Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
— t a d e tjära, d e t l u k t a d e g a m l a k l ä d e r, o c h d e t luktade m y c k e t, m y c k e t, annat.
Till h ö g e r i hytten snusade o c h sofvo redan d e t v å kvinnspersonerna i hvarsin brits.
I e n b r e d s ä n g till v ä n s t e r h a d e s k e p p a r e n sla- g i t s i g till r o s i d a v i d s i d a m e d s i n d o t t e r.
M i d t p å golfvet s t o d o t v å kistor tvärs för hvarandra, o c h p å d e m skulle j a g ligga.
Till- l ä g g a s b ö r, att p å k i s t o r n a v o r o l a g d a t v å visserligen m y c k e t hårda o c h m y c k e t smala d y n o r o c h att j a g s j ä l f m e d f ö r d e e n flit o c h en sofkudde.
Välan, j a g sträckte ut m i g p å mitt läger efter l ä m p l i g t o a l e t t, m e n h a d e k n a p p a s t g j o r t d e t, f ö r r ä n j a g f i c k i l b u d f r å n m i n a k o t o r, att det här stodo d e ej ut m e d.
Detta budskap f ö l j d e s ö g o n b l i c k l i g t a f e t t h å n s k r a t t från m i n näsa — förlåt d e n djärfva m e t a f o r e n!
— s o m b e d y r a d e, att d e l e d o ett i n t e t m o t h v a d hon utstod.
Jag tänkte på konung Karl X I I och karolinerna, på m i n a förfäder i allmänhet — kavat folk detl — o c h p å hela samlingen o m - kring m i g, s o m snusade, snörflade o c h snar- k a d e hela kromatiska skalan uppför, k n e p i h o p ö g o n e n o c h f ö r e s a t t e m i g att s o f v a.
M e n d e t var omöjligt.
V i d half tutiden drog j a g min M a t t s u r s k o l a n, s l ä p a d e m a d r a s s o c h filt u p p p å d ä c k o c h r e d d e m i g där ett läger.
Och det ångrade j a g ej.
V i s s e r l i g e n v a r d e t litet b l å s i g t, m e n l u f t e n v a r frisk o c h r e n, o c h vattnets skvalpande och fåglalåten voro oänd- ligt m y c k e t behagligare läten än sofkonserten där nere i k a b y s s e n.
E f t e r e n så p a s s o r o l i g n a t t v a r d e t e m e l - lertid inte underligt, o m m a n sedan u n d e r dagens lopp t o g sig en o c h annan tupplur i n å g o t hörn af däcket.
F ö r ö f r i g t b l e f t i d e n alls i c k e l å n g.
E s o m - o f t a s t g å f v o e n d e m e d f ö r d a m a t k o r g a r n a an- l e d n i n g till k ä r k o m n a, h u s l i g a b e s t y r.
Hade m a n tittat, lurat o c h förplägat sig n o g, fun- nos där i b o t t e n på korgarna ett par v o l y m e r Tauchnitz edition, hvari Conan D o y l e upp- b j ö d all s i n f ö r m å g a att r o a o c h i n t r e s s e r a e n, o c h k ä n d e m a n l u s t att k o n v e r s e r a, v o r o d ä r b å d e skepparfar o c h fruntimren, s o m liksom C o n a n D o y l e g j o r d e sitt b ä s t a f ö r att v a r a underhållande.
M e d g o d v i n d, h a d e skepparen sagt, skulle v i v a r a i M a r i e h a m n p å ett d y g n, o c h a n d r a d a g e n s kväll styrde v i m y c k e t riktigt in i Mariehamnsviken.
M e n h ä r träffades v i af v å r första, o c h j a g k a n också säga enda, m o t - g å n g u n d e r r e s a n — o c h n ä r allt k o m o m k r i n g v a r i n t e d e n h e l l e r så f a r l i g.
M e d f ö r e g å e n d e n a t t s v e d e r m ö d o r i friskt m i n n e h a d e v i f r ö j - d a t o s s åt t a n k e n p å att få t i l l b r i n g a d e n n a natt i e n g o d h o t e l l s ä n g; m e n v a c k e r t o c k!
En- l i g t l a g o c h f ö r o r d n i n g får i n g e n l ä m n a far- t y g e t, f ö r r ä n t u l l v i s i t a t i o n skett o m b o r d, o c h u n d a n t a g g j o r d e s naturligtvis ej för oss, h u r vi än satte an tullbetjänten, s o m k o m ut p å b e v a k n i n g öfver natten.
Alltså h a d e v i i n g e n annan råd än att — m e d M a r i e h a m n n å g r a k a b e l l ä n g d e r ifrån oss — åter reda våra hårda läger o m b o r d.
D e n n a n a t t s p e t a d e j a g e m e l l e r t i d efter l å n g a N i s s e ned i lastrummet och m å d d e som en ung gud bland spånorna o c h barren.
D a g e n därpå r ä k n a d e v i m e d f ö r t j u s n i n g alla p e n g a r, s o m v i spart in g e n o m vår n ö d t v u n g n a lastrums- sejour.
Nästa d a g fortsattes färden, t y M a r i e h a m n var ej målet för den, utan en b y h ö g t u p p e v i d en v i k af hafvet.
J a g h a d e k o m m i t till Å l a n d m e d några m y c k e t oklara geografiska föreställningar o m n å g o n t i n g klippigt, kalt o c h ofruktbart.
H v a d d e t ä n d å är f ö r e n v ä l s i g - n a d s a k att m i s s t a s i g, b a r a m a n g ö r d e t p å rätta sättet!
N u blef j a g a n g e n ä m t öfverraskad v i d å s y n e n a f l å n g a, s k o g i g a åsar, h ö g r e än 3 IDUN — de i S t o c k h o l m s skärgård, idylliska s m å vikar, s o m skuro djupt in i de branta stränderna, d o f t a n d e b j ö r k h a g a r, b e t a n d e k o r o c h får o c h m y c k e t annat härligt.
Men det dominerande v a r ändå de där skogsåsarna.
D u m i n tid, h v a d d e t finns m y c k e t s k o g p å d e n ö n l E u n d t o m en, utefter hela h o r i s o n t e n buktar sig e n e n d a oafbruten rad af skogstoppar.
Bakom d e n e n a s k o g s å s e n h ö j e r s i g d e n a n d r a i all o ä n d l i g h e t.
N o g få y x o r n a g å o c h v e d s k u t o r n a s e g l a ö f v e r h a f v e t i ä n n u n å g r a h u n d r a år, innan stockholmsspisarna gjort kol på den veden!
Ä n n u en d a g seglade vi m e d s k u m m e t ry- k a n d e o m b o g e n, o c h så p å a f t o n e n n å d d e v i färdemålet.
P å ena sidan af v i k e n låg b y n o c h p å den andra en ansenlig, prydlig bondgård, där d e b å d a kvinnspersonerna v o r o h e m m a.
D i t v a r d e t r e d a n f ö r u t ö f v e r e n s k o m m e t, att v i s k u l l e få f ö l j a m e d.
E n r o d d b å t k o m ut till v å r t m ö t e; v i h a l a d e o s s n e d i d e n m e d m a t s ä c k s k o r g a r, k n y t e n o c h allt, o c h n å g r a m i n u t e r senare h a d e v i efter en t v å dagars l y c k a d färd satt p j ä x o r n a p å l a n d b a c k e n i g e n.
O c h härnäst EFDEMIE.
J. v.
skall d u få h ö r a hur ETT den RESEMINNE var.
AF H.
D Å J A G i dag af en händelse bläddrade i mina dagboksanteckningar från förra sommaren, stannade mina ögon vid dessa o r d: » Axenstein d.
28 augusti.
Gjorde i dag vid table d ' höten be- kantskap med den sympatiska armeniska flickan.
H e n n e s fängslande yttre synes mig vara en reflex inifrån. » — Så långt dagboken.
I mitt minne står d o c k m e r o m henne än så.
Hvarför skulle jag icke nedskrifva det?
Kära läsare, följ mig n u i tankarne först till Schweiz o c h vidare till Axenstein, denna härliga plats, o m hvilken drottning Victoria sagt: &gt;This place is the m o s t beautiful I ever have seen.&gt; H o n har m e d egen hand nedskrifvit dessa ord, du kan själf läsa d e m, där de i n o m glas o c h ram hänga på ett träd i parken.
Huru skall man färdas för att k o m m a dit, frågar d u?
— Jo, sätt dig på en af de vackra, glänsande hvita ångare, hvilka hvar m o r g o n utgå från Luzern, o c h följ så m e d till Brunnen, den lilla staden där vid Alpernas fot.
Älskar du bergen, den eviga snön, det klara, djupblå vattnet och de mång- skiftande härliga dagrarne, så lofvar jag dig en öfver all beskrifning njutningsrik sjöresa.
V i d land- stigningen finner du lätt den stora omnibusen, s o m för dig uppåt i ett sakta stigande under l /., timmes tid, tills slutligen hotell Axensteins hvita fasad lyser emot dig, ståtligt resande sig m o t en bakgrund af mörka furor.
1 Tro mig, redan vid första anblicken gripes du så af den härliga taflan, som utbreder sig för dina blickar, att du ville under den engelska drottnin- gens hänförda utrop sätta ditt eget namn.
På hotellets många små balkonger ser du fullt af folk, g e n o m slottets magnetiska skönhetskraft dit- lockadt från världens alla kanter.
— Den högför- näme engelske lorden råkar d u där med säkerhet.
Den amerikanske millionären m e d familj o c h betjä- ning gör sig snart nog bemärkt.
Hela den familjen ser ut att tro på guldets obetvingliga makt öfver allt o c h alla.
Den nervösa engelska ladyn tror man knappt vara landsmaninna m e d de där medelålders misserna i sina korta, rutiga k o s t y m e r af impreg- neradt tyg.
D e visa sig sällan utan alpstafvar o c h stora kikare, burna i rem öfver axeln.
D e byta al- drig toalett till middagarne o c h taga just ingen no- tis o m den öfriga societeten samt sprida heller ingen trefnad omkring sig.
» V i resa för vårt nöje, o c h bry oss ej o m andra, » läser man ofta n o g på de turistklädda engelska da- mernas fräkniga anleten.
Där springa några lifliga, ryska barn » ta fatt » på äkta svenskt maner.
Tillsammans m e d d e m ser man ett par små franska gossar, bleka o c h späda, m e n m e d oklanderlig toalett.
Svarta sammetsblusar o c h röda sidenskärp, knutna i sirliga rosetter.
Deras franska b o n n e söker m e d både ord o c h gester hin- dra deras hastiga framfart: » Mais, Jacques, Pierre, ce n ' est pas chic ca, faites attention — calmez-vous donc! » De glada ryska barnens fader sitter där i en af de bekväma hvilstolarne m e d » Le Figaro » i handen.
Han åser m e d ett gladt leende barnens muntra lek 1899. o c h ropar till d e m ett o c h annat eggande ord.
Man fäster sig ovillkorligen vid ryssens intelligenta ut- seende.
Stor o c h kraftigt bygd, är han en präktig typ m e d sitt långa, mörka skägg o c h sina grå- blå ö g o n o c h hvälfda, markerade ögonbryn.
Det finnes i hans blick något af skarp iakttagelseförmåga, ej en sådan där skarpt kritiserande, utan fastmer sådan, s o m vill draga något godt ur allt, s o m kom- mer i n o m hans synvidd.
Vill du veta hans n a m n?
Jag återfinner också det i min dagbok tillika m e d hans egen namnteckning o c h följande o r d: » För- mågan att åstadkomma något verkligt skönt o c h konstnärligt får icke konstnären utan arbete o c h an- strängning — de M a k o w s k y ».
Du såg kanske på Stockholmsutställningen 1897 några af hans ytterst fint utförda akvareller, m e d bilder ur ryska folklif v e t?
— H a n tillbringar m e d sin familj hvarje år i lugn o c h ro några sommarmånader vid Axenstein.
1 — Men se dit bort, under cypressen, något afsides från de andra, en så förtjusande vacker flicka 1 H o n sitter helt sysslolös, insvept i en stor pälskrage midt i augustivärmen.
D e mandelformade, bruna ö g o n e n se så sorgsna ut öfver det soliga landskapet.
De långa, mjuka ögonfransarna nästan smeka hen- nes kinder.
Dessa bleka, genomskinliga kinder, där man ej spårar en nyans af rodnad.
E n skarp, ihå- lig hosta jagar dock hastigt u p p ett par hektiska röda fläckar på d e m.
— Du förstår nu allt, o c h det tyckes dig, som böjde sig cypressens grenar ned öfver henne, färdiga att brytas af o c h bindas sam- man till en krans.
D ö d e n arbetar framgångsrikt på detta unga lif.
Döden, detta lifsglädjens mollackord, vibrerar alltså äfven på denna härliga plats af jor- den.
Denna flicka var Efdemie Minassian.
Vill du dela min bekantskap m e d henne, eå sätta vi oss bredvid hvilstolen under cypressen.
Du får då höra hennes korta lefnadssaga.
H o n berättar den själf.
- — » Jag föddes i Armenien o c h solade mig i föräl- drakärlek hela min barndomstid, så långt jag kan minnas tillbaka.
För snart fem år sedan utvandrade vi o c h bosatte oss i Konstantinopel.
— Solen sjun- ker fort, när den börjar, där nere i södern.
Vi känna icke den där nordiska skymningen, då man liksom hinner vänja sig vid mörkret.
Det k o m ock- så oförberedt, då jag förlorade mina föräldrar.
D e rycktes båda bort i en feber, o c h jag stod ensam, ensam vid sjutton år.
Jag gick u p p i smärta o c h blef sjuk, svårt sjuk.
D e n ene läkaren har sändt mig hit, den andre dit.
Jag har nästan blifvit kos- mopolit dessa sista år.
D e tro, att jag skall bli bättre här.
Kanske blir jag det, ty alla äro så snälla, icke minst ni, » oriort ».
Mademoiselle heter så på vårt språk, » tillade h o n förklarande.
Medan h o n sålunda dragit u p p konturerna af sitt lif, hade m o l n e n i täta massor samlat sig under oss.
De riktigt h ä n g d e öfver trädtopparne under terras- sen, wfver oss däremot var himlen så klarblå.
» Jag tror också jag mår så väl här, emedan molnen så ofta äro under oss o c h vi äro himlen litet närmare, det käns så ljuf t, så tryggt, så.
» här af bröts hon igen af en sådan där hemsk hostattack, s o m k o m hvar o c h en att rysa, då man hörde den.
M e d en afmattad sjuklings släpande gång gick hon långsamt terrassen fram o c h försvann i den hvälfda portalen.
— Jag satt ännu länge kvar därute och såg solen sjunka b a k o m bergen.
Där borta öfver Pilatus, som i fonden höjde sin spetsiga topp, låg ännu denna underbara luftiga dager i rose o c h violette, s o m har så mycket af värme o c h ljus uti sig, o c h hvilken i det längsta dröjer kvar öfver bergtopparna.
Nere i dalen vallades hjordarne h e m, o c h upp till mig vibrerade klockornas treklang o c h vallgossarnes jodlande.
Ljuden kastades från klippa till klippa, och eko smälte samman m e d eko.
Djupt under mig låg Vierwaldstättersjön, nu all- deles svartblå, lik en allvarstanke återspeglande Guds majestätiska natur.
Man tyckte sig så liten o c h så ensam i allt detta, o c h det kändes s o m en lättnad, då jag på trappan af portiéren mottog några bref från de kära i hem- landet.
Efdemie var dock hela den aftonen i mina tankar.
På m o r g o n e n dagen därpå spred sig hastigt den underrättelsen, att armeniskan under natten träffats af en blodstörtning, som ändat hennes lif.
» H ö g s t obehagligt, » sade hotell värden, » o c h malplacé just här. » — Jag fick vara m e d o m att göra henne den sista tjänsten, o c h vi klädde kistan m e d rosor o c h cypresser.
— Det var en underlig procession, s o m sedan följde henne på den sista färden ned i dalen (ill den lilla akasieomkransade, stilla kyrkogården.
V i v o r o ju alla idel främlingar för henfie.
D o c k alla m e d en samhörighetskänsla af stundens gri- pande allvar.
Nedåt, nedåt skred den lilla proces- sionen.
Den lilla Efdemie ' s lätta, frigjorda ande hade dock redan svingat sig ofvan alla m o l n dit upp, där det aldrig, aldrig skymmer.
— 4 — IDUN 1899.
.A F T Ä C K N I N G E N A F J O H N ERICSSON-STÖDEN i G ö - teborg.
Den af Ingel Fallstedt modellerade John Erics- son-stoden, s o m rests v i d entrén till Kungsportsavenyen, har n u aftäckts i Göteborg under en enkel, m e n värdig högtidlighet.
Kl. 3 e. m. den 6 dennes hade kring stöden samlats, u t o m särskildt inbjudna, en betydlig människomassa, s o m fyllde närgränsande gator o c h alléer.
Bland d e närvarande märk- tes särskildt stadens mekaniska o c h elektriska arbetare.
Sedan Chalmerska institutets elever o c h lär j ungarne vid Göteborgs högskola under sång uppmarscherat till stöden o c h grupperat sig kring densamma, utförde Första Göta artilleriregementes musikkår Wennerbergs h y m n: » O Gud, s o m styrer folkens ö d e n », hvarefter stadsfullmäk- tiges ordförande, prof. Wijkander, höll högtidstalet, hvari han på ett kärnfullt sätt skisserade John Ericssons rastlöst verksamma o c h betydelsefulla lif o c h uttryckte e n önskan, att John Ericssons bild städse måtte stå s o m e n maning för gamla o c h unga att ställa lifsmålet högt i kampen f ö r vårt lands såväl materiella s o m kulturella utveckling.
Här- AFTÄCKNINGEN AF JOHN ERICSSON-STODEN I GOTEBORG.
Svenska konstnärernas förening i denna vecka i Konstnärshuset öppnat en utställning af en del af den åldrige konstnärens arbeten, särskildt akvarel- ler o c h handteckningar.
Prof. M. vistas för närvarande i södra Frankrike.
F. Bruce foto.
JOHN ERICSSON-STODEN efter föll på ett gifvet tecken täckelset, o c h d e n vackra stöden framträdde för åskådarnes blickar, under det allas hufvuden blottades o c h musikkå- ren spelade: » Ädla skuggor ».
Det hade hällregnat allt ifrån högtidlighetens början, o c h regnet fortfor äfven under d e n stor- artade defileringen förbi stöden af ett 10,000-tal skol- ungdomar, s o m n u vidtog o c h b i l d a d e e n värdig afslutning på ceremonien.
Telegram afsändes såväl till konungen som till Ingel Fallstedts änka.
D e t senare hade följande lydelse: » Fru Fallstedt, L u n d.
Sedan täckelset fallit af John Ericssons stod, sända kommitterade en vördsam hälsning till konst- närens efterlämnade maka, då d e t icke förunnats dem att hälsa konstnären själf.
Stöden icke blott förevigar minnet af den store arbetaren John Erics- son, d e n är äfven e n vård öfver Ingel Fallstedts geniala konstnärskap. » K O N S T N Ä R S V E T E R A N.
70 år fyller i d a g •f^ en af våra mera framstående konstnärer, histo- rie- o c h genremålaren Johan August Malmström.
M. föddes i Västra N y socken, Östergötland, o c h deltog från barndomen ej blott i vanliga kropps- arbetaresysslor, utan äf- ven i faderns yrke såsom snickare, ornamentsbild- huggare o c h törgyllare för orten.
Det var konstnä- rens u n g d o m.
Först v i d fyllda 21 år fick M. till- fälle att begifva sig till Stockholm o c h blifva elev vid konstakademiens lä- roverk.
Där uppehöll h a n sig i s e x år, under hvilken tid han utförde en del PROF. AUGUST MALMSTRÖM.
kopior, målade prisäm- I GÖTEBORG.
TjvrT R I K S E M B L E M I J Ä T T E F O R M A T är den gips- fri modell till Sveriges riksvapen, s o m för närva- rande är under arbete å Helgeandsholmen för det nya riksdagspalatsets räkning o c h hvaraf vi i vårt dagsnummer meddela en afbildning.
Hållande en höjd af ej mindre än 30 o c h e n b r e d d af 27 f o t, är denna modell till ornamental husprydnad d e n största, s o m någonsin utförts i Skandinavien.
Of van själf va riksvapnet, på ö m s e sidor o m kro- nan, sväfva två basunblåsande genier, måhända symbolen f ö r kungörandet af d e många viktiga framtida riksakter, s o m från det vardande parla- mentet skola förkunnas öfver landet.
Förfärdigandet af d e n ofantliga modellen, s o m utgått från ornamentsbildhuggaren G. F. Norlings atelier härstädes, har kraft närmare ett års arbete o c h e n gipskvantitet af mellan fem o c h sex hundra säckar.
Det väldiga vapnet har e j kunnat direkt fram- ställas i sitt nuvarande omfång, utan har föregåtts af e n mindre modell — endast en sjättedel af d e n verkliga skalan — efter hvilken d e större propor- tionerna uppdelats.
De å ställningen framför vapnet synliga arbe- tarne framhäfva m e d klar åskådlighet emblemets storlek.
När modellen blifvit fullt färdig, k o m m e r vap- nen, f ö r hvilka h a n belönades, o c h lämnade teck- ningar~för barnböcker m.
Å r 1856 begaf han sig till Dusseldorf, hvarifrån han året därpå hemsände » Kung H e i m e r o c h A s l ö g », s o m skaffade h o n o m kungliga medaljen o c h först väckte större uppmärksamhet på hans begåfning.
Efter erhållet akademiskt resestipendium for han samma år till Paris o c h blef där elev h o s Couture, hvars målningskonst blef af stort inflytande på hans egen.
1859 reste M. till Italien, där han e n tid uppehöll sig i R o m, m e n återvände sedan till Paris o c h 1863 h e m.
H a n hade under dessa år utfört ej få taflor, alla m e d nordiska ä m n e n: » Blenda uppmanar Värends- kvinnorna att hämnas danskarnes härjningar », » Ingeborg mottager underrättelse om H e l m e r s d ö d », » Brynhilda väfvande i duken sin älskares bedrif- å stenhuggeriet v i d stora Värtan.
ter », m.
1861 blef M. agreé af Konstakademien o c h 1864 ledamot af densamma.
Hans närmast följande arbeten blefvo » Viger Spa », » K o n u n g Sverres tåg till Norge m e d birke- " D I S K O P I N N A N V E N D E L A J O H A N S S O N i Hernö- bejnarna » o c h » Älfvalek », d e båda senare f ö r d e n sand afled, enligt hvad vi meddelade i Idun stora skandinaviska utställningen i Stockholm 1866. n:r 80, helt plötsligt den 30 sistförflutne september.
Året därefter blef h a n vice professor o c h s. å. pro- Som hennes porträtt benäget blifvit ställdt till fessor v i d Konstakademiens läroverk.
1862 begynte vårt förfogande, meddela han ett stort arbete, s o m ännu e j fullbordats: d e n vi detsamma härjämte, väldiga duken » Bråvalla slag ».
enär det torde hafva sitt intresse f ö r särskildt in- Men samtidigt visade sig d e n åder af harmlös vånarne i det stift, i k o m i k o c h glad naivitet, s o m är ett af grunddragen hvilket d e n aflidna bi- i konstnärens skaplynne, i det han 1866 utställde skopinnan lefvat o c h ver- sin första barnbild: » Sista paret ut! » hvilken sedan kat.
efterföljts af många dylika.
Vidare har han visat sig s o m e n begåfvad illustratör af klassiska skalde- verk, hvarom hans teckningar till Tegnérs » Frithiofs saga » o c h Runebergs » Fänrik Ståls sägner » bära A NN IT EN B I L D F R A N vittne.
DET STOCKHOLM, som går o c h s o m strängt Den fantasiens kraft o c h stämningens finhet, taget b o r d e gått för länge s o m m a n oftast funnit hos konstnären, har särskildt sedan är d e n v y af tom- i d e t sistnämnda verket på ett efterdömligt sätt terna i början af Strand- förmälts m e d blick för d e n historiska o c h etnogra- vägen, s o m Idun i detta fiska sanningens kraf o c h ett sorgfälligt b e m ö d a n d e nummer meddelar sin att se dessa till g o d o.
Med anledning af prof. M:s uppnådda 70 år har läsekrets.
BISEOP:N V. JOHANSSON.
— 5 — IDUN blekt, indolent leende kring munnen, hvars litet g u l a k t i g a t ä n d e r stå e n s m u l a ut, k o m - mer hon långsamt fram mot Magda.
M e n ren p å förhand m ö t e s h o n af M a g d a s k l i n g a n d e, g l a d a röst, s o m har n å g o t hos sig af e n s p r u d l a n d e, k ä c k vårbäck, hvilken bär p å så m y c k e n m o d i g l e f n a d s l u s t, att d e n h a r s v å r t att h å l l a s i g i n o m bräddarna.
» Jag måste nödvän- digt u p p en liten stund f ö r a t t få träffa d i g och din man ännu en g å n g, i n n a n j a g reser.
B å t e n går, s o m d u v e t, i natt ... » Och hon tryckte in m o t sig A d i - nes små parfymerade h ä n d e r, s o m h e l t för- s v u n n o i h e n n e s fasta grepp.
» O c h d u far d å v e r k - ligen i natt m e d båten?
I n a t t, s o m d e t stor- m a r så o c h är s å k a l l t!
O c h hafvet!
Jag skulle inte v å g a t ä n k a p å det stora.
stora h a f v e t.
o c h d i m m a — kanske dry- pande, våt d i m m a ock- så.
J a g f r y s e r ä n d a i n n e r s t b a r a a f att t a l a 1899.
S å l o g M a g d a i g e n s t o r t o c h friskt, o c h d e t var ett grant färgspel — h e n n e s b u k t a n d e röda läppar kring de blankhvita tänderna.
» D u skall p å r y s k a ministerns supé, k a n j a g s e, » s a d e h o n o c h v ä n d e A d i n e s lilla fra- s a n d e d o c k g e s t a l t r u n d t o m m e d s m e k s a m för- siktighet.
O c h alla d e g r ö n b l e k a p a l j e t t o r m a r - na, s o m i raffinerad glitterprakt v o r o inväfda i A d i n e s s v a r t a t y l l k l ä d n i n g, l y s t e till i e n h a s t i g, s l o c k n a n d e b l i n k.
» D u är så s k ö r t v a c k e r s o m en trollslända, s o m helt o c h hållet g e r u p p sig själf i s k ö n h e t för e n e n d a d a g.
» » V i h a d e alls i c k e t ä n k t g å, v i h a d e ä m n a t s k i c k a å t e r b u d o c h f ö l j a d i g till b å t e n — V o - l o d j a o c h j a g — m e n så, n ä r d u f ö r b j ö d o s s.
du elaka.
» » Ja, det gjorde j a g.
Inte passa du o c h d i n m a n alls d ä r n e r e i v i r r v a r r e t o c h b l å s t e n o c h mörkret b l a n d smutsiga bärare o c h h o j - tande matroser o c h gnisslande kedjor o c h skrapande j ä r n t a c k o r.
» H o n drog Adine n e d i n t i l l s i g p å d e n l å g a soffan, h v a r s g l a t t a s i d e n t y g h a d e s o m e t t s k i m m e r af g a m m a l t g u l d.
» O c h så skulle d u stå där n e r v ö s o c h satirisk b l a n d alla d e s s a » f ö l j a n d e », u p p s k ö r t a d e tanter m e d apelsinpåsar o c h karamellaskar, d i n g l a n d e v i d p e k f i n g r e t, eller b l o m m o r m e d stanniol o m stjälken, virade i pappersomslag.
O c h din m a n — h a n skulle t u g g a sina m u s t a - scher o c h ö n s k a sig l å n g t därifrån.
O c h så skulle v i tre — j a, j u s t v i tre — stå där nere m i d t e m o t hvarandra o c h ingenting ha att s ä g a h v a r a n d r a.
O c h därför vill j a g säga f a r v ä l å t e r b å d a.
h ä r.
o c h f ö r sista g å n g e n s e e r h ä r o c h t a g a m e d m i g m i t t sista, v a c k r a m i n n e af er b å d a.
» (Forts.) A. Blomberg foto.
MODELLEN TILL RIKSVAPNET FOR NYA RIKSDAGSHUSET.