Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ivan vara högst vexlande och ombytligt, Rikets Ständer ansett, ali för hvarje särskildt boställe, der skogen upplåtes åt boställshafvarens egen förvaltning, bör af vederbörande myndighet prof - 16 Expeditions-Utsi,nitets Förslag till underd.
Skrifvelse, N:o i81. vas. huru stor dol al' don årliga afkastuingen. eller uppgjord hushålliiingsplan, må årligen tillfalla boslällshalvaren såsom ersåltuiiig lör skogens skötsel och uppmuntran lill dess vårdande, och huru mycket utöfver hållton hör lill Stalén eller den korporation, som fåll sig Statens rätt med afseende å skogens afkastning upplåten, i vederhöilig ordning redovisas.
Men då ingen nuvarande hoställshalVare lärer skäligen kunna tvingas all antaga de af Statens förvaltande myndigheter sålunda på förhand och ulan ömsesidig öfverenskommelse uppgjorda vilkoreu för skogens vårdande, har del svnts nödvändigt all lemna nuvarande hoställshalVare öppet all, utan rationel skogshushållnings införande, behålla skogen pä samina vilkor, som för närvarande, eller, der ej särskilda resolutioner annorledes förmå, till nyttjande allenast för husbehof.
På grund af Inad nu blilvil anlöidl. lä Pikets
Ständer i underdånighet framställa följande förslag lill reglerande al hushållningen med boställsskogarne nemligen: att skogur å kostallen skota, så eidt. de ej ligga i samfällighet med enskild egendom etter annat hinder mäter, till reg elkunden hushållning indelas; alt, derest, vid indelning af boställes skog, densamma finnes i betydligare mån öfverstiga boställets behof uf skogsfång, skogen i dess helhet: eller lämplig del deraf skall ställas under rurd och förvaltning uf Skogs-s/grelsen, med iakttagande att aj skogens behållna afkastning i första rummel ina tilldelas boställshafourén, hvad. honom med afseende pa dittills åtnjuten rätt elter förhanden varande förhållanden skäligen bär tillkomma, samt återstoden tillfalla Hangh Majit och Kronan, vien vid militie-boslä/len disponeras uf vederbörande Boställs-direklion och vid ecklesiastika boställen, i öfverensstämmelse med kongl.
Förordningen den H Juli 18(j2, användas till bidrag vid reglerande af presterskapets inkomster; samt att, der boställes skog ej tuges under vard och förvaltning af Skogsstyrelsen, den bör, under nämnda Styrelses uppsigt, vät das af boställsha fvaren, som i detta fall, och sa framt den vid indelningen föreskrijna hushållning af honom iukttages, må, der buttre rätt ej härj örin nan blifvit honom särskildt medgifven, åtnjuta utöfver sill husbehof högst halfva behållna af kastningen af skogen hvilken, till dess sådan indelning skett, får af boställsha fvaren, såvidu hav icke för sin tjenstetid blifvit bättre rätt tillerkänd, endast, till husbehof begagnas; skolande, på sä't ofvan Jormäles, ilen del af a/kastningen, sorn icke tillkommer bostä/lshafvarén, antingen tillfalla kongl.
Maj:! och Kronan, eller disponeras af regementenas bostä/ls-direklioner eller användas till presterskapets a finnån de.
Kommunerna hafva redan den rätt lil! prestbolens skogar, alt de derstädes åtnjuta utsyning för de byggnader å prestbolet!, hvilka det åligger socknemännen all uppföra och bättra.
Det har synts billigt alt denna iitsyningsräll medgifves äfven för kyrkobyggnader; och hafva Pikets Ständer funnit en sådan förändring desto heldre kunna ske, som den väl sammanhänger med de ecklesiastika boställenas egenskap all vara lill kvrkans gagn anslagna.
Pikets Ständer hafva derföre ansell jemväl böra stadgas, att när socknemän skola kyrka eller prestgård bygga eller bättra, de må frän /trestebolets eller annat dertill hörande hemmans skag, efter utsyning af vederbörande skogstjensteman, njuta nödigt limmer och virke, savidt, med skogens betånd, efter antagen hitshållninysplnn, utsyningen kan egit rum utan inskränkning i den rätt till af kastningen, sam blifvit boställsha fvaren tillerkänd.
För Expeditions-Utskott fits Förslag till underd.
Skrifvelse N:o 187. 17
För befordrande af en rationel skogshushållning å de allmänna hemman, som innehafves med stadgad åborätt, föreslog Skqgs-koinitéen, alt åbon å sådant hemman skulle, 0111 han ellerlefde föreskrifven bushållningsplan, ega att fritt använda den del af afkastningen, som ej erfordrades för husbehofvet, hvaremot, innan indelning af skogen å kronohemman skett, densamma endast lill husbehof skulle få begagnas.
Majit genom nådiga Skrifvelsen den 30 Maj 1857 föreslog Rikets Ständer antagande af denna grundsats, möttes förslaget, särdeles med afseende ä 'issa särskilda förhållanden med de Norrländska länen, för hvilkas kronoåbor nvlljanderällen till skogen, intilldess den blifvit till regelbunden hushållning indelad, genom det föreslagna stadgandet skulle hafva blifvit inskränkt, af sådant motstånd och sä skiljaktiga meningar, att hvarken den föreslagna grundsatsen eller någon annan i dess ställe af Rikets Ständer antogs, och Bonde-Ståndet anmälde i sin olvanberörda underdåniga skrifvelse den 27 Februari 1858, det
Ståndet för sin del beslutat, att innehafvare al kronohemman och lägenheter, hvilka besittas med stadgad åborätt, borde i afseende på dispositionen öfver de till dessa hemman och lägenheter hörande skogar, bibehållas vid samma rätt, som de hittills åtnjutit.
Orsaken hvarföre ofvanomförtnälda nådiga förslag icke af Rikets Ständer godkändes, torde också hufvudsakligen vara alt söka i den omständigheten, att någon skilnad i förslaget icke gjordes mellan de kronohemman, som kunna till skatte lösas, jemte allmänna inrättningars hemman, ä ena, samt, å andra sidan, de nyhemman och nybyggen i de norra länen, hvilka utan lösen omföras till skatte, sedan odlings- och byggnadsskyldighet blifvit fullgjord, men åt hvilka full dispositionsrätt öfver skogen icke förvärfva*, förr än efter skedd afvittring af skogsområdet från Kronans marker, och med hänsyn till de vid dåvarande riksdag mot förslaget framställda anmärkningarnas beskaffenhet, synes det kunna antagas, att tvisten då icke egentligen rörde det förra slaget af hemman, hvilka med få undantag, förekomma endast i södra och mellersta delarne af riket.
Ril 'ets Ständer hafva äfven nu ansett särskilda bestämmelser i afseende på nytljanderätten till skog å dessa hemman samt lör nybyggen och nyhemman i de norra länen vara erforderliga; och hafva Rikets Ständer, i sådant hänseende, funnit sig böra i underdånighet hemställa: att skog å krono- och allmänna inrättningars hemman och lägenheter i mellersta och södra delarne af riket, hvilka med stadgad åborätt inneha/vas, må derest icke för något fall särskilda medgifvanden och föreskrifter annat förmå, hädanefter endast till husbehof användas, så framt icke, gå derom gjord ansökning, Kongl. Majds Befallningshafvande åt kronoåbo eller den myndighet, under hvars vård här ifrågavarande öfriga hemman och lägenheter stå, åt deras innehafvare vidsträcktare rätt till skogens begagnande meddelat, med dervid fåstadt vilkor, att, innan denna förmån får åtnjutas, skogen, gå sökandens bekostnad, skall vara indelad till regelbunden hushållning, för att under Skogs-styrelsens uppsigt vårdas och nyttjas efter fastställd glan och gifna föreskrifter för afverkning och skötsel; samt att, angående den rätt till skogens nyttjande utöfver husbehofvet, som bör tillkomma kronoåboer samt nyhemmans- och nybyggesinnehafvare i de sex norra länen, måtte särskildt varda sålunda förordnadt, att de bibehållas vid de större friheter, som de jemförelsevis mot andra åboer hittills åtnjutit, under den noggrannare kontroll, som till förekommande af missbruk kan varda föreskrifven. liih. till R.
Prat. 1862—1863. 10 Sami. 1 Afd. 22 Höft. 3 18 Expeditions-Utskottets Förslag till underd.
Skrifvelse, jS:o 487.
Beträffande kostnaderna för indelningen af här ofvan omförmälda Åtskilliga skogar, hvilka icke stå under Kronans omedelbara disposition, nemligen häradsallmänningar saint utarrenderade publika hemmans och boställens skogar, hafva Rikets Ständer ansett Staten icke böra på annat sätt härtill bidraga, än medelst förskott af medel, der sådant oundgängligen erfordras.
Della har synts vara nödvändigt, enär de enskilda personer, hvilka innehafva dispositionsrätten, icke alltid kunna ega de tillgångar, sorn erfordras för bestridande af de ofta ganska dryga indelningskostnaderna, och det i allt fall icke under nuvarande stora behof a!' skyndsamma åtgärders vidtagande till kronoskogarnes bättre vård skulle vara lämpligt alt nödga Skogs-styrelsen afvakta det ögonblick, då vederbörande innehafvare af dessa skogar kunde befinnas villige alt åtaga sig ifrågavarande stora utgifter, hvilket möjligen icke någonsin skulle komma all inträffa.
Då emellertid indelningen är att anse för en tillökning i egendomens kapitalvärde, har det äfven synts alt
Rikets Ständer få derföre i öfverensstämmelse med 6 § af Skogs-slyrelsens förslag till förordning rörande skogarne i riket, i underdånighet hemställa : att kostnaden för indelning af sådana skogar, hvilka icke befinna sig under Kongl. Maj:ts och Kronans omedelbara disposition, må förskottsvis bestridas af allmänna medel, der sådant, i anledning af gjord framställning, af Kongl. Maj:t pröfvas erforderligt, samt att sådant förskott sedermera skall af den indelade skogens afkastning sålunda till Kongl.
Maj-.t och Kronan återgäldas, att dertill i främsta rummet användas försäljningsmedlen för det virke, som vid sko g sindelning en fälles i mätningsoch skifteslinierna, der de sistnämnda vid indelningen begagnas, men, om dessa medel dertill icke förslå, bristen fylles antingen efterhand genom skogens årliga afkastning utöfver bevaknings- och förvaltningskostnaderna, eller ock genom afsättande vid indelningen af så tillräcklig skogstrakt, att ståndskogen derå i värde motsvarar återstoden af indelning skostnaden, hvilken trakt omedelbart afverkas till afsalu, hvarefter åtgärder till ny skogs uppdragande skyndsamt vidtagas.
Den rätt till begagnande af annans skog för midbete, som flerestädes lagligen eger rum, har länge blifvit ölverklagad såsom särdeles hinderlig för skogens vård och rätta behandling.
Det har derföre i allmänhet synts önskligl, att sådan rättighet måtte kunna utbrytas och viss skogsmark i stället för mulbete tilldelas del hemman, som dertill är berättigad!.
Skiftes-stadga har äfven alsett detta förhållande och i dess 8 Kap. 8 § är den grund bestämd, efter hvilken vid laga skifte sådant ersättningsanslag skall bestämmas.
Men del har inträffat, särdeles i de norra länen, alt skiftesdelegarne vid skiftet funnit en dylik utbrytning vara med deras ömsesidiga intressen mindre förenlig, och derföre låtit sådan servitut äfven efter skiltet fortfara.
Detta förhållande har föranledl mångfaldiga tvister, och en reglering af mulbetesrätlen, sedan intressenterna omsider insett behofvet deraf, har hvarken, efter det laga kraflvunnel skifte åkommit, kunnat i öfverensstämmelse med Skiltes-stadgan åstadkommas utan samtlige de intresserades medgifvande, ej heller annat än undantagsvis varit möjlig att genom vänlig öfverenskommelse bringa till stånd.
A dessa förhållanden har, medelst en vid innevarande riksdag gjord framställning, Rikets Ständers uppmärksamhet blifvit lästad; och har dervid blifvit anfördt, hurusom uppkomsten af denna mulbetesrättighel i de norra orterna härledde sig från den liknöjdhet, hvarmed i förra tider Kronans skogar betraktades, i det att vissa bya - Expeditions- Utskottats Förs loij till underd.
Skrifvelse, N:o 487.
19 lag tillåtits att å desamma utan inskränkning och kontroll få beta sin boskap.
Sedan samma skogar medelst skatteköp öfvergått lill enskilde personer, för det mesta egare af jernbruk eller andra industriela anläggningar, qvarstode dock för dessa byalag en lika obegränsad rätt till begagnande af skogen för afbetning, hvilken rätt för det mesta ej grundade sig på annai än bäld.
Deraf uppslode emellertid för landet i allmänhet, såväl som för den enskilde rätte egaren af skogen de största olägenheter, i thy att dels skogpns återvext genom kreatursbetet gjordes omöjlig, dels den rätta egaren af skogen förhindrades att odla på densamma, deis skogseldar genom vallhjonens vårdslöshet framkallades, dels ock skogssådd och återplantering efter rationell hushållningssätt ej stöde tillsammans med den fria mulbelesrätten, som ej medgålve någon inhägnad.
Enär på sätt ofvan är omförmäldt, redan uti Skiftes-stadgan förefinnas vissa stadganden angående utbrytning af rätt lill mulbete och skogsfång, men dessa äro bristfälliga deri, att icke enahanda vitsord, som tillkommer den, hvilken yrkar laga skifte eller egoutbyle för rågångars rätande, äfven är tillagdt den jordegare, hvars hemman eller lägenhet är besvärad af mulbetes- eller annan skogsrättighel, som tillhör annat hemman, samt mulbetesrältigheternas utbrytande, hvilket ändamål synts Rikets Ständer vara värdi större uppmärksamhet, torde kunna vinnas genom afhjelpa lide af denna brist i Skiltes-stadgan; så, och då enahanda lättnad för utbrytning af annan skogsrättigbet än mulbetesrätl äfven är önsklig, få Rikets Ständer i underdånighet hemställa, att, der hemman eller lägenhet har rätt till skogsfång, mulbete, torftägt eller dylikt å annans skog, och skogens egare vill sådan last från sig lösa, denne må ega vitsord att äska utbrytning deraf efter de i Skiftes-stadgan lagda grunder, utan sammanhang med laga skifte och utan hinder deraf att sådant skifte å hans egor förut faststäldt blifvit.
Med anledning af hos Rikets Ständer gjorda framslällniugar, hafva Rikets Ständer, som ansell del verksammaste medlet lill den enskilda skogshushållningens förbättrande vara alt söka i ett allmännare spridande al kännedomen om skogshushållningslärans grunder, funnit sig så mycket heldre böra omfatta de i berörde framställningar väckta förslag alt förlägga den enskilda undervisningen i detta ämne till landlbruksskolorna, som denna undervisning endast derigenom kan komma de mindre jordegarne tillgodo.
Om i sådant afseende undervisningen vid landlbruksskolorna uppdroges närmaste revierförvaltare, vunnes derigenom äfven den fördelen, alt lärlingarne kunde biträda i de. praktiska göromålen vid lärarens revier, hvarigenom anvisandet af särskilda kronoskogar för de praktiska öfningarne kunde undvikas.
Ständer halva derföre funnit sig böra i underdånighet hemställa, att särskilda arfvoden må af disponibla medel anvisas ål revi er förvaltare inom de distrikt, der landtbruksskola!' äro belägna, mot skyldighet för dem att vid landtbruksskolan meddela praktisk undervisning i skogshushållnings/äran.
Det är otvifvelaktig!, att för den af Rikets Ständer vid åtskilliga tillfällen äskade, förbättrade hushållningen med Statens skogar erfordras en betydlig tillökning af Skogs-statens personal.
Innan närmare kan bestämmas, efter hvilken måttstock den nya organisationen af nämnda stal skall ske, är det dock nödigt, att de grunder varda fastställda, som bestämma omfattningen af den verksamhet, hvilken bör tillkomma densamma.
Rikets Ständer hafva här ofvan uttalat sin mening om dessa grunder och i fall E. K.
Maj:t i öfverensstämmelse dermed eller annorledes lättar nådigt beslut angående arten af den verksamhet, som för hvarje särskild klass af allmänna skogar bör 20 Expeditions- (JIsko Hets Fö?'slag till underd.
Skrifvelse, N:o 187. utöfvas al skogspersonalen, är dermed det främsta vilkoret för möjligheten att kunna slutligen ordna äfven de personela förhållandena uppfyldt.
Det ligger i sakens natur, att Rikets Ständer icke äro i tillfälle att framlägga något fullständigt förslag härtill, och sådant skulle äfven vara mindre lämpligt under den ännu befintliga osäkerheten, om de al Rikets Ständer i öfrigt framställda förslag varda af E. K.
Majit såsom grundvalar lör den nya skogslagstiftuingen antagna; men Rikets
Ständer hafva desto heldre ansett sig böra fästa E. K.
Majits uppmärksamhet på angelägenheten deraf, att denna organisationsfråga snart varder bragt till slut, som, enligt hvad Rikets Ständer erfarit, dels de skogsslats-tjenstemän, hvilka redan finnas, äro i anseende till det öfvergångsskede, hvari hela skogsväsendet sedan lång tid tillbaka sig befunnit, försatta i den, vid jeniförelsen med öfriga Statens embets- och tjenstemän, ofördelaktiga belägenhet alt icke vara på ordinarie stat uppförde, hvadan dem äfven är betaget allt tillfälle att komma i åtnjutande af de förmåner, som af de allmänna pensionsinrältningarne beredas, dels ock den genom lagstiftande magtens åtgärder länge yppade utsigten lill befordran inom skogs-stalen, oell tillfället att vid skogsinstitutet erhålla den undervisning, som för bildning lill skogstjensteman erfordras, förmått ett betydligt antal unge män att egna sig åt denna bana och aflägga de derför nödiga kunskapsprof, ulan att de emellertid sede rmera kunnat vinna anställning.
Antalet af de från skogsinstitutet utexaminerade, men ännu icke använda eleverne lärer, enligt hvad för Rikets Ständer uppgifvits vara så stort, att hinder lör Skogs-slatens organisation icke lärer kunna härledas ur någon svårighet att finna lämpliga personer för de ifrågakommande nya platsernas besättande.
Hvad härefter beträffar frågan om medel för de med skosförvaltningen förenade utgifters bestridande, så, ehuru del icke kan belviflas, alt hushållningen med Kronans skogar skall ej allenast bära sig sjelf, utan äfven, såsom i andra länder, lemna en ansenlig behållning till fyllande af andra Statens behof, lärer det likväl icke kunna med säkerhet beräknas, att ett sådant fördelaktigt resultat af det nya husbållningssättet genast skall visa sig.
Viii införande af ordnad hushållning å skogar, der sådant förut ej egt rum, förekomma (ill en början de vidlyftiga indelningsarbetena, hvilka icke utan stora kostnader kunna verkställas: och om äfven dessa till en del betäckas genom försäljning al det virke, som fälles i mätnings- och skifteslinierna, på sätt ofvan är angifvet, så erfordras i alla fall förskott af allmänna medel.
Ej heller torde afkaslningen al kronoskogarne, särdeles de i norra orterna belägna, kunna med fördel realiseras, innan den enskilda spekulationen hunnit att rigta sig på dessa nya förhållanden och förskaffat skogsförvaltningen konkurrerande afnämare.
Om, enligt Rikets Ständers önskan, inköp af enskilda skogar för Kronans räkning, kommer att i någon mån ega rum, så tagas älven härtill medel i anspråk; likaså hafva Rikets Ständer påräknat bidrag af allmänna medel till befrämjande af undervisningen i Skogshushållning.
För den närmaste framtiden finnes, förutom den inkomst, som är att påräkna al de skogar, hvilka redan slå under Skogs-styrelsens förvaltning, äfven en för dessa ändamål användbar samlad tillgång i Skogsp/onleririgskasson. hvilken tillkommit på grund al 1805 års skogsordning och består ai' medel, som influtit för försålda skogseffekter, bete å kronoparkerna, böter för Skogsåverkan o. s. v. samt påräknats till utgifter för planteringshagar med flera anstalter till parkernas vård, men ansetts såsom statsmedel, hvilka, jemlikt Kongl. Rrefvet den 25 April 1826, böra från länsstyrelserna insändas till Stats-kontoret och såsom särskild fond bokföras, samt Kongl. Maj:t tillhandahållas för de dispositioner, sorn för berörda ändamål kunde ifrågakomma.
Vid riksdagen 1844—1845 hade dessa medel stigit till 72,000 Riksdaler Banko och Rikets Ständer anhöllo då, att vederbörande måtte i nåder anbefallas att gå i författning om deras utlånande mot ränta, till följd hvaraf Kongl. Maj.-t den 4 December sistnämnda Expedit io n s - U t s kotte Is Förslag lill anderd.
21 år förordnade, alt medlen skulle tillsvidare af Stals-kontoret göras fruktbärande.
Sedermera har kassan så till vext, alt dess behållning, enligt bokslut år 1860, utgjorde 414,922 R:dr 80 öre.
Kassans inkomster under åren 1855—1859 hafva oberäknad! räntevinst af 17,476 R:dr, i medeltal utgjort omkring 138,000 R:dr årligen.
Denna kassas betydliga utlånta medel lemna tillfälle att genom deras användande, äfven utan alla förökade anslag under nu instundande statsregleringsperiod, vidtaga åtskilliga af de åtgärder för hushållningen med Kronans skogar, hvilka nu blifvit af Rikets Ständer föreslagna.
Vidkommande åter sättet, att framdeles slutligen reglera Skogs-slyrelsens inkomstoch utgiftsstal; så hafva Rikets Ständers Revisorer, vid granskningen af Statsverkets tillstånd, styrelse och förvaltning för är 1859. anmärkt, att då förvecklingar lätteligen kunde uppstå deraf, att förvaltningen af de medel, som öro afsedda att användas för skogsvården, vore delad mellan Stals-kontoret, Skogs-styrelsen och Läns-styrelserna, det syntes böra leda både till ordning och reda i förvaltningen samt möjligen äfven till besparing, om Skogs-styrelsen ensam finge emotltaga och disponera såväl Skogs-planteringskassan, som samtliga för skogsväsendets ordnande anvisade medel, helst, genom en dylik anordning, pä ett ställe blefve synliga alla utgifter i och för denna gren af statshushållningen; och har Stats-kontoret den 31 December 1861 häröfver sig utlåtit, och tillstyrkt, att Chefen för Skogs-styrelsen måtte få disponera nämnda kassa och för öfrigt från Slats-kontorel efter reqvisilioner, emot redovisning, erhålla de kontanta anslag, som å 7:de Hulvudtiteln funnes för skogsväsendet uppförda.
Med anledning häraf hafva Rikets Ständer tagit i öfvervägande, hvilka kassor och statsmedel för öfrigt kunde, i ändamål att åt Skogsförvallningen bereda en sjelfständig och af dess egen verksamhet beroende inkomststat, varda, på sätt Stats-kontoret föreslagit, ställda lill Skogs styrelsens disposition; och, enär genom ofvan omförmälda Kongl. Bref den 21 Januari 1859 slyrelsen öfver ekeplanteringarne blifvit på Skogsstyrelsen öfverflyttad, har det synts Rikets Ständer som om ekeplanteringskassan äfven borde till Styrelsens disposition öfverlemnas: hvarjemte, och då skogs- och jägeribetjeningen lämpligen kunde erhålla hela befattningen ined uppsiglen öfver Kronans ekar, äfvensom med utsyningen deraf, samt största framgång med ekplantering, efter hvad erfarenheten visat, torde vara att förvänta, om den i samband med uppdragande af andra löf- och barrträd förelages å lämpliga ställen inom kronoparker eller andra Kronans skogar, till följd hvaraf äfven ekekulturen skulle komma alt af Skogs-staten bandhafvas, — ifrågavarande kassa tilläfventyrs kunde, utan afseende på dess ursprungliga ändamål, för skogsföi valtningen i allmänhet användas, hvarigenom en icke obetydlig tillgäng för utgifterna vid skogsväsendets ordnande skulle kunna vinnas.
Vidare torde de såkallade stubböresmedlen, hvilka erläggas för utsyning af timmer och andra skogsalster från Kronans skogar i de norra länen, och som hittills uppburits såsom allmänna statsmedel, äfven böra till befrämjande af Skogshushållningen användas, i synnerhet som dessa medel egentligen bort inflyta i skogsplanteringskassan, hvilken redan nu uppbär såväl skadeersättning för inom nämnde skogar föröfvad åverkan, som Kronans andel i åverkansböter.
Dessutom hafva Rikets Ständer funnit, alt äfven i fråga om Jägeri-statens boställen en reglering är af nöden, dervid utbyten och försäljningar kunna vara för ändamålets vinnande behöfliga. och ansett önskligl, att E. K. Maj-.t inåtle, efter utredning af ämnet, föreslå Rikets Ständer de åtgärder från deras sida, som för denna reglering erfordras. 22 Expeditions-Utskottets Förslag till underd.
Skrifvelse, N:o 188.
Med afseende å hvad nu blifvit i underdånighet anfördt, och då Skogshushållningen i riket alltför länge befunnit sig i ett oordnadt skick, samt skada för landet kan uppslå genom ett längre dröjsmål med ordnandet af denna vigliga del af statshushåll ningen, hafva Rikets Ständer ansett sig så mycket heldre böra, genom uttalande af sina åsigter, söka att, i hvad på Rikets Ständer ankommer, medverka till en bättre hushållning och en fullständig lagstiftning i ämnet, som Rikets Ständer icke tillförene, oaktadt Kongl. Maj:ts vid riksdagen 1856—1858 gjorda framställning, uttryckt någon bestämd mening angående vissa delar af denna lagstiftningsfråga; Och få Rikets Ständer alltså, med anmälan om de af Rikets Ständer nu gillade åsigter i detta ämne, i underdånighet anhålla, det E. K. Maj:t täcktes, i öfverensstäm melse dermed, dels vidtaga de åtgärder, som på E. K. Maj:t bero och kunna med de till E. K.
Maj:ts disposition ställda medel verkställas, dels ock för Rikets näst sammanträdande Ständer framlägga nådig Proposition i de delar af ämnet, der Rikets Ständers beslut kunna erfordras.
\:0 188.
Uppläst och godändt hos Ridd. och Adeln den 1 Dec. 1863.