Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är just en l ectu re, som snillet muntra kan, Med paragraphers g räl, afhandlingar och lagar -- Hjortsberg (med en presenter -tallrik).
Ett glas Bourgogne, i fall det s makar och behagar!
-- 7--
Ordning smannen, (tar glaset och ser på klockan).
Hvad tiden skrider f ort!
Hjortsbsberg.
Liksom den all tid gått.
Ja, Gudske lof, v år Kung vi lyckligt återfått!
Ja, Sverige följer än den g amla rena l äran, Att ömma för sin Kung -- Ordning smannen, (dric ker).
Mamsell , jag har den äran!
Oss felar blott herr Björn, att upprop göras k an, Och sakerna ta's för.
-- Men se, der kommer h an!
De förra och Björn.
Välkommen, min herr Björn! hörs ryktet ej förmäla,
Scen. III.
-- 8-- Om någon kommer mer, det gör just hu fvudbry -- Björn .
Om de ej vid en bål på Claës på Hörnet gräla, Och blunda mot hrarann uti en inpromptu, De s äkert varit här -- Ordning smannen , (slår med klubban i bordet).
Nå, lika godt! må g öra!
Herrskapet sätter sig-- hvad är det?
låt oss höra, Hvad är det för ett larm?
en röst, som en basun!
Samtelige Acteurer och Actr icer komma in och dejeunera; under det de Broen höres utanföre, af lägg a de sina muffar och peliser och sätta sig.
De Broen, (utanföre).
Det är min hustrus piece -- Hjortsberg , ( med hög röst ).
Och det är den, de Broen!
-- 9--
Tig! -- g räl a inte! tig -- ni , edra dumma själar!
M:lle Löf. Hvad f an! hvad s äger han?
Bevar' oss , hvad han g rälar!
Mitt h errskap! f ramf ör allt betrak ta blott en sak :
Vårt rum ju invigdt är åt vi tterhet och smak, Der vid en vö rdad blick rideaun drags u pp och neder; Med en förädlingskraft, att verka goda seder.
Och hvarfö r' sådant larm i trappor, sk rubb och skrank?
Men ropa upp herr Björn!
Björn .
Ödmjukast, Mamsell Frank!
Hon ef terfråg as här -- hon svarar ej , ty värr!
Hon to rde komma strax -- De Broen.
Läs Reglementet, Herre!
Hon pliktar bara prompt --
-- 10 --
Gör inte er besvär!
Ån Mamsell Holmberg då? hon inte hell er här!
Hon pl är ej dröja ju st!
De Broen.
Godt! hon skall cassan rik ta!
Ack, herre, lagom h et!
Hvad! skall, hon inte plikta?
(Begge på en gång.)
Hon plikta skall vet ni!
Det är det vi få si !
Jag är så god so m ni!
God herrar, låt nu bli!
Ty slika äfventyr visst inte älska vi!
Nej denna gång en fri!
Allt lägger ni er i .
-- 11 --
M:lle
Löf och Hjortsberg, ( på en gång).
En sådan v år session k an Directionen klandra.
(M:lle
Löf går ut förargad.)
Ordning smannen, (vid proto cotteb, till de Broen).
Ad protocollum tags det ena med det andra.
Emellertid g e ljud! se'n j ag nu klubban sträckt, Så vill jag l ägga fram till granskning ett project, Till en repertoir för omtränt fjorton dar.
Tre gånger s pelas skall i veckan.
Hvad beh agar?
Hur' fan sk all det g å till?
Åh! det g år g anska väl.
Ja, mellan Juhl och Påsk, det k an ha si na skäl.
Kom, sätt sig, herr De B roen! ( sätter sig ).
-- 12 --
Om jag f år lof f å ordet -- De Broen.
Nej, det skall inte ske, förr skall j ag gå från bordet!
En samfälld enighet, är oss sju anbefaldt!
För oljud plikt på stund -- De Broen.
Ej detta blodet kallt, Ej känslplöser sj äl -- Björn.
Som bor i denna maga! -- Ordning smannen.
God' h errar!
Fruntimmer! -- l åt oss till minnes draga!
Vi hafv a inte sett spectakel-listan än.
Var god och l äs, herr Björn, och varen tysta se'n!
Björn ( läser ).
Pro primo Tisdagen:
Rongdal a-riddaren.
-- 13 --
Som red till blåkulla med hel a Riddarslägten.
Björn, (continuerar).
Thorsdagen är bes tämd:
Oväntade Upptäckten.
Pro tertio Lördagen:
Behagsjukan igen.
Pro qvarto ges åt staten:
C redi ten, Advocaten; Och derpå Sune Jarl, han följer i sin tour.
De Broen, (sjunger).
Står j ag brudgum ell er hur'? -- pi rum.
Hjortsberg , (härmar honom; i det samma hö res buller) .
För oljud pliktas bör: och det bör bli en regel .
M:lle Frank.
M:lle Ho lmberg.
M:lle Ho lmberg .
Jag s åg ut som ett troll, när jag stod f ör min spegel .
-- 14 --
Hvad k an jag rå derför? lägg in till Direction! M:lle Ho lmberg .
Men vet ni hv ad, Mamsell! den sol sk all ej upprinna, Att ni skall ta mitt lif -- om jag är ärlig qvinna.
Ni vill mi tt snörlif ha! hvem ger er lof dertill?
Med er att byta ord, Mamsell, jag inte vill! M:lle Ho lmberg .
Och ni är alltid van, ha nycklarne till M:lle Frank.
Bokhållaren och ni f örliks om mag asinet -- M:lle Ho lmberg .
Mitt s nörlif, v et ni hvad! med öfvertyg och ben, Kan en Grefvinna h a -- (får convulsioner.) skrinet --
-- 15 --
Vet, hon ej är allen!
Der somnar hon, god natt! luktvatten hi t åt henne!
Slå ådern upp på stund!
Jag just får lof bek änna, Att föra klubban här, dertill höfs tålamod.
Sitt Mamsell Vibergson! sitt vackert, var så god!
Men à propos ! -- en s ak -- hur sku vi den afgöra?
Alla .
Hvad är det för en sak?
Jag skull', om man täcks höra, Ödmjukast bara be, få tala ut till punkt!
Men ack ! hvad detta g räl mig alltid faller tungt!
Som till exempel nu -- flitpengarne, god vänner!
-- 16 --
De samma som förr.
M:lle Löf. Ståhl. Ståhl . De l ånga piecerna, ty värr! jag arme k änner, Och skall tv å på en dag uppföras nu söm förr, Så, sannerlig fö r Gu d, får Jonson bli Souffleur.
Han går till det framställda liqueurbordet.
Hvad kosteliga glas, och porter u ti krusen!
Den skönsta helsodryck uti vår kalla nord!
Vill herrskapet till s lut afhöra någ ra ord?
Hvem är som tar af ljusen?
Någon spr inger till denna function.
Ett divertfss ement, inlemnadt på vårt bord, Af Li eutnant Holthu sen, Uti heroisk vers med blixt och blod och skott, Bataille vid Ingo kal ladt.
Scen VI.
-- 17 --
I så fö rfärlig eld, der bomb på bomber knallat, Hur' mången svår bl essure Lieu tnanten då fått?
Var intet malicieux! -- ni sk all mig ej förgäta, Hor nr, som är så qvick -- min k ära vän, just ni !
Som med så blek a drag uti er poesi e Vill utaf idel rim en k rans Apollo fläta; Hvi har ni ej i dag er penna skurit än?
Jag ber er, herr de Broen, jag ber er som en vän, Hvarför hans vack ra vers oreda och förklena?
Hans s til ju ädel är, hans tankar äro rena; Men all tid grälar ni; och huru står det till, Hvarför hans vers ej god?
Jo! derför j ag så vill .
-- 18 --
Fler' divertiss ements i Acter s ammandraga.
Det blir ej mer min lott; mins hvad i piecen står, Som speltes af de små, och, om jag mi ns, i år; Jag vill just denna stroph till ett exempel taga, Att Kungen knappt får låf att resa ut ti ll Hag a, Förr'n divertissements förfölja spår i s pår.
Nå, vill ni intet -- topp! -- jag nog utvägar får, Jag k änner Bellman grant -- Björn.
Jag gör också det samma -- De Broen.
Han sk rifver, hvet ni hvad, mig den och den anamma!
Förtjusad i sin Kung, som hvarje Svensk och jag , Ett nytt po eme på stund --
-- 19 --
Med klubban än ett slag!
Vi må v år Kung en sång på denna timma lemna, Vid årets sista qväll, så är mi tt tycke, mitt, Och underdånigst der med tacksamt hjerta nämna, Hur' för v år fosterbygd hans ädl a hjerta s tridt.
Bravissimo de Broen! -- och j a vi alla svara.
De taga fram bläck och pennor, och sätta sig i ordning och skrifva.
Och det skall tryck as det, och vins ten -- tig nu bara!
Skall delas oförryckt, intill sin sista rest, Till de soldaters lön, som fäk tat Kungen näs t.
M:elle Holmberg.
Denna vins ten blir ej s tor --
-- 20 --
M:elle Fran k.
Par plåtar eller fyra -- M:elle Wibergson.
I Guds och Konungens namn bli slika sk änker dyra -- M:elle Holmberg.
Hvem sk all den g åfvan få?
Ståhl . Jo, åt soldaten Lind, Han, den Soldaten der, som s tår der ned vid grind, Med sönderskjutit ben, och sjunger vid sin lyra Sin dyre Konungs lof -- De förra jemte M:elle Löf. M:elle Löf . Vet herrskapet, hvad hände?
Just som ni trätte mest, jag mig f rån l aget vände, Att lyssna på ett spel, en zittra, hvad det är!
-- 21 -- Nu -- o m det roar er; så har jag s pelman här.
Låt honom komma in och , ej h ans spel förvilla!
Stig fram du , hederman!
God afton, gubbe lilla!
Soldaten med zittran.
Hans dotter.
De öfriga lyssna på spelet och skrifva stundom sina coupletter , som accompagneras af Soldaten , sedan han sjungit en inpromptu.
Soldatens dotter (ledande sin far).
Ännu ett s teg ! -- se s å -- tag nu min hand, min far!
Ännu ett enda steg, det ingen f ara har!
Men hvad det grämer mig, att mig naturen nekar En stridsmans ärolön i k rigets bardalekar!
-- 22 -- Dock, utaf hjertat nöjd -- min far, tag mej i hand, Att du har väpnat dig för Kung och Fosterland, På dina f äders vis, med trohet och med ära.
Ack! om jag kunde dig på mina armar bära!
(Sedan sjunger Soldaten en inpromptu, accompagnerad af sin zittra).
Min lilla v ers är gjord, som herrsk apet befallt!
Nå var så god och sjung; varen tys te öf ver allt!
Ned vid Haga, vid grind, Står en soldat, båd' krympling och blind, Som trumman hört i fäl t, (alla trumma på bordet)
Som har stått, nät det smällt, Och kysst hv art fjät till Konungens tält; Alltid rask, när det gällt, (Trum.)
Han, som j ag, är honnette, Och intet någon kri gs-marionette.
Klang, Gustafvernas ätt! (
Trum.)
-- 23 --
M:lle Löf. Så tindrar fram ett ny-års bloss Ur molnens kulna dimma; Om himlen bönhör hvar af oss, Skall det lycksaligt glimma.
Njut, dyre Kung! nj ut Nestors år!
Bind lag ren vid din kryck a!
Imellertid i hjel tars spår Vi önske dig nu lyc ka!
Det nya året börjar sig
Med mån' i mo rgon-bitti , Då skrifva vi -- hör -- tig ni -- tig!
År sjuttonhundra ni tti.
Håll truten på er, l åt mig f å Ett rim ur hjernan bråka!
Kring Haga stränder sku' vi gå, Ell' ock med bjällror åka.
Men Gud bev are vår Monarch I detta årets skiften, Så att hans arm, i striden stark , Vår ov än slår till g riften!
Må se'n på denna park igen, Der blomsterfäl t sig kröka, För Fos terlandets Första Vän, Minerv as al tar röka!
Herr Bengts hustru
Herr BENGT. MARGIT.
ABBEDISSAN.
Syster METTA.
BIKTFADERN. GÅRDSMÄSTAREN (sedan HOFMÄSTAREN) LAGMANNEN. FOGATEN.
VITNET. LAGMANSKAN.
HUSHÅLLERSKAN. KERSTIN.
PAGEN.
(Bipersoner.)
Spelar i Sverige omkring reformationstidens begynnelse.
Klostrets straffrum.
Dörr till venster.
Två halmbäddar på golfvet.
Två pallar; en bänk; en bönestol.
Ett bord nedanför fönstret.
Hvälfdt rum med ett litet fönster högt upp till höger.
vanför densamma synas loden till ett slagur, till hvilket enstege leder upp.
I fonden en tafla föreställande Kristi hudflängning.
Of-
Scen I METTA och MARGIT. sysslolös på bänken.
METTA syr på handdukar vid bordet.
MARGIT ligger METTA.
stryk eljest.
Hvarför syr du inte, syster?
Du vet ju att du får MARGIT.
händer.
Jag vill ha stryk, men jag vill inte förstöra mina METTA.
jag bara kom för sent i bönen, -- men du som tar emot bref...
Men jag får sitta och förstöra mina händer, fastän
2 MARGIT.
När jag spottade på dina kläder häromdagen, slog du mig icke, o hvad jag föraktar dig!
METTA.
Du är född till att förstöra dina händer, trälinna!
vi äro alla lika inför Gud.
Och ändå är du icke bättre menniska än jag, ty MARGIT.
på mina händer och dina; mina ha varit skyddade i trehundra år för sol och vatten och jord.
Se på
Det är möjligt, men icke inför menniskor.
dina kräcklor; ser man inte att din farfar var sadelse en sadel mellan dina knän.
makare?
Vet du, när du sitter så der, tycker jag mig METTA.
Men jag är rik och du är fattig...
är född tjugo gånger af föräldrar, som aldrig arbetat.
Du kan aldrig födas om, men jag kan bli rik igen, att jag längtar efter att få stryk! och jag skall det.
-- Kan du tänka dig så underligt, METTA.
Du ser så litet det hjelper; jag är af börd; jag
Ja, du har alltid varit litet tokig.
Jag tror att menniskorna tänka nästan lika allesammans.
-- Jo, vet du, dessa eviga böner äro för min själ som hackelse utan kli; munnen går, men mätt
Tokig?
Ja, derför att jag säger hvad jag tänker!
blir man inte; tvärt om, hungern vakar som ett vilddjur
3 och gnager och gnager på själens senor, utan att de gå af; men när då syster Agnes kommer med gisslet, bågsträngar, och då vaknar min själ, och alla sträng(Sträcker sig på bänken.)
då springa de af, så att jag hör som klangen af brustna stumparne dallra och kroppen njuter som en svag musik.
Kommer inte syster Agnes snart?
I dag är du alldeles galen!
önskar jag vara i hans ställe.
Ser du den der stora
När jag ser på Kristi hudflängning derborta,
knekten med de svällande armmusklerna?
Se hur han rycka bitar ur köttet...
kan slå till med skinnremmarne, så att spikhufvudena METTA.
Håll upp, du rasar ju!
och släppa ut oss?
Har du hört, att man tänker stänga alla kloster METTA.
icke lösa oss från.
Jag har hört sägas så, men våra löften kan man MARGIT.
Nej, men vi kunna bryta dem.
det brefvet ifrån, som du tog emot och som du nu sitter inne för?
Stod det i ditt bref?
Hör du, Margit, hvem var
4 MARGIT.
förträfflig qvinna, som bor på Skeby i Östergötland, gift för andra gången och har två styfbarn.
Det var från min aflidna moders syster, en högst
Hvarför ville du inte visa brefvet då?
upp på detsamma, så att hon kan se ut genom fönstret).
Det rör dig inte!
(Springer upp; går till bordet; stiger
sett solen på åtta dagar, Metta!
Låt mig stå här
Jag har inte
en stund! O, så vacker sjön ligger härnere och speglar de skogbevuxna stränderna och det hvita slottet på andra sidan.
Vet du hvem söm bor i det slottet, Metta?
i Östergötland med två styfbarn, som skickar dig bref! MARGIT.
Det är väl din aflidna moders syster från Skeby
Du är en ond ande, Metta!
Hvarför ljuger du för mig?
skydda sig! -- O, min riddare, min Flores, om jag hade ett snöre, skulle jag hissa upp dig i en blom-
Ljuger?
Det är det enda sätt en qvinna har att
sterkorg och värma dig i min bädd, jag skulle kyssa dig tills du dog, jag skulle krama dig i mina armar, så att du qväfdes.
Metta, i dag komma stora saker att ske!
ser en blåhvit fana uppe på slottets tak, vindbryggan
5 hissas och en slup sättes ut ur slottsgrafven!
(Hon kysser våldsamt). springer ner från bordet och kastar sig i armarne på Metta, som hon
Scen II.
GÅRDSMÄSTAREN in; går upp på stegen och drar upp urverket.
MARGIT fram mot gårdsmästaren.
Nå, Hans, hvad händer der nere bland de lefvande?
GÅRDSMÄSTAREN.
fessorn väntas på visitation.
Stora och underliga saker!
Biskopen och konMARGIT.
Och ryktena om klosterstängning och frilösning?
nu för tiden.
Osanning alltsammans!
Man ljuger så förhärdadt MARGIT.
det finnes menniskor, som få trampa nyslagna ängar, känna bara himmelen öfver sig, andas en varm, välluktande luft, medan vi sitta här i fukt och köld! -- Nu vet jag hvad jag kommer att göra!
Osanning!
Intet hopp således!
Och veta att
här klockan inte. går rätt, så att man inte kan lita på henne mera.
Fröken Margit!
Jag vill säga för fröken, att den
Hvad bryr jag mig om klockan!
6 GÅRDSMÄSTAREN.
ibland, när timmarne blefvo långa.
Jo, jag trodde att fröken brukade se på henne
uppe i klockan?
Förstår du inte, att Hans lagt ett bref till dig MARGIT.
I Jesu namn, hvad säger du?
vet då hela verlden.
Det bär slutar aldrig väl.
Hvad tre veta, det MARGIT.
Metta?
Var lugn, Hans; Metta är min vän.
Icke sant, METTA.
gjort mig så mycket godt?
Hur skulle jag kunna vara annat mot dig, som MARGIT fixerar henne.
emot dig!
(Springer upp på stegen och kommer ner med brefvet.)
Godt eller ondt, men jag har aldrig varit falsk
olycka af! (Går.)
Och glöm icke bort Hans, om det blir MARGIT.
(Läser.)
Scen III.
METTA och MARGIT.
slagna; slupen, som kommer hit från slottet, bär endast en biskop och en konfessor; riddaren sitter hemma.
Farväl lif, farväl allt! -- Gif mig en handduk, så får jag sy! METTA.
Allt hopp är ute, Metta!
De Lutherska äro
Du vill inte ha stryk mer?
och syster Agnes hålla före, helst jag hör deras röster
Jag har fått nog! -- Men det lär väl inte abedissan
der ute blanda sig med en mansstämma.
De ha hemtat förstärkning! -- Nej, jag vill inte hyckla.
(Kastar, undan handduken.)
dar mot en hind!
Nu är bytet uppjagadt; tre hun-
Scen IV.
ABEDISSAN. AGNES.
BIKTFADERN (Broder Fransiscus.) DE FÖRRA.
ABEDISSAN.
maren.
(Agnes och Metta gå.)
Syster Agnes och Metta, gå ut och vänta i kam-
Scen V. ABEDISSAN.
BIKTFADERN. ABEDISSAN.
sköka, djefvulens barn, och strö aska på ditt brottsliga hufvud!
På knä, synderska! -- Fall ner på ditt ansigte,
8 ett fader- och moderlöst barn, för att skydda dig mot verldens ondska; men du lönar oss, som om vi voro dina fiender.
Du rifver ner de murar vi rest mellan oss och denna usla verld, som icke förtjenar en half Vi togo upp dig i detta heliga samfund såsom
tanke.
Du ingår förbund med ovännen och har fläckat denna rena hemort, för att verldsförsten skall drifva oss ut på hedarne, der vargarne skola taga mina lam, rasar i din kropp, men vi skola besvärja honom.
På knä, sköka!
som den gode herden gifvit mig i händerna.
Den lede
knä endast för honom, som hör mina böner!
Läs detta bref! ABEDISSAN.
Jag är icke hvad ni kallar mig, och jag böjer
Jag har läst dina bref. MARGIT.
nen, en förrädare?
Gårdsmästaren, Hans, den hederlige manABEDISSAN.
har bevakat dig.
Han har gjort sin tjenst, han som Metta, hvilken MARGIT.
oren af lögn och bedrägeri...
Jag tyckte också att denna luft jag andades var ABEDISSAN.
var bedragerskan, då du bröt dina löften!
Tig, genomförderfvade varelse!
Det var du som
rik; men när ni såg, att jag intet egde, då...
Ni tog mina löften, derför att ni trodde jag var
9 ABEDISSAN.
Det ljuger du!
BIKTFADERN.
detta barn?
Fru abedissa!
Vill ni tillåta mig att tala med ABEDISSAN.
Ja, i min närvaro gerna.
Det är ju edert ärende.
BIKTFADREN.
Jag måste tala med henne i enrum.
syster lemnas ensam med en man.
Ordens regler förbjuda, att en BIKTFADERN.
man, och detta är en bikt.
Jag känner ordens regler, men jag är icke någon ABEDISSAN.
har ni ännu inte makt med.
Kom ihåg den helige Antonius af Padua!
Ni är en helig och en sträng man, men djefvulen
ljus, om ni önskar.
Ni skymfar mig, fru abedissa; men jag skall tända ABEDISSAN.
hoppas ni inte missförstår mig.
Detta barn har en hvad hon säger är lögn.
För himlens skull, jag skymfar er icke, och jag
tunga som en orm, och ni måste utgå ifrån att allt BIKTFADERN.
ledning jag kommer till!
Jag skall förutsätta det, så får jag se hvad slut-
10 ABEDISSAN.
Himlen vare eder bevågen!
Benedicite Domine!
BIKTFADERN otåligt.
ABEDISSAN går.
BIKTFADERN. MARGIT.
BIKTFADERN går fram till bordet och lägger ifrån sig breviariet.
jag lägger den här, och så tala vi ur våra hjertan trött, och derför vandrar jag på golfvet.
Se på mig, mitt barn!
Nu lägger jag bort boken;
som menniskor! -- Sitt ner, du är trött; jag är icke Ser du, de stora ordens tid är förbi; det var de
små tankarnes påfogelsfjädrar, derför skola vi begagna de små orden.
Nåväl, du älskar en ung herreman; om det är synd eller ej, lemna vi derhän tills vidare.
Jag har aldrig älskat, vet således icke hvad det är, men ling.
Hurudant är det att älska?
måste veta det, om jag skall kunna döma din handMARGIT.
svara på eder fråga.
Om ers vördighet icke leker med mig, skall jag BIKTFADERN.
Jag leker icke med menniskor, icke ens med barn.
11 MARGIT.
man får inte tala om den!
Det är med kärleken som med bikten:
ningar; jag är din lärjunge i denna fråga.
Är det själen eller kroppen som älskar?
Jag begär inte några förtroenden, endast upplys-
Det kan man inte säga! -- Troligen båda delarna.
Huru kom du att först älska honom?
en svart hingst och hade en falk på sin silkessömmade handske; hans gula sammetsjacka lyste upp skogen på mig, då var det som om solen runnit upp och foglarne då först börjat sjunga!
Talade han till dig?
Jag mötte honom en morgon i skogen, han red
som en eld, men när han slog upp sina ögon och såg
BIKTFADERN betraktar henne förvånad.
Nej, han endast helsade!
Och så var det gjordt?
jag togs in i klostret.
Sedan var min ro borta!
Det var strax innan BIKTFADERN blir orolig.
Din ro var borta!
12 MARGIT.
i sin bur, när den vill ut.
Lägg och slår?
Mitt hjerta sprang uti mitt bröst som en fogel
den här på venstra sidan!
Känner ni, hur det bultar BIKTFADERN rycker undan handen och blir mycket orolig.
mig, att jag var vigd för evigheten med den blodige
Jag försökte att döda den fogeln.
Jag förestälde
brudgummen der borta, som låter misshandla sig som en hund af några råa knektar, dem han skulle kunna bikt, ni som är min biktfader!
(Tar hans hand och leder honom till taflan i fonden.)
krossa med sitt lillfinger, men förgäfves.
Hör nu min Hör min gräsliga
synd, mina förderfvade tankar; jag ville hellre ha honom!
till brudgum den knekten som slår, ty han liknar BIKTFADERN sliter sig lös och går häftigt af och an.
kar, men de förföljde mig sofvande och vaken.
Jag bad att få bli befriad från dessa gudlösa tan-
begick felsteg för att bli piskad, men det blef än svåsargade de äro!
rare.
(Hon blottar sina armar.)
Se mina armar, huru BIKTFADERN betraktar henne med vilda blickar och vänder sig häftigt bort.
Se på min hals!
(Hon rycker af sig skapularet.)
och börjar läsa.)
Håll upp i Jesu namn!
(Griper breviariet från bordet
13 MARGIT.
Icke boken!
BIKTFADERN läser hastigt upp.
öknen för att tillbringa fastan under betraktelser öfver Kristi lidanden.
Om aftonen kom en fattig qvinna till hans tjäll och bad om tak öfver hufvudet för natten, emedan ett oväder hotade att utbryta.
Hans barmhertighet kunde icke säga nej.
Anfäktad af djefvulen,
»Den helige Antonius af Padua begaf sig ut i
som tagit qvinnans hamn, tände han ett ljus och brände sina händer, att han måtte hågkomma den evinnerliga elden, som skall brinna, när köttets eldar längesedan slocknat.» (Kastar undan boken.)
Har du något vatten?
(Tömmer en bägare, som står på en pall.)
Hvad MARGIT.
var det?
Eld!
Det är mitt vin, som jag får när jag är sjuk.
vin, hör du, jag har aldrig älskat, hör du, ty jag vågade icke.
Jag är trettio år, har aldrig varit ung, (sätter sig) mitt
Nej, det var glöd!
Jag har aldrig druckit
har aldrig varit frestad, lefvat så lugnt.
Men nu --
dofter, jag hör toner af luta och flöjt, icke orgel, icke orgel!
Gif mig rosor, mera rosor!
Upp och dansa, hetär!
Dansa!
(Hemtar sig.)
Nu vill jag sammanfatta
blod värmer mig, jag känner blomster-
hvad du sagt.
En svart hingst, en falk på en handske, en gul sammetsjacka!
Se der kärleken! -- Säg mig honom?
nu en sak!
(Närmar sig Margit och hväser.)
Har du kysst MARGIT, rädd; drar sig undan.
14 BIKTFADERN.
se hvarandra, och så är det gjordt!
Ja, så är det! -- Hvad skrifver han då?
Inte det heller! -- Icke tala, icke kyssas, bara
Ni har ju läst hans bref?
Icke jag, men nu vill jag läsa dem.
låta piska dig.
I min åsyn skall jag låta piska dig.
Får jag icke?
-- Får jag icke?
Då skall jag
ut för!
Gå härifrån, djefvul; du är icke den du gaf dig BIKTFADERN går till vattenkrukan, fuktar sin näsduk och torkar pannan; derpå lugnad.
så gerna vara det.
Jag är det icke, Gud förlåte mig, men jag ville MARGIT.
Nu har ni ingenting mer att säga mig?
Blott ett enda ord: förlåt!
(Böjer knä.)
Scen VII. DE FÖRRE.
ABEDISSAN. SYSTER AGNES med gissel.
ABEDISSAN häpen.
15 BIKTFADERN upp.
intet tvifvel, att en så from mans böner blifva hörda.
ABEDISSAN till biktfadern.
Fader Franciscus bad för min själ, och det lider
BIKTFADERN stum.
någon bikt, det var endast upplysningar ni begärde!
händt?
Hon har väl ljugit igen som vanligt, och ni tror hvad hon har sagt; jag ser det på er.
Hvarför tiger . broder Franciscus?
Hvad har
Syster Margit har icke ljugit.
Syster Agnes!
Strängaste kroppspenitens, som reglerna bjuda, för syster Margit!
Stupa henne här i vår närvaro, så att sanningen kommer fram!
Se der hvad jag sade; ni tror hennes lögner.
I himlens namn, icke så, fru abedissa!
Ni har miskund med synden, broder Franciscus!
Eller ... skulle ... ni ...
Tjenstgör!
Låt mig gå härifrån!
16 MARGIT.
Låt honom gå.
BIKTFADERN vid en blick af Margit
försök att misshandla detta barn, hvars själ ni varit på god väg att förstöra!
Jag protesterar mot...
Jag stannar, men jag motsätter mig hvarje
det icke är den unga flickans själ som ligger er om hjertat, då ni uppträder som försvarare för hennes kan ni klaga, om ni vågar!
Fram!
AGNES fram mot Margit.
Broder Franciscus!
Man skulle kunna frukta, att
brott.
För öfrigt betyda edra protester intet!
MARGIT ställer sig bakom bordet.
Kom icke vid mig, jag slår ner er!
Rör mig icke!
mask, hvarmed hon fångar själar!
Sätt eldmärket på henne!
Slå henne!
Slå henne i ansigtet, denna djefvulens
MARGIT sveper kapuchongen om ansigtet och kastar sig på golfvet.
Icke ansigtet!
Scen VIII.
RIDDAR BENGT.
BENGT in, lägger sina handskar på bordet.
Är fru abedissan här?
17 ABEDISSAN.
icke här!
Till herr riddarens tjenst, i samtalsrummet, men BENGT.
kort och gör mig icke välkommen.
Det är mig likgiltigt hvar, ty mitt ärende är ABEDISSAN leder honom mot dörren.
öfverflödiga.
Dock af den vigt, förmodar jag, att vittnen äro BENGT.
jag biktfadern, broder Franciscus!
Förlåt, här inne är så skumt, när. man kommer från ljuset!