Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid 39 § har herr Hammarberg, U. _, framställt anmärkning i afseende på föreskriften, att mantals- och skaltskrifningarne skola börjas i medlet af November, och i stället föreslagit, att de bordö begynna den 20 Oktober eller åtminstone vid November månads ingång; men dä några olägenheter af det nuvarande stadgandet icke försports, har Utskottet icke funnit skäl att deruti tillstyrka den af motionären föreslagna ändring. fteviUningt-Utskottets Betänkande, N:o g. 31 1 afseende vidare å hvad denna paragraf innehåller derom, att mantalsech skattskrifning skall förrättas i närvaro antingen af Konungens befallningshafvande eller ett sådant dess ombud, som med nödiga kunskaper förenar anseende i orten, har såväl Lars Wenander, i sin förenämnda motion, sorn Per Bengtsson från Calmar län yrkat, att, med Landshöfdings frikallande hån (i-ttd åliggande, hädanefter må, på lika sätt, som angående val till ledamöter i taxeringskommitté är stadgadt, uti allmän sockenstämma väljas fullmäktige af hvart stånd, hvilka, sedan de inom sig utsett ordförande, skola vid raantalsskrifningarne närvara och angående uppförande i mantal eller befriande derifrån och från belöpande utskylder besluta, hvarefter och sedan mantalslängden blifvit i socknestätnma justerad och undergått ytterligare granskning hos taxeringskommitteen, densamma borde ligga till grund för debiteringen, och anmärkningar, i afseende å derigenom vunnen befrielse från utskylder, icke kunna i Kammar-rättens revision göras; äfvensom herr Hammarberg i sin berörda motion ansett, att mantalslängden, sedan den blifvit uppgjord och granskad i den ordning, som för det närvarande är stadgad, borde vara fri från ytterligare revision, så vidt fråga är om mantalspenningar och bevillning efter l:a artikeln.
U skottet, som angående den ifrågasatta inskränkningen i Kammar-rättens anmärkningsrätt vill här nedan, i sammanhang med handläggningen af en utaf Nils Jeppsson väckt motion om upphörande af den Kammar-rätten för närvarande tillkommande pröfningsrätt al de åtgärder och beslut, som vid de årliga taxerings- och pröfningskommitteerna inom länen vidtagas, meddela yttrande, får nu endast, i afseende på förslaget, att Kongl.
Maj:ts befallningshafvande eller något dess ombud icke bör vid mantals- och skattskrif-, niogarne närvara, anmäla, att, då något gällande skäl till en slik förändring icke blifvit anfördt, Utskottet saknar anledning att derå tillstyrka bifall. § 41.
Ett af herr Hammarberg väckt förslag, att föreskriften i 41 §, att den, som icke inom tredje timman från den tid, skattskrifning-förrättningen är bestämd att börjas, sig inställer, är till böter förfallen, mätte sålunda ändras, att den skattskyldige skulle vid påföljd af böter vara tillstädes, när han uppropades, anser Utskottet sakna stöd af billighet, och alltså böra nfstyrkas. it
B* v ilin i tigs- Utskotte 's Betänkande, N:o Q. § 42.
Hvad sistbemälde motionär jemväl föreslagit derom, att på de i 42 § föreskrifva uppgifter till mantals- och skattskrifuiogen endast borde vara nödigt upptaga sådana personer, som jemte husbondens eget hushåll finnas i hans ”direkta lön och kost,” samt alla hemman, lägenheter, verk och inrättningar, han eger, men icke öfriga på hans egor boende personer, har Utskottet icke heller funnit höra till någon ändring af nämnda paragraf föranleda. § 43 m. fl.
Då föreskrift i bevillnings-förordningen saknades, om och efter hvilken grund de i 43, 57, 58 och 64 §§ stadgade böter skulle, vid bristande tillgång till deras gäldande, till motsvarande kroppsstraff förvandlas, har herr Tham, S. M., hemställt, att erforderligt stadgande i berörda afseende måtte i bevillnings-förordningen intagas; men enär allmänna lagen uti 10 kap. utsökningsbalken, jemförd med Kongl, förklaringen den 23 Mars 1807, bestämmer, huru vitesböter, dertill de, sorn i ofvanberörda paragrafer finnas utsatta, äro att hänföra, skola förvandlas, sä anser Utskottet något serskildt stadgande härom icke vara af behofvet påkalladt. §§ 43 och 46.
Af den anledning, att, genom Kongl, förordningen af den 25 Maj nästlidna år angående fattigvården i riket, Kongl, kungörelsen den 5 December 1788 angående skyldigheten att underhålla sådane från en till annan församling inflyttade personer, som icke kunna sig sjelfva försörja, blifvit upphäfven och friare val af vistelseort i allmänhet medgifvits, har herr von Post, Ernst Jakob, uti väckt motion, föreslagit ett tillägg i 43 § samt förändrad lydelse af l:a momentet i 46 §; och som Utskottet funnit sådana jemkningar, som motionären åsyftat, vara af de förändrade föreskrifterna i omförmäldta hänseende påkallade, har Utskottet, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med motionärens förslag, vidtagit och får Rikets Sländers pröfning underställa de tillägg och förändringar, sorn 43 § och 46 § lia mom. af det bifogade förslaget utvisa.
Vid Bevillnings-Utskotlets Betänkande, N.o g. 33 Vid 2:a mom. hafva till närmare förtydligande tillagts orden ”och lönei*’; och i afseende såväl å den förändrade lydelse, sorn enligt författningsförslaget blifvit gifven åt 3 och 4 morn., i hvilka nu stadgas, att rätter borgare skall mantalsskrifvas och taxeras i den stad, der han är borgare, — kontingent eller genantborgare, der han är bosatt,— samt kofferdiskeppare för förande fartyg taxeras i den stad dit fartyget hörer, som ock å tilläggandet af ytterligare ett moment i denna paragraf, får Utskottet åberopa hvad här ofvan, med hänsigt till taxeringen för näring och rörelse, blifvit vid 12 och 13 §§ anfördt och föreslaget. § 50.
Uti sin förenämnda motion har herr Rosenblad, B., med hänsigt till hvad 50 § innehåller derom, att den minimi-tariff för hemmansvärdet i hvart län, Rikets Ständer år 1823 fastställt, skall lända till efterrättelse och i intet fall får understigas, föreslagit, att minimitaxerings-värdet å fastigheter på Ian» det, för hvart län sammanräknadt, bör bestämmas på det sätt, att man multiplicerar länets hela hemmantal med hvad ett mantal i medeltal under de sista 10 år, för hvilka Justitie-statsministerns sammandrag öfver skedda försäljningar finnas att tillgå, kostat, samt halfva den sålunda uppkommande summan fastställas såsom minimi-tariff för länet, för så vidt den icke understiger nu gällande minimi-tariff, i hvilket fall denna senare fortfar.
Yid öfvervägande häraf har det visserligen icke undgått Utskottets uppmärksamhet, att genom den föreslagna åtgärden summorna af de serskilda länens fastighetsvärden skulle komma i ett någorlunda sannt inbördes förhållande till hvarandra, men då det ändamål, som i afseende å fastighets taxeringar hufvudsakligen synes böra sökas, alt nemligen kunna i det närmaste utröna hvarje fastighets rätta värde, så väl i och för sig, som relativt till aila öfriga fastighetsdelar i hela riket, icke på sådant sätt jemväl kan ernås, så och då motionären icke sökt visa, i hvad mån beloppen i den närvarande tariffen, hvilken, likasom den af motionären föreslagna, endast upptager de minimisummor, hvilka länens taxeringsvärden icke få understiga, äro sins emellan oriktiga, anser sig
Utskottet icke böra till den ifrågasatta åtgärden tillstyrka bifall.
Vidare har komminister Schagerberg uti väckt motion hemställt, att, på det den fastighets-taxering, hvarom förevarande jemte andra paragrafer i bevillnings-förordningen innehålla föreskrifter, måtte kunna grunda sig på Bih. till R.
Prot. 1847 och 1848, 5 Sami. 1 A/d. 4 Haft- 5 Bevilinings-Utskottcts Betänkande, N:o g. fullkomlig bekantskap med verkliga värdet serskilda hemman emellan, stadgas måtte: att socknenämnderna skulle ega rättighet att hvar för sin kommun uppgöra en billig och på sakkännedomen om egendomarnes inbördes verkliga värde grundad taxering for socknen, samt att taxerings- och pröfningskommittéerna borde ställa sig densamma vid debitering till efterrättelse, så vida icke desto giltigare skäl funnos till dess förkastande, hvarom socknenämnden genom protokollsutdrag borde med besvärshänvisning underrättas; eller ock att kommunen skulle ega frihet att genom socknenämnden ensamt eller andra i socknestämma valde och befullmägtigade ombud ombesörja en ny taxering af socknens hemman, verk och lägenheter, under tydlig föreskrift, att taxeringssumman icke finge understiga, men väl höjas öfver det totalvärde, hvartill hela kommunen förut varit taxerad.
Men enär taxeringskommittéerna, lika väl som socknenämnderna eller serskildt utsedde ombud, utgöra valda delegationer af kommuoerna, och hvarje socken i öfrigt är oförhindrad att, på sätt lämpligast må synas, meddela dess ombud i taxeringskommittéen fullständig kännedom om de serskilda hemmanens inom socknens verkliga värde, hvarigenom det med motionen åsyftade ändamål synes böra ernås, så anser Utskottet sig sakna anledning att å något af de i densamma framställda förslag lillskyrka bifall. § 55.
Då i 55 § föreskrifves, att, vid val till ledamöter i taxeringskommitté å Jandet, rösterna skola beräknas efter förmedladt hemmantal, men vid sockenstämmor, enligt Kongl. Maj:ts derom den 29 Augusti 1843 utfärdade förordning, annan röstberäkning ifrågakomme, har Herr Friherre Ridderstolpe, uti sin förr omförmälda motion, hemställt, att, till vinnande af likhet vid omröstning i sockenstämma, och enär äfven andra än jordegare borde få deltaga i val för ifrågavarande ändamål, i stället måtte stadgas, att rösterna dervid skola beräknas efter samma grund, som vid sockenstämma i allmänhet är föreskrifvet.
Och som Utkottet ansett sig härå böra tillstyrka bifall, likväl utan rubbning i den nu jordegare förbehållna rätt att sjelf rösta, om han ej genom serskild öfverenskommelse sin rätt till åboen öfverlåtit, så har Utskottet i dét bifogade förslaget vidtagit en härmed öfverensstämmande ändring af paragrafens lydelse.
Bevillning!-Utskottets Betänkande , iV.-o g. 3ä § 58.
Vid det förhållande, att, jemligt 54 §, flera pastorat ega förena sig om en taxeringskommitté, har Utskottet funnit föreskriften i 58 §, att, der omförmälda böter skola tillfalla ”pastoratets” fattiga, böra sålunda förändras, att nämnda böter skola tillfalla de fattige inom taxerings-distriktet och, då detta består af flore socknar, dem emellan lika fördelas. § 62.
Herr Hammarberg> C. 3 har, i öfverensstämmelse med hvad af honom vid 42 § föreslagits angående beskaffenheten af uppgifter till mantals- och skattskrifningarna, yrkat, att, då skriftliga uppgifter, som enligt 62 § skola till taxeringskommittéerna afgifvas, icke voro behöfliga från andra än tjenstemän, sådana uppgifter å hemman och lägenheter m. m. icke borde anses erforderliga; niet» Utskottet har häraf icke funnit skäl att föreslå någon förändring i hvad berörda § i dessa delar stadgar.
S 63.
Med anledning af hvad här ofvan vid §§ 12 och 46 förekommer, angående taxeriug å näring och rörelse, der den idkas, hafva vid 63 §, som innehåller, att den, som på en ort idkat näring och rörelse, men under löpande året flyttat den till annan ort, der han sjelf skattskrifves och taxeras, vore pligtig att från taxeringskommittéen i den ort, hvarest han näst förut varit bosatt, förete bevis, huru han der det förlidne året varit taxerad, de jemkningar i sistnämnde § funnits nödiga, som af det bifogade förslaget inhemtas. § 73.
Till stadgandet i 73 §, att vid uppskattning af bruksegendom skall till serskildt värdering upptagas beloppet af såväl den för hvart bruk tillåtna tillverkning, beräknad efter brukets privilegierade smide, som äfven, vid de bruk, der rekognitionssmide är tillåtet, den tillverkning, sorn, i följd af sådan tillåtelse, för det föregående året, utöfver det privilegierade smidet, blifvit å våg levererad, har funnits nödigt foga serskild föreskrift, efter hvilken grund värdering skall ske af de bruk, vid hvilka, i följd af Kongl, förord - 36 Bevillnings-U tskotlets Betänkandej 2V.-0 g. ningen den 27 April 1846, angående stångjernssmidet och den gröfre jernförädlingen, obegränsad smidesrält begagnas; och som genom Kongl, kungörelsen af samma dag angående hamraarskattens utgörande är stadgadt, huru ti 11- verkningsbeloppet vid dessa bruk skall för bestämmande af hammarskalten utrönas, har Utskottet ansett samma tillverkningsbelopp böra ligga till grund för uppskattningen äfven af brukens värden, och i öfverensstämmelse dermed uti förslaget intagit erforderliga rättelser och tillägg till den förevarande paragrafen. § 75.
Sedan, genom Kongl, brefvet af den 12 Maj 1819 och Bergs-kollegii derpå grundade kungörelse af den 12 Juli samma år, den af nämnde kollegium den 17 Juli 1810 utfärdade uti 75 § åberopade kungörelse, angående rättighet för bruk att nedlägga smide, med befrielse från derå under liden belöpande kronoutskylder, förklarats hafva till kraft och verkan upphört, så hemställer Utskottet, att berörde §, hvari medgifves befrielse fråu bevillningsafgifter för sålunda nedlagda smiden, under den tid, desamma icke begagnas, må ur författningen utgå, samt, i sammanhang härmed, alt, för undvikande af rubbning i de följande paragrafernas numerordning, sista momentet i den nästföregående må komma att utgöra en serskild paragraf. § 86.
Herr Friherre Ridderstolpe , Fhar uti sin oftanämnda motion anfört, att, då i 86 § 1 mom. stadgas, att de hos taxerings-kommilteen förda protokoll och längder skola jemte mantalslängden och dess bilagor af häradsskrifvaren emottagas, det i nästa moment intagna förpligtande för kronofogdarne att vid 1 r:dr laga böter gemensamt med häradsskrifvarne ansvara för handlingarnas insändande inom föreskrifven tid till Konungens befallningshafvande, syntes innefatta en orättvisa, samt yrkat rättelse häri.
Utskottet, som instämmer i hvad sålunda blifvit anfördt, hemställer på grund deraf, att i paragrafens senare moment orden krono fogdarne och må uteslutas.
Btvillnings-TJIskoltzts Betänkande; N-o g. 37 § 88.
Vid granskningen af 88 §, som handlar om sammansättningen af Stockholms stads taxeringskommitté, har antalet af taxeringsman, nu utgörande 72, sjnts Utskottet lämpligen kunna nedsättas med hvarmed hvarje klass följaktligen bör minskas, samt föreskriften, att kommittén må kunna arbeta på sex fördelningar, funnits böra göras mindre bindande med hänsigt till antalet, äfvensom Utskottet ansett närmare böra bestämmas sättet, huru ordförande på hvarje afdelning skall utses, i hvilket afseende Utskottet, på sätt det bifogade förslaget utvisar, dels verkställt häraf påkallade rättigheter och dels gjort erforderderligt tillägg i paragrafen rörande val af afdelningsordförander. § 102.
För beredande af närmare öfverensstämmelse af hvad 102 § innehåller rörande taxeringsman i stad med hvad i 57 § stadgas angående^taxeringsman å landet, såväl i afseende å förbindelsen att icke utan laga förfall kunna uppdraget sig afsäga, hvarom i förevarande 102 § saknas tydlig föreskrift, som med hänsigt till beloppet af böter för uteblifvande utan sådant förfall, hvilka nu äro bestämda till endast 2 r:dr för taxeringsman i stad, föreslår Utskottet den förändrade lydelse af paragrafen, förslaget utvisar. § 119.
Stadgandet i 119 §, att af de sex personer, som taxeringskommitté i Stockholm eger nämna till ledamöter i pröfnings-kommitté, en skall utses ifrån hvarje af taxerings-kommitléens afdelningar, har desto hellre funnits böra göras något mindre ovillkorligt, sorn, på sätt nyss vid 88 § är föreslaget, afdelningarnas antal icke nödvändigt skulle utgöra sex. § 121.
Då, enligt hvad fullmägtige i Riksgälds-kontoret hos Stats-utskoltet tillkännagifva, samt bemälda Utskott, i dess utlåtande N:o 66, hvilket Ilögvördige Preste- och Vä 1 loll. Borgare-stånden till Bevillnings-utskoltet öfverlemnat, hos Rikets Ständer anmält den enligt 121 § anvisade andel af hvarje läns bevillningssumma till kostnaders bestridande vid de hållna taxeringarne för ISorrbottens län, inberäknadt det åt detta län i berörda afseende anslagna Bevillning)-Utskottets B. tankande, N.o g. serskilda belopp af 220 r:dr, icke för år 1845 utgjort mera än 462 r:dr 30 sk„ under det att skjuts- och traktameuts-ersättningen åt Pröfnings-kommittens ledamöter ensamt uppgått till 549 r:dr 10 sk. 10 r:st; så och enär berörda anslag, som sålunda med 86 r:dr 28 sk. 10 r:st understigit sagde skjutsoch traktamentskostnader, men hvilket belopp dock blifvit af bevillningsmedlen serskildt utbetaldt, icke lemnade någon tillgång för alla de öfriga kostnader och ersättningar till tjenstemän, som med detsamma afsetts, får Utskottet, som inhemtat, att sådane ersättningar under år 1844 utgått inom de med det ifrågavarande närmast jemförliga län, nemligen Jemtlands med 198 r:dr och Westerbottens med 233 r:dr 40 sk. 8 r:st, till Rikets Ständer hemställa, att ett, sistnämnde summa, med tillägg af ofvanberörda 86 r:dr 28 sk. 10 r:st, ungefärligen motsvarande belopp, eller 320 r:dr, må, utöfver det fyllnads-anslag af 220 r:dr, som redan lörut är anvisadt, få inom Norrbottens län, med sammanräknade 540 r:dr, serskildt af bevillningsmedleu för det ifrågavarande ändamålet årligen användas. § 125.
I anledning af Nils Jeppssons ofvanomförmälda förslag, att den Kammar-rätten nu medgifna protningsrätt utaf vederbörande beskattnings-kommitteers åtgärder målte upphöra, bör Utskottet erinra, hurusom, då Bevillningsutskottet vid 1840—1841 årens riksdag föreslog sådan förändring i 1835 års Bevillnings-förordning, som Nils Jeppsson nu åsyftar, blef uti Riks-stånden deremot anmärkt bland annat: att, om utväg en gång bereddes de taxerande korparationerna att för deras orter förminska bevillningeu emot Rikets Ständers afsigt och bevillningsförordningens bokstaf, det äfven kunde vara fara Trärdt, att tillfället ej alltid lemnades obegagnadt; att olika principer för tolkningen af bevillningsstadgan möjligen kunde göra sig gällande i olika län, deruti någon rättelse till vinnande af enhet icke skulle kunna erhållas, om icke besvär öfver pröfningskomitteernas beslut finge anföras; att folkets konstitutionella säkerhet hvilade derpå, att ej i en enda provins kunde bilda sig en sådan ensidig makt, att icke någon skulle ega att klaga öfver ett gifvet maktspråk, äfven om statens rätt derigenom påtagligen förnärmades; samt att den största konstitutionella garantien i dylika frågor låge deri, att både den beskattade och den skatt-tagande kunde underställa sina påståenden den högsta myndighetens pröfning; — äfvensom att Utskottets berörda då afgifna Bevillnings-Utskottets B länkande, N:0 Q. 3® förslag icke blef af mer än ett Riksstånd, nemligen Bondeståndet, godkändt, samt följaktligen förföll; och bar Utskottet ansett sig, med åberopande häraf, böra afstyrka bifall å berörda motion. § 126.
Deremot har Utskottet funnit herr Hammarbergs samt Lars Wenanders och Per Bengtssons ofvanomnämnda yrkande om inskränkning i Kammar-rättens anmärkniugsrätt, med hänsigt till de vid mantals- och skattskrifningarne vidtagna åtgärder, böra i den mån vinna afseende, att då, genom pröfningskommities beslut, någon blifvit från bevillning alldeles befriad, anmärkning dervid icke må af Kammar-rättens revision kunna göras eller sådan anmärkning af Kammar-rätten till pröfning upptagas; hvadan Utskottet hemställer, alt i bevillningsförordningens 126 § må inflyta det stadgande härom, förslaget innehåller. § 128.
Friherre Ridderstolpe, Fj har ansett den i 128 § bestämda tid, nemligen den 1 November, hvarinom uppbördsböckerna bora af' häradsskrifvarne aflemnas till Landskontoren, numera, då endast en uppbördsstämma hålles samt i öfrigt markegångspriserna ej förr än i slutet af November blifva kände, icke vara tjenlig, och har af sådan anledning yrkat, alt tiden för uppbördsböckernas insändande måtte i stället utsättas till den 15 Januari; men då bäradsskrifvarne i slutet af året äro sysselsatte med mantals- och skattskrifnings-förrättningarne, hvilka enligt 39 § skola börja i medlet af November, och bestyret med uppbördsböckernas upprättande lämpligen synes dessförinnan böra vara undangjordt, så anser sig Utskottet icke böra den föreslagna ändringen tillstyrka. §§ 130 och 131.
Uti väckt motion har Anders Kylander från Wermlands län föreslagit, att stadgas måtte, att alla utskylder, af hvad natur de vara må, böra på en enda debetsedel af häradsskrifvaren uppföras, och att samfäldta onera, såsom hammarskatt m. m., böra af häradsskrifvaren serskildt fördelas på hvarje i hemmanet varande delegare.
Då emedlertid gällande bevillnings-förordning innehåller i 130 §, att debetsedlarne skola specifikt enligt hvarje artikel upptaga, hvad den skaltskyl - 40 BeviUnings-Ulskotlets Betänkande j N.o 9. dige för sig, hustru, barn och öfrige skattskrifne personer samt tjenstehjon hör erlägga, jemte hvad honom i öfrigt för egendom, handtering, rörelse och tjenst blifvit påfördt, samt i 131 §, att icke, vid ansvar såsom för tjenstefel, mera än en debetsedel må utfärdas för de utskylder, som inom samma taxeringsdistrikt den skattskyldige påföras, så och enär hvad motionären åsyftat redan finnes uttryckligen stadgadt, lärer motionen icke kunna till någon åtgärd föranleda. § 131.
Under anförande, hurusom, genom skyddsafgiftens nedsättande vid 1840 och 1841 årens riksdag till nära hälften, och vid sistlidna riksdag tili hälften af återstoden, kronans uppbördsman förlorat nära | af dem förut tillkommandp debiterings- och uppbördsprovision, har herr Wetterberg, S.
G.j i väckt motion hemställt, att för den händelse, att det förslag till aflöningsstat för landstatens tjenstemän, som kommitléen för uppbörds- och redogörelseverkets förenkling afgifvit icke skulle fastställas, ersättning för den förlorade provisionen måtte nämnde tjenstemän beredas genom en förhöjd debetsedelslösen, sålunda att, då denna nu utgör 1 sk., då utskyldsbeloppet ej öfverstiger 5 r:dr, 2 sk. då det är högre till och med 50 r:dr samt 8 sk. för utskyldsbelopp derutöfver, sagde lösen måtte bestämmas för afgift under 2 r:dr till 1 sk., och för afgift från 2 till 5 r:dr, till 2 sk. samt derefter ökas, för afgift från 5 till 20 r:dr med 1 sk. för hvar femte full riksdaler, och för afgift från 20 till 50 r:dr med en skilling för hvar tionde full riksdaler, samt utgå för afgift, öfverstigande 50 till och med 100 r:dr, med 16 sk. och derefter ökas med 4 sk. för hvarje fulla 50 r:dr.
Då minskning till så stor del af hvad provisionen eljest utgjort, som motionären uppgifvit, destomindre kunnat, genom de vid sednaste riksdagar skedda nedsättuingar i skyddsafgiften, uppkomma, som det anslag, hvilket är till sådan nedsättning afsedt, utgår med viss procent af hvart läns hela bevillningssumma, så och enär Kongl. Majit, under den 16
December nästlidet år, behagat i nåder förklara vederbörande skallskrifvare och uppbördsman berättigade att, för debitering och uppbörd af folkskole-afgiften, hvilken motsvarar den nedsättning till hälften af personliga skyddsafgiften, som vid sisthållna riksdag egde rum, tillgodonjuta enahanda provision, som för bevillningsmedel i allmänhet är medgifven, samt i öfrigt förslaget icke blifvit framstäldt under annan förutsättning, än att en ifrågasatt förändrad aflöningsstat - Bevillnings-VIskottets Betänkande , N:o g.
41 stat för landtstatens tjenstemän icke kommer till stånd, men denna fråga icke ännu är af Rikets Ständer afgjord, har
Utskottet ansett motionen för närvarande ej böra till någon åtgärd föranleda. § 136.
Sedan Skeppsombudsmannen vid Stockholms sjömanshus J. S. Freese hos Kongl. Majit i underdånighet anhållit att, med afseende å den tid och möda, som uppbörden af och redogörelsen för kronoutskylderna utaf det under nämnde sjömanshus hörande sjöfolk erfordrade, Kongl. Maj:t täcktes derför i nåder bevilja Freese ett arfvode af 6 procent å det belopp, som redovisades och levererades, samt tillåta att arfvodet för framtiden finge af uppbördsbeloppet för hvart år innehållas, och att Freese för de sistförflutna tre åren måtte af statsmedlen få tillgodonjuta motsvarande ersättning, har Kongl. Majit, som funnit berörda ansökning, i anseende till saknad af serskildt stadgande i ämnet uti gällande bevillnings-förordning, icke kunna bifallas, uti nådig proposition behagat fästa Rikets Ständers uppmärksamhet på billigheten deraf, att lämplig ersättning medelst viss procent å uppbörden eller på annat sätt blefve bestämd för den skeppsombudsmannen vid Stockholms sjömanshus uppdragna uppbörds- och redogörare-befattniug, med rättighet för sökanden att deraf jemväl för den förflutna tiden komma i åtnjutande.