Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
25 Ingeborg knäfalla inför Balders altare och då Frithiof säger: "böj knä med mig; ej bättre gåfva, ej skönare för Balder fanns, än tvenne hjertan, hvilka lofva hvarann en kärlek fast som hans." -- Men -- men nu har jag som sagdt är inte tillfälle att vara Frithiof, utan har tänkt på någon annan, till exempel Löjtnanten; rôlen är lätt, man är alldeles stum och utan gester, och hvad attityden angår, ska' jag ge Löjtnanten den rätta ställningen.
Jag får då knäfalla bredvid Emelie?
Ja-ha, alldeles rigtigt, bredevid Baronessan. -- Ha, ha! -- Han skulle kanske hellre knäfalla för henne?
Ja, hvem ville inte det?
-- Hon ä' förtjusande.
-- Men derom var det inte vi skulle tala.
Nog af, min vän är den lycklige, som får knäfalla bredevid henne.
(Med tragi-komisk effekt.)
Mitt öde är att endast deklamera.
Löjtnanten åter, tiger och knäfaller, (för sig) som en automat i min hand.
26 FEMTE SCENEN. De Förre.
M AGISTER S OMMERDAL (kommer från venster) .
Magistern (till venster om Willner, för sig) .
Här äro de begge två.
Posten är kommen om herrarne vill se tidningarna, så fås de på kontoret.
Jag läser aldrig tidningarna.
Men avisorna äro ändå ibland rätt pusslustiga; de der avisskrifvarne skrifva en hel hop som ä' roligt nog, fast det inte är grundligt; jag för min del läser dem mycke noga från ångfartygsturerna ända ned till annonserna om böcker och flaggduk och fattiga enkor som stå på slutet, och dessutom ha herrarne bref deroppe.
Willner (för sig).
Kanske från min mor; hon var sjuk då hon skref sist.
Jag skyndar.
(Går till venster.) SJETTE SCENEN. Kammarh. (till höger om Magistern, närK AMMARHERREN . M AGISTERN .
mar sig honom och slår honom på axeln).
27 Nåh, käre Magister, ni ä' en svåra lärd man; Fröken Marianne har talt om, att Ni åtagit er bli guden Balder i afton.
Ni som har grundliga insigter, kan undervisa oss i kostymen med mera.
Magistern (till venster om Kammarherren, smickrad) .
Hä, hä, -- visserligen, visserligen -- om jag inte bedrar mig, så står något om det ämnet i Sjöborgs antiqviteter; der står, ni fallor äfven något om Balders kostym.
Rigtigt, Ni gör oss alla förbundna om Ni ville vara så god; men nu något annat.
Ni är en gammal god vän med Löjtnant Willner?
God vän?
Åh ja -- han har varit min discipel.
Ja så, er discipel?
Det var en lycka för honom; han har då grundliga kunskaper?
Åh ja -- så der -- han å' inte egentligen utan -- Kammarh.
Så der bara -- ni drar på målet.
Ja, för att säga sanningen, så var han läraktig i åtskilligt, som till
28 exempel historien; men det var på sitt eget vis.
Årtal och genealogier mindes han aldrig, men ville promt ha reda på de historiska personernas karakterer, folklynnet och sådant, som blott tillhör en kritikus och inte en lärjunge.
-- Latinska gramatikan gick det eländigt med.
Men judicium har han, ett godt judicium.
Kammarh. (skrattande).
Ja-så, han hade inte lust att läsa; han var således så der liknöjd utaf sig mot Er?
Åh, nej, det kan jag inte säga; men latinet föraktade han och va' inte i stånd att skrifva en stil utan båckar.
Han var således en slags odåga?
Inte just det; men inte dugde han stort, och derföre gaf jag Baronen det rådet, att låta honom bli militär.
Herr Magistern torde påminna sig att jag -- jag, herr Magister, tillhör detta stånd och är Kapten.
Magistern (förlägen).
-- Ja, jag menade inte så, utan endast att han, som inte passade för boken, bättre passade för pliten --
29 hä, hä, hä. -- Jag kom verkligen inte ihog, att Herr Kammarherren va' militär.
Herr Kammarherrens skick ä' så fredligt och beskedligt och hm, hm -- -- mjuka tjenare, måste gå opp te' Baronen.
(Går till venster och talar under bortgåendet).
Hvem fan kan veta att en Kammarherre och en Fältherre kan vara samma person.
SJUNDE SCENEN. K AMMARHERREN (ensam).
Brr, den infama posten är kommen.
Det är en gemen inrättning den postinrättningen; det ilar alltid i mina nerver när jag hör ett posthorn; -- nu, tänker jag, kommer den krabaten och trumpetar för ett björnbref eller något dylikt; de ha ett säkert väderkorn de der herrar fordringsägare och skicka sina bref som sporrhundar efter hederligt folk, hvart man än vill fly. -- När man kommer ned åt landsorten så här, skulle allt vara bra, blott inte posten vore; men de satans kommunikationerna! och likväl skrika ständerna på ökade kommunikationer.
Jag önskade att de fyra
30 stånden hade fått så många af det slaget som jag, så skulle de tacka Gud att de inte ökades.
Memorialer, promotorialer, kommunikationer, resolutioner, stämpladt papper och expenser -- jo, jo, jag vet hvad det vill säga.
En Betjent (kommer från venster med tre bref).
Här är Kammarherrens post.
Kammarh. (håller brefven i handen utan att se på dem) .
Se så, nu äro de då här.
Tre stycken! det va' rätt vackert; de ä' tämmeligen tunga.
Sådana der figurer skrifver alltid på groft papper.
Det är en observation som jag har gjort.
Jag trotsar den, som nånsin sett ett björnbref skrifvit på rosepapper.
Ha, ha, ha! nåh, kurage, det är då inte första gången, nej, verkligen inte den första, (suckar) troligen inte heller den sista! -- Låt se: (ser på ett bref) ja så, från min mamma; åh, det kan jag utantill.
"Min innerligt, evigt älskade son! jag har inga pengar nu, mitt hjerta svider" , och så vidare -- "att jag inga har inne nu.
-- Om du såg mina tårar", och så vidare. ( Stoppar brefvet obrutet i fickan.)
Det här
31 läses vid tillfälle, ty hade det varit pengar i, hade gumman nog rekommendera det; hon rekommendera femti riksdaler!
Ha, ha, ha! posten kunde kantänka bli röfvad på femti riksdaler, ha, ha, ha.
(Ser på det andra brefvet som är tjockt och stort.)
I s igillet M. G.; hvad är det? fast lika godt, formatet känner jag igen. -- Stockholms poststämpel. -- Jag kan inte begripa.
(Bryter brefvet och läser tyst.)
Se så, för tusan!
Jaså, mamsell Maria Grönstrand kan inte vänta på sina lumpna 143 riksdaler 23 skilling och 4 runstycken banko.
Min älskvärda värdinna i hufvudstaden -- n:o 22, qvarteret "Ugglan större." -- Det var då en förbannad dumhet af bror min.
Jag skref och bad honom skaffa mig husrum der en mamsell var värdinna.
Nåh väl, jag tänkte att med mitt sätt att vara och med min figur, kunna bo på drägliga villkor -- och så hyrde han in mig väl hos en mamsell -- men hos en furie, gammal som
Riddarholmskyrkan, men dock likväl brandfri som en patenterad kassakista.
-- Hon är en gammal ful käring och snål se'n, så Gud sig förbarma! -- Kurtisen kröp i
32 skrinet, det förstås.
Nu hotar hon att med tjenliga medel taga ut sin fordran. -- Åh-ja, dertill behöfs verkligen både tjenliga och otjenliga medel. -- Ni ska' få vänta lilla mamsell Grönstrand, det både kan och vill jag lofva. -- (Stoppar ner brefvet.)
Det tredje -- en biljett?
Åh, så nätt!
Den måste läsas. -- Fruntimmersstil. (Läser.) "Herr Kammarherre!
Ett fruntimmer önskar tala vid Er i parken vid boskén klockan precist fyra i eftermiddag." -- Se det var något; -- jo, jo, det ska' ske min sköna. -- Hvem fan kan det väl vara?
-- Någon kommer.
-- Klockan fyra, så var det -- här -- ja rigtigt -- hvem fan kan det vara?
ÅTTONDE SCENEN. Magistern.
Mjuka tjenare. -- Nåh, herr Kammarherrn har väl fått sina bref, vet jag?
Tidningarna innehålla just ingenting nytt.
-- Spanien har dock fått sig en ny konstitution, innehållande -- -- -- Kammarh.
Lika godt hvad den inneK AMMARHERREN . M AGISTERN (från venster) .
33 håller; sådant lappri kommer och går som en snufva; men -- (för sig) karlen kan ge mig någon upplysning.
Känner Magistern fruntimren här i trakten?
Ja, visserligen, hur då?
Jag ville -- det är nemligen roligt att höra omtalas folk som omger det ställe, der man vistas; -- jag ville gerna höra Ert omdöme om damerna här i trakten.
Mitt omdöme? -- jag förstår mig inte synnerligen på damer; -- jag har aldrig lagt mig på att studera modejurnalen.
Kammarh. Å jo, börja. -- Hvilken bor närmast af de unga ogifta damerna?
Ogifta?
Å jo, till exempel Länsmansdottern.
Hm, hon, Anna Kajsa -- en galant flicka.
Ja, visst har hon det.
-- En rätt hygglig flicka.
Ja ha, det kommer an på tycke och smak. -- Hon är något lång, ungefär af min växt.
34 Kammarh. (för sig.)
Det var en vacker sötunge.
(Högt.) Ja-så.
Nåh, vidare.
Också prestens dotter, ä' en innerligt söt flicka.
Och vacker?
Ja, vacker som en dag.
Kammarh. (för sig).
Kanske det är hon?
Kanske hon sett mig?
(Högt.) Ja-så. -- Nåh, Magister, kommer hon kanske hit med det andra främmandet i afton?
Nej, det kan hon inte; hon ligger i smittkopporna nu.
Se så, då är det inte den heller.
(Högt.) Adjö, Magister! (klappar honom på axeln) vi råkas en annan gång.
(Går till höger) . NIONDE SCENEN. M AGISTERN (ensam) .
Det är fasligt hvad jag kommit i smöret; förr såg han mig knappast; men se kunskaper och lärdom äro dock hvad de äro och taga sig alltid ett rum.
Hela dagen har jag varit på språng för att ta' reda på hur jag ska' vara klädd, som gud betraktad -- och allt hvad jag kan se, blir jag till slut
35 draperad i ett lakan eller på sin höjd en bordsduk.
(Pustar.)
Det ska' bli godt att hvila lekamen en stund och dessutom vederqvicka själen med läsning.
(Tar opp en bok.)
Ciceros orationes äro högst intressanta; de äro min vederqvickelse.
(Går in i bersån till venster, der han tar plats så, att han ses af åskådarena, och sätter sig att läsa.)
Här ska' man väl inte hitta på mig så fort.
(Läser) . TIONDE SCENEN. E MELIE . (komma från venster; alla närma sig mera högra sidan af theatern).
M ARIANNE .
E N B ESLÖJAD D AM
Emelie (till höger om Fru Sommerdal).
Således, min goda fru, är allt öfverenskommit oss emellau spela bara sin rôl väl.
Fru Sommerdal (till venster om Emelie) .
Jag har inte svårt att göra det; min stackars systers öde står så lifligt för mig.
Men bara inte vårt upptåg kan väcka förargelse?
Frukta inte; min far vet planen och upptäcker den i rättan tid.
Magistern (för sig i bersåen).
Hvem kan
36 den der menniskan med doket vara?
Det är en qvinna, det är nog för att förvilla mig.
Hm -- hur var det här.
-- Det är ändå väl att de hålla sig der borta och inte kackla efter vanligheten.
Marianne (till venster om fru Sommerdal ).
Ack hvad det blir roligt, söta Emelie!
Jag får väl också höra på?
Se så, den der skriker då som en brandvakt.
-- Höra på en tablå vivant, det är qvickt, det.
Ja, Marianne, det ska' du, det kan bli en lärospån äfven för dig .
Hon talar då beskedligt.
Lärospån var det enda jag kunde höra.
Men vi måste snart dölja oss.
Klockan är nära tre och då ska'
Willner inställa sig.
Klockan fyra kommer Schysselberg.
Och klockan fem ger du utslaget.
Tyst, Marianne, vi ska' akta oss för lyssnare; men hvad ska' nu den stackars flickan heta, som sörjer den otrogne Schysselberg?
Det får inte vara något
37 som är kändt i trakten, ty då finner Willner att allt är påfund.
Kalla henne Maria Grönstrand, så heter, hörde jag af Kammarherrens betjent, hans värdinna i Stockholm.
Ja, min goda fru Sommerdal, kalla er syster Maria Grönstrand då ni talar vid Willner, och för -- hvad ska' hon heta?
-- Marianne, hitta på ett namn.
Den stackars flickan som sörjer sig till döds för Willners skuld, kan gerna heta Groth -- så heter marketenterskan på mötena.
Kom bara ihog namnena, och förväxla dem inte.
Grönstrand heter er syster då ni talar vid Willner och Groth då ni talar vid Kammarherren. -- Inte tvärtom, kom väl ihog det!
Lilla fru Sommerdal, ack hvad den explikationen blir rasande rolig!
Magistern (för sig).
"Sommerdal och explikationer bli rasande!"
-- Nippertippa, står hon der och förtalar mig på min bak; det trodde jag henne inte om.
Fru Sommerdal.
Således Grönstrand till Willner -- Groth till Kammarherren -- nu
38 mins jag.
-- Jag har blifvit lite förskräckt -- ack om det går väl allt det här!
Frukta inte, jag är ju inte långt borta; vi ska' hjelpa frun från hela saken och vända allt till löje om det misslyckas. -- Farväl, glöm inte namnen.
(Emelie och Marianne gå in i bersåen till höger och fru Sommerdal bort i fonden.)
Se så, nu sitta de der på sin sida och jag på min.
-- Vi äro således kommendanter på parkens dardaneller, och den der menniskan med doket är såsom ett skepp; det blir roligt att se när hon stryker toppsegel.
Emelie (till Marianne).
Klockan ä' snart tre.
Om Willner inte kommer, har jag fått nog upplysning om hans hjerta.
Hans bref innehåller, att en lidande menniska anropar hans hjelp och beskydd; den som inte hör en sådan bön är en egoist.
Lita du på mig, han kommer nog.
Marianne, du är bara ett barn, du känner inte karlarne huru de kunna förställa sig; de äro så ömma, så veka, så ädla i sin fästmös närvaro; men de ä'
39 knappt gifta, förr än det hårda, det obändiga i deras lynne kommer fram.
Det måste vara högst olyckligt att vara gift.
-- Men pappa och mamma voro så lyckliga.
Pappa ä' inte hård af sig.
Ja, ser du, pappa är ett undantag från regeln.
Quoutcumque det är ett skönt ord -- likaså duntaxat; det är en rythmus och klang i de orden.
Jag sitter som på nålar; han måste väl komma snart.
Emelie (ser på klockan).
Tio minuter öfver tre.
-- Jag har således misstagit mig om Willner.
Han var likväl så god då han var barn -- men tiden förändrar allt.
Nå, nå, tio minuter ä' väl inte hela verlden.
-- Du är bra kinkig, bästa syster.
-- Så kinkig ska' jag aldrig bli.
ELFTE SCENEN. De Förra. ster, med ett bref i handen) .
W ILLNER
(kommer från ven-
En besynnerlig biljett; jag
40 har läst och läst om den, men begriper den ändå lika litet.
"Om ni vill göra en döende till viljes, så kom i parken vid bersåerna klockan precist tre i eftermiddag." -- Kommer en döende hit eller hvad --?
Ja, jag begriper det inte.
Nej, det kan väl hin onde begripa.
Det kan inte vara gäckeri, det är allvar; men hvad kan jag göra för en döende? -- Trösta? -- Å ja, det kan hvar och en deltagande menniska göra; dertill fordras hvarken lärdom eller rang -- endast deltagande.
Ne-nej, lärdomen är inte så lätt att inhämta.
-- Deltagandet hör till naturalia och det kan hvar käring ha.
Och det vet Gud att jag gerna ville trösta, lugna, om jag kan.
Marianne (till Emelie).
Han talar ju rätt vackert, och det till på köpet vid sig sjelf. -- Hör du, Emelie lilla, han vill väl inte narra sig sjelf heller?
Tyst, Marianne; jag förstår inte hvarför hon dröjer att komma?
41 Marianne.
Åh jo, hon läser öfver namnen.
Willner (ser på sin klocka) .
Klockan är redan en qvart på fyra.
Kanske hela tillställningen är ett infall af Kammarherren?
Han vill gerna roa sig på andras bekostnad.
Hör bara, han är ond på Schysselberg!
På min bekostnad har han inte velat roa sig; men han har urskiljning; en helt annan sak med honom der, som inte kan explicera Cornelium.
Schysselberg älskar Emelie, hvem gör inte det?
Jag har tyckt mig märka, att han i hennes närvaro vill vara qvick på min räkning; jag kan inte då svara honom som jag borde.
Min känsla för henne gör mig tvungen, kanske till och med tafatt.
Det är ändå besynnerligt att vara kär på fullt allvar.
Marianne (till Emelie) .
Hör du, -- kär på fullt allvar.
Jag resonnerar vid mig så godt jag kan, eljest vore jag olycklig; men jag har funnit fel hos henne, och dem söker jag förstora för att trösta mig.
42 Emelie.
Fel, de voro rätt intressanta att få höra.
Hon tycker om att vara smakfullt klädd.
Detta är väl inte något fel, men jag ville gerna göra det till fåfänga.
-- Hon är ofta sluten och mindre glad; det vill jag göra till sträfhet i lynnet.
-- Ack, om jag kunde sjelf tro mina tröstegrunder!
Men mod, Willner, du kan ju förklara henne din kärlek, det ska' lyckas eller misslyckas. -- Nej, nej, jag kan inte.
Då man står på brädden af en afgrund, blundar man för att inte svindla och falla ner.
Jag tiger, för att inte på en gång kastas ner i djupet.
Jag känner likväl, att jag skulle förtvifla, om en annan fick kalla henne sin.
Emelie (för sig).
Der sticker egoisten fram.
Men det kan man likväl säga, är ett rätt artigt egoisteri.
Men att han anmärker att jag vill klä' mig smakfullt, och vill kalla det för fäfänga, ä' ändå något starkt.
Ja, det va' sant, man kan just bli ond på honom.
Inte kan du klä'
43 dig i säck och asko nu sedan sorgåret är slut?
TOLFTE SCENEN. De Förra.
F RU S OMMERDAL (kommer in från fonden till höger) .
Fru Sommerdal (till höger om Willner).
Förlåt, herr Löjtnant, att jag besvärat Er.
Willner (till venster om (Fru Sommerdal . Jaså, det är Ni som skrifvit det här brefvet?
-- Kan jag vara till någon tjenst?
Jag äger gu'nås inte mycke.
Ack ja, Ni kan göra mycke; Ni kan hjelpa mig att återföra en lättsinnig menniska till fullgörandet af den enda pligt, han ännu har att uppfylla, sedan han förgätit alla andra.
Förklara Er, jag förstår Er inte.
Det kan jag inte heller begripa. -- Det är hon med doket?
Jag har en syster.
Det kom en gång en yngling i våra föräldrars hus; han var af hög börd och ett intagande sätt att vara; han hade godt hufvud, ack! om man kunnat säga det-
44 samma om hans hjerta!
Han talade om kärlek för min stackars syster; de svuro hvarann evig trohet; min syster drömde om en lycklig framtid vid hans sida, men bedrogs!
Den trolöse öfvergaf henne, och den stackars Maria aftynade dag från dag.
Hon skref och bönföll om blott ett samtal -- ett farväl, -- men hon fick inte svar.
Hvem är han den nedrige?
I början hoppades ännu min stackars Maria, att han kunde ha blifvit hindrad, kanske att brefvet inte träffat honom.
Så jollrade hennes sårade själ ännu om tröst, och hon egde inte styrka att glömma honom.
Men snart blef allt tydligt för henne och hon dignade under smärtans börda; den veka blomman bleknade och blott de hektiska rosorna på kinderna antydde lif -- ett lif, som snart skulle flykta.
Nu ligger hon på dödsbädden och ännu med de darrande läpparna hviskar hon den trolöses namn och ber om blott ett ord, en handtryckning, en tår, för att dö nöjd.
Derom har hon bedt honom i ett bref, men har inte fått svar.
45 Willner (rörd).
Min fru, hvad kan jag göra dervid?
Känner jag den trolöse, eller på hvad sätt ska' jag hjelpa er?
Jo, Ni kan hjelpa; Gud vare tack att ni äfven vill.
-- Marias älskare är Kammarherren Schysselberg.
Willner (öfverraskad).
Han! Å' de möjligt?
Kan han vara så hård?
Jag har trott honom endast vara lättsinnig.
Det finnes ingen obarmhertigare, än en lättsinnig menniska.
-- Han ger sig aldrig tid att forska efter djupet af andras lidande.
Ni kan ha rätt; men Schysselberg och jag äro inte närmare bekanta; han har blott i fjorton dar varit här i trakten -- han ska' hånskratta åt mig.
Men Ni har en annan utväg; Ni vet att han älskar den unga enkan, Baronens dotter.
En vink om förhållandet till Baronen -- och allt vore hjelpt; Ni är som barn i huset och -- Willner (afbrytande).
Nej, min fru, det kan jag inte -- Fru Sommerdal.
46 Willner.
Det vore dåligt -- jag är inte någon baktalare.
Men jag ska' tala vid honom sjelf.
Han må hånskratta, om han vill.
Jag ska' be, jag ska' bönfalla.
Men om Era böner inte verka mer än Marias?
Nåh, då ä' vi bägge officerare, tjena samma fosterland, i samma armé och måste älska hedern framför allt.
Bara ingen oförsigtighet, ingen hetta; i den döendes namn ber jag derom.
Dröj några timmar, tills i afton blott; vi träffas i morgon afton här vid samma tid.
Ja, jag lofvar att vara lugn.
Men hvad heter er syster utom Maria.
Maria Grönstrand.-- Tyst, vänta.
Jag ska' ännu en gång lemna honom ett bref; kanske han vaknar ur sin villa och kommer till henne.
Dröj med att säga något till honom, tills Ni fått en vink från mig.
Gör då hvad Ni bör och kan.
Var trygg; allt hvad en redlig man kan göra, ska' jag försöka.
47 (Hon går utåt fonden till höger.)
Evig tack.
Farväl, min fru.
(För sig.) stackars flicka! -- Och ändå har han mod att tillställa fäster under det hans offer ligger kämpande med döden! -- Menniskan är likväl ett vildt djur!
TRETTONDE SCENEN. M AGISTERN (i bersåen till venster). E ME LIE , M ARIANNE (i den till höger).
Det var en för kuriös historia, riktigt som en saga om Hero och Leander.
Men se der var trohet och kärlek så att det dugde.
En flicka blir kär och dör af längtan -- hm, hm; de der fruntimmerna ä' ändå kuriösa af sig.
-- Att dö af kärlek!
Då ska' man ingenting annat förstå eller ha att tänka på.
Jag tviflar på om någon magister promotus nånsin dött af kärlek, och en gammal informator är då rent af lifförsäkrad mot det der dödssättet.
Willner stod profvet; han hade nu ett godt tillfälle att aflägsna Schys-
48 selberg, men han glömde sig inte, utan mindes hvad hedern fordrade.
Nåh, syster lilla, var det så oförlåtligt att han dröjde? -- Tyst, der kommer nummer två; han ä' precist på slaget.
Kammarherren.
Den sköna okända måste väl snart vara här.
(Kastar sig på grässoffan till höger.)
Puy -- det är odrägligt tråkigt att gå och vanka i dessa välsignade landtliga nejderna och höra korna råma och se barbenta pigor.
Klockan ä' precist fyra; kanske hon går före.
Cylinderur bör man inte gömma på; gå de sönder en gång ä' de oefterrättliga.
-- Jag ska' purra henne på vår vän Willner; hon kan vara bra nog åt en Löjtnant här nere på bondlandet.
-- Den karlen tycker jag inte om --; han säger väl ingenting ohöfligt, men hans blick är så der försmädlig -- och kär se'n i K AMMARHERREN (från höger).
49 i Emelie! -- Bäste Löjtnant, der kommer ni fö sent.
-- Han ä' uppfostrad i huse; de äro barndomsvänner, så sa' man mig förut.
Bah, jag känner fruntimren; en ungdomsvän är alltid för gammal för deras ombytliga sinne.
Jag imaginerar mig huru väl det der ska' ta der borta.
Den oförskämde!
Här sitter jag nu och väntar på ett rendez-vous. -- Det är väl en liten landtlålla som blifvit förtjust i de bägge knapparna för nyckeln.
De der knapparna på Kammarherrens frack förefalla mig liksom ett par ögon på en flundra.
-- Och han väntar sig ett möte han också!
Det blir emedlertid en löjlig historia att berätta för Adolf och de andra, att vara ute på friare-ärender sjelf och dessutom få billetdouxer från andra damer; det är litet kuriöst; åh det just här! -- Men det gör ju ingenting.
(Lorgnerar.)
Men se der kommer en dam.
-- Ah, hon ä' beslöjad -- gången ä' lätt
50 -- en vacker växt -- åh ja, -- det är åtminstone inte Länsmannens mamsell dotter, hon som ä' växt à la Maitre en Philosophie Mathias Sommerdal.
Det är just att skratta åt.
K AMMARHERREN . MERDAL . F RU S OM -
Kammarherren stiger upp och möter henne).
Fru Sommerdal (kommer från höger.
Förlåt herr Kammarherre att en olycklig -- Kammarh. (till venster om fru Sommerdal) .
Olycklig! -- Kan ni vara olycklig! en så förtjusande växt, så behagfulla rörelser! -- Ni synes mig mycket lycklig.
(till höger om Kammarherren) .
Det är för att uppfylla en döende systers bön, jag tagit mig friheten besvära er.
Förlåt, jag är inte någon doktor och kan inte bota er syster; jag behöfver kanske sjelf något botemedel för mitt hjerta, om jag länge ska' vara nära
51 en person, hvars zefirlätta gång redan intagit mig med ljufva aningar.
Lyft på slöjan och dölj inte era behag.
Ni kan lita på min karakter.
Det är just i förtroende till er ädla karakter, jag vändt mig till er med en bön.
Ja, ja, ni har rätt; min själ är alltid öppen för ett skönt fruntimmers önskningar.
Tala, jag ska' lyda er.
Men låt mig åtminstone se ert ansigte; det är själens spegel.
Jag vill se en reflekterande bild af er själ, som ganska säkert ä' lika skön, som dess omklädnad.
Det var grannt sagdt, det der.
Nej, min herre; ni ska' först höra hvad jag begär af er.
Jag har en syster; hon ägde en älskare, som hon var fästad vid med hela sin själ. -- Han öfvergaf henne -- Kammarh.
Jaså -- det der är vanligt. -- Nåh, er syster tog väl saken med förnuft och glömde den trolöse i en annans armar?
52 Fru Sommerdal.
Ja, så är det; men denne andre år döden; den svaga flickan aftynade småningom och hvilar nu på sitt sista läger, men ännu hviskar hon den trolöses namn och ber om blott ett besök innan hon dör; hon ville se honom ännu en gång, förlåta honom och dö.
Ganska vackert, men vid det der kan jag ingenting göra.
Hvem är hennes älskare? -- fast det är detsamma.
(för sig.)
Den der flickan är ändå bra efterhängsen.
Ni kan skaffa henne tröst; ni kan uppfylla hennes begäran, ni är nära bekant med den trolöse.
Jaså, -- det kan väl vara; men jag blandar mig aldrig i mina vänners amuretter.
Men herre!
Det är en döende flickas sista bön -- Kammarh.
Ja, i sanning, det är rätt touchant, men jag kan inte göra något för den saken.
-- Hvad heter er syster?
Maria Groth. Kammarh.
Maria Groth; jaså. --Nåh, än älskaren då? (för sig) är det någon
53 af gossarne, så ska' han må väl, det lofvar jag; för den historien får han lof slå halsen af ett dussin buteljer.
Det är Löjtnant Willner.
Löjtnant Willner?
Säger ni så?