Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är just under den period i barnets lif, då det håller på » att lära sig tala rent », som den största vaksamhet är af nöden, för att fel må undvikas, hvilka sedan kunna hänga med hela lifvet igenom eller åtminsto- ne kosta mycken möda att bortarbeta, såsom läspning, stamning och ett ofta våldsamt stac- cato vid ordens framsägande.
Ett verkligt oting, som innästlat sig vid de små barnens behandling, är att sköterskor och äldre anförvanter jollra bort språket med de små, i det de ställa sig i språkkunskap * Bossuet, Jacques Bénigne, ställare och andlig vältalare ryktbar fransk under L u d v i g X I V: s skrift- lid.
på barnets egen ståndpunkt.
Man kan ofta i barnkammaren få höra den tokigaste meso- potamiska i stället för rent klingande sven- ska, och det är endast helt naturligt, att ge- nom en dylik metod barnets utveckling.i ett rent talande af modersmålet fördröjes.
Har barnet under de första åren i hem- met fått lära sig att tala väl rent, så bör sedan skolan öfvervaka deee vidare utveck- ling i skönläsning och vältalande.
Det är sant, att våra högre läroverk och äfven folk- skolorna ägna någon tid åt deklamation af våra skalders verk, innanläsning och äfven under- stundom åt sagoberättande, men all rättfär- dighet tycks vara uppfylld, då lärjungen hjälpligt och utan att stappla med hastigoch ofta entonig stämma hasplar ur sig sin läxa.
Det är dock nu, som språket skall få sin rätta tukt.
Det är nu felen skola bortar- betas, vokalerna komma till sin rätt, konso- nanterna afrundas, om så behöfves, rytmen rättas, den rätta andhämtningen inhämtas och, slutligen, lif och anda inläggas i föredraget.
Det är nu lärjungen skall lära sig älska och akta sitt modersmål, och han gör det bäst genom att småningom förstå dess skönhet.
Med en god grund lagd i hemmet och i skolan och med ständig uppmärksamhet på sig själfva skola sedan den unge mannen och den unga kvinnan lätt kunna vakta sig för att åter neddraga talets vackra konst.
Ett vackert, rent språk är en spegel af både hufvudets och hjärtats bildning.
Må ynglingen betänka, att han en dag i framtiden kan stå i riksförsamlingens talare- stol eller måhända som församlingsherde på predikstolen.
Må han då hålla fullt och fast i sin hand det klingande och öfvertygande svärd, som kallas vårt modersmål.
Och hvad som gäller den unge mannen, gäller äfven i icke mindre mån den unga kvinnan, om hon än icke behöfver beträda talarstolen.
Det är kvinnan, som ger ton åt så väl hemmet som sällskapslifvet, och talets fina skick bör vara hemmastadt på bägge ställena.
En skald säger: » Det är musik att höra kvinnan tala. » Ja, det är sant — när hon talar väl.
Den unga kvinnan i de burgna hemmen anser sig sällan hafva afslutat sina studier med skolan.
Det är så mycket hon anser fordra en fulländning.
Hon vill bli mästarinna på sitt piano, hon fortfar med sina franska talöfningar, hon vill utbilda sin röst, hon vill måla i olja eller vattenfärg, men månne hon icke äfven borde ägna nå- gon tid åt vården af sitt eget språk, vinna herravälde äfven öfver detta instrument.
Den unga kvinnan sätter en ära uti att behaga genom oskuld och kvinnlighet, genom behag och talanger.
Skulle hon ej bland dessa vilja räkna den att tala och läsa sitt moders- mål fulländadt och dagligen offra litet om- sorg och möda härför?
Vårt modersmål är ett heligt arf, som vi må se till att kunna lämna våra barn som en omsorgsfullt vårdad familjeklenod utan fläck och vank.
6 ^3 En vacker kvinnas älskvärdhet kostar henne litet och inbringar mycket; en ful kvinnas älskvärdhet kostar henne mycket och inbrin- gar intet.
Att skiljas f an hade tagit sin lilla dotter upp i knäet, smekte hennes ljusa silkeshår och förelade henne valet: » Hör, min lilla älskling: pappa skall snart resa långt bort.
Mamma stannar här.
Hos hvem vill nu Lillan vara, hos pappa eller hos mamma? » Lillan besinnade sig icke länge.
Svaret låg redan på förhand färdigt på hennes lilla tung- spets: » Hos båda. » » Det går inte för sig, mitt barn, då mamma blir här och pappa reser bort.
Men om du reser med mig, så skall jag köpa dig den där stora dockprinsessan, som du var så betagen i häromdagen hos leksakshandlaren.
Den får du ta med dig på resan.
Par du inte med pappa, mitt lilla hjärta? » » Jag far med pappa, » förklarade Lillan, » och dockan skall heta Elsa; jag tycker om Elsa, och jag har ännu inte någon Elsa. » Hon tog sin lilla dotter upp i famnen, fat- tade i hennes kind med två finger, så att blå- klintsögonen måste se in i hennes, och före- lade henne valet: » Pappa reser nu bort, min älskling, och mamma blir kvar här.
Hos hvilken vill du då vara? » Lillan behöfde ej heller nu länge tänka sig för: » Hos båda, » sade hon hastigt.
» Det går inte, mitt barn, » förklarade mamma allvarligt.
» Pappa reser bort, och jag stannar här.
Vill du vara hos mig?
Jag skall köpa min lilla flicka en spetsklädning med rosen- röda band.
Tänk, hur fin hon då skall bli! » Och lillan beslöt sig: » Jag stannar bos dig, men helt och hållet af spetsar blir den väl, eller hur? » Så var det då bestämdt.
Lillan skulle bli hos mamma.
Så kom dagen, då pappa skulle resa, och då önskade han taga afsked af sin dotter.
Men Lillan ville inte höra talas om något afsked.
Hon omfamnade krampaktigt sin pappa och höll honom fast under snyft- ningar, så att han icke kunde göra sig lös från henne.
Mamma stod bedröfvad bredvid.
» Efter du då inte vill stanna hos mig, Lil- lan, som jag ser, » sade hon till sist, » såskall jag hämta din kappa och hatt, så får du resa med pappa. » » Åck ja, resa med, » bad Lillan, och med af ångest bäfvande hjärta hjälpte den unga modern att göra sitt barn resfärdigt.
» Men du vill väl ändå först ta afsked af mamma, » sade hon förebrående.
» Gif mamma en kyss, ty du får inte se henne på länge. » Men därom ville åter Lillan inte höra talas.
Hon lindade sin späda arm om mammas hals, lutade sitt hufvud mot hennes skuldra och stod ej att få bort från denna ljufva plats.
» Så s t a n D a hos mamma, » sade då i sin tur pappa med en underlig heshet i sin stämma och gjorde min af att gå.
Men alldeles som om barnet hade anat, hvad dock denna skils- mässa betydde, vände det sig om med ett skri, och utan att med den ena armen släppa mam- mas hals, grep det om pappas hand och höll den fast som en skeppsbruten.
Hon ville inte fara ifrån mamma, men hon ville inte heller tillåta pappa att gå sin väg.
Hon höll dessa båda, som trodde det omöjligt att längre härda ut med hvarandra, tillsamman inom fånget af sina små armar, utan att de vågade se hvarandra i ögonen.
Ingendera kunde slita sig lös, ingendera kunde gifva efter, och dock blygdes de, ack, huru de blygdes!
» Hvarför far inte mamma med? » frågade
Lillan till sist, helt öfVerraskad, att denna lösning ännu inte fallit någondera in.
» Det går inte för sig, Lillan, » inföll mamma strängt.
» Och jag kommer för sent till tåget! » » Ack ja, kom för sent till det otäcka, gamla tåget!
Hvarför stannar du inte här? » » Det går inte för sig, » sade han kort.
Lillan såg från den ena till den andra.
Göra hvad de göra ville, hon släppte ingen af dem lös, hon höll dem fast med en instinkt, som var mer än vishet.
Och som de nu betrak- tade det egensinniga barnet, som ej kunde be- gripa, att pappa och mamma ville skiljas, då grepos de båda af ett oerhördt medlidande med den stackars lilla, som de ärnade tillfoga en sorg, hvilken hon ännu inte ens kunde fatta, och mot hvilken de ock själfva af hela sin själ reste sig.
Och hvarför ville de göra det?
I detta ögonblick visste de det ingendera.
Mannen fann hvarken mod att gå eller att bli kvar och såg, hälft retad, hälft rörd, på Lillan.
» För barnets skull, » sade den unga kvin- nan, hviskande, med sänkta ögon, » skulle du för barnets skull kunna ha tålamod med min ' olidlighet '? » » Och skulle du för barnets skull kanna lära att fördraga min ' outhärdliga häftighet '? » » Jag vill det, » snyftade hon sakta.
Då kastade han af sig sin rock, slängde sin hatt åt sidan och drog Lillan till sitt bröst.
De visste nu, att de icke kunde skiljas.
I detta medvetande och i känslan af samhörig- het mildrade hon märkbart sin » olidlighet », och äfven hans » outhärdliga häftighet » läm- nade plats för en manlig själt behärskning.
De lekte nu ej längre med det farliga ordet » skils- mässa », hvilket så länge slungats som en boll emellan dem, att det från ett blott tomt ord till sist varit nära vid att bli verklighet.
Och om de någon gång fruktade ett återfall i sin gamla stämning, så var en blick på Lillan nog att föra dem till besinning.
Hon var och blef den fredsängel, som för alltid höll oenig- heten borta.
A. Noel.
F r å n k v i n n a n s arbetsfält.
Kvinnan i skilda yrken.
T e k n i s k u n d e r v i s n i n g åt k v i n n o r.
^tfs^vinnan har så småningom eröfrat sig en ^jr &amp; plats på nästan alla mannens arbets- områden, ej endast inom de intellek- tuela arbetsområdena, utan äfven i handtver- ket och yrkena ända ner till det tyngsta kroppsarbetet.
Utan att här i ringaste mån inlåta mig på frågan om det inflytande detta i stort sedt kan ha på arbetspriserna, på mannens ställning och på den naturliga samfundsut- vecklingen i sin helhet, skall jag nöja mig att helt enkelt konstatera detta som ett en- kelt faktum och framhålla några utaf de yr- ken, där kvinnan har tillkämpat sig plats, och där hon kan framgångsrikt täfla med mannen.
Ett bland dessa är typografens.
Ännu för ett tiotal af år sedan skulle man fått leta efter kvinnliga typografer.
Några sådana funnos säkerligen, men de voro ytterst få.
Tryckeriägarne engagerade ej gärna kvinnor, då de icke tilltrodde dem den ackuratess, den snabba uppfattning, den uthållighet, som for- dras för sättårens yrke.
Men i konkurrensen fingo kvinnorna här som öfverallt en mäktig bundsförvant.
K o n - kurrensen i boktryckeriyrket nedsatte arbets- gifvarens inkomster, han mfiste således för- minska sina utgifter.
Och kvinnorna arbe- tade billigare tm männen.
Och på så sätt fingo kvinnliga sättare snart insteg på talrika tryckerier, dock ännu ej på hufvudstadens största tryckerietablissement.
kvinnor, oftast starka, unga flickor från lands- bygden, ha en inkomst af mellan 22 och 18 öre i timmen eller mellan 2: 50 å 2 kr.
Men arbetstiden räcker blott från vår till vinter.
Största delen af den fattigaste klassens un- ga kvinnor blifva tjänarinnor i hemmen • — men om denna kategori af arbeterskor har säkerligen mina läsarinnor för stor erfarenhet, för att jag här behöfVer vidröra densamma.
Sanningen torde ock vara, att de kvinnliga sättarne sällan hinna upp till sina manliga kamraters snabbhet och skicklighet i arbetet.
De användas också merendels i s, k.
» slät- sättning », tidniugssättning o. d.; för » tabell- sättning » och svårare typografiska arbeten har hon sällan nödig skicklighet.
Sannolikt kan kvinnan här som i de flesta fall utveckla sig allt mer och mer.
De kvinnliga typograferna kunna göra sig rätt goda inkomster, beroende på skicklighet och flit, då arbetet i de allra flesta fall betalas pr styck eller efter » beräkning », som det kallas.
En god kvinnlig typograf kan drif- va upp sin inkomst till 12 å 18 kronor i veckan, med en medelinkomst under största delen af året af 15 kronor i veckan.
Ett annat område, där kvinnorna i större mängd användas, är bokbinderiet.
Detta ar- bete ägnar sig ock i högre grad för henne, då det fordras en lätt och kvick hand, » hän- dighet » och smak.
En bokbinderiarbeterska kan förtjäna sina 10 å 14 kronor i veckan.
Medelförtjänsten beräknas till 12 kronor i veckan.
Ett yrke, som mera närmar sig konstnä- rens arbete än handtverkarens — och på dess högsta stadium är konst — är porslins- måleriet.
Vid våra stora porslinsfabriker användas i allmänhet unga flickor till detta arbete, som fordrar stor vana och en snabb och lätt hand.
De enklaste formerna af porslinsmåleri: att anbringa de kulörta ränderna kring tallrikar, tefat, koppar o. d. sker på det sätt, att det kärl, som skall målas, ett tefat t. ex., stäl- les på en liten ställning, som genom en tramp- apparat är försatt i en ytterst hastig rote- rande rörelse.
Penseln med färgen föres i en lätt beröring med det ställe å fatet, hvarifrån randen skall dragas, och på mindre än en hundradels sekund är randen anbringad.
Men det fordras stor vana och färdighet, dels att snabbt sätta fatet på den roterande ställningen, att anbringa penseln just så, att randen blir lagom bred och jämn och att ränderna — då de äro flere — komma på riktigt afstånd från hvarandra, äfvensom att blixtsnabbt utbyta det målade fatet mot ett annat.
Blommor och ornament på finare porslin målas för hand antingen efter scha- blon eller fritt.
Porslinsmålerskorna kunna drifva upp sina inkomster ganska högt, från 4 0 — 5 0 kronor ända till 1 0 0 — 1 2 5 kronor i månaden, be- roende på konstfärdighet och flit.
Bland öfriga yrken kvinnorna kunna ägna sig åt, märkas snörmakeri, xylografi, guld- och silfverpolering, skonåtling m. fl.
I de tyngre kroppsarbetande yrkena an- vänder man af helt naturliga skäl sällan kvinnor.
Det är endast byggnadsfacket, som härvid är ett undantantag, då kvinnor, åtminstone här i h ifvudstaden, i stor utsträckning an- vändas som murerihandilangerskor.
Dessa De kvinnor, som vilja ägna sig åt de in- dustriela yrkena hafva i hufvudstaden rikliga och goda tillfällen att förskaffa sig nödiga förkunskaper och teknisk underbyggnad.
Utom privata läroanstalter i detta syfte äga vi den af staten understödda Tekniska skolan (Mäster-Samuelsgatan 44), som har en särskild afdelning for kvinnliga lärjungar.
Läroåret i Tekniska skolan för kvinnliga lärjungar börjar den 1 oktober och slutar den 30 april.
Inskrifning börjar den 15 september och fortgår för dem, som hindrats att före läro- årets början anmäla sig, intill slutet af mars månad.
Inträdesfordringar äro: vitsord om god frejd och att hafva fyllt 14 år.
För åtnjutande af undervisning i aritmetik, uppsatsskrifning eller välskrifning och textning, eller i andra på dem grundade läroämnen, skall lärjunge genom intyg och eventuela prof visa sig äga nödiga förkunskaper: god öfning i behand- lingen af de fyra räknesätten i hela tal; för- måga att någorlunda felfritt skrifva svenska språket; en redig handstil.
Vid denna skola lämnas undervisning i föl- jande ämnen: Geometrisk konstruktionsritning jämte li- nial- och fackritning samt de första grunder- na af beskrifvande geometri; perspektivlära; frihandsteckning; målning; modellering; arit- metik; geometri; naturlära; allmän varukän- nedom; uppsatsskrifning; bokföring; välskrif- ning och textning.
Detta är ju en hel mängd nyttiga saker.
Under vissa villkor få denna afdelnings lärjungar, äfven deltaga uti undervisningen uti skärning i trä samt uti gravering och cice- lering inom högre konstindustriela skolan.
Undervisningstiderna i alla dessa olika fack äro bestämda efter särskild plan, och alla un- derrättelser meddelas af skolans föreståndare muntligt eller skriftligt.
Afgifterna äro ytterst låga eller för lär- junge, som redan inträdt i tekniskt yrke, för läroår 4 kr., för annan lärjunge 12 kr.
Af- gifterna erläggas förskottsvis.
Lärjunge, som önskar afgångsbetyg, måste fullständigt ha ge- nomgått någon af de särskilda kurserna.
* * * * * * Utom denna så att säga förberedande tek- niska skola upptager läroverket en högre konstindustriel skola för män och kvinnor.
I en särskild afdelning af denna skola meddelas undervisning åt personer, som vilja utbilda sig till lärare eller lärarinnor i teck- ning.
Skolan har dessutom fyra fackafdel- ningar: för mönsterritning, för dekorationsmål- ning, för modellering samt för skärning i trä, cicelering och gravering.
Läroåret börjar 1 sept.
och slutar 31 maj, inskrifning börjar 25 aug.
och fortgår till månadens slut.
Inträdesfordringarna äro för afdelningen för teckningslärare: god frejd, hafva fyllt 18 år
samt äga ett kunskapsmått motsvarande femte klassens, äfvensom skicklighet i teckning.
För de öfriga fackafdelningarna: att hafva god frejd, ha fyllt 15 år samt rimliga skol- kunskaper.
Årliga afgiften varierar för de olika fac- ken mellan 16 kronor och 8 kronor samt är i afdelningen för teckningslärare 20 kr.
Extra läroämnen äro konstsömnad, stil-lära och omameniik samt fotografi.
* * * Tekniska skolan för kvinnliga lärjungar räknade under läroåret 1 8 8 9 — 9 0 icke min- dre än 264 lärjungar, af hvilka 32 redan in- trädt i tekniskt yrke.
A f dessa 32 voro 7 lärarinnor i teckning och slöjd, 6 skulptörer, 5 gravörer, och 14 tillhörde andra yrken.
Från Stockholm voro 128 lärjungar och från landsorten 125.
Resten voro utländin- gar från Finland, Danmark, Ryssland, Bel- gien, Italien, ja till och ned från Amerika.
Den högre konstindustriela skolan hade un- der samma tid 64 kvinnliga lärjungar.
Sko- lan i sin helhet — i alla dess olika afdel- ningar — räknade 309 kvinnliga elever.
De kvinnor, som vilja ägna sig åt yrkena, ha sålunda ett utmärkt tillfälle att grundligt och så godt som gratis tillägna sig nödig underbyggnad — något som också behöfves, om de vilja framgångsrikt täfla med männen.
I medgång och i motgång.
sKRjjedgångens dygd är återhållsamhet; mot- gångens dygd är tålamod.
— Medgån- gen saknar icke bekymmer och obehag; och motgången saknar ej tröst och för- hoppningar.
V i finna i handarbeten och broderi, att man har mera nöje af ett lifligt mönster på en mörk och allvarsam botten, än af ett melankoliskt och mörkt mönster på en ljus botten; döm därför hjärtats nöje efter ögats nöje.
Dygden är verkligen lik dyrbara vällukter, hvilka dofta starkast då de brän- nas eller krossas; ty medgångeu förråder bäst felen, men motgången uppenbarar bäst för- tjänsterna, B a c o u Genom förnöjsamhetens glasögon.
» Jag har ett förnöjsamt sinn, Det är rikedomen min, Det är mera än silfver och guld. » Det vill något till för att, då man brutit benet, tacka Gud, att det ej var båda benen och armarne med, och dock fordras därtill en- dast, att man från ungdomen fått de riktiga glasögonen på sig.
De äro allt en stor skatt, dessa präktiga glasögon, som visa alla lifvets förhållanden från deras ljusaste sida, och inga föräldrar borde försumma att tillförsäkra sina barn denna klenod.
Den är » mera än silfver och guld », säger folkvisan, och det är för visso sannt.
Silfver och guld kunna förtäras och förskingras, men med dessa glasögon gifva föräldrarne åt barnet en sådan fond af lycka med på vägen, att den näppeligen helt kan decimeras af lifvets stormar.
Att utan vidare gå till optikern och för en rund summa skaffa sig de oförlikneliga glas- ögonen går visserligen ej för sig, och utan att själf äga ett par sådana, har man svårt att förse barnen; men med litet själföfvervinnelse, god vilja och uppmärksamhet på sig själf kan man nog inom en jämförelsevis kort tid komma sig till dem, och denna ansträngning bör ej vara för stor vare sig för far eller mor, då det gäller en sådan familjeklenod.
Då liten tös kommer hem från skolan och med smått afund i rösten talar om kamratens vackra fina klädning, säger den mor, som ser genom försakelsens och tålamodets dystra glas- ögon: » Vi hafva ej råd till sådana dyrbara saker; da måste vänja dig att vara nöjd med mindre, » under det att den mamma, som genom de ljusa glasögonen tittar på sin lilla flicka, säger: » Men tänk sådan präktig, varm kläd- ning du själf har; hvad tror du stackars tra- siga Torp-Greta skulle säga, om hon finge en så här god klädning? » Om soppan är för mycket salt, är det inga- lunda rådligt, att husmodern lämnar detta obe- aktadt gent emot köksan; men saken behöfver därför ej vid bordtt behandlas som en familje- olycka.
- Då ovädret förhindrar en utfärd, är det litet ledsamt, men tur ändå, att man ej redan hun- nit ut och blifvit obehagligt öfverraskad.
Går ett hopp, hvaråt man länge gladt sig, ej i fullbordan; nå, så har man ändock haft nöje, så länge man hoppats 1 Då lille pysen skadat sig, behöfver det ej genast heta: » Min stackars, stackars gosse!
Aj, aj, ett så styggt sår! » Hurtigare tager man saken sålunda: » Åh, en duktig pojke skriker inte för småsaker; en sådan tur, att såret ej är större.&gt; Det är godt och nyttigt, att barnen tidigt vänjas vid små försakelser och uppoffringar; men de behöfva ej därför göras till martyrer, utan lära sig att äfven då söka upp den lju- saste sidan af saken.
Världen är ingalunda en sådan jämmerdal, som pessimisterna vilja göra den till; det gäller blott att öppna burnets blick för det sköna och goda i d e D.
Den ödmjuka resignationen, det tåliga korsdragandet äro vackra dygder; men ädlare, bättre är det väl att midt under försakelsen inse,, huru mycket man, trots allt, har att vara glad och tacksam åt.
» Hvad rätt har du att fordra mera af lyc- kan än din nästa, » är en af socialismens tros- artiklar, och den vore nog värd att taga vara på, om blott det lilla » du » utbyttes mot » jag » och hvar och en sedan i lifvets skiften till- lämpade den på sig själf.
Det är märkvär- digt, huru trösterik den tanken är, att man ändå har litet mera än andra.
Och den trö- sten kunna de flesta oförnöjda mycket väl skaffa sig, ty det är ej bland de mest van- lottade man finner de minst förnöjda.
Konsten är blott att skaffa sig lämpliga glasögon, som ej vända blicken uppåt, ty då bländas man af lyxen och glansen, så att ens egen omgifning ter sig full af svarta fläckar; men har man fått på sig ett par glasögon, som rikta blicken nedåt, där ser man, huru mycket mörkare och dystrare det ännu kunde vara, och då finner man sig själf stående midt in i lyckans solljus.
H y a c i n t e r för vinterträdgården.
Kedan ännu sommarens sista stunder med V fulla händer skänka oss af sin blomsler- * prakt, må vi icke glömma att i rätt tid äf- ven för de kulna vinterdagarne bereda litet som- marglädje i våra hem.
Bland de skiftande väx- terna i vår fönsterträdgård finnas väl knappast några, som angenämare minna oss om sommaren än de tacksamma hyacinterna med sina klara fär- ger och sin sköna doft.
Vi vilja därför här ägna några ord åt denna del af blomsterkulturen i våra boningsrum, synnerligast som hyacintlökarne just vid denna tid bäst böra köpas från fröhandlaren, som nu nyss intagit dem från Holland.
Märkvär- digt nog har ingen, mig veterligen, här i Sverige kommit sig för med att föröka hyacinter, hvilket dock ej borde vara värre för våra trädgårdsmä- stare än för holländarne.
Som sagdt, man skaffar sig stora och friska lö- kar af de färger man vill hafva; lägger så i botten af den circa 15 cm vida krukan först naturligen en krukskärfva öfver hålet och därpå ännu några krukskärfvor eller, nästan ännu bättre, i bitar sönderslagna träkol.
En blandning af god löfjord, hästgödsel och fin sjösand fylles uti.
krukan, sä att blott 3 cm återstår till kanten.
Öfver jorden lägges därpå ett lager af enbart fin sand, och of- vanpå detta sättes löken samt nedtryckes så, att densammas » hals », d. v. s. det ställe därifrån bladen skola framkomma, blir i jämnhöjd med sandlagret.
Sedan löken sålunda är planterad, nedgräfves krukan å något ställe i trädgården circa 18 cm djupt, och öfver stället lägges löf, halm eller dy- likt för att hindra kölden att bilda » käle » i jorden ofvanpå krukan.
En pinne nedsättes också, på det man må kunna taga rätt på platsen, äfven om snö skulle komma.
Det går ock an — enkannerligen för stadsbor — att hafva hyacinterna i en källare under denna s. k.
» rotningstid », men de måste då noga tillses, att de ej mögla eller alldeles rultna.
Hvarför så mången gång hyacinterna misslyc- kas, som man säger, är just af den omständighe- ten, att de börja drifvas, innan de fått tid att rota sig, och då är j u helt naturligt, att blomnin- gen går o m intet.
Äfven lökar, som ett år förut blommat och få kvarstå i krukorna, måste plan- teras " så tidigt på hösten, att de hinna ånyo rot- sig, ty de gamla rötterna vissna bort, o c h nya måste utväxa, o m växten skall kunna blomma.
I början eller medlet af december intagas samt- lige hyacinlkrukorna från trädgården — o m man haft dem där — och ställas i källaren; de tidi- gaste sorterna kunna då börja drifvas i ett rum med 9 ä 10° C, hvilken värmegrad snart nog kan ökas ända därhän, att krukorna ställas i nisch å kakelugnen eller annat varmt ställe, till dess blom- morna slå ut, då man kan sätta dem hvar som helst i rummet.
Vattningen börjas naturligtvis i och med drif- ningen och i förhållande till densamma, så att krukorna aldrig få vara torra.