Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ständer måtte hos Kongl. Majrt i underdånighet anhålla om upphäfvande af de författningar, som ålägga Rikets stapelstäder, att hålla upplag af salt och spanmål; varande, såsom skäl för berörde framställning, anfördt, hvad först beträffade salt-upplaget: att erfarenheten skall hafva visat, det detta upplag i allmänhet aldrig behöft tillitas; att de betydliga summor, som deri måst nedläggas, varit utan nytta dragne utur allmänna rörelsen och i sin nion minskat det för densamma nödiga capital; att de handlande härigenom tillskyndats en årlig förlust, till hvars betäckande de varit nödsakade att höja priset, så väl å salt, som å andra importvaror, hvilket åter drabbat consumenten, och hvarigenom mer eller mindre skada uppkommit, samt att, med det lif den utländska handeln vunnit och den säkerhet den för framtiden kan påräkna af det reciprocitets-system, som uppkommit emellan Sverige och de fleste handlande Nationer, och som haft product-placatets upphäfvande till följd, äfvensom, med beräkning af de handlandes egen fördel, att förse landet med en vara, hvilken finnér afsättning, det på alla dessa skäl icke vore att befara bristande tillgång på salt, i händelse den tryckande skyldigheten, att hålla ständiga upplag af denna vara, komme att upphöra; — samt hvad åter angick den senare delen af motionen: att samma skäl, som emot salt-upplagets bibehållande blifvit anförde, kunde härvid åberopas, hvartill komme den lyckliga omständigheten, att Sverige producerar i de fleste år tillräckligt och i vissa år öfverflödigt qvantum spanmål för eget behof, samt att, då spanmålshandel!! är fri för nila medborgare-classer, skyldigheten att hålla spanmåls-Jager icke ensamt borde qvarstå för stapelstäderna; 2:0 ett af Herr Winberg aflåtet Memorial, deruti han äfvenledes yrkat, alt stapelstädernas salt-upplags-skyldighet måtte upphöra, och, till stöd för detta yrkande, genom uppgjorde calculer sökt ådagalägga, bland annat, att om man, för en tidrymd af 25 år, beräknade kostnaden af 4 Mini. Besv.- och Oecon.-Vtsk, Betänkande N.-o tf. samtlige saltupplagens inköp och desammas underhåll genom fyllande af de qvantiteter salt, sora årligen bortsmälte, samt dertill lade en ränta, beräknad för hvarje år till 6 procent, så uppstode för de handlande och skeppsredarne en förlust af icke mindre än 346,000 R:dr Banco,
hvilken summa Motionairen ansåg hafva vida bättre kunnat till handelns förkofran och förmon användas. Inom Vällofl. Borgare-Ståndet hafva Herrar Ekerman, MachelHalling, Lundin och Bååth bestridt saltupplagens upphörande, såsom möjligen ledande till brist på denna nödvändighets-vara';, hvaremot Herrar Santesson, Zander, Valley, Thörn, Brase, Klingvall, Forsberg, Betré, Werrn, Hessle, Holm, Melbin och Olbers biträdt den mening Motionairerne framställt.
Detta har Utskottet tagit i öfvervägande; och hvad först beträffar stapelstädernas befrielse från skyldigheten att hålla salt-upplag, så får Utskottet vördsamt anföra, att, enligt Utskottets tanka, egentliga anledningen till den i förra tider öfverklagade sa! tb rist bör til Iskri fvas de hinder för en friare handel, som genom då gällande prohibitiva Hörfattningar uppkommit.
Genom det så kallade Product-placatet af år 1734 var nemligen stadgadt, att främmande Nationer icke finge idka handel på Sverige med andra än sådana varor, som blifvit i deras egna länder producerade, och då den directa liitförseln af salt från Portugal och de vid Medelhafvet belägna länder, der denna vara finnes att tillgå, i allmänhet icke verkställdes med nämnde länders egna fartyg, utan uteslutande blef ett föremål för den Svenska handels-speculatiouen, uppstod härigenom den följd, att salthandeln kunde af Svenska slapelstadshandlanden begagnas, om hans fördel dertill uppmanade honom, men deremot, utan fara för concurrence med utlänningen, eftersättas, om tillfälle yppades till andra mera vinstgifvande företag.
Vid sådant förhållande var det icke underligt, om någon gång klagan uppstod öfver bristande tillgång på salt, helst sedan under sista tredjedelen af förflutna sedet ett gynnande fiske vid Rikets vestra kuster böajat idkas och saltbehofvet i betydlig nion derigenom ökats.
För att afhjelpa denna olägenhet, ulan att behöfva upphäfva de prohibitiva stadganden, sorn, på förutnämnde sätt, uteslutande lemnade salthandeln åt stapelstädernas handlande, blefvo desse, genom Kongl. Brefven den 10 November 1773 och 18 Maji 1774. ålagde att årligen införskrifva ett, efter hvarje stads rörelse lämpadt qvantum salt, samt att derjemte, på ständigt upplag, hålla en qvantitet, i allmänhet motsvarande | af införsels-beloppet.
Tid efter annan hafva dessa stadganden, i afseende på serskildej städer, Ailm. Besv.- och Oecon.-TJtsk.
Betänkande N.-o rf. 5 undergått förändring, och de äro senast, genom Kongl.
Förordningen den 8 Maji i8ag, bestämda och reglerade.
Enär under hela den tid, som förflutit, sedan dessa författningar först vidtogos, några klagomål från allmänhetens sida, öfver bristande tillgång på salt, icke försports, skulle det kunna synas, att sådant varit en följd af förrberörde stadganden, men, enligt Utskottets tanka, bör den egentliga orsaken härtill icke sökas i verkningarne af dessa Författningar, utan ensamt lillskrifvas de åtgärder till befordrande af friare handels-förhållanden, som sedermera vidtagits.
Det är nemligen otvifvelaktigt, alt de fjettrar för handel och rörelse, som förefunnos vid den tidpunkt, då den öfverklagade salt-upplags-skyldiglieten pålades Stapelstädernas handlande samt de farhågor, sorn dertill hade föranledt, icke nu mera äro för handen.
Nationernes bemödanden, att söka utestänga hvarandra från handelsföretag å egun länder, har måst lemna rum för ett friare system.
Genom tractater och reciproka öfverenskommelser med Ryssland, England, Nederländerna, Preussen, Danmark, Österrike, Belgien, Förenta Staterna i Norra America samt Ottornaniska Porten, har Product-Placatet i afseende på desse länder blifvit upphäfvet och nämnde Stater erhållit rättighet att, äfven ifrån andra ställen än productionsorten, och emot lika afgifter, som Svenske undersåtare, till Sverige införa de flesta varor och deribland salt.
Erfarenheten har bestyrkt den sanning, att sådäne varor, sorn finna en säker och lönande afsättning, alltid äro att tillgå, och salthandeln gör häruti icke något undantag.
På sådane grunder anser Utskottet, att någon brist på salt under närvarande handelsförhållanden icke med skäl kan befaras, om de deremot vidtagne och för närvarande gällande försigtighetsmått helt och hållet uraktlätos och att till följd häraf, stadgandet om stapelstädernes salt-upplags-skyldighet skulle kunna, utan fara för saltbrist, upphäfvas.
På grund af hvad sålunda blifvit anfördt och då salt-upplagen under den förflutna tiden varit endast få gånger och lill obetydligt belopp anlitade samt i följd deraf, under närvarande omständigheter, kunna anses umbärlige, då i uppstäderne, der sådane upplag ej finnas, någon saltbrist icke försports, samt då ett betydligt capital, genom inköpet, underhållet och magasineringen af upplagen, drages ur den allmänna rörelsen, anser sig Ulskottet böra tillstyrka, att Rikets Höglofl.
Ständer måtte hos Kongl. Majit i underdånighet hemställa, att den från äldre tider och under andra handelsförhållanden stapelstäderne ålagda skyldig - 6 Allm. Besv.- och Oecon.-Utsk. Betankande N.o 1~, het, alt hålla ständiga salt-upplag, måtte, såsom nu mera icke behöflig, komma att upphöra.
Herr fVijks framställning om upphörande af stapelstädernes åliggande att fylla allmänhetens spanmålshehof, har Utskottet funnit berörde åliggande vara grundadt på Kongl. Förordningen den 16 Mars 174* samt Kongl. Circulaire-brefven den i3 Oct 1772 och 12 Julii 1781, hvarigenom de handlande i samtlige Rikets städer blifvit ålagde, att, serdeles när dyr lid inträffade, vara försedde med spanmåisförråd till afsalu; hvilka stadganden ytterligare finnas vara förnyade genom Kongl. Circulairet d. 2 Julii 1798, hvilket innehåller, i afseende på stapelstäderne, att dessa borde tidigt och medan segelfarten dertill lemnade tillfälle, vara betänkte på Rikets förseende med spanmål; och beträffande de öfrige städerne, att handlande Borgerskapet borde från stapelstäderne och der, hvarest eljest utväg kunde gifvas, förskaffa sig sådana förråd af denna vara, som för hvarje orts behof befanns af nöden.
Vidare förekommer, att Kongl. Majit, i anledning af Borgare-Ståndets vid 1818 års Riksdag, underdåniga anhållan om frikallelse för städernes handlande från skyldigheten att, vid inträffande behof, hålla spanmål Rikets invånare tillhanda, genom Nådigt Bref af den 1 Mars 1820, förklarat; ,J,att, ehuru Kongl. Majit icke funnit Borgare-Ståndet hafva saknat skäl till sin anhållan, enär icke allenast spanmålshandeln vore fri, ulan äfven uppköp deraf i större qvantiteter till länens undsättning genom Magasins-Inrättningen besörjdes, Kongl.
Majit likväl fann betänkligt, att bifalla ansökningen, innan tillförlitligen blifvit utrönt, huruvida allmänna Magasins-Inrättningen, i följd af en fullständigare organisation, kunde vinna den utsträckning och stadga i tillgångar och förvaltning, att dymedelst alla andra påbudna anstalter till spanmåls anskaffande och magasinering för inträffande behof af brödföda och utsäde kunde blifva umbärlige, eller ock, om framdeles genom inskränkning i Magasins-Inrättningens föremål och upphörandet af dess allmänna fourneringsåtgärder, ett friare fält öppnades för den enskilda industrien till inköp och uppläggande af större spanmåisförråd utan Statens öfverlägsna medtäflan, Kongl.
Majit funne
Sig i Nåder benägen alt förunna städernes handlande en sådan eftergift i spanmålsinförskrifnings- och upplags-skyldigheten, som förändrade omständigheter i ena eller andra fallet kunde medgifva.”
Vid så beskaffadt förhållande, och då det nu mera med visshet kan antagas, att den inhemska spanmålsproductionen befinner sig på den ståndpunkt, att den i vanliga år motsvarar landets behof och derutöfver lern - Allm. Besv.- och Oecon.-Ulsh.
Betänkande N:0 ty. 7 nar tillgång till upplag eller export, samt att, om än, i en eller annan province, mindre fördelaktig årsväxt skulle göra undsättning af spanmål nödvändig, en sådan, sedan allmänna Magasins-Inrättningens verksamhet upphört, lättast bör kunua tillvägabringas genom den enskilda omlankan, el ler, i svåraste fallet, medelst något bidrag från Statens sido, utan att nödvändigheten fordrar, alt genom bestämda stadganden ålägga de handlande i Rikets samtliga städer, att hålla upplag af en vara, som redan länge utgjort föremål för en fri handel emellan alla medborgare inom Riket, samt härtill kommer, att det icke ensamt beror på de handlande, alt vid de tillfällen, då en mindre fördelaktig skörd synes förestå, från utrikes ört förse landet med spanmål, enär de högre tullafgifter, som, till spanmålsproductionens skydd, äro importen deraf pålagde, derföre lägga hinder i vägen, och att dessa tullafgifter således vid dylika tillfällen först böra undergå nedsättning, i hvilket fall åter de handlande icke lära underlåta införa spanmål, då deras egen fördel dermed synes vara förenad; anser Utskottet, på alla dessa skäl, sig böra vördsamt tillstyrka Rikets Högt.
Ständer, att hos Kongl. Majit i underdånighet göra hemställan, huruvida icke de förändrade omständigheter, som i Kongl. Majits högstberörde Nådiga Bref af den i Mars 1820 antydas, numera må anses hafva inträffat, så att stä derne i Riket, i följd deraf, kunde befrias från deras skyl dighet att hålla upplag af spanmål.
Hvilket allt, jemte Riksdagsfullmägtigen från Malmöhus Län Nils Månssons serskilda mening, till Rikets Höglofl.
Ständers egen upplysta pröfning öfverlemnas.
Stockholm den 27 Mars 1834- Reservation af Nils Månsson från Malmöhus
Mot Oeconomie-Utskottets Betänkande, i hvad det rörer upphörande af stapelstädernes salt-upplags-skyl dighet, kan jag ej annat än på det högsta protestera.
Svårt är i sanning att inse något grundadt skäl för ett sådant Utskottets beslut.
Mig förefaller det ganska förmätet, att köpmanna-interesset, i så många andra hänseenden favoriseradt, kan ega djerfhet nog, alt också i denna del vilja omintetgöra en rättighet, hvars bibehållande är af vigt, synnerligen för den fattige medborgaren, och således hör ligga folkrepresentanten serdeles ömt om hjertat. 8 'Allm. Besv.- Oaft Oecon.-TJtsk.
Betänkande N.o Pj.
Man må insvepa ämnet i så dunkla fraser som helst och lala om ofruktbara Capital, om de handlandes interesse, om speculationsandans frihet, o. m. d., så inser en hvar oväldig nyttan och nödvändigheten af stapelstädernas saltlager, först och främst i krigstider, då communicationen kan afstängas och sålunda ypperliga tillfällen lemnäs till prejerier med denna nödvändighetsartikel, derest ej saltlagren vore alt tillgå.
Blctve t. cx. sundet spärradt, så komme hela den långa sträckan vid Östersjön i denna bedröfliga cathegori; och för öfrigt kunna ju äfven lätteligen i fredstider förhållanden inträffa, som göra det indrägtigare för Svenska fartyg alt ta^a all sin fragt på andra länder, än att hitföra tillräcklig qvantitet af berörde oumbärliga vara: en omständighet, som någon girig köpman kanske skulle se med glädje, men visst ej den, som eger en gnista af fosterlandskänsla och menniskokärlek, ty han söker, såsom en af Vällofl. Borgare-Ståndets
Ledamöter i denna fråga yttrat, ”väl att förekomma ett alltför uppstegra dt pris, men ej, för enskild vinning, att dertill medverka”.
— Och månne ej salthandeln, som ingalunda är oviss, bereder så tillräcklig vinst, att den gör köpmannen skadeslös för de capital, lian säger ligga ofruktbara i saltlagren?
månne ej dessa lager kunna omsättas med nytt salt, innan så mycket af dem hinner bortsmälta?
månne ej i alla handelsvaror capital ligger någon tid ofrukbart? månne, såsom några föregifva , speculätionen hindras genom ifrågavarande lager, sorn ej tillitas förrän intet, salt finnes hos enskilda? och månne det ej är mera hederligt, att för Statens bästa bortlakas en och annan tunna salt, än några tusende bouteiller Champagne?
Gerna vill jag medgifva, det skyldigheten att hålla saUlager bör mera proportionell fördelas efter städernas olika behof; men de högst vigtiga skäl, som tala emot Utskottets tiilstvrkan om skyldighetens totala försvinnande, bekräftas genom det intyg, några Borgerskapets Representanter meddelat, alt salliagren i liufvudstaden och andra Rikets städer flera gånger måst anlitas, och att en allmän nöd annars skulle uppkommit.
Den ovedersägliga satts, som yrkar hermonie emellan rättigheter och skyldigheter, är äfven här tillämplig.
Stapelstäderna hafva sina stora rättigheter, tolag, m. m., och så länge de ej afsäga sig dem, kunna de väl ej billigtvis yrka, att en af de motsvarande skyldigheterna, som den ifrågavarande är, skall försvinna.
Och hvem är det, sorn synnerligen skulle komma att i detta fall lida?
Den rike kan väl i tid inköpa sitt behöfliga förlag af salt, men här galler det de fattige; det blefve de, som skulle känna tyngden af betrycket, när Allm. Besv.- och Occon.-Utsk.
Betänkande N:o 18. g när saltbrist eller dyrhet yppades, — det är synnerligen deras rätt, som här är i fråga, och är det väl menskligt att för några enskildes vinning uppoffra den?”
Häruti förenade sig öfrige närvarande Ledamöter af Hedervärda Bonde-Ståndet.
Ankom till Exp.-Utsk. den 1 April kl. 1 1 f. m.
Betänkande_, i anledning af väckta motioner om förändrade stadganden i afseende på Skeppsegares åliggande alt förse sig med Helfrihetsbref och Turkiske Pass. Till Utskottets handläggning har Vällofl.
Borgare-Ståndet remitterat memorial af: 1:0 Herr Winberg_, som, med anförande af olägenheterna för skeppsredare att uttaga fribref för fartyg hvarje år, och så kallade Turkiske Sjöpass vid hvarje resa till Westerbafvet, hvilka olägenheter i aflägsnare landsorter äro serdeles kännbare, i anseende lill den tidsutdrägt, som vid handlingarnes anskaffande inträffar, föreslagit: att, sedan skeppsredare, i den ordning nu finnes föreskrifvet, beredt sig rättighet till fribrefs erhållande, eller vid längre resor anskaffat Turkiske Pass, berörde handlingar, för hvilkas vård skepparen skulle vara ansvarig, mätte anses gällande så länge samma redare innehafva fartyget och ingen förändring i eganderätten inträffar; att vid ombyte af redare, till en del eller det hela, äfvensom af skeppare, andre skeppshandlingar höra,' med iakttagande af förändringen anskaffas, så snart fartyget återkommer eller befinner sig i Svensk hamn; att skeppsredare med ed böra förbinda sig och genom större vite tillhållas, att, vid försäljning eller afyttrande af fartyg, derom göra anmälan hos Magistraten i Staden eller Landshöfdingen i Länet, som om förhål landet skulle Kongl. CornmerceCollegimn underrätta; samt alt, när försäljning skedde lill utländsk man, ifrågavarande skeppshandlingar borde af säljare, vid stadgadt ansvar, till förrbemälde Kongl.
Collegium återställas. 2:0 Herr Bruse, som begärt, att, i likhet med hvad för Wisby Stad är be vi I jad t, fri bi ef må hos MaBih. till R.
Prot. i834• 8 Sami. 2 4-de Häftet. 10 Allni.
Besvoch Occon.-Ulsk.
Betänkande N.o 18. gistraten eller Konungens Befallningshafvande i Calmar, emot behörigt Certificat, vara att tillgå, eiler, om sådant ej kunde tillåtas, vederbörande fartygsegare må tillgodonjuta helfri utklarering, i likhet med hvad för inkJarering, genom Kongl. Commerce-Collegii Kungörelser af den \
Maji 1818 och den r5 Maji 1823, är föreskrifvet, emot företeende af Certificat till fribrefs erhållande och förbindelse att inom viss lämplig tid nytt fribref anskaffa, 3:o Herr Vallej, hvilken instämt i förrbemälde
Motionairers yttrade åsigter, rörande lättade utvägar för skeppsrederier, vid uttagande af ofvannämnde handlingar, och tillika föreslagit, att, i händelse alla de af Herr Winberg begärde förändringar möjligen icke skulle vinnas, den nödvändigaste, eller att fribref torde få gälla för hela resan, intill dess fartyg i Svensk hamn återkom, äfven om dermed utöfver eli år skulle dröja, måtte beviljas, samt alt Konungens Befallningshafvande eller Magistrater i alla Rikets stapelstäder måtte berättigas att, emot iakttagande å redares och skeppares sida af nu gällande föreskrifter, meddela fribref, så att uppehåll och dermed förenade olägenheter hädanefter icke må inträffa; uti hvilken sistnämnde mening sig förenat Herrar Halling, Modin, Hessle, Forssberg, Malmberg, Zander och Lundin.
Såsom upplysningar rörande förevarande ämne, anser Utskottet sig böra anföra; att Kongl. Majlis Nådiga Förordning den 22 April 1829 innefattar föreskrifterne om de passhandlingar, som af Kongl.
CommerceCollegium för utrikes seglande fartyg böra utfärdas och vilkoren för deras erhållande m. m.; alt vid sista Riksdag motioner skett, dels om 0- lägenheterne för Staden Wisby vid anskaffande af Kongl.
CommerceCollegii för ett år gällande fribref, dermed fartyg bör vara försedt, för helfri tulls åtnjutande, dels om förändring i stadgandet, alt fribref borde ovilkorligen efter hvarje års förlopp förnyas; i anledning af hvilken framställning Bevillnings- samt Allmänna Besvärs- och Oeconomie-Utskotten tillstyrkt, ”ali fribref, eller hvilken handling Kongl. Maj:t täcktes auto”risera till bestyrkande af Svenska Nationaliteten, måtte efter behofvet ”vara att tillgå i alla stapelstäder, och att deras förnyande icke oftare ”mätte föreskrifvas, än nödvändigheten oundgängligen fordrade, samt att, ”intilldess Kongl. Majrt om fribrefs anskaffande och tiden för deras gäldande kraft täckes i Nåder annorlunda förordna, skulle Kongl. Commer”ce-Collegii Kungörelser den 4 Maji 1818 och den i5 Maji 1823 komma ”att tjena till efterrättelse # dock alt, hvad stadgadt vore om tilländalu”pet fribref för ett ifrån utrikes ort hemkommet fartyg, äfven skulle gälda vid fartygets utgående;” och hafva Rikets Höglofl.
Ständer, efter god - Allm Eesv.~ och Oecon.-Utsk. Betänkande N.o 18. kännande af hvad Utskotten sålunda tillstyrkt, uti underdånig skrifvelse, (Nio 102,) framburit den underdåniga önskan, att Kongl. Maj:t dertill täcktes lemna Dess Nådiga bifall; att Kongl. Majit, med anledning af livad Rikets Höglofl.
Ständer i förrberörde afseende framställt, och, efter inhemtande af Dess och Rikets Commerce-Collegii Utlåtande, uti Bref till samma Kongl. Collegium den 26 October sistlidet år, i Nåder förordnat, att den dittills följde ordning, att helfrihetsbref endast af Kongl. Commerce-Collegium, efter pröfning af vederbörandes uppgifter, utfärdades, borde i allmänhet bibehållas, helst någre betydlige olägenheter ej kunde för sjöfarten uppkomma af åliggandet att förse sig med skeppsdocumenter, som utan dröjsmål i Kongl. Commerce-Collegium expedierades; dock som Kongl. Maj:t, redan under den i5 Augusti 1829 och dea 5 November 1831» i Nåder förordnat, att, lill lättnad för släderne Wisby och Götheborg, ett lämpligt antal blanquetter till Hel-frihetsbrefoch Turkiske Pass skulle till Konungens Befallningshafvande 3 nämnde ställen öfverlemnas, för alt under bestämde vilkor méddelas fartyg, som så hastigt skola till utrikes ort afgå, att dylike handlingar ej hinna från Slockholm anskaffas, fann Kongl. Majit skäligt i
Nåder bevilja enahanda förmon för de öfrige stapelstäder inom Riket, som, genom aflägsenheten från Stockholm och betydligbeten af deras utrikes sjöfart, kunde finnas i behof deraf, när de derom anmälan göra och dervid ådagalägga, att saknaden af slike fribrefs-blanquetter verkat menligt uppehåll i sjöfarten; hvaremot Kongl. Majit ej funnit skäl till förändring i föreskrifterne om fribrefs anskaffande för utrikes afgående fartyg, men som flere främmande Nationers fartyg numera i Sverige åtnjuta helfrihet och den hittills stadgade påföljd af ofri tullbehandling af Svenska fartyg, hvilkas skeppshandlingar vid utgående från eller ankomst till Svensk hamn ej varit i behörig ordning, föranledt lill flere misstag och vidlyftiga åtgärder i anmärkningsväg, hade Kongl. Majit, genom samma dag utfärdad Nådig Kungörelse förordna^ att berörde stadgande skulle från och med detta års början upphöra; deremot ansvarsbestämmelserne i i5 af Köngl.
Förordningen den 22 April 1829, för skdppares och redares underlåtenhet att uttaga Helfrihetsbref och Turkiske Pass, komme att fortfara; vid hvilket förhållande och då Kongl. Majit, i anledning af Rikets Höglofl.
Ständers vid sista Riksdag gjorde anhållan, att fribrefs förnyande icke måtte föreskrifvas oftare än nödvändigheten fordrade, i Nåder bibehållit den tidsbestämmelse för fribrefvens giltighet,' som för - 12 Allm. Besv.- och Oecon.-Utsk.
Betänkande N.o 18. ut funnits stadgad, och högst vigtiga skäl således måste förefinnas emot hufvudsaklig utsträckning af berörde, lill ett-år bestämda lid; Utskottet anser sig ej böra tillstyrka Rikets Högloft.
Ständers bifall till de af Herr Trinberg föreslagne förändrade stadganden, att Fribref och Turkiske Pass må vara gällande så länge samma redare innehafva fartyget och någon lörändring i eganderätten eller med skeppare icke inträffar, såsom följd hvaraf yttrande ej erfordras öfver hvad Motionairen föreslagit till iakttagande vid ombyte af redare och skeppare eller vid fartygs försäljning; och som Kongl. Majit, genom ofvananmärite Nådiga Bref den 26 sisllidne October, under vissa vilkor redan tillåtit, att i Rikets stapelstäder fri* brefs-blanquetter må finnas att tillgå och något hinder för de städer, som derom sig anmäla och sitt behof styrka, således ej synes böra uppstå, att komma i åtnjutande af berörde fördel, så finner Utskottet ej eller skäl tillstyrka någon Rikets Högloft.
Ständers åtgärd i anledning af hvad Herrar Bruse och Valley, rörande fribrefs-blanquetters tillhandahållande i Calmar och Rikets öfrige stapelstäder, föreslagit; men, emedan åliggandet för skeppsredare, att för hel fri li ets lillgodonjutande, vid fartygs återkomst i Svensk hamn, förse det med nytt fribref, om resan öfver ett år fortfarit, onekligen förorsakar besvär och kostnad, utan alt åtgärden synes i något afseende behöflig, men fri brefvet deremot blifver onyttigt och måste emot ett annat utbytas, om fartyget kom mer att ligga hemma ett år, eller om annan skeppare anlages; så anser Utskottet sig böra tillstyrka Rikets Högloft.