Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jemlikt Rikets Ständers föreskrifter hafva ock de särskilda förbindelser, som utgifvits för odlings-lån, efter fullbordade arbeten och skedda anteckningar i jordeböcker, blifvit vederbörande återställda, hvilket uppenbarligen haft sin grund uti förutsättning om den personliga ansvarighetens öfverflyttning på de hemman, hvilka, sedan lånen kommit dem till godo, ansetts kunna, för återgäldande af hvad Staten förut lemnat, under någon tid bära och påläggas en högre skatt til!
Staten, än den vanliga; börande dermed alla tvifvel om betydelsen af de i Kungörelserne förekommande orden »såsom ett hemmanet under sålunda bestämdt antal år åliggande allmänt onus» förfalla.
Med allmänt onus å hemman förstås åter sådan afgäld af fast egendom, som Kronan tillkommer; och denna afgäld utgår ur egendomen med den förmånsrätt, som bestämmes i 6 §. af 17 kap. Handels-Balken.
Då emellertid en, angående betydelsen af omförmälda ord, afvikande mening inom lagskipningen gjort sig gällande, synes lagstiftningens mellankomst nödig för undanrödjande af den osäkerhet, som en fortsatt tillämpning af samma mening kunde komma att medföra.
Och hafva derföre Rikets Ständer, för sin del, beslutat en författning, hvarigenom förklaras: att, då lån utaf allmänna medel för beredande af odiingsföretag medelst utdikningar eller vattenaftappningar, likmätigt Kongl. Kungörelserne den 13 Juni 1845 och den 3 November 1848, blifvit i jordebok antecknadt, eger Kronan för de årliga afbetalnings- och ränte-beloppen lika rätt i det hemman, hvilket lånet blifvit påfördt, som för annan afgäld eller ränta af fast egendom, efter thy i 17 kap. 6 §.
Handels-Balken sägs.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 2 Dec. 1854.
Presle-Ståndet den 3 — — Borgare-Ståndet den 3 — — Bonde-Ståndet den 4 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående lag för enskilda banker, hvilka utgifva egna kreditsedlar.
(Banko- och Lag-Utslcns Bet:den N;ris 1 och 2 samt Banko-Utsk:s Bet:de N:o 91.) S. A. K.
Sorn Rikets Ständer anse lagstiftningen för enskilda banker, hvilka utgifva egna kreditsedlar, böra uti en enda lag sammanföras, samt alt derför alla för så beskaffade Expeditions-Utskoltets Förslag till underd.
Skrifvelse, A':o 217.
687 banker hittills gällande föreskrifter böra upphäfvas, och endast för de nu redan oktroyerade bankerna, under den återstående oktroytiden, eller intilldess de anmäla sig att efter den nya lag, som kan varda i nåder utfärdad, få bedrifva sin rörelse, fortfarande gälla, hafva Rikets Ständer för sin del beslutat att, med upphäfvande af Kongl. Kungörelsen den 9 Januari 1846, angående enskilda banker, hvilka utgifva egna kreditsedlar, och Kongl. Förordningen den 6 Oktober 1848, angående vissa lagbestämmelser med afseende på enskilda banker, må utfärdas en så lydande B stuf för enskiida hanker, hvilka utgifva egna kreditsedtar. §• 1.
Enskilde, som förena sig i bolag, för att bedrifva bankrörelse med egna tryckta elier graverade förbindelser, kallade kreditsedlar, eller med hvilken annan benämning sorn helst, skola om Konungens nådiga tillstånd dertill sig anmäla samt vid ansökningen bifoga uppgjorda bolagsreglor och utlåningsreglemente, efter granskning hvaraf och pröfning tillika, huruvida bankinrättningen kan vara för landet nyttig, Konungen fattar sitt nådiga beslut i fråga om det sökta tillståndet, hvilket icke i något fall beviljas för längre tid än tio år, och, när det meddelas, är förenadt med det vilkor, att hvad här nedan stadgas, varder noggrann! iakttaget. §. 2.
Till bankbolags stiftande erfordras minst tretio namngifne delegare; äfvensom en teckningssumma eller grundfond af minst 666,666 Riksdaler 32 skillingar banko, motsvarande 250,000 Riksdaler silfver.
Vid pröfning af bolagsreglorna bestämme Konungen det högsta belopp, hvarutöfver leckningssumman ej får gå. §. 3.
Enskild bank eller dess afdelning får endast i stad inrättas. §. 4.
Bankbolaget lyder under Rådstufvurätten i den stad, der bankens hufvudkontor är beläget. §. 5.
Delegarne i bolaget böra inom sig utse en ansvarig och efter bolagets godtGnnande afsättlig direktion, för att, enligt utfärdad instruktion och under sådan kontroll af offentlig myndighet, som i denna lag stadgas, banken förvalta samt i alla mål för bolaget lagligen tala och svara. §. 6.
Bolagsreglorna, genom hvilka delegarne skola sig inbördes förbinda, böra dessutom innefatta öfverenskommelse och stadganden i följande ämnen: 688 Expeditions-Vlskottets Förslag lill underd.
Skrifvelse, N:o 2/7. a) oin beloppet af teckningssumman eller grundfonden och dess fördelning i lotter; b) om antalet af direktionens ledamöter, hvilka vid hufvudkontoret böra vara minst fern; c) om liden och sättet för revisionen, som årligen skall förrättas, och revisionsberättelsens kungörande i allmänna tidningarne; d) om (iden för ordinarie bolagsstämma, som minst en gång hvarje år skall hållas, vilkoren för sammankallande af extra bolagsstämma, så ock om röstberäkningen; e) om sättet för ändring i bolagsregiorna; f) om sättet för utlåningen och om kreditivrörelsen, samt g) om deposition på upp- och afskrifningsräkning. §• 7. Mom. 1.
Af grundfonden skola minst 25 procent i rikets gällande mynt inbetalas, på sätt i 8 §. litt. c. bestämmes.
Såsom säkerhet för den öfriga delen af grundfonden må begagnas rikets gällande mynt, kontrolleradt guld och silfver, fastighels-inteckningar samt all männa verks och inrättningars räntebärande obligationer; dock alt inteckning ej anlages till säkerhet för högre belopp, än den inlecknade fastighetens taxeringsvärde för det i bankens bolagsreglor bestämda år, ej heller räntebärande obligation för högre belopp, an det, hvartill den utan särskildt ställd borgen i Rikets Ständers bank, enligt gällande bankoreglemente, belånas.
Säkerheten godkännes af delegarne, efter pröfning, den Konungens Befallningshafvande, eller den han i sitt ställe förordnar, bör öfvervara, med rättighet och förbindelse att dervid göra anmärkning, om skäl förefinnes. Mom. 3.
Samma rättighet lillkomme ock Konungens Befallningshafvande, eller den hans ställe företräder, vid pröfning af säkerhetshandling, som inlemnas lill utbyte emot annan handling eller kontanta medel, när sådant utbyte af en eller annan orsak blifvit af bolaget beviljadt. Mom. 4.
Enskild banks loltbref må icke såsom hypolhek för grundfond i sådan bank antagas.
Ej må insatt grundfond genom utdelning minskas så länge bankens rörelse fortfar och vid rörelsens upphörande ej i vidstäcktare mån, än att återstoden fullt motsvarar beloppet af bankens utelöpande och gällande förbindelser af alla slag. Mom. 6.
Hvad till grundfonden enligt 2 mom. hörer bör i Landtränteriet eller å säkert ställe i den stad, der bankens hufvudkontor är beläget, nedläggas uti kassakista med särskilda lås, hvartill direktionen samt ett af Konungens Befallningshafvande utsedt ombud hafva hvar sin nyckel. §• 8.
Förr än banken öppnas och träder i verksamhet skall inför Konungens Befallningshafvande styrkas: a) att inför Rådstugurätten blifvit i hufvudskrift förevisad och uti inteckningsprotokollet ordagrannt intagne så väl den af Konungen utfärdade lillslånds-resolutionen, som ock bolagsregiorna, samt alt rätten, på bolagets bekostnad, låtit i allmänna tidningarne införa kungörelse om det ingångna bolaget; b) att uppgift på bolagets delegare blifvit ej allenast aflemnad till samma rätt och uti intecknings-protokollet intagen, utan ock i allmänna tidningarne kungjord; c) att Expedilions-l)(skottets Förslag till underd.
689 c) att till banken blifvit inbetald minst hälften af det i 7 §.
1 mom. bestämda tillskott i rikets gällande mynt, äfvensom att handlingar, hvilka bolaget efter pröfning godkänt, äro hos banken aflemnade till säkerhet derför att återstoden af samma tillskott varder inom ett år i banken insatt; d) att hvad som, enligt nästföregående §., utgör säkerhet för den öfriga delen af grundfonden, blifvit till banken inlemnadt och i föreskrifven ordning godkändt.
Då förändring med delegarne i bolaget inträffar, skall uppgift derom efter hvarje bolagsstämma aflemnas till Rådstugurätten, för att i dess intccknings-protokoll intagas samt i allmänna tidningarne kungöras. §• 9. Mom. 1.
Enskild banks tryckta eller graverade kreditsedlar elier under annan benämning utgifna förbindelser, hvari ränta ej är utfäst, skola vara ställda till innehafvaren att vid anfordran inlösas, och må ej lyda å mindre belopp än 3 riksdaler 16 skillingar banko, motsvarande 1 riksdaler 12 skillingar silfver.
Enskild banks till innehafvaren eller viss man eller ordres ställda förbindelser, hvari ränta är utfäst, må ej lyda å mindre belopp än 333 riksdaler 16 skillingar banko. Mom. 3.
Depositionsbevis, stäldt till viss man, skall innehålla att öfverlåtelse af detsamma hör, till nya egarens säkerhet, i banken anmälas. §• 10. Mom. 1.
Sådana kreditsedlar eller förbindelser, som i 9 §. 1 mom. omförmälas, skola utfärdas på blanketter, hvilka anskaffas af de enskilde bankerne och skola för alla dessa banker vara lika till valörer, samt för samma valör vara af lika storlek, på sätt Konungen närmare bestämmer.
Innan sedlarne utgifvas skall bolaget hos Konungens Befallningshafvande styrka, att uppgift på de personer, hvilka komma att sedlarne underskrifva, blifvit i allmänna tidningarne införd.
Vid ombyte af nämnde personer styrkes på enahanda sätt, att ombytet blifvit i allmänna tidningarne kungjordt. §. 11.
Ej må enskild bank utgifva sådana tryckta eller graverade kreditsedlar, som i 9 §. 1 mom. omförmälas, eller invisningar å Rikets Ständers bank till större samman lagdt belopp, än som motsvaras af: l:o) behållningen i enskilda bankens egna kassor af rikets gångbara mynt i silfver eller sedlar; 2:o) återstoden af depositionen i Rikets Ständers bank; 3:o) sådana bolagets odisponerade tillgångar i guld och silfver samt hvpothek, som i 7 §. nämnas, bankens egna lånehandlingar sålunda härvid icke inberäknade; och 4:o) innehafvande säkerhetshandlingar för lemnade kassakreditiver, i den män dessa anlitas, dock härför icke till större belopp än 50 procent af bankens hela grundfond.
Derest, genom växling eller af annan orsak, det sålunda bestämda förhållandet skulle komma att rubbas, åligge det banken att inom en månad, hafva detsamma återstäldl.
Bih. till ri.
Prat. i8Sd & i8Si. 10 Sami. 1 Afd. 87 690 Expeditions-Otskottets Förslag till underd.
Skrifvelse, N:o 217. §• 12.
Vid utlåning ege enskild bank, då räntan ej är utfäst högre än efter fem för hundradet om året och utlåningen ej är ställd på längre tid än sex månader, att vid lånets utgifvande afdraga ränta för hela lånetiden.
Betalar låntagaren ej å förfallodagen, erlägge derefter, tilldess betalning sker, ränta efter en half för hundradet i månaden; börande lagsökning inom en månad från förfalloliden anställas.
Vid fordringars utsökande njute enskild bank samma rätt till handräckning, som för Rikets Ständers diskontverk nu är eller framdeles varder beviljad. §• 13.
Enskild banks lotlbref må icke uti sådan bank belånas. §• 14.
Enskild bank ege ej drifva handel med annat än guld och silfver, in- och utrikes växlar samt allmänna räntebärande papper. §. 15.
Enskild bank må ej ega annan fastighet, än som för bankrörelsens bedrifvande är behöflig, men vare oförhindrad att inropa pantsatt eller utmätt, så väl fast som lös egendom, hvilken ulbjudes på auktion, då bankens rätt dervid kan vara i fråga; dock bör sådan egendom, hvarmed banken enligt 14 §. icke eger drifva handel, åter försäljas så snart det utan förlust för banken ske kan. §. 16.
Uti den revision, som i 6 §. omförmäles, ege Konungens Befallningshafvande eller ett af honom förordnadt ombud deltaga. §. 17. Efter hvarje qvartals slut skall direktionen, i närvaro af Konungens Befallningshafvande eller hans ombud, uppgöra och sedermera ofördröjligen till Konungen insända öfversigt af bankens ställning, upprättad enligt formulär, som af Finans-departementet meddelas.
Konungens Befallningshafvande må derjemte, äfven under tiden mellan qvartals-uppgifterne, af direktionen äska upplysningar om bankens tillstånd.
Likaledes skall direktionen vara förbunden att, när som helst, hålla bankens räkenskaper och handlingar tillgänglige för den undersökning, som Konungen kan finna för godt låta anställa.
Dock få icke i något af de i denna eller nästföregående §. omförmälde fall enskildes förhållanden till banken för allmänheten yppas. §• 18.
Delegare i enskild bank svaren, en för alla och alla för en, för uppfyllandet af bankens alla förbindelser, pä sätt och i den ordning här nedan stadgas.
Skrifvelse, N:o 2/7. 691 8- 19.
Derest ej enskild bank med rikets metalliska mynt eller sådana sedlar, sorn lika med mynt i riket gälla, vid anfordran inlöser sina i §.
1 omförmälda förbindelser; eller ock, derest af enskild bank utfärdad invisning å Rikets Ständers bank vid uppvisandet derstädes, i anseende tili bristande behållning, icke inlöses, åtnjute borgenären af den enskilda banken högsta lagliga ränta från den dag, dä betalning af kreditsedel, förbindelse eller invisning vägrad blifvit, intilldess inlösning åter vidtager.
Vare det ock, när banken sålanda brustit i betalning, hvar och en af bankens borgenärer obetaget att väcka fråga om bankens försättande i konkurstillstånd, derom anmälan göres hos Konungens Befallningshafvande, som genast undersöker bankens ställning.
Gitter direktionen då ej visa, att den intråffade oförmågan härrört af en redan öfvergåbgen tillfällighet och att banken alla sina borgenärer förnöja kan, åligge det Konungens Befallningshafvande att låta inställa bankrörelsen och öfverlemna målet till domstol.
Morn. 8.
Uti enskild banks konkurs skall, å bankens kreditsedlar och andra i och för den egentliga bankrörelsen utgifna förbindelser, högsta lagliga ränta å de förra, och å de sednare ränta till det belopp, som i hvarje fall utfäst blifvit, utgå från den dag, då offentlig stämning beslutes, tilldess inlösen åter vidtager. §• 20.
För fordran hos bankbolag skall bolaget i första rummet sökas.
Är fordringen .genom utslag fastställd, och får borgenär ej betalning af bolaget, då må på grund af samma utslag utmätning ske hos den af bolagsmännen, borgenären Feist vill. §. 21.
När konkurs inträdt, har bolaget förverkat den till bankrörelses bedrifvande erhållna tillåtelse. §. 22. Mom. 1.
Ej må bankdelegare, hans arfvingar eller sterbhusdelegare vara berättigade att under bolagstiden träda från bolaget eller sin lott å annan person öfverlåta, med mindre bolaget dertill samtycker och det i 2 §. stadgade minsta antal delegare derigenom icke understiges. Mom. 2.
Då delegare från bolaget afgår eller ny delegare deruti inträder, skall uppgift derom efter hvarje bolagsstämma aflemnas till Rådstugurätten, för att i dess intecknings-protokoll intagas samt i allmänna tidningarne införas. §. 23. Mom. 1.
Förordningen den 13 Juni 1800 för skuldfordring i allmänhet bestämda preskriptionstid af tio år ege ej rum i afseende på enskild banks krcditscdlar; ej heller skall bevakning deraf, enligt konkurslagen, erfordras i sådan 692 Expedilions-Utskoitets Förslag till underd.
Skrifvelse, M-o 218. banks konkurs eller i anledning af årsstämning, som vid bolagets upplösning må utfärdas å dess borgenärer. Mom. 2.
När bolaget upplöses eller råkar i konkurstillstånd, vill Konungen, uppå anmälan derom, genom allmän kungörelse förelägga en hvar, som någon den enskilda bankens kreditsedel innehafver, att, vid förlust af all betalningsrält, sedeln till inlösen i samma banks hufvudkontor uppvisa inom två år från kungörelsens datum; börande kungörelsen under hvartdera af de två åren två gånger frän predikstolarne uppläsas. §• 24.
Finner Konungens Befallningshafvande vid den pröfning, hvarom i 7 §. förinäles, anledning till anmärkning, och varder rättelse icke vidtagen, eller har banken i ett eller annat afseende afvikit från de föreskrifter, som uti denna lag äro gifna eller i fastställde bolagsreglor öfverenskomne, åligge det Konungens Befallningshafvande att sådant anmäla hos Konungen, som då pröfvar, hvilka medel kunna vara att vidtaga för att tillhålla bankstyrelsen att det felaktiga rätta, eller huruvida, i svårare fall, banken gjort sig förlustig af det till bankrörelsens bedrifvande erhållna tillstånd.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 2 Dec. 1834.
Presle-Ståndet den 3 — — Borgare-Ståndet den 3 — — Bonde-Ståndet den 4 — . — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående ändringar och tillägg vid gällande föreskrifter i afseende på hemmansklyfning och jordafsöndring.
Besv.- och Ekon.Utskms Bet:de N:o 33.) S. A. K.
Med anledning af särskilda hos Rikets
Ständer framställda förslag tili förändring af de i E. K.
M:ts nådiga Förordning den 13 Juli 1853 stadgade föreskrifter angående hemmansklyfning och jordafsöndring, hafva, hvad först angår frågan om hemmansklyfning, Rikets Ständer, för att närmare fästa uppmärksamheten på den fördel, som tillskyndas innehafvare af mindre hemmansdelar derigenom, att undersökning angående Expeditions-Utskottets Förslag till anderd.
Skrifvelse, Nio 218.
693 besutenheten verkställes, då sådan undersökning är erforderlig, ansett i författningen böra införas ett nytt moment, angifvande äfventyret för underlåtenhet i berörda afseende; hvarjemte Rikets Ständer, till beredande af ytterligare trygghet i besittningen af utklufne hemmansdelar, trott det vara ändamålsenligt, att en viss preskriptionstid bestämmes, inom hvilken lösningsanspråk till sådana hemmansdelar bör af delegare inom samma hemmansnummer göras anhängigt; och få Rikets Ständer alltså härmedelst hos E. K.
M:t i underdånighet anhålla: att 8 momentet i 1 §. af nämnde förordning måtte erhålla följande förändrade lydelse: »Har Nämnden tillstyrkt klyfningen, då skall dervid förblifva, utan så är, att delegare i samma hemmansnummer, som klyfvas skall, vill lösningsanspråk väcka, i hvilket fall sådant anspråk skall vid domstol anhängiggöras innan laga stånd den utklufna hemmansdelen åkommit, eller, der lagfart ej eger rum, inom natt och år efter det undersökningen blifvit verkställd;» samt alt ett nytt moment mätte i slutet af omförmälda §. införas, så lydande: »Har sådan undersökning ej egt rum, der hemman undergått klyfning i mindre delar, än i allmänhet för orten utan undersökning är tillåtet, vare egarne af de utklyfne delarne fortfarande underkastade det lösningsanspråk, som, enligt 1 kap. 6 §. af Kongl. Förordningen den 19 December 1827, delegare i samma hemmansnummer är berättigad att framställa.»
Beträffande derefter frågan om jordafsöndring, så har förslag jemväl blifvit väckt om nedsättning i den för sådan afsöndring i allmänhet bestämda minsta areal af fyra tunnland; och ehuru Rikets Ständer hafva sig bekant, att nämnde egovidd flerstädes inom riket ej kan lemna ett hushåll nödtorftig utkomst, enär till afsöndrad lägenhet icke får användas odalåker eller äng utan, såsom det heter, duglig jord, samt Rikets Ständer, vid sådant förhållande och då, vid fråga om de vilkor, hvarunder afsöndring af jord bör i allmänhet lä ega rum, bland annat torde böra tagas i betraktande, huruvida den afsöndrade jordrymdens afkastning må kunna åtminstone i hufvudsaklig mån vara tillräcklig för innehafvarens och hans hushålls bergning, icke anse någon lör hela landet gemensam inskränkning i gällande fordringar på lägenhets vidd vara lämplig, äro dock Rikets Ständer nu, likasom vid 1840—-1841 årens riksdag, af den mening att, då jorden inom olika delar af landet är väsentligen till godhet skiljaktig och således af mycket olika värde, tillfälle bör, på samma sätt som i afseende å hemmansklyfning blifvit stadgadt, beredas lill erhållande al nedsättning i den bestämda mimmi-rymden för de orter, der, i anseende till lokala förhållanden, sådant kan linnas nyttigt och behölligt.
Genom ett dylikt medgifvande anse Rikets Ständer det mål kunna säkrast och utan våda uppnås, som med en vidsträcktare frihet uti ifrågavarande afseende åsyftas, nemligen att bereda lättare utväg än nu åt den tjenande och arbetande klassen på landet, att förskaffa sig egna bostäder, så att äfven mindre bemedlade personer af denna klass må kunna försätta sig uti en af husbönders och jordegares godtycke oberoende ställning och såmedelst säkrare åt sig och de sina förvärfva nödig utkomst.
M:t täcktes i nåder dels förordna, att för de orter i riket, der den för viss tid eller på lifstid afsöndrad lägenhet i 2 kap. 3 §. al 1827 års Förordning bestämda minsta jordrymd, i anseende till skiljaktiga förhållanden, kan undantagsvis tåla nedsättning, Konungens Befallningshafvande må ega att, efter samråd med sakkunnige män inom länet, derom lill K.
M:t afgifva underdånigt förslag, samt 694 Expeditions-Ulskotlets Förslag till underd.
Skrifvelse, N:o Si9. dels derefter för hvarje sådan ort bestämma och låta allmänligen inom länet kungöra den minsta rymd, hvartill afsöndring af jord må verkställas.
Dch godkändt hos Ridd. och Adeln den 2 Dec. 1834.
Preste-Ståndet den 3 — — Borgare-Ståndet den 3 •— — Bonde-Ståndet den 4— — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående vissa bestämmelser i afseende å inlösen af enkel bränvins-brunnings-redskap.
(Stats-Utsk:s Betrden N:ris 341 och 373.) S. A. K. Sedan Rikets Ständer, enligt §.
101 i det förslag till förordning angående vilkoren för bränvins tillverkning, hvilket med skrifvelse den 29 sistlidne November blifvit till E. K.
M.t i underdånighet öfverlemnadt, beslutat, att enkel bränvins-bränningsredskap, med eller utan mäskvärmare, må, till de delar densamma utgöres af koppar eller malm, för allmänna medel inlösas, med en tiondedels förhöjning utöfver det värde af gammal koppar och malm, E. K.
M:t bestämmer, samt att redskaps-egare, som vill sig af sådan förmån begagna, skall inom tre månader efter det den nya författning angående bränvins-tillverkning, om utfärdande hvaraf Rikets Ständer i underdånighet anhållit, trädt i verkställighet, redskapen anmäla å de möten, Kongl. Maj:ts Befallningshafvande för sådant ändamål utsätter, få Rikets Ständer, som uti ofvanåberopade underdåniga skrifvelse tillkännagifvit sin afsigt att särskildt sig i underdånighet yttra rörande tiden för ifrågavarande lösens utbetalande samt om de medel, hvaraf den borde utgå, nu i underdånighet anmäla, det Rikets Ständer beslutat, att stadgad lösen för den bränvins-brännings-redskap, hvilken till följd af de förändrade vilkoren för bränvins-tillverkning, i behörig tid och ordning till inlösen för allmänna medel aflemnas, skall af hvar och en dertill berättigad, uppå skeende anmälan, å vederbörande Landtränteri utfås sednast den 15 September nästa år, samt att härtill erforderliga medel, jemte de kostnader, som
Kronan kan komma att vidkännas för bränvins-pannornas emottagande, transporterande och försäljande m. m., skola, på Stats-kontorets reqvisition, från Riksgälds-kontoret utbetalas så tidigt, att den belöpande lösen kan vid berörde tid redskapens egare liligodokornma. Expeditions-Utskottets Förslag till underd.
Skrifvelse, N:o 22 0. 695
I sammanhang härmed få Rikets Ständer hos E. K.
M:t i underdånighet anhålla, att den bränvins-redskap, som blifver för allmänna medel inlöst, må, på det sätt E. K. M:t, efter vederbörandes hörande, kan linna lämpligast och med Statens fördel mest öfverensstämmande, varda för Statens räkning så tidigt försåld, att de inflytande försäljnings-medlen kunna användas i liqvid för nämnda redskap, så vidt sådant kan utan allt för stor olägenhet för Staten ega rum; börande förskottet, så väl för ofvctnnämnde inlösen, som för öfrige dermed förenade kostnader, Riksgälds-kontoret godtgöras dels af bränvins-bevillnings-medlen, i den mån desamma ingå till högre belopp, än som för den ordinarie statsregleringen påräknas, dels af försäljnings-medlen för bränvins-redskapen, allt efter som dessa medel inflyta.
Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 4 December 1854.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 2 Dec. 18S4.
Preste-Ståndet den 3 — — Borgare-Ståndet den 3 — — Bonde-Ståndet den 4 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående provision för debitering och redovisning aj afgifterna för bränvins försäljning.
(Särskilda Utsk:s Ret:dc N:o 29.) S. A. K. 1 likhet med hvad om debiterings- och redovisnings-procent för afgiften för tillverkning af bränvin blifvit af Rikets Ständer antaget och uti skrifvelse den 29 sistlidne November hos E. K. M:t i underdånighet anmält, hafva Rikets Ständer, i afseende på ersättning för uppbörden af den afgift, som, uti det med skrifvelse den 30 i samma månad till E. K.