Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
H a n kun- d e ej l å t a bli a t t t ä n k a p å s i n a b a r n — o u p p h ö r l i g t t r ä n g d e sig m e l l a n h o n o m och b o k e n s k u g g b i l d e r m e d l j u s a l o c k a r och b l å ögon, och m e r ä n e n g å n g s å g h a n u p p för a t t ö f v e r t y g a sig o m, a t t icke e t t p a r r u n d a a r m a r s t r ä c k t e s e m o t h o n o m eller e n r o s i g k i n d n ä r m a d e s intill h a n s.
Ä n n u en t i m m e höll h a n ut, m e n sedan v a r det omöjligt.
Det v a r j u n u också mid- d a g s t i d — h a n m å s t e g å u t för a t t få m a t.
Ä h j a, d e t v a r i n t e s å otrefligt — för o m b y - tes skull.
E n t i m m e senare k o m h a n tillbaka vid miserabelt humör.
Middagen hade varit » o ä t b a r », ölet v a r m t, u p p a s s n i n g e n t r ö g, in- g a r ä t t e r a t t v ä l j a p å, och d e t s ä m s t a, s o m fanns, h a d e h a n naturligtvis varit idiotisk nog att taga.
Nej, i morgon skulle h a n gå p å en annan » matkrog ».
Den dagen h a d e h a n alltid s u t t i t v i d e t t l i t e t f e s t l i g t b o r d, och E m i l i a h a d e ö f v e r r a s k a t m e d nå- g o n v ä l l y c k a d n y a n r ä t t n i n g, och h a n h a d e h a f t h e m m e d sig e n b u t e l j vin, och fest- stämning rådde hela dagen.
H a n blef s å vek, när h a n k o m att t ä n k a på detta.
Kan- ske h a d e h a n ä n d å haft litet orätt — inte i sak — visst inte, m e n i sätt.
H a n gick in i s ä n g k a m m a r e n.
Där var allt i b ä s t a o r d n i n g.
P å s y b o r d e t s t o d e n korg, öfverhöljd m e d en duk.
H a n lyfte u p p d e n, och d ä r u n d e r l å g öfverst b l a n d sy- sakerna en nålbok m e d ett litet broderi.
H u r u ofta h a d e h a n ej s e t t d e n i h e n n e s händer!
H a n h a d e s u t t i t och s e t t p å, n ä r h o n s y d d e b r o d e r i e t, och h a n t y c k t e n ä s t a n, att han ännu hörde hennes glada stämma, n ä r h o n u t r o p a d e: » Nu s k a l l j a g d å k u n n a hålla r e d a på m i n a synålar! » Och återigen blef h a n s å d ä r v e k och u n d e r l i g till m o d s.
D ä r u t e .på s o m m a r s t ä l l e t gick d a g e n u n - der växlande stämningar.
När Emilia väl p a c k a t i n allt, h v a d h o n k u n d e t ä n k a sig a t t m a n n e n behöfde u n d e r sin vistelse i s t a d e n, och affärdat Kristin, hade hon b a r n e n a t t s y s s l a m e d och å t s k i l l i g t a n n a t, som upptog hennes tankar.
Men när de s m å k o m m i t i s ä n g och h o n s a t t d ä r en- s a m, d å k o m d e t m e d m a k t öfver h e n n e, allt d e t s o m h o n h e l a d a g e n h å l l i t t i l l b a k a.
H a d e hon verkligen så obetingadt r ä t t?
J o, i sak, naturligtvis, m e n i s ä t t?
Det var m i n s t s a g d t t v i f v e l a k t i g t.
M å n n e d e t icke v a r h o n, s o m f ö r s t blef o n d och r e t a d e h o n o m till e t t h ä f t i g t s v a r?
M e n h o n k u n - d e v ä l o c k s å bli » u r h u m ö r », n ä r h a n v a r s å o r i m l i g och ej ville i n s e, a t t h e n n e s p l a n gick u t p å h u s e t s b ä s t a!
H a n kunde inte arbeta därute, sade han.
Äh, det var ju e n d a s t för a t t icke a r b e t a, s o m h a n v a r h ä r u t e, h v i l a n v a r för h o n o m a l l d e l a s o u n d - gänglig, det h a d e läkaren försäkrat.
Det var för h a n s e g e t b ä s t a h o n ville h å l l a h o n o m k v a r h ä r u t e, och m y c k e t m e r a e k o n o m i s k t var det också.
O c h så v a r d e t s å s k ö n t härute, sådan grönska, sådan blomsterprakt, den friska luften, den vackra sjön — att r e d a n, s å t i d i g t, l ä m n a allt d e t t a!
E n t a n k e slog h e n n e.
K a n s k e d e t ä n d å i g r u n d e n vore e n d a s t egoism?
Hon hade m å h ä n d a b e d r a g i t sig själf m e d f a l s k a g r u n - d e r och s k y l l t p å allt d e t t a för a t t e n d a s t för n å g r a v e c k o r l ä n g r e n j u t a af v i s t e l s e n p å landet, som h o n älskade n ä s t a n m e d pas- sion.
O c h för d e t t a h a d e h o n så d j u p t s å r a t s i n m a k e — s i n a b a r n s far!
H o n s t e g u p p och t o g h a n s p o r t r ä t t f r å n s k r i f b o r d e t.
H u r g o d h a n s å g u t, och h a n var också god, ädel, r ä t t ä n k a n d e!
H v a d h a d e h o n varit u t a n h o n o m, hon, en svag, vack- lande natur, endast genom umgänget med h o n o m u p p h ö j d och f ö r ä d l a d!
J a, h o n h a d e o r ä t t, o r ä t t p å alla v i s, och d e t s k u l l e h o n e r k ä n n a och afbedja.
Det skulle hon.
O c h m e d d e n f ö r e s a t s e n som- nade hon.
Men a n d r a morgonen k ä n d e h o n det litet a n n o r l u n d a.
H o n f ö r s ö k t e skrifva till h o n o m, m e n d e t ville ej g å b r a.
H o n r å k a d e b ö r j a m e d, a t t d e b å d a t a g i t en o b e t y d l i g h e t allt- för d j u p t, och s e d a n ville d e t ej g å a t t få någon bra fortsättning.
H o n sköt otåligt bort papperet.
N e j, h o n s k u l l e r e s a i n till staden i — ja, i eftermiddag.
» M a m m a, få v i g å n e d till b å t e n och m ö t a K r i s t i n?
» b a d lilla H e r m a n.
» A m a n d a g å r m e d oss, o c h vi s k a ' s e efter lilla s y s t e r så väl, så väl!
» » A m a n d a » i n k a l l a d e s och fick s t r ä n g a or- der att inte gå u p p på bryggan, u t a n hålla sig p å l a n d b a c k e n, och s å b a r d e t af m e d det glada sällskapet.
E m i l i a gick i s a l e n och d u k a d e b o r d e t.
B l o m m o r och g r ö n t o r d n a d e h o n s m a k f u l l t, och d e n för d a g e n ä m n a d e t å r t a n s t o d b l o m - stersmyckad midt på bordlöparen.
Hvarför g j o r d e h o n d e t t a?
D e t ville h o n ej e n s till- s t å för s i g själf, o c h e n o b e s t ä m d f ö r h o p p - n i n g, s o m e m e l l a n å t ville t r ä n g a s i g f r a m, höll h o n m e d m a k t t i l l b a k a.
I c k e h e l l e r s å g h o n n e d å t s j ö n, och f a s t h o n h ö r d e, b å d e n ä r b å t e n k o m och gick, k a s t a d e h o n ej e n blick n e d å t s t r a n d e n.
Det v a r underligt, a t t K r i s t i n och b a r n e n dröjde så länge, m e n hon stod h å r d n a c k a d t kvar vid bordet, m e d ryggen m o t dörren.
H o n ville ej gifva r u m å t e n s e n s k u g g a af h o p p, s o m s k u l l e f ö r b y t a s i m i s s r ä k n i n g.
M e n n å g o t ljui?
b a k o m h e n n e s k r ä m d e h e n - n e, o c h h o n v ä n d e ofrivilligt p å h u f v u d e t.
» O! » Mera förmådde hon ej, m e n hon sprang emot honom, som stod där m e d u t b r e d d a a r m a r, och k a s t a d e s i g o m h a n s h a l s.
» Förlåt m i g!
J a g h a d e orätt! » sade h a n.
» Nej, n e j!
D e t v a r j a g, e n d a s t j a g, som h a d e orätt! » utbrast hon.
H a n kysste henne.
» Jag är rädd, a t t vi h a d e orätt bägge två, » sade h a n.
H o n s v a r a d e icke, m e n s e d a n, o m kväl- len, t y c k t e h o n, a t t d e n n a b r ö l l o p p s d a g e n v a r i t d e n ljufligaste af a l l a h o n h i t t i l l s u p p - lefvat.
* g a r n a j o l l e r.
då barnet börjar tala, eller som det kal- 2) en las tid » jollra », hälsas af föräldrarne med jubel, det första » mamma » eller » pappa » göra dem öf- verlyckliga, och de h a i den lilles joller sin stör- sta glädje.
Men längre fram, om jollrandet öf- vergår i pladdersjuka, blir det till en plåga i både skolan och hemmet.
Pratsjukan beror på en inre rörelsedrift, på en viss liflighet i sinnet, på en snabb känsloutveckling, och sålunda h a r m a n rakt inte hjärta a t t göra den lilla pladdermakaren någon förebråelse.
Det är emellertid mycket oriktigt att bygga särskilda förhoppningar vid ett pratsjukt barn.
» Man bör taga sig till vara för det omdömet, a t t talträngdhet skulle tyda på särskild intellektuell begåfning, » säger en tysk psykolog.
» Ofta h a r den just sin grund i tomhet på föreställningar och brist på inre lif, på inre själfständighet.
Den tomma t u n n a n ger från sig starkaste ljudet. » Och rätt lugnande är det hvad h a n vidare säger: » Man bör ej oroa sig, om barnen äro sena att lära sig tala.
Detta är kanske blott följden af en mycket liflig mottaglighet, som först tager i anspråk barnets själskrafter, eller af en redan befintlig rikedom på intryck, som just på grund af sin rikedom blott efter ett längre förarbete kan taga sig uttryck i ord. » Därför bör m a n ej påskynda barnets joller och tal genom att prata för mycket med detsamma.
Dppfostrarinnor, hvilkas tunga aldrig står stilla, äro ett verkligt ondt för barnen.
Ofta förstår barnen alls inte hvad som talas till dem, och därigenom vänja de sig att tanklöst apa efter hvad de stora säga.
Häri k a n m a n ofta söka orsaken till att de s. k. underbarnen, då de växa upp, för det mesta icke alls öfverträffa andra, utan till och med stå efter dem.
Genom att in- plugga hos dem en massa ord, siffror eller andra saker h a r m a n icke lämnat deras unga själ tid att vinna den rätta spänstigheten och att utveckla sin tankeförmåga.
Man bör alltså ej öfverhopa barnen med ord- svall och särskildt ej belamra deras minne med inlärandet af obegripliga verser etc.
Följden af en dylik exercis skall sällan eller aldrig bli god.
Man bör ej själf uppmuntra dem till a t t oupp- hörligt prata.
Om m a n icke blott med tålamod hör på barnens myckna prat, utan genom frågor eller särskilda yttringar af välbehag sätter deras lilla tunga i en alltjämt ökad fart, måste till sist hos barnet utvecklas en riktig mani a t t prata.
Men pratsjukan förleder b a r n e n endast alltför ofta till falska omdömen, till öfverdrifter, lögner och ofta äfven till slarf i språkets form.
Ofta I har redan mången liten pratmakare varit orsaken till split och tvister af bittraste slag inom fa- miljerna.
Det har h ä n d t mer än en gång att b a r n genom att pladdra om sina husliga förhål- landen gjort föräldrarne skada eller gifvit tjufvar anledning till inbrott, såsom den lilla flickan, som på gatan talade om för sin vänninna, att hen- nes far hade skåpet fullt med pengar, men att han inte alls var rädd om dem, u t a n många gånger lät nyckeln sitta i.
Detta hörde en lös- drifvare, och då barnet äfven berättade, att ingen var hemma, gick h a n direkt och plundrade skå- pet.
Man bör sålunda ej tillåta barnen prata för mycket, m a n bör ej låta dem berätta, hvad andra människor säga eller göra, m a n bör ej göra dem några onödiga frågor, m a n bör befalla dem att tiga, om de prata utan eftertanke, eller om de äro näsvisa och lillgamla, m a n bör föra alla deras öfverdrifter tillbaka till den rätta måttstocken och lära dem betänka, att de hafva två ögon och två öron, men blott en mim, att de alltså kunna se och höra mycket, men a t t de böra tala litet därom, och att tala är silfver, m e n tiga är guld.
J. F. - I " r ö d a * s a l o n g e n ".
Skildradt för I d u n af Linnea.
Idun!
— H v i l k a m i n n e n » från l ä n g s t f ö r s v u n n a t i d e r » d y k a icke u p p v i d d e t t a namn!
D u lilla t i d n i n g, s o m r å k a t för- i r r a d i g h i t till d e n n a u n d a n g ö m d a v r å af M i n n e s o t a i d e t f j ä r r a n n o r d v ä s t e r n, sven- skarnes Sverige på a m e r i k a n s k jord, h u r u snäll d u v a r som sökte dig fram ä n d a hit till e n l a n d s f l y k t i g d o t t e r f r å n S v e a s b a r r - s k o g a r!
H u r u e g e n d o m l i g t l j u d a icke » Helgs- målsklockans » toner h ä r u p p e, och hvilka m i n n e n m a n a d e icke f r a m f r å n f o r d o m, från det kära h e m m e t i Norrland, där den, s o m n u skrifver d e s s a r a d e r, e n g å n g i t i d e n l ä r d e sig t a g a d e f ö r s t a s t e g e n p å e n lefnadsväg, som oförtänkt skulle leda så v i d a.
I d u n, d u lilla f r a m l o c k e r s k a af s k ö n a m i n n e n från ett fjärran fosterland, j a g håller af d i g b å d e för d e t t a o c h för m y c k e t a n n a t.
N ä r m a n blir ö f v e r m ä t t af d e n m y c k n a söta maten, detta krimskrams, hvaraf ame- r i k a n s k l i t e r a t u r ä r s å full, d å ä r d e t s å u p p f r i s k a n d e a t t få l y s s n a till d i t t e n k l a språk.
Det gör sinnet u n g t på n y t t att få d e l af d i n a ä p p l e n, o c h d e n d ä r f å t t s m a k p å d e m, k a n icke v a r a d e m f ö r u t a n.
M e n n u ville j a g b e r ä t t a d i g n å g o t, s o m d u g ä r n a, o m d u så vill, i d i n t u r f å r t a l a o m för a n d r a, n å g o n g å n g n ä r d u g ö r d i n r u n d kring Sveas bygder.
Det är blott ett enkelt u n g d o m s m i n n e, m e n k a n s k e skall det dock väcka en g e n k l a n g i n å g r a minnes- goda och t a c k s a m m a kvinnohjärtan.
Det var sista dagen i m a j m å n a d år 1862.
S t o c k h o l m, k u n g l i g t s k ö n t s å s o m alltid, l å g leende på sina sju holmar, m e d a n våren b a n d d e t e n r a m af g r ö n s k a, o ä n d l i g t s k i f t a n d e, s p ä d och fin.
U p p f ö r Ö s t r a B e r i d a r b a n s g a t a n — j a g v e t alls icke, o m d e n n u h a r s a m m a n a m n, t y Stockholms styrespinnar, de van- d a l e r n a, p l ä g a icke h a n å g o n f ö r s y n för u r g a m l a n a m n och k ä r a m i n n e n, då d e t gäller a t t kristna om s t a d e n s gator och torg — s y n t e s e n m ä n g d u n g a flickor m e d s n a b b a s t e g ila f r a m.
M a n k u n d e se p å d e m, a t t det gällde något viktigt den dagen.
För d e m alla v a r d e n n a v ä g så väl b e k a n t.
De h a d e u n d e r h e l a d e n flydda v i n t e r n m e d s i n a b ö c k e r u n d e r a r m e n eller i e n v ä s k a vid sidan k n o g a t i u r och skur, i solsken och v a c k e r t v ä d e r f r a m till h u s e t n: r 1, L o u i s d e G e e r s f. d. m i n i s t e r h o t e l l.
Där- u p p e i öfre v å n i n g e n m e d d e s s s t o r a p r ä k - tiga salar, d ä r fordom d a m e r och herrar från de allra högsta samhällslagren h a d e s a m l a t s v i d s t ö r r e fester, d ä r s a m l a d e s n u e n d e l af d e t u n g a k v i n n l i g a S v e r i g e för a t t, l e d d af d e b ä s t e l ä r a r e h u f v n d s t a d e n k u n d e prestera, taga sina första steg p å p å v e t a n d e t s v ä g, h i t t i l l s för d e m så o k ä n d och m y s t i s k.
R i k s d a g e n h a d e a n s l a g i t 1 0, 0 0 0 k r o n o r till » S e m i n a r i e t för b i l d a n d e t af sven- ska lärarinnor » och Sveriges statsminister, d e n ä d l e o c h h ö g s i n n a d e L o u i s d e Geer, h a d e k o s t n a d s f r i t t ö p p n a t s i t t h o t e l l till s e m i n a - riets förfogande.
* Som ordförande i semineriestyrelsen satt n o r d e n s arkiater, h a n som såg så långt och t ä n k t e så h ö g t, s å v i d t o c h s t o r t o m allt och aUa, e n k r i s t e n i o r d e t s f u l l a s t e och m e s t helgjutna betydelse, generaldirektör Huss.
N ä s t efter h o n o m i f ö r t j ä n s t, m e n fullt j ä m - s i d e s i i n t r e s s e för s a k e n, s a t t r e k t o r Silje- s t r ö m, h a n h v a r s o r d för k v i n n a n s b i l d n i n g v ä g d e så t u n g t, n ä r d e t g ä l l d e a t t b ö r j a företaget.
Och s e d a n k o m en hel m ä n g d af e m i n e n t e m ä n, u t m ä r k t a p å v e t e n s k a p e n s o c h k u l t u r e n s fält.
Ej underligt, a t t det första läsårets kur- s e r blifvit af s l u t a d e m e d e n s å d a n g l a n s.
Med s å d a n a lärare och ett s å d a n t m å l k u n d e det omöjliga bli e n möjlighet.
D e s s a u n g a b o r d e j u n u gifva s å d a n a prof p å duglig- h e t och förmåga a t t tillägna sig en högre bildning ä n den, som hittills varit k v i n n a n t i l l å t e n, a t t m a n icke b e h ö f d e å n g r a e t t s t a t s a n s l a g eller b e k l a g a f ö l j d e r n a af e t t i m å n g a s t a n k e v å g a d t e x p e r i m e n t.
O c h prof- v e n h a d e u t f a l l i t öfver, m e n icke u n d e r all förväntan.
E x a m i n a voro aflagda, l ä r a r n e v o r o n ö j d a, e l e v e r n a — j a, h v a r finna o r d a t t t o l k a, h v a d de k ä n d e?
M e n d e n h ä r d a g e n, o m h v i l k e n vi n u t a l a, v a r d e t e n a l l d e l e s s ä r s k i l d fest, s o m skulle hållas i » röda salongen », så kallad för s i n a p r ä s s a d e r ö d a s a m m e t s t a p e t e r.
I n s k y n d a d e u n g a och t a g a s i n a p l a t s e r.
Ögo- n e n stråla och h j ä r t a t klappar.
Det är ju s i s t a d a g e n p å d e t t a l ä s å r, s i s t a tillfället a t t r å k a s, s i s t a g å n g e n a t t se d e s s a r u m, där » de m å n g v i s a orden » ljudit från älskade lärares läppar.
D ä r i e n a h ö r n e t, l ä n g s t b o r t till v ä n s t e r, är en märklig grupp.
P å en piedestal står e n i g i p s u t f ö r d k o p i a af Q v a r n s t r ö m s p r ä k - t i g a m ä s t e r v e r k — Idun.
H u r u s k ö n s t å r icke s i n n e b i l d e n af d e n e v i g a u n g d o m e n d ä r m e d s i n k o r g af ä p p l e n!
B r e d v i d f o t s t ä l l n i n g e n står p å e t t bord en stor, öfvertäckt korg, och b r e d v i d d e n s t å r hon, s o m u n d e r d e t g å n g n a å r e t s å ofta g l a d t s e m i n a r i e t s elever m e d s i n a b e s ö k, d å h o n k o m för a t t l y s s n a p å n å g o n f ö r e l ä s n i n g eller s ä g a n å g r a u p p - m u n t r a n d e o r d till o s s.
M i l d s o m I d u n själf, f ö r s k ö n a d g e n o m d e n s j ä l e n s u n g d o m, s o m l y s t e f r a m g e n o m å r e n s m ä r k e n, stod Fredrika Bremer o c h log s i t t obeskrifligt i n t a - g a n d e l e e n d e, m e d a n snille o c h g o d h e t s t r å l a - d e u r h e n n e s ögon, h v i l k a h o n r i k t a d e ö m s o m * Gamla Östra Beridare-Bangatan är den nu- varande Sergelgatan.
de Geer bodde 18G2 — enligt Stockholms adresskalender för det året — Arsenalsgatan 5, m e n där var naturligtvis ej den lokal, h ä r af ses.
I n ä m n d a kalender upp- tages » Seminarium för bild.
af svenska lärarinnor » till Östra Beridarbansgatan 1.
Nu h a vi, som bekant, två dylika seminarier: Norra och Södra, men om Fredrika Bremers I d u n h a m n a t i någon af dem, är oss icke bekant.
K a n h ä n d a k a n någon af våra läsarinnor, som är bättre underkunnig, välvilligt lämna upplysning härom.
p å I d u n s ' bild, ö m s o m p å oss, s o m h a d e h o n velat anställa en jämförelse mellan båda.
A l l a l y s s n a d e vi, s å s o m v o r e d e t i d e n n a h o p b l o t t e t t e n d a ö r a för e n e n d a m u n.
O c h f r å n d e n n a m u n föllo o r d af k ä r l e k, sympati, u p p m u n t r a n, såsom när daggens d r o p p a r falla n e d p å t ö r s t i g ä n g.
F r e d r i k a t a l a d e i d e n n a s t u n d till e n u n g d o m, å t hvilken hon som minne öfveiiämnade Iduns bild.
O r d e n h a n o g d e flesta af oss för- glömt, men stunden, intrycket, det står kvar.
O c h k v a r s t å r v ä l o c k s å I d u n s bild i n å g o t h ö r n af d e n p r ä k t i g a b y g g n a d, d i t S e m i n a r i e t för b i l d a n d e af l ä r a r i n n o r s e d a n flyttades.
F r e d r i k a B r e m e r slutade sitt tal m e d a t t s ä g a, d e t h o n n u ville l ä m n a h v a r och e n af oss e t t af I d u n s ä p p l e n, och s å a f t ä e k t e hon korgen, hvari de allra präktigaste mes- sinaapelsiner lyste så gula mellan klasar af v a c k r a b l o m m a r och g r ö n a b l a d.
En och e n g i n g o v i n u f r a m och m o t t o g o u r h e n n e s h ä n d e r e n a p e l s i n och en b l o m m a.
A c k, h u r u h o n log och n i c k a d e och n i c k a d e och l o g!
D e n s t o r a r e s p e k t e n f ö r b j ö d oss a t t s l u t a d e n lilla g e s t a l t e n i f a m n, m e n v i n e g o d j u p t, och i m å n g e n s ö g a d a r r a d e en tår, från allas läppar hördes e t t tack.
Mycket m e r k u n d e j a g b e r ä t t a dig, I d u n, från d e n n a tid.
H u r u m a n s t u d e r a d e och a r b e t a d e för b r i n n a n d e lifvet!
H v a d m i n d r e b e g å f n i n g icke f ö r m å d d e u t r ä t t a, d e t fick fliten ersätta.
I n g e n t i n g v a r för s v å r t för d e s s a v e t g i r i g a flickor.
I n g a p r o b l e m h a d e g a m l e Euklides uppställt, som icke lyckligt löstes.
Uppför logikens höjder klättrade n å g r a s å b e h ä n d i g t, m e d a n a n d r a å t e r för- d j u p a d e sig i k e m i s k a e x p e r i m e n t e r u n d e r prof. L o v e n s ö f v e r i n s e e n d e.
Prof. F o c k, l i t e n till k r o p p e n, m e n m e d en s t o r själ, exakt som de lagar h a n talade om, lyssnade f ö r n ö j d till s i n a flitiga e l e v e r s b e s k r i f n i n g a r o m t y n g d l a g a r n a, o m l j u s e t s h a s t i g h e t och ljudets vågor.
I d e n zoologiska k l a s s e n f ö r d e prof. S u n d e v a l l o r d e t, m e d a n prof. v o n D i i b e n e t t p a r t i m m a r i v e c k a n förde oss m e d sig e t t l i t e t s t y c k e i n p å a n a t o - m i e n s och fysiologiens o m r å d e.
E e k t o r Silje- ström var vår vägvisare på pedagogikens fält.
» Mina damer, » sade h a n en gång, » kommen ihåg, att n ä r läraren träder in i l ä r o s a l e n skall d e t för e l e v e r n a s y n a s s o m n ä r solen g å r u p p p å h i m l a h v a l f v e t », — och d e o r d e n l j u d a ä n.
B o t a n i k e n blef i n g a - l u n d a en f ö r s e g l a d v e t e n s k a p, n ä r prof. A n - d e r s s o n l e d d e v ä g e n d i t in.
I v ä r l d s h i s t o - r i e n t o g l e k t o r T h a m f r å n K a r l b e r g oss m e d sig, och vi fingo h ö r a s å m y c k e t o m k r i g och k r i g s r u s t n i n g a r, a t t v i t y c k t e oss för- n i m m a v a p e n s k r a m m e l i h v a r j e h ö r n.
» Och, mina herrar, detta var det minnesvärda året 1632, » sade han, förgätande att h a n n u h a d e s e m i n a r i e f l i c k o r f r a m f ö r sig i s t ä l l e t för s i n a k a d e t t e r v i d K a r l b e r g.
D e t v a r b l o t t s k u g g a n af e t t löje, s o m for öfver v å r a a n s i k t e n, d å v i ofta fingo h e t a » m i n a h e r r a r », t y v i v o r o alltför i n t r e s s e r a d e a t t f ä s t a oss v i d s m å s a k e r.
O c h h v a d skall j a g s ä g a o m de s t u n d e r, d å m a g i s t e r P a l l i n slog u p p d ö r r a r n e till Sve- r i g e s P a n t e o n p å v i d g a f v e l och l ä t d e s t o r e h j ä l t a r n e s s k u g g o r g l i d a förbi, m e d a n h a n förtäljde deras u n d e r b a r a lefnadssaga?
Nog t y c k t e v i då, a t t i n t e t l a n d p å j o r d e n k u n d e j ä m f ö r a s m e d v å r t S v e r i g e, » ä r a n s och h j ä l - tarnes land ».
M e n t i d e n r ä c k e r icke till a t t t a l a o m allt, s o m h ä n d e och s k e d d e i d e d a g a r n e däruppe i salarne i n:r 1 Ö s t r a B a n g a t a n.
E f t e r t r e å r s k u r s u t e x a m i n e r a d e s d e flesta af oss och, för s å v i d t j a g v e t, blefvo vi alla a n v ä n d a i n y t t a n s tjänst, d e n ena p å ett, den a n d r a på ett a n n a t sätt.
D e far- h å g o r, s o m u t t a l a t s, a t t s v å r a följder s k u l l e drabba snart sagdt hela samhället, att h e m m e n s k u l l e l i d a m.
för a t t n u k v i n - n o r t i l l ä t e s b e f a t t a sig m e d s t u d i u m af så- d a n a ämnen, som m ä n n e n e n s a m t haft mo- n o p o l p å, h a icke b e s a n n a t s.
F ö r s t a för- s ö k e t aflöpte v ä l, och i n g e n t ä n k e r n u - m e r a p å å t e r g å n g till f o r n a t i d e r s k v i n n l i g a u p p f o s t r a n, o m ock e n och a n n a n lofvar den gamla goda tiden, då kvinnan var kvinn- l i g a s t, n ä r h o n i n g e n t i n g v i s s t e och t ä n k t e m y c k e t litet.
S å h a r d u v ä c k t m i n n e n från f o r d o m, Idun, alltsedan du gjorde ditt första besök hos mig.
Lusten att tala om detta ung- d o m s m i n n e h a r v ä x t a l l t j ä m t, till d e s s d e n i d a g blef m i g ö f v e r m ä k t i g.
T a c k för d i t t tålamod!
T a g en hälsning m e d dig r u n d t k r i n g S v e a s b y g d e r f r å n e n af d e s s d ö t t r a r, s o m i e t t f j ä r r a n l a n d och u n d e r t i d e n s v ä x l i n g a r a l d r i g u p p h ö r t a t t ä l s k a s i t t eget.
H ä r b l a n d M i n n e s o t a s s k o g a r och m å n g a s j ö a r finnes m y c k e t s o m påminner o m Sve- rige, m e n i n t e t s o m k a n ersätta d e s s p l a t s i ett fosterlandsälskande hjärta.
Runebergs kvinnliga anför- vandter.
För I d u n af Hellen Lindgren.