Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Om Ärcndcrncs wärd i Banquen, utan hinder af Fullmagtiges gagnade Riksdagsmanna-rält 1.
B- p. 79, 20b, 4iz, 704.
Dm Banquens tillstånd och styrelse samt tillökning i Lön och Veckopenning för Arbecarne wid Dnmds Pappersbruk. I.
B. P- 200, 2c2cw, 2io Om Dispense för Utskottet frän Inventeringen af Banquen 06) dest Pappersbruk. I.
B- p. 107, , 18, 20g, 69L.
Dm Stats-Werkets ärliga inbetalningar till Banque» i Ränta och Capitals-afdrag ä Banquens förskott till Staten. I. B. 410, -178.
Om Actie-agarnes i ^bo
Discont äterbekomniande af deras i Banquen deponerade Silfwer. I.
B. p. 59-i.
B- v. i8i, 2Z7, 251, gry.
Om förhöjning i Dag-och Rese-Tractamentet för -PancoNevisoreme.
P. p. 50, 55, 58, -56.
PlStS - prsto cdlls-Utdrag; Riksens Ständers, Dm I rnwerksrörelsens understöd. II.
B. p. 61, 64, 65, 66. lil.
B- P. 99, t44, 174, 480, 206, 218.
Om Annuikets Länc-Systcmet- II. B. P. z»8.
B. P. k4 .
Se widare:
Stats, och Lanes. Utskotten.
Bervillni ngs - u t sk 0 t tet:
Dm Bestämmande af Skydds.afgifrcn, äfwensom af Bränwins-Denstllningen för mindre Hemmansdelar inom Ogi-ltts-Is Län. I.
B. p. 95, ZZ9, Z47, 19:, 520.
Dm förekomne hinder och swärighcter wid Lllm-c»-SiAil.
IstL-Förorbningen.
I. p. 11;.— 116, 211, 405, Z02, 51-, 521.
Om Anmärkningar wid Bewillnings-Förordningen.
I, B. p. 20;. II.
B- p. 179, 187, 24;, 248. lii- B- P. 174, l8z, 248.
Dm ändring ut! de i 11, 12, iz och 14.
Mom. af Bewillnings-Förordningens z.
Art. 7. §. föreskrifne Terminer. I.
B. p. 744, 502.
Om Bränwins»bränningen i Larkel-on-,. I.
B. p. 512, 516, 576, 58Z.
II- B. P. Z07, Z>2, z-8.
III- D- P- ioi.
Om ytterligare förskoning intill nästa Riksdag i Bcwill. ningen för OäclevsUs, Dnkst, O^ssI-,, Westerbotten och otkersuncl. I.
B. p. 5l6. II.
B. p. 284, 297, ZI2. III.
B. p. 10g.
Lin Förklaring i wista delar af Bewillnings-Förordningen.
B- p. ;8i- II. B. p. 286, 29.6, zn. lil. L. p. eoz.
Dm eftergift af Bewillning. I.
G. p. 596, 602, 641, 644, 645.
B- P- Z06, zio, 417. lil. B- p. 104.
Om jemkning uti Bewillningcns utgörande.
B. p. 604, 695, 700, 701.
Angäende omständigheter till iagttagande wid uppbörden af Bcwillningen utaf Officerare och Tjensteman wid Regementerne. i.
B- p. 696.
II. B. P. 28;, 297, ;n. lil.
B- p. 10;.
Om lindring i Bewillningen för Socknarne r Gestrikland. I.
K. p ?O2. II. B. p. Z27, ?ig, Z17.
Hl- B-P. 148°
Dm afgift för Caracterer. II. B. P. 65, Z07, zi/. III.
B. p. 148, 175, >8;, »88- pr-ks - Protocollo.UtScag, Riksens Skänders, Angående Prisfrägan om en förenklad method till Bewillningens utgörande.
B. p. >;6. lil.
B-p- >75, >78, >8^, 32l. Om Förflag till Reglor och förestrifter, att wid Bewillningens taxerande iakttagas, lil.
B-p. 176/ >36, 207, 295. 299, ;20.
Lm Djenstehjons Bewkllnings afgift. lil. B. 240, 2.9g, 2-4, 298, Z22, ZLs, 326.
Lonstitutiono-Utskottet:
Lm chitticiL.
OmbudsmannenS behöriga wistelseort, dä Riksdag annorstädes an i Huf-vudstaden hälles. >.
B24, 29, 35, 37, ;8 - 58, 59.
Frägan:
Lm wid tillkommande Riksdagsmanna-Wal borde fä röstas pä Riksens Ständers Fullmägkigei Banque» och Riksgälds.Contoirct?
B. p. 59, 94- Stngäende Riksens Ständers Wal-Akt och Succcsiions-Ordning saint Thronföljare-försäkran.
B> p. Ls, 67, 68, 69, 92, 94, Y6, 97- Mgäende Dito Hyllnings - Ed ät H. K. H.
Kronprinsen samt
Desi Ed inför Hans Majit Konungen. I.
B. p. 78, 129, 116, ii?,' 338, ;go, 344, 348- Lm granstningen af Stats-Skadets Protocoller. I.
B-P. 578, 6->o, 642, 647.
Om tillägg kill 14. §- af-Ombudsmans Instruktion. II. B. p. 285, 3>4, ;i6, 320. llk.
B-P. >01.
Om Ändring i Tryckfrihets-Lagen.
B- P. >39, 303.
Om Grundlags-frägvrne, m. m.
Hl. B. P. 244 « 323, Z2I, 322, 324, 329.
Expe-itions-Ut skottet:
Lm tidigt insändande till Utskottet af Ständens Protocolls-Utdrag samt Utskottens Betänkanden m. m. k. G. P. 53, 54, 56, 8>.
Lm uppsättande af Riksens Ständers Expeditioner m. m. I.
L'. p. ;;8, 348, 502, 5oz, ;v4, 517, 520, 539, 600, 602, 60;, 642, 647, 69;.
Hl. B. p. >Z7,142, !45, >50,154, 180.
Granskning deraf: I. B. P- 582. » lil.
B Ppstocolls-Utdvag; Riksens Ständers, lil. B.
P- 2>o, Lil, 2:5, L>9, 249, 296, 299, Z2Z, Z24, 326, 327-337, 338.
Lag,Utskottet: lulUlir-Ombudsmannens Riksdags.berättelfe. l.B. p. 24, 57, 58, 59, 34a, 345, 348- Om Intekning i fast Egendom- l. B- P. 199, 201, 2>c, 343. II.
B- P- >8>, >92, 238, 32Z.
Om förestrifter wid förefallande oroliga och wäldsammä uppträden.
B. P. 34>. ll- B. P. 151, >57, >58- lll. B- P. >82.
Om witsord för fordringar enligt Dok eller Räkning, lD. p. 344- u. D. p. 234, 254, 29,, 322.
Om Landrmäkares skyldighet, att till Provinee» och Landtmäteri-Contoiren insända Cvncepr- och renoverade Char» tor ni. m l.
L- p- 347. ll. B. P. >89,244,308,324.
Om Landtmätare-arfwode. l. B- P> 347- H.
B-P->8--, >qo, 244, 3>9.
Lm förändring i >2.
Cap. 9. -.
Arfva Balken, l. B. p. 347. II. B. p. 237, 240, 254, 322. lll. B. p. 240.
Om Förklaring öfwer Allmänna Lagens stadgande i 5. K. 6.
Cap. Misig.
Balken, l.
B- P. 58 >- ll. E. p. 52, 286, 315, 324, 32;.
Om Marknadernes anställande. 1. B. P. 645. ll. B. p. >54, 284, 3'5, 320, 326.
Om Lag-Committcens Arbets-mcthod. ll. B. p. > ;o.
Ill, B- v. 209, 2>>, 2>8, 245.
Om Ändring och rättelse i Kongl. Förordningen om Stäng» sel,skyldigheten, ll. B. p. >57- Hl. B. p. »35, >45, >50, >8>.
Om ändring i formakiteterne wid afhanblingar om jorda. fäng. ll. B- P. >85. lll.
D-P. 208, 2>3, 217, 243.
Angäende f. d. Konungen.
B. p. 49, 64, 247. lll. B. p. rcro, >38, >48.
Om Pröfnings-rätten i frägor om eftergift, medelst näd, »Balance» och Ersättnings»mäl. III.
B- P- 207, Liz, 220, 243.
Om förestrifter wid förefallande oroliga och wäldsamma nppträdcn. lil. B. p. »og, 212, r>5, 216. prot»- Protocolls-Utdcag; Riksens Ständers, Serskilta Utskotten, för frägsr af bcstaffenbet, akt de af rvanlige Uiflokken icke kunnat upptagas: Angäende Instruttioncn för Banco-Utstotct. l. B-p. 16, 17, 19, 21 , 2? . 52, 54, 7?.
Angående dels dc ifra» sista Riksdagen uppstjutne Ärender, dels Riksdagens förkortande.
B> 28, g;, z6, 58, 61, 62, 79, 95, y7, 98, 199, 205, 208, 209, 5o-, 516, 577' 58O, 6-4.
Dm de wid sista Riksdagen fattade beslut. II. B. p. 151, 18;, 184,A88, ;o8, ziz, ;2:. lil. B-p-142,149.
Utskott et: Angående Stats-Wcrkets tillstånd och behof. l. B- p. 24, 57, >8, 59- H-B. P. 2Z6, 259, 249, 25Z, Z26.
B-,p Om Ärendcrncs wärd i Riksgälds-Contoiret rinder Bonde» Ständets Futtmägriges fränwaro såsom Riksdagsman. ' l. B. v. 59, ir 5, 117.
Om Pension för Fröken dlsria Larolina 6ripenttjcrng. l. B- P. bi, 41' , 501, 527, 512.
Lin hyran för Ståndens klnbbruin. I.
B- P. 9Z, roz, 5ci, -iz, 580, 645.
Om Aflöttings- och Arfwodcs wilkoren för Ständens och Utflottens Cancelliet' och Cetjening. I.
B-P-yz, 20g, Z50, 410, 4>Z, 579, 598, 6oi, 641,646,694. lil. B. p. 25;, 294, 297, 298.
Om förwaltninqcn och anwändandet af Kungs, och Kungs, Ladugärdarne, samt Krono-Domaincriies ularrcndcran. de. l. B-P. Z,6, zgg, Z46, 5-4- H-B-P- 5i —56, 179, 180, 184, 240, 245, 294. lil.
B- P-214, 2ZY, 2 95, Z04
Om betalning afHamburgfle 9'anquicreriie tlverllosts Arfwingars, k. von bi-ille <L Sons och Louis L/enguels fordringar, l. B-P- Zg6, 242, Z42, z;o. II.
Bp 179, 242, 245, 250, 526.
B- P- i4Z, 251.
Angående antingen bestämmande af cn scrsiild Stat ät H. K. H.
Son, eller ock förökande af Kronprinsens - Pro tscslls«u tdra g; Riksens Ständers, prinsens Stat i samma ändamäl. I.
B- ZZ6, 391, 506, ll. B P- 6o, 15g, 246.
I -nledning af Konungens Nädiqa Proposition titt Ukflottct, angäende Stats-Werkets ärliga inbetalningar titt Banquen i Ränta och Capitalsafdrag äBanquens förffokt till Staten, l. . p. 557, gyo, 410, 578- I anledning af Konungens Nädiga Proposition till At» flottet, angående medel och utwägar till godtgörande af de oförutfcdde Utgifter, som de, i följd af Swensta Hamiiarues stängning för Engelska Krigs, och Handelsfartyg samt titt lugnets äterställande inom Hufwudstaden, widtagne anstalter, Stats-Werket äbragt.
B-.p. 404, 412, 519, 5.76. H. B. p. 241, 250, 296.
Angäende Arrendet af Lstlgarns O. I.
B. p. 40;, 409, 411, 50;.
Om medels anslående till Pensioner för swart blesierade
Of, ficcrare och Under.Officerare inom Armeen och Flottorne. l. B- p. 5", 514, 5,5, 5Z8. lk- B. P. rz6, 241, 246, Z26. lil.
Besv. och Ekon.-Ut skottets Betänkande N:o i.
->7 lad, så torde deruti ligga bästa beviset för den föreslagua nya, eller rättare sagdt, reviderade handbokens behöflighet.
Skulle det t. ex. kunna vara en för församlingen likgiltig sak, huruvida i hennes högmesso-liturgi syndabekännelsen, såsom nu sker, onaturligt inledes med en lofsägelse, eller denna lofsägelse sättes på sin rätta plats efter syndabekännelsens afläggande, då församlingen först kan vara rätt stämd och skickad att prisa och lofva Herran?
Och skulle det likaledes kunna vara för församlingen likgiltigt, huruvida hennes allmänna böne-formulärer och öfriga kultus-handlingar äro sanna uttryck för hennes troslif och bekännelse, eller icke?
Jag tror ej detta vara förhållandet.
För liturgisk häfd hyser jag samma vördnad, som Utskottet; men i de stycken, der det häfdvunna är uppenbart felaktigt, måste det gifva vika för högre fordringar.
Den häfd, hvars rätt man här vill försvara, är dessutom icke synnerligen gammal, då den ännu icke hunnit blifva femtioårig, under det att deremot de föreslagna förändringarne hafva till större delen en snart trehundraårig att till sin förmån åberopa.
Huru mycket församlingen insett och uttalat behofvet af oftanämnda förändringar, tilltror jag mig icke att med säkerhet bedöma.
Men hvad jag vet är, att i församlingens bröst ofta röra sig önskningar, som icke högljudt framträda, dels derföre, att sådant sällan hörer till den ödmjuka fromhetens sed, och dels derföre, att önskningarne icke äro tillräckligt klara förr, än ordet till dem blifvit af en djupare insigt uttaladt.
Jag vågar tro, att församlingens önskningar uti förevarande fall äro af denna beskaffenhet, en tro, som äfven för Utskottet ej synes vara främmande, då det medgifver, att den del af Presterskapet och andra mera kyrkligt sinnade personer, som om saken tagit närmare kännedom, både erkänt och uttalat behöfligheten af åtskilliga förbättringar i vår nu gällande handbok.
Hvilken mening indifferentismen möjligen kan hysa, lärer ej förtjena något afseende.
Hvad dernäst vidkommer den befarade vådan af förslagets antagande, så har jag äfven i den delen en annan åsigt än Utskottet.
Vöre det fråga om att i Kyrkan införa en alldeles ny kultus-ordning eller att i stycken af en ömtåligare beskaffenhet rubba den gamla, så skulle jag visst lika med Utskottet frukta, att, äfven om det nva i och för sig vore godt, det snarare kunde framkalla oro och skada, än bidraga till frid och välsignelse.
Men något sådant är här alldeles icke i fråga.
Såsom jag redan nämnt, har afsigten med den gjorda revisionen varit ingen annan än den, att med varsam hand afhjelpa påtagliga brister i vår kyrkohandbok samt att låta församlingen vid den offentliga andakten, såsom det vanligtvis sker i de christ— liga hemmen, uppbygga sig och uttala sin tillbedjan i den enkla, värdiga, hennes tro och bekännelse motsvarande form, som af ålder varit och ännu är för henne synnerligen dyrbar.
Att ett så beskaffadt försök, riktigt tänkt och lyckligt utfördt, skulle medföra de olyckliga verkningar, som Utskottet befarar, kan jag ej föreställa mig.
Jag tror tvertom, att de föreslagna förändringarne så tydligt i sig sjelfva innebära bevisen för sin ändamålsenlighet och nödvändighet, att de, långt ifrån att mötas med obenägenhet och misstroende från församlingens sida, fastmer skulle af henne med glädje erkännas såsom verkliga förbättringar.
Minst af allt skulle hon, efter 38 Sammansatta Lag- samt Allm.
Besv. och Ekon.-Ut skottets Betänkande N:o 1. min öfvertygelse, blifva missbelåten dermed, att de toma och ytliga talesätt, som på många ställen i 1811 ars handbok förekomma, blifva utbytta mot mera kärnfulla och anderika.
Då jag alltså, på nu i korthet anförda grunder, anser den reviderade handboken hvarken vara obehöflig eller vådlig för församlingens lugn, utan behöflig och nyttig, får jag vördsamt tillstyrka Rikets Ständer att för sin del densamma gilla och antaga.
Skulle likväl, på de af Utskottet aniörda eller andra sköl, handboks-förslagets antagande i sin helhet under nuvarande tidsförhållanden anses mindre lämpligt, så tillåter jag mig föreslå, att åtminstone de delar, om hvilka besluten inom PresteStåndet vid sistlidne riksdag varit nästan enhälliga, och på hvilka äfven samma
Stånd i underdånighet begärt Kongl. Maj:ts stadfästelse, måtte af de öfriga Stånden godkännas.
Dessa delar äro 2, 4, 6, 7, 9—14 kapitlen.
Då det ligger i sakens natur, att ingen samhällsklass kan med större försigtighet gå till väga, när fråga är om någon förändring i Kyrkans ordningar och bruk, än Presterskapet, så torde den samstämmighet, som rörande nyssnämnda kapitel i Preste-Ståndet gifvit sig tillkänna, vara ett af de kraftigaste bevisen för deras antaglighet.
Hyser man betänklighet äfven mot denna mera inskränkta liturgiska reform, så bör jag ändtligen erinra derom, att 2:dra och 6:te kapitlen, enligt min tanka, icke kunna utan verklig obillighet af Ständerna afslås.
Hvilka förträffliga egenskaper 1811 års handbok i åtskilliga hänseenden än må ega, så lärer svårligen kunna nekas, att de i hennes andra kapitel förekommande högtidsbönerna äro föga lyckade och ega alltför litet af det bibliska och kyrkliga innehåll, församlingen med rätta vill i dem hafva inlagdt
Ett sådant uppbyggligt innehåll utmärker deremot i hög grad de motsvarande bönerna i det nya handboks-förslagets andra kapitel, hvars afgjorda förd råde derföre ock allmänt blifvit erkändt.
Afven Utskottet erkänner detta företräde, men tror sig ändå icke böra tillstyrka kapitlets antagande på den grund, att detsamma ej öfverensstämmer i uttryck och framställningssätt med de öfriga delarne af ritualet, som Utskottet ansett vara värda att bibehållas.
Jag vill lemna derhän, huruvida en dylik omständighet kan innebära tillräcklig anledning att beröfva församlingen förmånen af att få erkändt goda högtidsböner i stället för erkändt underhaltiga, och endast fästa uppmärksamheten derpå, att den disharmoni, för hvilken Utskottet fruktar, icke skulle komma att inträffa.
Det iir nemligen klart, att ifrågavarande högtidsböner icke böra betraktas i sammanhang med sådana delar af ritualet, som icke med dem hafva något egentligt sammanhang, utan blott med sådana, emellan hvilka och dem ett verkligt sammanhang eger rum.
Och delar af sistnämnda beskaffenhet äro inga andra än de böner, som hvarje Söndag för församlingen uppläsas.
Men nu har i de alimänt brukliga bland dessa ingen förändring blifvit föreslagen, emedan de ingen behöft, då deremot högtidsbönerna, med undantag af en enda, blifvit helt och hållet omarbetade, emedan de icke på annat sätt kunnat bringas i önskvärdt skick.
Hvad bevisar väl detta, om icke just det, att genom det föreslagna Sammansatta Lag- samt Allm.
Bese. och Ekon.-Vt skottets Betänkande N:o 1.
2:dra kapitlets antagande en disharmoni snarare undanrödjes än införes?
Då så förhåller sig, då samma kapitel både till innehåll och form är vida att föredraga framför det nu gällande, och då det dessutom innehåller nya, lämpliga böne-formulärer för särskilda tillfällen, torde Rikets Ständer icke finna skäligt att detsamma förkasta.
Rörande det öde kapitlet inskränker jag mig tili att åberopa hvad Biskop Anjou i sin reservation anfört.» Af Herr Prosten Emanuelsson, hvilken instämt med Herr Professor Sundberg.
Af Herr Prosten Falck, hvilken förenat sig med Herr Biskop Anjou i fråga om förslaget till nya predikotexter.
Al Herr Staaff: »Itrågavarande Betänkande, hvilket afstvrker antagande af de utaf Kongl. Majit öfverlemnade förslag till ny kyrkohandbok och tvänne årgångar nya predikotexter har jag biträdt; och har jag till förrberörda afstyrkande desto mera funnit mig befogad, som jag hoppas den tid ej skall vara aflägsen, då allmänna kyrkomöten skola lagligen ega rum, å hvilka det sannskyldiga behofvet af reformer, sådana som de ifrågavarande, först med fullkomlig visshet kan utrönas.» Af Herr Kistner: »Då de förslag, som i detta Betänkande omförmäias, hos Utskottet första gången förekommo, yrkade jag, att Utskottet i afseende å dem icke borde ingå i pröfning, utan i stället föreslå Rikets Ständer att hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att behandlingen af dessa ärenden måtte öfverlenmas till ett af lekmän och andlige sammansatt kyrkomöte; men som denna min åsigt icke gillades af Utskottet, har jag angående ifrågavarande förslag deltagit i öfverläggningarne och kommit till det slut, hvari Utskottets majoritet stadnat.» Af Riksdagslullmägtige Lundahl från Skaraborgs län och Uhr från Örebro län, hvilka instämt i Herr Professor Sundbergs reservation, för så vidt densamma åsyftar antagandet af de kapitel i nya handboks-förslaget, om hvilka Preste-Ståndet vid granskning deraf varit enigt.
Stockholm, tkyckt hos Sam.
Rumstedt, 1860.
Sammansatta Lag- samt Allm. Best.- och Ekon.-Utskottets Betänkande JW 2. i N:o 2.
Ank. till Exp.-Utsk. den 25 Jan. 1860, kl. 10 f. m.
Betänkande, i anledning af väckta förslag, att den Heliga Nattvarden må kunna omedelbart efter skriftermålet, före den allmänna Gudstjensten, utdelas.
Den ordning i nu gällande Handbok, enligt hvilken utdelandet af Herrans Nattvard förekommer först efter predikan och utgör slutet af den allmänna HögmessoGudstjensten, är grundad på häfdvunnen sed, hvilken är af samma ålder sorn den Christna kyrkan sjelf.
Denna ordning, efter hvilken hela vår nuvarande Högmessoliturgi är afpassad, är ock gemensam för alla Christna samfund, och hos oss har densamma blifvit positivt bestämd uti Kyrkolagens 11 Kap. 10 §, deri nemligen stadgas: »När presten, efter förrättad predikan, har sjungit eller, om tiden så fordrar, läst Instiktelse-orden för alteret, klädd uti vanlig skrud och prydnad, så skall han med all vördning handtera de helgade Håfvor och noga tillse, att Communicanterne blifva deraf delaktige o. s. v.»
I fordna tider lärer denna akt icke hafva upptagit så lång tid som i våra dagar; den förekom deremot oftare, så att det hörde till undantagen, om på någon Söndag Herrans Nattvard icke begicks.
I sednare tider har åter den vanan, isynnerhet på landsbygden i vissa trakter af riket, alltmera utbildat sig att företrädesvis å vissa Sön- eller Helgedagär begå Nattvarden; hvaremot dess utdelande på många Söndagar alldeles icke förekommer.
En följd deraf har naturligtvis blifvit, att, under det Gudstjensten den ena dagen räcker endast en jemförelsevis kort stund, densamma deremot en annan dag, för det stora antalets skull af tillströmmande Nattvardsgäster, får en utdrägt, som icke allenast Bih. till R.
Prot. 1859 & 1860. 7 Sami. 2 Afd. 2 Haft. 2 Sammansatta Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Vtskottets Betänkande Afl 2. öfver höfvan anstränger den tjenstgörande prestens krafter, utan äfven medför olägenheter för de kyrkbesökande, isynnerhet communicanter, hvilka stundom hafva lång och svår väg till kyrkan och under den kallare årstiden icke hinna hem före mörkrets inbrott, att icke nämna det för personer med svagare helsa vådliga uti att stillasittande tillbringa flere timmar i det kalla templet.
Efter hvad inom Utskottet blifvit uppgifvet, skall det någorstädes hafva inträffat, att ända till /1700 personer på en gång anmält sig att blifva af det heliga Sakramentet delaktiga.
Att förrätta detsamma skulle i sådant fall för två tjenstgörande prester upptaga mer än 4 timmars tid, den oberäknad, som åtgår till Skriftermålet och den öfriga Högmesso-Gudstjensten.
På många ställen möter likväl svårighet, ja, blir det rent af omöjligt för en pastor, hvilken är ensam i embetets utöfning, att erhålla biträde från någon grannförsamling, derest den biträdande icke kan hinna hem till sin egen församling till den tid, då hans åligganden derstädes måste fullgöras; svårigheter, hvilka i sednaste tider vuxit i jemnbredd med den tilltagande prestbristen.
Dylika förhållanden hafva gifvit upphof åt det somligstädes vedertagna bruket att omedelbart efter skriftermålet utdela den Heliga Nattvarden, ett bruk, hvilket, så länge detsamma står i strid med bestämda, i lag gifna föreskrifter, måste vid förefallande
Biskopsvisitationer föranleda till anmärkningar och beifran mot i öfrigt nitiske och laglydige prester, hvilka af omständigheternas tvång, mot sin vilja, nödgats att öfverträda lagen.
Om det deremot vore medgifvet, att Nattvardsgång finge ega rum omedelbart efter skriftermålet och således å annan tid, än den för Högmesso-Gudstjensten bestämda, då hvarje prest måste tjenstgöra i sin egen församling, skulle icke allenast för en själasörjare, hvilken är ensam om en, stundom två, kyrkor, det blifva möjligt att erhålla biträde af sin granne, äfvensom att någon gång sjelf vinna förmånen att blifva af den heliga måltiden delaktig, utan äfven de omförmälda olägenheterna för församlingen kunna undanrödjas eller minskas.
På dessa skäl hafva vid innevarande riksmöte blifvit väckte följande förslag, nemligen, dels inom Högvörd.
Preste-Ståndet, af Herr Biskopen Björck: att den ändring måtte vidtagas i föreskrifterna uti nu gällande Kyrkohandbok, att, der skäliga orsaker förefinnas, Domkapitlet må kunna medgifva Pastor att, med församlingens begifvande, anställa Nattvardsgång omedelbart efter Skriftermålet, före HögmessoGudstjenstens början; dels inom Hederv. Bonde-Ståndet af Nils Svensson från Christianstads och Nils Olsson från Malmöhus län: att det må vara Pastor och församlingen tillåtet att, enär de anse sådant af behofvet påkalladt, besluta om Nattvardsgångs anställande å annan tid, än i förening med den allmänna Högmesso-Gudstjensten.
Af berörde motioner har den förstnämnda remitterats till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet, hvaremot de begge öfrige blifvit öfverlemnade till Lag-Utskottet; i anledning hvaraf samtlige blifvit af Sammansatta Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet behandlade.
Sammansatta Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande JVI 2. 3 Att Nattvardens begående, såsom innefattande den högtidligaste akten af den allmänna Gudstjensten, och så till sägandes dess höjdpunkt, icke bör från densamma lösryckas, är en regel, till hvars upphäfvande icke lärer kunna företes någon anledning.
Men de af motionärerne uppgifne skäl att derifrån någon gång, och i högst trängande fall, göra undantag, har Utskottet funnit vara af den vigt, att desamma påkalla någon eftergift i nu gällande föreskrifter rörande ifrågavarande ämne.
Då likväl de begge sist nämnde motionärernes yrkande, enligt hvilket en pastor i samråd med sin församling skulle ega att vidtaga afvikelser från gällande kyrkoritual, utan att ens närmaste kyrkliga öfverstyrelse derom egde vetskap, innefattar ett alltför betänkligt afsteg från de grundsatser, hvilka i samhällsordningen måste omsorgsfullt upprätthållas, har Utskottet ansett sig icke kunna detsamma obetingadt biträda.
Men då deremot det af Herr Biskop
Björck framställda förslag synes innebära tillräcklig garanti emot missbruk af den ifrågasatta afvikelsen från gällande Kyrko-ordning, hvilken afvikelse endast skulle medgifvas, undantagsvis, i de fall, då trängande omständigheter af Stifts-styrelsen pröfvades dertill föranleda, får Utskottet vördsamt hemställa, alt Rikets Sländer matie för sin del besluta utfärdandet af en författning, hvarigenom stadgas, alt, när i någon församling pastor med församlingsboerna öfverenskommer, att å någon viss Söndag, med afseende å särskilda omständigheter, den Heliga Nattvarden må omedelbart efter Skriftermålet och före den allmänna Högmesso-Gudstjensten utdelas, ege vederbörande Domkapitel, uppå derom gjord hemställan, att, ulan hinder af Kyrkolagens föreskrift, efter pröfning af de uppgifna skälen, till en sådan förändring i den gällande ordningen för Gudstjensten meddela tillstånd.
Stockholm den 12 Januari 1860. STOCKHOLM, tryckt hos E. Westrell, 1860.
Besvärs- och Ekon.-Utskottets Betänkande A/i 3. 1 JW 3.
Ank. till Exp.-Utsk. den 21 Febr. 1860, kl. 1 e. m.
Betänkande, i anledning af väckt förslag om fördelning på vissa år af de kostnader i och för allmänna byggnader, som från boställen utgå.
Utskottets utlåtande har blifvit infordradt öfver en inom högvördiga PresteStåndet af Herr Domprosten