyra kappar per tunna, måtte hädanefter blifva ålagde, att alltid lemna torkad säd med ofvanförmäldte afdrag, och ingen annan än sådan duglig
Säd, på MagazinsFörvaltarens ansvar, få emottagas.
— Detta skulle icke, i Friherrens tanka, blifva kostsamt, om Lafvar för Soltorkning, såsom af alla torkinrättningar den bästa, för hvarje ort af Riket inrättades ; Och hade Friherren låtit förfärdiga och meddela Modeller å en sådan slags, af honom begagnad, enkel Torkinrättning, som med ringa kostnad skall kunna förfärdigas.
Utskottet, som tagit detta under pröfning, får vördsamt anföra; att Utskottet visserligen inser nyttan och fördelen, att endast torkad säd, såsom till fröbarheten bättre bevarad, finge emottagas till Magazineringar å Kronans Förrådshus; Men, då det å andra sidan förekommer, att genom det gjorda förslaget Tiondegifvaren skulle, i afseende på Spannemålens leverering, tillskyndas ännu mera besvär och svårigheter, än honom redan åligga, så kan Utskottet, som gerna omfattar hvarje tillfälle, hvarigenom lättnad och lindring i de Skattdragandes bördor åstadkommes, men deremot finner mycket betänkligt att föreslå något, som skulle leda till dessa bördors förökande, icke tillstyrka Riksens Höglofl.
Ständer att bifalla Friherre Skjöldebrands ifrågavarande motion; anseende Utskottet 332 Eesv• och Ekon.
Betänkanden. tlet a£ Friherre
Skjöldebrand åsyftade aneda må i vida lämpligare vinnas derigenom, att vid hvarje Magazin tjenlige anstalter till sädens torkande inrättas.
Dock underställes detta vördsamt Rikets Högh Ständers egen upplysta pröfning.
Stockholm, den 21 April 1825.
N:r 71.
Ankom den 2g April 1323» Utlåtande, i anledning af väckt fråga, om en jämnare fördelning hemmanen emellan, vid utgörandet af den så kallade Capellans Skäppan. f) Aiiksdagsfullmägtigen från Norra och Södra Wedbo Härad, af Jönköpings Län, Johannes Larsson, har uti ett, från Hederv.
Bon» deStåndet, till detta Utskott remitteradt Memorial yrkat, att en annan grund till utgörandet af den så kallade Capellans Tiotiden, hvilken nu till lika belopp af helt eller halft hemman erlägges, måtte med beräkning af Hemmanens storlek fastställas, och Kongl. Förordningen d. 8 Febr. 16S1 Eesv. och Elton.
Uttk.
333 undergå en sådan förändring, som af tidernas nu varande omständigheter påkallas, dervid afseende bör fästas på den grundsats, att lika rättigheter må draga lika bördor.
Utskottet får vördsamt upplysa: att 5 §. i Kongl.
Maj:ts nådiga förordning, den 8 Febr. 1681, om Presterskapets uppbörd af allmogen, innehåller: ”1 de socknar, sorn Capelianer af fordna ^ider hafva varit och allmogen af ålder sig påtagit dem att löna, antingen de äro en eller flere, skall af allmogen härefter intet mera till dem gifvas, än till det högsta en half Spann Säd af hvar hel eller half gård, men af fjerd ed el s eller mindre torpai-e, som dock i Kronans Jordebok till Mantal och ränta äro skattlagde, gifves allenast |:dels tunna om året.’’ Häröfver hafva mångfalldlga besvär blifvit tid efter annan anförda, dels af Presterskapet, dels a£ allmogen 5 men Kongl.
Majit har vid flera tillfällan resolverat: att det vid den gifne föreskriften finge bero, och torde i detta afseende vara tillräckligt att åberopa Kgl, KammarCollégii Bref af den 5 Dec. 1766, sorn innehåller, att 1681 års förordning, hvad Capellanernes löner angår, bör till dess tydliga innehåll oförryckt handhafvas och efterlefvad varda på alla orter, der icke vederbörande, medelst särskilde ingångna Contracter eller föreningar, annorlunda öfverenskommit, så - 534 Besv. och Eicon. XJtsk.
BetänkanStn. gom hvilka föreningar allt framgent bora orubbade förblifva.
Vid pröfningen af detta ärende bar det icke undfallit Utskottets uppmärksamhet, att enligt den grund, som finnes lagd i Kongl. Förordningen den Q Febr. 1681, mindre lägenheter få, enär Hemmantalen jemföras, vidkännas en större afgift vid Capellans Sädens utgörande än den, som erlägges af de större, och att således en rättelse härutinnan synes af billigheten påkallad; men, då jemkning i detta fall icke kan ega rum, utan att antingen förminska Capellanernes nog knappa vilkor eller ock betunga de större
Hemmansdelarne med en i samma mån förhöjd afgift, sorn den för de mindre nedsattes, och hvilken sednare åtgärd vore att förnärma egande rätten „ så är Utskottet i sakens nuvarande skick icke i tillfälle att kunna tillstyrka någon sådan förändring, hvarigenom en billigare fördelning af skyldigheten, rörande utgörandet af Capellans löne-spannemål, skulle åstadkommas; dock underställes detta vördsamt R.
Ständers egen upplysta pröfning..
VtsJc.
Betänkanden. 335 N:r 72.
Antom den 10 Maj 1823.
Betänkande, 1 anledning af vackt fråga oja upphäfvande af den Innevånarne i en viss trakt af Elfsborgs
Tja detta Utskott hafva blifvit remitte - rade:
Ifrån Högvordige PresteStåndet: 1:0 Memorial af Herr Prosten Sundius, hvari yrbas förbud emot Gårdfarihandlare, emedan de tillskynda Landet mycken skada, genom utspridande af luxe ibland Allmogen. 2:0 Af Prosten Grevillius, som anförer, att Gårdfari-handelsrättigheten ej borde förbjudas, men kraftiga författningar vidtagas till Lurendräjeriers hämmande; Att den directa Smyghandel, som en del Gårdfarihandlande etablerat, måtte förhindras, och missbruken i den Gårdfarihandlare medgifna rättighet på det strängaste bestraffas; samt att det fullkomliga upphäfvandet af denna rättighet borde uppskjutas, tilldess man kunnat erfara verkan af Kongl, Maj:ts nyligen utgifne Förordning.
Prosten Grevillius finner billigt, att visse Härader i Elfsborgs
Län fått rättighet att idka Gårdfarihandel, då desse Häraders innevånare / 336 Besv. och Ekon.
Betankancteit. med sitt ringa lönande Åkerbruk skulle,, utom denna Handel , vara urståndsatte att fylla sina nödvändigaste behof, och än mer att lemna något till Staten.
Härvid har Prosten Lindroth till Ståndets Protocoll andragit, att Landshöfdinge-Ämbetena, i de Län, där Gårdfarihandel bevisligen gör skada, borde genom Kronobetjeningen ärli* gen infordra upplysningar om missbruken i denna handel, för att finna rätta sättet till deras förekommande; Och har Herr Biskops pen Doctor af Wingård likaledes ansett Gårdfarihandel såsom en nödvändig
Näringsgren för den ofruktbara och icke odlingsbara delen af Elfsborgs Län, samt trott, att man borde inhemta några års erfarenhet af Kongl. Maj:ts omnämnde utgifne Nådiga Förordning, innan ändring föreslås» Ifrån Vallofl. Borgare-Ståndet, 1:0 Memorial af Herr Hieleister,hv&ri åsyftas ett fullkomligt upphäfvande af Gårdfarihandlares privilegier, men att derjemte en ordentlig undersökning borde på stället ega rum, för att utröna, huru vida Jordbruket ännu befinnes så litet lönande, att, vid upphäfvandet nämnde privilegier, någon nedsättning af Kronans skatter för längre eller kortare tid bör beviljas.
Dessutom hafva Herrar Bäckman, M. Linds bröm, Wallström, Danielsson, Cronius, Ehinger, Langenberg, Egge och Lenning, rörande Eesv. och Ekon.
Iltik.
Betänkanden. 357 denna fråga till Ståndets Protocoll afgifvit sine meningar, hvilka i det hela åsyfta samma ändamål» Herr Bjuhr har tillagt, att det vore högst orättvist, att lita Västgötha allmogen, genom sin Gårdfarihandel, betaga andre provincers innevånare, som äfven tillverka tygväfnader, afsättning på sina tillverkningar. 2:0 Af Herr Palm, som yrkat, att Gårdfarihandeln, såsom oumbärlig för flere tusenda menniskors bärgning, måtte förblifva orubbad, helst skatten till staten och det allmänna deraf ingår, och den således ej är skadlig för landet, utan endast missbruken deri, som böra förekommas genom författningar, som noga efterlefvas.
BondeStändet, 31:0 Af Johan Bengtsson, hvari Gårdfarihandelns inskränkande föreslås, att Landshöfdingeämbetet uti Elfsborgs län må förbjudas, att till någon, eho som hälst, utfärda Pass för Gårdfarihandel idkande inom de provincer, som ligga Norr och Vester om Hernösand, och att dessa provincers Laudshöfdingar autoriseraSj att låta till hemorten affärda de der anträffade Gårdfarihandlare, samt att det gods, de medföra, bör vara underkastadt confiscation, till förmån för Läns-Lazarettet.
Fröt. 1823, 8‘de Sami. N:r *2, 358 Besv. och Lion.
Utsk, Betänkanäen. 2:0 Af Niis Håkansson från Kronobergs leijl, som önskar, antingen ett bestämdt för* bild emot Gårdfarihandlares kringvandring, eller ock frihet för en hvar, att å olofliga varor göra beslag och njuta till godo beslagare andel.
Nils Håkansson anmärker, att dessa kringvandrande handlande borde använda sin tid och arbetsförmåga på nyttiga näringar och bereda sig bärgning på samma sätt som Vermländningar och Dalkarlar, hvilka till en stor del kunna, likasom innevånarne i Elfsborgs
Län, klaga öfver en hård och ofrugtsam jordmån, förenad med andra olägenheter, såsom stark frost m. m. 5:0 Af Anders Danielsson, deri han yttrar den mening, att Gårdfarihandelns upphäfvande eller inskränkande, på hvad sätt det än sker, aldrig kan medföra en sådan nytta, som motväger den, hvilken genom Gårdfarihandelsrättigheten eger rum.
Dessutom hafva vid frågans öfverläggning flere Ledamöter, till Ståndets Protocoll, yttrat sig, rörande detta ämne, nemligen J- Longberg, Carl Bergman, Michaelsson, från ‘Gefleborgs Län; Anders Nilsson, Nils Månsson, från Malmöhus Län; Anders Joachimsson, Anders Sandsten, från Jönkö' pings Län; Pehr Bengtsson, från Halland; Nils Håkansson, från Christianstads Län; Per Persson, från Stockholms län; Anders Nilsson, från Carlstads län; Peter Anders - Besv. och Ekon.
Betänkanden, 359 Son, Börje Börjesson, från Halland; Johannes Andersson Myrin, Anders Larsson och Olof Håkansson, från Elfsborgs-län; Johannes Andersson, från Skaraborgs län, samt Erik Ersson, från Örebro län.
Utskottet har tagit i noga öfvervägande, hvad sålunda andraget blifvit, och anser sig, efter föregången pröfning af alla hit hörande omständigheter, böra fästa Riksens HöglofL
Ständers uppmärksamhet på de landsförderfliga följder, sorn den så kallade Gårdfarihandeln medfört.
Då man i allmänhet ansett det medföra skadliga verkhingat, att utländska fabricater och lttxartiklar nationen påfördes, och till förekommande deraf vidtagit ganska kostsamma åtgärder, så synes det icke stå väl tillsammans med denna grundsats, att några få ' medborgare skulle hafva uteslutande handelsrättigheter, under hvilkas skydd de kring rikets alla delar utsprida förbudna öfverllödsvaror.
Det har väl icke Undfallit Utskottets uppmärksamhet, att härvid kan invändas, det sådant är missbruk och icke en medgifven rättighet; samt att Kongl. Majit, under den 5 Juni 1822, utfärdat en författning, hvarigenom starka band synas laggda på Gårdfarihandeln, till förekommande afsådana missbruk och denna handels skadliga verkningar; Men Utskottet åberopar häremot en långlig erfarenhet deruppå, att de Öfverklagade missbruken icke kunna Eesv. och Ekon.
Éetänkanden. genom några författningar förekomma», att mångfalldiga försök förut blifvit, i det afseendet gjorde, och att det just äro de öfverklagade missbruken, som göra sjelfva handelsrättigheten förmånlig och lönande; hvadan man icke för tidigt torde nu hafva kommit till den slutsatsen, alt lill upphäfvandet af de skadliga följderna gifve» ej något annat medel än att upphäfva rättigheten sjelf.
Ehuruväl den skada, som Gårdfarihandeln tillskyndat riket, är så allmänt känd och af erfarenheten så tillräckligt å« dagaiaggd, att en framställning deraf synes åtminstone öfverflödig, har Utskottet likväl icke trott sig böra underlåta, att anföra de egenteliga och stora olägenheter, hvarpå Utskottet grundar sin öfvertygelse derom, att denna handel bör upphöra.
I sådant afseende åberopar
Utskottet det sedeförderf, sorn derigenom hos nationen utbredes.
Det är sällsamt nog, att i en tid, då man, genom de strängaste förbud mot införsel af utländska luxvaror, velat hämma öfverflödet och förekomma eller afhjelpa den så kallade underbalancen i handeln, har man icke förbjudit en annan handel, som tydligen bereder en moralisk undervigt hoa den mest oförderfvade och för luxens skadliga retelser annars otillgängliga delen af Nationen.
Genom den resande SkålVastgöthen blir den utländska grannlåtsvaran Besv. och Ekon.
541 under Bondens tak Först känd, genom hon» om underhålles yppigheten hos den arbe* tande folkklassen.
Med en särdeles skicklighet vet han, att med sina retelser locka den idoga Landtmannens qvinnor, harn och tjenstefolk.
Hans varor blifva snart för dem ett nödvändigt behof, och följderna visa sig i förhållande derefter: uttömda tillgångar, obestånd, skuldsättning, lättja, högmod, brist på arbetsförmåga och förderfvade seder.
Jemte den skadliga rigtning till lättsinnighet och flärd, som sinnet erhåller, bör ej heller förgätas det förakt för inhemska tillverkningar, hvilket genom den utländska grannlåtens obehindrade utspridande beredes; Äfvensom att vid dylika tillfällen ett äfventyrligt utprånglande af Arsenik och andra förbjudne medel icke sällan sker.
Pä alla dessa förenade skäl, och sedan allmänna opinionen synes hafva temmeligen säkert stadgat den mening, att Gårdfarihandel, sådan den nu utöfvas, är en kräfta, som bortfräter den allmänna välmågan hos allmogen och bereder dess moraliska försämring, anser Utskottet sig böra vördsamt tillstyrka Riksens Höglofl.
Stan» der, att hos Kongl. Maj:t. i underdånighet anhålla: det ej mindre städerneBorås och Ulricehamn, än ^ allmogens i Marks, Vedens, Bollebygds, As, Geseneds, Kinds och Redevägs härader i Elfsborgs
Län från läng - 34® Besv, och Ekon.
Betänkanden, re tider tillbaka förunnade rättighet, att utöfva Gårdfarihandel, måtte helt och hållet upphäfvas; Hvilket dock, jemte flera Ledamöters särskildta anförande, Riksens Höglofl, Ständers egen upplysta ompröfning vördsamt underställes, Stockholm den 2 Maj 1823, Transsumt af Protocollcn, haline uti Riksens Höglofl Ständers Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskott den 2:dra och 3'dje Maj 182g.
S. D. Herr Benning anförde: ’’Det föreslagna.
Betänkandet, rörande Gårdfarihandeln, föranledde vid sista föredragningen åtskilige anmärkningar, och öfver de hufvudsakliga af dem, jag uppfattade, anhållet jag, att få yttra mina åsjgter, Det anmärkes som olämpeligt, att man nu hos Kongl, Maj:t, skulle begära förändring af en Författning, rörande Gårdfarihandel, ännu ej fyllest årsgammal.
Jag delar visst denna tanka och har hittills haft en synnerlig böjelse, att ekonomiska Best), och Ekon.
545 stadgar, lika litet som andra Författningar, skulle vara föremål för täta omvexlingar} men jag måste öfvergå från denna kära föresats, sedan jag kommit i erfarenhet, att dylika förändringar äro snart sagdt hvardagshändelser, må hända föranledde af bristande princip-enhet vid Författningars stadgande.
Då jag tager mig friheten åberopa Kongl. Maj:ts Nådiga Förklaring den 27 Febr. innevarande år, öfver Kongl. Kungörelsen den 9 Jan. 1822, rörande Smideshandeln, lika med detta Högloft.
Utskotts nyligen afgifna tillstyrkan, det Kongl. Majrts Nådiga Circulär den 14 Dec. 18191 rörande Lumpsamlare, måtte genom en ny författning i samma ämne till sin kraft och verkan upphöra, tror jag mig utan flera anföranden hafva styrkt, det Kongl. Maj:t ej är fremmande för insinuationer, om författningars täta förändringar, hvarföre den om Gårdfarihandeln ej bör blifva ett undantag, om behofvet sådant påkallar.
Vidare yttrades, att närvarande tidpunct skulle vara särdeles olämplig till den föreslagna förändringen, nu, då näringsfrihetens utvidgning är i fråga, det kan jag likväl ej inse, tvärtom tyckes mig nu tiden vara inne, att göra slut på den mycket öfverklagade Gårdfarihandeln, då så många andra förändringar i Landets näringar och handelsrörelse äro å bane, ingalunda finnande deraf följa någon inskränkning i närings - 344 Be sv. och Ekon.
Bttankänden. friheten, endast i sättet att utprångla det tillverkade.
Jag kan ej finna, huru de författningar om handel, handtverkerier och gerningsmän, som vi ega att förvänta, skulle fä någon enhet, så vida Elfsborgs läns sju häraders, As, Vedens, Kinds, Marks, Bolleryds, Gösmeds och Redvägs invånare skulle från efterlefnaden undantagas.
För min del skulle jag tro, att näringsfriheten inom Elfsborgs
Län skulle snarare befordras än aftaga, om dess hemmansegare, lika med andra länets invånare, använde deras arbetskrafter hemma, och ej genom kringvandrande gjorde tusendtals dagsverken onyttiga för sig sjelfva och för staten.
Penningrörelsen, ej mindre i Elfsborgs än närgränsande
Län, anses genom Gårdfarihandel^ upphörande bomma att lida; det medger jag bunde val i någon mån inträffa, men skulle troligen snart, genom en inom Länet bibehållen arbetskraft, komma i ett naturligare förhållande än nu, då denna tillgång för det mesta tillskapas på bekostnad af aflägsna orters, genom denna handel, till fåfänga uppmuntrade tjenstefolk.
Den magra jordmånen i de sju härader, hvilkas invånare ega rätt till Gårdfarihandel, anses som hufvudskälet för bibehållandet af denna tillåtelse.
Deremot tager jag mig friheten anmärka: att Kongl.
Maj-ts Befallningshafvande! i Elfsborgs
Län fem års Besv. och EAon.
Betunhanden.
345 berättelse för förlidet år upplyser: att, ehuru Sju Härader i Vestergötland erhållit rättighet till Gårdfarihandel, är det likväl endast Kind, Redväg och As, hvilkas innevånare i allmänhet begagna en sådan rättighet.