Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Herr Friherren har ibland desse räknat, att, då genom en äldre författning vore föreskrifvit, det i strömmar, der Kungsåder icke finnes, en sjettedel af strömmen borde lämnas öppen, skulle ock, enär detta åsidosattes, endast behöfvas att anlita Konungens Befallningshafvandes handräckning till öppnande af berörde del af strömmen, men att, genom en efter sistledne Riksdag utkommen Förordning, en sådan föreskrift skall blifvit Konungens Befallningshafvande till iagttagande ålagd , att hvarje sådan sak bör till Domstolen forvisas.
— På sådan grund har Herr Friherren anhållit, att den förstnämnde Författningen må i sin kraft varda bibehållen och Konungens Befallningshafvande äga, att, utan omväg af Domares pröfning, genast låta på grannarnes begäran värkställa hvad samma Författning bjuder, enär sig visar att stängningen af förenämde en sjettedel af strömmen är dem till förfång och att den icke tillkommit i den ordning allmänna Lagen om vattu-värks anläggande stadgar.
Detta Memorial tillika med hvad deremot af Friherre Carl af Nordin skriftligen är vordet anmärkt, har dill Lag - Utskottet blifvit re - 184 Lag-Utskottets Betänk anden'. roitteradt; Och har Utskottet ansett det Herr Friherre Stael von Holstein, med den af honom omnämnde, sedan sistledne Riksdag utfärdade Förordning, haft afseende på den af Kongl.
Majit, i anledning af Riksens Höglofl.
Ständers i underdånighet gjorde hemställan, den 6 Augusti 1^15 utgifne Nådiga Kungörelse, om Kongl. Majits Befa|lniDgshafvandes rättighet, att upp* taga Klagomål öfver nya vattu-verks anläggning eller gamla vattuvärks obehöriga förändring; men sorn den samma, jemte förklarande, att hvarje företag af vattu-värks ägare, att, utan behörigt tillstånd, antingen uppföra nya sådana värk, eller verkställa förändringar af de gamla väiken utöfver de sammas förra beskaffenhet och tillåtelse, innefattade en lagstridighet hvaruti rättelse snart borde vinnas, till beredande hvaraf forordnas, att 1 berörde fall Konungens Befallningshafvande böra, sedan vattu-verks ägaren i laga ordning blifvit hörd, meddela det förordnande angående vattu-värkets förändring eller utrifvande, som med Eag och I Örfattningar är öfverensstämmande; Altså och enär omförmäidte Kungörelse således icke gjör någon ändring uti hvad förut är vordet om Kungsådras bibehållande föreskrifvit, utan tvärtom lämnar tillfälle till en genare och skyndsammare åtgärd för erhållande af rättelse, då sistberörde föreskrifter öfverträdas, genom det den kan vinnas medelst Executiva magtens handlägning, och den vidlyftigare samt långsammare omgång dervid icke behöfver vidtagas, att vid Domstolen göra frågan derom anhängig, finner Utskottet» att hvad Herr Friherre Stael von Holstein med Lag-Utskottets Betcinkanden, 185 ifrågavarande motion afsedt, redan är bestämdt ecb att således det icke kan vara behöfligt att meddela en sådan Författning, som Herr Friherre Stael von Holstein velat föreslå, hvilket Utskottet alisa ej kan tillstyrka.
Dock varder detta Fiksens Högloflige Ständers vidare pröfning vördsamt understäldt.
Stockholm den ao Februarii 18 18.
Ständers LagUtskotts Betänkande öfver Herr Borgmästaren jfH.
Ekstrands Memorial, angående förtydligande af Lagens stadgande uti 17 Cap. Giftermåls-Balken, om beräkningsgrunden för beloppet af fördel.
H-os Vällofl. BorgareStåndet har Herr Borgmästaren J. H. Ekstrand, uti ingifvit Memorial, anmärkt, att olika meningar af Domstolarne blifvit fattade, angående Hagens föreskrift uti 17 Cap.
Giftermåls-Balken om fördel, enär någre anse densamma endast böra beräknas af lösören, men andra ater antagit, att fördelen borde utgå både af lös och fast egendom i boet.
Herr Borgmästaren, som sökt ådagalägga, att den förstnämnde af desse beräkningar vore den, hvilken instämde med hvad ,Lagstiftaren uti berörde stadgande åsyftat, har dock förmält sig genom nämnde motion i synnerhet hafva för ändamål att fästa uppmärksamheten på behofvet af ett bestämdt förordnande i berörde ämne, hvar - i86 Lag-Utskottets
Betänk anden. igenom må förekornmas, att hädanefter tvister i afseende derå uppstå och såsom hittills pä olika sätt af Domstolaine varda behandlade.
Denna til!
Lag-Utskottet remitterade motion har hos Utskottet i öfvervägande kommit; Och ehuruväl, efter Utskottets tankaj det bör anses ostridig!; att då uti förenämnde Capitel af Giftermåls Balken är stadgadt, det Man eller Hustru, som efter lefver, må uttaga sin fördel af bo oskifto i hvad hatt eller hon helst vill af lösören, men tillika blifvit förordnad!, att. fördelen ej finge öfverstiga tjugonde delen deraf, Lagstiftarens mening så mycket mindre kunnat vara annorlunda, än att beräkningen af berörde andels belopp borde ske endast af de i det oskiftade boet varande lösören, som icke allenast sådant utmärkes genom lernnade rättigheter för Enklingen eller Enkan, att af desse lösören få uttaga hvad han eller hon helst vill till sådant belopp, som nyss är nämndt, utan ock uti det följande af §. är förklaradt, att då Boet är fattigt eller ringa, Enklingen eller Enkan må taga sin fästningaring, dageliga säng och nödige gångkläder, änthå att det något öfver tjugonde delen stiga kunde; Dock som Utskottet tillika funnit, det berörde tydning af Lagbudet icke är så tillräckligen bestämd, det ju olika begrepp bos Domare kunna derom uppstå, hvilka således föranleda till vidlyftigare och kostsammare Rättegångar, tror Utskottet sig äga anledning tillstyrka, det, genom utfärdande Förklaring öfver detta Lagens rum, ma till vederbörandes efterrättelse förordnas, att efterlefvande makas fördel till det för densam - Lag - Utskottets Betänkanden. ina i Lagen utstakade belopp, icke* ma af annan det oskifode boets egendom bieräknas och utgå, än af den i boet befintliga lotia egendom.
Ständers vidare pröfning varder detta vördsamt öfverlemnadt.
Stockholm den 20 Februarii 1&1.S - N:r 51.
Ständers Lag-Utskotts ytterligare Betänkande uti den väckte och till Utskottet äter-remitterade fråga, angående förändring uti strajfet för Hållkarl, som fordrar drikspen.ningar af resande, eller dem med ovett 0- fredar.
Ridderskapet och Adeln, Högvcirdige Preste-Ståndet och Vällofl.
Borgare-Står,ul#t hafva till Lag-Utskottet åter-remitterat det af Utskottet den 8 sistledne Januarii afgifne, och vid skedd föredragning i Hedervärda BondeStåndet bifallne utlåtande, hvarigenom Utskottet ansett sig icke kunna tillstyrka någon ändring uti det ansvar, som genom Kongl.
Förklaringen den ii December 1 766 är stadgadt för Hållkarl, sorn af den resande fordrar drikspenningar, eller honom med ovett ofredar.
De Anmärkningar, hvilka vid berörde utlåtande blifvit gjorde, samt till det sammas återremitterande föranledt, bestå uti följande andraganden, nemligeh: hos Höglofl.
Ridderskapet Lag- Utskottets Betänkanden', och Adeln af Herr Cederskjöld, Herr af Brinkman, Herr Munk af Rosenskjöld , Herr Mannerstam och Herr Friherre Stael von Hollstein, att det-skulle vara olämpligt, dat en Hållkarl kan blifva förfallen till spöstraff, endast för det att han af den resande begär drikspenningar, enär någon egentlig brottslighet deruti icke borde förefinnas och det järn väl skulle bero af den resandes eget välbehag att meddela Hållkarlen sådan belöning, eller att hans begäran derom afslå: att svårare bestaffning för en så beskaffad åtgärd af Hållkarlen skulle honom drabba, än om han afhänder den resande eller annan person penningar genom föröfvad stöld; och att således för de företag af Hållkarl, att begära drikspenningar, endast penninge-böter borde äga rum; hvarförutan Herr Friherre Stael von Hollstein ansett, att spöstaff å sådane förbrytelser, som de ofvan omförmäldte , skall vara en lemning af forntidens barbari, då, genom ett sådant straff, den person, som det samma lidit , finner sin framtida välfärd förspilld; äfvensom Herr af Brinkman föreslagit, att någon lämplig taxa borde fastställas , enligt hvilken en viss afgift bestämdes , som den resande borde för hvarje skjutshäst, han erhåller, till Hållkarlen erlägga såsom belöning för dess besvär vid uppbådningen; hos Högvördige Preste-Ståndet af Herr Professoren Doctor Wijkman, Herr Biskopen Doctor Almqvist, Herr Prosten Fröberg, med flere Ståndets ^Ledamöter, att det af någre utaf Utskottets Uadamöter föreslagne prygelstraff skulle vara det mäst passande för Hållkarlar, då de fardra drickspenningar af den resan'd eeller ho» La g-Ui skottets Betänk anden. 189 Dom ofreda, hvilket stralF Herr Biskoppen Doctor Almqvist dock ansett icke bora användas för det förstnämnde förhållandet, som borde med penninge-böter få försonas; och hos Vallofl. Borgare-Ståndet af Herrar H. N. Schvan, Hohn, Schotte^ Arfvidsson, Eckhoff, Örnberg, Leffler, Hällström, och Westin, att spöstraff, som endast borde åtfölja gröfre brott, icke vore förenligt med beskaffenheten af de förbrytelser, hvilka nu vore i fråga, då brott och straff alltid borde vara i förhållande till hvarandra, hvarvid någre af bemaldte Ledamöter föreslagit, det någon särskilt och mot förbrytelsen svarande påföljd för Hållkarlen måtte utsättas, enär han med otidighet bemöter den resande; hyar järn te Herr Kjellan* der förmält sig vara af den tanka,
att frågan borde till Kongl. Maj:t i underdånighet öfverlemnas, för att, efter infordrade underdåniga yttranden af Dess Befallningshafvander, huruvida det nu i Författningarne stadgade bestraffnirtgsBätt i och för Hållkarlars förseelser borde förby tas, den samma till Nådig pröfning företaga.
Detta allt har Lag-Utskottet till förnyadt öfvervägande låtit förekomma; Och som Utskottet funnit, att stadgandet uti 14 §. af Kongl. Majus ofvan omförmäldte Nådiga Förklaring den 11 December 1766 icke egenteligen har afseende på den händelse, då Hållkarl med höflighet till en resande framställer begäran om erhållande af drickspenningar, hvilken åtgärd e» huru i sig sjelf obehörig, icke kan medföra nå-} gra menliga följder för den resande , enär för honom, utan hinder eller uppehåll i dess fortkomst är öppet, att, efter eget godtfinnande, bet Lag-Utsköttets Eetiinkandm. vilja eller afslå berörde anhållan, hvarföre ock Utskottet ej inser någon anledning till den förmodan, som skulle besagde stadgande till sådane händelser blifva tillätnpadt, eller ens möjlighet, det laglige åtal dera skedt, utan Författningen , geuom det begagnade ordalag fordrar drickspenningar, synes nog tydligen utmärka, att Hållkarlens förbrytelse skall bestå deruti att han såmedelst tvingar den resande alt mot dess vtllja tilldela sig berörde belöning , det
Hållkarlen icke utan dylik vedergällning kan förmås att förhjelpa den resande medelst anskaffande af de hästar, som denne för sin resas fortsättande behöfver, hvilket förfarande innefattar en så beskaffad brottslighet, att den nära gränsar till det utbrott att med ovett eller otidighet bemöta deri resande, hvilken för dess ofta högst angelägna fortkomst är beroende af Hållkarlens förhållande vid uppfyllandet af de honom åliggande skyldigheter, och genom åsidosättandet deraf samt det uppehåll den resande derigenom tillskyndas äfven ofta större skada kan för honom inträffa än om genom stöld en mindre betydlig egendom honom afhändes; Altså och enär, efter Utskottets tanka, uti alla sådane Författningar och stadganden, som blifva vidtagne uti de ämnen , hvilka röra en för bibehållande af Allmänna säkerheten nödig PoJice och ordning uti ett Samhälle, det icke biifver möjligt eller till ändamålet ländande, att iagttaga den Systematiska jämnhet i förhållanderne emellan brott och straff, som uti den Allmänna Criminal-Lagstiftningen bör vara rådande, och deraf äfven föijer, attén fullkomlig Lag.Utskottets Betänkanden. i<ji öfverensstämmelse och jemförelse emellan desse Uagstif tningar icke kan äga rum , saint i öfrigt Utskottet befarar, att förslaget till förändrande af det för nu ifrågavarande förbrytelser stadgade spöstraff till prygelstraff, möjligen skulle! kunna, då denne sistnämnde bestraffning i hemlighet verkställes, föranleda till missbruk af dem, sorn äga att det ådöma, eller åtminstone till eri mera sträng tillämpning och användande deraf, än vederbör, finner Utskottet, på des. se med de flere uti dess förra utlåtande andragne skäl, sig icke kunna frångå eller förändra hvad deruti är vordet yttradt; Äfvensom Utskottet anser det hvarken blifva lämpligt eller till åsyftade ändamålet ländande, att bestämma någon viss afgift af den resande till Hållkarlen för hvarje häst den förre begagnar, hvilket ock skulle utgöra en förhöjning i nu stadgade skjutslegan.
De af Utskottets Ledamöter, som vid affattandet utaf berörde utlåtande varit af derifrån skiljaktig mening, förklara sig dervid nu äfven förblifva.
Riksens Högloflige Ständers ytterligare pröfning varder såledesdetta vördsamt understäldt.
Stockholm den 20 Februarii 1818.
Utdrag af Protocollet, hållit uti Riksens Högloflige Ständers Lag-Utskott vid Urtima Riksdagen i Stockholm den 2o Febr tiar i i 1818.
Q D. Till öfvervägande företog Lag-Utskottet ig2 Läg-Utskottels Betiih&anden. hvad, enligt ankommit Utdrag af det hos Valloflige Borgare-Ståndet den 24:de nästledne Januari! hällne Protocoll, vid dä skjedd föredragning af Utskpttets den 7 i samma månad afgifne utlåtande, i anledning af vickt fråga örn inskränkning af Domares och Executorers rättighet att meddela Gäldenärer anstånd med betalningen af lagsökte fordringar , är vordet deremot anmärkt; Och som Utskottet fann, att berörde anmärkningar agde till föremål att visa, dels att Gäidenären, under den längre tid, som åtgår för lagsökningen af en förfallen skuld, och äfven sedermera innan verkställighet å det i sådant inål meddeldté Utsläg kia följa skall njuta tillräckligt utrymme for att förskaffa sig medel till godtgörandet af det ådömde, dels att uppehållet, genom Gäidenären ytterligare meddelt anstånd, både kan föranleda dertill, att han emedlertid får tillfälle att förskingra sine tillgångar och jemväl medföra betydlig olägenhet och skada för fordringsägaten, samt dels att, då alla aftal borde vara heliga och någon rubbning deruti icke borde kunna af någon understödjas, det dermed icke skulle vara förenligt, att den emellan enslcililte afslutade öfverenskommelse om viss tid för betalande af ett erhållit
Uån blefve bruten genom berörde tids förlängande; men Utskottet tillika ansåg, att då någon ovilkorlig rätt icke är Domare eller Executorer gifven, att förunna Gäldenären dén förmon af någon tids anstånd med afbördandet utaf den skuld, hvarföre han lagsökes, utan samma rättighet dels beror af skuldförbindelsens beskaffenhet, dels är förenad med skyldigheten Lag-Utskottets Betankandéhi ig j
Sitt pröfva saken och huruvida den kan tala dröjsmål, samt det i öfrigt är hvar och en försträcknings-gifvare öppet, att, om han vill för sig bevara en skyndsammare utväg till utfående af det försträckte, i händelse låntagaren vid förfallotiden brister i godtgörandet deraf, förse sig med en så beskaffad handling å lånet, som betager tillfälle till rneddelände af anstånd för värkställigheten deraf; Altså, och enär jemväl de öfrige Trenne Riks-Stånden, enligt Utskottet tillsände Protocolls-Utdrag, redan bifallit Utskottets ofvanberörde Betänkande, fann Utskottet sig icke kunna förändra det deruti framstäldte yttrande; Och skulle, genom Utdrag af1 detta Protocoll, Vällofliga JBorgare-Ståndet här* %in vördsamt underrättas» Njr 53.
Be* tänkande, rörande den af Riksdags-Full* mäktigarne Nils Mänsson frän Malmöhus Län och Carl Fredrik Berg frätt Götheborgs och Bohus
Län väckte fråga om upphäfvande af Kongl.
Kungörelsen den 26 November 1816 angående sättet för en menighets hörande i ens kilte tillåt lige är en der.
tJti serskildte till Hedervärda Bonde-Ståndet inlemnade Memorialer hafva Riksdags-Fullmäk'
Bihang till Riks.St, Prof. tSn • ipS- r-dt Stml.
N:r *f. tx. Lag-Utskottets Betänkanden. tigarne Nils Månsson från Malmöhus Län och Carl Fredric Berg från Götheborgs och Bohus
Län, med hvilken sistnämnde Riksdags-Fullmäktigen från berörde Län, Johan Leiditz, sig äfven förenat, yrkat, att den af Kongl. Maj:t den 26 November 1816 utfärdade .Nådiga Kungörelse , om sättet till en menighets-hörande 1 enskilte tillåtelige ärender, måtte till sin verkan upphäfvas.
I sådant afseende är af Nils Månsson anfördt, att Svenska Folket alltid gjort sig kändt för egen böjelse till allmän ordnings bibehållande samt för lydnad af Lagar och Författningar; att nationen funnit sinära och stolthet uti medvetandet så val af det förtroende
Styrelsen ägde till desse tänkesätt hos allmänheten, som ock deraf, att den till ett sådant förtroende gjort sig förtjend; att Nils Månsson trott sig finna en afvikelse uti uttrycket af Styrelsens berörde förlitande på Folkets rena tillgifvenhet för ordning, genom stadganderne uti ofvannämnde Kungörelse, medelst hvilken blifvit förordnadt, att hvar och en enskilt person, som önskar, att för ortens gemensamma fördel samråda med llere Socknars eller Häraders in» vånare, vid utstakadt ansvar, åligger att, ehvad ärendet skall afhandlas genom Sockne-Ombud, eller kan fordra vederbörandes allmännare närvaro , anmäla sådant hos Krono-Fogden i Orten, för att erhålla hans påskrift å de om berörde sammankomst utgående Kungörelser, äfvensom att Krono-Fogden, eller, i händelse af förfall för honom, någon af denne förordnad pålitlig Krono-Betjent, skall, p! nämnde persons förskjutande kostnad, vid sammankomsten Lag.Utskottets Betänk anden. igj * Sig inställa, till hvilken ock ett skriftligen författadt och underskrifva exemplar af beslutet dervid, bör aflemnas, innan sammankomsten af honom upplöses; och att Nils Månsson uti desse föreskrifter väl icke insåg någon minskning i friheten för enskilte att om sine angelägenheter öfverlägga, om icke dertill skulle räknas det obestämda uti Krono-Fogdens befattning med sammankomstens upplösande, roen att de samma likväl kunna medföra 6adana olägenheter, att stundom i ett ärende, sorn fordrar skyndsamhet, ändamålet för den tillämnäde sammankomsten kunde till intet göras genom tidsutdrägten vid iakttagandet af det, som i förrberörde måtto vöre förordnadt, såsom exempel hvarå Nils Månsson uppgifvit de händelser, antingen att med någon menighet öfverenskommelse skall innan lätalie-tidens slut träffas angående fullföljandet af en den samma gemensamt rörande Rättegång, eller då, enligt behörigen fastställd Brandstods-förening, något Härads invånare skola innom kort tid efter timad brandskada af Styresmännen kallas, att genom Sockne.
Ombud taga kännedom om förhållandet.
— Riksdags-Fullmäktigén Berg har åter ansett, att af ifrågavarande Författning kunde blifva att befara, det äfven SocknestämmOr komrno att betraktas såsom olagliga folksamlingar; Och då dét vöre en dyrbar rättighet för Svenske Märt, att på de ställen, lämpeligast funnes, få sammanträda och öfverlägga om sine angelägenheter, under iakttagande af de för allmänna lugnet fastställde stadganden, samt detta vanligeil verkställdes i SoCknestämmor, hvarest ibland Lag-Utsfiottets
Betankandeul annat behandlades de ämnen, som röra l^öraamlingarnes Ekonomi; så funne Berg någon, anledning icke vara till behofvet att vid dylile tillfällen Krone-Fogden, eller någon af honom dertill förordnad Krono-JBetjent, borde vara närvarande.
I följd af skedd remiss utaf berörde Memorialer till Fag-Utskottets handläggning, har XJtskottet tagit i öfvervägande hvad uti de samma är vordet framstäldt, hvaröfver Utskottet nu får meddela dess utlåtande.
Utskottet finnér det vara ostridigt, att en oafbruten vördnad och tillgifvenhet för Styrande Makten samt lydnad af dess bud och Lagarne, i förening med en sjelfmand böjelse för allmän ordning och, stillhet, alltid utgjort de egenskaper, som förmonligt stämplat lynnet hos Svenska Natia-1 liep, äfvensom att desse tänkesätt alldrig varit misskände af Styrelsen, utan att den tvertom städse funnit sig derom öfvertygad, och derå, sä väl i yttranden, som öppne handlingssätt, meddelt nationen de inäst taiande bevis.
Utskottet har ock icke kunnat inse minsta anledning dertill, som skulle af den ifrågasatte Kongl.
•Kungörelsen, den 26 November 1816, om sättet för en menighets hörande i enskilte tillåtelige ärender, någon grund kunna hämtas till den förmodan, det Regeringens förtroende till Folket ^-blifvit förändradt eller förminskadt, då berörde Författning icke betager menigheten tillfälle att få till nödvändige samråd och öf~ verläggningar i Joflige ämnen sig församla; Men som det måste blifva nödigt och jemväl oum« gängeligt for bibehållandet af allmän ordning Bag-Utskottets
Betänkanienl jgf *ch säkerhet, samt till förekommande af möjligen inträffande företag'till störande deraf, att Styrelsen äfvensom de, hvilka af den samma äro tillsatte att vården och tillsynen deröfver hafva, böra äga kännedom ej mindre om så be* skaffade samlingar af menigheter, än jemväl om deras ändamål och de ämnen, hvilka dervid förekomma och afhandlas; Så anser Utskottet sig ock endast uti bemälte
Författning igenfinna ett ytterligare prof af den försigtighet och vårdnad, Regeringen alltid haft ospard för Statens och dess medlemmars lugn och säkerhet, Enär nu härtill an vidare får läggas alt, vid en behörig tydning af de i meranämde Kungörelse gifne föreskrifter, Utskottet icke kunnat inse möjligheten af de händelser, dem Riksdags-Fullmäktigen Nils Mänsson sökt framställa, vid hvilka berörde föreskrifter skola föranleda till så beskaffade olägenheter, som Nils Mansson velat befara; Och hvad åter Riksdags-FulR mäktigen Berg anat, som skulle, hvad uti ifrågasatte stadgandet innefattas , kunna hafva afseende på de Eaglige sammankomster x Socknestugor vid vanlige Socknestar-nmor , hvilka i Församlingarne Inträffa, i ändamål att invånarne uti desse må rådgöra och afsluta örn Socknens Ekonomiska angelägenheter, för hvilka sammanträden jemväl nu mera uti Kongl. Förordningen den 26 Februarii nästlidit år bestämmelser äro gifne, desto mindre är med förstnämnde Författnings innehåll instämmande], som deruti tydligen utmärkes, att den blott rörer de sammanträden af flere Socknar eller Härader till gemensam öfverläggning,kantingen ge - jg8 Lag-Utskottets
Be tänk anden. norn Sockne-Ombud eller Wederbörandes Allmännare närvaro, hvilka af enskildt person varda medelst utfärdade Kungörelser, utsatte och bestämde; finnér Utskottet sig icke böra tillstyr, ka bifall till förrbesagde väckte förslag om oftanämnde Författnings upphäfvande.
Riksens Höglofl, Ständers närmare granskning varder dock detta vördsamt understäldt.
Stockholm den so:de Februarii 1818.
Betänkande öfver de af Herrar A. L.
Schvan och Jacob Lindström, uti serskildt e Memorial, gjorde förslag angående beloppet hvarunder enskilde personer icke må vara tillåtit att utfärda invisningar.
. T-KU Lag-Utskottet har Vallöf!, Borgare-Stån. det uti ett sammanhang remitterat de tvenne serskildte af Herrar A. L.
Schvan och Jacob Lindström irlgifne Memorialer, hvaruti på anförde skäl yrkas, af den förre, att förbud måtte utfärdas mot all privat assignering uti mindre summor än Femtio R:dr Banco, och af den sednare eller Lindström åter, att hädanefter inga Privata Assignationer eller invisningar å enskilt
Man må göras löpande på mindre summa , än Ett Hundrade Riksdaler Banco, samt att alla nu löpande sådane Assignationer på mindre sum - Lag-XJtskottets Betdnkanden.
199 jnor böra vid Cotifiscation och X^aga bot vara innom ett halft är'infriade; hvarjemte Vallöf!.
Ståndet till Utskottet öfverlemnat Utdrag af det derstädes vid fördragning af berörde Mcmorialer hällne Prötocoll, innefattande de an» märkningar, som, emot hvad uti de samma är vordet föreslagit, blifvit gjorde af Herrar Eckhoff, Noreus, Linde, Malmberg och Zetterberg.