Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
I afseende på serskilda förhållanden, hvilka vid ränteförenklingens verkställande förekomma, hafva hommitterade erinrat sid. 61, hurusom uti Herjeådalen bland ordinarie räntan upptages äfven ost, som erlägges för hvarje underhållen ko, utan att likväl annan grund för beräkningen finnes stadgad, än att den skall motsvara en dags mjölkning, utgörande berörde skatt alltså icke någon till beloppet så bestämd ränta, att förvandling deraf kan, så länge räntan utgår efter dylika grunder, ega rum, hvadan kommitterade hemställt, att Konungens befallningshafvande i länet kunde få sig uppdraget, att, efter menigheternes hörande, i underdånighet afgifva förslag, huruledes denna skatt, förvandlad till penningar lika som öfriga hemmansränlor i provinsen, måtte kunna till visst belopp för hvarje hemman bestämmas.
Maj:t, som gillat kommitterades berörde hemställan, har öfverlemnat densamma till godkännande af Rikets Ständer, och får Utskottet jemväl för sin del 4:o. tillstyrka bifall å hvad kommitterade i berörde måtto hemställt.
För öfrigt hafva kommitterade uti sitt oftanämnde betänkande gjort framställningar, dem Kongl. Maj:t. äfven i nåder gillat och till Rikets Ständers godkännande öfverlemnat, uti följande med grundskatternek förenkling nära sammanhang egande frågor, nemligen.
Slals-Utskoltels Ullålande, !S:o 242. 15 1:o■ Angående Presternas utlagor.
Enär ibland ordinarie räntan upptoges och i jordeboken antecknades presternas så kallade utlagor samt föreskrift följaktligen borde meddelas, huru med ifrågavarande utlagors beräknande skall i framtiden förfaras, hafva kommitterade, då dessa utskyJ— der, äfven der de äro i persedlar utsatte, i allmänhet utgöras efter bestämda priser samt endast å några få ställen liqvideras efter markegång, ansett lämpligast vara, att merberörde utskylder öfver hela riket utsättas till visst, för hvarje pastorat sammanräknadt, belopp i kontant, efter medelpris för de 20 åren 1824—1843 och fördenskull sådane persedlar, som blifvit godtgjorde efter markegång, beräknas, enligt nyssnämnde grund, i penningar, med uteslutande af mindre tal än skilling, på sätt bär ofvan, rörande hemmansräntornes förenkling, är vordet föreslaget.
S:o. Å hvad kommitterade sålunda föreslagit och Kongl. Maj:t i nåder gillat tillstyrker Utskottet Rikets Ständers bifall. 2:o Beträffande r ant ejor enklingen i Stora Kopparbergs län (Kom. bet. sid. 62).
I anseende till det förhållande, att Fahlu Bergslag eger rättighet att disponera en stor del af så väl indelda som kronan behållna skaltekol inomj berörde län, hafva kommitterade ansett, att, så länge detta förhållande fortfore, kunde någon allmän förändring med räntorne inom länet icke tillvägabringas.
Uti till Rikets nu församlade Ständer aflåten nådig proposition har väl Kongl.
Maj: t täckts föreslå upphörande af den allmogen inom vissa socknar af Stora Kopparbergs län åliggande skyldighet att till Fahlu Bergslag leverera sina skattekol in natura; men som Rikets Ständer godkänt Utskottets, i anledning af högstberörde proposition, afgifne utlåtande N:o 37, Litt. A, deruti Utskottet, på anförde skäl, afstyrkt bifall till den nådiga framställningen, lärer då i följd häraf Bergslagets rättighet att kolen in natura utfordra och de skattskyldiges förbindelser att desamma sålunda leverera, alltså ännu qvarstå 6:o. någon allmän förändring med grundränlorne inom Stora Kopparbergs län icke kunna för närvarande ifrågakomma.
IG Stals-Utskottels Ullålande, N:o 242. 3:o.
Angående Fahlu liungsgårds-hjelp.
Uti vissa delar af nyss berörde län utgöres en serskild ränta under benämning af Fahlu kungsgårds-bjelp, som i Wika, Thorsångs, Svärdsjö, Sundborns och Skedevi socknar af Kopparbergs fögderi, samt i Tuna socken utom bron och Säthers socken af Säthers fögderi, utgår med ved och stockar, efter markegångspris, äfvensom i Näsgårds fögderi uti samma persedlar, inen hvilka liqvideras efter kronovärdi, utan förhöjning.
Af den utredning, kommitterade meddelat i denna fråga (sid. 62 och 63) inhemtas, att värdet af denna ränta, sådan den uti 1844 års specialräkningar finnes upptagen, beräknats till 1,466 r:dr 13 sk. 7 r:st., hvaraf äro enligt stat anslagna till landshöfdingen och för embetsrummens eldande 462 lass ved, upptagne, efter markegångspris, till 655 r:dr 24 sk. 2 r:st.; att till byggnaders vid magthållande å landshöfdinge-bostället 461 r:dr 18 sk. 5 r:st. blifvit lill ränteriet levererade för att i serskild räkning intagas; att genom indragna fjerdingsmanslöner voro för kronan behållna 1 stock och 1
Va lass ved, beräknade till 3 r:dr 27 sk., samt att å till frälse köpta och bytta hemman, sådana hemman, som disponeras till boställen, äfvensom för nämnde- och fjerdingsmans- gästgifveri- och färjekarlsfriheter afkorlas återstoden med ett värde af 364 r:dr 40 sk.
Af skäl, att ifrågavarande ränta utgör en vissa hemman ålagd servitut till Fahlu kungsgård utöfver de ränteskyldigheter, som i allmänhet för hemman i orten belöpa, hafva Rikets Ständer funnit de sålunda betungade hemmansinnehafvarne deremot böra tillgodonjuta lindring uti bevillningen, hvadan, enligt nu gällande bevillningsförordning, de, som utgöra berörde utskyld, förskonas, så länge den fortfar, från V^rdel af bevillningen efter 1 och 2 art., så framt desse skattskyldige icke serskildt njutit lindring lill hälften från personella afgiften, der den icke vidare efter 1 art. dem lill godo kommer.
Vid dessa förhållanden syntes det kommitterade vara både mindre lämpligt och utan allt ändamål att längre bibehålla merbesagde utskyld, hvars uppförande jemväl förut vore af Rikets Ständer förutsatt, helst någon fördel af densamma icke för staten uppkomme, enär motsvarande lindring i andra utskylder åtnjötes, men deremot räkenskaps- och uppbördsverket invecklades, hvilket kunde undvikas genom försvinnande af så väl ifrågavarande serskilda ränta, som den deraf föranledda lindring i bevillningen, hvilket ock kommitterade hemställt.
På dessa anförda skäl får Utskottet 7:o. tillstyrka, att Rikets Ständer för sin del ville besluta, att den så kallade Fahlu kungsgårds-bjelp måtte afskaffas emot samtidigt försvinnande af derför - Slals-Ulskollels Ullålande, N:o 242.
17 för medgifven lindring i bevillningen; dock med iakttagande, alt den del af räntan, som på lön är anslagen, icke kommer att upphöra förr än efter nu varande landshöfdingens afgång från beställningen, så framt han ej skulle vilja, emot ersättning efter den grund, som för indelda löners godtgörande, i händelse af deras indragning, här efteråt omförmäles, räntan frånträda. 4:o.
Näs kungsgårds reparationsmedel.
Den afgift, som, under denna benämning, utgöres af Näsgårds fögderi med 66 r:dr 32 sk. och af Vesterbergslags fögderi med 33 r:dr 16 sk., till underhåll af byggnaderna å Näs kungsgård, anslagen till öfverste-boställe vid Dalregementet, är vorden, (sid. 64) såsom innefattande en serskild skattskyldighet utöfver hemmansräntor, af kommitterade föreslagen, att, vid nu varande boställs-innehafvarens afgång, jemväl försvinna, samt med boställets underhållande derefter enligt gällande författningar tillgå.
Kommitterades i delta ämne gjorde framställning finner Utskottet vara med rättvisa och billighet öfverensstämmande, och 8:o. tillstyrker fördenskull Rikets Ständer att berörde förslag bifalla. 5:o.
Rörande dagsverksskyldigheterna.
Bland de af hemman utgående 'onera förefinnas i flera provinser dagsverksskyldigheter, bestående dels deruti, att sådana dagsverken, som äro uti hemmanens ränta upptagna, varit anvisade att in natura till åtskilliga statens egendomar utgöras, dels uti annorlunda bestämda arbetsbiträden till dylika egendomar.
Beträffande sättet för framtida godtgörande af denna prestation, eller hvad i dess ställe, enligt redan gifna eller hädanefter meddelande stadganden kommer att utgå, hafva kommitterade (sid. 64 och 63) föreslagit, att de dagsverken, som äro inbegripne uti hemmansräntorne, böra innefattas uti dessas förvandling, men, så länge dylika dagsverken in natura utgöras, endast den andel af hvarje hemmans ränta, som, enligt uträkning, uppgjord efter de, i afseende på förvandlingen följde grunder, skolat erläggas, derest förvandling af dagsverkena icke egt rum , af de skattskyldige utfordras och återstoden, som således motsvarar dagsverksskyldigheten, i räkenskaperna afföras, såsom anordning till den stat, för hvilken dagsverkena disponeras.
Prol 1817 och 18-18 4 Sami. 1 Afd. 2 Band 29 Höft. 3 18 Stals-Ulskoltels Utlåtande, N:o 242.
Då Utskottet redan tillstyrkt Rikets Ständer bifalla hemmansräntornes bestämmande till en fixpenningeränta, 9:o anser Utskottet det blifva en gifven följd deraf, att de i nämnde räntor inbegripne dagsverken skola ingå1 uli räntornas förvandling efter samma grund, som i afseende på de sednares bestämmande föreslagits; med iakttagande likväl af det förfarande, som kommilterade, på sätt nyss blifvit omförmäldt, förslagit böra ega rum, så länge dylika dagsverken in natura utgöras.
Hvad åter vidkommer den till hemmansräntorne icke hörande dagsverksskyldighet; så och enär Kongl.
Maj:t enligt den Nådiga propositionen, ansett lämpligast, att beslut härom fattas i sammanhang med frågan om upphörande af dylika tjenstbarheters fullgörande in natura, hvilken fråga, efter hvad Kongl.
Majit täckts tillkännagifva, kommer att blifva föremål för serskild nådig pröfning, i anledning af de förslag, som i detta hänseende blifvit hos Kongl. Majit framställda, lOio torde vid sådant förhållande något utlåtande i ämnet icke å Utskottets sida för närvarande erfordras. 6:0
Angående serskilda iakttagelser vid ranteförvandlingen Den uti Färentuna härad af Stockholms
Län, på grun daf åtnjutande roterings friket, utgående så kallade drängespan, utgörande 2 t:r spanmål för hvarje helt hemman, hafva kommilterade (sid. 65) ansett, såsom varande af grundskatts natur, böra i sammanhang med hemmansräntorne förvandlas.
Utskottet, som delar denna åsigt, llio hemställan att Rikets Ständer ock ville densamma godkänna.
Hvad kommitterade yttrat, (sid. 65) rörande de hemmansräntor, som till större eller mindre del äro indelta, eller att om än några dylika räntor skulle komma att af löntagare bibehållas, sådant ej borde hindra räntornas förvandling utan att likväl rubba räntegifvarnes skyldighet att gamla räntan till indelningshafvarne utgöra, så länge de sednares rätt till dess åtnjutande fortfore, äfvensom att, så länge detta förhållande egde rum, borde uti räkenskaperna, under behörig anordningslitel, afföras Stals-Utskollels Utlåtande, N:o 242.
19 så stor del af nya räntan, som under nämnde lid icke till kronan erlades och således motsvarade indelningen, finnér Utskottet både leda till enkelhet i kronoräkenskaperna samt medföra den fördel, att statens uppoffring för indelningen lätt visar sig, hvadan Utskottet 12:o hemställer, att kommitterades framställning i detta ämne må af Rikets Ständer bifallas.
1 afseende å räntorne för rusthållshemman samt de till båtsmanshåll med sina räntor indelta hemman i Blekinge och Kalmar län, inträffade väl i så måtto enahanda förhållande, som med räntorne af de för vissa statsbehof anslagne egendomar, att frihet från räntornas utgörande tillgodonjutes; men då dessa räntor i sjelfva verket äro att jemföra med stats-anslag till rustningens upprätthållande och således lika med andra så beskaffade anslag, böra vara i räkenskaperna synliga, hafva kommitterade ansett att ifrågavarande räntor böra hädanefter, som hittills, i jordeböckernas skattekolumn upptagas och i redogörelserne debiteras, men deremot beloppet under vederbörlig anordningstitel afföras.
Då enligt Utskottets tanke, kommitterades berörde förslag befordrar ordning och reda i räkenskaperne, 13:o tillstyrker Utskottet, att samma förslag må varda af Rikets Ständer godkändt. 7:o Om framtida skattläggningar.
1 sammanhang med beslutet om de nu utgående räntornes förändring blefve, enligt hvad kommitterade erinrat, nödigt stadga, huru vid framdeles skeende skattläggningar bör, i afseende å räntornas bestämmande, tillgå.
Då både rättvisa och billighet fordrade, att dervid icke förfares efter andra grunder än att sådana räntor, som framgent åsättas, öfverensstämma med dem, hvilka redan äro öfrige hemman ålagde och derest förvandling ej skett skulle hafva ifrågakommit, hafva kommitterade ansett lämpligast, att då skattläggning framdeles erfordras, räntan först uträknas efter ortens hittills gällande method och det sålunda bestämda beloppet sedermera förvandlas till ny ränta efter samma beräkningsgrund och medelpris, som för de äldre räntornas förvandling varder fastställd.
Utskottet, som biträder berörde framställning, 20 Slals-Ulskoltcls Ullålande, N:o 242.
14:o hemställer alltså, att Rikets Ständer må gilla, hvad i afseende på framdeles skeende skattläggningar kommitterade sålunda förslagit.
Beträffande åter mjölqvarnar, hafva kommitterade yttrat den åsigt, att dylika verk borde vara från skattläggning undantagne.
Då qvarnar egentligen icke vore annat än ett slags fabriksinrättningar och någon tillförlitlig grund så mycket mindre förefunnes, att å qvarnverk beräkna en ständig ränta, som inkomsten helt och hållet vore beroende, ej allenast af verkens beskaffenhet utan ock af mäldetillgång, som af mångfaldiga orsaker kunde högst betydligt omvexla, samt enär genom Kongl, kungörelsen den 29 April 1830 i afseende på sågar, som derefter anlades, eller, ehuru förut anlagde, då ännu icke undergått skattläggning, blifvit stadgadt, att grundränta icke borde desamma åsättas, utan dylika sågar, såsom fabriksinrättningar betraktas och endast till bevillning beräknas, höllö kommitterade före att lämpligast vore, om på enahanda sätt med tullmjölqvarnar, som hädanefter anläggas eller icke redan skattläggning undergått, förfores.
Ehuru Utskottet delar den åsigt, att tullmjöl-qvarnar egentligen äro alt betrakta såsom fabriksinrättningar och följaktligen böra, med befrielse från grundränta, efter bevillningsgrunder beskattas, har Utskottet likväl icke kunnat förbise, att, i händelse sistnämnde beskattningsgrunder endast komme att tillämpas på de mjölqvarnar, som hädanefter anläggas, sådant skulle innebära orättvisa emot äldre qvarnverk, å hvilka grundränta blifvit åsatt, enär denna ränta komme att oförändradt bibehållas, oaktadt genom anläggning af nya qvarnar betydlig minskning tillfogades de äldre qvarnverken uti deras vid skattläggningen påräknade inkomst.
På grund häraf, och då Utskottet icke vid detta tillfälle vågar tillstyrka grundskattens upphäfvande för de äldre qvarnanläggningarne, finner Utskottet sig, lä:o. innan en fullständigare utredning af förhållandet emellan gamla och nya qvarnar blifvit åstadkommen, icke kunna understödja kommitterades af Kongl. Maj:t bifallna förslag om mjölqvarnars beskattning efter bevillningsgrunder. 8:o.
Angående ordinarie ränta af städernas jord.
Åtskilliga till ordinarie ränta hänförliga afgifter, som för städernas jord beräknas och af dem utgöras, hafva kommitterade hemställt måtte förvandlas efter enahanda grund, som för hemmansräntorna varder fastställd, samt att förteckningar, upptagande så väl gamla som nya räntan, för hvarje stad uppgöras och till Konun - Slats-Ulskollcls Ullålande, N:o 242. 21 gens befallningshafvande insändas, för alt, till rättelse för framtiden, länens jordeboksliggare bifogas. 16:o. Å denna kommilterades hemställan, tillstyrker Utskottet Rikets Ständers bifall.
! afseende på krono- och kyrkofonden hafva väl kommitterade ansett någon förenkling icke vara af behofvet påkallad, enär denna utskyld på de flesta ställen vore bestämd uti spanmäl af sådane slag, som utgjorde ortens hufvudproduktion; men som uti några län förekomme, att tionden vore utsatt jemväl i andra persedlar, såsom smör, ärter och bönor, hafva kommitterade föreställt sig, att det i flere afseenden skulle lända till lättnad både i jordebok och räkenskaper, om i de fall, då tionden vore utsatt, antingen i andra persedlar, än spanmål, eller uti andra sädesslag, än hvaraf densamma i allmänhet inom orten utgjordes, sådant kunde för ändras; i hvilket afseende kommitterade föreslagit, som Kongl. Maj:t äfven i nåder gillat, alt så beskaffad tiondeafgift, hvarmed nyssnämnde förhållande inträffade, malte på det sätt förvandlas, att sedan värdet deraf, efter de medelpris, hvarpå ordinarie räntans förvandling grundas, blifvit uträknadt, i stället bestämmes så stor qvantitet spanmål af do slag, hvaruti tionden i fögderiet i allmänhet vore utsatt, som efter nämnde medelpris svarade emot förstberörde värde, likväl så, att icke annat bråk än % kappe upptoges, utan hvad som under- eller öfverstiger, uteslötes.
På grund af förenämnde och öfrige af kommitterade (sidan 67) anförde skäl, finnér Utskottet äfven för sin del någon annan förvandling af krono- och kyrkotionden, än den, som omförmäles uti nyssberörde förslag, icke vara af behofvet påkallad, hvadan Utskottet tillstyrker, 1 7:o. alt samma förslag måtte af Rikets Ständer godkännas.
1 sammanhang med frågan om tionden torde icke få förbises, att uti Skåne erlägges under benämning halmstädja, hvart 7 år en serskild, efter tionden lämpad afgift, hvilken icke i andra delar af riket utgjordes.
Enligt hvad kommitterade förmält, (sid. 68) har denna afgift tillkommit redan i Danske konungen Fredrik den Andrestid; dock skall för densammas beräknande annan grund icke kunnat igenfin nas, än general-guvernören grefve R. von Äscheberg? den 24 Oktober 1681 meddelade instruktion; för öfrigt erinras, att berörde afgift icke utgår lika i alla fögderier, hvartill orsaken synes vara, att densamma med progressif tillökning lämpats efter tionde-qvantiteten för hvarje socken, men beräknas i allmänhet till 4 sk. 6 r:st. för hvarje tunna råg och korn, samt 2 sk. 3 r:st. för en tunna hafre, hvar - 22 Slals-Utskollels Utlåtande, N:o 242. jemte, genom Kongl, brefvet den 3 Juli 1843, uti ett serskildt fall vore förklaradt, att vid halmstädjans, sedan längre tid tillbaka följda beräkning, (inge förblifva.
Jemlikt af kommitterade, pä grund af räkenskaperna för åren 1821—1843 upprättad, uti bilagan litt.
O till kommitterades betänkande intagen utredning öfver ifrågavarande afgift, af hvilken innehafvare af tiondespanmål åtnjuta hvad å deras anslag belöper, utgör densamma hvart 7 år omkring 1,640 r:dr eller per medium årligen ungefär 233 r:dr.
Då denna utskyld således vore af så obetydligt belopp, att den icke motsvarade besväret med densammas uträknande och debiterande på en mängd skattskyldige, samt efter hvad nämndt är, sådan afgift icke erlades för tiondcspanmålen i öfriga delen af riket, hemställde kommitterade, att den så kallade halmstädjan måtte upphöra, och i sådant fall de räntetagare, som hittills varit deraf i i åtnjutande, undfå ersättning efter hvad, som per medium för året belöpte å hvarderas vid indragningen innehafvande tionde anslag.
Ehuru enligt förevarande af Kongl. Maj:t godkända förslag, de skaltskyldigo skulle, derest detsamma af Rikets Ständer jemväl bifölles, undfå, utan någon derför till staten lemnad ersättning, eftergift af en utskyld, som de i århundraden utgjort, samt eftergiften dessutom förunnas en provins, hvarest skatterna äro lindrigare än i någon annan del af riket, anser likväl Utskottet, för vinnande af enkelhet och reda uti krono-räkenskaperna samt med hänsigt till afgiftens ringa belopp, sig böra 18:o. tillstyrka Rikets Ständer, att ifrågavarande serskilda utskyld, benämnd halmstädja, måtte upphöra och de räntetagare, som hittills varit deraf i åtnjutande, undfå ersättning efter hvad, som per medium för året belöper å hvarderas vid indragningen innehafvande tionde anslag. C) Angående dispositionen af ordinarie räntor, kronotionde och boställen. a) Om afkortningar.
Som, enligt hvad den nådiga propositionen omförmäler, Kongl. Maj:t dels gillat och bifallit till alla delar hvad kommitterade (sid. 68—74) i detta ämne föreslagit och hemställt, och hvilket vore af den beskaffenhet, att af Kongl. Maj:ts pröfning allena bero, samt Kongl. Maj:t derjemte täckts tillkännagifva, att för verkställigheten erforderlige föreskrifter redan blifvit meddelade, Slals-Ulskotlels Utlåtande, N:o 242. 23 19o. lärer vid sädant förhållande något yttrande från Utskottets sida icke vara behöfligt. b) Om indelta räntorna och hronotionden samt boställen.
Efter det koinmitterade (sid. 74—78) meddelat utredning angående de framställningar, som vid serskilda tillfällen blifvit gjorda, i afseende på olämpligbeten deraf, att till embets- och tjenstemäns aflönande, eller vissa inrättningars underhåll m. m., kronans räntor blifvit anvisade, att af vederbörande sjelfva uppbäras; hafva kommitterade yttrat att, enligt deras åsigt, detta system medfört såsom en oundviklig följd, att för de skattdragande, hvilkas räntor anslagits till tjenstemäns aflönande m. fl. behof, grundskatterna varit mera tryckande än för de öfriga skattskyldiga, emedan det berott af indelningsbafvaren, att, genom begagnande af sin rätt att uppsäga persedlarne lill Ielverering in natura, tvinga räntegifvaren att antingen forsla dem flera mil eller ock, för undgående af alla de olägenheter, som dels vore en gifven följd af dylik forselskyldigbet, dels kunde uppkomma genom strängbet i fråga om persedlarnes beskaffenhet och deraf lätt föranledda tvister, för räntorna erlägga en i möjligaste måtto uppdrifven lösen, som mången gång öfvergått till verkligt prejeri, och hvarigenom ej sällan handt, att, af hemmansegare, med nominelt lika skattebelopp, de, hvilkas räntor varit indelta, måst vidkännas betydligt högre utgifter, än de, som sina räntor till kronan utgjort, hvilket missförhållande ytterligare ökats samt blifvit märkbarare, sedan staten afsagt sig rättigheten att uppsäga de behållna ränlorne till lefverering in natura och medgifvit de skattskyldige alt, derest de det åstundade, lösa dem med penningar efter markegång utan tillägg af forsellön.
De indelta räntegifvarne egde derföre de mest giltiga anspråk på befrielse ifrån ett dylikt, endast af statens sätt att disponera deras utskylder, härflytande onus, och att i afseende på skatternas utgörande, varda ställde i full jemlikhet med öfriga skattdragande.
För staten medförde äfven ifrågavarande disposition af hemmansräntorne högst väsendtliga olägenheter; ithy att hela uppbörds- och redogörelseverket derigenom blefve betydligen inveckladt och försvåradt, enär dels berörde räntor måstei eke allenast uti samtlige krono-uppbördsräkenskaperna beräknas och afTöras efter de olika titlar, hvarunder de äro anslagne, utan derjemte ytterligare förekomma till närmare redovisning uti en mängd serskilda redogörelser, dels ock flere olika personer måste besörja uppbörden, i stället att den annars, utan serdeles tillökning i besväret, kunde i ett sammanhang med allmänna uppbörden verkställas; hvarförutan allt sådant i betydlig mån ökade göromålen för de embetsmyndigheter, som skola kontrollera alla dessa Slats-Utskollels Utlåtande, 2V.o 242. uppbörds och förvaltningsbeslyr samt deraf härflytande räkenskaper, anförande koinmitterade exempelvis förhållandet med indelta arméens aflöning, för hvars besörjande nu erfordrade^ icke blott de vid hvarje regemente anställda regements och mönsterskrifvare, utan äfven serskilta lönings- och boställsdirektioner, samt en mängd vidlyftiga och invecklade förslag och redogörelser, med deraf följande göromål för vederbörande embetsverk, hvilket till största delen kunde undvikas, derest aflöningen utginge i kontant, då endast en enkel uträkning hvarje qvartal, likasom för andra stater, behöfde uppgöras.
Om i betraktande fördenskull toges alla de serskilta förvaltningsbestyr och olika redogörelser, som orsakades af nu ifrågavarande method, att till vissa löner och andra behof disponera räntor och tionde, skulle man lätt tinna, huru mycket detta atlöningssätt bidroge i alla riktningar, till förökning af göromålen, samt följaktligen äfven af tjenstemännens antal och förvaltningskostnaderna.
En förändring till afhjelpande af dessa olägenheter vore således, enligt kommilterades öfvertygelse, första vilkoret för nödig förenkling i statsförvaltningen och möjligheten att, genom inskränkning i tjenstemännens antal, bereda utväg att, utan statsverkets alltför känbara betungande, aflöna dem på ett sådant sätt, alt de af sina innehafvande tjenstebefattningar, lunde ega skälig utkomst och odeladt egna sin tid åt deras bestridande, samt vore derföre en af de vigtigaste och af behofvet mest påkallade åtgärder, som för delta angelägna syftemåls vinnande borde vidtagas.