Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ständer att hos Kongl, Majit i underdånighet anhålla, det
Rikets städer måtte åläggas med tobak eller andra handelsväxtér odla ofvannämnda belopp af deras donerade jord,såsom enligt med villkoren med donationen samt icke bindradt af någon jords local eller beskaffenhet, då den på intet ställe till denna lilla proportion kan vara oduglig för dylik odling; och bord® äfven på sådan grund uppfyllandet af städernes så beskaffade förbindelse icke bero på deras välbehag, utan kunna genom regeringens bestämda föreläggande utkräfvas, hvarförutan städernas innevånare så mycket mindre kunde blifva lidande genom uppfyllande af deras ifrågavarande skyldighet, som fördelarne af tobaksodlingen skulle i värde öfvergå dan spannojålsafkastnicg, da nu skörda.
Utskottet, som tagit ofvan upptagna anmärkningar under öfvervägande, får i anledning deraf anföra, att Utskottet, redan vid a£- gifvandetaf sitt vördsamma Betänkande, jck® Best. och Ekon.
{Jtsk.
1129 underlåtit att göra sig sjelf de inkast, som gifvit anledning till den återremiss, hvilken det nu åligger Utskottet besvara; men, då Utskottet å ena sidan fästat sin uppmärksamhet på det friare laglikcnätiga användande af välfången egendom, som närvarande tiders förändrade förhållanden och högre upplysning billigt påkalla, och å den andra på helgden af de föreskrifter och å> lägganden, som utgjort villkoren för den ifrägavarande jordens öfverlåtelse, har
Utskottet ansett sig ej kunna tillstyrka ett med rättvisa och billighet mera öfverensstämmande resultat, än det dess Betänkande innehåller, att nämligen städernas invånare icke annorlunda böra Släggas plantera hampa, Hd och dylika växter, än då jorden till sådant ändamål blifvit donerad; och, enär de anmärkningar, som häremot blifvit gjorde, hvilka hufvudsakligen innefatta ett upprepande af hvad i motionerna blifvit yttradt och af Utskottet besvaradt, icke innehålla den minsta vederläggning af nämnde grundprinciper för Utskottets Betänkande, har Utskottet funnit sig nu endast böra här till lägga det ytterligare skäl, ett, då stadsboen icke eger en uteslutande rätt, att å sin jord odla lin, hampa, tobak och andra fabrik^växter, utan en sådan plantering äfven a£ laudtmannen på vissa ställen i betydlig mån verkstäiles, bör|icke heller städerna, såsom en villkorlig skyldighett i:3o Beit. och Efton.
Betdnkanden, skäligen kunna åläggas, att å sin åkerjord endast odla sådana växter; varandes i öfrigt den förlust, som möjligen kan drabba da enkor, adelsmän och ståndspersoner, som innehafva donerad jord i städerna, utan att derom ega kännedom, en följd af uraktlåtenhet vid egande rätts handlingarnes granskning, och kan således, likasom vid alla an» dra köpafhandlingar, icke tjena till grund för befrielser ifrån lagligen gällande förbin» delser.
Utskottet har ej förgätit, att fästa behörigt afseende å stadgandet uti Kongl, brefvet d. 25 Juni 1745» alE 2:ne kappland utaf hvarje tunnland af städernas åkerjord bör till tobaksplantering användas, så vida jorden vore dertill tjenlig; men, då detta dels icke kan anses innefatta ett med donationen förenadt åläggande, utan en sedermera tillkommen och endast villkorlig föreskrift, dels blifvit i så betydlig mårs modifieradt genom 1772 års Kongl. Bref, som uttryckligen stadgar, att städernes innevånares egande rätt horda förnämligast afses, och någon skyldighet i detta afseende dem icke utan deras hörande åläggas, så linner Utskottet, vid ett sådant förhållande, och vid jemnförelsen af dessa stadganden, sig icke lämpligen böra tillägga förstnämnde författning en bindande kraft, som^genom en sednare förordning blifvit så Besv. och Ekon.
1*31 betydligen försvagad, om icke hel och hal. len upphäfven.
Hvad åter angår den gjorda anmärkningen, att Utskottet bordt föreslå Riksens HögJofl.
Ständer någon bestämd åtgärd för att befordra verkställigheten af Utskottets tillstyrkande, så lår Utskottet dervid erinra, att, då samma tillstyrkande grundar sig på redan gifne äldre, uti do nations bref ven upptagne, stadganden, har Utskottet ansett till räckligt, att antyda den, enligt Utskottets tanka, rätta principen för pröfningen af denna fråga, utan att ingå i en närmare utveckling af hvad verkställigheten deraf angår, heldst Utskottet ej eger sig bekant, hvarken i hvad mån nämnde donations bref innehålla nu ifrågavarande föreskrifter, eller huru vida desamma efterlefvas eller icke; och hvilket ej utan en vidlyftig och för Utskottet ej verkställbar undersökning kan behörigen utredas; — Hvilket dock till Riksens Högiofl Ständers egen profning vördsamt öfverlemnas.
Stockholm den 9 Aug. 1825. 1132 Btsv. och Ekon.
Utsk. Betänkandet»-., N:0 160.
Ankom den 13 Åu(j. igsg-, Betänkande, angående förtydligande af ^6 §. uti Kongl. Skogsordningen af den i Augusti 1803.
Uii ett till Vällofl.
BorgareStåndet in» gifvet och derifrån till Utskottet remitteradt Memorial af Herr II.
V. Eckhoff, hemställes om nödvändigheten utaf ett förtydligande af Kongl. Maj:ts Nådiga Skogsordning den 1 Augusti 1805, der det heter å 46 §: ”till lika böter och ansvar vare den förfallen, som med täljde eller klufne bräder handel idkar, eller sådane till staden inför, börandes jemnväl varan anses förbruten, och hälften deraf tillfalla angifvaren”; till hvilken hemställan Mctionairen hemtat anledning deraf, att i dess bernott, Gefle, fråga skall uppstått, om under namn af täljde eller klufne bräder borde hänföras da skeppsplankor, sorn erfordras för Skeppsvarfvens behof.
Herr Eckhoff tillägger» att som exportvara Skeppsplankor aldrig böra få linnas, men för fartygs reparerande och nybyggande vore de oundgängligen nödige och till bordläggning och däcksplankor alldeles otjenlige, om de ej är© blufns ' tvärt igenom kärnan; och» ehura Besv, ock Ekon, Vtsk. Bctänkandcn. 1135 Skeppsplankor, sorn äro frän 14 till 18 alnars längd och från 5 till 6 å 7 tunis tjocklek, borde frikalla deni från benämning af bräder, som förmenas ej vara öfver 10 alnar långa och 3 tum tjocka, anser Herr Eckhoff likväl ett närmare bestämmande häraf af nödvändigheten påkalladt.
Utan att med Motionairen ingå i ett närmare granskning af den i Memorialet omnämnde distinction, hvad med täljde eller klufne bräder rätteligen bör förstås, samt om nödvändigheten af en förklaring af Författningarne i detta hänseende, har Utskottet, ehuru allt för val inseende, att omförmälde förbud härleder sig från omtanka för skogarnes vård, så att icke större antal Stockar skulle sågas, än det, som vid skattlaggde sågverk vors i sådant ändamål påräknadt, likväl, med antagande af mera gynnande grundsatser för en friare utveckling af en loflig
Industrie och rättigheten att utan tvångsband använda en välfången egendom, på det sätt hvar och en linner för sig förmånligast, och hvilka grundsatser Utskottet äfven uttryckt uti dess gemensamt med Högloft.
Lagutskottet afgifne Betänkande, rörande en mera utvidgad näringsfrihet, icke funnit förenligt, att med böter och ansvar belägga den, sorn drifver handel eller tili städerna inför bräder, hvilka äro täljde eller klufne; förmenande Utskottet, att införsel a£ eller handel med en i ö£« j]34 Besv. och Ekon. tj(.sk. Betänkande/t. rigt tilla ten vara icke kan genom varans oa lika till verkningssätt blifva en straffvärd handling, eller böra föranleda till ett förbud, som i ålit fall på ett ganska ofullstän» digt sätt uppfyller den dermed åsyftade controllj och tillstyrkas på sådan grund Riksens Högloft.
Ständer, att hos Kong!.
Maj:t i underdånighet anhålla, det samma stadgande, som innefattas i g
Mom, ^6 §. af Kongl. Maj:ts Nådiga Förordning, om skogarne i Riket, den i Aug. 1805, måtte helt och hållet upphäfvas, samt således äfven taijde eller klufne bräder hädanefter
Vara till afsalu och införsel i städerne til. låtne.
Hvilket dock, jemte g.me Ledaosö-* ters särskildta Utlåtande, till Riksens Högloft.
Ständers egen pröfning vördsamt öfverlemna®.
Stockholm den 9 Aug. 182g. 9 OOOO @ ooco Eesv. och Ekon.
ITLik.
Betänkande)!. 1135 Utdrag af Protocoliet, hållet inför Riksens Högloft.
Ständers A lmänna Besvärs- och EkonomiUtskott den 9 Aug. 1823.
S. D. Herr Lenning yttrade: ”Det förtydligande af 1815 års Skogsordning Mctionairen önskat, i afseende på rättigheter, att föryttra täljde och kl nine Sfeeppsplankor, anser Höglofl.
Utskottet föranleda till den önskan, det all inskränkning i rättigheten att införa och sälja täljde eiler kiufne bräder, både för inrikes behof och till export, borde upphöra; men, som jag ej delar samma tanka, ber jag att få anföra mina skäl derför.
En god hushållning med skogarne har alltid ansetts nyttig, och iag tror ett sådant behof nu mer än förr förefinnas, hvarföre jag ock erkänner förbud emot afytiring af täljde och kiufne bräder, såsom skogsbesparande, allt för nyttigt, då en klåfven stock ej lemnar mer än 2 täljor, deremot sågad ända till 12 bräder; likväl böra, efter min tanka, klufna och täljda plankor af 14 till 18 alnars längd och 5 till 7 tums tjocklek få afyttras till Svenska Skeppshyggerierna, i anseende till deras oundgängliga behof deraf; nien anser deremot, att förbud emot export af alla sorter kiufne och täljde plankor och bräder bör fortfara till förekommande af en ändamälslös Skogsfcrordning, iijö Etsv. och Ekon. äfvensom att medgifven export af ifrågavarande Skepp^plankor i en framtid möjligen skulle förorsaka brist derpå, til! kännbar afsaknad för Svenska Skeppsbyggerierua.”
Uti detta yttrande förenade sig äfven Herr Lundman och Möller.
Ex Protoeollo, A. Fryxell, N:o 161.
Antom den »5 Aug. j8S3> Ytterligare Utlåtande, i frågan om upphö* rande af de sjö- och stapelstäderne be* vill jade af gifter för fartyg, sorn besöka köpingar och landthamnar samt der intaga laster.
Högloft Ridderskapet och Adeln samt He~ derv.
Bonde-Ståndet hafva^till Utskottets förnyade yttrande behagat återförvisa Ut - Besv. och Ekon.
Betdnkanden. 1137 visa Utskottets i ofvannämnda ämne d. 20 sistJidne Maj afgifne Utlåtande, samt dervid till Utskottens kännedom lemnat innehållet af de anmärkningar, som föranledt återremissen, och hvilka hufvudsakligen gå ut på yrkandet om nödvändigheten af en allmän undersökning, rörande tillkomsten och egenskapen af de afgifter, som till stä~ derne utgå af fartyg, som idka sjöfart från de inom städernes tullkammare district belägne köpingar och lastageplatsen jemte ett närmare bestämmande af det belopp, hvartill dessa afgifter böra utgöras, hvilket sednare ansetts nödigt till förekommande a£ äfventyret för den seglations idkande allmogen, att underkastas en godtycklig behandling.
Då således ingen erinran blifvit gjord emot gilltigheten af de skäl, som Utskottet ansett ta^a för städernas bibehållande vid rättigheten till uppbärande af ofvannämnda afgifter, eger Utskottet icke något behof att gifva närmare utveckling åt en fråga, som man synes hafva öfverenskomma att ej mera betrakta såsom tvifvelaktig, och * slutande sig inom den gräns, som de gjorde anmärkningarne anvisa, får Utskottet derföre nu endast förklara: ett, då Utskottet i sitt förra Utlåtande yttrade sig an c städerna icke skäligen kunna beröfvas för Bihang till RiksSt.
Pro t. 1823, Ride Sami. N:r 72, 1138 Best). och Ekon.
Utsk« Betänkanäen, månen att, vidi de inom deras tullkammare district belägne köpingar och landthamnar, af fartyg få upptaga hamn-, bro- samt andra afgifter, trodde Utskottet sig desto mindre böra tveka att antaga, det denna uppbörd öfver allt, hvarest den egde rum, grundade sig på en i laglig ordning tillkommen rättighet, som det af vice talemanSaen Jon Jonsson framställde skäl tili dess upphörande fanns vara hemtadt, icke från det förmodade fall, att berörde rättighet kunnat af städerne sjelfva blifvit tillskapad* titan från en förment origtighet af den princip, som blifvit tillämpad vid samma rättighets tilldelande åt städerne, samt Utskottet dessutom icke gerna kunde föreställa sig möjligheten deraf, att, om ock någon stad af sjelftagen myndighet velat göra försök att pålägga den seglations idkande allmogen afgifter för begagnandet af dess seglations frihet, allmogen utan invändning skolat underkasta sig detta, och sedermera låtit det utan anmärkning fortfara.
Det har väl ock icke blifvit bestämdt uppgifvet, att ett sådant förhållande på något ställe inträffat; men, då genom den undersökning om städernas rättighet att uppbära ifrågavarande afgifter, som blifvit äskad, tvifvelsmål synes vara röjdt, huruvida den öfver allt för sin tillvarelse eger det skydd, hvarigenom den tillräckligen må kunna försvaras, och, efter hvad Utskottet förmodar, stä - Besv. och fälton.
Betcinknnden•
HJ59 derna sjelfva böra räkna för en tillfredsställelse, att genom ådagaläggandet deraf vinna tillfälle att från sig aflägsna misstankan, att olagligen hafva tillkräkta! sig förmåner på allmogens bekostnad; så, och med bibehållande af den mening Utskottet förut yttrat, alt de städer, som antingen genom de för dem utfärdade privilegier, eller genom särskilde Kongl, resolutioner blifvit förklarade berättigade, att af fartyg, som ankomma till eller afgå ifrån de inom hvarje stads tullkammare district varande köpingar
Och landthamnar, uppbära dessa bestämda afgifter, böra äfven framgent få denna förmån oqvaldt tillgodo njuta, finner Utskottet intet hinder vara att tillstyrka företagandet af den yrkade undersökningen, hvilken torde böra omfatta så väl städerne vid Rikets hafskuster, som dsm, hvilka äro belägne vid de större segelbara insjöarne, samt att, sedan en sådan undersökning egt rum, till allmän efterrättelse måtte kungöras, hvilka afgifter hvar och en stad må ega rätt uppbära, från hvilka ställen de till hvar och en stad böra utgöras, samt till hvad belopp de böra utgå, genom hvilket allt den dubbla förmån måste uppkomma, att städernes rättighet till fordrande af ifrågavarande afgifter icke mer skall sättas l fråga, och att all tvetydighet om gränsen för städernas anspråk i detta afseende förebygges; lärande Riksens Höglofl.
Ständer, 1140 Btsv. och Ekon* Utsk.
Betänkande». i händelse aE bifall till detta förslag, sorn Riksens Höglofl.
Ständers egen pröfning vördsamt underställes, finna för godt att det samma hos Kongl. Majit i underdånighet anmäla,med underd. anhållan; det Kongl.
Maj:t å Riksens Ständers underd. önskan, om dess verkställighet, täcktes fästa Nådigt afseende.
Slutligen har Utskottet, i anledning af den fråga, som hos Höglofl.
Ridderskapet och Adeln uppstått, om icke den af vice Talemannen Jon Jonsson väckte motion e~ gentligen afsett upphörandet af de afgifter, som till.
Carlskrona stad utgå af fartyg, hvilka besöka Runneby köping, ansett sig böra upplysa, att intetdera af berörde ställen finnes omnämndt i Jow Jonssons memorial, hvilket tvärtom synes åsyfta ett allmänt afskaffande af de till
Rikets sjö- och stapelstäder ingående afgifter af fartyg, som anlöpa köpingar och landthamnar.
Stockholm d. g Augusti 1823. -Ä»-®0®a9QOOOO©-aS.
Besv. «ch Eken, Utsk.
Betänkanden, N:o 162.
Ankom <Jeu ig Auj. i6®3.
Utlåtande i frågan om yrkad befrielse f ör Gothlands hemansegare att in natura aflemna Skattetjära.
Sedan allmogens fullmägtige från Gothland, uti till Utskottet remitteradt Memorial, yrkat rättighet för öns hemmansegare, att efter markegångspris, med tillaggd förhöjning för forlön, få afbörda sig den bland deras hemmans jordeboks persedlar, som är fastställd att i tjära utgå, och Utskottet, uti häröfver afgifvet Utlåtande, af den 21 sistlidne April, afstyrkt bifall till samma yrkande, på den grund, att nämnde tjära frän längre tid tillbaka varit örlogsflottan anslagen och för dess behof skall vara oundgängeligen nödig; så hafva Vällofl. Borgare-Ståndet och Hederv. Bonde-Ståndet, till Utskottets förnyade yttrande, behagat återförvisa ärendet, i anledning af de anmärkningar, som af flere desse stånds ledamöter blifvit emot Utskottets förra Utlåtande framställde, och bland hvilka först förekommer, att Utskottet, med inskränkning till den tjära, sorn af örlogsflottan disponeras, åsidosatt allt yttrande, rörande den till andra stater, såsom 1142 Besv. oek Ekon.
Betänkande». exempelvis Biskopen på Gothland, anslagna skattetjära, ehuru motionairernss afsigt att vinna ändring i sättet för ifrågavarande räntepersedels utgörande omfattat frågan i hela dess vidd, Vidare har blifvit erinradt: att det tvang, hvaruti Gothlands hemmansegare, genom skyldigheten att in natura anskaffa räntetjäran, försättas att använda sio knappa skog till tjärubränning, synes vara stridande emot den förnuftiga hushållning med skogarne, som så ofta blifvit yrkad; att, då Örlogsflottan är bestämd till hela Rikets försvar, det icke vöre billigt, att för dess underhåll särskildt betunga en viss ort, genom en förbindelse, som alltid måste blifva svår för dem, som sakna utvägar att den i verkligheten sjelfva uppfylla: att, ehuru i Rikets Norra Orter öfver allt tillgång finnes till ämnen för tjäruberedning, det likväl är innevånarne derstädes, som bland sina räntepersedlar hafva tjära, tillåtet att den samma med penningar lösa: att för örlogs/lottan ingen svårighet bör bunna möta, att genom upphandlingsauctioner fylla sitt behof af tjära, likasom af sina öfriga förnödenheter: att, då Utskottet, uti ett afgifvet särskildt Betänkande, skall hafva tillstyrkt, att räntegifvare måtte erhålla rättighet, att antingen in natura eller efter markegångspris med 32 sk.
Banco tillökning på tunnan utgöra sin tiondespannmål, ingen Eesv, och Ekon, Utsk, Beteinkanden> 043 anledning vore, att i afseende på levereringssättet af tjära göra en exception deruti: samt att, om ock skyldigheten att hädanefter som hittills in natura anskaffa räntetjärau skulle för Gothlands hemmansegare i allmänhet komma att fortfara, billigheten åtminstone måtte få gälla till undantag derifrån för dem, som antingen alldeles sakna eller icke hafva tillräcklig skog, för att deraf tillverka tjära, och således måste köpa både sitt eget behof och hvad de till räntetagare af denna persedel skola utgöra.
Utskottet, som, i anledning af den skedde återremissen, till förnyad pröfning förehaft ärendet, får, efter öfvervägande af de gjorde anmärkningarne, vördsamt förklara, det Utskottet deraf desto mindre kunnat hemta anledning till ändring af hvad Utskottet i sitt förra Utlåtande yttrat, rörande bibehållande af kronans rätt att in natura utfå den på Gothland indelda räntetjäran, som kronan, i anseende till alla odisponerade räntor, förut eger en sådan rättighet, hvilken väl i allmänhet i utöfningen hvilar derföre, att kronan finner sin räkning vid att i stället låta godtgöra sig räntorna med penningar, men vid ett förändradt förhållande utan tvifvel när sorn heldst kan göras gällande och då icke lärer kunna inskränkas deraf, att någon viss räntepersedel icke mera allmänt tillhör den ort, hvarest den till utgörande blifvit indeid. 1144 Besv. och Ekon.
Det frivilliga begifvande å kronans sida, hvarigenom nu de flesta räntegifvare äro satte i tillfälle, att efter markegången få afbörda sig sina räntor, synes således icke kunna åberopas såsom prasjudicat, än mindre böra föranleda till tron på rättighet för Gothlands hemmansegare att i anseende till räntetjäran njuta enahanda förmån — en rättighet, som icke kan existera, utan rubbning af grunden för de författningar, som bestämma räntornas prestations sätt, och sorn, derest den särskildt fastställdes, skulle komma att innefatta ett undantag, hvilket gjorde dess tillvaro mindre rättvis.
Väl må för öfrigt det kunna anses billigt, att Gothlands hemmansegare lemnäs lika tillåtelse att lösa sin skattetjära, ehuru brist derpå å ön icke finnes, som räntegifvare i allmänhet försina räntor ega; men, då, efter hvad Utskottet i sitt förra Utlåtande upplyst, tillgången till denna tjära är, med afseende på så väl dess särdeles goda beskaffenhet, som lättheten af dess transporterande till Carlskrona, för örlogsflottan af mycken vigt, saknas å den andra sidan, eller för bibehållandet af dess utgörande in natura, icke heller billighet, desto större, som detta afser statens fördel, hvilken måste gå framom den enskildes.
Anmärkningen derom, att, enär
Utskottet tillstyrkt rättighet för räntegifvare att välja emellan leverering af Tionde spannmål in natura eller dess betalning efter Ecsv. och Ekon.
u45 markegång med tillaggd forlön, ingen anledning funnits, att göra exception häruti för räntetjäran, får Utskottet särskildt besvara genom meddelandet af den upplysning, att hvad Utskottet yttrat uti det Betänkande, som föranledt berörde anmärkning, desto mindre kan stå i strid med Utskottets i förevarande ämne afgifne utlåtande, som samma Betänkande alldeles icke rörer kronans behållna persedel räntor, imellan hvilka samt Afrads och Krono Tionde spannmålen betydlig skilnad finnesj och, beträffande den inom Vallo fl.
Borgare-Ståndet af Herr 2?- hinger gjorda erinran: att Utskottet jemnväl bordt utlåta sig, om icke rättighet till lösen borde ega rum, åtminstone för den tjära, som blifvit indelningshafvare anslagen, så får Utskottet hänvisa till dess, under den 12 sistlidne April, afgifna och i tryckta Bihanget till Riks-Ståndens protocoll för innevarande Riksdag, under N:o 58, intagne
Betänkande om förändring i skyldigheten att utgöra Afrads och Krono Tionde spannemålen samt andra på hemmanen indelda räntor, såsom innefattande yttrande, rörande sättet till utgörande af räntepersedlar i allmänhet, hvilka äro på lön indelde.
I följd af hvad nu anfördt blifvit, fciranlåtes Utskottet förblifva vid sitt förra utlåtande och får sluteligen anmäla, att det gamma redan vunnit Höglofl.
Ridderskapets 1146 Besv. och Ekon, JJtik.
Betänkanden, och Adelns samt Högvördige Fräste-Ståndets bifall. 2:ne Ledamöters särskildta utlåtande bifogas.
Stockholm den 9 Aug. 1825, Utdrag af Protocollet, hållet uti Riksens Högloft.
Ständers allmänna Besvärs- och Ekonomi Utskott den 9 Aug. 1823.
S. D. Herr Lenning yrkade, sorn förra gången, då det nu återremitterade Betänkandet expedierades, en obehindrad rättighet för Göthlanda innevånare, att få med penningar, efter markegång, med försel förhöjning, lösa sin skattetjära.
Denna rättighet fann Herr Lenning påkallad, ej mindre af naturlig billighet, än af likformigheten med andra Tiondegifvares af Utskottet vid denna Riksdag tillstyrkte rättigheter; hvarjemte han tillika ansåg böra afses den betydande olägenhet, som föiekommes för dem, hvilka sakna tillräcklig tillgång pa skog, då, i ett motsatt förhållande, skogs - Besv. och Ekon. brist lätteligen skulle uppkomma, hvilken pä det sorgfälligaste alltid bör undvikas.
Häruti instämde Herr Nordström.
Ut Supra, Ex Protocollo. A. Fryxell.
A»kom den 13 Aug. 1823- Yttrande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets Utlåtande i fråga om modification af författningarne, an- gående meddelandet af pass åt utländska män, som i Riket söka inträde.
"V"id föredragning af det utlåtande, Utskottet, efter derom af Herr von Wahrendorff väckt motion, i ofvannämnde ämne den 20 sistlidne Maj afgifvit, hafva hos Höglofl, 1X48 Sesv. och Ekon.
Betånkandcn, Ridderskapet och Adeln åtskilliga anmärkningar deremot blifvit gjorde, hvilka till återremiss af utlåtandet föranledt; men då, efter Utskottet tillhandakomne Protocolls Utdrag, Högv.
Bonde-Ståndet samma utlåtande bifallit, och Utskottet, emot 49 5 Riksdagsordningen, således icke eger rätt att i ny pröfning af detta redan afgjorda ämne ingå, får Utskottet detta endast, såsom svar å återremissen, Höglofl, Ridderskapet och Adeln vördsamt tillkännagifva.
Stockholm den 9 Aug. 1823.
Ankom den 22 Aug.
x8a5* Betänkande, i anledning af väckt fråga, om rättighet för egare af enstaka hemman i allyiänhet, att till andra personer, under full egande rätt, upplåta en viss del af hemmanets egorymd.
T«n Utskottets handläggning har Höglofl.
Ridderskapet och Adeln öfverlemna! ett Memorial i detta ämne af Grefve Hård, Carl Gustaf, som, med afseende å de hinder för Bes v. och Ekon.
Utsk, Hetankanden.