Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Uti en hos Höglofliga Ridderskapet och Adeln väckt samt till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet remitterad motion (N:o 45), har Herr Friherre von Schulzenheim, l)., framhållit, hurusom den så kallade vattenrätten intager Allmänna Besvärs- och Ekonomi- Vtskollets Betänkande N:o Si, 3 ett betydande runi bland de ämnen, hvilka för närvarande både till forin och innehåll kräfva tillfredsställande bestämmelser.
Uti ett land, sådant, sorn Sverige, med en kuperad natur i allmänhet, och med terasslika, af floder genomskurna afsatser från fjellen ned till hafvet, förekomma ofta, emellan de många vattensamlingarne och sjöarne, så väl vattenfall som andra dem sjelfva och de omgifvande trakterna bestämmande omständigheter.
Tillgång på skogar och malm samt behofvet af qvarnar förorsakade tidigt ett temligen vidsträckt begagnande af den naturkraft, som genom vattenfallen stod till buds, ehuru den till stor del är ännu alldeles icke, eller blott till ringa grad begagnad.
Otillräckligheten af lagbestämmelser rörande vattnets egande och användande i allmänhet, äfvensom, i dithörande frågor af mera speciel art, såsom beträffande vattnets afdikning från åkerjorden, om kungsådra m. m., framkallade dock småningom i berörda hänseende förordningar och lagbud, hvaribland Kongl.
Förordningen af den 20 Januari 1824, angående utrifning af vattenverk, hvilka genom uppdämning skada jord, intager ett framstående rum.
Denna förordning har sedermera flera gånger blifvit ändrad.
Sednast år 1858 bestämdes skyldigheten för undandikning af vatten.
Men då dessa lagbestämmelser och förordnanden äro sinsemellan stridande samt osammanhängande och ofullständiga, hafva både domare och parter vid uppkomna vattentvister sväfvat i okunnighet och villrådighet om lagens mening och tillämpning.
Denna ställning har isynnerhet varit betungande för jordbruket; och ingick derföre Allmänna Svenska Landtbruksmöte! i Göteborg med anhållan till Kongl. Majit om tillsättande af en komité af sakkunnige män för utarbetande af förslag till en ny lag i förevarande ämnen.
Dessa åtgärder hafva emellertid ej ledt till något resultat, hvarföre jordbruket fortfarande lider af oredan och obestämdheten i lagbestämmelserna, så mycket mera, som täckdikning och ängsvattning alltmera vinna insteg, fordrande det ena djupa floddiken för vattnets hopsamlande, och det andra vattnets fördelning och utledande, vid hvilka olika åtgärder grannars oeh angränsandes olika åsigter och fördel ofta stå i strid både med hvarandra och de gamla författningarne i ämnet.
På dessa skäl, och enär en omfattande lag rörande vattenrätten är af behofvet i högsta grad påkallad, har motionären föreslagit: watt Rikets Ständer mätte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att Kongl. Majit täcktes åt .sakkunnige män uppdraga att utarbeta förslag till en ny lag, såväl för afledning af vatten, som ock för tilledande deraf, uti hvilken sednare ej allenast borde bestämmas jordegares ömsesidiga rättigheter sinsemellan, utan ock deras rättigheter i förhållande till egare af vattenverk”, samt att desse sakkunnige män, så vidt möjligt är, mätte tillförbindas att hafva sitt förslag så tidigt färdigt, att detsamma kan ännu under riksdagens lopp till Rikets Ständer öfverlemnas.
4 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-VIskotlets Betänkande N:o SS.
I likhet med motionären finnér Utskottet en ny lag uti ifrågavarande ämne vara af behofvet påkallad; och då utarbetandet af förslag dertill synes böra uppdragas åt sakkunnige män, får, med instämmande uti de af motionären åberopade skäl, Utskottet vördsamt tillstyrka, att Rikets Ständer måtte i underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t anhålla, att Kongl. Maj:t täcktes åt sakkunnige män uppdraga att utarbeta förslag till en ny lag, så väl för afledandc, som tilledande af vatten, och hvaruti bestämmas jordegares rättigheter i förhållande såväl till hvarandra som till egare af vattenverk.
Stockholm den 2G Januari 1863.
JM: o åå* Ank. till Exp.-Utsk. den 27 Jan. 1863, kl. 6 e. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion om npphufvande af hittills gällande reglementen för vården af sockenmagasiner, samt Öfverlemnande åt kommunal-slyrelserna att öfver samma magasiner förfoga.
Denna motion (N:o 116), som blifvit till Allmänna Besvärs- och Ekonomiutskottet remitterad, är inom Hedervärda Bonde-Ståndet väckt af C. C. Nettelbladt från Stockholms län, hvilken andragit, att, då socken-lånemagasinerne genom odlingens och sädesproduktionens framsteg numera voro öfverflödiga, samt dels kräfde stora kostnader för deras behöriga förvaltning, dels ock genom sin höga ränta af fyra kappar på tunnan för lån från våren till påföljande höst, vore, i stället för en hjelp åt den fattige eller mindre bemedlade, af hvilken dessa låne-inrättningar egentligen anlitades, ett ocker på deras nöd, Rikets Ständer måtte, i skrifvelse till Kongl. Maj:t, i underdånighet anhålla om upphäfvande af nu gällande reglementen för sockenmagasiners förvaltning, samt medgifvande af rättighet för vederbörande kommunalstämma att besluta om dylika ihrättnin - Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Ulskolteis Betänkande N:o SS. 5 gars bibehållande eller indragande, och i förra fallet om de förändringars vidtagande, som tidsförhållandena i hvarje fall kräfva.
Utskottet har inhemtat, att så väl distrikt- sorn sockne-magasinerna till
Största delen tillkommit under sista århundradet, i ändamål att lindra den nöd, som bristen på spanmål då ofta framkallade, och hvilken åter härledde sig från åkerbrukets, till följd af föregående långvariga krig, iråkade vanskötsel.
Af Kongl. Maj:ts nådiga Cirkulär den 18 Oktober 1834 till samtlige Kongl. Maj:ts Befallningshafvande upplyses, att uti Malmöhus, Christianstads och Blekinge län, der från längre tid tillbaka sädesproduktionen varit större samt tillgången å spanmål mera rik och jemn, ifrågavarande magasiners antal ännu nämnda år uppgick till blott elfva, hvarutöfver det sannolikt sedan dess icke stigit.
Uti Göteborgs och Bohus län funnos vid samma tidpunkt inga dylika inrättningar, ej eiler i Norrbotten och Westerbotten, der de dock sedermera tillkommit.
Att dessa magasiner vid sin uppkomst voro af en obestridlig nytta, anser Utskottet ovedersägligt; men att de numera i flera orter kunna umbäras, torde böra medgifvas.
Beviset härför ligger tydligast i den ringa grad dessa låneanstalter anlitas, och vid hvilket förhållande det kapitalvärde, som i den magasinerade spanmålen förefinnes, lemnar en obetydlig ränta.
Har ett dylikt förhållande redan inträffat, synes det Utskottet, som magasinets indragning och dess spanmåls förvandling uti fruktbärande kapital skulle genom dettas afkomst bereda socknen eller kommunen större understöd till de med detsamma afsedda ändamål, än som med magasinets bibehållande står att deraf vinna.
Men för sådana åtgärders vidtagande finner Utskottet hinder möta i nu gällande lagstiftning angående ifrågavarande magasiner.
Cirkuläret den 6 April 1842 till Konungens Befallningshafvande är nemligen föreskrifvet, att på dem må bero att fastställa förslag till nya, eller ändringar och tillägg i redan varande reglementen för socknemagasinerna, så vida dessa förslag äro med lag och laga stadgar förenliga.
Dessa förändringar kunna således icke blifva så genomgripande, att sjelfva magasins-inrättningen derigenom upphäfves, äfven der denna åtgärd vore önsklig.
Att behofvet eller fördelen af magasinernas bibehållande är olika inom olika kommuner, ligger i sakens natur, då så väl sädesproduktionen som andra förhållanden äro så väsendtligt olika uti olika delar af riket; men Utskottet förmenar, att dessa förhållanden i hvarje fall säkrast kunna bedömas af kommunalstämman, som härutinnan bör ega full beslutanderätt, dock med den inskränkning att, derest ett distrikt- eller socken-magasin indrages, det derigenom erhållna kapitalet ställes under vederbörlig förvaltning, och att dess ärliga ränta ej ryckes till några för magasins-inrättningen främmande ändamål.
I enlighet härmed får Utskottet vördsamt tillstyrka, att Rikets Ständer måtte, i underdånig skrifvelse till Kongl, Maj:t, anhålla, det Kongl. Maj:t täcktes utfärda en författning, 6 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o S6. hvarigenom stadgas, att vederbörande kommunalstämma må ega att vidtaga de förändringar med distrikt- och sockenmagasiner, som af stämman nyttiga anses; dock att, derest ett dylikt magasins rörelse minskas eller alldeles indrages, det derigenom erhållna kapital under behörig kontroll bibehålies, samt räntan deraf fortfarande användes till samma ändamål, hvartill afkastningen från magasinet hittills utgått.
M-o 36*.
Ank. till Exp.-Utsk. don 27 Jan. 18 63, kl, 6 e. m. Betänkande., i anledning af väckt motion om lämpligare fördelning emellan socknar inom samma pastorat af den återvunna helgonskylden.
Anders Pehrsson från Christianstads län har uti en inom Hedervärda BondeStåndet väckt motion (N:o 200) fästat uppmärksamheten derpå, att ehuru, på grund af Rikets Ständers beslut vid riksdagen 1854, genom Kongl. Brefvet till Kammar-kollegium den 17 September 1856 blifvit stadgadt, att den helgonskyld, som utgått från socknar, belägna inom två mil från städerna Lund, Malmö, Landskrona, Helsingborg, Ystad, Christianstad, Cimbrishamn och Sölvesborg inom Lunds stift, samt från Halmstad, Warberg och Falkenberg inom provinsen Halland och varit anslagen till inom samma städer befintliga lärdomsskolor, skall från skolorna skiljas och till församlingarne återställas, för att till deras egna behof, i öfverensstämmelse med det ursprungliga ändamålet, användas; samt, enligt motionärens förmenande, ostridigt är, att detta ursprungliga ändamål vore klockares aflöning eller, i händelse helgonskylds-spanmålen derför kunde umbäras, folkundervisningens befrämjande; så hade dock vid emellan församlingar af samma pastorat, hvilka hafva gemensam klockare, uppkomna tvister om den återvunna spanmålens användande, ofvanberörda Kongl.
Bref sålunda tillämpats, att ifrågavarande helgonskyld väl skulle uteslutande återgå till den församling, som förut levererat densamma till stadsskolorna, men med full frihet att använda Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskollels Betänkande N:o SG. 7 den till hvilket som helst af sina behof.
Genom denna tolkning skall, enligt motionärens åsigt, det orättvisa förhållande hafva inträffat, att då tvänne församlingar, hörande till samma pastorat och med gemensam klockare, återvunnit helgonskyld, samt annexförsamlingen anslagit hvad den sålunda erhållit till församlingens gemensamma klockares aflöning, sä hade moderförsamlingen deremot anvisat sin helgonskyld till andra, sistnämnda församling enskildt gagnande inrättningar, hvarigenom annexförsamlingen ensam aflönade pastoratets klockare.
För rättelses vinnande uti sådana, efter motionärens uppfattning, skedda misstag, samt för deras förekommande i framtiden, liar motionären föreslagit, att orden ■»återställas till församlingarne» i ofvanberörda nådiga Bref måtte erhålla den tolkning, att ifrågavarande helgonskyld skall återställas till de församlingar, hvilkas klockarelön den fordom utgjort, och att, der två eller flera församlingar i ett pastorat gemensamt bidraga till klockarens aflönande, densamma fördelas dessa församlingar emellan i förhållande till deras bidrag i helgonskyld.» Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet, till hvars behandling denna motion blifvit öfverleinnad, har icke kunnat finna, att någon större rättvisa skulle utöfvas derigenom att återvunnen helgonskyld, i stället att, på sätt Kongl.
Brefvet till Kammar-kollegium den 17 September 1856 stadgar och hittills tillämpats, återgå till den församling, hvarifrån helgonskylden utgjorts, komme, på sätt motionären föreslagit, att fördelas emellan denna och öfriga till samma pastorat hörande församlingar, hvilka hafva gemensam klockare.
För Utskottet synes det, som sistnämnda tolkning af berörda Kongl.
Bref deremot innebär en orättvisa, enär derigenom möjligen kan inträffa, att i pastorat, bestående af flera församlingar, af hvilka blott en återvunnit helgonskyld, denna församling ensam finge aflöna en för hela pastoratet gemensam kyrkobetjent.
Hafva åter alla till samma pastorat hörande församlingar återvunnit helgonskyld, men blott den ena församlingen anslagit hvad den erhållit till pastoratets gemensamme klockare, kan, äfven om detta anslag vore tillräckligt att utgöra klockarens hela aflöning, ej deraf följa, att helgonskylden i all framtid dertill skall utgå, ej eller att pastoratets öfriga socknar derför befriats från deltagande i nämnda aflönings utgörande.
Vid dessa förhållanden, och då regleringen af ifrågavarande helgonskyld dessutom lärer vara öfverallt både afslutad och stadfästad, samt det enskilda fall motionen afser, efter hvad Utskottet af vid densamma fogade handlingar inhemtat, redan blifvit på administrativ väg afgjordt, finner Utskottet giltig anledning icke förekomma till ändring eller förklaring af ofvannämnda Kongl. Bref; och får Utskottet derföre vördsamt hemställa, att motionen ej må till någon åtgärd föranleda.
Rättelse i Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 51.
Sid. 9 rad.
12 uppifrån står:
Det är icke för lotsarne läs:
Det är ock för lotsarne STOCKHOLM, typografiska föreningens boktryckeri, 1863.
Allmänna besvärs- och Ekommi-Vukoilets Relänhande N:o $7. t J%:o sr Ånk, till Exp.-Utsk. den 2 Fabr. 1803, kl. II f. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion om anställande af undersökning till utrönande deraf, huruvida dispositionsrätten till åtskilliga jordlotter pä Gottland, hvilka förmodas vara kyrkornas tillhörighet, rätteligen tillkommer kyrkoherdarna eller icke.
Olof Lagergren från Gottlands län har i en motion (N:o 481), sorn Hedervärda Bonde-Ståndet remitterat till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet, uppgifvit, att i General-Landtmäteri-kontoret förvarade, i början af 1700:talet upprättade specialkartor öfver Gottland, jemte beskrifningar, utmärka, att i vissa socknar befintliga jordlotter, som nyttjas af prestboställenas innehafvare, i sjelfva verket äro kyrkornas tillhörigheter, hvilka blifvit af enskilde personer kyrkorna förlänade, men, med undantag endast för en församling, sedermera på oförklarligt sätt kyrkorna afhände.
Då hitintills, oaktadt derom i särskilda fall anställda processer, ej kunnat erhållas visshet, på hvad grund dispositionsrätten tili ifrågavarande lägenheter blifvit kyrkorna fråntagen och på nämnde boställsinnehafvare öfverflyttad, har motionären hemställt, »det Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t anhålla, att undersökning måtte anställas, för utrönande hvem dispositionsrätten af ifrågakomna jordlotter rätteligen tillkommer, på det att kyrkorna åter må komma i åtnjutande af den dem, som det vill synas, orättmätigt frånhända rätt att af dessa lägenheter erhålla den inflytande, för kyrkornas underhåll erforderliga, afkoinsten»; och har motionären till Utskottet inlemnat UtIfih. lill R.
IS62 & iS63.
S Sami. ii Uäfl. i 2 Allmänna.
Besvärs- och Ekonomi-Utshollels Betänkande N:o 67. drag af cn karta, upprättad år 1703 af Landtmätaren Burmester, öfver »de åkeroch ängfigurer, sorn hemmanen Gannarfve, Smiss, Bopparfve, Lijkmeda, Oxarfve, Arges, Mullvalds och Asarfve samt Hemse kyrka tillkomma», jemte beskrifning, hvaraf dock icke hemtas annan upplysning, än sorn kan anses innefattad i de uti kartcbeskrifningcn förekommande uttryck: »kyrkägorna, brukas af kyrkoherden» ....
Inom Utskottet har väl af flere ledamöter blifvit upplyst, att i många socknar på Gottland kyrkoherdeboställena, sådana de nu till sina områden af kyrkoherdarne innehafvas, till större eller mindre del utgöras af jordlotter, hvilka å gamla kartor benämnas »kyrkägor», men ehvad häraf kan hemtas giltig anledning för det antagande, att till kyrkorna anslagen jord blifvit i större eller mindro utsträckning dem frånhänd, eller icke, kan Utskottet för sin del alldeles icke tillstyrka någon annan åtgärd för vinnande af rättelse deri, än som för urskiljande af rättstvister i allmänhet är i lag anvisad, nemligen anställande af rättegång, under hvilken utan tvifvel kan, så vida inan derom vinnlägger sig, åstadkommas lika fullständig upplysning rörande det omtvistade förhållandet, som derest undersökningen uppdrogs åt en särskild kommission, helst af en dylik ej kan förväntas någon på personlig kännedom om förhållandena beroende utredning, utan denna sednare skulle grundas på tillgängliga handlingar, hvilkas innehåll i allt fall måste af domstol, oberoende af kommissionens utlåtande, pröfvas, innan den omtvistade jorden kan någon af innehafvarne fråndömas.
Utskottet, som för öfrigt anser sig knappast behöfva påpeka det ovanliga i anspråket, att genom statens omedelbara föranstaltande må åt enskilde eller menigheter anskaffas den bevisning, de anse sig behöfva i en tilltänkt rättegång, hemställer, på grund af det ofvan anförda, att berörda motion må lemnäs utan afseende.
Stockholm den 29 Januari 18G3.
Reservation anmäld: af Oluf Lagergren från Gottlands län: »Då Utskottet stödjer sitt tillstyrkande, att motionen må lemnäs utan afseende, på den omständigheten, att förhållandet skulle kunna utredas och rättelse, i händelse af behof, vinnas genom rättegångar, så anser jag mig böra anmärka, att här icke är fråga om en rättstvist mellan blott enskilde, utan att frågan rörcr kyrkotillgångarnes förvaltning, som, då den icke blott i enstaka afseenden Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o SS. 3 till sin vigtighet ifrågasattes, utan i en hel ort tros hafva inslagit en orätt och olaglig väg, väl måste anses vara en allmän fråga, värd att göras till föremål för en allmän utredning.
Svårigheterna för enskilda kommuner att i så beskaffad! fall, som det ifrågavarande, med stora kostnader åvägabringa enskilda rättegångar och anskaffa alla de bevis, som de offentliga myndigheterna med större lätthet och utan väsendtliga kostnader förmå åstadkomma, kunna icke förbises, och då det icke kan vara i det allmännas intresse, att kyrkornas tillgångar äfventyras på processer, hvilkas utgång kan vara osäker; men det deremot är det allmännas ovedersägliga kraf, att alla dylika tillgångar må blifva använda till det ändamål, hvartill de äro afsedda, så reserverar jag mig emot det slut, hvartill Utskottet kommit och hemställer att motionen, såsom afseende ett allmänt ortbehof, måtte bifallas.a Häruti instämde E. J. Rudberg från Calmar län.
J\r:o Ank. till Exp.-Utsk. den 2 Febr. 1863, kl. 11 f. tn.
Re tänkande, i anledning af väckt motion am skiljande af Landshofdinge- och Alilitär-bcfä/hafvare-cmbetena på Gottland.
Olaus Svebilius från Gottlands län har vid denna, likasom vid förra riksdagen, uti en inom Hedervärda Bonde-Ståndet väckt samt till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet öfverlornnad motion (N:o 491), hemställt, ratt, i enlighet med Regerings-Formens 46 §, det hittills, sedan nationalbeväringens upprättande på Gottland, i strid mot nämnde grundlags-paragraf befintliga, guvernörskap, genom Landshöfdinge- och Militärbefälhafvare-befattningarnes uppdragande åt en person, måtte upphöra och afskalläs;» varande af motionären gjordt förbehåll att till Utskottet. få inkomma med de upplysningar, han aktade nödigt förete till vederläggning af de skäl, på hvilka Utskottet vid sistlidne riksdag grundade sitt afstyrkande af bifall till motionen.
4 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:n 58.
I enlighet (ned berörda förbehåll har motionären sedermera till Utskottet inlemnat följande handlingar, nemligen: l:o En af Landshöfdinge-einbetet å Gottland deli 9 April 1 811 utfärdad kungörelse om antagandet af den med ön upprättade militär-konvelition. hvars innehåll är allmänt bekant; 2:o
Ett exemplar af tidningen »Gottlands Tidning» för den 5 Juni 1862, hvaruti finnes intagen en af TO innevånane på ön till Konungens Befallningshafvande derstädes ställd skritt, innefattande klagomål öfver åtskilliga af dåvarande t. f. Militär-befälhafvare vidtagna åtgärder, som förmenades dels stå i strid med gällande militärkonvention och dels eljest leda till onödigt besvär för allmogen; 3:o Afskrift af Konungens bemälde Befallningshafvandes den 17 September 1862 aflåtna skrifvelse till Militär-befälbafvaren på Gottland, hvari, med förmälan, att Konungens Befallningshafvande, som ansett den i ofvanberörda skrift anförda klagan afse ett ämne, hvarmed det ej tillhörde Konungens Befallningshafvande att taga befattning, öfverleinnat skriften, jemte ett af t. f.
Militär-befä 1- hafvaren deröfver afgifvet yttrande, till Kongl. Maj:t, för den händelse Kongl. Maj:t skulle i nåder finna densamma till någon åtgärd föranleda, men att Kongl. Maj:t genom nådigt Bref förklarat, att. då det tillhörde Länsstyrelsen och Militärbefälet på Gottland att tillse, det de för nationalbeväringen derstädes gällande författningar eller meddelade nådiga föreskrifter behörigen iakttoges, samt ifrågavarande skrift icke vät e lill Houg/.
AJaj:t stiilld, så blefve densamma, såsom icke för närvarande påkallande någon Kongl.
Maj:ts åtgärd, till Konungens Befallningshafvande återställd — Konungens Befallningshafvande, jemte meddelande häraf, ansett sig böra framställa, att, hvad beträffade tiden för vapenöfningarne, det, enligt Konungens Befallningshafvandes åsigt, syntes vara med den angående nationalbeväringens upprättande ingångna konventionens innehåll mest öfverensstämmande och lämpligast att derom förhandlades och öfverens kommes vid sammanträden med Militär-befälbafvaren och ombud från länets socknar; att, hvad anginge sättet för vinnande af permission från vapenöfning, Konungens Befallningshafvande ansåge denna sak icke utgöra föremål för något dess bestämmande, utan tillhöra militärbefälet; och att Konungens Befallningshafvande funne hvad ifrågavarande skrift i öfrigt innehölle icke erfordra något yttrande; samt 4:o
Ett skriftligt anförande, hvaruti motionären utvecklat sin åsigt, att det uti 4 6 § Regeringsformen omförmälda General-guvernörskap är af enahanda karakter som Landshöfdingen-Militärbefälhafvarens myndighet på Gottland, och till stöd härför åberopat de i Konstitutions-Utskottets Memorial den 2 Juni 1809 upptagna motiver, nemligen att Utskottet sökt bilda nen styrande magin, verksam inom bestämda former, med enhet i beslut och full kraft att dem utföra; en lagstiftande magt, visligt trög till verkning, men fast och stark tili mot - Allmänna Besvärs- ne/t Ek o ti o m i-Ut skulle Is Betänkande N:o SS, 5 stånd; och ev domaremakt, sjelfständig under lagarne, men ej sjelfherrskamle öfver dem, och att
Utskottet sökt rikta dessa magter till inbördes bevakning, till inbördes återhåll, utan att dem sammanblanda, utan att lemna den återhållande något af den återhållnas verkningsförmåga-’, samt att ^pä dessa hufvudgrunder af statskrafternas särskilda bestämmelser och ömsesidiga motvigt skall den författning hvila, som Utskottet föreslagit”; anseende motionären hvarje försök att sammanblanda den militära myndigheten med den civilt administrativa innefatta en betänklig afvikelse från de statsmaximer, hvilka fått sitt uttryck i det ovilkorlig^ grundlagsförbudet emot hvarje General-guvernörskap och hvilka endast i Konungens hand förenat och sammanfattat såväl det civilt-administrativa som det militära chefskapet, dock med lagbestämda former för detsammas utöfvande genom skiljda organer under olika Stats-Departementer; samt att, om den styrande magten skulle börja handla utom de för densamma bestämda former, så funnes icke mera någon garanti, att de lagstiftande och dömande statsmagterna kunde utöfva det återhåll, som grundlagsstiftaren afsett, en afvikelse, till hvilken motionären dock trott sig finna början uti vigtiga civil- och militärbefattningars förening i en hand; hvarjemte motionären förmält, att det. icke allenast vore frun synpunkten af grundlagens helgd, som man funne anledning att önska det nu på Gottland rådande förhållandet i ofvanberörda hänseende ändradt till öfverensstämmelse med grundlagens anda och ord, utan att det äfven från den praktiska nyttans synpunkt vore icke blott ensidigt utan rent af nödvändigt, att civil-magten på Gottland handhafves af annan person än Militär-befälhafvaren, enär begge befattningarne fordrade helt skiljda egenskaper och insigter.