Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Deremot inser Utskottet nogsamt angelägenheten deraf, att sådana föreskrifter meddelas, hvarigenom, utan förnärmande af den lofliga assignations-rätten, de missbruk kunna för framtiden förekommas, som serdeles under sednare tiden, tili allmänhetens skada och förlust, uppstått, såsom följd deraf, att en eller annan enskild tillåtit sig att å banken utställa iuvisningar, till beloppet vida öfverstigande den behållning, han der haft å räkning innestående.
I detta afseende och enär, enligt hvad Banko-fullmäktige yttrat, omförmälde missbruk torde, åtminstone i någon mån, föranledts af stadgandet i Banko-reglementets ofvanintagna 143 §, deri förutsättes att invisningar kunna å banken utfärdas med beräkning af omloppstid, synes det i första rummet vara nödigt, att berörde stadgande förändras och förbud meddelas för räkningshafvare i allmänhet att å Banken utställa invisningar å högre sammanräknadt belopp, än lian å räkningen har i behåll.
Men, efter Utskottets tanka, bör derjemte något medel utfinnas, hvarigenom det icke blifver möjligt att å banken ställde assignationer kunna bibehålla sig löpande i rörelsen och såmedelst antaga den, med detta slags kreditpapper icke någonsin afsedda egenskapen af myntrepresentativ.
Af denna natur äro lilväl icke de invisningar, som utställas af räkningshafvare, tillhörande någondera af de 3:ne första klasserna, och ej eller af räkningshafvare i 4:de klassen, enär tili denna sednare klass, förutom de under Stockholms stads styrelse hörande Embets-verk och kassor samt enskilda personer, som i behörig ordning redan anmält eller framdeles anmäla sig om upphörande med assignering å banken, ej hänföras andra än sådane allmänna inrättningar, välgörenhets-anstalter och konkurs-massor, om hvilka med full tillförsigt kan förutsättas att någon öfverassignering ej kommer i fråga.
Det är således endast att befara att invisningar med beräkning af omlopptid utställas af en eller annan räkningshafvare i 5:te klassen, uti hvilken klass uppföras alla på enskild vinst grundade stiftelser och bolagsföreningar samt alla enskilda personer med nyssberörde undantag; 40 Banko-Utskottets Utlåtande, N:o 44. och då orsaken dertill, att dylika invisningar kunna löpa såsom mynt i allmänna rörelsen, obestridligen är att återfinna deruti, att desamma utfärdas a ett lägre belopp, vanligen å 20 Rdr, och att till deni alltid användas tryckta eller graverade blanketter, anser Utskottet ändamålet böra bäst och säkrast vinnas om det stadgades, att 5:te klassens räkningshafvare ej finge begagna andra, än handskrifna invisningar och ej utfärda sådan å mindre belopp än t. ex. 200
Kdr banko, hvarigenom möjligheten af dessa invisningars cirkulerande såsom mynt i allmänna rörelsen otvifvelaktig! blefve tillintetgjord samt de nu så rättvist öfverklagade missbruken af enskilda assignations-rätten å banken afhulpne; vid hvilket förhållande det synes vara desto mindre behöfligt att föreskrifva, det ifrågavarande slags assignationer borde vara ställde till viss man, som deraf blefve en följd, att hvarje dylik assignation skulle af innehafvaren i banken qvitteras, hvilket komme att leda icke allenast till olägenheter för allmänheten, utan äfven till en alltför stor utsträckning af göromåien inom verket.
På grund af hvad nu anfördt blifvit, får Utskottet vördsamt hemställa, att 143 § i Banko-reglementet må erhålla följande förändrade lydelse samt tillägg: Mom. i. (oförändradt till den fjerde).
Alla under Stockholms stads styrelse hörande Embets-verk och kassor samt sådana allmänna inrättningar, välgörenhets-anstalter och konkurs massor, som begagna
Depositions-banken till förvarings-ställe, samt jemväl sådane inskilde, som antingen, innan folii-afgiften vidtog, behörigen anmält sig hafva upphört med assigneriijgen på banken, eller ock derefter fortfarande bibehållit elier upptagit ny räkning i Depositions-afdelningen, men framdeles göra anmälan om samma räknings upphörande samt insätta det mot utelöpande assignationer svarande belopp (från foiii-afgift befriade: de sistnämnde likväl ej förr än under året näst efter det anmälan om assigneringens upphörande blifvit gjord); till den femte (oförändradt).
Mom. 2. (oförändradt). Mom. 3.
Räkningshafvare vare ovilkorligen förbjudet att å banken utställa invisningar å högre sammanräknad! belopp, än han å räkningen har i behåll.
Banko-Utslcotlets Utlåtande, N:o 45. 41 Mom. 4.
Räkningshafvare, tillhörande 5:te klassen, får hädanefter icke å banken, utställa andra än handskrifna invisningar, å ett belopp af minst 200 Rdr banko.
Af Hrr L.
Bergman och P. J. Lagergren, som ansett
Assignationernas minimibelopp kunna bestämmas till 100 Rdr. N:o 45.
Ank. till Eip.-Utsk. den 7 Juni 1851, kl. 12 m.
Utlåtande j i fråga om bildande af en Kommitté för att uppgöra förslag till ordnande af Rikets finans- och pennin geväsende.
Uti en inom Utskottet vackt motion har Hr Nordenfelt, Johan Åke, föreslagit, att, oberoende af de beslut, som vid innevarande riksdag må komma att fattas ej mindre i afseende å frågan om supplerande af Privat-banker, för den händelse att en eller flera af dem skulle före nästa riksdag upphöra, än äfven i anledning af Banko-fullmäktiges uti 8 § af deras berättelse gjorda framställning, angående Banko-verkets reorganisation, Utskottet ville hos Rikets Ständer tillstyrka att en kommitté af sakkunnige män, valde dels ibland Bih. till R. S.
Prot. 1850—54. 6 Sami. 1 Afd. 16 Haft. B 42 Banko- Utskottets Utlåtande, N:o 45. fullmäktige i Rikets Sländers Rank och Riksgälds-kontor samt aktieegarne i nuvarande privatbanker, och dels af Banko-Utskottet, mätte bildas med uppdrag, l:o att i möjligaste måtto nogsamt undersöka Riks-bankens, Riksgälds-kontorets samt Privat-bankernas verksamhet och beroende af hvarandra, angifva felen och bristerna uti hvartdera af dessa penningeverks närvarande organisation, så väl inom hvarje verk serskildt, som äfven i allmänhet med afseende å de olägenheter ej allenast för staten, utan äfven för rörelsen, som anses kunna härflyta från nämnde verks och inrättningars samtidiga närvaro och fortsatta verksamhet, i enlighet med nu gällande reglementariska bestämmelser, samt att jemväl taga i betraktande redan bildade
Hypotheks-föreningars inflytelse på penningeväsendet; i hvilket ändamål Kommitterade skulle vara berättigade att från vederbörande auktoriteter och Embets-verk infordra och undfå de meddelanden, hvaraf kommitterade kunde vara i behof; och 2:o att upprätta förslag till reorganisation af finans-väsendet i sin helhet, d. v. s. af både Riks-bankens och öfrige penninge-verks styrelse och funktioner, med fästadt afseende å följande hufvudsakliga bestämmelser, nemligen: att endast Riksmynt må inom hela landet blifva gällande: att utvexling af silfver emot dylikt mynt fortfarande alltid må kunna medgifvas: att all line- och kreditiv-rörelse afskiljes från Riks-banken, som under vanliga förhållanden torde böra i metaller eller lätt realisabla förbindelser ega en den utelöpande sedelstocken motsvarande valuta; att nämnde rörelse deremot kunde bedi ifvås genom ett serskildt förvaltande verk med hufvud-kontor i Stockholm samt afdelnings-kontor i alla läns residens-städer, vid hvilka sednare kontor, likasom vid hufvudkontoret i Stockholm, upp- och afskrifnings-räkning borde öppnas med skyldighet att lämpa ränte-godtgörelsen efter den längre eller kortare tid insatta medel komma att blifva stående, samt att hvad serskildt fastighets-lån beträffade, dessa öfverfivttades till afdelnings-kontoren uti de provinser, der de hypothiserade fastigheterna voro belägna, och att sådana lån meddelades endast å lägre belopp för hvarje låntagare, hvarigenom ett större antal lån kunde utgå och sålunda mera allmänt komma den mindre jordbrukaren tillgodo; och borde
Kommitterade hafva afslutat sitt arbete så tidigt, att detsamma kunde till Rikets näst sammanträdande Ständer öfverlemnas.
Jemte protokolls-utdrag af den 30 sistledne April och 3 påföljde Maj har Utskottet fått emottaga ej mindre tvänne af motionären hos Högloll.
Itidderskapet och Adeln afgifna anföranden, innefattande närmare utveckling af ofvanomförmälda förslag, än äfven åtskilliga ledamöters inom bemälda Riksstånd deraf föranledda yttranden. Banl;o-Utskottcts Utlåtande, N:o 45. 43
Vid den utveckling motionären gifvit åt förslaget, har han, bland annat, fästat uppmärksamhet å det i Revisions-berättelsen öfver verkställd granskning af Riksgälds-kontorets styrelse och förvaltning för år 1819 (sidorne 75—76) anförda förhållande, att på samma gång sorn Ranko-fullmäktige inskränkt en del af Riks-bankens låne-rörelse i ändamål att ej vidare öka den utelöpande sedel-stocken, hade Riksgälds-kontorets fullmäktige tillhandahållit allmänna rörelsen ett kontant belopp, öfverstigande den summa, som Bankofullmäktige velat, rörelsen betaga, hvarigenom dessa penningeverk, båda med lika stöd af de för dem hvartdera serskildt gällande reglementariska föreskrifter, motarbetat hvarandras afsigter, ett förhållande, som enligt motionärens tanke, äfven i sin mån ådagalade omöjligheten, under närvarande omständigheter af de financiella ärendernas planmässiga behandling.
Härtill borde enligt motionärens förmenande, läggas den allmänna klagan, som från låntagares sida förspordes öfver Privat-bankernas ojemna penninge-rörelse; olägenheterna så väl af Privat-bankernas mångfaldiga olika sedelsorter, jemte lättheten att dessa efterapa och förfalska, som ock deraf att dessa bankers sedlar icke emottagas i kronans uppbörder, ehuruväl desamma utgöra det allmännast gångbara myntet, hvarigenom sednare delen af Regerings-formens 72 § kunde anses vara till anda och mening upphäfven, samt ändteligen det allmänna misstroende för Rikets financiella förhållanden, som mäste hos utländningen uppstå vid betraktande deraf, att det öfver hela landet, gängse myntet icke vore gällande i statens liqvider, hvilket såsom föranledande en minskad cirkulation af dessa sedlar i utlandet, medförde förlust för så väl staten, som de enskilde Rankbolagen.
Från dessas sida åter klagades öfver den af Rikets Ständer vidtagna inskränkning i bankernas frihet att utgifva sedlar å mindre valörer, genom hvilken inskränkning berörde inrättningar, efter all sannolikhet, sattes ur stånd att fortsätta en rörelse, som obestridligen genom ökadt förlags-kapital och lättad penningetillgång höjt industrien samt kommit alla näringar till godo på samma gång, som man måste erkänna att
Privatbankernes rörelse hvilande på så säkra grunder, att den endast kunde rubbas genom en af öfverdrifven farhåga föranledd allt för hastig inlösen af deras utelöpande sedelstock.
Till afhjelpande af dessa och öfriga olägenheter vore det Rikets Ständers pligt att vidtaga erforderliga åtgärder, så att det allmännas gagn och båtnad befrämjades utan åsidosättande af de enskilde bankernes rättvisa anspråk på fortsatt fördel af den penninge-rörelse, de öppnat, och utan förminskande af det nu tillgängliga låne-knpitalet, som under flere år ingått i den allmänna rörelsen och hvaraf denna hade behof till fortfarande utveckling och 41 Banko-Utskottets Utlåtande, N:o 45. förkofran; men då hvarje delvis verkstäld förändring i afseende å de financiella förhållandena, när frågan rörde en genomgripande reform af desamma, endast skulle leda till ytterligare inveckling och försvåra denna frågans ändamålsenliga lösning, samt Banko-Utskottets tid icke kunde medgifva eller dess sammansättning befordra utarbetande af förslag till sådana allmänna bestämmelser, som för en dylik reform voro af nöden, syntes ändamålet bäst komma att vinnas på den väg motionären uppgifvit, eller medelst bildandet af en kommitté, som med erforderlig sakkännedom och insigt om förhållanderna uppgjorde ett fullständigt förslag till reglering af Rikets financiella angelägenheter.
Utskottet har, vid detta ärendes behandling, ansett sig böra i minnet återföra hurusom Banko-Utskottet, uti 56 § af dess vid 1844—4845 årens riksdag afgifna utlåtande N:o 44, tillstyrkte Rikets Ständer bland annat att hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det Kongl. Maj:t täcktes i nåder utse en kommitté, hvilken finge sig uppdraget så väl att undersöka och utreda den allmänna penningeställningen och kreditförhållandena inom riket samt huru befintliga allmänna låneinrättningar derpå verkade, som ock att, på grund af en sådan undersökning och utredning, före Rikets Ständers nästinträffande sammanträde, upprätta förslag ej mindre till de förbättringar härutinnan i allmänhet, hvilka ansågos lämpliga och ändamålsenliga samt kunde åstadkommas, än äfven serskildt till organisation af sådana inrättningar, som i eller utan förening med Rikets Ständers Bank och utan rättighet till egen sedel-emission, skulle kunna suppleera de Privat-banker, hvilka före 1849 års utgång kunde komma att upphöra, eller icke hos Kongl. Maj:t i underdånighet begärde ny oktroy på grund af den Privat-bank-lag, som af Kongl. Majit och Rikets Ständer blefve gillad och antagen.
Som likväl 2:ne Riks-stånd afslogo Utskottets berörde hemställan, föranledde densamma icke till vidare åtgärd.
A'id sistförtlutne riksdag åter beslöto Rikets Ständer, med bifall till Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottens tillstyrkande i betänkandet Nio 18, att hos Kongl. Majit göra underdånig framställning i fråga om Privat-bankernas framtida upphörande; och uti den derom atlåtna underdåniga skrifvelse £se Exped.-Utskottets förslag
Nio 122} anfördes, att Rikets Ständer voro af den tanke, att Privat-bankerne i deras närvarande skick icke lemnade de för rättigheten till idkande af en så vidsträckt penningerörelse nödiga garantier, samt att, i följd häraf, oktroyer för inrättande af dylika Banker hädanefter icke borde beviljas, men att Rikets Ständer likväl icke förbisett nödvändigheten deraf, att till bedrifvande af den penningerörelse, Privat-bankerne utöfvat, andra för ändamålet mera lämpliga åtgärder vidtagas, på Banko-Utskottets Utlåtande, N:o 45.
45 det omförmälde Bankers verksamhet, då de för dem meddelade oktroyer löpte till ända, måtte, utan mehn för det allmänna, kunna upphöra; hvadan Rikets Ständer i underdånighet anhöllo dels att Kongl. Maj:t i nåder täcktes låta utarbeta och för Rikets Ständer vid innevarande riksdag framlägga förslag om åtgärders vidtagande, hvarigenom penningerörelsen i landet på säkrare och mera bestående grunder måtte kunna så ordnas, att vid de stadgade oktroy-tidernas slut Privat-bankerna, utan olägenhet för det allmänna, kunde upphöra, dels ock att undertiden till denna riksdag oktroyer för nya Privat-banker ej måtte meddelas.
Något förslag i nyssnämnde syftning har emedlertid icke, vid nu pågående riksmöte, blifvit från Kongl. Maj:t till Rikets Ständer aflåtet, och ej eller äro några förändringar i afseende å Riksbankens, Riksgälds-kontorets, Hypotheks-föreningarnes eller Privat-bankernes rörelse och förvaltning vidtagne, till afhjelpande af de olägenheter, som kunna anses härflyta från dessa inrättningars nuvarande, utan allt egentligt samband med hvarandra, fortgående verksamhet.
Dessa, här ofvan närmare antydda olägenheter, torde likväl vara af beskaffenhet att kunna ganska menligt inverka på så väl de särskilda penninge-verkens förmåga att fullgöra sina förbindelser, som penninge-ställningen i allmänhet.
Dertill kommer att, efter sistförflutne riksdag, inom landet bildat sig nya Hypotheks-föreningar, hvilka inrättningars, jemte de förut varande Hypotheks-föreningarnes låneoperationer å utrikes ort redan utöfvat och än vidare måste medföra synnerligt inflytande å rikets financiella förhållanden.
Behofvet af ett, efter noggrann undersökning och utredning af allmänna penninge-ställningen och kredit-förhållandena uppgjordt förslag till en sådan reglering af rikets hela finans- och penninge-väsende, att med realisationens betryggande allmänna rörelsen äfven må underlättas, framstår derföre, enligt Utskottets åsigt, i vida högre grad nu än tillförene; och torde ett dylikt förslags afgifvande till rikets näst sammanträdande Ständers pröfning vara destomera angeläget, som Privat-bankernes nuvarande oktroyer icke långt derefter löpa till ända, hvadan rätta tidpunkten synes vara inne för vidtagande af de förberedande åtgärder, som för ändamålets befrämjande påkallas.
I detta afseende, och då Utskottet delar motionärens åsigt att ett arbete af den omfattande och vidlyftiga beskaffenhet, som det förevarande, icke lärer, under en riksdag, kunna nöjaktigt utföras, har Utskottet ansett det vara lämpligast om, för förslagets uppgörande, en komité af Kongl. Maj:t i nåder tillsattes, hvilken komité, bildad af i dy Bih. till R.
Prot. 1850—51. 6 Sami. 1 Afd. 16 Haft. 7 46 Banko-Vt skottets Utlåtande, N:o 4b. lika ämnen erfarne och sakkunnige män, torde bäst blifva i tillfälle att på ett tillfredsställande sätt utföra detta maktpåliggande uppdrag.
Utskottet får, till följd häraf, vördsamt hemställa, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, det Kongl. Majt täcktes i nåder utse en komité, som får sig uppdraget att utarbeta fullständigt förslag till ordnande af rikets finans- och penningeväsende i sin helhet, samt att berörde förslag måtte till rikets näst sammanträdande Ständer öfverlemnas.
STOCKHOLM, TRYCKT HOS N. MARCUS, 1851. Banko-Utskottets Utlåtande, N:o 40, \
Hfso Mi.
Ank. till Exp.-Utsk. d. IG Juni 1851, kl. 5 e. m.
Utlåtande, i anledning af väckt fråga om ett för andr adt sätt för inlösen af Riksgäldskontorets kopparskiljemyntspolletter.
Från Vällofliga Borgareståndet har Utskottet emottagit en af Herr C. C. Hörnstein väckt motion, innefattande förslag till förändring af åtskilliga föreskrifter i nu gällande Banko-reglemente, uti hvilken motion Herr Hörnstein, bland annat, yttrar: ”Imellan Banken och Riksgäldskontoret är visserligen en ringa sak, angående kopparpolletter, men som räckt sedan 1823 och derför synes vara förtjent af ett slut.
Den fond, som Banken afsatte för deras inlösen, är nu något öfver 72,000 r:dr banko, hvaremot Banken godtgör sig polletternas kopparvärde, cirka 54,000 r:dr, såsom en fordran hos Riksgäldskontoret, när en gång dessa slantar blifva inlösta, hvilket väl aldrig lärer inträffa.
Saken synes enklast uppgöras, om Banken får emottaga, uti sina kassor, dessa polletter efter sin prägel, liksom annat kopparmynt, så att Riksgäldskontoret från deras invexling befrias, och affären verken emellan qvittas.
En del af litt. a) och 4 morn. i 122 § samt hela 150 § i reglementet skulle då komma att derur försvinna.”
Till närmare utredning, angående tillkomsten af Bankens skyldighet alt inlösa Riksgäldskontorets koppar-skiljemynts-polletter, torde det tillåtas Utskottet att i minnet återföra innehållet af reglementariska föreskrifterne härutinnan.
Uti 4 art. 3 afd. 9 § af 1823 års Banko-reglemente stadgades, som följer: ”Den summa af kredit-sedlar, reducerade till bankomynt genom J:dels afdrag, hvilken den 31 December 1823, enligt Riksgäldskontorets räkenskaper är utelöpande, skall, efter Bih. till R.
Prot. 1850 § 185!. 6 Sami.
I Afd. 77 Haft. \ 2 Uanko-Utskottets Utlåtande, N:o 46. derom från Riksgäldskontoret erhållen uppgift, medelst assignation af Lånebanken uppföras, såsom en för Riksgäldskontoret tillgänglig behållning eller avance från 1824 års början, på en serskild räkning, sorn i och för liqviden om kreditsedlar, i Vexelbanken öppnas.
Uppå denna räkning eger Riksgäldskontoret ej att utställa in visningar för andra behof, än till kredit-sedlars inlösen; likasom det för utvexlade kredit-sedlar till kontoret inflytande bankomynt ovilkorligen skall på samma räkning insättas, så att dess saldo alltid jemt uppgår mot den utevarande riksgälds-sedelstockens belopp i bankomynt efter realisationsgrunden.
Detta saldo bör följaktligen, till förekommande af missförstånd och irringar vid beräkning af rörelse-kapitalet, finnas, äfven uti Bankens generela hufvudslut, afskiljdt från den öfriga vexel-bankoskulden.”
Vid 1828—1830 årens riksdag blef, med anledning af Banko-utskottets memorial N:o 119, denna föreskrift ändrad till följande lydelse, intagen i 4 art. 3 afd. 7 § af 1830 års Banko-reglemente: ”Uppå den serskilda räkning, som, enligt Rikets Ständers beslut vid 1823 års riksdag, finnes för Riksgäldskontoret öppnad i vexelbanken, till inlösen af kredit-sedelstocken, derunder koppar-polletterna inbegripna, eger ej Riksgäldskontoret alt utställa invisningar för andra behof, än till kredit-sedlars inlösen, likasom det för utvexlade kredit-sedlar till kontoret in fly lande bankomynt ovilkorligen skall på samma räkning insättas; så att dess saldo alllid jemnt uppgår emot den utevarande riksgälds-sedelstockens belopp i bankomynt, efter realisationsgrunden, koppar-polletterna derunder inberäknade, utaf hvilka de. som tilläfventyrs i vexling inflyta, skola tili Banken lefvereras.
Detta saldo bör följaktligen, till förekommande af missförstånd och irringar, finnas, äfven i Bankens generela hufvudslut, afskiljdt från den öfriga vexel-banko-skulden.” Uti Bankoreglementet af år 1835 återfinnes under § 163 detta stadgande, endast i sa måtto förändradt, att följande ord äro derifrån uteslutna, nemligen: “likasom det för utvcxlade kreditsedlar till kontoret inflytande bankomynt ovilkorligen skall på samma räkning insättashvarefter föreskriften sådan den lyder i omförmälda 163 § blifvit oförändrad bibehållen, intilldess, på grund deraf att preskriptionstiden för inlösen af Biksdäldskonlorets kreditsedlar lupit till ända, densamma, enligt beslut vid sednaste riksdag, sålunda förändrades, som 150 § i nu gällande Bankoreglemente utvisar, hvilken innehåller: Banko-Utskotte/s Utlåtande, N:o 46.
, 3 “Uppå den i Depositions-afdelningen varande räkning för kopparskiljemynts-polletternas inlösen, ager ej Riksgälds-konloret att utställa invisningar för andra behof, än till infriande af nämnde polleter, utaf hvilka de, som tilläfventyrs i växling inflyta, skola till Banken lefvereras.”
Till åtlydnad af stadgandet i 1823 års Banko-reglemente insattes, vid 1824 års början, på den i förra Vexel-banken öppnade nya räkning ett belopp af Banko 4,025,095: 39, — Häraf hade till och med 1845 års utgång, då preskriptionstiden för inlösen af Riksgälds-kontorets kreditsedlar löpte till ända, blifvit infriade dylika sedlar samt kopparskiljemyntspolletter till en summa af 3,672,396: 30, 2. hvadan behållningen vid 1846 års början allenast utgjorde . 352,699: 2, 10. hvilken behållning under sistberörde år ytterligare minskades med . . . 278,483: 35, 4. deruti inberäknadt det öfverskott, som efter preskriptionstidens slut, till Bankens vinsträkning Öfverfördes, eller 275,245 r:dr 46 sk., så att behållningen uppgick till . 74,215: 15, 6. jemnt motsvarande kopparskiljemynts-polletternes återstod vid 1846 års slut.
Genom sedermera skedda assigneringar å denna räkning har dess saldo ytterligare nedgått och utgjorde, vid slutet af nästlidet år 72,252: 28, 10. hvaremot Banken såsom fordran tillgodoförde sig kopparvärdet uti de utelöpande skilje mynts-polletterna med 54,465: 29, 3. i följd hvaraf endast skillnaden B:ko r:dr 17,786: 47, 7. skulle komma att, i mån som kopparpolletterna inväxlas, af Banken ytterligare utbetalas.
Utskottet sålunda anfört, torde det befinnas, att
Banken af egna medel afsatt den fond som erfordrades för inlösen af Riksgälds-kontorets, vid 1823 års slut utelöpande kreditsedlar och kopparskiljemynts-polletter.
Såsom fordran hos Riksgälds-kontoret balanserar Banken i räkenskaperna, inom linienr 3,693,192: 9, 2., hvilken summa tillkommit sålunda, att ifrån det primitift afsatta beloppet blifvit afräknadt ej mindre kopparvärdet å Riksgälds kontorets polletter, utan äfven de banko r:dr 275,245: 46 sk. hvilka efter utgången af preskriptionstiden för Riksgäldssed - 4 Banko-Utskottets Utlåtande, N:o 46. larnes inlösen, öfverfördes såsom en tillfällig vinst och betraktades som en afbetalning uta Riksgälds-kontoret å skulden till Banken, i och för kreditsedlarnes inlösen.
Ehuru omförmäide 275,245 r:dr 46 sk. jemte öfriga behållna vinstmedel, till åtlydnad af Rikets Ständers vid 1S47—1848 årens riksdag fattade beslut blifvit till Riksgälds-kontoret aflemnade; och ehuru i Ranken således numera icke finnes någon serskildt afsatt tillgång för infriande af Riksgäldssedlar, sorn, efter preskriptions-tidens utgång i Riksgäldskontoret företedda, ansetts böra inlösas; enär å räkningen för kopparskiljemynts-polletteruas infriande