Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Landsvägarnes förbättring skulle vara ett lika lämpligt som rymligt fält för en sådan af Slaten aflönad sysselsättning, fastän densamma, på den tid af året då marken är frusen och betäckt af snö, och då tillfällen till arbetsförtjenst mest saknas, icke kunde med särdeles framgång ega rum, om man ville jemföra arbetsprodukten med kostnaden derföre.
R:dr, som skulle utlånas emot socknarnes gemensamma ansvarighet, kom under sådana vilkor desamma lill godo och fördeltes emellan Länets 3:ne fögderier, på det sätt, att Medelpad erhöll 6,650 R:dr, södra Ångermanland 10,252 R:dr 26 sk. 8 rst.
Sjelfva vilkorets beskaffenhet, elier att socknen skulle kollektift borga för ullåningarne till dess enskilde medlemmar, har utan tvifvel loranledt en noggrann uppmärksamhet hos dem, som inom hvarje särskild socken halt befattning med ulborgningen af den för de erhållna medlen anskaffade spannemål, så alt förluster i möjligaste måtto skulle undvikas; och delta understöd torde derföre, med högst ringa afdrag, hafva till Statsverket ingått, derest icke från Lands - 30 kontorets sida nödig uppmärksamhet saknats.
Dess underlåtenhet i detta fall, äfvensom anledningen dertill, är genom ränteribalance-unöersökningen utredd och visar sig dessutom, vid betraktande af det factum, att, då i det minst väl lottade af Länets fögderier, Medelpad, den dervarande för ordentlighet och redbarhet utmärkta kronofogden så fullständigt redovisat den andel af låneunderstödet som tillkommit dess fögderi, att endast 161 R:dr 32 sk. eller omkring 2? procent kommit i fråga till afskrifning, har afskrifningen inom det i allmänhet mera välmående Ångermanland uppgått, för södra fögderiet till 1,867 R:dr 23 sk. 7 rst. eller omkring 18? procent, och för det norra till 3,059 R:dr 40 sk. 8 rst Banko eller omkring 14? procent.
Enahanda ändamål, som afsetls med sistomförmälda anslag eller beredande af tillfälle åt de af Länets innebyggare, som hafva penningetillgångar och kredit, att efter svaga år kunna förse sig med deras behof af spannemål, synes mig derföre, då Statens biträde i detta fall kan komma att framdeles äskas, kunna vinnas lika säkert, men utan äfventyr för Statskassan i afseende på återbetalningen, om det kontanta understödet beviljas under sådana vilkor, sorn bestämdes för det genom Kongl.
Brefvet den I8:de October 1836 i JNfåder beviljade, ofvan upptagna anslag, eller alt statsmedlen i större belopp, emot godkänd säkerhet, ullåntes åt personer, som förbundo sig att hålla spannemål till salu, efter meddelande bestämmelser i afseende på qvantiteter, försäljningsställen och priser.
Hufvudsakliga ändamålet med denna min framställning har jag förut i underdånighet anmält; men jag bör icke fördölja, att jag dertill egt eli ytterligare skäl i min önskan, att se rättad den oriktiga föreställning om detta Läns tillgångar och beskaffenhet, som jag funnit hafva på fjermare håll utbildat sig och som varit en naturlig följd af de ofta itererade officiella rapporterna om dess nödställda belägenhet.
Ett och annat har emellertid härunder förekommit, som skulle kunna hänföras tiil anmärkningar emot min företrädares emhctsålgärder, men titon! det att nu anmärkta förhållanden komma att upplagas och till sina orsaker utvecklas i den officiella redogörelsen för ofvannämnde balance-utredning, anser jag mig skyldig så väl den aktning jag hyser för förre Landshöfdingen Herr Friherre fl.
Mörner personligen, som det kära minne lian hos Länets innevånare efterlemna!, att här bifoga den upplysning, alt det oriktiga i framställningarne om tillståndet i Länet faller den af hans biträdande embetsman till last, sorn, enligt hvad balance-utredningen visar, dels 31 vallat, dels lmlpit alt sarinna balancer dölja, äfvensom att uttala min öfvertygelse, det jag anser anledningen hvarföre Herr Friherre Mörner med sin underskrift försett dessa framställningar, höra sökas i det af Herr Friherrens sjuklighet för honom vallade hinder, att personligen göra sig underrättad om ett förhållande, i afseende hvarå Herr Friherren i allt fall sannolikt icke trott sig äga skäl misstänka sitt lagligen ansvariga biträdes föredragning. 6) lioskapsshotsel.
Denna näring idkas visserligen, hvad hornboskap beträffar, med den utsträckning, att i alia socknar af
Länet innebyggarne förses med deras behof af ladugårdens alster och i många, särdeles i fjällsocknarne ett ej obetydligt öfverskott uppstår, som dels försäljes till släderne i Länet eller utbytes å marknaderne emot strömming af slädernes fiskare, dels uppköpes af spekulanterne inom orterne för alt sedermera af dem fory Urås. i hufvudstaden, men är tyvärr icke på långt när så vårdad och utvidgad, som landtmannen kunde och borde, genom ett rätt användande af de tillgångar naturen anvisat och med begagnande af de lärdomar erfarenheten lemnat.
Utan att låta afskräcka sig deraf, att sädesskördarne ofta nog af frost skadas, vänder han all sin omtanka på åkerjordens ökande, icke betänkande att vilkoret för dennas förbättrande och underhållande i fruktbart skick beror på en väl vårdad ladugård och derifrån hämtade tillgångar på gödsel, och att han genom beredande af en större ladugårds afkastning kan göra sig oberoende af de förluster, sorn vållas af möjligen feislagne skördar.
Såsom jag ofvan haft nåden anföra, har ett sä beskaffad! växelbruk, som är fö renadt med odling af foderväxter, icke inom orten blifvit anlaget, utan inskränker sig ängsodlingen dertill, att ett eller annat stycke af den naturliga ängen upplöjcs, erhåller gödning i den män lillgångarne medgifva, besås 2 å 3 år å rad samt sedermera åter igenlägges, för all, efter som de naturligen växande grässlagen lunna utveckla sig, åter begagnas lil slolt.
Förhållandet emelian a ('kastningen, af åker och af äng anses derföre vara såsom 1 lill 4 å 5, och ängens afkastning uppgifves variera emellan 20 och 150 hö per tunnland.
Af den under bruk vid gården varande mark användes ingen del till bete förrän höskörden är förbi och, då beteshagar höra till sällsyntheterne, mäste derföre kreaturen på våren, sedan hö- och halmtillgången är slut, antingen utsläppas på ett magert skogsbete ä hemskogen, eiler, med uppoffring af dagsverken för transport och skötsel, föras till ofta 3 32 k 4 mil aflägse fäbodar, vanligast tillhörande kreaturens egare, men någon gång andra personer, som då erhålla ersättning för belesrälligheten.
I fjällsocknarne äro dock betestillgångarne håde ymnigare och bättre, hvaraf äfven resultaterne visa sig uti den större afsättning af ladugurdsprodukter, som derifrån äger runi.
Myckel bidrager ock den rättighet till begagnande af slotteslägenheter och mulbete å kronans skogsmarker, som, innan dispositionen af dessa marker genom den derå fortgående afviltringen blifvit bestämd, varit af Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande åt kringboende hemmansegare upplåten emot erläggande till Kronan af en årlig ränta, utsatt i smör.
Bergningen af dessa sjelfva vande slotteslägenheter, ofta på långt afstånd ifrån arrendatorns hemvist, eger i allmänhet endast rum hvartannat eller livart 3:dje år och är förenad med så mycket arbete, all, om dertill åtgående dagsverken skulle i penningar beräknas, konime ett lispund af det magra fodret, vanligen bestående af så kalladt starrhö, alt blifva dyrare än ett lispund af det bästa hårdvallshö i andra orter.
Vid kreaturens utfodring i ladugården, som med undantag för släderne, der de till en del iödas inne hela året om, endast eger rum emellan de tider höst och vår, då tillfällen till betning upphöra eller vidtaga, begagnas utom lii) och halm någongång asplöf, som för sådant ändamål samlas.
Kreatursracen är ovanligt liten, dock mjölkande ymnigt nog, relatift till sin storlek, då den skötes och födes väl.
Dess allmännast svaga beskaffenhet är dock en naturlig följd af försummad ängsodiing, ringa och svag föda ej blott under första liden af dess lefnad utan äfven sedan den blifvit fullväxt, den rådande oriktiga föreställningen, att högsta vinsten af ladugåi'den beror på det högsta möjliga antal kreatur, som kan framfödas, eller, såsom en författare rörande Sveriges boskapsskötsel så träffande yttrat, kan framsvältas, samt sluteligen att parning tillätes, så snart den på gemensamt bete med den äldre boskapen gående ungboskapen dertill visar fallenhet.
Hushållnings-sällskapet har väl, i hvad på detsamma berott, sökt befordra förbättring i denna särdeles för detta Län vigtiga näringsgren, men hittills utan märkbar framgång.
För flera år sedan hafva enskilde ståndspersoner från Holland införskrifvit boskap, men resultaterna deraf hafva icke motsvarat hvad man häraf väntat, sannolikt i följd af den betydliga skill - 33 nåd sorn mäste ega rum emellan della lands ymnigare och härvarande svagare bele samt foderväxlernes olika näringshalt.
En ändamålsenlig förbättring af buskapsracen synes derföre endast vara att påräkna genom anskaffande af racedjur ifrån orter, hvilkas natur och klimatiska förhållanden mera närma sig de härvarande, i förening med iakttagande af de nödvändiga vilkoren för ali raceförbättring, att boskapen erhåller tillräcklig föda och omsorgsfull skötsel.
I öfverensstämmelse med dessa åsigter, hafva ock några enskilde under loppet af detta år anskaffat kreatur af förädlad race i medlersta delen af riket, och man bör deraf för dessa jordbrukare hoppas gynnsamma resultater; men för landet i allmänhet blifver verkan deraf liten eiler ingen; och förhoppningarne på boskapsafvelns allmännare förbättring hvilar derföre helt och hållet på bifall till det ej mindre af Kongl. Landt - bruks-Akademien, än särskildt af detta Läns Hushålhiings-Sällskap hos Eders Kongl.
Den bifogade tabellen, jemförd med den för år 1838, visar väl för de föril ulna fern åren en tillökning i antalet underhållna kor af 2,753 stycken O ' J samt i antalet af ungboskap af 1,276 stycken, och ehuru jag, på grund af kännedomen om de årligen fortgående odlingarne, anser tillökningar val kunna beräknas till de sålunda uppgifne, är dock antalet kreatur så varierande ifrån ena året, då en ymnig fodertillgång framkallar en onaturlig tillökning, till det andra, då efter en inträffad svag höskörd, såsom förhållandet under detta år varit, ett högst betydligt antal måste slägtas, att ett närmare bestämmande icke kan ega rum i ett fall som detta, der under alla förhållanden uppgifterne nästan helt och hållet måste grundas på sannolikhetsberäkning.
1 tabellen upptages antalet af befintelige oxar till 1,457, eller 434 stycken mindre än det, som ansågs födas år 1838.
Anledningen dertill är dock lätt funnen.
Jorden innehafves nästan uteslutande af Femärs-beruitelse fr.
IVester Norrlands Län. 5 34 allmoge och är fördelad dem emellan i små possessioner, sällan uppgående till öfver \ mantal, men ofta utgörande T', och äfven derunder; och då hvarje hemmansegare, till skjutsningars och längre körslors verkställande, måste vara försedd med häst och denne tillika kan begagnas
Lill jordbrukets skötsel, hlifver underhållet af oxe för de fleste ändamålslöst.
Hä sten är deremot det djur, som af allmogen i denna ort med förkärlek underhålles och vårdas.
Man finner derföre ock hos densamma de egenskaper af styrka och uthållighet, sorn erfordras för de ofta långväga körslor på hackiga vägar, allmogen hehöfver göra.
Af genom Jemtland inkommen skeppund är vanliga tyngden af ett forlass på kärra.
För flera år sedan funnos 2:ne hingstar från Strömsholms Stuteri stationerade inom Länet, men de begagnades föga, hvartill jag hört orsaken inom orten uppgifvas, att de hitsände beskällarne icke varit felfria.
Emedlertid upphörde man snart med hingstars hitsändande från Strömsholm, och de framställningar, som gjorts af Eders Kongl.
Maj:ts Befallningshafvande hos Stuteri-Öfverstyrelsen om förnyande af åtgärden, hafva icke bifallits, af anfördt skäl, att de förut här stationerade hingstarne vid återkomsten till Strömsholm befunnits vittna om vanvård under vistandet här.
Möjligen har just detta föranledt det ofvannämnda inskränkta begagnandet; och då både orsak och följd mäste antagas hafva härrört af tillfälliga omständigheter af beskaffenhet att för framtiden lätt kunna förekom mas, hyser jag det hopp, att Länet icke länge skall blifva i saknad af ett dylikt nödvändigt vilkor för den i sig sjelf goda hästracens vidmaglhållande och förädling.
Från norra Ångermanland afFöres årligen ett antal hästar till försäljning i Stockholm och orterne deromkring.
Dessa hästar äro dock vanligen icke födde inom nämnda landskap, utan uppköpas från Jemtland vid ett års ålder.
Först vid 4 ä 5 års ålder, efter erhållen omsorgsfull vård och tämjning, försäljas de och betalas dä ofta väl.
Jag känner exempel, alt i Stockholm ända lill 3(XJ r:dr Banko erhållits för en sålunda i nämnda fögderi uppfödd häst.
Bristande tillgång på tjenligl hele torde, utom andre för boskapsafvelns befordrande i allmänhet hinderliga ofvan anförde orsaker, böra anta - 35 gas såsom skal dertill, all (le bemödanden och åtgärder, som inom Länet egt mm för fårafvelns upphjelpa lide, icke varit krönta af framgång.
De får, som finnas och icke iiro af helt och hållet inhemskt ursprung, uppgifvas vara af Tysk eller Isländsk race.
En enskild person har dock sistlidet år låtit tillföra får af Southdoivnsrace, sorn vårdas ändamålsenligt och trifvas väl.
Tabellen upptager antalet af befinleiige får till 50,155 stycken, men då de uppgifter jag erhållit sammanstämma deri, att uliafkastningen inom Länet i det närmaste motsvarar dess innebyggares behof, och detta, efter vanlig beräkning af 2.j skalp, på hvarje person i ett hushåll, skulle förutsätta en ullproduktion af omkring 210,000 skölp., hvilket icke på långt när kan af ofvannämnda antal får beräknas, anser jag detsamma för ringa kalkyleradt.
Den både för jordbruket oell i anseende till lätt underhåll nyttiga svinafveln bar under sednaste qvinqvennium visat sig vara i starkt tilltagande.
Den bifogade tabellen upptager antalet lill 5,958, utvisande vid jemförelse med 1838 års tabell en tillökning i dessa djurs antal, motsvarande nära 68 procent; men jag skulle tro den vara än större, alt döma af den myckenhet fläsk, sorn till billigt pris i Länets städer af allmogen hålles till salu, äfvensom att, enligt uppgiften från Medelpad, försäljning af denna vara derifrån eger rum till orter utom Länet, Flere enskilde af ståndspersoner och presterskapet hafva ock i sednare åren förskaffat sig racedjur af ädlare slag.
Af det i tabellen upptagna antal getter finnes största delen i fjällsocknarne, hvars ymniga tillgång på skogsbete torde föranleda till mindre afseende å den skada, dessa okynniga djur utöfva å den uppväxande ungskogen.
1 (ifrigt mest bos fiskare samt innehafvare af mindre lägenheter, der kor antingen ej kunna födas eller tili otillräckligt antal för fyllande af hushållets behof af mjölk.
Nille man, med godkännande af de i tabellen upptagne beräkningar af kreaturens antal, fördela detsamma på inom Länet befintlige 1,608 hela hemman, så lodas i medeltal på lnarje helt hemman 6 hästar, 34 kor, 4 svin och 30 får, bråk uteslutna.
Öfver boskapssjuka, förorsakande större eller vidsträcktare förluster, har någon klagan icke försports.
Då Bränvinsbränning endast obetydligt och alltid i mindre skala inom Länet utöfvas, kan ett förbud emot dess utöfvande icke anses inverka på 36 boskapsskötseln, äfven om man skulle vilja medgifva, alt denna rörelse under något förhållande medför nytta för ladugården. c) Om Skogarne i Länet och hushållningen dermed vore mycket att säga, om icke undvikande af vidlyftighet vid berättelsens afgifvande vore anbefalld.
Jag skall, så vidt möjligt är, inskränka mitt andragande i ämnet.
Enligt den serskilda uppgift, som, till följd af Eders Kongl. Maj:ls Nådiga befallning, innevarande år afgifvits, skulle den skogbärande marken inom Länet upptaga en areal af 2,241,481 tunneland, eller nära hälften af Länets bela vidd, och af nämnda tunnelandtal 754,655 tunneland, eller något öfver t, vara af den beskaffenhet, att tjenlig! byggnadsvirke derifrån kan påräknas.
Denna uppgift, grundad på infordrade upplysningar från Landtmätare och Kronobetjening, är sannolikt så riktig, som den kan vara, då icke all mark inom Länet ännu är uppmätt samt beräkningen således till en del måste stödja sig på gissningar, och då man under rubriken skogbärande mark icke intagit sådane ödsliga trakter, der den magra jorden blott lemnar näring åt ett och annat enstaka träd, samt uteslutit hvad som i Landtmätarebeskrifningar benämnes impedimenter.
Vill man åter taga dessa trakter och impedimenter med i beräkningen af skogsarealen, så upptager den säkert 3 af Länets vidd.
4 Skogarne utgöras dels af sådane, sorn tillhöra enskilde jordegare och antingen äro genom Laga Skifte deni emellan fördelade eller begagnas af större eller mindre samhälligheter gemensamt, dels af lili Bergverken upplälne rekognitionsskogar och dels samt hufvudsakligasl af kronoallmänningar eller, som de i Åfvittrings-Stadgan benämnas, kronomarken
Dessa skogars mer elfer mindre aflägse belägenhet från bebodda trakter eller flollbara vattendrag bar föraniedt stor olikhet i deras nuvarande beskaffenhet.
Ender det att de således närmast belägne äro till största delen medtagne och man på de skogar, som icke kunna hänföras tili denna kategori, men dock äro utan särdeles svårighet åtkomlige, angriper allt hvad till exportabla trädvaror kan användas, utan besinning och utan tanke derpå, att en skog upphör att ega värde, om den icke måttligt och med urskillning anlitas, aldrahelst under ett klimat såsom här, der 2 å 300 år erfordras för erhållande af en fullmogen återväxt, — befinna sig en del af de mest aflägse skogstrakterne i ett vildhetstillstånd, som egaren sällan vårdar 37 sig om alt söka undanrödja, oaktadt en sådan åtgärd väl vore behöflig, ej bloll för befordrande af skogens växtlighet, än äfven för begagnande af muhlbete derå.
Det borde vara gifvet, alt en olikhet i afseende på skogarnes begagnande skulle följa af deras olika naturer i kameralisliskt hänseende, men om någorlunda hushållning kan sägas ega rum hvad rekognilionsskogarne beträffar, gäller deremot omdömet om en total frånvaro deraf ej blott de skogar, som tillhöra enskilde, utan äfven de delar af kronoskogarne, som, i följd af deras läge, kunna blifva föremål för vinningslystnadens lagstridiga tilltag.
Den enskildes rätt, att, om han så vill, vanvårda sin egendom, i stället för att söka bibehålla och förbättra den, kan naturligtvis ej af den administrativa myndigheten inskränkas.
Med råd och varningar mäste den söka verka, och dessa medel för att hejda förstörelsen af en rikedomskälla, sorn, en gang tömd, behof ver sekler för att åter blifva gifvande, hafva visserligen icke sparats, men det vore fåfängt hoppas på ett lyssnande dertill, så länge begreppet om skogens värde till deri grad saknas, att man, då skogseld uppstår, vanligast i följd af vallhjons försummelse att utsläcka eldar, som de, enligt ortens plägsed, vid hvarje lägerställe upptända, i flesta fallen icke värdar sig om att vidtaga några anstalter för dess hämmande, utan låter skogselden rasa till dess den af naturliga hinder afbrytes.
Något posilifl är således i detta fall icke att tillgöra, utan man måste stadna vid den önskan och förhoppning, att öfvertygelse)! om behofvet af en klok skogshushållning icke uteblifver så länge, att ali hjelp är omöjlig!
Dä jag med en måhända oväntad uppriktighet omnämnt det förstörande af kronoskogarne, öfver hvilkas vård det tillhör min Embetspligt att vaka, är det för mig ej blott ett åliggande, utan äfven en rättighet, att angifva orsakerne, hvarföre mina visserligen leke åsidosatte sträf vanden för nämnda ändamål endast i högst ringa grad kunna anses lyckade.
En af dessa orsaker är saknaden af all jägeribetjening, deraf behofvet hitintills blifvit förgäfves framstäldt, samt svårigheten, ja ofta omöjligheten för kronobetjeningen att inom vidsträckta distrikter, jemte trägna tjenstegöromål i öfrigt, kunna utöfva någon tillsyn öfver Kronans skogar, af hvilka de största och, i anseende till genomskärningen af den segelbara Ångermanclfvens grenar, mest begärliga äro belägne i Ramsele 33 oell Resele Länsmansdislrikler, det förra af omkring 30 och det sednare af nära 20 qvadratmils omfång.
En annan orsak är det hos allmogen föga ulhildade begreppet om skillnaden i besittningsrätten af kronojord och skatleegendom, till en början sannolikt grundad ej mindre på den frikostighet, hvarmed rättigheten till kronoskogars begagnande inom denna ort tillförene blifvit af högre och lägre auctoriteler medgifven och hvarpå såsom exempel må anföras flere på 1760-talet åt sågverksegare gifna privilegier, att hvar för sig årligen afverka l,000:detals sågtimmer å kronoskogarne, på det att, såsom det hette, något gagn af desamma måtte hämtas, än deruppå att rågångarne omkring dessa kronolägenheter först i sednare tider blifvit uppgångne, hvarigenom ovisshet uppstått om rätta gränsen för den enskildes verksamhet.
Af det således icke klart utredda begreppet om det lagstridiga och moraliskt orätta att olofligen tillgodogöra Kronans egendom, dertill ej sällan uppmuntran gifves af personer ibland produklernes afnämare, fastän desse icke hafva att förebära okunnighet om Lagens bud, uppstår såsom naturlig följd, att åverkan a kronoskogen hänföres till sådana företag, hvarmed egenteligen icke någon nesa är förenad och tili hvilkas upptäckande och lagliga bevisande en i andra stycken rättänkande granne icke gerna eller utan nödtvång vili låna åklagaremaktens organer sitt biträde.
Ännu en och måhända hufvudsakligaste orsaken anser jag vara kronorna thornes upplåtande åt nybyggare.
Den landsfaderliga afsigten med dessa åtgärder, som i nu gällande Åfvittrings-Stadga af den 10 Februari 1824 angifves vara, alt, jemte ernående af Landets uppodling, åt idoge arbetare bereda tillfälle till bosättning, hade endast kunnat vinnas, derest, jemte iakttagande af en noggrann och på ändamålets vinnande beräknad urskiljning vid valet af dem, åt hvilka nybyggen upplåtas, en allvarlig kontroll ulöfvats öfver sättet huruledes lie ined frikostig hand utdelade nybyggesrältigheterne begagnades.
Men ty värr! har jag haft allt för många tillfällen alt öfvertyga mig, ej blott att ändamålet, med högst fä undantag, icke vunnits, utan äfven att åt gärden visat och än mera kommer att visa så för allmänt som enskildt väl förstörande verkningar.
Till största delen belägne i grannskapet af fjällen och således under ett hardt klimat och med en jordmån, hufvudsakligen beslående af så kallad sandmjulna, ej sällan af den beskaffenhet, att i landtmätarens beskrifningar flera tusende tunneland upptagas såsom saknande någon tili åkerodling tjenlig lägenhet, fordra desse marker, med de derå ymnigt förekommande större och mindre frostledande myror och så kallade surkäiar, i allmänhet en ansträngning och eli arbete 39 för deras försättande i fruktbärande skick, sorn borde förutsätta bos nybyggaren egandet af ett for bans underhåll under arbetstiden tillräckligt kapital.
Dä likväl något sådant hvarken funnits eller kunnat påräknas bos de enskilde nybyggessökande, sorn med få undantag tillhört den tarfligaste klassen och vanligen utgjorts af personer, hvilka, tidigt inträdde i äktenskap samt för sig och familj i saknad af bostad, varit nödsakade på hvad vilkor som helst förskaffa sig en sådan, och det under arbetsåren sparsamt utdelade kronounderslödet ej varit tillräckligt för familjens uppehälle, bar nybyggaren, då lian icke helt och hållet slagit sig ned på skogens tillgodogörande inom det vidsträckta området, vanligen måst tillgripa clemia utväg såsom en behöflig binäring.
Utom behofvct, som under alia förhållanden utgör en mägtig häfstång, liar dessutom en slags anvisning på en dylik verksamhet blifvit leornad derigenom att afviltrings-laiidlmätarne, i följd af obekantskap med de i Författningarne bestämda vilkor för nyttjandet af kronojord, ej sällan vid skattläggningsberedningen tagit möjligheten af skogsprodukters afsättning i beräkning, då få lägenheter till åkeroclling förefunnits.
Än mindre bar ändamålet med nybygges tilldelningen vunnits, då nybyggeslägenheter, såsom ofta nog handt, blifvit upplåtne åt byalag eller bruks- och andra bolag samt åt en elier annan Irädvaruhandlande.
En del af de sednare slagens nybyggare nedsätta välå lägenheterne så kallade landtbonde!', men denna benämning uttrycker icke deras rätta sysselsättning, eilan hela tillställningen går vanligtvis ut på skogens skattande.