Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ank. till Exp.-Utsk. d. 30 Okt. 1834, kl. 1 e. Memorial, i anledning af erhållen återremiss å Utlåtandet J\l 323. (U. A.) Af Utskottets under JV2 323 afgifna Utlåtande i fråga om beviljande af särskilda anslag dels för åtskillige nödige befunne byggnadsarbeten uti Kongl. Slottet i Stockholm och Gripsholms Kongl. Lustslott, dels till uppförande af ett ridhus för Kongl, hofstallets behof, har Bonde-Ståndet till Utskottet återremitterat den del, som rörer anslag för byggnadsarbeten å Kongl. Slottet i Stockholm; men då, enligt ankomne protokolls-utdrag, samma Utlåtande blifvit i sin helhet bifallet af de tre öfrige Riks-Stånd.en, och förevarande fråga följaktligen är, jemlikt 75 § Riksdagsordningen, af Rikets Ständer afgjord, kan Utskottet med densamma icke taga vidare befattning.
M 339. jF Slals-Ulskotiets Utlåtande, JYs 559. 5 M 339. 1 | ' i O < I » "i i ' I i O I ; Ank. till Exp. Utsk. d. 50 Okt. 1854, kl. 1 e- m.
Utlåtande, i anledning af väckt motion om medels anvisande får bestridande af erforderliga kostnader vid kontrollen af branvinstillverkninqen. (U. A.)
Uti en, med stöd af 56 § Riksdags-Ordningen, hos Ridderskapet och Adeln väckt, till Stats-Utskottets handläggning öfverlemnad motion, har Friherre Palmstjerna, C. 0., anfört, hurusom Rikets Ständer väl beslutat, att vid hvarje större bränneri skall, då bränvin der tillverkas eller distilieras, vara anställd en edsvuren kontrollör, der ej flera sådane brännerier kunna under uppsigt af en gemensam kontrollör ställas, äfvensom att denne kontrollör bör, under den tid, han är anställd, af Staten erhålla arfvode med högst 6 R:dr 32 sk.
Ranko om dagen, men att beslut deremot icke blifvit fattadt på hvad sätt dessa arfvoden skola utgå.
Då emellertid ett stadgande i berörda hänseende syntes nödigt, pä det ingen tvekan om Rikets Ständers afsigt härutinnan skulle kunna uppstå och Kongl. Maj:t, i fall beslutet om kontrollörers antagande vunne Nådig stadfästelse, kunna undvika att anbefalla iR jcalningen af dessa arfvoden utaf en så osäker tillgång, som öfverskotten å san! verkets inkomster, har motionären framställt det förslag, att Rikets Ständer besluta, »att de, bränneri-kontrollörerne lillagde, arfvoden matte, inom hvarje *in, utanordnas af der inflytande afgift för bränvinstillverkningen, på sätt Kongl. Maj:t i öfrigt härom täckes förordna.»
Enligt motionärens åsigt skulle visserligen medel för sagde ändamål kunna på annat sätt beredas dymedelst att Rikets Ständer för bestridande af ifrågavarande utgift anvisade ett förslagsanslag å Riks-Statens 7:de Hufvudtitel; men då erfarenheten ännu icke visat ungefärliga beloppet, hvartill denna, säkerligen ganska betydliga, utgift kunde komma att uppgå, har han ansett den nu föreslagna utvägen för närvarande ega företräde.
Derjemte har, vid motionens remitterande, Friherre Raab, A. C., under erinran derom att äfven andra än de af motionären omförmälda utgifter torde förekomma, begärt att få fullständiga förslaget med det yrkande, att medel måtte beviljas icke allenast till aflöning åt kontrollörer jemte ersättning åt de vittnen, som dem åtfölja, utan äfven till den ökade polisuppsigt, som blir af nöden för att vaka öfver den nya Författningens efterlefnad; hvilken framställning motionären jemväl anhållit måtte af Utskottet tagas i betraktande.
Prot. 1853 & 1851. i Sami. 1 Afd. 3 Band. 17 Haft. 2 6 Slals-Ulskollels Utlåtande, J\i 359.
Såsom motionären anfort, hafva Rikets nu församlade Ständer, i sammanhang med de af dem antagne nya grunder för bränvinslagstiftningen, beslutat anställande af kontrollörer vid de större brännerierna, emot åtnjutande af arfvoden utaf allmänna medel till belopp af 6 R:dr 32 sk.
B:ko om dagen, men dervid icke meddelat någon föreskrift angående sättet för dennä aflönings utgående.
På det att något binder för verkställigheten af Rikets Ständers berörda beslut icke må möta, är alltså angeläget, att en dylik föreskrift af Rikets Ständer lemnäs.
Alt, i enlighet med det sednare af motionären alternativt angifna sältet, å Riks-Staten uppföra ett särskildt förslagsanslag för utgiftens bestridande, anser Utskottet mindre lämpligt, helst för bedömande af anslagsbeloppet all ledning af erfarenheten ännu saknas.
Det af motionären först framställda och af honom såsom tjenligare ansedda förslaget, att omfönnälde arfvoden anordnas af den inflytande afgiften för bränvinstillverkningen, synes deremot Utskottet, såsom både enklare och med minsta omgång förenadt, ega företräde, hvarföre Utskottet anser sig böra detsamma understödja.
Utskottet har dock, med fäsladt afseende å de möjligen förändrade föreskrifter rörande kontrollen, som kunna komma att af Kongl. Maj:t fastställas, trott, att de medel, som anslås, icke böra direkte anvisas till bestridande af kontrollörernes aflöning, utan till kontrollen i allmänhet.
1 betraktande häraf får Utskottet i så målto tillstyrka bifall lill motionärens framställning, att Rikets Ständer medgifva, det de för kontrollen af bränvinstillverkningen erforderliga kostnader må, inom hvarje län, utanordnas af den inflytande afgiften för bränvinstillverkningen, på sätt Kongl.
Maj:t i öfrigt härom täckes förordna.
STOCKHOLM, TRYCKT HOS JOH. BECKMAN, 1854. Stats-Ulskollels Utlåtande, M 540. i Jtä 340.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 31 Okt. 1834, kl. 6 e. m.
Utlåtande, i anledning af återrernisser å Betänkandet J\s 272, angående medels upplåning genom fonderade stats-obligationer.
Uti omförmälda, af Ridderskapet och Adeln samt Preste- och Borgare-Stånden i vissa delar bifallna och i andra återremitterade, men af Bonde-Ståndet afslagna utlåtande, hade Stats-Utskottet föreslagit Rikets Ständer att, i fråga om erforderliga medels anskaffande för jernvägs-anläggningar jemte andra större, allmänt gagnande företag, meddela följande beslut och stadganden: l:o. Genom upplåning för Statens räkning, enligt det här nedan angifna inhemska fond-system, anskaffas de medel, som, utöfver befintliga oeh disponibla tillgångar, erfordras för bekostande eller understödjande af de jernvägs-anläggningar eller andra, Rikets framtida gagn företrädesvis afseende, större företag, sorn af Rikets Ständer blifvit eller blifva beslutade, äfvensom de medel, hvilka för inlösen af dylika anläggningar, om sådan pröfvas böra ske, äro erforderliga. 2:o.
Denna upplåning sker genom fonderade, inom Riket utgifna, räntebärande obligationer, lydande å Svenskt mynt, och utfärdade, på Rikets Ständers vägnar, af deras Riksgälds-kontor. 3:o.
Obligationerna ställas på innehafvaren, men äro å dennes sida icke uppsägbar.
Riksgälds-kontoret att dem uppsäga till inlösen efter sex månaders förlopp.
Till en början och under en tid af tio år, räknad från upplåningens begynnelse, vill dock Staten afstå från begagnandet af sin uppsägningsrätt.
Prot. 1853 & 1854. 4 Sami. 1 Afd. 5 Band. 18 Haft. 1 2 Slals-Utslcollets Utlåtande, 340. 4:o.
Räntan för den i obligationerna förskrifna lånesumma utgår med fyra för hundra, efter år räknadt, och lillhandahålles ovilkorligen obligations-innehafvaren hvarje halft år, emot återställande af den å samma ränta utfärdade kupon; börande hvar och en obligation, vid dess utfärdande, vara försedd med dylika kuponer å halfårs-räntorna för en tiderymd af tio år; och skall samma obligation sedermera, intilldess .den varder inlöst, hvart tionde år förses med nya ränte-kuponer för enahanda tid. 5:o.
Vid den upplåning, som under tiden intill nästa Riksdag varder verkställd, får någon rabatt å det kapital-belopp, derå obligationerna äro utfärdade, icke af Riksgälds-kontoret medgifvas. 6:0.
Obligationerna utgifvas å 2:ne särskilda valörer, utsatta i både sedel- och silfvermynt, nemligen: å Fyrahundrafemtio Riksdaler Riksmynt eller Ettbundratolf R:dr 24 sk. i Silfver-specie; och å Niohundra Riksdaler Riksmynt eller Tvåhundratjugufem R:dr i Silfver-specie. 7:o.
Till ränte-liqvider för dessa obligationer och kapitalets amortering anvisas samt uppföres å den stat, som af Rikets Ständer vid hvarje Riksdag varder för Riksgälds-kontoret utfärdad, ett årligt anslag, svarande emot fem procent å det belopp, som enligt Rikets Ständers beslut skall upplånas; hvilket anslag kommer att fortfarande och med oförminskadt belopp årligen utgå, ända till dess bela lånet blifvit i stadgad ordning återbetaldt.
De i denna, likasom de i föregående 4:de och 6:te punkterna meddelade bestämmelser, angående dels räntans belopp, dels obligationernas valörer och dels förhållandet mellan stats-anslaget och låne-summan, komma endast att tillämpas i afseende på det eller de lån, som varda upptagna under den tid, Rikets Ständer förklara samma bestämmelser böra fortfara. 8:0.
Det årliga ränte- och amorterings-anslaget bör ingå till en särskild redovisad liqvidations- eller amortissements-fond, hvars behållning skall för det med dessa medel afsedda ändamål allt framgent oförryckt tillhandahållas och användas, så att ränte-liqviderna, vid derför bestämda terminer, varda ovilkorligen fullgjorda samt lånets återbetalning i föreskrifven ordning verkställd.
De till nämnde fond influtna Stals-Utskoilels Utlåtande, M 340.
S medel böra, så vidt ske kan och sagde Iiqvider medgifva, städse på säkert och ändamålsenligt sätt göras räntebärande.
Lånets amortering bör alltid ske genom uppköp af för detsamma utgifna obligationer, då dessas allmänt gångbara värde understiger det i dem förskrifna kapital-belopp (eller al pari); men i annat fall och derest tillfälle sig icke erbjuder att under hand infria obligationerna, bör amorteringen verkställas genom obligationernas uppsägning samt inlösande efter uppsägnings-tidens förlopp.
Yid sålunda skeende uppsägning och inlösen af obligationer, bör en viss serie- och nummerföljd iakttagas. 10:o.
Amortissements-fondens, äfvensom ali den för öfrigt vid nu ifrågavarande statsskuld förekommande förvaltning, besörjes af Rikets Ständers Fullmäktige i Riksgälds-kontoret.
Slutligen hade Stats—Utskottet jemväl hemställt, att Rikets Ständer måtte i underdånighet anhålla om Ko^gl. Maj:ts
Nådiga fastställelse a de beslut, som af Rikets Ständer varda meddelade, angående kapital- och ränle-liqviderna för oftanämnda lån, jemte dermed sammanhängande frågor.
Första momentet af Utskottets sålunda framställda förslag har hufvudsakligen, eller i fråga om sättet för anskaffandet af de medel, som för jernvägars anläggning eller inlösande, utöfver dertill disponibla tillgångar, erfordras, blifvit af Rikets Ständer bifallet genom 5:ne Riks-Stånds sammanstämmande beslut; varande härvid dock af Ridderskapet och Adeln, efter orden: »af Rikets Ständer blifvit eller blifva beslutade» följande mening tillagd: »och vunnit Kongl. Maj:ts Nådiga fastställelse».
Borgare-Ståndet bar ansett ordet »produktiva» böra tilläggas och införas emellan »större» och »företag»; hvaremot Preste-Ståndet uteslutit orden: »eller andra Rikets framtida gagn företrädesvis afseende företag».
För att sammanjemka nyssberörde 5:ne Riks-Stånds, i nu anförda hänseende, skiljaktiga beslut, har Utskottet ansett lämpligast inbjuda Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet alt instämma i det beslut Preste-Ståndet fattat; och får Utskottet alltså hemställa, all de uti ifrågavarande moment förekommande orden: »eller andra Rikets framtida gagn företrädesvis afseende större företag», må derur uteslutas, samt detta moment erhålla följande lydelse:
Genom upplåning för Statens räkning, enligt det här nedan angifna inhemska fond-system, anskaffas de medel, som, utöfver befintliga och disponibla tillgångar, erfordras för bekostande eller understödjande af de jernvägs-anläggningar, som af Rikets Ständer 4 Slals-Ulsknltcts Utlåtande, Jfö 540. blifvit eller blifva beslutade, äfvensom de medel, hvilka för inlösen af dylika anläggningar, om sådan pröfvas böra ske, äro erforderliga.
Då Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet bifallit
Andra momentet, och detsamma af Borgare-Ståndet lemnats utan anmärkning, lärer detta moment böra , anses vara af Rikets Ständer godkändt och antaget.
Tredje momentet, hvaraf Ridderskapet och Adeln återremitterat den sista punkten, och Preste-Ståndet såväl denna som de 2:ne näst föregående punkterna, har i sin helhet bifallits endast af Borgare-Ståndet.
Dock är delta moments l:a punkt, geuom bemälde 3:ne Riks-Stånds derom sammanstämmande beslut, af Rikets Ständer godkänd.
Emot de i 2:dra och 3:dje punkterna förekommande stadganden, angående obligationernas uppsägning af Riksgälds-kontoret, har inom Preste-Ståndet anmärkts: att den till 6 månader bestämda uppsägningstiden syntes böra förlängas till ett år, samt att föreskrifvas borde, huru ofta uppsägningarne skulle verkställas; hvarjemte inom samma Riks-Stånd yrkats, att de stadganden, som i sagde hänseende ansåges böra meddelas, måtte varda förflyttade från det 3:dje lill det 9:de momentet.
I sammanhang med yrkandet, att, vid ifrågavarande upplåning, kapitalrabatt måtte kunna ega rum, hafva hos Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet anmärkningar blifvit framställda deremot, att Staten, på sätt förevarande moments sista punkt innehåller, skulle under de första 40 åren afstå från begagnandet af sin uppsägningsrätt.
Häremot har nemligen erinrats, att då kapital-rabatt egde rum, bereddes fångifvaren icke någon fördel genom obligationernas fördröjda uppsägning.
Tvertom komme, i sådant fall, just uppsägningen att tillskynda honom en kapital-vinst genom skillnaden emellan det i obligationerna förskrifna och det för dem erlagda belopp.
För Staten åter kunde afståendet af dess uppsägnings-rätt vara förenadt med både olägenheter och uppoffringar.
Oaktadt möjligen inträffande sänkning af allmänna räntefoten och derigenom förorsakad stegring i dessförinnan utgifna stats-obligationers gångbara värde, hvilket då lätteligen kunde komma att öfverstiga pari, måste Staten ändock fortfarande betala den i samma obligationer förskrifna ränta, såvida Staten icke ville underkasta sig den kapital-förlust, sorn uppkomma vid obligationernas inköpande till ett högre belopp, än det, hvarå de blifvit utfärdade.
Staten blefve dessutom, genom saknad rättighet att uppsäga obligationerna, hindrad begagna sig af de förmånliga tillfällen, som under omförmälda tiderymd kunde sig erbjuda till det upptagna lånets återbetalning eller omsättning.
För öfrigt syntes det mindre lämpligt att meddela sådana bestämmelser, som inskränkte kommande Ständers rätt alt, i afseende på liqviderandet af Statens skulder förfara efter sig företeende omständigheter.
På dessa skäl har derföre yrkats, att Stals-UlshoUels Uttalande, M 340. flen återremitterade punkten måtte utgå eller åtminstone så till vida förändras, att Staten, endast under det vilkor, att den af långifvarne erhölle obligationernas fulla kapital-belopp, skulle, till sådana långifvares betryggande emot oförmodade uppsägningar, för någon kortare lid afstå från begagnandet af sin uppsägnings-rätt.
Då Utskottet icke funnit något egentligt skäl anfördt till stöd för den förordade förlängningen af den uppsägningstid, Utskottet föreslagit, och då föreskrifva ndet, huru ofta beslutade obligations-uppsägningnr skola kungöras, icke tillhör föremålen för de beslut och stadganden, hvarom nu är fråga, anser Utskottet de emot 3:dje momentets 2:dra och 3:dje punkter framställda anmärkningar icke böra löranleda någon ändring i dessa, af 2:ne Riks-Stånd bifallna, punkter, hvilka, såsom rörande Riksgälds-kontorets uppsägningsrätt och sättet för uppsägningarnes verkställighet, blifvit intagna och äfven torde böra bibehållas i det moment, som handlar om .obligationernas uppsägbarhet.
Beträffande deremot sista punkten af samma moment, samt den deruti, under det första årtiondet efter upplåningens början, föreslagna afsägelse af rättigheten för obligations-utgifvaren eller Riksgälds-kontoret att upp säga sina utfärdade obligationer, så och ehuru Utskottet tror sig i sitt förra utlåtande, sid. ié, hafva uppgifvit giltiga skäl för hvad Utskottet i detta hänseende föreslagit, får Utskottet likväl, enär framställningen, att uppsägningsrätten under sagde tid icke måtte komma att begagnas, skett med förutsättning, att någon kapitalrabatt lill en början icke skulle få medgifvas, förklara, att då Utskottet, med afseende å här nedan anförda förhållanden, finner sig föranlåtet nu frånträda sin förut gjorda hemställan rörande kapital-rabatten, Utskottet anser deraf blifva en gifven följd, att vid de fall, då kapital-rabatt eger rum, Riksgälds-kontorets styrelse bör vara oförhindrad begagna den i obligationerna deras utgifvare tillerkända rätt att dem, när som helst, till inlösen uppsäga.
Deremot synes de långifvare, af hvilka Riksgälds-kontoret erhåller hela det i obligationerna förskrifna kapitalbelopp, böra tillförsäkras rättigheten att, under någon viss tid, få hafva sina kapitaler, emot den bestämda upplånings-räntan, i Riksgälds-kontoret innestående; hvadan Utskottet anser, att ifrågavarande punkt, med den deruti här nedan föreslagna förändrade redaktion, bör bibehållas för de obligationer, som utan kapitalrabatt varda till långifvare 'utlemnade.
Utskottet får alltså hemställa, att 3:dje momentet måtte erhålla följande lydelse:
Obligationerna ställas på innehafvare!!, men äro å dennes sida icke uppsägbara.
Deremot eg'er
För de obligationer, derför Riksgälds-kontoret emottagit hela det förskrifna kapitalbeloppet, ega Fullmäktige, om långifvarne sådant önska, under en tid af högst tio år, afstå från uppsägnings-rältens begagnande.
6 Slals-Utskoltets Utlåtande, JYs 540.
Det af Ridderskapet och Adeln,samt Borgare-Ståndet bifallna Fjerde momentet har af Preste-Ståndet blifvit ålerremitteradt, med yrkande, att icke blott en enda räntefot måtte bestämmas för obligationerna, utan att räntan måtte komma att bero af kapital-rabatten, samt att det af Utskottet föreslagna räntebelopp, eller 4 procent, måtte förklaras utgöra den högsta ränta, som för ifrågavarande obligationer finge medgifvas.
Då frågan, om kapital-rabatt får medgifvas eller icke, onekligen eger sammanhang med och måste hafva inflytande på bestämmandet af den ränta, som i obligationerna skall förskrifvas, bar Utskottet trott sig böra gemensamt behandla och yttra sig öfver frågorna om ränte-beloppet och kapital-rabatten, samt får alltså, efter att nu hafva omförmält anmärkningarne emot 4:de momentet, anföra hvad som hufvudsakligen erinrats emot det i Femte momentet framställda, men icke af någotdera Utaf Riks-Stånden bifallna förslag, enligt hvilket rabatt å obligationernas kapital-belopp icke skulle få medgifvas vid den under tiden intill nästa Riksdag skeende upplåning.
Dock torde, vid redogörandet för hvad i detta afseende inom oftabemälde 5:ne Riks-Stånd blifvit yttradt, de uttalade meningarne angående kapital-rabattens allmänt ansedda nödvändighet såsom vilkor för möjligheten att erfiulla de äskade Iånesummorna, samt dess ändamålsenlighet och företräde framför utsättandet af- en hög räntefot, desto hellre kunna af Utskottet förbigås, sorn hvad härom blifvit anfördt, egentligen icke innefattar andra upplysningar och åsigter, ari dem, som förekomma i Utskottets återremitterade Betänkande, sid.
Id—17, der Utskottet afgifvit sitt yttrande rörande samma ämne samt dermed gemenskap egande frågor.
Till stöd för den under diskussionerna härom yrkade rättighet till kapital-rabatts medgifvande genast vid upplåningens början, har dessutom hufvudsakligen anförts: att då den föreslagna 4-procent-räntan betydligt understege den vanliga räntefoten inom landet, vore det, om Staten verkligen ville erhålla de medel, hvilkas upplåning Beslutats, nödvändigt bevilja långifvarne kapital-rabatt.
På samma gång som medgifvandet häraf beredde de sednare en fördel, uppkomme derigenom äfven för den förra eller Staten, likasom för allmänna rörelsen, liera väsendtliga förmåner.
Staten kunde nemligen på detta sätt undanrödja eller åtminstone förminska de vanliga olägenheterna af utlottnings- eller uppsägnings-operationerna, hvilka eljest icke skulle kunna undvikas.
När obligationernas pris i allmänna rörelsen vore lägre än deras nominalvärde (stöde under pari), kunde desamma af Staten uppköpas utan förlust och kanske mången gång med verklig vinst; hvarigenom också Statens skuld följaktligen blefve småningom minskad. —•
Till huru stort belopp åter kapital-rabatt borde få medgifvas, vore dock svårt att på förhand bestämma; och någon ovilkorlig föreskrift derom, att lån icke skulle få upptagas annorlunda än med rabatt å det förskrifna kapitalet borde ingalunda meddelas, helst penningar, äfven utan en sådan förmån, möjligtvis kunde erhållas.
I betraktande af de förhållanden, som härvid borde afses, syntes det derföre mest ändamålsenligt, att Fullmäktige i Riksgälds-kontoret finge sig upp - Slals-Utskottels Ullålande, JYi 340. 7 draget att lämpa sitt förfaringssätt och sina tillgöranden uti ifrågavarande hänseende efter penninge-tillgången och andra härvid förekommande omständigheter.
Flere bland dem, som deltagit i dessa diskussioner, hafva likväl ansett, att, i afseende på kapital-rabatten, borde fästas det förbehåll, att Fullmäktige endast skulle ega att medgifva densamma inom visst begränsadt belopp, hvarföre Rikets Ständer syntes böra antingen föreskrifva ett maximum för hvad som vid upplåningen finge å obligationernas kapital-belopp afdragas eller rabatteras, eller ock, med hänsigt till amorteringstiden för lånen och dess förhållande till räntebeloppet, meddela sådana bestämmelser, att Statens utgifter för ifrågavarande upplåning komme att utgöra ett till vissa procent af lånesumman beräknadt årligt maximi-belopp, hvilket Fullmäktige, vid räntevilkorens och kapital-rabattens bestämmande, icke skulle ega att Öfverskrida.
Ilvad sålunda blifvit anfördt och yttradt i fråga om det afdrag, som under benämning kapital-rabatt vid statslåns upptagande vanligen medgifves, öfverensstäm mer, på sätt Utskottet redan uppgifvit, i de flesta delar med hvad Utskottets förra Utlåtande härom innehåller.
Utskottet har också deruti redan uttryckligen förklarat, att Utskottet, vid den för Svenska Statens räkning nu ifrågaställa upplåning, skulle funnit sig föranlåtet förorda rättigheten till kapital-rabatts beviljande, så vida genom denna upplåning en viss bestämd summa ovilkorligen skulle anskaffas; men under förutsättning, alt de medel, som under mellanliden intill nästa Riksdag behöfde upplånas, komme att utgöra ett jemförelsevis mindre betydligt belopp, yttrade Utskottet den förmodan, alt desamma skulle, utan någon dylik rabatt, kunna erhållas emot de af Utskottet föreslagna 4-procent-obligationer; hvarföre och enär kapital-rabatts medgifvande varit uttryckligen förbjudet genom de vid sednare
Riksdagar meddelade beslut i afseende på de lån, Riksgälds-kontoret egt upptaga, Utskottet ansåg sig icke böra föreslå Rikets nu församlade Ständer något annat förklarande i detta hänseende, än att rabatt å det kapital, derå obligationerna komma att lyda, icke finge medgifvas vid den upplåning, som under tiden intill nästa Riksdag komme att verkställas; och erinrade Utskottet härvid, hurusom frågan om kapital-rabatts beviljande vid den derefter skeende enahanda upplåning komme att utgöra föremål för Rikets dessförinnnan sammanträdande Ständers särskilda pröfning.
De af Utskottet uppgifna förhållanden, hvilka förmådde Utskottet alt framställa det återremitterade förslaget, att under den första upplåningstiden kapital-rabatt icke måtte varda medgifven, hafva dock numera väsendtligen förändrat sig.
I öfverensstämmelse med den inom Riks-Stånden allmänt uttalade åsigt, att erforderliga medel för större jernvägs-anläggningars företagande genom Statens försorg och på dess bekostnad måtte under innevarande Riksdag anvisas, bar Utskottet nemligen funnit sig föranlåtet att för detta ändamål, dertill något anslag förut icke var af Utskottet tillstyrkt, föreslå anvisandet af en summa af ej mindre än 9,000,000 R:dr R:ko, för hvars anskaffande det upplåningssätt, derom nu är fråga, således måste anlitas.
Yidare har, under de hos Riks-Stånden, angående denna upplånings verkställande 8 Slals-Utskoltels Ullålande, M 340. förefallna diskussioner, visat sig, att den, i anseende till Rikets Ständers vid föregående Riksdagar meddelade beslut, af Utskottet förutsatta obenägenhet mot beviljandet af kapital-rabatt å Riksgälds-kontorets obligationer, för närvarande är vida mindre allmän, än Utskottet sig föreställt.
Då nu, i händelse