Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Likasom hittills resandes förskaffande utgjort en kännbar tunga för jordbruket, emedan den skjutsande, utan att sjelf få betinga sig nöjaktig ersättning, måste vid anfordran lemna den äskade tjernsten, så skulle tvertom, i läll entreprenören, utan den resandes begifvande, egde bestämma skjuts-legan, denna blifva alltför tryckande för dem, som nödgas begagna detta medel att komma fort.
Utskottet har sig dessutom bekant, att åtskillige orter finnas inom landet, der entreprenad hittills icke kunnat tillvägabringas.
Skulle nu å dem en till obegränsadt belopp uppgående skjuts-lega likväl göra entreprenad-skjutsning möjlig, inträffade derigenom betänkliga hinder för rörelsen.
Den stora skiljaktigheten i skjuts-legan vid de särskilda gästgifverierna, hvarigenom det blefve omöjligt att vid en resas början beräkna dertill erforderliga omkostnader, vore en ny olägenhet.
Ifrågavarande utväg att befria jordbruket från skjutsnings-besväret, skulle således, om den antoges, medföra oreda och hinder för kommunikationerna inom landet, hvarföre den icke kan tillstyrkas.
Vidkommande åter förslaget, att skjutsen skulle göras till föremål för den enskilda företagsamheten i förening med postforslingen och det kontanta tillskott, som för ändamålet kunde erfordras, utgå af statsmedel, anser Utskottet, likasom >id föregående riksdag, detsamma ej eller antagligt, emedan för sådant ändamål betydliga statsanslag skulle erfordras, hvilka komme att drabba icke blott de nu skjuts-skyl dige, utan alla landets skattskyldige invånare, hvartill kommer att, på sätt Ut - 14 Allm.
Best.- och Ek on.-Ulek oi tets Betänkande, N:o 89. skottet i ett annat betänkande (N:o 23) visat, forvagns-inrättningen icke utan alltför kännbara uppoffringar å statens sida kunnat tillvägabringas.
På grund häraf får Utskottet vördsamt hemställa, att Johannes Nilssons.
Johan Bergströms, Nils Anderssons, m. fl:s uti l:a punkten omnämnda förslag icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Då Utskottet nu öfvergår till andra hufvudfrågan: att, derest skjutsnings-besväret icke kan fran jordbruket skiljas, lättnad i detta besvär mätte beredas, har Utskottet att först taga i betraktande hr Sandströmers motion, som afser skjutsens ställande pä entreprenad, under vilkor att för ändamålet erforderliga kontanta bidrag skulle utgå länsvis; och då Utskottet redan uttalat den Öfvertygelse, att jordbrukets befrielse från skjutsnings-besväret är det mål, hvartill hvarje reglering af skjuts-skyldigheten bör syfta, har Utskottet vid nu ifrågavarande förslag jemväl att tillse huruvida genom detsainmas antagande en sådan lättnad i skjutsnings-besväret kunde åstadkommas, att en framtida befrielse derigenom förberedes.
Då det icke lärer bestridas att skjutsnings-skyldigheten ursprungligen icke utgjort ett för jordbruket så betungande onus, sorn det hvartill det i sednare tider uppgått, utan man förutsatt, att legan skulle utgöra en ungefärlig ersättning för besväret, hvaraf äfven torde kunna förklaras stadgandet i 28 kap. 5 £ Byggninga-balken, samt Kongl, förklaringen den 11 December 17GG. att gästgifvaregårdarne närmast belägna hemman kunna, för det fall att »gästgifvare ej ensam kan uppehålla skjutsen;., till reserv anslås, så torde deraf lika ostridigt följa, att det skulle innefatta en obillighet, att genom en allmän författning tillförbinda andra från gästgifvaregård så långt boende jordegare, att de icke kunnat åläggas skjuts-skyldighet in natura, att med penningar deltaga uti ett onus, hvarifrån de. enligt gällande lag, egt åtnjuta befrielse.
Men om äfven, åt det i hr Sandströmers förslag förekommande uttrycket »samtlige skjuts-skyldige hemman inom länets, icke bör gifvas den vidsträckta betydelse, hvari Utskottet här uppfattat detsamma, utan dermed förstås allenast de hemman, af hvilka skjuts-skyldigheten, enligt nu gällande föreskrifter, in natura eller genom bidrag till entreprenör utgöres, finnér Utskottet likväl det så väl af motionären, rörande Skaraborgs län upplysta, som af erfarenheten i öfrigt bekräftade förhållande, att skjutsnings-besväret å särskilda orter, äfven inom samma län, är olika tryckande, utgöra ett väsendtligt hinder för antagande af en sådan fördelning, som motionären åsyftat, ty derigenom skulle nödvändigt inträffa, att den lindring, som bereddes åtskilliga hemman, skulle endast leda till fördeiför nuvarande innehafvarne deraf på andras bekostnad.
Dessutom torde den föreslagna afgiften, som, enligt motionärens förmenande, borde debiteras och uppbäras i sam - Ålim.
Rest.- och Ekon.-Utskoltets Betänkande, A~:o 89. f5 manhang med de allmänna kroiio-utskyklerna, komma att förvandla skjutningsbesväret till en grundskatt, som, efter Utskottets åsigt, skulle betydligt försvära möjligheten att i en framtid lyfta denna börda från jordbruket.
Beträffande åter andra momentet af hr Sandströmers förslag, eller att de skjuts-skyldige skulle berättigas, att länsvis besluta om en dylik reglering af skjutsnings-besväret, så lärer, enligt Utskottets förmenande, något hinder deremot icke förefinnas uti nu gällande föreskrifter i detta ämne, derest samtlige de skjutsskyldige om en sådan reglering sig förena: men att i berörda afseende tillstyrka en allmän författning, har Utskottet, för sin del, funnit betänkligt, helst beslutet borde blifva beroende af de flesta rösterne ibland de fullmäktige, hvilke af koramunerne blifvit utsedde, att ordna denna angelägenhet.
En sådan bestämmelse skulle, enligt Utskottets tanke, kunna leda till verkligt förtryck, derigenom att någon påbördades en afgift i penningar, som enskildt för honom vore mera betungande ån sjelfva skjutsnings-besväret, hvaremot någon säkerhet icke vore att påräkna uti flertalets bifall, då ett sådant kunde framkallas af förhållanden, som icke för hela länet äro gemensamma; och man kan lätt föreställa sig att majoriteten af skjuts-skyldige inom ett län, derest skjutsnings-besväret vore för den mera tryckande än för minoriteten, kunde befordra enskild vinning på den sednares bekostnad, hvaremot å andra sidan, der de minst betungade utgjorde majoriteten, en dylik reglering blefve omöjlig att verkställa.
Utskottet sig ega skäl afstyrka bifalL till hr Sandströmers motion - Sedan Utskottet sålunda hvarken ansett tiden inne att göra framställning om skjutsnings-besvärets fullkomliga skiljande från jordbruket, eller kunnat förorda det förslag, som, till beredande af lättnad i besväret, blifvit af hr Sandströmer framstäldt; återstår för Utskottet att tillse, huruvida någon förhöjning i skjuts-legan kan tillstyrkas samt således lindning i skjutsnings-besväret på detta sätt beredas; hvilken utväg är af de fleste motionärerne yrkad.
Uti denna fråga tillstyrkte Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet vid sistlidne riksdag, att uti underdånig skrifvelse hos Kongl. Majit anhålla, att, med bibehållande af den för entreprenad-skjuts gällande lega, legan för annan vid Iandtgästgifverierna utgående skjuts måtte varda bestämd till 20 sk- banko, hvarefter, oaktadt denna fråga hos Rikets Ständer förföll, Kongl..
Majit, med afseende å hedervärda Bonde-ståndets ansökning i ämnet, genom Nådig kungörelse den 4 Maj 1852, förordnat, att legan för gästgifveri-, håll- och reservskjuts vid gästgifvaregårdar å landet, hvarest skjuts-entreprenad icke eger rum, skulle vårtiden under Mars och April månader till och med den 1.5
Maj, samt 16 Allm. Best.- och Ekon.-Utskottels Betänkande, N:o 89. på ! '»-ten under Oktober.
November och December månader utgöras med 20 .-k. banko milen för hvarje häst, och att legan för kungs- och krono-skjuts ä landet under berörda tider af året äfvenledes skulle med 20 sk. banko milen för hvarje häst erläggas.
Ehuru således någon lindring i skjutsnings-besväret blifvit de dermed betungade beredd, anser Utskottet dock denna lindring icke vara tillfyllestgörande.
Det är nemligen^ enligt Utskottets öfvertygelse, lika besvärligt att utgöra skjuts under den återstående tiden af året, då vigtiga landtmanna-göromål taga jordbrukarens arbetskrafter i anspråk, som de månader, å hvilka förhöjning”i slijutsjegan blifvit beviljad: men dä Utskottet således icke kan annat än förorda denna tillöknings utsträckning till alla tider af året, måste Utskottet äfven fästa tillbörligt afseende å de yrkanden, som blifvit gjorda rörande förhöjning af den skjuts-lega, som för entreprenad eger rum, hvilket torde vara så mycket nödvändigare. som det i annat fall otvifvelaktig! skulle inträffa, att. i samma mån reservskjuts-legan närmar sig den för entreprenad bestämda, hinder möta för skjutsens ordnande på sistnämnda sätt.
De ofta ganska betydliga bidrag, hvilka de skjuts-skyldige utgöra till entreprenörer torde dessutom tillräckligt ådagalägga nödvändigheten af entreprenad-skjuts-legans förhöjning.
I öfverensstämmelse härmed får Utskottet vördsamt tillstyrka Rikets Ständer, att uti underdånig skrifvelse hos Kongl. Maj:t anhålla, det skjutslegan vid^ landt-gästgifverierne måtte varda bestämd, der skjutsen icke är på entreprenad upplåten till 20 sk. under liela året, och der entreprenad finnes eller kan blifva inrättad till 28 sk. banko milen för hvarje häst.
Hvad vidare angar åtskilliga motionärers yrkanden om förhöjning af skjutslegan i städerne, finner Utskottet, med afseende å den högre kostnad, som för skjutsens utgörande i städerna erfordras, och i enlighet med de åsigter, som
Utskottet ofvan yttrat i fråga om skillnad emellan legan för entreprenad-skjuts och annan skjuts, sig böra vordsamligcn tillstyrka, att Rikets Ständer ma hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att skjuts-legan i de städer, der skjutsen icke är på entreprenad ställd, måtte höjas till 24 sk. och legan för den entreprenad-skjuts, som i städerna utgår, till 32 sk., allt banko, milen.
I afseende på riksdagsmannen Nils Anderssons från Christianstads län förslag, att, till lindring i skjuts-skyldigheten, häst-antalet vid skjuts-stationer måtte nedsättas Allm.
Resv - och Ekmi.-Utskotlels Betänkande, N:o 89. 1? nedsättas, der detta blifvit öfver behofvet bestämdt, samt skjuts-hållningen med gästgifvcri-rörelsen förenas, så lärer förstnämnda omständighet röra särskilda, ehuru af motionären icke närmare uppgifne eller utredda missförhållanden, hvilka. derest de förefinnas, kunna på besvärsväg afhjelpas; hvadan och då, hvad särskildt angår förslaget om skjuts-hållningens förenande med gästgifveri-rörelsen, någon flyttning af den sednare icke torde, emot gästgifvars bestridande, lagligen kunna ega rum, Utskottet hemställer, att afseende icke måtte fästas å Nils Anderssons berörde framställningar.
Vidkommande dernäst Eric Larssons från Wester-Norrlands län yrkande om särskildt understöd till underlättande af skjutsnings-besväret vid några uppräknade stationer i Medelpad; så enär motionären icke på något sätt styrkt det åberopade förhållandet, att skjutsnings-besväret å dessa ställen skulle vara melan vanligt betungande, samt det i allt fall icke synes vara lämpligt att Rikets Ständer befatta sig med frågor af så enskild beskaffenhet, som den förevarande, hvilken i administrativ väg kan upptagas och afgöras, finner Utskottet sig föranlåtet hemställa, att jemväl denna motion icke måtte till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Fråga om förändring i den skjutsnings-frihet, nämndemän för sin tjenstetid åtnjuta, har vid flere föregående riksdagar blifvit väckt och nu åter upptagen af riksdagsmannen Anders Andersson från Wermlands län: och får Utskottet, såsom förut vid denna frågas besvarande, upplysa, att de föreskrifter, som rörande nämndemäns skjutsnings-frihet blifvit gillia, innefattas i en af Kongl. Kammar-kollegium den 3 December 1821 utfärdad kungörelse, som stadgar, att under den ordinarie härads-nämnden förundte skjutsnings-frihet icke får begripas reservhemmans och gästgifvaregårdars skjutsnings-skyldighet, utan att denna frihet endast .eger rum vid utgörande af håll-och krono-skjuts för den hemmansdel, nämndemannen sjelf bebor och för hvilken lian såsom egare, värd eller abo är skrifven samt icke längre än för deli tid, han tjensten bestrider.
En ojemnhet i förmåner kan visserligen uppstå derigenom, att den hemmansdel, för hvilken skjutsnings-frihet sålunda åtnjutes kan, vara större eller mindre; men denna olikhet skulle, enligt Utskottets förmenande, icke afhjelpas derigenom, att befrielse åtnjötes för en häst, enär skjuts-lagens olika storhet i allt fall skulle i sådant afseende inverka.
Utskottet får derföre vördsamt hemställa, att Anders Anderssons ifrågavarande motion må lemnäs utan åtgärd.
Prol. 1853 § 1854. 8 Sami. 20 Höft. 3 18 Allm. Besv.- och Ekon - UIskallets Betänkande} N:o 89.
Utskottet öfvergår till fjerde punkten, angående kungs- och krono-skjlitsén; och beträffande först riksdagsmännen Petter Jönssons, Jahob Lindbys, Nils Anderssons m. flis yrkanden 0111 förhöjning af den för kungs- och krono-skjuts utgående lega, får Utskottet fästa uppmärksamhet dervid, att genom den här ofvan föreslagna förhöjning i allmänna gästgifveri-skjutslegan, hvilken enligt Kongl, förordningarne den 6 Maj 1830 och 18 Augusti 1819 jemväl tillgodokommer dem, sorn verkställa kungs- och krono-skjuts, nämnde motionärers syfte blifvit till en del boredt; men vidare förhöjning af ifrågavarande skjutslega anser Utskottet ej skäl att förorda.
Vidkommande dernäst riksdagsmannen Magnus Månssons från Östergöthlands län uti första punkten omförrnälda förslag, ratt all i hemmantal skattlagd jord må vara skyldig att under krig för rikets försvarsverk, samt i fred för transport af kronans effekter utgöra krono-skjuts,a så enär detta förslag hav till syfte att utsträcka skjutsnings-skyldigheten äfven till sådan fastighet, som hitintills varit derifrån befriad, får Utskottet, under åberopande af dess här- ofvan afgifne yttrande öfver hr Sandströmers motion, hemställa, att Magnus Månssons ifrågavarande förslag icke må vinna afseende.
Rörande riksdagsmannen Jöns Perssons från Blekinge län yrkande, att fortskaffandet af båtsmän hädanefter måtte verkställas sjöledes, får Utskottet erinra, att uti Kongl. Maj:ts
Nådiga förordning örn truppers och persedlars förskaffande den 6 September 1842, uttryckligen finnes stadgadt, att, till lindring uti in qvart erings- och krono-skjuts-skyldigheten, fortskaffning af trupper, tillhörande arméen eller flottan skall företrädesvis ske sjöledes med begagnande af kronans egna eller enskildes dertill hyrda seglande eller ångfartyg; och finner Utskottet sig, i anledning häraf, böra vördsamt hemställa, det något afseende icke måtte fästas vid Jöns Perssons berörde framställning.
Hvad åter angår femte punkten eller frågan om vagns-legans ökande; så torde det icke kunna bestridas, att den ersättning, som nu lemnäs för begagnande af den skjutsandes åkdon är alltför låg, hvadan Utskottet linner det med rättvisa och billighet öfverensstämmande, att berörde missförhållande rättas; och sorn derjemte icke sällan inträffar, att resande, som färdas med eget åkdon, begagnar den skjutsandes seltyg, men någon viss lega derför icke finnes bestämd, har Utskottet jemväl ansett någon lämplig afgift böra härför stadgas.
Af sådan anledning får Utskottet vördsamt tillstyrka, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, det stadgas måtte, att, för begagnande af den skjutsandes hjulåkdon, Allm.
Betr - och Ekon.-U/skottets Betänkande, N:o 89.
19 såvida dessa äro med fjädersäten förs edde, skall i lega erläggas 4 sk. för tvåbets- och 2 sk. för enbets-åkdon, samt att för sele, sorn utan åkdon nyttjas, erläggas 1 sk. allt banko, milen, men för släde, äfvensom för hjulåkdon, hvarå icke fjädersäte finnes, bibehållas hitintills vanlig lega.
Vidkommande slutligen riksdagsmannen Nils Anderssons, i sammanhang med hans motion, rörande skjuts-väsendet, gjorda framställning, att ersättning för resor i embets-ärenden skulle utgå efter en förändrad beräkningsgrund, så att den åtnjötes endast för det antal hästar, som verkligen behöfde begagnas, får Utskottet hänvisa till det betänkande N:o 71, Utskottet, i anledning af annan motionärs i enahanda syftning väckta förslag afgifvit.
Reservationer: af hr Bergenstråhle, Claes Gabriel: «Som jag af sjukdom var hindrad att deltaga uti Utskottets slutliga beslut rörande de motioner, sorn voro väckta om skjuts-legans förhöjning, anhåller jag, att mina nedanskrifne yttranden dä ämnet förut, den 31 nästlidne Mars, förevarit, måtte såsom reservation få upptagas.
Att skjutsen är ett onus, äfvensom att den är ojemnt fördelad, kan icke bestridas; det vore derföre väl om jordbruket derifrån kunde befrias: inell för detta onus, äfvensom för de flesta andra, möter det hinder, att det under tidernas längd blifvit ett med stats- och samhällsskicket sainmanvext behoi, som ieke kan borttagas, och icke heller synnerligen underlättas genom några allmännare diligens-inrättningar, sorn i värt glest bebodda land, och genom ojemnheterne i trafiken, som hindra uppgörandet af all kostnadsberäkning, icke äro möjliga att tillvägabringa.
Beträffande åter dess jemnare fördelning å hemman, som deruti hitintills icke deltagit, skulle sådant medföra en rubbning uti egande-rätten: undantag måste dock stundom häruti ega rum, då vid en och annan station traff - 20 Allm. Besv.- och Ekon.-U/skol/e/s Betänkande, Nio 89* ken blifvit så förökad, att det förra skjuts-laget icke mäktar att bestrida skjutsen; då så inträffar, så borde den nya bördan, sorn derigenom ålägges de liitintills derifrån befriade hemman, lindras på så sätt, att det gamla skjuts-laget, som genom tillökningen af de tillkomne vunnit en lättnad, deremot gåfve deni en billig kontant ersättning.
För öfrigt måste iliågkommas, att den ojemnhet, som i detta onus förefinnes emellan de skjuts-skyldige å den ena vägen emot å en annan, hafva genom tidens längd jemnat sig derigenom, att i arf eller vid köp, hafva hemmanens värden blifvit beräknade allt elter som detta onus varit mer eller mindre tryckande.
Såsom ett hufvudsakligt skäl till den klagan, sorn nu spörjes angående skjutsen, är dess förökande under sednare tider; att så är vid några stationer, är en sanning; men denna fråga måste behandlas med afseende ä det stora hela, och dä höra ökningarne till undantagen; deremot kan det icke bestridas, att skjutsen i allmänhet, långt ifrån att förökas, tvertom betydligen förminskats; sanningen häraf bevittnas af de 40 ångfartyg, sorn endast ifrån Stockholm å korta mellantider gå och komma, å hvilka en stor mängd resande transporteras till både in- och utländska orter i alla direktioner, äfvensom en mängd passagerare tillkomma under vägen; härförutan finnas flera dylika fartyg för trafiken å vestra kusten, äfvensom emellan Götheborg och Jönköping; klagan öfver skjutsens förökande är således, med högst fä undantag, alldeles obefogad..
Svårigheten för skjutsens utgörande har blifvit förminskad äfven derigenom, att i sednare tider vägaune betydligt blifvit förbättrade; de resande färdas med mindre tunga vagnar: man kör i allmänhet mindre fort, så att man mycket sällan afhörer de klagomål, som fordom så ofta inträffade; äfvensom har skjutsen af snällposter, paketposter och af fångar blifvit förhöjd till 24 sk.; entreprenader blifvit inrättade till samma lega, samt legan i allmänhet under den svårare årstiden förhöjd till 20 sk.
Af allt detta synes att begäran om skjuts-legans ytterligare förhöjning, icke är grundad uppå några verkliga skäl.
Deremot äro skälen emot en förhöjning ganska många och väsendtliga, nemligen: att i vårt land är det redan vida dyrare att resa än i de flesta andra länder, i följd dels af hög lega och dels af resornas längd i vårt glest bebodda land; en förhöjd lega återfaller på det allmänna, emedan den, sorn behöfver anlita en prest, eli läkare, en landtmätare, en domare, en kronofogde, en länsman m. fl. får derigenom en förökad kostnad; forsellöner för allt, som skall transporteras på axel, äfvensom frakter, lämpas derefter, hvarigenom varor och förnödenheter fördyras; trupp-marcher, krono-transporter och sådane embetsresor, som staten bekostar, medföra derigenom förökade stats-utgifter; militärer, som skola resa å torpsyner, till krigs-rätter, beklädnads-direktioner, möten, m. m., som med all säkerhet för hvar och en uppgå till 100 mil år - Allm. Besr.- och Ekon.- Utskottets Betänkande, N:o 89. 21 ligen, tillskynda de ofta återkommande skjuts-förhöjningarne en orättvis förminskning uti deras förut otillräckliga löner.
Man arbetar uppå att i alla andra afseenden lätta kommunikationerne inom landet, men deremot motverkar det genom en förhöjd skjuts-lega, som så djupt ingriper ' i alla allmänna förhållanden; och jag är öfvertygad att om en förhöjning nu ock beviljades, skulle förnyade anspråk derå återkomma vid nästa riksdag; att de skjutsande vilja förskaffa sig en högre inkomst, derå må ingen undra, men väl betänka dess följder och dess menliga inverkan å det allmänna.:r
Häruti instämde friherre von Essen, Gustaf, herr Bråkenhjelm, Per Reinhold, och herr von Francken, Georg' (Volfgang. af herr Silfverstolpe, Fredrik Otto:
;:Den mening, sorn- inom Utskottet gjort sig gällande, att legan för gästgifveri-skjutsen. och således äfven för kungs och krono-skjutsen, bör förhöjas, kan jag icke dela, och anhåller att såsom reservation få framställa de skäl, hvaruppå jag grundar den öfvertygelse, att i nu gällande skjuts-lega inga förändringar för det närvarande böra ega rum.
I många delar af riket hafva skjuts-entreprenader temligen allmänt kommit till stånd, och nyttan af dem har der till den grad blifvit erkänd, att man vid de gamla entreprenad-kontraktens tilländagående, med riktig fruktan emotser möjligheten af att de icke skulle kunna förnyas.
Många hafva nemligen, sedan de sluppit skjutsens utgörande in natura, derefter ändrat sin ladugärd och sitt jordbruk.
ex. minskat hästantalet och ökat nöt kreaturens antal.
Sådant är, bland annat, i allmänhet förhållandet i Westmanlands län, der blott 3 eller 4 gästgifvaregårdar finnas, vid hvilka entreprenad om skjuts-hållningen icke blifvit tillvägabragt.
Det vigtigaste af allt vid de beslut, som fattas angående skjuts-väsendet, synes mig således vara, att de icke blifva sådana, att entreprenader derigenom hindras.
Detta fruktar jag likväl blifver fallet om skjuts-legan allmänt förhöjes.
Jag erinrar mig ganska väl, att vid en resa, som jag år 1842, således före sista skjuts-förordningen, gjorde emellan Wenersborg och Götheborg, det hände mig, att på de flesta skjutshållen innan jag hann fram till gästgifvaregårdarne, anhållas af personer, som föreslogo mig att låta skjuts-ombytet ske hos dem, i stället för vid gästgifvaregården, vidt och bredt rekommenderande sina goda hästar, och ifriga att få den förtjenst, som genom skjuts-penningarne kunde dem beredas.
Jag vet ock, att äfven på andra ställen skjuts-förtjensten anses vara icke så ringa, och ehuru jag anser detta vara en falsk beräkning, tror jag denna mening vara allmännare än man förmodar.
Jag befarar således att, om skjuts-legan förhöjes, skall allmogen på många ställen tänka att då man i alla fall, för krono-skjutsens skull, måste hålla hästar, det är så godt att genom skjutsning få någon 22 Allm. Best.- och Ekon.-Utskottets Betänkande, N:o 89. ersättning för deras föda och underhäll, som att icke af dem fä några sådana inkomster, och ändå betala en årlig afgift till entreprenören för skjuts-hållningen, och att, i följe deraf, den mindre upplysta allmogen skall motarbeta nya entreprenad-kontrakters uppgörande, då de redan ingångna slutas, och ännu mera motsätta sig ingående af sådana på de ställen, der sådana ännu icke kommit till stånd.
Bland flera andra skäl emot skjuts-förhöjningen, får jag äfven erinra, att den betydligt ökade kostnad, hvilken derigenom förorsakas för alla deni, som utan skjuts-ersättning skola i tjenste-ärenden göra resor, för dem som skola i följd af syner och andra rättsförhandlingar utbetala skjuts-ersättningar, och för kronan vid alla de mängfalldiga skjuts-kostnader, som af henne skola ersättas; och denna ökade kostnad är icke obetydlig, då den minst skulle komma att utgöra en femtedel af det belopp, hvarmed den 1111 utgår.
Man skall måhända häremot invända, att den ökade skjuts-Iegan för icke-entreprenad-skjuts redan nu utgår under vissa månader af året och att således ofvan anförda skäl blott till en ringa grad skulle vara gällande.
Detta tror jag icke.