Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
När solidarisk bolagsman från bolaget afgått, eller ny bolagsman deruti vunnit inträde, skall uppgift derom genom Direktionens försorg, efter hvarje ordinarie bolagsstämma, så väl aflemnas till vederbörande Rådstufvu-Rätt för att i dess inteckningsprotokoll inlagas, som ock i allmänna tidningarne kungöras. 4.
Ej må i bank-bolag antalet af de solidariska bolagsmännen någonsin understiga det, som i 2 § är stadgadt. 5.
Lott-egare, hvars ansvarighet är begränsad till fulla beloppet af hans lotter, må sina lotter till annan person öfverlåta efter anmälan hos bolagets Direktion, och under iakttagande i öfrigt af de föreskrifter, bolaget i sådant afseende bestämt. § 8.
Bank-kontor må endast i stad öppnas. § 9.
Sammansatta Banko- och Lag-JJtsk.
Betänkande JYs 4. 17 S 9.
Rätter domstol i sak mot bank-bolag, äfvensom, då bank-bolag i konkurs-tillstånd råkar, elter ärs-stämning å sina borgenärer söker, vare Rädstufvu- Rätt i den stad, der bolagets hufvud-kontor är beläget. § 10.
Samtlige delägare i bank-bolag skola bland de solidariska bolagsmännen utse en ansvarig
Direktion, som eger att enligt den instruktion, som af bolaget utfärdas, och under sådan kontroll af offentlig myndighet, som i denna lag stadgas, banken förvalta och i alla mål för bolaget lagligen tala, och svara.
Direktions-ledamot bör från sin befattning kunna skiljas efter beslut, fatladt få lagligen utlyst bolagsstämma. § Il Bank-bolag må ej drifva handel med annat, än guld och silfver, in- och utrikes vexlar, samt allmänna räntebärande papper, ej heller ega annan fastighet, än som för bankens inrymmande är behöflig ; men vare oförhindradt, att inropa pantsatt, eller utmätt egendom, som utbjudes pä auktion, dervid bankens rätt och säkerhet lian vara beroende, dock med iakttagande deraf, att sådan egendom åter varder försåld så snart delta utan förlust för banken kan ske. § 12- Vid utlåning ege bank-bolag, dä räntan ej är ut fäst högre än efter fem för hundrade,t om året och utlåningen ej är ställd på längre tid, än sex månader, vid lånets utgifvande afdraga ränta för hela lånetiden.
Betalar ej låntagaren å förfallodagen; erlägge derefter, till dess betalning sker, ränta efter en half för hundradet i månaden; börande lagsökning inom en månad från förfallotiden anställas.
Vid fordringars utsökande njute bank-bolag samma rätt till handräckning, som för Rikets Ständers Diskont-verk nu är, eller framdeles varder beviljad.
Prot. 1856 tfc 1857. 6 Sami. 2 Afd. 3 Häft. 5 Sammansatta Banko- och Lig-Ulslc.
Betänkande J)s 4. § 13. 7.
Förr än lanlsen öppnas och sättes i verksamhet, skall inför Kongl. Majus Befallningshafvande styrkas: a) att inför Rädstufvu-Rätten i den stad, der bolagets hufvud-kontor är beläget, blifvit i hufvudslerift förevisade och uti inteckningsprotokollet ordagrant intagne sä väl den af Kongl. Maj:t för bolaget utfärdade tillstånds-resolution, som, ock bolags-reglorne, samt att Rätten, på■ bolagets bekostnad, låtit i allmänna Ttdningarne införa kungörelse om det ingångna bolaget; b) att uppgift å de bolagsmän, hvilka i enlighet med denna lag för bolagets förbindelser äro solidariskt ansvariga, blifvit ej alle nast aflemnad till samma
Rätt och i dess intecknings-protokoll intagen, utan ock i allmänna tidningarne kungjord; c) att till banken blifvit å lotterna inbetaide minst tio procent a/ grundfonden, äfvensom att handlingar, hvilka bolaget efter pröfning godkännt, äro hos banken aflemnade lill säkerhet derför, att återstoden af grundfonden varder,-jemlikt 4 §, inom ett år i banken insatt; d) att uti allmänt förvar blifvit nedlagda, i föreskrifven ordning pröfvade och godkända grundfonds-hypolheker till belopp, motsvarande minst tretio procent af grundfonden. 2.
Är bank-bolag berättigadt att egna banksedlar utgifva; du skall, innan sådana sedlar utgifvas må, bolaget, jemte hvad i 1 morn. af denna § är sagdt, särskildt inför Kongl. Majlis
Befall ningshafvande styrka: a) att grundfonds-hypotheker, i värde motsvarande ytterligare minst tretio, eller tillsammans minst sextio procent af grundfonden, blifvit på föreskrifvet sätt i allmänt förvar nedsatte; b) att pr of-blanketter till banksedlarne, efter hvad derom i 15 § sägs, blifvit till Kongl.
Finans-Departementet aflemnade; c) att uppgift å de personer, som skola bank-sedlar ne underskrifva, blifvit uti allmänna tidningarne införd. 3.
Varda, sedan bank-bolag fullgjort hvad i nästföregående Sammansatta Banko- och Lag-Utsk.
Betänkande Jtä 4. 19 moment, litt. a), rörande rättighet till egna hanksedlars ingifvande är sagdt, lott-egare enligt 3 § i bolaget inrymde; vare bolaget, der det på den för ursprungliga grundfonden sålunda vunna förstärkning vill sedel-utgifning grunda, pligtigt att, innan det dertill berättigadt anses må, inför Kongl. Maj:ts Befallningshafvande särskildt styrka, att grundfonds-hypotheker, likaledes motsvarande minst sextio procent af förstärkningen, ytterligare blifvit i föreskrifven ordning nedsatta i allmänt förvar. § U. Bank-bolag, sorn till utgifvande af egna, tryckta eller graverade, lank-sedlar berättigadt är, må ej utgifva eller i allmänna rörelsen på en gång utelöpande hålla större belopp deraf, än som sammanlagdt i värde motsvarar bankens hela grundfond enligt bank-räkenskaperna för året, och derutöfver endast för hvad som motsvaras af innehafvande säkerhets - handlingar för beviljade kassakreditiver, i den män dessa anlitas, dock härför icke till större belopp, än högst femtio procent af hela grundfonden. § 15.
De af bank-bolag utgifna, tryckta eller graverade, banksedlar skola utställas till innehafvaren att ulan ränta, vid anfordran, inlösas, och underskrifvas af minst två Direktörer och Kamereraren, eller annan bankens tjensteman, som dertill af Direktionen förordnas.
Banksedlar få endast lyda ä 5, 10, 50, 100 och 500 riks daler riksmynt.
De skola till storlek och form vara sä beskaffade, att papperet lill dem å 5 och 10 riksdaler är 4,5 tum i längd och 2,5 tum i bredd; till dem å 50 och 100 riksdaler, 5 tum i längd och 4,5 tum i bredd samt till dem ä 500 riksdaler, 7,5 tum i längd och 4,5 turn i bredd, allt efter Kongl, stadgan om mätt och vigt af den 31 Januari 1855.
Banksedlar må tillverkas af ofärgadt eller färgadt papper, men icke till likhet med Rikets Ständers banks sedlar.
Om tryckning eller gravering ankomme på bolaget att bestämma, dock bör bank sedelns valör alltid tydligen vara utmärkt.
Betänkande 4. § 16.
Banksedel skall ovilkorligen, då den i Bankens hufvud-kontor till invexling företes, inlösas med Rikets mynt eller Rikets Ständers banks sedlar.
Vägras inlösen; vare sedel-innehafvaren berättigad att, jemte kapitalet, åtnjuta ränta efter sex för hundrade årligen från den dag, inlösen blifvit vägrad intill dess full betalning följer.
Brister bank-bolag uti skyldigheten att sina utgifna banksedlar vid anfordran inlösa, ege se del-innehafvar en, efter deremot genom Notarius publicus verkstäld protest, för hvilken kostnaden skall drabba bolaget, om förhållandet anmälan göra. hos Kongl. Maj.'ts Befallningshafvande, hvilken, derest det ej genast kan visas att hindret af tillfällighet härrört, ofördröjligen skall om förhållandet till Kongl. Maj;t inberätta och under tiden hela bank-rörelsens drifvande inställa låta.
På Kongl. Maj:t ankomme att besluta, huruvida bankens oktroj i sådant fall skall vara förverkad. § 17.
Förordningen den 13 Juni 1800 för skuldfordran i allmänhet bestämda prescriptionslid af tio år ege ej rum i fråga om banksedlar, utgifna af bank-bolag; ej heller skall bevakning af dem enligt Konkurs-lagen erfordras, i händelse bank-bolag råkar i konkurs-tillstånd, eller i anledning af årsstam— ning, som, vid bolagets upplösande, må utfärdas å dess öfriga borgenärer. § 18. 1.
Enskild banks räntebärande förbindelse, ställd lill innehafvaren, eller till viss man eller ordres, må ej lyda å mindre belopp, än 500 riksdaler riksmynt, eller, derest betalningstiden ej efter uppsägning räknas, å längre förfallotid, än högst tolf månader. 2.
Insättnings-bevis, med eller utan ut fäst ränta, ställdt till viss man, skall innehålla, att öfverlåtelse deraf skall till nye egarens säkerhet i banken anmälas. § 19.
Direktionen åligger: att när som helst hälla bankens räkenskaper och handlingar Sammansatta Banko- och Lag-Ulsk.
Betänkande i.
SI tillgängliga för Kongl.
Maj:ts Befallningshafvande, eller dess ombud, samt för den särskilda undersökning, Kongl.
Maj:t möjligen kan finna för godt att låta anställa; att genast efter hvarje gvartals slut, i närvaro af Kongl. Majus Befallningshafvande, eller dess ombud, upprätta och derefter ofördröjligen till Kongl. Maj:t insända, äfvensom genom allmänna tidningarne offentliggöra en öfversigt af bankens ställning; och att ställa sig till noggrann efterrättelse hvad denna lag bjuder samt de af Kongl. Maj:t fastställda bolags-reglor föreskrifva.
Sker afvikelse härutinnan och varder ej det anmärkta förhållandet inom en månad rättadt, ankomme pä Kongl. Maj:t att i svårare fall förklara Bolaget hafva förverkat rättigheten att bank-rörelse drifva. §20.
Banken skall ställas under utredning och bolaget derefter upplösas, der något räkenshaps-års behörigen reviderade bokslut visar bolaget hafva gjort sådana förluster, att bankens reserv-fond och tio procent af den grundfond, de solidariska bolagsmännen insatt, gått förlorade, så framt ej dessa bolagsmän, eller de i förening med lotl-cgarne, pä en af sådan anledning sammankallad bolagsstämma, inför protokollet förklara sig villiga, att inom sex månader, genom erforderligt tillskott å sina lotter, återställa grundfonden till dess behöriga belopp.
Majus Befallningshafvande åligge noggrannt tillse, att sådant botagsslämmo-beslut inom sagda tid blifvit fulfgjordt.
Har ej så skett; varde bolaget ovilkorligen under utredning ställdt. § 21.
När bank-bolag, som varit berättigadt att utgifva egna banksedlar, upp/öses eller råkar i konkurs-tillstånd, vill Kongl. Majit, uppå anmälan derom, genom allmän kungörelse förelägga en hvar, som någon uf bolaget utfärdad banksedel innehafver, att, vid förlust af all betalningsrält, banksedeln till inlösen i samma banks hufvud-kontor uppvisa inom två ur frän kungörelsens datum, bö - 22 Sammansatta Banko- och Lag-Ulsle.
M 4. rande kungörelsen under hvartdera af de två åren Iva gånger, ett halft år emellan hvardera, från •predik stolar ne i hela riket uppläsas, och i allmänna tidningarne intagas; kommande till följd häraf, i händelse af bankens konkurs, med utdelning till de borgenärer, som icke ega förmånsrätt, att anstå intill dess sagda två år förflutit.
Bank-sedel skall jemväl uti bolagets konkurs till fulla beloppet inlösas och njute innehafvaren ränta efter sex för hundra om året frän den dag, offentlig stämning beslutes till dess inlösen vidtager.
Stockholm don 1 December 18 57.
Reservationer: af Herr Grefve Sparre, Erik: »Emot det i 21 § af Lag-förslaget intagna stadgande, att Bankens kredit-sedlar alltid skola till fulla beloppet inlösas, får jag anmäla reservation.
Detta stadgande, om det tages efter ordalydelsen, innefattar en orimlighet, då sjelfva konkurs-tillståndet just ådagalägger insolvens eller Bankens oförmåga att fullgöra sina förbindelser, och lagen icke kan påbjuda hvad som är omöjligt.
Det ligger nemligen icke utom möjlighetens gräns att så väl Bankens, som de solidariska bolagsmannens tillgångar kunna blifva otillräckliga att Infria sedlarne till fulla beloppet.
Stadgandet är äfven i så måtto otydligt, att det kunde så förstås, att den förstkommande borde få fullt, utan afseende på om tillgångarne för— sloge lill öfrige sedel-innehafvare, hvilket likväl vore ännu mera orimligt.
Om således stadgandet skulle ega någon betydelse, så innebär det endast förmånsrätt för sedel-innebafvarnc.
Det hade då varit rättare att gifva saken sitt rätta namn.
Dervid hade likväl erfordrats att gifva denna nya förmånsrätt sin plats i den gällande prioritels-ordningen.
Bristen på föreskrift härom skall föranleda osäkerhet i tillämpningen.
Men äfven införandet af en ny förmånsrätt synes mig betänkligt.
Detta strider emot den nyare lagstiftningens tendens att utplåna dessa från fordna tider qvarstående försök att gynna några fordrings-egare på de öfriges bekostnad.
Ändamålet med Bankens försättande i konkurs-tillstånd är att bereda alla lika rätt.
En pr i— val-banksedel är ju endast ett fordrings-bevis.
Hvarföre gynna den ena fordringsegaren framför den andra?
Genom antagandet af denna grundsats, hvilken, så vidt jag förmår inse, står i strid med nu gällande lagstiftning, vill man stärka sedlarnes kredit.
Sedel-eraissio - Sammansatta Banko- och Lag-Ulsk.
Betänkande JYi 4. nen bär likväl hittills icke ansetts såsom den del af privat-bankernes verksamhet, som företrädesvis borde omhuldas.
Man har tvärtom ansett depositions-rörelse samt insättning på upp- och afskrifnings—räkning såsom de gagneligaste rörelse-grenarne, och likväl uppoffras just de Bankens fordrings-egare, som begagnat dessa rörelsegrenar, för att gynna sedel-innehafvarne.
De förre få vid inträffad konkurs för desse sednares skuld ej utdelning förr än efter två års förlopp.
De måste ålnöjas med den mindre ränta, som de betingat sig emot vilkor att snart återfå sina penningar, då sedel-innehafvarne erhålla sex proc. ränta.
Mig synes att det hade varit önskvärdt om man, sedan af tillgångarne afsatts hvad som motsvarade beloppet af de utgifna sedlarne, enligt Bankens räkenskaper, kunnat medgifva utdelning emot borgen åt öfrige fordrings-egare, så vida tillgångarne befinnas fullt motsvara skulden.
Men då sådant torde möta betänkligheter, bar jag varit af den mening, att i stället för den 21 § borde införas 2 och 3 §§ af Kongl.
Förordningen, angående vissa lag-bestämmelser med afseende å enskilda Banker, den 6 Oktober 1848, så lydande: »När Bank-bolag utan konkurs upplöses, äfvensom derest bolaget råkar i konkurs-tillstånd, vill Kongl. Maj:t, uppå anmälan derom, genom allmän kungörelse som två gånger årligen, ett halft är emellan hvardera, från predikstolarne i hela Riket uppläses och i allmänna tidningarne intages, förelägga en hvar, sora innehar Bankens sedlar, alt vid förlust af all betalning sr ät t inom två år från kungörelsens datum, förbindelsen, när bolaget utan konkurs upplöses förete till infriande i Banken, men om Banken råkat i konkurs-tillstånd och betalning således ej genast ske lian, till bokföring och erhållande kostnadsfritt af påskrift derom, uppvisa inför den eller den Rätten, der konkursmålet är anhängigt, i sådant afseende förordnar; kommande till följd häraf, i händelse af Bankens konkurs, med utdelning till de borgenärer, som ej ega förmånsrätt, att anstå intill dess berörde tvä år förflutit.» Emot stadgandet om ränta å sedlarne har jag intet att erinra.» Af Herrar Adlercreutz och Hagströmer, som instämde i Grefve Sparres reservation.
Af Herr Lundberg.
Banko- och Lag-Vtskoilets Betänkande N:o 5. 1 i\:o 5.
Ank. till Exp.-Utsk. den 15 Febr. 1858, kl. 10 f. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion om räntans frigifvande i Batiker.
Uti ett hos Vällofl. Borgare-Ståndet, med anledning af 56 §:n Riksdagsordningen, ingifvet memorial har Herr Björck anfört att, då landets nuvarande financiela ställning otvifvelaktigt kräfde, att medel för det allmännas räkning upplånades å utrikes ort, men dessa medel möjligen komme att i ränta och omkostnader så fördyras, att deras utlåning för rörelsen och omsättningen icke kunde ske mot den lagliga räntan, utan att ådraga statsverket förlust; samt dertill komme, att, derest räntan utrikes än ytterligare skulle stegras, det i allt fall blcfve omöjligt att här qvarhålla dylika eller andra medel, helst penningarne otvifvelaktigt sökte det ställe, der de bäst betalades, torde det vara hög tid att sådana åtgärder vidtoges, som möjliggjorde upptagandet och användandet äfven af penningar, som kostade mera eller hade ett högre värde än det, som angåfves af räntan, bestämd till sex procent om året.
Visserligen hade en fråga i denna syftning förut under Riksdagen varit af Rikets Ständer behandlad; men då denna afsåg räntans frigifvande i allmänhet, torde utgången af samma fråga icke kunna anses utgöra hinder för framställande af ett förslag, som endast afsåg, att Rikets Ständers Bank och andra, af Kongl. Majit oktrojerade, Banker måtte sättas i tillfälle att använda utländska, nu högt stegrade kapitaler.
De kunde icke begagna dessa, med mindre de egde laglig rätt att sjelfve taga en ränta, som betäckte den de betalade, jemte nödiga omkostnader.
Och då dylika inrättningar alltid Bih. lill R.
Brot. 4836—4838. 6 Sami. 2 Afd. i Haft. 1 2 Banko- och Lag-Vtskoltels Betänkande N:0 S. handlade offentligt och stöde under allmän kontroll, torde det så mycket mindre vara äfventyrligt att lemna dem en sådan rätt, som de länder, der räntan i allmänhet vore fri, först lemnat frihet åt bank-räntan och erfarenheten således anvisade ett dylikt förfarande; och har motionären alltså föreslagit, att Rikets Ständer ville besluta en författning, som stadgar, att Rikets Ständers Bank samt de af Kongl.
Maj:t oktrojerade Filial- och Privat-banker må, utan hinder af det i 9 Kap. 6 §:n Handels-Balken gifna förbud, så väl sjelfva gifva, som af andra taga den ränta, hvarom öfverenskommas kan.
Detta memorial tillika med de inom Vällofl. Borgare-Ståndet deröfver afgifna yttranden hafva blifvit remitterade till Sammansatta Banko- och Lag- Utskottet, hvars åliggande det alltså är att betänkande i ämnet afgifva.
Utaf omförmälde yttranden inhemtas, att förslaget inom det Stånd, der det blifvit väckt, rönt föga understöd.
Tvärtom hafva vigtiga betänkligheter emot detsamma blifvit framställda, bland hvilka förnämligast den, att, om Bankerne komrne att höja räntan för hos dem insatte penningar, de personer, hvilka egde inteckningar i fastigheter skulle skynda sig att uppsäga inteckningarne, för att placera sina penningar i Bankerne, till mycket men för jordbrukarne, hvilka redan voro nog betryckta genom de lågt sjunkna priserne å jordbrukets alster; hvarjemte vådan utaf räntans frigifvande under en penningekris blifvit framhållen.
Såväl med afseende å nämnde betänkligheter, som på de skäl Utskottet i dess Betänkande N:o 1 anfört för sitt afstyrkande af räntans frigifvande i allmänhet, hvilka till stor del hafva sin tillämplighet jemväl på frågan om bank-räntan, och då dessutom Rikets Ständer, genom det redan fattade beslutet om tillåtelse att gifva och taga provision å det till allmänna rörelsens underlättande å utrikes ort upptagna lån, gått så långtiden rigtning, motionären afsett, som närvarande förhållanden kunna kräfva eller tillåta, får Utskottet vördsamt hemställa, det Herr Björcks ifrågavarande förslag icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Banko- och Lag-Utskottets Utlåtande N:o 6. 3 6.
Ånk. till Exp.-Utsk. den 13 Febr. 1858, kl. 11 f. m.
Utlåtande, i anledning af gjorda anmärkningar emot vissa delar af U Isko Hets Betänkande N:o 4, i fråga om lagstiftning för enskilda Banker.
Betänkande har i dess helhet blifvit bifallet af Hederv.
BondeStåndet; hvaremot Högv.
Preste-Ståndet, med afslag å hvad Utskottet tillstyrkt, lagt Betänkandet till handlingarne.
Ridderskapet och Adeln åter har, på grund af gjorda anmärkningar, till Utskottet återremitterat 2, 3 och 4 §§:ne; momenlerne litt. c, d och k i 6 §:n; 7 och 10§§:ne; punkten litt. b af mom.
•/ samt morn. 5 i 13 §:n; 14 §:n; förra mom. i 16 §:n samt 20 och 21 §§:ne af Utskottets förslag till Förordning; men bifallit Betänkandet i öfriga delar, likväl med Utskottet medgifven rätt, att i afseende på redaktionen af de bifallne §§:ne föreslå de jemkningar, hvilka Utskottet, efter erhållen del af de anmärkningar, som föranledt återremissen, kunde finna behöfliga.
Yällofl. Borgare-Ståndet, som ansett §:n 6, mom. litt. d i nämnde förslag böra lyda sålunda: »om rösträttighets utöfvande vid bolagsstämma », har, på grund af framställde anmärkningar, återremitterat ingressen, eller yttrandet å sidan 12 i Betänkandet, samt § 7, morn. 2; äfvensom §§:ne 9, 10, 12 och 21 i förslaget till Förordning, hvars öfriga §§:r detta Stånd lemnat utan anmärkning, med öppen rätt för Utskottet, att, äfven i afseende på dessa sednare §§:r vidtaga de redaktions-förändringar, till hvilka omständigheterna kunde finnas för anleda.
4 Banko- och Lag-Vtskoltets Utlåtande N:o 6.
Till följd af den utgång ärendet sålunda, efter behandling hos Riks-Stånden, erhållit, har Utskottet företagit detsamma till ny pröfning, för hvars resultater Utskottet nu går att redogöra.
Den å pag.
12 i Betänkandet föreslagna ingress till Förordning har blifvit af Borgare-Ståndet återremitterad, för att erhålla ett tillägg af innehåll, att nu gällande författningar fortfarande skulle tillämpas i afseende på redan ingångna Bank-bolag; men då det är en i all lagstiftning och lagskipning antagen grundsats, att icke någon lag har retroaktiv verkan, hvarom särskildt stadgande icke anses erforderligt, har Utskottet icke funnit sig böra vidtaga den med åt erremissen i denna del åsyftade förändring. §§:«« / och 2.
Emot lydelsen af dessa §§:r har hos Höglofl.
Ridderskapet och Adeln blifvit anmärkt, att då i den förra föreskrifves, det »enskilde, som vilja förena sig i bolag, i ändamål att drifva bank-rörelse, skulle hos Kongl.
Majit om Nådig tillåtelse dertill sig anmäla», samt i den sednare, att »antalet af dem, som om Bank-bolags stiftande sig förena, borde vara minst tjugo», dessa stadganden skulle kunna så tolkas, att det vore bolag, bestående af färre personer än tjugo, helt och hållet förbjudet att drifva någon slags rörelse, som kunde komma under benämningen bankrörelse, med mindre Kongl.
Majits särskilda tillstånd dertill erhölles, och att således den hvarje handels-bolag hittills medgifna fria rättighet att drifva vexel-rörelse eller handel med penningar, eller att emottaga och utlåna penningar o. s. v., hvilka rörelsegrenar med skäl kunde kallas bankrörelse, skulle kunna anses genom den nu föreslagna Förordningen, om den blefve lag, vara tillintetgjord.
Ehuru ifrågavarande Förordning, såsom endast åsyftande sådana bolag, som uteslutande hafva till ändamål att, i enlighet med de uti densamma föreskrifna vilkor, drifva bankrörelse, eller Bank-bolag i egentlig mening, efter Utskottets förmenande icke gerna skulle kunna så tolkas, som nyss blifvit förmäldt, har likväl Utskottet funnit anmärkningen böra föranleda till en sådan förändring af ordalagen i Förordningen, att de icke ens lemna rum för möjligheten af missförstånd om deras rätta mening; och har Utskottet derföre i 1 §:n af nedanstående nya förslag till Förordning infört ett af de väsentligaste kännetecken på der ifrågavarande bolag, nemligen att de drifva bankrörelse genom en vald styrelse.
Genom detta tillägg anser Utskottet sig hafva undanröjt anledningen tili berörde anmärkning och med detsamma besvarat det hos sistnämnda Riks - Banko- och Lag-VIskollets Utlåtande N:o 6.
Stånd i sammanhang med nyssberörde anmärkning och för vinnandet af de med densamma afsedda ändamål, väckta förslag om sådan förändring uti Förordningens rubrik, att der icke skulle föreslås till upphäfvande Kongl.
Vidare har, likaledes hos Höglofl.
Ridderskapet och Adeln, vid 2 §:n blifvit anmärkt, att den borde innehålla bestämd föreskrift om och på hvad vilkor person, som icke är svensk medborgare, kunde få ingå såsom delegare i enskild Bank, som här i landet stiftas.
Tillåtelse för sådan person, att i Sverige vara bank-delegare med solidarisk ansvarighet ansågs nemligen kunna medföra svårigheter af betänklig art, särdeles i händelse kontant tillskott erfordrades utöfver hvad delegarne vid bankens stiftande tecknat, enär sådant tillskott af utländsk man icke med lätthet kunde utkräfvas; och vore frågan af desto större vigt, som bland de förslag till bank-reglementen, hvilka för närvarande berodde på Kongl. Maj:ts sanktion, funnes ett, som afsåg bildandet af en Bank i södra Sverige, bland hvars delegare befunne sig en person, hvilken icke var svensk medborgare, ehuru han egde fastighet i Riket, och hvilken tecknat sig för ett belopp af 300,000 Riksdaler.
Befogenheten och vigten af denna anmärkning kan icke heller förnekas.