Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Var så god och sitt herr doktor.
DOKTORN (sätter sig].
korsar en zebra och ett sto?
Fullkomligt rigtigt!
Är det sant att man får randiga föl om man
DOKTORN (förvånad).
diga, om man fortsätter afveln med en hingst?
Är det sant att de följande fölen också bli ran-
Ja, det är också sant.
vara far till randiga föl, och tvärtom?
Så synes det.
Alltså kan under vissa förutsättningar en hingst
bevisar ingenting.
Åh...
Det vill säga: afkommans likhet med fadren
Det vill säga: faderskapet kan icke bevisas.
Åh -- hå...
Ni är enkling och har haft barn.
Ja-a...
Kände ni er inte löjlig ibland som far.
Jag RYTTMÄSTARN.
vet ingenting så komiskt som att se en far gå och leda sitt barn på gatan, eller när jag hör en far säga.
Kände ni aldrig det falska i er ställning, tala om sina barn.
"Min hustrus barn," skulle han hade ni aldrig några anfäktelser af tvifvel, jag vill inte säga misstankar, för jag antar som gentleman att Er hustru stod öfver misstankar?
ryttmästarn, sina barn får man ta på god tro, säger Goethe tror jag.
Nej det hade jag verkligen aldrig, men se herr
riskabelt.
God tro när det gäller en qvinna?
Ah det fins så många slags qvinnor.
det bara fins ett slag! -- När jag var ung var jag
Nyare forskningar ha gifvit vid handen att
stark och -- med skryt -- vacker.
Jag erinrar mig nu bara två ögonblicks impressioner, som senare ha väckt mina farhågor.
Jag reste sålunda ena
gången på en ångbåt.
Vi satt i försalongen några vänner.
Midt emot mig kom den unga restauranes fästman förlist.
Vi beklagade henne och jag tog in champagne.
Efter andra glaset vidrörde morgonen hade jag tröstat henne. trisen och satte sig förgråten, berättande att hen-
jag hennes fot; efter fjerde hennes knä, och innan
Det var bara en vinterfluga det!
marfluga.
Jag var i Lysekil.
Der var en ung fru,
Nu kommer den andra och det var en som-
som hade sina barn med sig, men mannen var i
stan.
Hon var religiös, hade ytterst stränga prinderlig, som jag tror.
Jag lånade henne en bok,
ciper, predikade moral för mig, var komplett hetvå böcker; när hon skulle resa lemnade hon, ovanligt nog, igen böckerna.
Tre månader senare hittade jag i samma böcker ett visitkort med en temdig en kärleksförklaring från en gift qvinnas sida några avancer.
Nu kommer sens-moralen.
Tro inte för mycket bara!
ligen tydlig förklaring.
Den var oskyldig, så oskylkan vara till en främmande herre, som aldrig gjort
Tro inte för lite heller!
nan var så omedvetet skurkaktig att hon talar om för sin man, att hon svärmade för mig.
Det är just detta som är faran, att de äro omedvetna om
Nej, lagom!
Men ser ni, doktor, den qvin-
sin instinktiva skurkaktighet.
Detta är förmildrande omständigheter, men kunna icke upphäfva domen, bara mildra den!
riktning och ni skulle taga vara på dem.
Herr ryttmästare, era tankar gå i en sjuklig
alla ångpannor explodera när manometern visar 100, men 100 är inte detsamma för alla pannor; förstår ni?
Emellertid, ni är här för att bevaka mig.
Om jag nu icke vore man, så skulle jag ha rättighet att anklaga, eller beklaga som det så slugt kallas,
Ni ska inte begagna ordet sjuklig.
Ser ni
och jag kanske skulle kunna ge er hela diagnosen, tyvärr en man, och jag har bara som romaren att tills jag dör.
och hvad mer är sjukdomshistorien, men nu är jag lägga armarne i kors öfver bröstet och hålla andan
Er manliga ära för när att säga mig allt.
Jag måste äfven höra andra parten!
Herr ryttmästare!
Om ni är sjuk går det ej
Ni har haft nog att höra den ena, förmodar jag.
hörde Fru Alving liktala sin döda man så tänktejag för mig sjelf: förbannadt synd att karlen ska vara död!
Nej herr ryttmästare.
Och vet ni, att när jag
vat!
Och tror ni att om någon af de döda män-
Tror ni då att han skulle talat, om han lef-
nen stego upp, han skulle bli trodd?
God natt herr doktor!
Ni hör jag är lugn, och ni kan tryggt gå och lägga Er!
jag icke vidare ta någon befattning med.
God natt då, ryttmästarn.
Den här saken kan.
Ä vi ovänner?
Skada bara att vi inte få DOKTORN.
vara vänner!
RYTTMÄSTARN [följer doktorn till fonddörren; derpå går han till venstra dörren, öppnar den på glänt].
och lyssnade.
Stig in, så få vi tala!
Jag hörde att du stod.
FEMTE SCENEN. LAURA (in förlägen.) RYTTMÄSTARN (sätter sig vid chiffonierklaffen).
Sitt ner!
Det är sent på natten, men vi måste tala till [Paus.]
Jag har varit på postkontoret i qväll och hem-
tat bref!
Af dessa framgår att du undanhållit
både afgående och ankommande bref. Följden deraf har närmast blifvit att tidspillan förstört det väntade resultatet af mitt arbete.
made din tjenst för det andra arbetet.
Det var välvilja från min sida, ty du försum-
visshet om, att jag en dag skulle vinna mera ära
Det var nog icke välvilja, ty du hade haft
på det andra än på min tjenst, och du ville framför allt icke att jag skulle vinna någon ära, emedan det tryckte din obetydlighet
Derpå har jag uppfångat bref stälda till dig.
Det var nobelt gjordt RYTTMÄSTARN.
kallas.
Af dessa framgår att du en längre tid samlat alla mina fordna vänner emot mig genom att underhålla ett rykte om mitt sinnestillstånd.
Och du har lyckats i dina bemödanden, ty nu fins det chefen ner till köksan.
Nu förhåller det sig inte mer än en enda som tror mig vara klok, från med min sjukdom på detta sätt: mitt förstånd är orubbadt, som du vet, så att jag både kan sköta min tjenst och mina åligganden som far, länge viljan är temligen oskadad; men du har
Ser du, du har högre tankar om mig, som det
mina känslor har jag ännu något i min magt så gnagt och gnagt på den att den snart släpper kuggarne och då surrar hela urverket opp baklänges.
Jag vill inte vädja till dina känslor, ty sådana
ANDRA AKTEN. saknar du, det är din styrka, utan jag vädjar till ditt intresse.
Låt höra?
min misstänksamhet, så att mitt omdöme snart är grumladt, och mina tankar börja gå vilse.
Detta är det annalkande vanvettet, som du väntat på, den frågan för dig: har du mera intresse af att
Du har genom ditt uppförande lyckats väcka
och som kan komma när som helst.
Nu uppstår jag förblir frisk än icke frisk!
Faller
jag ihop så mister jag tjensten, och då står Ni der.
Dör jag så utfaller min lifförsäkring till Er.
Men, har sålunda intresse af att jag lefver mitt lif ut.
skulle jag afhända mig lifvet får Ni ingenting.
Skall detta vara en snara?
eller sticka in hufv'et.
Beror på dig att gå omkring den
Du säger att du dödar dig!
Det gör du inte!
när han ingenting och ingen har att lefva för?
Är du säker!
Tror du att en man kan lefva
Du kapitulerar alltså?
Nej jag föreslår fred.
Vilkoren?
från mina misstankar och jag ger upp striden.
Hvilka misstankar?
Om Berthas börd?
Ätt jag får behålla mitt förnuft.
Befria mig
Fins det några misstankar om den saken?
Ja hos mig fins det sådana; och dem har du RYTTMÄSTARN.
väckt.
mitt öra, och omständigheterna ha gifvit vext åt så är det, och jag förlåter dig i förväg.
Ja du har drupit dem som bolmörtsdroppar i
Befria mig från ovissheten, säg mig rent ut:
Jag kan väl inte påtaga mig en skuld som jag ej har.
ej yppar det.
Tror du att en man skulle gå och basuna ut sin skam?
Hvad gör det dig, då du har säkerhet att jag
visshet, men om jag säger att så är, då får du visshet.
Du önskar således att så vore.
Om jag säger att så inte är, så får du icke
det förra fallet ej kan bevisas, endast det senare.
Har du några anledningar till dina misstankar?
Underligt är det, men det är väl derför att
Ja och nej! LAURA.
att du kan afskeda mig och sedan få bli ensam de snarorna.
Jag tror att du önskar få skuld på mig, så
herre öfver barnet.
Men mig fångar du inte med
barn om jag finge visshet om din skuld.
Tror du att jag vill åtaga mig en annans
ser jag att du ljög nyss, då du gaf mig din förlåtelse i förväg.
Nej det är jag öfvertygad om, och derför in-
står ju inte hvad jag säger.
Om barnet icke är
Laura, rädda mig och mitt förstånd.
Du för-
mitt så har jag inga rättigheter och vill inga ha öfver det, och det är ju endast det du vill.
Kanske det är mera du vill, annat?
Du vill försörjare?
ha magten öfver barnet, men ha mig qvar som
lif och död rört annat än magten?
Magten, ja.
Hvad har hela denna strid på
var barnet mitt lif efter detta.
Det var min evighetstanke, och kanske den enda som har någon är mitt lif afklippt.
För mig som icke tror på ett kommande lif
motsvarighet i verkligheten.
Tar du bort den, så
Hvarför skildes vi inte i tid?
en kedja.
Och hur blef det?
Jag har aldrig
Derför att barnet band oss; men bandet blef
tänkt öfver denna sak, men nu stiger minnet upp, anklagande, dömande kanske.
Vi hade varit gifta i två år och hade inga barn, du vet bäst hvarför
Jag föll sjuk och låg för döden.
I en feberfri stund hör jag röster utanför i salongen.
Det var du och advokaten som talade om min förmögenhet, som jag då ännu egde.
Han förklarar att du ingenting kan få ärfva, efter som vi icke hade några barn, och han frågar dig om du var i grossess.
Hvad fick ett barn.
Hvem är fadren?
du svarade hörde jag ej.
Jag tillfrisknade, och vi
Nej, det är inte jag!
Här ligger ett brott RYTTMÄSTARN.
begrafvet som börjar dunsta upp.
Och. hvilket helvetets brott
Svarta slafvar har Ni varit nog ömsinta att befria, men hvita ha Ni qvar.
arbetat och slafvat för dig, ditt barn, din mor, dina tjenare; jag har offrat bana och befordran, jag har existens så att mina hår grånat; allt för att du undergått tortyr, piskning, sömnlöshet, oro för Er skulle få det nöjet lefva bekymmerslöst och när du åldrades njuta om igen tillvaron i ditt barn.
Allt mig vara far till detta barn.
Detta är den simplaste form af stöld, det brutalaste slafveri.
Jag hvad kan du ge mig igen för det?
Nu är du fullt vansinnig! har jag fördragit utan klagan, derför att jag trodde
har haft sjutton års straffarbete och varit oskyldig,
RYTTMÄSTARN (sätter sig).
arbetat för att dölja ditt brott.
Jag har haft medlidande med dig, derför att jag icke förstod din sorg; jag har ofta smekt ditt onda samvete till ro, då jag trodde mig jaga bort en sjuklig tanke; jag har hört dig skrika i sömnen utan att jag ville
Det är ditt hopp!
Och jag har sett hur du
lyssna.
Nu mins jag, den natten före sista -- det var Berthas födelsedag.
Klockan var mellan två och tre på morgonen och jag satt uppe och läste.
Du skrek som om någon ville qväfva dig:
"kom inte, kom inte!"
Jag bultade i väggen för att -- jag inte ville höra mer.
Jag har länge haft mina tade.
Detta har jag lidit för dig, hvad vill du göra för mig?
misstankar, men jag vågade ej höra dem bekräf-
Hvad kan jag göra!
Jag skall svära vid Gud
och allt hvad mig är heligt att du är far till Bertha.
mor kan och bör begå alla brott för sitt barn.
Jag ber dig, vid minnet af det förflutna, jag ber dig du icke att jag är hjelplös som ett barn, hör du som den sårade om en nådestöt: säg mig allt.
Ser icke hur jag beklagar mig som inför en mor, vill du icke glömma att jag är en man, att jag är en soldat, som med ett ord kan tämja menniskor och jag nedlägger min magts tecken och jag anropar om nåd för mitt lif.
Hvad gagnar det, då du förr har sagt att en
kreatur; jag begär endast medlidande som en sjuk,
LAURA (har närmat sig honom och lägger sin hand på hans panna).
Du gråter, man!
har icke en man ögon?
Har icke en man händer, af samma föda, såras han icke af samma vapen, värmes han icke och kyles af samma vinter och vi icke?
Om ni kittlar oss kikna vi icke?
Om ni förgiftar oss dö vi icke?
Hvarför skulle icke en är o manligt!
Ja jag gråter, fastän jag är en man.
lemmar, sinnen, tycken, passioner?
Lefver han icke
sommar som en qvinna?
Om ni sticker oss blöda
man få klaga, en soldat få gråta?
Derför att det
hos dig.
Mins du att det var som din andra mor
Gråt du, mitt barn, så har du din mor igen
jag först inträdde i ditt lif.
Din stora starka kropp saknade nerver, och du var ett jättebarn som anicke var önskad. tingen kommit för tidigt till verlden eller kanske
mig och derför föddes jag utan vilja.
Jag tyckte ett, och derför fick du råda; jag blef, jag som i
Ja så var det nog; far och mor ville icke ha
derför att jag skarfvade mig när jag och du blefvo kasernen, inför truppen var den befallande, jag var hos dig den lydande, och jag växte vid dig, såg upp till dig som ett högre begåfvadt väsen, lyssnade till dig som om jag var ditt oförståndiga barn.
Ja så var det då, och derföre älskade jag dig LAURA.
som mitt barn.
Men vet du, du såg det nog, hvarje gång dina känslor ändrade natur och du stod fram som min älskare, så blygdes jag, och din omfamning var mig en fröjd som följdes af samvetsagg rinna, hu!
såsom om blodet kännt skam.
Modren blef älska-
jag trodde mig läsa ditt förakt öfver min omanlighet ville jag vinna dig som qvinna genom att vara man.
Jag såg det, men förstod det ej.
vän, ser du, men qvinnan var din fiende, och kärleken mellan könen är strid; och tro inte att jag gaf mig; jag gaf ej, utan jag tog -- hvad jag ville som jag ville du skulle känna.
Ja, men deri låg misstaget.
Modren var din
Men du hade ett öfvertag, som jag kände och
tisera mig vaken, så att jag hvarken såg eller hörde, utan bara lydde; du kunde ge mig en rå potatis
Du hade alltid öfvertaget; du kunde hypno-
och. inbilla mig att det var en persika; du kunde genialiteter; du kunde förmått mig till brott, ja till lumpna handlingar.
Ty du saknade förståndet, och i stället för att bli verkställaren af mina råd, handlade du efter ditt eget hufvud. kände min ära kränkt, ville jag utplåna den Men när jag sedan vaknade till eftertanke och
tvinga mig att beundra dina enfaldiga infall såsom
genom en stor handling, en bedrift, en upptäckt eller ett hederligt sjelfmord.
Jag ville gå ut i kriget, men fick ej.
Det är då jag kastar mig den för att ta emot frukten, så hugger du af ty en man kan inte lefva utan ära.
på vetenskapen.
Nu då jag skulle räcka ut hanarmen.
Nu är jag ärelös och kan inte lefva längre,
Men en qvinna?
Ja, ty hon har sina barn, men det har inte RYTTMÄSTARN.
-- Men vi och de andra menniskorna lefde
fram vårt lif, omedvetna som barn, fulla af inbill-
ningar, ideal och illusioner, och så vaknade vi; det gick an, men vi vaknade med fötterna på hufvudgångare.
När qvinnor bli gamla och upphört vara qvinnor, få de skägg på hakan, jag undrar hvad män få när de bli gamla och upphört vara män? gärden, och den som väckte oss var sjelf en sömn-
De som gåfvo hanegället voro icke längre hanar så att när solen skulle gå upp, så befunno vi oss i den gamla goda tiden.
Det hade bara varit en icke något uppvaknande.
utan kapuner, och poularderna svarade på locket, sittande i fullt månsken med ruiner, alldeles som liten morgonlur med vilda drömmar, och det var
ANDRA AKTEN. LAURA.
Du skulle ha blifvit författare, vet du!
sier, så spar dem till i morgon.
Nu är jag sömnig, har du några mera fanta-
du mig?
Först ett ord till om verkligheter.
Hatar
Ja, ibland!
vi härstamma från apan, så måtte det åtminstone
Det är som race-hat detta.
Är det sant att
ha varit från två arter.
Vi äro ju inte lika hvarann?
Hvad vill du nu säga med allt detta?
gå under.
Jag känner att i denna strid en af oss måste
Den svagare naturligtvis!
Och den starkare har rätt?
Alltid rätt efter som han har magt!
Då har jag rätt.
Har du redan magten då?
Ja, och en laglig, när jag i morgon ställer LAURA.
dig under förmyndare.
Under förmyndare?
utan att höra på dina visioner.
Och sedan uppfostrar jag mitt barn sjelf
mer fins?
Och hvem skall bestå uppfostran när jag icke
Din pension!
RYTTMÄSTARN (går emot henne hotande).
Hur kan du få mig under förmyndare?
På detta bref, som i bevittnad afskrift ligger LAURA (tar fram ett bref).
på förmyndarkammaren.
Hvilket bref?
LAURA (drar sig ut baklänges mot venstra dörren).
vansinnig!
Ditt!
Din förklaring till läkaren att du är
RYTTMÄSTARN (betraktar henne stum).
tyvärr nödvändig far och som försörjare.
Du behöfs inte mer, och du får gå.
Du får gå sedan
Nu har du uppfyllt din bestämmelse som en
du insett att mitt förstånd var lika starkt som min
vilja, efter som du icke ville stanna och erkänna det!
RYTTMÄSTARN (går till bordet; tar den brinnande lampan och kastar den mot Laura, som dragit sig ut baklänges genom dörren).
Men en annan lampa.
Tapetdörren är barrikaderad med en stol.
FÖRSTA SCENEN. LAURA.
Har du fått nycklarna!
ur herrns kläder som Nöjd hade ut till borstning.
Det är således Nöjd, som har jouren i dag.
AMMAN. LAURA.
Fått dem?
Nej Gud hjelpe det, men jag tog
Ja det är Nöjd sjelf!
Ja, men det är rent af som att stjäla.
Hör AMMAN.
frun hans steg deruppe.
Fram och tillbaks, fram och tillbaks.
TREDJE AKTEN. LAURA.
Är dörrn väl stängd?
Ja då, nog är den väl stängd!
LAURA (öppnar chiffoniern och. sätter sig vid klaffen).
gäller att med lugn söka rädda oss alla.
Det är Nöjd. LAURA.
Lägg band på dina känslor, Margret.
AMMAN (öppnar dörren till farstun).
Depesch, från öfversten!
NÖJD (in).
alla patronerna som fans i gevär och väskor?
Tag hit! (läser) Så! -- Nöjd, har du tagit ut
Det är gjordt efter befallning!
Vänta då derute, tills jag besvarat öfverstens LAURA.
bref!
NÖJD [går].
FADREN. LAURA (skrifrer).
Hör frun!
Hvad tar han sig nu till deruppe! LAURA.
Tyst när jag skrifver!
(Man hör ljudet af en såg).
Åh, Gud oss hjelpe alla nådeligen!
Hvar AMMAN [halfhögt för sig sjelf].
skall detta sluta?
får ingenting veta om allt detta!
AMMAN (går till dörren).
Se der; lemna det åt Nöjd!
Och min mor
LAURA (drar upp lådor i chiffonierklaffen och tar fram papper).
ANDRA SCENEN. LAURA, PASTORN (tar en stol och sätter sig bredvid Laura vid chiffoniern).
dagen som du hört och kom nu först.
Här har timat svåra saker.
God afton syster.
Jag har varit borta hela
har jag aldrig upplefvat förr.
Ja, broder, en sådan natt och en sådan dag
Nå, jag ser att du inte tog någon skada i alla händelser.
Nej, gud vare lof, men tänk hvad som skulle
har nu hört så många olika berättelser.
Men säg mig en sak, hur började det.
han icke var far till Bertha, och slutade med att
Det började med hans vilda fantasier om att
han kastade den brinnande lampan mot mitt ansigte.
Det är ju fullt utbilPASTORN.
dadt vanvett.
Och hvad skall nu göras?
doktorn har skickat efter en tvångströja från hospitalet.
Under tiden har jag sändt bud till öfverhan har skött på ett klandervärdt sätt.
Vi måste söka hindra nya våldsamheter, och
sten och söker sätta mig in i husets affärer som
alltid väntat mig något sådant.
Eld och vatten ska sluta med explosion!
Hvad har du der för något i lådan?
Det var en bedröflig historia, men jag har
LAURA (har dragit ut en låda ur klaffen).
Se här har han gömt allting!
Der har han din docka; och der PASTORN (letar i lådan).
din dopmössa; och Berthas skallra; och dina bref; Och medaljongen... (torkar sig i ögonen).
Sånt der har inte jag gömt på!
Han måtte allt ha hållit dig bra kär, ändå,
den, tiden ändrar så mycket!
Jag tror att han hade mig kär förr, men ti-
brefvet! -- Ja hellre grafven då än hospitalet!
Hvad är det för ett stort papper? -- Graf-
Säg mig: har du ingen skuld alls i detta?
menniska blir vansinnig?
Hvad skulle jag ha för skuld i att en
är ändå tjockare än vattnet!
Ja-ja!
Jag ska inte säga någonting!
Blodet
Hvad tar du dig friheten att mena?
PASTORN (fixerar henne).
Du kan väl icke neka ändå att det PASTORN.
är öfverensstämmande med dina önskningar detta att du får uppfostra ditt barn sjelf.
Hvad jag beundrar dig!
Och jag blir förmyndare för den der fritänPASTORN.
karn!
Vet du jag har alltid betraktat honom som ett ogräs i vår åker!
LAURA (med ett kort qväfdt skratt; derpå hastigt allvarsam).
Och detta vågar du säga mig hans hustru?
en räf i saxen: biter du hellre af ditt eget ben än
Du är mig stark Laura!
Otroligt stark!
du låter fånga dig! -- Som en mästertjuf: ingen dig i spegeln!
medbrottsling, icke ens ditt eget samvete! -- Se
Jag begagnar aldrig spegel!
-- Inte en förrådande blodfläck, inte ett spår af
Nej, du törs inte! -- Får jag se på din hand!
det lömska giftet!
Ett litet oskyldigt mord, som
icke kan åtkommas af lagen; ett omedvetet brott;
omedvetet?
Det är en vacker uppfinning!
Hör du
hur han arbetar deruppe! -- Akta dig; om den mannen slipper lös, så sågar han dig mellan två plankor!
samvete! -- Anklaga mig; om du kan!
Du pratar så mycket, som om du hade ondt
dig! -- Tag nu reda på din myndling, så skall jag sköta min! -- Der är doktorn!
Du kan inte, och derför är jag oskyl-
TREDJE SCENEN. DE FÖRRE.
DOKTORN. LAURA (upp).
stone hjelpa mig.
Och här är tyvärr icke mycket att göra.
Hör Ni, så han far fram deruppe?
Är ni nu öfvertygad?
Välkommen, herr doktor.
Ni vill ju åtmin-
är begången, men nu är det frågan, om våldshandlingen skall anses som ett utbrott af vrede eller af vanvett!
Jag är öfvertygad om att en våldshandling
hans idéer voro fixa.
Men frånse sjelfra utbrottet och erkänn att
fixare!
Jag tror att era idéer, herr pastor, äro ändå
TREDJE AKTEN. PASTORN.
Mina stadgade åsigter om de högsta tingen...
Er om Ni vill finna Er man skyldig till fängelse ryttmästarns beteende?
Vi lemna åsigterna! -- Min fru, det beror af
och böter eller till hospitalet!
Hvad anser Ni om
Jag kan inte svara på det nu!
Ni har sålunda ingen stadgad åsigt om hvad DOKTORN.
som är förmånligast för familjens intressen?
Hvad säger herr pastorn?
inte godt att säga.
Ja, det blir skandal i båda fallen... det är
våld, så kan han förnya våldet.
Men om han endast blir dömd till böter för
ut igen.
Alltså anse vi förmånligast för alla parter att han genast behandlas som vansinnig -- Hvar är amman?
Och kommer han i fängelse slipper han snart
när jag samtalat vid honom och gifvit order!
Hon skall lägga tvångströjan på den sjuke
inte förr!
Jag har -- plagget härute!
(Går ut i tamburen komma in!
och kommer in med ett stort knyte).
Var god och bed amman
LAURA (ringer).
Grufligt, grufligt!
DOKTORN [tar fram tröjan].
att ni skall smyga på ryttmästarn bakifrån, när
Se på nu här!
Den här tröjan är meningen
jag finner behofvet påkalladt, för att hindra våldsamma utbrott.
Som ni ser har den öfverdrifvet relser.
Och man knyter dem på ryggen.
Här gå långa ärmar, derför att de skola hindra hans rötvå remmar genom söljor som ni sedan gör fast par sig.
vid stolkarmen eller soffan allt efter som det läm-
Nej herr doktor, det kan jag inte; jag kan inte.
Hvarför gör ni det inte sjelf, herr doktor?
fru, skulle vara närmast till det, men jag fruktar att han äfven misstror Er.
Derför att den sjuke misstror mig.
Ni, min
LAURA (min).
Kanske Ni herr pastor...
Nej, jag ska undanbe mig!
FJERDE SCENEN. DE FÖRRE.
Har du redan lenmat depeschen?
Efter befallning!
dena och vet att ryttmästaren är sinnessjuk.
Du måste hjelpa oss här och sköta den sjuke.
Jaså det är du Nöjd!
Du känner förhållan-
vet han att jag gör det!
Om jag kan göra något för ryttmästarn, så
Du ska lägga den här tröjan öfver honom...
Nej han får inte röra honom; Nöjd får inte AMMAN.
göra honom illa.
Då ska jag hellre göra det så
vackert, så vackert!
Men Nöjd kan ju stå utanför och hjelpa mig om det behöfs ... ja det ska han göra.
(Det bultar på, tapetdörren).
på stolen, och gå ut alla så länge ska jag och pamånga minuter.
-- Så, ut!
Herre Jesus hjelp!
Han är der!
Lägg tröjan under er schal
storn ta emot. honom, för den dörren håller inte
AMMAN [ut till venster].
FADREN. LAURA [stänger chiffoniern; derpå ut till venster].
NÖJD [ut i fonden].
Tapetdörren slås upp så att stolen kastas fram på golfvet och låset lossnar.
RYTTMÄSTARN kommer ut med en trafve böcker under armen.
DOKTORN och PASTORN.
RYTTMÄSTARN (lägger böckerna på bordet).
kerna.
Jag var alltså inte tokig!
Här står i Odys-
Här står alltsammans att läsa och i alla böc-
sén första sången vers 215 sidan 6 i Upsalaöfver-
sättningen.
Det är Telemakos som talar till Athene.
"Väl påstår min moder att han, här lika med Odysséus, är min fader; men icke vet jag det sjelf, ty ingen ännu sjelf kände sin härkomst."
Och denna digaste af qvinnor.
Det är skönt!
Här har
misstanke hyser Telemakos om Penelope, den dygvi profeten Hezekiel:
"Dåren säger: se här är min nom aflat".
fader, men ho kan veta hvilkens länder hafver hoDet är ju klart!
Hvad har jag här för slag?
Ryska litteraturens historia af Mersläkow.
Alexanaf utspridda rykten om sin hustrus otrohet mera än af den kula han i en duell mottog i bröstet.
På dödsbädden svor han att hon var oskyldig.
Åsna! åsna!
Hur kunde han svära på det?
der Puschkin Rysslands största skald dog ihjelpinad
hör ni emellertid att jag läser mina böcker! -- Nej se Jonas, är du här!
Och doktorn, naturligtvis!
Har ni hört hvad jag svarade en engelsk dam, som beklagade sig öfver att
Irländare bruka kasta brinnande fotogenlampor i ansigtet på sina hustrur? hon! -- Ja, naturligtvis! svarade jag.