Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Den har dervid bland de grundsatser, som i allmänhet gälla för Straff-Lagars stiftande antagit, att förbrytelser böra bestraffas i mån af den större eller mindre våda , som de för samhällets allmänna och dess Medborgares enskilda säkerhet medföra , med afseende tillika å förbrytelsernas stridighet emot de allmänna rättsbegreppen, att straffens stränghet skola afpassas efter den grad af sedlighet och bildning, som finnes hos det folk för hvilket de stiftas, och att Straff-Lagarne skole sinsemellan öfverensstämma, så att förbrytelser af lika art icke ådraga olika ansvar, samt ännu mindre, att lindriga brott beläggas med hårdare straff än de, som till sin natur äro svårare.
Af dessa grundsatser, använde på den oekonomiska Lagstiftningen, som alstrar begreppen om Lurendrägeri-brott, och påkallar nödvändigheten af deras bestraffning, äfvensom på underlåtandet af den hvarje Medborgare åliggande skyldighet, att i Laglikmätig ordning bidraga till Statens underhåll, från hvilken förbindelse straffbarheten af Tullförsnillningsbrott utgår , har Högsta
Domstolen dragit de slutföljder, att om ovilkorliga in - Betänkanden.
221 försel-förbud komine att i flere eller färre fall fortfara, borde öfverträdelser deraf beläggas endast med varans förlust, och att måhända, vid förnyade öfverträdelser, andra gången tilläggas böter tillvarans halfva värde,* och för tredje gången hela värdet deraf, samt att lör Tullförsnillning torde likaså varans förlust alltid böra utsättas, samt dessutom första gången dubbel Tull, andra gången Tredubbel Tull, tredje gången Fyradubbel Tull erläggas, o. s. v. Af dessa skiljaktiga åsigter af ämnet, äfvensom med anledning af de flere rättelser och tillägg, hvilka ej mindre äro oundvike ■ lige följder af den friare Handel Riksens Iiöglofl.
Ständer icke allenast önska, utan ock sjelfve beredt, genom antagandet af en ny Tariff för Tull-Bevillningens utgörande, med hvad mera dermed gemenskap eger, än ock, påkallas af de brister och otydligheter, som under Författningens verkställande yppats, hafva de förenade Utskotten funnit nödvändigheten deraf, att meranämnde Författning undergår en fullkomlig omarbetning.
Härvid hafva Utskotten jemn val lagt handen, men då derunder förekommit, dels att det vid Förbuds - Lagarne mot in- eller utförsel af fremmande producter, häftade ansvar, i hufvudsaklig måtto beror på det afseende Kongl. Maj:t täcktes i Nåder fästa å den framställning Riksens Ilöglöfl.
Ständer beslutit, böra i underdånighet göras örn frihet i Utländska 33 3 Bevillnings-Utskottets Handeln, så vidt sådant instämmer med förhållandet till fremmande magter, samt Fäderaieslandets sanna fördel; dels att straff-bestämmelserne för desse oeconomiske Stadgar, måste ställas i det närmaste samband och den noggrannaste jemnvigt med de öfrige Brottmåls-Lagarne, så framt ej de förre skola yttra ett menligt inflytande på Nationens moralitet, och medföra en rätts-känslan sårande förvirring i begreppen om brott och straff; dels att de för utarbetandet af denna StraffLag nödige egenskaperne af en säker och tillförlitlig öfversigt af Landets äldre och nyare Lag-stiftning, en utbredd mennisko-kännedom samt klara begrepp i rätts-läran, kunna med skäl förutsätta bos den Committee, som för det närvarande är sysselsatt med uppgörande af nya Förslag till Straff-Lagar; dels oek, att enhet och sammanhang emellan de särskilda grenarne af Lag-stiftningen endast synes sLå att vinna genom en gemensam handläggning, som undanrödjer alla rätts-känslan stötande missförhållanden emellan straffen å de brott, som äro föremål för de egenteliga Straff-Lagarne och å öfverträdelser af Statens Husliålls-Författningar, samt till befordrande af enhet och samband emellan dessa Lag-stiftningens grenar, hafva Utskotten förmodat dessa afsigter skola säkrast vinnas genom öfverlemnandet af detta uppdrag åt den till Lagarnes öfverseende i allmänhet förordnade Committee, såsom egande både tillräckligt rådrum och erfarenhet att kunna med behörig Betänkanden. noggrannhet utarbeta den nödigt ansedda Författningen i dessa ämnen.
I anledning häraf, få Utskotten nu hos Riksens Högloft.
Ständer vördsamligen föreslå, det må i underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t anhållas: ilo Att den nu gällande Förordningen till förekommande af Lurendrägeri och Tullförsnillning af d. 12 Fehr. 1820, varder till d. 1 Januarii 1825, då den af Riksens Höglofl.
Ständer faststälda Tariffen för Tull-Bevillningens utgörande kommer alt taga sin början, till efterlefnad bibehållen , likväl med den förändring, att skyldigheten för förbrytare , att vid vissa tillfällen med allmänt arbete aftjena dem ålagde böter, alldeles uppliörer, och att med böternas beräkning och förvandling förfares efter Utsöknings-Balken, äfvensom i sammanhang härmed anhållas bör, det Kongl. Maj:t behagade ju förr dess heldre låta vidtaga de hufvudsakligaste förändringar i denna Förordning, hvilka af erfarenheten funnits vara högst nödiga, och således bland annat till förekommande af Statens förlust genom skyldigheten att godtgöra Beslagaren dess andel, förordna att Beslagarens arfvode icke må i något fall beräknas högre, än till netto behållningen af den conliskerade och försålda varans varde, samt att till förekommande af minskade Tull-intrader, Inrikes TullFÖrpassnings-Verket måtte återställas på sin förra fot, och sådane colitroller vidtagas, som afböja de missbruk, hvilka varit en följd af 124 Bevillnings-Ut skottets Kongl.
Commerce-Collegii Kungörelse af den i_4 Junii 1822, som stadgar, att inga andra Utländska varor än Caffe, Socker, Arrac och Tobaksblader skola under Inrikes transporter vara med Sjö-Tulls-Kammarens Förpassning försedde. 2:0
Att den tillförordnade Lag-Committeen matte i Nåder anbefallas, att i förening med andre Committerade, hvilke i desse ämnen ega theoretisk och praktisk sakkännedom, utarbeta en ny Författning mot Lurendrägeri och Tullförsnillning, samt med detta sitt Förslag så tidigt inkomma, att en allmän Förordning må inom ofvanberörde tid kunna utfärdas och till efterlefnad intill nästa Riksdag påbjudas ; och 3:o Att denna Författning må jemte dertill börande motiver, vid påföljande Riksdag, öfverlemnas till Riksens Högloft.
Ständers granskning, för att vinna den laga kraft, Konung och Ständers gemensamma Beslut i dessa ämnen medföra.
Stockholm den 2 Dec. 1823.
Ständers Bevillnings-, Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskotts Plenum den 18 November 1823- S. D. Föredrogs å nyo det af Högloft.
Beredning upprättade och på bordet hvi - Betänkanden. hvilande Förslag till en förnyad Förordning mot Tullförsnillning.
Mot detta Beslut anförde Herr Ståhle : ”Med min röst har jag ej instämt i Högloft.
Utskottens nu fattade Beslut, emedan jag anser det vara Utskottens o vilkorliga skyldighet, att, enligt Riks-Ståndens Remiss, och på sätt 53 och 87 §§. Regerings-Formen och 33 och 34 §§•
Riksdags-Ordningen föreskrifva, utarbeta fullständigt Betänkande öfver Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition af den 10 nasti.
April; rörande förändring i Kongl.
Förordningen den 1 a Februarii 1820, emot Lurendrägeri och Tullförsnillning, och ej-, som nu blifvit beslutadt, hänvisa denna Lagstiftnings-fråga till Lag-Committéeiis granskning, dertill GrundLagen ej gifver den ringaste anledning.
Om Kongl. Majit i Dess vishet ansett för Sig eller Riksens Ständer nödvändigt, att i denna fråga inhemta Lag-Committeens Utlåtande, hade sådant säkert skett, och detta Utlåtande jemte Stats-Rådets, Högsta Domstolens, CommerceCollegii och Tull-Directionens afgifne Betänkanden, varit den Nådiga Lag-Propositionen tillfogadt.
Det är endast Kongl. Majit och Piiksens Ständer, som kunna gemensamt stifta Allmän Lag, och det är i anledning deraf, som Kongl. Majit öfverlemna!; förenämnde 1820 års Lurendrägeri-Förordning till Riksens Ständer, för alt, uti hvad som rörer de stadgade 5 Sami. 2 B• i5 22G Bevillning,i-UtsJcottets sträffen och ansvaren , undergå sådane ytterligare jeiunkningar, som erfordras, samt derefter blifva vållande, såsom en af Kongl. Majit och Riksens Ständer gillad och antagen Allmän Lag.
Utskottens fattade Beslut, öfverlemna Kongl. Majits så beskaffade Lag-Proposition till Lag-Committeens åtgärd, anser jag ej allenast stridande emot Grund-Lagarnes föreskrift i anseende på sättet att behandla Lag-Propositioner, än emot Riksens Ständers både rättighet och skyldighet, att med Kongl. Majit stifta Allmän Lag.
Utskotten i denna fråga funnit sig behöfva Lag-Committe^ns upplysning, för att stadga sitt omdöme, hade en sådan upplysning kunnat inhemtas i den ordning 42 §. i Riksdags-Ordningen föreskrifver, och dertill icke tid lärer saknats, då frågan hvilat 8 månader ovidrörd hos Utskotten.
Af dessa anledningar är det jag reserverar mig emot Högloft.
Utskottens Beslut, och anhåller, att denna min reservation må åtfölja Betänkandet till Riksens Högloft.
Herrar Ribbing, von Franken, Lagerhjelm, Kuylenstjerna, Ehinger och Lagerstrand förenade sig med Herr Ståhle.
Herr Blomstedt förklarade sig desto heldre instämma med Herr Ståhle, som han ansåg det ej allenast vara Högloft.
Utskottens '
Betänkahden. rättighet, utan ock ovilkorliga skyldighet, att till Riksens Ilöglofl.
Ständer inkomma med ett fullständigt Förslag.
Herr Cederborg: ”Sorn vid min ankomst bifall lemnades till den framstälde Proposition, om antagande af Herr Landshöfdingen af Wingårds Förslag till Betänkande öfver Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående granskning af Kongl.
Förordningen mot Lurendrägeri och Tullförsnillning af d. 12 Febr. 1820, och jag uti delta Beslut icke kan med min röst instämma, anhåller jag, att mig deremot få reservera, så vida innehållet af detta Förslag verkligen kunnat vara sådant som jag lili har anledning förmoda, att nemligen, Utskottens åtgärd utan all öfverläggning om de af Beredningen afgifne yttranden, blifvit hufvudsakligen inskränkt vid en underdånig hemställan, att den ifrågavarande granskningen måtte i Nåder uppdragas åt Lag-Committe'en.
Onekligen är denna utväg ganska beqväm; men jag kan för min del icke medgifva, att Utskotten på detta sätt uppfyllt sitt åliggande, eller att det kan vara Riksens Ständer värdigt, att så lösligen behandla en fråga af stor vigt, i synnerhet sorn allmänna tänkesättet synes vara tämligen stadgadt, att straffbestämmelserne mot Lurendrägeri och Tullförsnillning erfordra jemnkning och rättelse, som ock varit Kongl. Majrts Nådiga syftemål med alla dit hörande Handlingars öfverlemnande tili Riksens Ständers pröfning. 228 JBevillnings-Utskottets Herr Friherre Gederström anförde, *’det Herr Friherren, som i öfrigt gillade Herr af Wingårds ofvanberörde framställning, icke kunde förena sig deruti, att Beredningens ifrågasatte Förslag till en förnyad Förordning mot Tullförsnillning, åtföljer Betänkandet till Riksens Höglofl.
Ständer, enär samma Förslag icke blifvit af Utskotten förut granskadt och godkändt, utan vore Herr Friherren föranlåten, att mot Beslutet i denna del sig reservera.
” Uti denna Herr Friherrens reservation, instämde Herrar Gyllenswan, von Törne och Huldberg.
Ex Protocollo A. H.
Lagerlöf Utdrag af Protocollet, hållet uti Riksens Höglofl.
Ständers Bevillnings-, Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottens förenade Plena d. 2 December IS25. S. D. Upplästes till justering det, enligt Beslutet vid sista Plenum uppsatte Betänkande, angående en förnyad Förordning mot Lurendrägeri och Tullförsnillning; och blefsamma Betänkande, på derom af Herr Grefven och Ordförandenframstäld Proposition, godkändt, Betänkanden. dock med uteslutande af sista meningen, om öfverlemnande till Itespective Riks-Stånden af det af Utskottens Beredning upprättade Förslag till berörde Författning, hvilken mening på den grund komme att utgå, att nyssnämnde Förslag icke blifvit af Utskotten antaget, och således icke borde Betänkandet till Respective Riks-Stånden åtfölja.
Mot nyssnämnde menings uteslutande från Betänkandet, reserverade sig Herrar Ståhle och Cederborg, såsom stridande emot Höglofl.
Utskottens redan fattade och med Protocollet justerade Beslut.
Herr Lenning yttrade sig väl anse olämpligt, att berörde Förslag öfverlemnades till Respective Riks-Stånden, men trodde detsamma likvist böra meddelas Lag-Committeen, för att möjligen i ett eller annat afseende, tjena till ledning vid utarbetandet af den nya Författningen, och reserverade sig af sådan orsak mot Beslutet Herr Ehinger ansåg öfverflödigt, att Riksens Ständer i den till Kongl. Maj:t afgående underdåniga skrifvelsen i ämnet, förbehålla sig, att den af Lag-Committeen upprättande nya Författningen, blefve med nästa Riksdag till granskning förelagd Riksens Ständer, emedan det i allt fall vore hvarje Representant obetaget, att dervid göra de anmärkningar och föreslå de ändringar och rättelser han funne JBevillnings-Ulskottets nödige; hvilket Herr Ehinger anhöll mätte i Protocollet intagas, såsom ett tillägg till hans förut i ämnet anförde reservation.
Herr Ribbing anförde: ”Jag kan icke deltaga i Utskottens Beslut, och är det ej endast deremot jag reserverar mig, utan emot
Utskottens förfarande i allmänhet med detta vigtiga ämne, som icke allenast utgjordt ett föremål för flere enskildes Motioner, utan äfven för Kongl. Majrts
Nådiga uppmärksamhet, som deröfver velat höra Riksens Ständer.
Utskotten, som fått sig uppdraget, att häröfver afgifva Utlåtande, synes mig icke hafva uppfyllt detta uppdrag dermed, att de i stället för att svara på den Kongl. Propositionen och de enskildes Motioner, hänskjutit alltsammans till Lag-Committeen, med det vanliga utlåtandet, att sakerna icke skola partielt behandlas, och förklarande, att vid nästa Riksdag vilja yttra sig öfver en Lag, som de likväl begärt, att Kongl. Majrt fyra år förut skulle utfärda.
Mig tillhörer icke att fälla något omdöme öfver de Högloft.
Utskotten, hvilka ej djupare ingått i frågan om Straff-Lagstiftningen i Tullmål, än att de något vidrört sältet för straffens förvandling.
Jag blott frågar, huru hafva vi svarat emot Riksens Ständers förtro - Betänkande?!. ewie, då deras framställningar på detta sätt af oss lemnäs utan afseende? och huru Rikets Representanter, om de tiga när Konungen frågar dem efter Folkets mening?
och hvartill tjenar vår i Grund-Lagen förvarade rätt, alt sjelfve deltaga uti stiftningen af Landets Lagar, när vi, då fråga derom uppstår, sk jute ifrån oss denna rätt?
Våra sammankomster äro då öfverflödiga; vi kunde ju afsäga oss vår röst, och öfverlemna åt Kongl. Maj:t och Lag-Gommitteen att göra hvad godt synes, äfven i frågor, sådane som denna, der Medborgares ära och timmeliga välfärd är på en gång med Landets ceconomiska förkofran, förenad.
Huru svarande dessutom emot den minutieusa handläggningen vid Tull-Författningarne i allmänhet, att knappast yttra ett ord öfver den del deraf, som skall utgöra controllen på allt det öfriga; och hvars ändamålsenliga utarbetande utgjorde ett vilkor, hvarförutan Riksens Höglofl.
Ständer till äfventyrs icke antagit det förra.
Jag kan härjemte icke underlåta att beklaga, det Utskotten efter 7 runda månaders handläggning af detta ärende, hvarunder de åtminstone inbillat mig, att det varit deras afsigt, att dervid något uträtta , så sent resolverat sig till ingen ting; emedan Riksens Ständer nu troligen blifva svikna i sin förmodan , att före
Riksdagens slut få emottaga ett förberedt svar på Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse och utarbetade ytt - 23a Bevillnings-Utskottets randen öfver de enskildes Motioner; men för att åtminstone i någon mån, och i hvad på mig ankommer, söka afhjelpa denna brist, vågar jag såsom enskild tanke framställa det Utlåtande jag projccterat, öfvertygad att detsamma, om än det eger sina brister, likväl är tillräckligt för att gifva ledning åt ett bättre.
För att undvika vidlöftighet, får jag åberopa Utskottens Recit af den Kongl. Propositionen och Motionerne, såsom vöre den här intagen, hvarefter detta Utlåtande skulle följa.
Då Utskotten skolat sålunda afgifva deras Betänkande öfver ett ämne, hvars afgörande inflyter i betydlig mån, ej allenast på Landets Financiella och Ekonomiska ställning, utan äfven verkar på Nationens moralite, har det syirts Utskotten vara en skyldighet , att först inför Riksens Höglofl.
Ständer korteligen framlägga alla sådane upplysningar, som kunna sprida sann dager öfver ämnet.
Af de Utskotten meddelade Handlingar, har inhemtats, att Commerce-Collegium på anförde grunder, ansett, att det urbota-ansvar sorn Förordningen af den 12 Febr. 1820, i vissa delar stadgar för Lurendrägeri- och Tullförsnillningsbrott, borde allt framgent ega rum,' likväl hade 6 af bemälde Ledamöter varit härifrån skiljaktige, och i underdånighet hemstält, att sedan en noga öfversigt blifvit anstäld, huruvida någre, och i slikt fall hvilka, af de Betänkanden. a33 för det närvarande till införsel förbjudne Fabrikater , borde genom vanan af deras förbrukning, numera i det närmaste kunna anses utgöra ett af nödvändigheten påkalladt behof, samt huruvida, lika beskaffade Fabrikater till ett emot behofvet svarande belopp, och till erforderlig godhet, kunna inom Riket tillverkas, bestraffningen både för Lurendrägare» af de varor, sorn efter en sådan granskning bestämmas vara i Riket till införsel tillåtne , och äfven för Tullförsnillning af tillåtet utländskt gods, måtte stadgas tili förlust af det anhållna godset, samt penninge-böter efter den berak nings-grund sorn i 1799 års Förordning och Kungörelsen af den 5 Aug. 1812 varit antagne, eller ock bötes-beloppet något förhöjas då Lurendrägeri och Tullförsnillning företages med större varu-mängd, men att urbota-straff icke matte egä rum, förr än förbrytaren med brottet 3:dje resan beträdes.
Och hade General-Tull-Directionen äfven för sin del föreslagit, att i:sta och 2:dra resan Lurendrägeri samt Tullförsnillning, måtte bestraffas med ansvar af penninge-böter, lämpade efter varu-värdet och brottens olika grader, och urbota-bestraffning endast behållas när någon persön 3:dje gången, eller oftare, gör sig skyldig till förbrytelsen, hvarjemte Directionen förmodat, att så vida försäljningen af de förbudne , dömde varorna jemnväl finge ske inom Riket, under export-vilkor, de betydliga uppoffringar af allmänna medel r.34 Sevillnings-Ut skot tets skulle besparas, som nu användas till beslagare-andelar; äfvensom Directionen ansett en lämpelig uppmuntran och belöning blifva beredd för Beslagaren om han finge n5 procent af böterne, och lika mycket af varornas oafkortade försäljningsvärde, hvaremot de återstående 25 procent borde blifva Kronan förbeliållne, såsom någon ersättning för de kostnader hvilka, utan att falla beslagaren till last, komma att på beslags-varorne användas och af Kronan bestridas.
Sluteligen bar Högsta Domstolen med förutsättande af skyldighet hos Lag-Stiftaren, att lämpa straff efter brott och straffets beskaffenhet efter graden af folkets sedlighet och bildning, samt tillse Straif-Lagarnes tillbörliga förhållande sins emellan, ansett att öfverträdelser af oeconomiska Lagar ej äro lika ovilkorligt straff värde som vanliga brott, att de sålunda icke borde umgällas med urbota-ansvar eller förlust af Medborgerliga rättigheter; och, hvad särskildt angår de slags öfverträdelser som benämnas Lurendrägeri och Tullförsnillning , att de förra blott tillskynda Staten en oeconomisk förlust, men de sednare undandraga det allmänna de directa bidrag, hvartill den enskilde är förbunden.
I följd häraf har Högsta Domstolen tillstyrkt, i händelse ovilkorliga införsel-förbud komme att fortfara, att öfverträdelse af desse endast borde medföra varans förlust, och må hända, iterationen beläggas med böter till varans halfva, och sedan hela värde, hvaremot för Tullförsnillning utom varans Betårikanden. a35 förlust, böter borde drabba öfverträdare!! för i:sta gången af dubbel, aldra gången med tredubbel och 3:dje gången med fyradubbel tull o. s. v.
Utskotten som äfven godkänna den grundsats, att det är ett lika stort om icke större brott, att genom Tullförsnillning undandraga Staten de afgifter, under vilkor hvaraf, Utländska varor äro tillåtne till införsel, som att genom Lurendrägeri införa hvad som ovilkorligen förbjudits, vanan gjort till ett i sig sjelf icke straffbart behof, hafva de afgifne underdåniga utlåtanderne, synnerligen TullDirectionens, funnit en tillförlitlig ledning för deras omdöme, och stöd för de grundsatser, som Bevillnings-Utskottet i dess Betänkande om Stora Sjö-Tullen afgifvit, och Riksens Höglofl.
Ständer redan gillat.
Med fortsatt tillämpning af dessa sålunda redan å Riksens Ständers sida faststälde grundsatser gå Utskotten att bedöma den vigtiga del af frågan, om en utvidgad Handels-fribet, som skall utgöra en verkande controll till efterlefnad af de Förslag Riksens Ilöglofl.
Ständer i detta ämne redan framstält.
Ensamt en sträng, tillämpning af princip tjenar ej alltid till ernående af det ändamål man söker; en noga afvägning om bådas vigt och den förras billiga företrädes-anspråk framför det sednaretillhörer likväl en fullkomnad Lag-stiftning; om än det derföre skulle 2 36 Bevillnings-Uls kottets förekomma grundsats-enligt, att, när man vill hårdare bestraffa Tullförsnillning än Lurendrägeri, förordna det första gången Lurendrägeri endast borde medföra varans förlust och först vid iterationen, böter af dess halfva värde, men deremot Tullförsnillningen genast, Utom varans förlust, beläggas med böter i:sta gången af dubbel, ardra gången af tredubbel tull, o. s. v. Så följer icke dess mindre ovilkorligen häraf, att när Tullen är måttelig, iterationen af Lurendrägeri hårdare kommer att straffas än förnyad Tullförsnillning.
Utskotten få derföre tillstyrka Riksens Högloft.
Ständer, att med åberopande i öfrigt af hvad Tull-Directionens underdåniga utlåtande innehåller, underdånigst tillkännagifva, att Riksens Ständer för deras del antaga, det enahanda påföljd, som för Tullförsnillning här längre fram är föreslagen, äfven bör drabba den som begår Lurendrägeri-brott, i den händelse att ovilkorliga förbud emot införande af vissa Utländske varor, äfven hädanefter skulle komma att fortfara.
Utskotten som icke anse sig tillständigt att lemna någon af de i Kongl. Majrts Nådiga Proposition eller genom enskilda Motioner väckte frågor, obesvarade, tro att detta besvarande bäst torde kunna ske genom föreslående af visse ändringar och tillägg i förut åberopade 1820 års Författning, lik viii bär först bort framställas vissa allmänna förhållanden, hvarå uppmärksamheten vid detta tillfälle bör rigtas.
Bland dessa borde synnerligen förtjena att anmärkas Hetänkanden. *37 det missbruk , att andra personer än de sorn äro brottslige, för betalning åtaga sig de verkelig^ ölVerträdarnes förbrytelser.
Detta bar så ofta inträffat, att det nu mera kan anses för vanliga förhållandet; orsakerna dertill äro följande:
Ått straffen äro urbota, då en förmögen, ansedd och vid arbete ovan person finnér skamligt och plågsamt att undergå det för dessa förbrytelser bestämda tvångsarbete; att då straffet icke är urbota, penningesumman som i böter skall erläggas, är större än kostnaden att köpa en medellös person, som åtager sig brottet och aftjenar bötes-beloppet med det allmänna arbetet, och slutligen, att en Beslagare, som enligt nu varande Författningar, är tillagd ansenlig belöning, om han, jemte beslaget, upptäcker förbrytaren, i brist af denna upptäckt, eller med förmånligt utbyte af person, anskaffar en fattig person, som mot rättighet att med Beslagaren dela vinsten af den utsatta belöningen, åtager sig brottet och tvångs-arbetet, hvilket honom såsom medellös drabbar, men förlorar egenskapen af tvångs-arbete sedan det nu mera utgör ett medel till vinst och förkofran.
Man har till förekommande af detta utbyte eller åtagande straff för penningar, med straffet förbundit nesan af dess offentliggörande i Tidningarne och förlust af Medborgerligt förtroende.
Men äfven detta liar för vissa personer icke utgjort något förskräckande, och hvad som i detta har varit skamligt folden ena har derföre icke så ansets af den andra. a38 Bevillnings-Vtskottets
Af det anförda finnes ej allenast ändamåls-losheten med urbotastraff, utan äfven nödvändigheten att göra detta frivilliga åtagande af andras brott, något mera eftertänklig!
: att utfinna ett medel härtill, möter många svårigheter, sedan man i anseende tili egenskapen af dessa slags Öfverträdelser ogillat håde de hårda kroppsliga straffen och de i opinionen nesliga.