Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Är de närvarande Ledamöternes antal jämnt, då Votering med slutna sedlar anställes, må en Sedel uttagas och förseglas, hvilken öpnes endast i det fall, att rösterne vid uppsummerande skulle befinnas lika delade.
Är Pluraliteten redan vunnen, bör den aflagde Sedeln ouppbruten genast förstöras».
Herr Doctor Wijkman trodde, att denna fråga borde aflemnas till Riks Stånden in statu quo, sådan som den var vid förra Riksdagens slut.
Herr Grefven och Ordföranden anmärkte, att denna fråga genom misstag af Expeditions Utskottet ej kommit att i Riksdagsbeslutet 1 Tryckt i Constitutions Utskottets Memorialer 1810—1815, sid. 114. ! i i > » » > sid. 115.
Tryckt i Bihang til Samtelige Riks Ståndens Protocoll etc., Örebro 1810, I, sid. 41 ff. 54 Den 18 September 1810 blifva införd, hvarföre han deri nu borde återställas i det skick den var vid förra Riksdagens slut.
Herr Doctor Falk anförde: »För min del kan jag icke anse Höglofl: Constitutions
Utskottets befattning med frågan om votering i Riksens Ständers Utskott böra sträckas utom dess främjande till intagning i närvarande Riksdagsbeslut, så att den, lika med de öfrige till nästa Riksdag uppskjutne frågor, då må upptagas ; men nu icke med något till- eller afstyrkande beledsagas.
Skulle åter icke dess mindre Utskottet sträcka sin åtgärd för denna gången längre och tillstyrka den ändring i Riksdags-Ordningen, att votering i Utskott bör ske per capita, förklarar jag mig deruti icke kunna instämma, utan tillstyrker, att votering i Utskotten, på sätt 38:de § Riksdags-Ordningen föreskrifver, fortfar att ske Ståndsvis.
Anhållande i sådant fall, att detta mitt yttrande må åtfölja Utskottets betänkande till respektive Riks Stånden».
Derefter upplästes å nyo Jämnknings-Utskottets vid förra Riksdagen afgifna betänkande i den del, som rörde detta ämne.
Herr Falkman föreslog, att den af Secreteraren projecterade formen till 38:de § måtte bifallas.
Biskoppen Doct.
Tingstadius yttrade: »Emedan 38 §. i Kongl. Maijst:s och Rikets Ständers vid sistl[idne] Riksdag stadgade Riksdags-Ordning föreskrifver, att alla omröstningar i Utskotten böra ske ståndsvis, och det med Grundlagens mening icke synes instämmande, att Constitutionella frågor, som vid sednaste
Riksdag häremot1 tilläfventyrs blifvit väckta, skola vid denna urtima Riksdagen upptagas och behandlas, kan, efter min tanka, närvarande fråga rörande omröstningarna i Utskotten vid närvarande Riksdag icke sättas i annat skick, än det, hvaruti hon var för Riksdagens början».
Herr Biskoppen D:r Nordin yttrade, att Jämnknings-Utskottets betänkande innehölle, det denna fråga enl. 81:sta § Regerings-Formen borde behandlas, i föllje hvaraf denna § på Hr Biskoppens begäran upplästes.
Riksdagsmannen Anders Andersson från Öster Göthland anhöll, att som stridighet i tankarne sig yppat, saken genom votering måtte afgöras.
Herr Biskoppen Doctor Nordin yrkade å nyo, att saken ej kunde få någon annan form, än den hade vid sistl[id]ne Riksdags slut, hvarvid så väl Herr Grefven och Ordföranden som Herr Assessor Gahn gjorde den anmärkning, att det just vore enligt med den 81:sta §, att en ny redaction, åtföljd af Constitutions Utskottets tillstyrkan, 1 Ordet häremot tillskrifvet i kanten.
Den 18 September 1810 55 för Riksens Ständer föreslogs, emedan den ej kan komma till Riksens Ständer utan att vara tillstyrkt.
Derefter upplästes å nyo ofvanförde redaction, då Herr von Brinkman anmärkte, att en sedel alltid borde uttagas, antingen Ledamöternes antal vore udda eller jämnt, och H:r Falkman, att slutet af den gamla §, rörande voteringen innom Banco-Utskottet, måtte bibehållas.
I föllje af dessa anmärkningar gjordes fölljande nya redaction: »Alla omröstningar i Utskotten skola ske per Capita, emellan Utskottets samtelige Ledamöter, utan afseende på Stånd.
Då Votering med slutna sedlar auställes, må alltid en Sedel uttagas och förseglas, hvilken öpnes endast å det fall, att rösterne vid uppsummerandet skulle befinnas lika delade.
Är Pluraliteten redan vunnen bör den aflaggda Sedeln genast förstöras.
Innom Banco Utskottet böra i de mål, der Utskottet med Riksens Ständers rätt besluter, Två Tredjedelar af hvarje Stånds Ledamöter vara närvarande».
Efter förnyad begjäran om votering öfver detta förslag uppgaf Herr Grefven och Ordföranden fölljande voterings proposition: »Den, som bifaller den af Secreteraren föreslagne redaction angide omröstningar per capita uti Utskotten skrifver Ja; Den det ej vill, skrifver Nej; Vinner Nej, afgår icke något förslag till förändring af voteringssättet innom Utskotten».
Derefter anställdes votering, då rösterne utföllo, som fölljer: af Höglofl.
Riddersk: och Adeln — 4 Ja.
Präste Ståndet — 5 Nej.
Borgare Ståndet —- 5 Ja.
Bonde Ståndet — 5 Ja, och som Ja således vunnit, kommer den förnyade Redactionen af d. 38 § Riksdags Ordningen att till respective Riks Stånden anmälas för att vid nästa Riksdag sluteligen afgöras.
Herr Doctor Wijkman anhöll, att dess reservation, då denna fråga uti Constitutions Utskottet förra Riksdagen förevar, måtte utur dess handlingar utskrifvas och såsom Hr Doctorns särskildta mening medföllja Utskottets memorial rörande detta ämne till respective Riks Stånden.
Härmed förenade sig Herr Biskoppen Doctor Nordin och Herr Biskoppen Doctor Tingstadius, som förnyade sin anhållan, att dess särskildta mening måtte till Riks Stånden medföllja.
Derefter framställde Herr Grefven och Ordföranden, i anledning af Herr Kammarherren Silverstolpes vid förra sammankomsten väckta motion, den frågan, huruvida antalet af Ledamöter uti Riksens Ständers Utskott kunde förminskas, eller om det nu varande antalet oförändradt borde bibehållas?
I anledning hvaraf och sedan Utskot - 56 Den 18 September 1810 tet, efter genomläsning af Constitutions Utskottets vid förra Riksdagen i detta ämne afgifne betänkande, stadnat i den mening, att det endast kunde vara fråga om någon förminskning af Ledamöter i Constitutions- och Lag-Utskotten, Herr Doctor Wijkman yttrade, det varit väl om, då Riksdags-Ordningen författades, antalet af Ledamöter i Constitutions Utskottet blifvit utsatt till 12, som det förra Constitutions Utskottet föreslagit, men då Herr Doctorn ej ansåge nyttigt att utom behofvet förändra Grundlagar, trodde herr Doctorn för sin del sig böra tillstyrka, att det i Riksdags-Ordningen redan bestämda antalet af 24 Ledamöter bör bibehållas.
Riksdagsmannen Jon Jonason, som anmälte sig alltid vara af den princip, att förändringar i Grundlagar så sparsamt, som möjeligt är, böra äga rum, och som dessutom trodde sig hafva anledning förmoda ett starkt motstånd i det Hedervärda Bonde Ståndet, om någon sådan förändring skulle af Utskottet föreslås, förenade sig med Herr Doctor Wijkman; äfvensom Riksdagsmannen Anders Jansson Hyckert.
Utskottet beslöt i anledning häraf, att all fråga om förändring 'af Ledamöternes antal i Utskott nu kommer att förfalla; äfvensom
Utskottet biföll Hr Silverstolpes anhållan, att dess den 15:de dennes väckta motion om föreslående af former åt de villkor, hvarunder Grundlagen blifvit antagen, nu mera, sedan Herr Kammarherren erhållit upplysning, att denna form redan vid sistförfiutne
Riksdag finnes utförligen gifven i Respect.
Riks Ståndens protocoller och Constitutions Utskottets handlingar, måtte förfalla.
Utskottet åtskilljdes kl. 1U till 7.
Den 22 September 1810 57 25.
Den 22 September 1810.
Justerat d. 7 October 1810. A. G. Mörner.
Lördagen den 22:dra September kl. 9 förmiddagen sammanträdde Constitutions Utskottet in pleno, hvarvid alla Ledamöter voro närvarande utom Herr Häradshöfdingen Törneblad, som af sjukdom hindrades.
I anledning af Utskottets den 15 innevarande tagne beslut, att denna dagen till pröfning upptaga de anmärkningar, hvilka blifvit af Ledamöterne gjorde vid Regerings-Formen och öfrige gällande Grundlagar, på det önskade förändringar måtte af ConstitutionsUtskottet till nästkommande Ständers sluteliga afgjörande vid denna Riksdag föreslås, frågade Herr Grefven och Ordföranden, om någon af Ledamöterne nu hade någon anmärkning att anföra?
Herr Törneblad hade i anledning häraf inlemnat ett memorial, innefattande anmärkningar vid Tryckfrihets-Lagen, hvilket nu upplästes: »Utkast till anmärkningar vid Tryckfrihets-Förordningen. 1 § 6 mom.
Jag gillar fullkomligt de grunder, hvarpå Tryckfrihets-Lagen stadgat anonyma Författares rätt att vara okände, intill dess att deras misstag eller missbruk af tryckfriheten gått så långt, att de ej med penningeböter kunna försonas; men deremot kan jag ej inse ratio legis, som i 1 § 6 mom. medgifver samma rättighet åt blotta Utgifvaren af periodiska skrifter och samlingar etc.
Jag föreställer mig Redacteuren, icke såsom den blygsamme ynglingen, hvilken behöfver anonymens skydd att i tysthet inhämta allmänhetens omdöme om hans anlag och skicklighet att vara eller blifva god författare, utan såsom den mogna mannen, hvilken redan bestämt sitt yrke att arbeta på allmänhetens uplysning och i sådan egenskap eger, eller tror sig ega, tillräcklig insigt och smak att godkänna andras skrifter och dem på eget ansvar utsprida.
Då denne Redacteur är en verklig philosoph, som med god villja redligt använder sin förmåga att uplysa och förbättra menniskan och att till hennes och samhällets nytta angifva missbruken, fördomarna, egennyttan och pedanteriet, så är det hans rätt att skydda sitt lugn och trygghet genom anonymiteten, hvars brytande aldrig kommer i fråga, då skriften ej förtjenar böter; men om en annan Redacteur med mindre skick - 58 Den 22 September 1810 lighet eller ensidiga afsigter godkänner och utsprider skrifter, som, långt ifrån att uttrycka allmänna vettet eller opinionen, förolämpa dem båda och kunna sätta allmänna lugnet i våda, så anser jag en sådan Redacteur eller utgifvare böra af Lagen åläggas större varsamhet än sjelfva Författaren, emedan den förre bordt och kunnat upptäcka felen, som vanligen undfalla den senare.
Deraf följer, efter mitt begrepp, att Utgifvare af Dagblad, veckoskrifter eller andra samlingar och skrifter, som en gång i veckan eller oftare utkomma, böra underkastas en närmare controll än Författaren, och att så kallade Utgifvares eller Redacteurers rättighet att vara okände ej kan sträckas längre, än att:
Domaren funnit ansvar ega rum för utgifvandet af Dagblad, veckoskrift eller annan samling och skrift, som en gång i veckan eller oftare utkommer, må han genast låta namnseålen upbrytas, oansedt tnålet pröfvas icke vara urbota. 1 § 7 mom.
Med skäligt misstroende till det omdöme jag vid läsningen af Tryckfrihets-Förordpingen fattat, skulle jag icke våga anmärka den oförmodade stridighet, jag funnit imellan detta citerade moment och förordningens 5:te §, om ej en verklig actus nyligen gifvit exempel och öfvertygelse derom, att oansedt
Domaren funnit en skrift böra beläggas med böter, har Lagen likväl ej kunnat träffa någon person att straffa, emedan Boktryckaren, som aflemnat den förseglade namnsedein, dermed är fri enligt detta 7 mom. i 1 §, och Författaren ännu är och alltid får vara okänd, så vida hans brott icke är urbota.
Som nu den mening och grund tydligen ligger i 5:te §, att Boktryckaren skall för brottsliga, anonyma skrifter ansvara och böta, så länge penningeböter ega rum och han förmår dem gälda, så hemställer jag, om icke det vore nödigt, att såsom förklaring, vid slutet af 1 § 7 morn., göra detta tillägg:
Vare dock
Boktryckaren alltid part och ansvarig för innehållet af en åtalad, hos honom tryckt anonym eller med diktadt namn försedd skrift, intill dess, att antingen Domaren i laglig ordning ålagt Boktryckaren att Författarens namn upgifva, eller ock skriftens Andor eller Utgifvare sig hos
Skulle Författare eller Utgifvare sig icke angiva, ege då Domaren, om Boktryckaren det påstår, att genom utslag, som i Allmänna Tidningarna lcungöres, ålägga den okända Författaren eller 0/gifvaren att innom lämpelig tid och på visst utsatt allmänt ställe för Boktryckarens räkning låta nedsätta de honom ådömda böter och dess rättegångskostnad, vid påföljd att, om det åsidosattes, skall Boktryckaren ega rätt att hos Domaren få den förseglade namnsedlen upbruten och den således yppade Författaren eller Ufgifvaren derefter lagligen tilltalad. 3:dje § 9 morn.
Då dess innehåll jemnföres med 5:te paragraphens stadgande om Konungens höga rätt att låta seqvestrera och indraga sådana, Den 22 September 1810 59 till missnöje hos andra magter föranledande skrifter, hvarigenom någon redbar allmän uplysning icke vinnes, men Statens fred kan äfven tyras, så synes Lagens ändamål bäst vinnas derigenom, att aila de tryckfrihetens missbruk, hvarom 9 mom. i 3:dje § handlar, undantagas ifrån
Domarens befattning och den dermed förenade publicitet, som till dessa missbrukens vådliga följder närmast bidrager.
Jag hemställer derföre, att de uti detta moment stadgade bestraffningar skola alldeles uphöra och hvarje sådant tryckfrihetens missbruk hämmas genom qvarstad och confiscation af skriften, på det sätt och i den ordning, som jag vid 2 och 5 §§ ernar föreslå.
Om, ibland andra påminnelser emot detta förslag, äfven den kan göras, att ett sådant tryckfrihetens missbruk, som kunnat hafva de elakaste afsigter och följder, derigenom förskonas ifrån böter, som åtfölja de mindre missbruken, så anser jag mig med skäl kunna svara, dels att publiciteten, oskiljaktig från Domarens åtgärd, är i detta fall ett större ondt än eftergiften af böter, dels ock att man icke bör tilltro eller ålägga
Domaren att klart fatta och rätt tillämpa begreppen derom, huruvida Författares yttranden och omdömen åsyfta eller kunna bidraga till osämja med främmande magter, då endast kännaren af ministeriella förhållanden kan afgöra, om icke ett annars likgiltigt omdöme eller yttrande kan, i den stund då det tryckes, Utaf en främmande magt blifva användt såsom bevis på osämja. ■ riib! 4:de § 2 & 3 mom.
Då jag således förutsätter möjligheten deraf, att genom tryckfrihetens missbruk Statens lugn kan äfventyras, d. v. s. att Författare och Utgifvare skola af lättsinnighet eller måhända af Statens hemliga fiender dertill förmådde kunna trycka sådane egna eller andras skrifter, som åsyfta osämja med främmande magter eller föranleda till inrikes orolighet; och då ej någon, med kännedom af sann tryckfrihet, lärer uti sådana skrifter finna medel till allmän uplysning, så kan jag ej dölja min öfvertygelse derom, att dessa skrifter måste genom den redan existerande Lagen kunna återhållas af den magt, som skall bevara allmänna lugnet.
Då Allmänna Lagen tillåter enskild man att låta i gerningen gripa, hindra och för blotta tillbudet straffa den mordbrännare, som icke hunnit att göra skada, så kan ej eller genom Grundlagen den rättigheten vara Högsta verkställande magten betagen att hindra fullbordandet af ett brott, som kan störta hela samhällsbyggnaden.
Jag vet väl, att ingen Stat ännu fallit för författares pennor; men jag vet ock, att Regeringar manifesterat sine anfallskrig, såsom förut började i det angripna landets Dagblad; och jag tror, att hvarje Regering måste hafva magt att hindra en sådan krigsorsak, som kan till intet göra alla dess visa och fredliga bemödanden.
På denna öfvertygelse anser jag mig, utan öfverträdelse af 60 Den 22 September 1810 Grundlagens esprit, få grunda och framställa följande förslag till förklaringar: l:mo öfver 4 § 2 morn.:
»Till främjande af detta ändamål vare härmed till ovägerlig efterlefnad föreskrifvet, att i samma stund, ej senare, än en skrift till försäljning eller till utspridande på hvad annat sätt som hälst utgifves, och af
Dagblad samt veckoskrifter, tvänne timmar innan de vanligen utgifvas eller utspridas, skall ett exemplar» etc. 2:do öfver 3:dje momentet: »Anser Hof-Canzleren eller dess ombud någon skrift innebära tydlig förbrytelse emot 3, 4, 7, 9, 10 och 13 mom. af denna Lag, ege han eller ombudet att hela den gjorda upplagan af ett Dagblad eller veckoskrift, genast före dess lifgifvande eller sist åtta dagar derefter, med qvarstad belägga låta-, börandes, af alla andra skrifter, qvarstad innom åtta dagar begäras och HofCanzleren en månad efter den dag, då i landsort qvarstaden lagd blifvit, meddela ombudet» etc.
Vid slutet af § tillägges denna mening: »Dock vare det Författares och Utgifvares rätt, sedan Dagblad eller veckoskrift blifvit före utgifvandet med qvarstad belagdt, att innom fjorton dagar derefter sjelfve, eller genom Boktryckaren, låta hos HoJ-Canzleren och Justities-Canzleren, om skriften redan blifvit dit öfverlemnad, skrifteligen anmäla, att de godkänna qvarstaden och medgifva confiscation af skriften, för hvilken sedermera något åtal icke eger rum, utom i det fall att den samma blifvit utspridd».
I sammanhang dermed borde uti 1 § 2 mom. tilläggas : »Ej skall någon annan skrift än Dagblad, veckoskrifter eller andra samlingar och skrifter, som en gång i veckan eller oftare utkomma, kunna före dessutgifvande Boktryckare, Utgifvare eller Författare affordras» etc.
Min enskilta öfvertygelse, att denna föreslagna controll icke är något i förväg lagdt hinder, utan endast ett stadgande af ordningen och den väg, som Författaren skall gå till sitt mål att få sin skrift utgifven, måste likväl vika för Constitutious-Utskottets tanka, om den icke med min öf\erensstämmer.
I sådant fall, men derest Utskottet ändock gillar sjelfva den grundsats, hvars tillämpning med de öfver 1 § 2 morn., 4 § 2, 3 mom. föreslagna förklaringar jag åsyftat, så anhåller jag, att Utskottet ville uppgifva den jemkning uti Regerings-Formens 86 §, som i afseende på den rätta tryckfrihetens definition blifver nödig».
Herr Assessoren Gahn uppläste ett Förslag till den löftesskrift, Författare borde till boktryckeri afgifva, då han vill iakttaga anonymens frihet, så lydande: »Undertecknad förbinder mig härmedelst, i händelse den hos Boktryckaren N. N. år ...
. tryckte och utgifne skrift (eller år . . . först utgifne och sedan fortsatte periodiske skrift) undertitel skulle blifva af vederbörande förklarad brottslig, och Författaren dömd till straff af penninge-böter, att, i Författarens ställe, genast och utan minsta tidsutdrägt, till Boktryckaren N. N. (hvilken det Den 22 September 1810 61 altid åligger att vid Domstolen företräda Författarens person) aflämna de ådömde böterne jämte rättegångskostnaden till deras fulla belopp.
Och om jag häruti skulle brista, och boktryckaren N. N. emedlertid nödgas erlägga böter och rättegångskostnad, lämnar jag härmed honom, Boktryckaren N. N., full rättighet att för dessa båda sammanlagde summor, hvilka jag härmed medgifver och erkänner vara emot mig af lika executif beskaffenhet, som ovillkorliga skuldsedlar ställde till sedelhafvaren, lagligen söka sin ersättning af hvilken hälst mig tillhörig egendom.
Under förbehåll att denna min förskrifning intill dess förblifver förseglad och ouppbruten förvarad hos Boktryckaren N. N. — Stockholm den — — — — N. N.» Caution kan härunder gifvas af en eller 2:ne personer, om det fordras.
»Utanskriften:
Innehåller min förskrifning, att i fall Författaren till skriften N. N. — •— — — skulle kännas skyldig till straff af penningeböter — — — då för honom genast erlägga desse böter jämte ådömd rättegångskostnad.
Förseglad med Undertecknades sigill. N. N. N. N.» Herr Advocatfiscalen Falkman föreslog, att en särskild Beredning bestående af 2:tie Ledamöter af hvarje Stånd måtte upprättas för att granska och utreda alla frågor rörande Tryckfrihets-Lagen, hvilket Utskottet, uppå af Herr Grefven och Ordföranden gjord proposition, biföll, och skulle så väl Herr Törneblads anmärkningar och Herr Assessor Gahns förslag till reverss som äfven de anmärkningar, som framdeles kunde till Utskottet rörande detta ämne inkomma, remitteras till denna Beredning.
Derefter förrättades val till Ledamöter i denna Beredning, då följande Herrar dertill blefvo utsedde nemi.: af Högl.
Ridclerskapet och Adeln Herr Häradshöfdingen Törneblad, under hvars sjukdom Herr Grefven och Ordföranden åtog sig att i Beredningen deltaga, och H:r Envoyén von Brinkman; af Högrörd.
PrästeStåndet H:r Öfver Hof Predikanten D:r Lilljenwalldh, H:r Professorn D:r Faxe; af Vällofl. Borgare-Ståndet H:r Assessoren Gahn och H:r Borgmästaren Ullberg; af- Hedervärda Bonde-Ståndet Riksdagsmännen Hyckert och Jon Jonsson.
Derefter föredrogs ett af Riksdagsmannen Pehr Oxelberg Pehrsson till Utskottet ingifvet memorial så lydande,1 hvilket efter någon stunds öfverläggning lades på bordet.
t 1 Tryckt i Constitutions Utskottets Memorialer 1810—1815, sid. 124. 62 Den 22 September 1810 Herr Assessoren Gahn anmälde skrifteligen ett så lydande anförande : »I Kegerings-Formens 81 § stadgas: »Ej må frågor derom (om Grundlagars ändrande eller upphäfvande) uti Ståndens Plena väckas, utan anmälas de hos Riksens Ständers vid hvarje Riksdag valda Gonstitutions Utskott.»
Och uti 88 §:
»Ej må någon för framtiden gällande förklaring af Grundlagarne stadgas, utan på det sätt, sorn enligt föregående tvänne §§ vid ändringar i dem iakttagas hör.
Efter deras ordalydelse skola de i hvarje särskildt fall tillämpas».
Meningen och ändamålet af desse stadganden kan ej vara annat än att fullkomligen och ovilkorligt förhindra, det några frågor eller förslag, icke allenast rörande Grundlagars ändrande och uphäfvande utan äfven öfver deras förklarande, må i Ståndens plena kunna föras under någon slags ventilation, innan desamme, i föreskrefven ordning, först undergått Constitutions-Utskottets granskning och sedan, om de af detta Utskott blifvit gillade och tillstyrkte, hvilat till näst påföljande Riksdag.
Men också, då det skedt, och då derigenom nödig säkerhet för denna ordnings iakttagande är vunnen, så måste det till als intet tjäna att derutöfver utsträcka föreskrifterne till sådane ytterligare observantier, som på intet sätt mera bidraga till ändamålet.
Af denna grund skulle det efter min tanka vara en öfverflödig tilläggning till förenämnde stadgande att förbjuda, det Grundlagsfrågor måtte kunna hos Constitutions-Utskottet anmälas lika så väl af Ståndens plena som af en enskild person.
Om det ock skulle kunna yrkas och böra medgifvas, att frågor rörande Grundlagars ändrande eller uphäfvande, för en ytterligare säkerhet och för att undvika det inflytande, som man kunde föreställa sig ett helt Riks-Stånds önskan möjeligen hafva på Constitutions-Utskottets beslut, aldrig borde hos Utskottet utan af en enskild person anmälas, så kan dock sådant af intet skäl gälla för frågor rörande Grundlagarnes rätta förstånd och mening, deras tillbörliga tillämpning eller nya stadgars vidtagande för de händelser, som fordra det och för hvilka intet förut finnes förordnadt.
Frågor af denna art kunna uti Ståndens plena ofta uppstå, och för ärendernas vederbörliga fortgång är det ofta oundvikeligt, -att de slitas och afgöras.
Jag underställer, om det vid sådane tillfällen kan vara passande och anses värdigt ärendernas behandling i ett Riksstånd och Grundlagarne, att Ståndet, för att få frågan upplöst, skulle nödgas utom protocollet, och i tysthet, anmoda någon af sine Ledamöter att hos Constitutions-Utskott anmäla ärendet, under det att i Ståndets protocoll, der man ej kan undgå att redeligen upptaga frågan, tillika måste såsom svar anföras, att
Ståndet kan sig dermed als icke befatta samt till upplysnings och decisions vinnande als intet vidgöra?
Och hvartill skulle denna Den 22 September 1810 63 omgång tjena?
Som tillika skulle sätta Ståndet i ovisshet att någonsin erhålla en decision, äfven sedan ett tillstyrkande af Constitutions-Utskott vore gifvet, ty det beror af förfrågaren och möjeligen af det interesse, han tager i saken, om han vill deraf lemna Ståndet del, eller ej.
Och när del deraf är lemnad, huru skulle Ståndet begagna den ?
Vid denne Riksdag hafva redan flere sådane frågor förevarit.
Om Magistrats-Personer i Stockholm böra ovilkorligen i frenne år hafva varit det, för att kunna väljas till Riksdagsmän ?
Om Stockholms och de öfrige större städernes Riksdags-Fullmägtige må vara berättigade att äfven tillika åtaga sig Riksdags-Fullmägtigskap för de smärre stiiderne ?
Om Banco- och Riksgälds-ContoirsFullmägtige kunna väljas till Riksdagsmän eller vara.
Riksdagsmän, då Riksdag hålles på annan ort än i hufvudstaden ?