Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Öfrige inländska borgenärer erhålla ett ytterligare anstånd af en dag för hvarje fern myriameter, som de äro boende aflägse från domstolen, men försittande af denna lid medför endast förlust af andel i den afträdda egendomen, och i vissa fall ej ens den, om anmälan göres innan tillgängarne hunnit utdelas.
I den mån bevakningshandlingar inkomma, granskas de af domare-ombudsmannen och gode männen, och antingen godkännas eller öfverlämnäs till domstolen.
r 120 Kongl. Maj:ts Nåd.
Franska lagen, som utan barmhertighet sätter köpmannen i konkurstillstånd, så snart han brister i betalning, bar dock en berömlig omsorg att åter förhjelpa honom ur detta tillstånd, och den tyckes anse konkursens egentliga ändamål vara, att åstadkomma ett billigt ackord emellan borgenärerne och gäldenären.
Efter de förrättningar, som ofvanföre blifvit omnämda, hvilka i vanliga fall torde medhinnas på 2 å 3 månader, sammankallar domare-ombudsmannen borgenärer och gäldenären för afslutande af ackord (concordat).
Gäldenären uppgifver då, hvad han kan betala och hvilka säkerheter han kan ställa, och lagen anser hans anbud antaget af alla fordringsegare, om det antages af deras personella majoritet, representerande tre fjerdedelar af alla oprioriterade fordringar. lnteckningshafvare och andre prioriterade fordringsegare få ej deltaga i denna votering, så vida de ej vilja afstå sin förmånsrätt.
Blifver konkordatet antaget och af domstolen faststäldt, återinträder gäldenären i besittning och förvaltning af egendomen, men han får ej visa sig på börsen, förr än han styrker att det äfven blifvit fullgjordt, då han af Hofrätt kan réhahiliteras.
Kan intet konkordat bringas till stånd, så inträder konkursen i ett stadium, benämndt union, då tillgångarne realiseras och utdelas ungefär såsom hos oss.
Det torde förefalla besynnerligt, att jag i en reservation uppräknat punkter, hvari jag, öfverensstämt med majoriteten, men jag har dermed velat antyda, att jag tror, att Komitén hade bordt något närmare redogöra för skiljaktigheterna emellan den lag vi ega och den som Komitén föreslagit.
Stockholm den 8 April 1853. E. v. Troil.
Editt» K.
Delande Komiténs mening att hos Kongl. Majit i underdånighet tillstyrka, det Kongl. Majit täcktes åt sakkunnige män uppdraga att, så skyndsamt som möjligt, utarbeta förslag till förbättrade kreditlagar, hvilka skulle frambringa redbarhet och ordning i förhållanderne emellan köpare och säljare, samt i allmänna rörelsen framkalla affärspapper, hvarpå ändamålsenliga bankanstalter kunde grundas, kan jag likväl icke i alla delar biträda det anförande, hvilket en af Komiténs ledamöter afgifvit angående kreditlagstiftningen.
För att tillstyrka, att den Franska handelslagstiftningen företrädesvis skulle hos oss tillämpas, förutsättes en säker kännedom icke blott om lagens föreskrifter, men ock huru de tillämpas och verka, hvarvid dessutom hufvudsakligt afseende bör fästas vid olika förhållanden, olika länder emellan.
Vissa delar af handelslagstiftningen kunna öfverallt vara nära desamma, emedan föremålet för dem är af nära enahanda beskaffenhet; såsom bland annat händelsen är med vexellagen.
Annorlunda är förhållandet med föreskrifter och lagbestämmelser för de många andra grenar af handeln, uti hvilka, såsom uti varuhandeln, icke blott qvantitet och pris, utan äfven andra vilkor bestämmas, med den fullkomliga frihet som inom handelstransaktioner måste ega rum; för sådane lärer Kongl. Majds Nåd.
121 lärer man val icke i förväg kunna bestämma, från hvilket land mönstren för de ändamålsenligaslc lagstadganden kunna hämtas.
Det är af synnerlig vigt, att handelslvister skyndsamligen afgöras och att bevisningen i dem förenklas och icke genom rätlegångsiormer försvåras, samt att domstolarne, der sådane tvister behandlas, äro så sammansatta, att inom dem fullkomlig och praktisk kännedom om ärendernas beskaffenhet förefinnes.
Sådant torde emellertid kunna tillvägabringas, äfven om svårigheter mola, att i allmänhet införa den uti ofvanberörde anförande upptagne förändring i domstolarnes organisation, en förändring, som i ett .glesare bebodt
Iand, der städernas antal icke är så betydligt, och der handel å landet äfven idkas, icke i allmänhet på ett ändamålsenligt sätt torde kunna tillvägabringas.
1 städer af större betydenhet skulle deremot tillfälle kunna vara att vidtaga en vidsträcktare förändring uti organisationen af sådana domstolar, hvilka hafva att handlägga handelslvister.
Bestämda föreskrifter om beskaffenheten af den ordentliga bokföring, som en handlande åliggef, om sättet för konkursers behandling o. s. v. äro äfven af mycken vigt, och sådane böra äfven, enligt min åsigt, införas; beträffande åter den skiljaktighet, som göres emellan handlande och personer, som icke tillhöra kategorien köpmän, i afseende å bysättning, så kan jag ingalunda biträda en sådan; förlusten af den personliga friheten genom bysättning är en så sträng lagbestämmelse, att den, efter mitt förmenande, bör upphöra, eller bibehållas för alla, utan afseende å den samhällsklass, till hvilken den anklagade hör.
Delande Komiléns mening att, när Bankens behållning i Hamburg uppgått till 1 Million Riksdaler Hamb.
Banko, öfverskotten af uppköpta vexlar lämpligen kunna användas till inköp af Svenska Hypotheksföreningars i nämnde myntslag ställda och i Hamburg kurserande obligationer, och att dessa obligationer vid förefallande behof kunna mot metallisk valuta der åter afyttras, kan jag likväl icke biträda den åsigt, att derigenom omsorgen skulle underlättas, att bereda fond för den ytterligare sedelutgifning af 5 å 6 Millioner Riksdaler Svenskt Banko, som komme att ega rum, i händelse enskilda Banker, med förlag af Rikets Ständers Bank, skola inrättas i stället för sedelutgifvande enskilda Banker, helst nämnde obligationer, i ringare mån än vexlar, representera metallisk kassa för den sedelutgifning, som för deras inköp eger rum.
Det är äfven beroende af omständigheterna, huruvida sådana obligationer kunna af Rikets Ständers Bank inköpas till något större belopp, och, då desamma vid förefallande behof böra emot metallisk valuta åter afyttras, så kunna de, efter min åsigt, icke underlätta omsorgen alt bereda en fond för den betydliga sedelutgifning, som komme att ega rum, i händelse Filial-Banker skola inrättas i stället för sedelutgifvande enskilda Banker.
Förstnämnde
Banker skulle dessutom, efter min åsigt, icke kunna tillförbinda sig att i mån af obligationernas försäljning återgälda de lån, hvilka af Rikets Ständers Bank, med beräkning af nämnde tillgång, blifvit dem försträckte.
Då det förlag för Filial-Banker, som genom ny sedelutgifning, öfverstigande det nu bestämda förhållandet till metallisk kassa, måste af Rikets Ständer beredas, icke bör utgå utan i den mån som de upphörda Privat-Bankernas sedlar ur rörelsen försvinna, så bibehålies derigenom sedelstocken af bankosedlar samt privatbanksedlar, tillsammans beräknade, vid någorlunda oförändradt belopp.
I händelse Filial-Banker skulle komma att öfvertaga Privat-Bankernas funktioner, så skulle ett afbrott uti penningecirkulationens jemna gång svårligen kunna förekommas, och anser jag derföre alt, om den successiva indragningen af den fond, som nu är i Riks-Banken anslagen till utlåning på reverser med borgen med Banko Riksdaler 800,000 årligen, skulle komma att vidtagas, Bih. till B.
Prot. 1853 & 1851. 1 Sami. 1 Afd. 6 Häft. 16 122 Kongl.
Skrifvelse, N:o 10. denna åtgärd icke bör ega rum förr än förhållandet med ofvanberörde Banker blifvit ordnadt.
En sådan indragning, vidtagen samtidigt med Bankernas förändring, skulle eljest, synnerligen i vissa orter, kunna medföra olägenheter, hvilka, så vidt möjligt är, böra undvikas, då så vigtiga åtgärder äro i fråga, som förändringar uti en bankrörelse, hvilken för landet är af så stort inflytande som nuvarande sedelulgifvande Bankers.
Gust. Beskow.
Isin, F.
Då jag härmedelst vördsamt aflemnar mina, i vissa delar från pluraliteten afvikande, meningar uti ,de ämnen, hvaröfver Komitén haft att yttra sig, anser jag mig till en början böra på det högsta protestera emot en sådan tolkning af mitt till Komitén afgifna förslag i kredit-lagstiftningsfrågan, som skulle jag hafva velat förorda Fransyska handelslagens antagande oförändrad.
Visserligen borde jag förmoda, alt hvar och en, som tagit en närmare kännedom om mina afgifna yttranden, deraf skulle hafva inhemtat, att jag i ganska väsendtliga delar underkänner den Fransyska lagen och uti dessa föreslår en nödig förändring; men då, med anledning af en artikel i den officiella Tidningen den 30 sistlidne Mars, röster hafva höjt sig, i ändamål att förkasta ej endast lagen, utan äfven domstols-organisationen, så torde en protest, sådan jag här antydt, med bestämd hänvisning till mina ofvan åberopade anföranden, vara af nöden, på det att icke det verkligt goda mätte bortskäras med det mindre goda eller skadliga.
Föröfrigt, om man af de i den omnämnda tidningsartikeln citerade konkursernas stora antal och tidsutdrägten med deras afdömande m. m. i Frankrike under åren 1846—50 vill draga den slutsats, att förhållandet der är lika, eller sämre än i Sverige, så irrar man sig tvifvelsutan ganska mycket, ehuru ställningen i Frankrike icke är afundsvärd, af orsaker, som, särdeles uti mitt additionella anförande, äro uttalade.
Vid jemförelse de båda länderna emellan, får ej heller förglömmas, att, under den uppgifna perioden, Frankrike rörde sig under de för all handel och rörelse mest förstörande förhållanden, under vexlingen af monarki, anarki, republik och despotism med deraf följande fullkomlig stagnation i affärer, kapitalernas förflyttande lill andra länder, fondernas fall och lörqyäfd företagsamhet.
Att under sådana förhållanden ett allmännare obestånd skulle inträda, är klart; och det måste äfven antagas, att, under tider af sådan oordning och upplösning, personer med mindre fasta moraliska grundsatser skola af vinningslystnad öka konkursernas antal och framkalla behofvet af specialdomstolar och serskilda åklagare för deras behandling.
1 Sverige rådde deremot under samma period ett ostördt inre lugn.
Landet fick i frod tillgodonjuta fördelarna af varuvärdenas fall uti största delen af kontinenten, och det riktades derjemte af den exempellöst gynsamma exporten 1847 samt afen fördelaktig frakthandel.
Skrifvelse, N:o iO. 123 Dessa väsendtliga olikheter måste tagas i noga betraktande vid jemförelse af de båda ländernas borgerliga förhållanden, om deraf några välgrundade slutsatser skola kunna dragas.
I öfrigt anser jag mig böra med anledning af Komiténs betänkande afgifva följande enskilda meningar. l:o.
Då det såkallade borgenssystemet, såsom ett nationalondt, djupt ingriper både på allmänna moralen och allmänna välståndet, och då en varsam återgång derifrån är lika nödvändig för familje-Iyckan, som för stadga och ordning i affärslifvet, hade jag trott, att, till befästande af en allmän öfvertygelse af systemets förderflighet, det hade varit skäl att i betänkandet framlägga det vittnesbörd deröfver, som genom förordningen af den 17 Februari detta år är uttaladt uti det fordom med Sverige förbundna grannriket Finland.
Denna förordning, slutande med en nära absolut förkastelsedom öfver all vidare utlåning, mot säkerhet af borgen, från landels offentliga låneanstalter, kan icke annat vara än högst tänkvärd äfven för oss, om det ock gerna medgifves, alt en dylik förordning ännu vore förtidig härstädes.
Såsom ett ytterligare tillägg till hvad jag i detta ämne haft äran-anföra, beder jag derföre att här få anteckna anledningen till den omnämnda förordningen, så lydande: »— ■— — — — — — — — »sedan Wår uppmärksamhet blifvit fästad derpå, att genom lån emot proprie borgen obetänksamma personer lätteligen förskaffa sig medel till äfventyrliga företag, hvilka ofta blottställa hela familjers välfärd och tillika undergräfva den allmänna krediten, håfve Wi, sä vida, efter det Manufaktur- och Jordbruks-fonderna bildades, andra källor och utvägar till understöd åt nyttiga och säkra företag redan blifvit öppnade, i nåder funnit godt att, i afseende å lån utur nedannämnda fonder i Finska Banken, stadga som följer.» 2:o.
I fråga om Hypolheksförcningar instämmer jag hufvudsakligen uti del af General-Direktören v. Troil afgifna yttrande och anser, att, såvida sådana föreningar hädanefter ifrågakomma, deras obligationer mätte ställas alt lyda i Svenskt mynt, med ränta betalbar uti Sverige.
Derigenom blifva dessa obligationer, så att säga, hit domicilierade och i många afseende!) mera ändamålsenliga för landets behof. 3:o.
Då jag är af den mening, att privatbanksedlar verka på silfverutvexlingen hardt nära lika med Riks-Bankens; så är jag ock af den tanken, alt Filial-Banker äro gagneligare än Privat-Banker, dels emedan de många och med skäl öfverklagade olägenheterna af Privat-Bankernas hal (officiella mynt derigenom afjijelpas, dels emedan Riks-Banken genom sitt direkta inflytande på Filial-Bankerna lättare kan förhindra eller återställa ett rubbadt förhållande emellan metallisk valuta och myntrepresentation. 4:o.
Beträffande frågan om framtida säkerhet för myntvärdets upprätthållande, anser jag, att Komitén med alltför lätt hand förbigått en högst väsendtlig punkt, den af håda Slatsmaglernas gemensamma garanti.
Van att i alla jordiska värf se den verkliga sanna styrkan ligga i endrägt och inbördes förtroende, finner jag den nu gällande lagstiftningen lemna alltför mycket öfrigt att önska i denna riktning.
Utaf denna delning af Slatsmaglernas inflytande på Banken befarar jag, att den icke eger förmåga att vid en inträffande kalamitet utveckla hela sin kraft: och att, vid en tidpunkt af allmän penningförlägenhet, en röstpluralilet inom den andra Statsmagten skall kunna upp - 124 Kongl. Maj:ts Nåd.
Skrifvelse, N:o 10. stå, sorn beslutar en, realisationen undergräfvande, sedel-emission, utan att medel gifvas att omintetgöra verkningarna af ett förhastadt beslut. 5:o.
Slutligen anser jag mig böra förklara, att i den plan till kredit-lagstiftningens förbättring, hvilken jag haft äran inför Komitén framlägga, ingår äfven, ehuru nu icke vidrörda, öfriga delar af Fransyska haudelslagen.
Slockholm den 9 April 1853. J. A. Arnberg.
Uti förestående reservation, för så vidt den angår kredit-lagstiftningen och garantier för myntvärdets upprätthållande, förenar jag mig till alla delar.
Michael S. Warburg. STOCKHOLM, tryckt hos ISAAC MARCUS, 1854.
Proposition, M 11. 1 M 11.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 12 Dec. 1855, kl. 10 f. m.
Maj:ts Nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående åtgärder till beliöfvandes undsättning i missvextår; Gifven Stockholms Slott den 16 November 4855.
Dä Kongl. Majit nu anser sig pligtig att bland de vigtiga ämnen, som utgöra föremål för Rikets Ständers öfverläggningar och beslut, jemväl påkalla Rikets Ständers uppmärksamhet å angelägenheten att för den kommande tiden bereda erforderliga medel att afvärja och hindra den nöd och förlägenhet, sorn felslagen eller förstörd sädesskörd kan inom en eller flera orter föranleda, utgår Kongl. Majit från de grunder, hvilka, i öfverensstämmelse med Kongl. Majits den 15 November 1850 afiåtna Nådiga proposition, antogos af Rikets vid sistlidne riksdag församlade Ständer, enligt underdånig skrifvelse af den 16 April 1851.
Rikets Ständer öfverlemnade åt Kongl. Majit att för behöfvandes undsättning, vid inträffande missvext eller eljest felslagen skörd, använda den, dels uti Rikets Ständers Bank, dels i Riksgälds-kontoret, innestående behållning af ej mindre 1850 års kreditivmedel, än de till dylik undsättning redan anvisade och influtna tullafgifter för utländsk spanmål, jemte hvad som kunde inflyta genom återbetalningar å meddelade undsättningslån, de tullafgifter för utländsk spanmål, som intill 1851 års slut ytterligare kunde ingå, och slutligen de dylika medel, som från och med början af år 1852 och så länge de i sådant hänseende då gällande tullbestämmelser blefve oförändrade, kommo att inflyta; hvar jemte Rikets Ständer, vid fastställandet af den kreditiv-summa, som till Rikets försvar eller andra angelägna föremål blef på Riksgälds-kontoret anvisad, tagit i beräkning hvad utaf denna summa kunde, utöfver olvanberörde tillgångar, intill Rikets Ständers nästa sammankomst, behöfva för ifrågavarande ändamål användas.
Under den tid detta Rikets Ständers beslut blifvit tillämpadt, hafva i allmänhet
Sveriges fleste landskap varit hugnade af någorlunda tillräckliga skördar, så att Rikets behof af spanmål, såsom födoämne, sannolikt kunnat genom dem hufvudsakligen fyllas, derest icke bränvinsbränningen, hvarid, i följd af minskad eller felslagen potatisäring och till vinnande af större afverkning, spanmålen företrädesvis blifvit förbrukad, medtagit en betydlig del af tillgångarne inom landets sädesrikare orter, hvarigenom priserne uppstegrats och innevånarne i de af missvext eller felslagen skörd hemsökta trakler mångenstädes icke förmått förskaffa sig erforderligt bröd- och utsädeskorn, utan att Staten måst mellankomma.
Tili följd häraf har, på sätt den underdåniga berättelse utvisar, som Kongl. Maj:!s och Rikets Stats-kontor den 28 nästlidne Juli afgifvit rörande, ibland annat, fonden för undsättningar vid inträffande missvexter, och hvilken berättelse, med tillhörande handlingar, skall Rikets Ständers Stats-Utskott tillhandahållas, under åren 1851 och 1852 samt Bih. till It.
Prot. 1855, 1854. 1 Sami. 1 Afd. 7 Häfl. 1 2 Kongl. Maj:ls Nåd.
Proposition, J\s 11. intill ofvannämnda dag innevarande år, af nvssberörda kreditivfond blifvit för nödställda orters behof anordnade och lyftade: år 11131 100,000: » liiS2 203.000: 5QS 000; hvarförulan innevarande år anvisats 72,630 dsakad att utan eller tillsammans 377,630
Af undsätlningsmedlen liar dessutom Kongl. Majit funnit sig nci återbetalningsskyldighct anvisa: från den 16 April till den 51 December 1831 . 20,466: 32. — år 1832 10,785: 16. — år 1833 3,700: — — tillsammans 54,930: — — Häremot hafva, jemlikt samma berättelse, blifvit till llikets Ständers Riksgäldskontor inlevererade: , ej mindre återguldna undsättningsmedel: år 1831 med 19,941: 21. — » 1832 40,000: — — » 1835 intill den 28 Juli med .... 93,000: — — 134941- 21.
Sn ock år 1831, för år 1830: spanmåls-tullmedel . . 150,038: 27. — samt år 1852, för år 1851: enahanda medel .... 385,679: 39. —315738- 18. tillsammans R:dr 668,679: 39.
-— uppgående spanmålstullen' för år 1832 till 568,641 R:dr 14 sk., hvilka, med undantag af hvad som för undsättningar nu kan erfordras, jemväl skola lill Riksgälds-kontoret öfverlemnas.
Af de räkenskapsutdrag, som äro vid Stats-kontorets berättelse bilagde och hvilka närmare upplysa förhållandet på det hela med undsättningarne i landet och hvad af dem återstår inom hvart och ett län, som deraf kommit i åtnjutande, inhémtas: att af det utaf Rikets Ständer anvisade mindre kredilivet icke något behölt för undsättning, i följd af missvext, anlitas; och att de tillgångar, som nu förefinnas att för sådant ändamål disponera, utgöras af: uti Rikseälds-kontoret den 28 Juli detta år innestående undsättningsmedel 954,179: 59. — samt å Stats-kontorets räkning i Rikets Ständers bank insatte .... 783: 26. — tillsammans B:ko R:dr 934,965: 17. — hvartill kommer ofvanomförmälda spanmålstull för år 1852 med 368,641 R:dr 14 sk. samt för innevarande år influtne omkring 156,000 R:dr, förutom hvad som i afbetalningar för undsättningslån ytterligare inflyter.
Dessa tillgångar uppgå sålunda för närvarande, förutom hvad som af inbetalningar å undsättningslånen kan påräknas, till ett sammanräknadt belopp i rundt tal af 1,480,000 R:dr R:ko. Kongl.
Majit hyser den förhoppning att så betydliga understöd ej intill tiden för nästa riksdag skola erfordras, att icke ett större öfverskott på ifrågavarande medel uppkommer, hvilket för andra statsbehof kan användas med mera gagn för riket, än om medlen qvarstå i Riksgälds-kontoret; och Kongl. Majit föreslår derföre Rikets Ständer Kongl. Maj:ts Nåd.
Proposition, M 11. 3 att 700,000 R:dr häraf må aflemnas till Rikets Ständers disposition, såsom en ökad tillgång för de utgifter, hvilka i andra afseenden äro nödige och hvarom Kongl. Maj:t till Rikets Ständer a (lå ti t Nådig Proposition.
Enär den förflutna liden ådagalagt lämplieheten af de undsättningsanstalter, som hittills blifvit af Kongl. Maj:t och i följd af Rikets
Ständers vid nästföregående riksdagar meddelade beslut, vidtagne, har Kongl.
Majit velat föreslå, att Rikets Ständer måtte, till Kongl. Majlis fortfarande disposition för behöfvandes undsättning vid inträffande missvext öfverlemna : a) den, efter afdrag af förenämnde 700,000 R:dr dels uti Rikets Ständers bank, dels i Riksgälds-kontoret innestående behållning af ej mindre 1830 års kreditiv-medel, än de till dylik undsättning redan anvisade, hittills influtna tullafgifter för utländsk spanmål jemte hvad som kan inflyta genom återbetalningar å meddelade undsättningslån; b) de tullafgifter för utländsk spanmål, som intill 1854 års slut ytterligare kunna ingå; och c) de dylika medel, som från och med början af år 1855 och så länge de i sådant hänseende då gällande tullbestämmelser blifva oförändrade, komma att inflyta.
Majit, som i afseende på användandet af förberörda undsättningsmedel, i allmänhet funnit enahanda, hittills följda grunder, som Rikets sednast församlade Ständer fastställt, lämpligen kunna oförändrade bibehållas, måste likväl fästa Rikets Ständers uppmärksamhet derpå, att omständigheter lätt kunna inträffa, då 50,000 Ridr till understöd utan S ter betai ningssk y
Id ighet blifva otillräckliga; helst Kongl. Majit alltid är nödsakad att deraf innehålla en betydlig del för den händelse, att nöd i vidsträcktare mån uppstår, äfven det sista året innan Rikets Ständer ånyo sammanträda.
Majit anser denna summan böra fördubblas och tillgångarne, samlade i följd af de sistförflutna årens höga spanmålspriser uti riket, medgifva jemväl ett sådant understöd åt de mest nödlidande samhällsklasserna.
Majit föreslår alltså i att af nyssnämnda medel en summa af högst Ett Flundra Tusen Riksdaler må från och med år 1854 under tiden för nästa Statsreglering få begagnas till undsättningar, utan återbetalningsskyldighet, åt sådane behöfvande, som icke äro i tillfälle att sjelfva förskaffa sig arbete eller i stånd att af egna tillgångar återgälda de undsättningsanslag, hvilka dem tilldelas; börande dock dylika understöd företrädesvis tillgodokomma de kommuner, som tillförbinda sig att så använda desamma, att för dithörande fattiga och arbetslösa personer derigenom beredes sysselsättning och möjlighet att medelst eget arbete förtjena sitt uppehälle; att härofvan omförmälda tillgångar för öfrigt må användas endast till räntefria låneunderstöd med bestämda betalningsterminer och emot vederbörande större eller mindre menigheters gemensamma ansvarighet eller annan af Kongl. Majit godkänd säkerhet; att, så vidt omständigheterne medgifva, tillfällen för de behöfvande skola beredas att erhålla sysselsättning och förtjenst vid allmänna arbetsföretag; samt att de för undsättningar vid inissvexter eller felslagna skördar afsedda medel må, till den del de icke äro för anvisade utbetalningar erforderliga, till Riksgälds-kontoret öf verlemnas, emot skyldighet för detta verk, att det sålunda emottagna beloppet, vid skeende reqvisition, för dermed åsyftade ändamål, Kongl. Majit tillhandahålla.
Ifongl.
Majit förblifver Rikets Ständer med all Kongl, nåd och ynnest städse välbe vågen.
Datum ut supra. OSCAR. C. O. Palmstjerna.- 4 Kongl. Moj:ls Nåd.
Proposition, M 12.
Utdrag af Protokollet öfver Finans-ärenden, hållet inför Hans Maj:l Konungen i Siats-Rådet å Stockholms Slott den 16 November 1853.
Hans Excellens, Justitiso-Statsministern.
Herr Gref vo Sparre, Hans Excellens.
Statsministern för Utrikes Ärendena, Herr^Friherre Stjerneld, Stats-Råden: Herr Friherre Palmstjerna, Fähraeus, Wallensteen, Gripenstedt,; Grefve Mörner, Ulner, Reuterdahl och Grefve Gyldenstolpe.
Chefen för Finans-departementet, Herr Friherre Palmstjerna, uppläste till justering det förslag, hvilket, i öfverensstämmelse med Kongl. Maj:ts, uppå Stats-rådets enhälliga tillstyrkande fattade beslut, blifvit uppsatt till Kongl. Majrts nådiga proposition till Rikets Ständer angående åtgärder till behöfvarides undsättning i missvextär.
Majit behagade, jemlikt Stats-rådets underdåniga tillstyrkande, i nåder gilla berörde förslag, sådant det finnes detta protokoll bilagdt samt befallte att, i enlighet dermed, nådig proposition skulle till Rikets Ständer aflåtas.