Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
S o m v å r a l ä s a r e finna a f d e b å d a f ö r I d u n s r ä k n i n g p å p l a t s e n t a g n a f o t o g r a f i e r n a, är d e t e n i all s i n l a n d t l i g a e n k e l h e t s ä r d e l e s i n b j u - d a n d e s o m m a r b o s t a d, d e n n a t u r ä l s k a n d e fur- s t e n v a l t u t åt s i g.
O c k s å lefves där ett idylliskt o c h a n g e n ä m t s o m m a r l i f i e k a r n e s s k u g g a v i d v å g b r u s e t från Sveriges vackraste insjö.
S. Swensson foto.
PRINS EUGENS 12:TE ÅRG.
BYRÅ sedan blickarne söderut, ligger s o m en utbredd karta östgötaslätten m e d sina b y a r o c h sin rika vegetation och längst i söder skymta kontu- rerna af H o l a v e d e n.
I f ö r g r u n d e n slingrar f SOMMARBOSTAD VID ALVASTRA.
S o m konstnär låter prins E u g e n naturligtvis e j p e n s e l n h v i l a, u t a n t i l l b r i n g a r d a g l i g e n flere t i m m a r i intensivt arbete framför sina dukar.
M e n n ä r d e n k o n s t n ä r l i g a s k a p a r l u s t e n så- l u n d a blifvit tillfredsställd, utfyllas d a g e n s öfriga t i m m a r m e d intressanta utflykter i s k o g o c h m a r k, m e d r o d d t u r e r eller b i c y k e l f ä r d e r.
D ä r f ö r h ä n d e r d e t litet e m e l l a n, att t r a k t e n s b e f o l k n i n g s t ö t e r p å d e n f u r s t l i g e g ä s t e n till- s a m m a n s m e d s i n u p p v a k t a n d e a d j u t a n t, fri- herre T.
Cederström, än rastande v i d vägkan- ten efter e n p r o m e n a d, ä n ströfvande o m k r i n g p å O m b e r g s v a c k r a sluttningar, o c h hvar helst h a n v i s a r sig, v i n n e r h a n g e n a s t allas s y m p a - t i e r m e d s i t t o k o n s t l a d e o c h r ä t t f r a m m a sätt.
P å e n af v å r a i l l u s t r a t i o n e r från p l a t s e n synes framför villan prins Eugen o c h hans adjutant i b e r e d s k a p att b e g i f v a s i g u t p å bicykelfärd.
— 2 — tager e m o t gäster, hon det ej.
men i synnerhet hinner I ett i d e l i g t m a l a n d e g å r l i f v e t f ö r h e n n e.
T ä n k a, l ä s a eller n å g o t i d e n v ä g e n h i n n e r hon ej.
A t t f ö r a ett r ä t t a, m e n att barn, tjänare o r d n i n g s skull, v e r k s a m t, n y t t i g t lif är j u d e t förstöra hemtrefnaden för m a n, o c h s i g själf f ö r ö f v e r d r i f v e n är n o g e j n ö d v ä n d i g t.
H u r u b e h a g l i g a äro d ä r e m o t ej d e h e m, s o m verka ordentligt, m e n äro på s a m m a g å n g lugna, där en gäst ej förorsakar besvär o c h u p p s t å n d e l s e, där ej f ö r e k o m m a m a s s o r af m a t, m e n v ä r d i n n a n i stället hinner syssel- sätta sig m e d gästerna.
ELM- öfver skurämbar, finna huset upp- o c h ned- v ä n d t s a m t frun vresig, stökklädd o c h utjäk- tad, d ä r o m förspörjes mindre.
A G D O L D E mitt b j ä r t a b l a n d r o d n a n d e b l a d, N u v e t j a g m y c k e t v ä l, att e n s t o r m a f o v i l j a v ä c k e s m o t m i g, s a m t att j a g b l i r b e - s k y l l d f ö r att v i l j a g y n n a s l a r f v e t p å o r d n i n - g e n s b e k o s t n a d, m e n v a r e detta l å n g t ifrån mig.
AF SIGRID II.
I DRÖMMARNAS J FRITT VÄRLD.
ur vägen för solen, där på mjukare b ä d d än s k u g g a n föll sval, den mjukaste Jag d o l d e mitt hjärta i r o s o r n a s drifva.
dal, o c h l i k v ä l det s o f e j, m e n s k ä l f d e o c h s l o g o c h s ö m n e n, fast d o f t e r n a på darrande s p r e d o sig tunga, v i n g a r till flykten t o g f ö r e n h e m l i g fågel, s o m b ö r j a d e sjunga.
J a g vill endast i n l ä g g a e n protest m o t dessa fruar, o c h d e ä r o e j få, s o m, så att s ä g a, g r ä f v a n e r s i g i ett h e m s m a t e r i e l l a d e l p å b e k o s t n a d af hemfrid o c h lugn.
A t t j ä m t h a f v a h v a r d e t a l j i sitt h e m p u t - s a d o c h fin är j u i d e a l i s k t, m e n u t a n s t o r t j ä n s t e p e r s o n a l, k o s t n a d o c h ett i d e l i g t g n o e n d e själf är d e t e n n ä s t a n o m ö j l i g s a k.
D e n p e d a n t i s k a o r d n i n g e n är e n m y c k e t dyrbar l y x.
D e n v e t ej af några j ä m k n i n g a r.
&gt;Var stilla! » j a g s a d e.
att s o f v a » T y v i n d e n är m e d b l o m m o r i löfhägnad glad sal, o c h d i m m o r n a k y s s a r åt b ö l j o r n a gifva. » O c h l i k v ä l det s k ä l f d e, o c h l i k v ä l det och drömmarna samlades skära slog, o c h unga, f ö r s ö m n e n, s o m flyktat, s t o d t a n k e n o c h log.
O c h en h e m l i g fågel f o r fort m e d att sjunga.
J a g hinner o m ö j l i g t själf och i ordning.
h å l l a allt putsadt E n j u n g f r u till!
E n fläck p å m ö b e l t y g e t, g e n a s t e t t n y t t!
J a g skall h a f v a e n n y k l ä d n i n g, e n m e t e r m e r ä n s o m b e h ö f s, i händelse n å g o t g å r s ö n - der, likaså m e d garnityr o c h k n a p p a r bra m y c - k e t m e r, ä n s o m t a r f v a s, ifall n å g o t blir ramponeradt.
D e t t a l ä m p a r sig ej alltid för m a n n e n s kassa, m e n o r d e n t l i g m å s t e m a n j u v a r a f r a m f ö r allt.
Du grönaste land utom ländernas dit a l d r i g e n v a n d r a r e d ä r frukternas rad, l y s t e n sig stal, dofter, likt v å r v i n d a r lifva i s k i m r a n d e, a l d r i g b e f i ä c k a d e skal, där d r ö m m a n d e s k y m n i n g till d a g e r ä r n o g, d ä r r o s o r n a v ä x a i tätaste k l u n g a, där tystnaden Du sofver i vaktande drömmarnas att s o f v a skog.
v ä r l d, j a g vill g ö r a mitt v a l, ett å r ifrån glädje o c h kval o c h l y s s n a i s ö m n s o m en snigel i skal till e n h e m l i g fågel, h v a d helst h a n vill s j u n g a.
ORDNING A I HEMMET.
T T E T T H E M skall vara ordentligt, o c h att e n s l a r f v i g h u s m o r är n å g o n t i n g m y c k e t f ö r d ö m l i g t, d ä r o m ä r o v i n o g alla e n s e, l i k a s o m att d e t f ö r e n m a n är n å g o t m y c k e t p r ö f v a n d e att b e s t ä n d i g t o m g i f v a s a f slarf o c h smuts.
H v i l k e n v e r k a n det har p å h o n o m o c h h a n s h e m l i f i f ö r h å l l a n d e till h a n s utelif, d ä r o m är m y c k e t b å d e t a l a d t o c h s k r i f v e t, m e n o m dess motsats, pedantisk ordentlighet, d ä r o m är e j så m y c k e t o r d a d t.
H v i l k e n v e r k a n d e t har p å en m a n att tidt o c h ofta h o p p a D e t skall bli f r ä m m a n d e.
Allt i våningen g ö r e s r e n t från g o l f till t a k.
D e t jäktas, så att f r u n o c h j u n g f r u r n a ä r o h a l f d ö d a.
Att tänka på gästernas nöje hinnes ej m e d, vå- n i n g e n s p y n t a n d e o c h traktering i första rum- met.
A t t njuta af samspråk o c h umgängeslif, d e t är o g ö r l i g t, d å m a n h a r s å m y c k e t a t t tänka på angående det lekamliga.
G ä s t e r n a h a f v a s v å r t att k ä n n a s i g h e m m a - s t a d d a, d e t är f ö r m y c k e n o r o o c h n e r v o s i t e t i luften.
D e känna redan på förhand den s u c k af lättnad, s o m v ä r d i n n a n utstöter, d å f e s t e n är ö f v e r.
M e n för d e n stackars värdin- n a n är d o c k allt e j f ö r b i.
S j ä l f skall h o n r ä k n a i n o c h g n i d a allt s a m t d ä r p å u p p i o t t a f ö r att s e j u n g f r u r n a i t i d u p p e o c h s k u r a n d e g e n o m h e l a v å n i n g e n efter g ä s t e r n a.
J a, m e n d e t t a är v ä l e t t u n d a n t a g, t ä n k e r n i; b j u d n i n g a r f ö r e k o m m a j u så sällan.
Det är n o g s a n t, m e n d e t är h a r t n ä r o t r o l i g t, h v a d d e n s o r t e n s fruar k u n n a h i t t a p å beträf- f a n d e h u s l i g a s y s s l o r; ä n är d e t s t o r t v ä t t, ä n ylletvätt, än silfverskurning, än jungfruflytt- ning, än n å g o t annat, m e n alltid stök o c h bråk.
D e t är o f t a r e r e n g ö r i n g än p a u s e r d ä r e m e l - lan, o c h dessa pauser k ä n n e t e c k n a s af öfver- drag, öfverkast o c h gångmattor öfver de an- dra mattorna.
A t t k o m m a å p r o p o s till d e n p e d a n t i s k a h u s - m o d e r n s k a l l m a n a k t a s i g för.
S ä l l a n är h o n, å t m i n s t o n e p å f ö r m i d d a g e n, så k l ä d d, att h o n J a g t r o r v i s s t, att d e s s a d u k t i g a fruar i m - p o n e r a p å s i n a m ä n, s a m t att d e s s a s e n a r e t r o, att d e t e j m e d m e r a l u g n o c h m i n d r e k o s t n a d g å r f ö r s i g att h å l l a ett h e m i o r d - n i n g, m e n, m e n, m e n, h a n d e n p å h j ä r t a t, fas- ligt l e d s a m m a äro d e, o c h n o g tror j a g, d e förspilla den bästa delen.
M a r t h a s b e k y m m e r äro bra o c h n ö d v ä n d i g a, t a g d e m e n d a s t e j allt f ö r o s t e n t a t i v t o c h t ä n k p å, att l i f v e t är r i k t p å så m y c k e t a n n a t äfven!
ISA .. LOVISA PETTERKVIST I EUROPA.
UTMÄRKTA HERR BREF IV.
J A G har blifvit så fransysk, så det fräser om mig.
Bara jag går förbi en herre, så säger j a g: » m o s s j ö »; o c h bara jag går förbi ett fruntimmer, så säger j a g: » m a d a m m »!
D e t är det mest fran- syska, som finns.
När jag ringer, så säger j a g: » l å d s c h å d » (varmt vatten), o m det så är tio gånger om dagen.
M i n vän säger, att jag är ett nöt.
(Om hon sade ' t på franska, så skulle jag förlåta henne, men det gör hon inte!)
D e andra pensionärerna begära sitt varma vatten, bara när de ska ' tvätta sig rena till table d ' b ö t e n, men, som jag säger, det skulle bara fattas det, att jag, utom besväret att begära varmt vatten tio gånger o m dagen, äfven skulle vara tvungen att tvätta m i g ren midt på blanka eftermiddagen.
D e t kan vara nog, att jag hvarje dag är tvungen sätta på m i g det allra bästa jag har, äta 7 rätter mat, låta passa upp mig af kypare o c h alldeles mista m ö j - ligheten att någonsin i världen mera känna m i g vara på bröllop, om så än hela J o c k m o c k gifter sig o c h jag blir bjuden aldrig så.
I bodarna säger jag, när jag är ensam, eljes vågar jag inte, » c h a n o h é », o c h därmed kastar jag fram mitt guld på disken, så det klingar.
(Jag betalar alltid med guld, ty det är så imposangt.)
I spårvagnen säger jag åt k u s k e n: tim, s ' il v o u plä. » » diss cen- M i n vän säger, att det är alldeles uppåt väg- garna; att det är kusken, som ska begära de 10 centimerna, inte jag.
M e n behöfver han öfva sig i språket?
J a g bara frågar!
Dessutom sätter jag mig på franska, går på franska o c h snör mig på franska, hvilket senare har en alldeles märkvärdig effekt.
A l l min ang- bongpoäng är nu samlad på höfterna, där den står ut i ett par de skönaste valkar.
Höfter, höfter, höfter är m o d e r o p e t för da- gen!
H v e m kunde någonsin tro det!
Själf va engelskorna, som anse höfter opassande, därför att de inga ha, stoppa opp sig så där litet omärk- ligt.
Fransyskorna o c h amerikanskorna genera sig inte alls, utan lägga riktiga lifräddningsbojar ne- danför midjan.
Så ska man knipa ihop sig på midten, så m y c k e t det går, o c h låta det, som är kvar af ang- bongpoängen, svälla ut s o m en dunkudde eller som en tuppkam öfver den del, s o m kineserna
— bruka leka » chrok » på.
(Förr än jag numera sä- ger ordet » m a g e », så dör j a g!)
O m det där pösa- ut-och-knipa-ihop-sig-på-midten-modet är ett vac- kert m o d, vet j a g inte, men oändligt ljuft är det att för en gång i sitt lif känna sig vara fet på storeuropeiska.
Så har jag skaffat mig en skär sidenblus o c h en stor svart amazonhatt, klädd m e d svarta, svajande Rembrandtsplymer o c h skära ro- sor, som hänga under brättet i stora knippor.
J u äldre man är här ute, j u m e r » s k ä r » eller » snö- h v i t » gör man sig.
3 sarna tycker jag äro alldeles rysliga: så förfär- ligt svarta, bullriga o c h så märkvärdigt rädda för vatten.
Flere af d e m måtte ha gjort något slags löfte att inte tvätta sig nedanför käkarna — o c h så, midt u p p uti den kulören, juveler stora som hasselnötter!
D e äro j u så intelligenta o c h bil- dade o c h allting — • men för en fattig människa, som bara kan nyttja sina ögon, så — — H ä r om dagen från Moskwa, att veckan f ö r u t », var han snart väntade 1DUN 1899.
— berättade en rysk » professor » kejsaren, » s o m han talat med glad o c h mådde väl, samt » att sig ett litet b a r n ».
I går uppträdde en 50 års m y c k e t gudlig präst- dotter och så lik en häftplåsterstång, bekajad m e d Underrättelsen får stå för professorns räkning.
bleksot, som en människa kan vara det, i rosa Men efter som allting från det ryska liofvet är silfverglitterdräkt, o c h hennes äldre — o b s.
äldre så mystiskt o c h intressangt o c h hemlighetsfullt, — syster, också ogift o c h med kindens rosor för så — — 1 Säkert är, att, om kejsaren lyckas längesedan flyttade till näsan, i snöhvit kaschmir- drifva den reformen igenom, är den eviga freden dräkt, garnerad med hvit sidensarge, o c h till den • betryggad, och det för alla världens tider!!
kostymen hade hon bröstbukett af liljekonval- A l l t sedan det året, när hela Europa sjöng j e r I!
» R ö d a Sarafan » o c h hjälpte P o l e n att gråta öf- E n annan m y c k e t lärd engelska, som studerat ver sig själft, har jag känt det djupaste intresse både grekiska o c h latin o c h som här om dagen frå- för polackerna.
O c h de äro värda intresset.
— gade min vän, » hvarför Sverige inte tog kolonier » Bleka o c h nästan alltid rena, med krusigt skägg, samt » o m vi inte voro glada i tanken att en gång få mörka poesiögon o c h fina ben likna de » eldiga lyda under E n g l a n d » (hvilket hon ansåg bara vara springare, sporrade till döds under det ryska o k e t ».
en tidsfråga!)
uppträder j ä m t i flammande eldrödt, (D e t där har jag inte hittat på själf!)
O c h hur hon, o c h därtill både barhalsad o c h bararmad, fast de kunna dansa, s e ' n!
hufvudet af nervsjukdom ruskar som på en stän- Förut har jag alltid trott, att dans var att digt ruskad kinesisk porslinsgubbe, o c h hon är dansa, men det är visst inte så.
tvungen att sitta för sig själf vid måltiderna, ef- Dans är vältalighet, poesi, målarkonst och allt ter ingen vågar ta henne till sitt b o r d af fruk- möjligt vackert, s o m finnes på jorden.
Vi ha tan, att hufvudruskningen skall mana till efter- inga baler, därtill är hotellet för stadgadt, m e n följd.
vi gå till » G r a n d » ibland o c h dansa, d. v. s.
O c h sådana peruker de ha, s e ' n!
J a g för- se på.
» G r a n d » är en h e l liten stad för sig — säkrar herrskapet, att man måste umgås i flere så förfärligt stort är hotellet, o c h människorna, veckor m e d d e m, innan man upptäcker, att de som b o där, göra intet annat än roa sig.
inte äro naturliga.
O c h flere af dem, jag me- J o, den första balen var en syn!
D e två - nar förstås fruntimren, inte perukerna, äro så ut- hundra granna, lyxfulla människorna dansande i sökt vackert målade, att man kan njuta af d e m den granna lyxfulla salen — människorna lyx- som af riktiga konstverk!
Får jag bara stanna fulla på ett sätt, som vi här h e m m a inte ens ha härute litet till, så k o m m e r jag nog att strutta begrepp o m.
omkring låghalsad o c h » u p p h j ä l p t », jag med — En förtjänst har » hon » — • jag menar min jag är på g o d väg jag är j u redan » s k ä r ».
vän, fru A g r e l l — hvar man släpper henne, så Måtte bara Ruffen komma att känna igen mig.
förstår hon alltid att leta upp någon hygglig skym- V i s s t är, att rasen » gamla fruntimmer » är all- undanvrå åt sig.
Så gjorde hon här med.
deles utdöd härute (åtminstone bland fransyskor- V i sutto g ö m d a under ett par palmer o c h na).
Erkänna några enda sig vara gamla, så sker bara sågo o c h sågo.
det med ett sådant raffinemang, att man tror det Särskildt minns jag en lång hummelstörs- är unga kvinnor, som klädt ut sig till gamla.
flicka, klädd i trikå.
Öfver den trikån hade h o n Undrar, hvar alla utländska mor- o c h farmö- en klädning af lefvande rosor, s o m blaskade kring drar hålla h u s?
T y inte kunna de här peruke- benen på henne, som o m hon nyss blifvit upp- rade o c h målade o c h stoppade besynnerligheterna dragen ur sjön.
Så hade hon håret utslaget o c h vara mor- o c h f a r m ö d r a r?
J a g vill just se, hur framdraget i långa stripor, och i de striporna var m y c k e t det skulle vara kvar af härligheten, om ansiktet » u r k l i p p t » i en liten fyrkant.
M a m m a n små älskade barnbarnshänder — — M e n jag var ändå tokigare.
H o n hade ett guldglittersläp, vill inte tänka på dem, ty då blir jag alldeles som räckte ända ut i andra rummet, o c h en half- okapabel till all korrespondangs vidare.
milslång lorgnett o c h en liten hvit pudelhund på Jag har ingen aning o m, hur fredskongressen armen o c h en chevelyr som ett kvarnhjul o c h på i Haag slagit ut, efter min vän har den fixa ryggen, där lifvet borde ha setat, ett par vingar idén, att.
vi inte få ha några svenska tidningar.
af guldtyll — bestämdt (Kan man nu tänka sig något så nedrigt!
Tyst, fastgummade.
O c h så Lovisa!)
M e n att döma efter de sympatier, som skrek hon oupphörligt: de » stora nationerna » visa hvarandra » så här i » m o n ange, mon a n g e!
» hvardagslag », måtte inte fredsförhoppningarna vara skrek som o m hon se- stora.
Fransmännen sitta i sitt hörn, turkarna i tat fast.
D e t var åt dot- sitt o c h engelsmännen flyta, sin natur likmätigt, tern — o c h det behöf- ofvanpå som korkar, hvar de än drifva fram.
I des.
Eljes skulle väl v e c k o r kunna de » stora nationernas » representan- ingen människa ha tänkt ter gå hvarandra förbi i samma hus, äta vid på att kalla det flick- samma bord, utan att ens så m y c k e t som böja spektaklet för » ä n g e l ».
på nacken f ö r hvarandra.
M e n det är väl just Så var det en ame- också det svåraste, det, att böja på nacken.
J a g rikanska, som hade en för min del tycker bäst om tyskarne.
D e äro så klädning af bara gröna rara o c h så hjärtliga o c h taga en så bra o m hand.
skalbaggar, som gnist- O c h så ha vi samma smak i fråga o m mat, nö- rade, gnistrade — o c h jen o c h allting.
en r y s k a!
E n gammal tjock en, med guldgul pe- Fransmännen kunna j u inte ha råd mena allt ruk, sotade ögonbryn o c h vackert, s o m deras vackra språk tvingar d e m att guldbroderad, röd sam- säga, o c h hvad engelsmännen angår, så — — metsklädning o c h ringar Men jag har lofvat min värd att inte skrifva nå- ända upp till axlarna!
got gement o m dem vidare, därför tiger jag.
R y s - Så spelade musiken — en utsökt musik — u p p en af de där mjuka, långsamma valserna, som jag tycker äro så grufligt vackra.
(Här dan- sar folk, så man begriper, att dans inte bara är kapplöpning utan ett nöje.)
H v a d det led, stannade par efter par utom ett, o c h det paret var det, som alla de andra paren sågo på.
Han var lång o c h blek o c h mörk- krusig, klädd i lifrock med snören; hon blond o c h så enkelt klädd i en slät, hvit sidenklädning m e d några buketter af violer på.
D e voro polacker och dansade inte — — de lefde dansen.
Hen- nes rygg var det allra märkvärdigaste.
D e n an- dades, led, kämpade, jublade, berättade, smög sig efter musiken så mjukt som en handske efter en hand.
O c h han s e ' n!
Ett p o e m i flere sånger!
V i vågade knappt andas, så rädda voro vi att förlora en enda linie af det lefvande konstver- kets utveckling.
V i s s t är, att hade polackerna kunnat dansa sig fria, hade de nu varit den fri- aste nation i världen.
Men nu måste jag ta ett hopp direkt från Grand hotell ända till Vallée du R h ö n e — eller Rhonedalen, som är M o n t r e u x ' naturliga utveck- ling o c h slut.
R h ö n e är en flod, som rinner u p p någonstans i Schweiz o c h rinner ut i Genévesjön, som den färgar alldeles smutsig en lång bit.
D e t lär vara en utmärkt vacker flod o c h s o m » skummar vildt » ibland.
Hvilket jag för min del har bra svårt att tro, efter vattnet är så tjockt, att jag rakt inte begriper, hur det ska kunna skumma.
D e t är med ett ord en flod, som be- höfver tvätta sig ren, hvilket må vara originellt, men vackert är det inte.
Långt före A d a m s tid brusade den emellertid fri o c h stolt mellan Alpernas jättesidor, nu ha stränderna fyllt ut sig från ömse håll, o c h så har den beryktade » R h o n e d a l e n » så småningom upp- stått.
D ä r är förtjusande o c h en vegetation så yp- pig » s o m i J a p a n », sa ' en herre i kupén, men det sa ' han nog bara för att visa, att han varit i Japan.
Japans docklandskap o c h det h ä r!
H e l a dalen är späckad m e d vin, så späckad, att man inte ens har gator i byarna utan pro- menerar på vinterrasser.
En b y var i synnerhet märkvärdig.
D e grå vinstockskäpparna tryckte sig ända intill kyrkväggarna.
inte ens sin egen terrass!
Min vän och jag Här hade de döda Hu kilade då!
en dag i väg till » A i g l e », som ligger i R h o n e d a l e n, för att titta och togo in på » G r a n d », som ligger utom sta ' n, o c h stannade ett par v e c k o r.
Intet ord finns att tala o m, hur härligt där var.
E n sagopark m e d sagoträn o c h kaskader o c h plaskader o c h byster o c h verandor o c h gungor o c h parloarer o c h allt härligt, som man kan tänka sig.
O c h en sådan ro — o c h en så god mat!
J a, vill h e r r s k a p t ha det skönt e LAC DES CHAVONNES.
IDUN - 1899.
4 jag var härute, så bara gick jag omkring o c h småmyste åt alla för- lofvade par jag fann i alla hörn o c h vrår (inte så m y c k e t här i hotellet men i ett annat hotell, o m hvilket jag ska skrif- va sedan!).
— Men nu har jag börjat märka, att de aldrig äro förlof- vade m e r än några da- gar med samma en!
D e t kallas » flört » o c h är nå- gonting alldeles motbju- dande.
Engelskorna äro de allra värsta, ty de flörta som o m det g ä l l d e.
Amerikanskorna äro, G u d hjälpe d e m, inte stort bättre, men de flörta på ett annat v i s.
D e » g e » då åtminstone A.
sitt bon-bon.
Ibland för S K A N S E N S FHAMNAS N Y O R D N A D T säkrar jag, att de en- gelska flickorna » starta » tio ä tolf i stöten o c h inte ä rädda för litet blåst, så kila då af för en enda man — eller bara för en half till A i g l e les Bains, det råder jag — helst på man, eller för en trekvarts man.
Ä r hon halt, våren, ty o m sommaren är det späckadt m e d puckelryggig eller halfblind, gör det rakt ingen- fransmän, som bullra.
B r e d v i d A i g l e finns en ting.
O c h ändå finns det intet land på jorden, liten stad, s o m heter S:t Maurice, s o m har en där gamla mamseller » g å till » som i England.
klosterkyrka ända från 13:de seklet.
M e n jag O c h är det underligt?
E n finkänslig man tycker får lof säga, att jag tycker, att schweizarna här minsann inte o m att finna entrén till den stora vid lag inte visat den uppmärksamhet som man äkta kärlekens tempel nedsmutsad af G u d vet är van finna hos d e m.
Munkarne äro nämligen hur många par balskor eller sportstöflar?
slut — alldeles slut.
J a g tycker verkligen, att » Cantonen » kunde gräfva u p p några » b r ö d e r » V i ha en änka här — änkorna äro, skam från 13:de seklet o c h sätta i cellerna.
S o m det till sägandes, de allra vildaste, o c h det på alla nu är, kan då kyrkan lika gärna vara en spann- språk — en från Australien, en svartögd en, o c h målsbod.
som är låghalsad ända ned till hälarna.
H ä r o m B r e d v i d S:t Maurice finns en stad, som heter kvällen tog hon » m i s t e » i skymningen o c h flör- B e x - — läses u t: » B ä ».
Tänk, Bä!
tade med öfverkyparen, i tanke att han var en D e franska språkakademiherrarna måtte vara preussisk profryttare eller löjtnant.
(Skillnaden ändå m y c k e t lärdare än de svenska, ty de kunna i Tyskland är obetydlig.
Bara den, att när en då krångla till språket, så det är rent otroligt.
löjtnant skjuter, blir en profryttare skjuten!)
Öf- B e x läses B ä, Caux läses K — helt enkelt K!
verkyparen var nog nedrig att skrufva upp det O c h så alla stumma e ' n, s o m äro m e d s o m b r ö d elektriska ljuset — säges det — just som änkan till maten!
tryckte sina rosenläppar m o t hans, h m — k i n d!
O c h ändå finns det så opatriotiska människor Stor tablå!
i Sverige, att de vilja gnugga bort våra fattiga M e n det är då skamligt af mig att tala o m k j, hy, fv o c h dt.
Lyckligtvis vet akademien den där skvallerhistorien.
J a g gör det också bara bättre, hvarför vi åtminstone i det fallet kunna i det mest sedliga syfte — att varna våra ung- något så när häfda vår europeiska ställning.
F ö r domar, ifall de någonsin i världen skulle falla på öfrigt skulle jag inte tycka o m att b o i B ä.
Dels den fula tanken att vilja flörta!