Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Och, hvem vet, kanske första steget därvid togs mot framtida obestånd!
Hvad som dock utan öfverdrift kan påstås är, att skuldsättning alltid medför bekymmer, trassel och oreda.
Må vi därför vara nöjda äfven med mindre dyrbara gåfvor, hvilka kunna gifvas med gladt hjärta och lätt sinne, icke inleda våra närmaste i frestelse att gå längre, än hvad rätt och skäligt är, hvarigenom vi åsamka oss en svår skuld, som kanske sent eller aldrig kan gäldas!
Frida 1 et var i flyttningsveckan.
Kommissions- kontoren voro fullpackade af tjänstesö- kände utaf nära nog alla åldrar.
De stodo packade i ingångarna; och ända ut på gatan sträckte sig en kö af dem, som ej i tid infunnit sig och fått plats därinne i mottag- ningsrummet.
M ä n och kvinnor om hvart- annat.
Mustigt skämt hördes, råa knuffar utdelades.
Skratt, som skulle ljuda muntert, men som ofta lät som ett ångestskri.
™ Natten tillstundade.
platser!
C H U M A C H Till » Grabbens Gärde » sträcka de oftast sina vandringar.
D e gamla eller sjuka där lefva sitt tunga ensliga lif, i hvilket åsynen af de unga flickorna med sin kärleksfulla blomstergärd utgör veckans ljuspunkt.
antagliga Inskrifven medlem erlägger en årsafgift af tre kr.
oeh eger då tillgång till alla omnämn- da afdelningar äfvensom till de språkkurser, tillsvidare i engelska, som af föreningen äro anordnade.
Denna omfattande förening, hvilken endast under fem år existerat i Sverige, har, såsom så mycket annat stort och andligt godt, upp- kommit i England, där den redan år 1 8 5 5 bildades af den lika så inflytelserika som varmhjärtade lady Kinnaird.
Så har det gått år ifrån år.
Unga friska oförderfvade kvinnor ha tanklöst gifvit sig upp till hufvudstaden eller andra städer, och få af dem äro de, som ej, de flesta af oerfarenhet, åtminstone snuddat vid lasten.
Vår på sitt område lika nitiska och offer- villiga fru Andersson-Meijerhelm reste för några år sedan ut för att på nära håll lära känna det storartade företaget, hvilket sedan genom hennes outtröttliga bemödanden vunnit insteg och tillkämpat sig en allt mera fast och aktad ställning i vårt fädernesland, hvars medlemmar, när de en gång få ögonen öppna för något stort moraliskt godt, som på sam- ma gång eger mycken praktisk betydelse, förvisso skola vara redobogna att, hvar och en i sin stad, hjälpa och understödja.
Men på senare år har en möjlighet till ett bättre förhållande inträdt.
D e t var under flyttningsveckan i år.
I en ljus, varm, hemtreflig och rymlig lo- kal satt en samling, skenbarligen unga främ- lingar från landsorten.
D e åhörde ett före- drag — en enkel beskrifning på de faror och frestelser, som i en stad möta den med dess förhållanden obekante.
Talet bestod af prak- tiska vinkar och underrättelser, af uppma- ning till mod, hopp och förtröstan.
A f råd om ekonomisk hjälp för dem, som önskade återvända till mången gång obetänksamt lem- nade hem.
I landsorten böra isynnerhet prester, hus- mödrar och personer, som kunna » nå » utflyt- tande ungdom, lära dessa att finna vägen till » K.
», som har filialafdelningar i flere af våra svenska städer, där de blifva hjärtligt emottagna och omfattade, där de se- dan kunna ingå som » gäster » och därvid den första tiden komma i åtnjutande af alla ofvannämnda förmåner för att sedan, när de blifvit hemmastadda, om de så önska, kvarstå som årsmedlemmar.
U n g a flickor ur mera lyckligt lottade klas- ser serverade sedan vänligt och gladt kaffe och gjorde sig samtalsvis underrättade om de tjänstsökandes förhållanden och fordringar.
D e t var i det nya vackra hemmet för » Kristliga föreningen af unga kvinnor », cen- tralt, fritt och sundt beläget i ena hörnvånin- gen invid Berzelii park, Arsenalsgatan 2.
Ofvannämnda gren af föreningens verksam- het var den, som under nämnda vecka var mest tagen i anspråk.
Laura Men föreningen verkar med stor framgång äfven på många andra områden.
Den står i samband med hela världen och har ett ge- mensamt ' igenkänningstecken — här i Sverige dessutom ett, uteslutande svenskt.
ringaste aning om, att dessa ej rätt och väl användas.
En sparbanksbok med en fem- eller S Ä n n u inga Rörande och vacker är den s. k.
» blomster- missionen », bestående af unga damer, hvilka hvarje söndag mellan 1 — 2 samlas i förenin- gens lokal, dit de medhafva, eller därifrån de föra med sig de blommor, som i sjukhemmen äro så ifrigt efterlängtade.
H v a d blef det af dem alla dessa unga, helst kvinnor från landet, så hjälplösa med ringa eller inga medel till förlängdt uppehälle i en stad, där allt var dem främmande, där de ej möttes af en hjälpsam, oegennyttig hand, som skulle kunna hålla dem tillbaka från alla de lurande, rofgiriga grepp, som redan sträcktes emot dem — och med visshet skulle draga många af dem nedåt!
Vårt tjänstfolk böra vi framför allt gifva starka, nyttiga saker och aldrig för egen be- kvämlighets skull gifva penningar, där vi hafva K o n g l.
Hoflevertmtör.
Bönemöten e g a äfven rum, i hvilka de, som hafva sin håg riktad däråt, få deltaga.
Hvarje vecka sammanträder den sy- eller arbetsförening, hvars arbetsinkomst vid försälj- ning tillfaller föreningen.
Ett stort godt.
Man kan med all säkerhet lika väl glädja ett barn med en gåfva, som kostar 1 ä 2 kr., som med en till 10 kr:s värde, blott det icke från skallrans period blifvit bortskämdt med dyrbara leksaker och lyx i den vägen, ty då kanske det kan falla sig rätt svårt vid ett senare skede att med t. ex. ett förkläde eller med ett par af mamma själf stickade strumpor tillfredsställa en dylik liten en.
Barn böra ock vänjas till att icke blott gifva, där de kunna hafva utsikt till gengåfvor, utan äfven där ett utbyte ej kan ifrågakomma, emedan frön till själfviskhet och beräkning så lätt kunna rotfasta sig och spira upp.
Vissa dagar i månaden äro anslagna till literära samkväm, andra till musiliaftnar, vid hvilka ganska framstående förmågor stundom låta höra sig.
N. v Hur mycket talas och skrifves ej om och mot nutidens ungdom, hur fordrande, hur bort- skämd den är — men hvar söka roten och upphofvet om ej i föråldras vaghet, i föräldra- fåfänga?
Oeh den ådagalögges ej minst vid valet af julgåfvorna.
Hvarje far, hvarje mor, ja, alla vilja ju så gärna glädja de små, men må det blott ske med urskilnning!
Föräldrar finnas, som icke kunna neka sina små någon- ting; önskningar, som knappt kunna uttalas, skola uppfyllas, deras barn skola ha fullt ut lika dyrbara julgåfvor som andras, utan afse- ende på olika tillgångar.
Här borde modern vara förståndig och ej genom svaghet och efter- gifvenhet lägga grunden till framtida bekymmer, ty barnens anspråk skola med all säkerhet stegras år från år.
De kära små förstå ju ej faran, det är ju själfklart, men föräldrarne böra göra det och med förstånd förebygga ett farligt ondt, som i annat fall förr eller senare blir slutföljden och både deras och barnens straff, nämligen oförnöjsamhet och otack.
W Hvarje afton kl. mellan 6 och 9 är det varma, upplysta hemmet redo att emottaga de flickor, hvilka, i saknad af egna hem, längta efter en plats, där de, med sina arbe- ten, under åhörande af god fängslande lektyr eller samtal och någon gång musik finna afledning för ett » utelif », som verkar enerve- rande och förslöande, då det blifvit till vana.
H ä r erhålla de äfven på kvällen för en af- gift af 10 öre sitt te.
Och till sist låtom oss alla, stora och små, gamla och unga, komma öfverens om att med tacksamma hjärtan mottaga, hvad kärlek, vän- skap eller erkänsla låta komma på vår lott, samt göra hvad vi kunna, för att glädje och frid må mötas i allas våra hem!
Personer med mindre tillgångar böra akta sig för att köpa en mängd billiga, snart sagdt onyttiga presenter, nyheter för dagen, som kanske rätt snart ställas undan för att icke » stå och skräpa ».
Hvad har egentligen nyttan eller glädjen varit med allt detta?
Nej, köp hellre helt enkelt ett vackert, praktiskt förkläde (icke ett sådant af idel sidenband oeh spetsar, som inom kort ser, förlåt mig, trasgrannt ut), ett par strumpor, vantar, handskar, en ylletröja eller något dylikt.
Den, som ej föredrager en sådan verkligen nyttig gåfva framför t. ex. bil- liga simpla solfjädrar, medaljonger, armband, kedjor och annat sådant i samma stil, är bra oförståndig.
Skulle familjen bestå af många medlemmar — hvarför icke då hellre slå ihop julpengarne, om sådant låter sig göra, och köpa en eller ett par reela saker till hvar och en, i stället för att hvarje medlem kommer med ett helt fång småsaker att dela u t?
Äldre personer böra väl ej som barnen af oförstånd se på mängden af julgåfvorna, utan på dessas praktiska värde.
Kvinnor, som lemna landet och i främman- de världsdelar eller länder söka sin lycka, erhålla rekommendationer till föreningar med hvilka » K.
» står i skriftlig förbin- delse, och ega utländingar samma förmån i vårt land.
tiokrona som grundplåt bör vara en väl- kommen julgåfva för en tjänare.
Må vi ej heller i vår själfviska äflan för våra närmaste och i omsorgen om vårt eget hem glömma de fattiga, de sjuke och nödli- dande, som behöfva tröst och hjälp!
Må vi, såvidt möjligt är, sprida glädje i någon hydda, i något hjärta, ihågkommande Kristi egna ord till oss: » Det I hafven gjort den ringaste, det hafven I ock gjort mig. » E R (För (H u s Sveriges m ö d r a r!
Spisbröd Fitinghoff.
S T O C K H O L M, 17 Norrlandsgatan 17.
Iduns julklappsbazar.
(Forts.) VII.
Brickhållare i form af ett staffli.
(Gåfva till mamma af bror och syster).
Ett enkelt trästaffli af 160 cm.
höjd, som målas, siras med sniderier eller på annat sätt prydes, utgör grandställningen, Framtill, på en höjd af 60 cm.
från golfvet, vid- fästes en tvärslå, af l \ cm.
tjocklek och 8 cm.
bredd, på hvilken brickorna komma att hvila.
Nu göres af oblekt linne, javastramalj eller dylikt, en fyrkant af tvärslåns längd och så bred som största brickan.
Antingen öfverbroderas hela ytan med kantbroderi och midtelparli eller och med endast kantbroderi.
I det senare fallet förfärdigas af samma material två band af 7 ä 8 cm.
bredd och långa som den tomma ytan mellan kantbro- derierna, tvärs öfver räknadt, hvarefter banden upptill och nedtill fastgöras på ett afslånd ifrån hvarandra af circa 20 cm.
Denna behållare göres för att däri bevara någon liten, finare bricka.
Den stora fyrkanten fodras, förses med snöre i kanten samt upptill med 2 ögglor, med hvilka väskan fastknäppes på motsvarande knappar eller krokar på staffliet.
Nertill fastgöres väskans kant med möbelstift vid tvärslåns ytterkant.
Kaima.
* VIII.
Ett dockhem.
(Att förfärdigas af en eller flere gossar omkring 12 år och att skänkas till en yngre syster.)
En aflång papp- eller helst trä- ask, cirka 50 cm.
hög, anskaffas.
Locket tages bort, och lådan lägges på ena långsidan.
- Denna bildar då golf till dockhuset.
Af locket sågar man af en 19 cm.
lång o c h 29 cm.
bred bit (som således är nästan lika stor som en kort- sida), och med detta stycke delar man lådan i två rum.
Men innan denna vägg fastlimmas, så- gas med löfsåg en öppning, lagom stor till dörr midt på skifvan.
Dessutom sågas på bakväggen till huset,8 cm.
från hvardera kortväggen och 8 cm.
från golfvet, tvänne öppningar, 17 cm.
höga och 8 cm.
breda.
De skola bli fönster.
Glas, som alldeles passar in, får man för nå- gra öre hos glasmästarn.
Vid fastsättandet af rutorna tillgår sålunda: Man täljer först 4 tunna träribbor 1 cm breda, 19 cm.
långa,och sedan 8 lika breda men endast 4 c m.
i längd.
Två af de långa och •£ af de korta hvitmålas (eller krilas) och limmas se- dan fast på glaset som fönsterkors, dock så att 1 cm.
af ribborna blir öfver på alla sidor af gla- sen.
När detta torkat, strykes lim på de öfver- skjutande delarne af ribborna, och glaset passas in i sin öppning, då ribborna naturligtvis fästa ' vid väggen.
De omålade ribborna fästas på lik- nande sätt på andra sidan af glaset.
Därefter hvitmålas taket eller öfverklistras med glansigt hvitt papper.
Väggarne tapetseras med småblommigt kulört papper, och öfverst vid taket limmas en smal remsa guldpapper.
Kakelugnar gör man af visitkortskartong på så sätt, att man klipper däraf ett stycke 30 cm.
långt och 10 cm.
bredt.
På båda långsidorna viker man in 1 c m.
Detsamma med ena kortsidan, men här gör man några små klipp i invikningen, ty sist böjer man kartongen i form af en half cylinder och inpassar den i hörnet vid skiljeväggen.
Kortsidans invik- ning limmas fast vid golfvet och långsidornas vid väggarne.
Till kakelugnsluckor klipper man 2 små bitar guldpapper, och limmar dem lagom högt upp på kakelugnen.
Till snedtak på huset användes någorlunda styf papp.
Ett stycke skares 70 cm.
långt och 30 cm.
bredt och vikes på midten af långsidan.
Där- efter fastlimmas det så, att den öppna sidan af lådan blir en gafvel.
Låt 5 cm.
af papptaket skjuta öfver lådans kant på hvar sida.
Till bakvägg på vinden sågas och inpassas en bit trä, eller också skares den af papp, och där insattes en liten fönsterruta på ofvan nämnda sätt.
Möbler af lagom storlek löfsågas af gossarne och betsas med valnötsbets o c h fernissas.
Det ena rummet inredes till förmak, det andra till sängkammare o c h af vinden blir kök.
Ber man sen mamma eller stora syster riktigt vackert, så hjälper hon bestämdt till med alt spi- ka på mattor, hänga upp gardiner för fönster och dörrar, stoppa möblerna och först och främst skaffa några passande dockor, helst de minsta lilleputterna.
Utanpå målas huset grönt, blått eller rödt, s o m man vill.
P å taket utritas tegel o c h rödmålas.
Skorsten o c h takrännor kunna lätt göras på egen hand, och så är dockhemmet färdigt att lackas in och hemtas af j u l b o c k e n!
Tänk, hvad syster skall bli glad!
Målarkladd.
Jk .. IX.
Vackra blomsterställ kunna förfärdigas utaf ank- eller hönsägg.
Fyra ägg utblåsas, och de öfre topparne afklippas varligt litet om sender, tills hå- len bli runda, kanterna jämna och ungefär en tredjedel af äggens höjd bortklippts.
Sedan de torkat, målas de invändigt t. ex. med röd olje- färg.
Utvändigt kunna de bibehålla sin naturliga färg med en liten tuschritning eller blombukett på ena sidan; den öfre kanten bestrykes med guld- brons.
Vill man måla yttersidan i grågrön eller ljusblå botten, bör innersidan hållas i samma färgton, fastän mörkare.
Det inre rödt med ytter- sidan i svart oljefärg, med kinesiska figurer i guldbrons (blandad med bronstinktur) ser äfven prydligt ut.
I senare fall skall det dock fernis- sas.
Nu hoplimmas tre af äggen litet utåtlulade, det fjärde i midten ofvanpå de andra tre.
En svarfvad, bronserad träkula fastlimmas under hvarje ägg såsom fötter.
Om man sätter tre bron- serade träkulor under ett ägg, så får man en en- kel, prydlig blomstervas passande till violer etc. Ljungblomma.
* X.
Japanska bamburbYsarbeten.
Utan snickarens hjälp kunna med skrufvar dessa rör lätt ihopfo- gas till småbord med plyschklädd skifva; eldskär- mar med i hörnen fastbundet broderi i japansk stil; fönsterskärmar; staffli; not- o c h tidningshål- lare i form af ett staffli med halföppen utbrode- rad portfölj; blomställning, tre olika höga rör sammanbundna, på hvarje af de öfre spetsarna en rund träskifva för blomkrukan.
Observeras bör, att röret lätt spricker, så att vid borrningen bör användas s. k. drill- eller centrumborr.
N. XI.
Stänkarbeten.
På föremålet, som skall de- koreras (portföljer, asklock o.
), fästes med fina nålar en bukett af fina, pressade blad och gräs sålunda, alt de blad, man önskar ljusast, läggas underst och de, som skola blifva mörkare, i följd utanpå.
En grof kam hålles ett stycke ofvanom arbetet, och med en borste doppad i finrifven tusch strykes öfver kammen, så att hela arbetet så små- ningom öfverdrages af ett fint stänk; man får ej brådska med stänkningen, utan måsle låta arbetet då och då torka, så att stänket ej flyter ihop.
Då bottnen fått en något mörk färgton, borltagas de öfre bladen, och stänkningen upprepas; sålunda aftagas småningom de för olika schatteringar be- stämda bladen, o c h bör iakttagas, att stänkningen för hvarje gång göres öfver hela arbetet.
Då de sista bladen aftagits, stänkes ännu något litet,„tlll dess dessa antagit den färgton man önskar.
Å d - ror och stjälkar uppritas med en tuschpenna, o c h arbetet ser vida konstnärligare ut, än det i själfva verket är.
* XII.
Ny sorts virkning.
Visserligen ter sig för våra blickar i bodfönstren en stor rikedom af fina, » läckra » yllevaror, fabriksalster, med hvilka det är svårt för handen att täfla; men den sjal, filt, eller hvad det må vara, som kära händer förfär- digat, skall förvisso kännas mera mjuk och varm, ja, bli en riktig hjärtevärmare, på julafton först, och alltjämt sedan.
Den skall hafva större värde än det som man, med än så noggrannt väljande, direkt köpt i boden.
Därom äro vi nog ense; men huru hitta på något nytt?
Alla de många virkningar vi kunna äro så vanliga.
Välau!
För- sök med plyschvirkning.
Välj mjukt, tjockt ullgarn och en grof träkrok 1 Gör en uppläggning så lång ni vill hafva själen eller filten, och virka sedan ett hvarf vanliga m.
Vänd arbetet, tag en m. i första maskans bakre led i föregående hvarf,drag genom dennaännuenm., så att den föregående bildar omkring denna liksom en snara eller träns.
Maskan dragés ut ungefär en cm.
och slappes af kroken.
Sålunda fortfares i hvarje m. hela hvarfvet utåt, så att detta hvarf bildar en rad af intränsade ögglor.
Nästa hvarf består åter af vanliga maskor, tagna i föregående vanliga hvarfs öfre m.
Om blott den utdragna m. snärjes stadigt och virkningen för öfrigt hålles lös, blir arbetet hållbart och särdeles mjukt och behagligt.
Ni kan därutaf förfärdiga: muff, krage och mössa åt lilla syster, sjal åt mormor och resfilt eller fottäcke åt bror.
Ingen skall på jul- afton kunna säga: » Sådan virkning har jag sett eller kunnat förut » I stället skall ni få höra: » Så vackert, mjukt och behagligt, alldeles som ulligt skinn.
Sådant har jag aldrig sett förr.
Ah, ni har lärt det af Idun! » (Forts.) JLaJH^lMLl&amp;JEZJELGr^ E L a p p a f f ä r 4 4 V e s t e r l å n g g a t a n 4 4, Stoekliolm.
Maxima.
Fåfänga och hjärtlöshet.
j|y2| \ m&gt;ed anledning af det utrotningskrig mot Nor- HLIJHi dens flyttfåglar, som, vid deras flykt öfver 4 „ njedelhafsländerna, årligen höst och vår eger rum, och som, ifall det fortfarande och i samma ut- sträckning får fortgå, snart skall beröfva Norden dessa små äLkliga varelser, som lifva naturen med sin fägring och sin sång, har på förslag af ordf. i Helsingfors djurskyddsförening, den kände skalden professor Z.
Topelius, en adress från djursk.-före- ningar i Sverige, Norge, Danmark, Ryssland och Finland blifvit genom Svenska kvinnoföreningen till djurens skydd öfversänd till h. m. drottningen af Italien med en varm död, det hon täcktes taga de förföljda nordiska flyttfåglarne under sitt beskydd samt söka utverka lagar och befordra öfvertygelser i ändamål att freda dessa våra pilgrimers färd öfver Italien.
Äfven från Tyskland och Frankrike lära, enligt uppgifter i de allmänna tidningarna, adresser hafva blifvit till drottningen af Italien afsända, hnfvudeak- ligast i syfte att motarbeta bruket att å damtoaletter använda uppstoppade fåglar; och desäutom lär i Tyskland bildats en förening för samma ändamål, hvilkeu förening vunnit en ganska stor tillslutning.
Ur det upprop, som haft bildandet af berörda före- ning till följd, och hvilket upprop finnes i sin hel- het infördt i » Djurvännernas tidning » för i år, n:r 8, pag.
127, tillåta vi oss här meddela följande utdrag: » Ockrandet på den kvinliga fåfängan har ledt till ett mod, som är på samma gång löjligt och upprö- rande.
Det är modet att smycka fruntimmershattar och kläder med kropparne af döda fåglar.
England och Frankrike införde under ett enda år 1,600,000 uppstoppade fåglar, och under sista » säsorjgen » belöpte sig denna import ensamt för Frankrike till en million kolibri.
Snart skola hela provinser, åt hvilka dessa under- bara varelser lånat sitt paradisiska behag, vara öde- lagda.
Det är ett försyndande mot naturen, detta förin- tande af dess skönaste mästerverk för tillfredsställan- det af dåraktig fåfäDga, liksom det är ett försyndande mot de känslor, som för människan och i synnerhet för kvinnan borde vara de heligaste, nämligen med- lidande och förbarmande.
De marter, hvilka millioner och åter millioner arma varelser måste lida för den kvinliga fåfängans skull, äro så gräsliga, att de skulle synas otroliga, om man icke hade så många högt ansedde mäns vittnesbörd därom.
Det är en känd sak, att fåglarne fångas med vid trädgrenarne fastade snaror och därpå hoptals lefvande flås, på det att fjädrarna icke skola förlora något af sin färgprakt.
Med vedervilja måste hvai-je finkänslig kvinna vända sig bort från ett mod, som väl stämmer öfver- ens med indianernas barbariska smak, men som borde vara omöjligt hos ett folk, som vill räkna sig till kulturfolken. » Om nu begagnandet af uppstoppade fåglar såsom prydnader å damernas toaletter lyckligtvis icke är så allmänt i Norden, som det enligt ofvanstående upp- gifter synes vara i England och Frankrike, måste vi dock till vår blygsel erkänna, att denna modega- lenskap äfven funnit väg till oss; och att under det vi begära skydd för våra kära flyttfåglar, de efter- längtade budbärarne af vårens ankomst, vi på sätt och vis göra oss medskyldiga i deras förföljande och dödande, i det att vi, sedan de i södern dödats och vederbörligen preparerats, uppköpa och begagna dem såsom prydnader i olika former.
Enär för öfrigt en dylik preparering icke lär kunna ske utan användande af arsenik eller annat giftämne, kan således bärandet af uppstoppade fåglar i mer eller mindre grad äfven vara för människans helsa skadligt.
Vi anse oss förvissade, att bland de kvinnor, som använda dylika prydnader på sina hattar eller kläd- ningar, endast få hafva on aning om, vare sig att de därigenom göra sig delaktiga i ansvaret för ett onödigt och grymt dödande af otaliga oskyldiga och älskvärda varelser, eller den skada detta bruk kan medföra för dem själfva.
På grund af det nu anförda och då det under senare åren väsentligen minskade bruket att till prydnad å damernas toaletter använda uppstoppade fåglar nu åter synes hafva i stor utsträckning kom- mit på modet, tillåter sig styrelsen för Svenska all- männa kvinnoföreningen till djurens skydd att här- med, i likhet med hvad en gång tillförne år 1887 egt rum, till Sveriges kvinnor rikta en varm och allvarlig uppmaning alt hädanefter helt och hållet afhålla sig från att för nyssnämnda ändamål använda uppstoppade fåglar eller delar af sådana.
Begagnandet af strutsfjädrar, hvilka kunna erhållas utan att lefvande varelser behöfva misshandlas, äfven- Rekommenderar sitt stora och välsorterade lager .af moderna Höst- och Vinter-Dame-Kappor till här pä platsen lägsta pris.
särskildt framhålles mitt stora sortiment af Silkesplyschkappor
som vingar och fjädrar af matnyttiga fåglar, hvilka ändock måst uppoffra sitt lif för människans skull, anser sig styrelsen icke böra afstyrka.
Stocholm i november 1891.
Ode till kokkonstens lof.
et mig alltjämt förtretat har, att kvinnan dömts i alla dar från vetenskap och konster många att glömmas uti kökets ånga.
Jag därför kommer med bevis, att vi med tillhjälp af vår spis och med vår konst utföra dater af vikt för samhällen och stater.
Blott jag nu hade » mål i mund », » på gaffeln » fick jag det på stund så » klart som korfspad ».
De som svara, att » slefven skall i grytan vara » —.
de » koka soppa på en spik » och falla lätt för min replik, där stolt jag för konservburksaxen och lägger litet » lök på laxen ».
Hör nu, hvad kvinnan allt förmår, då hon uti sitt rike står: hon » riddare » och » munkar » skapar, naturen själf hon efterapar; ocb af en enda flaska vin — gör nu ej så förbluffad min!
— hon » kardinal » och » bisehofT » trollar, platt intet hufvudbry det vållar!
Och politiken i ditt land regerar endast köksans hand, hon ä.r dess » kräftgång » väl på spåret och ändrar grått till rödt på håret; ty enligt kokkonstens mandat blir ock en » svartrock » demokrat, när kräftan röd ur ångan stiger och till sitt nya » mål » sig viger.
Hvar är det universitet, som mera än vår kokbok vet?
Den största » stockrisk » just vi ära och » risets » nytta grundligt lära; en oxe talare kan bli minsann på vår akademi: pikant och fin hans » tunga » blifver och » pepprad » skarpsås piffen gifver.
Den kvickaste ur männers led blir slagen riktigt med besked blott af den simpla, dumma gåsen, men — plockad ocb med rät.a såsen.