Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Har qvinnan med berådt mod gjort försök alt döda fostret, och blef endast genom omständigheter, som voro af hennes vilja oberoende, brottets fullbordan förhindrad, eller har hon utsatt fostret eller det uppsåtligen från sig skilt och 28 Lag-Utslcottels Betänkande JYs 35. i lijelplöst tillstånd försatt, och fanns foslret vid lif igen; varde bon dömd till straffarbete frän och med sex mänader till och med två är.
Fick fostret svår kroppsskada; må tiden för straffarbetet höjas till fyra år.
Sättes fostret ut å sådant stallo eller under sådana omständigheter, som i 32 § sägas; vare lag, som der stadgas. 24 §.
Har qvinnan sökt enslighet vid födseln och varder fostrets död, utan hennes uppsåt, orsakad af det hjelplösa tillstånd, hvari hon sig försatt; dömes till straffarbete från och med sex månader till och med två år. 23 §.
Har qvinna, som af oloflig beblandelse hafvande varit, födt i enslighet och fostret förstört eller å lön lagt; dömes, om hon den enslighet sökt, till straffarbete från och med två till och med fyra år, och, om hon den ej sökt, lill straffarbete från och med sex månader till och med två år, der ej i något af dessa fall utrönes, alt fostret omkommit utan modrens vållande, eller att det varit dödfödt eiler så ofullgånget, att det ej med lif framfödas kunnat. 26 §.
Qvinna, som, i uppsåt att döda eller fördrifva sitt foster, nyttjar invärtes eller utvärtes medel, som sådan verkan hafva kan; varde dömd, om fostret kommer utan lif eller ofullgånget fram, till straffarbete från och med två till och med sex år, och, i annat fall, till sådant arbete eller fängelse i högst sex månader. 27 §.
Den, som med qvinnans vilja, söker döda eller fördrifva hennes foster, på sätt i 26 § sägs, straffes såsom i samma § stadgadt är. 28 Har någon, utan qvinnans vilja, sökt döda eller fördrifva hennes foster, på sätt i 26 § sägs; dömes, om fostret kommer utan lif eller ofullgånget fram, till straffarbete från och med sex till och med tio år, och, i annat fall, till sådant arbete från och med sex månader till och med två år.
Fick qvinnan of gerningen svår kroppsskada; dömes till straffarbete på lifstid eller i tio år: fick hon deraf döden; miste gerningsmannen lifvet eller dömes till straffarbete pd lifstid. 29 t§.
Föröfvar någon å qvinna, den han vet hafvande vara, sådan misshandel, att fostret förgås eller kommer ofullgånget fram, och hade han ej uppsåt att fostret skada; dömes, om misshandeln skedde med berådt mod, till straffarbete från och med två till och med fyra år, och, om den skedde af hastigt mod, till straffarbete från och med sex månader till och med två år; dock må, der brottet är med synnerligen mildrande omständigheter förenadt, straffet nedsättas i förra fallet till straffarbete i sex månader och i sednare fallet till fängelse. 30 §.
Har någon i annat fall, än i 23 § sägs, uppsåtligen satt ut barn, det han pligtig var att vårda och som sig sjelf ej hjelpa kunde, eller det eljest uppsåtligen från sig skilt och såmedelst i lijelplöst tillstånd försatt, och skedde det å sådant ställe eller under sådana omständigheter, att gerningsmannen ej med sannolikhet kunde vänta barnets räddning; dömes tili straffarbete från och med två till och med sex år.
Fick barnet svår kroppsskada; dömes till straffarbete från och Lag-Utskottets Betänkande J\s 35. 29 med sex till och med tio år:
Ijiit det döden; dömes till straffarbete på lifstid eller i tio dr. 51 §.
Blef barnet utsatt å sådant ställe eller under sådana omständigheter, att fara för dess lif eller helsa väl var för handen, men gcmingsmannen dock med sannolikhet kunde vänta dess räddning; då skall till straffarbete i högst två år dömas.
Fick barnet svår kroppsskada; dömes till straffarbete från och med två till och med sex år: ljöt det döden; vare gerningsmannen förfallen till straffarbete från ocb med sex till och med tio år. 32 §.
Sattes barnet ut å sådant ställe eller under sådana omständigheter, att fara för dess lif eller helsa ej syntes vara för handen; då skall till böter eller fängelse i högst sex månader dömas.
Fick barnet svår kroppsskada; dömes till straffarbete från ocb med sex månader till och med två år: ljöt det döden; dömes till straffarbete från och med två till och med fyra år. 33 §.
Har någon, på sätt i 30 § sägs, utsatt eller från sig skilt sjuklig, bräcklig eller eljest hjelplös person, den han pligtig var att vårda, och skedde det å ställe eller under omständigheter, som i 30, 31 eller 32 § sägas; vare lag, som der för hvarje fall stadgadt är. 54 §.
Sätter någon ut eller öfvergifver den han sig åtagit eller eljest pligtig är alt fortskaffa eller ledsaga, och sker det å sådant ställe eller under sådana omständigheter, som i 30, 31 eller 52 § sägas; vare ock lag, som der för hvarje fall stadgas. 35 §.
Begär någon mord eller dråp å skyldeman i rätt uppstigande led eller å sin maka, eller ock å stjuf- eller svärföräldrar, fosterföräldrar, förmyndare, husbonde eller annan, under hvars lydnad man slår; varde den omständighet såsom synnerligen försvårande ansedd. 36 §.
Gör någon uppsåtligen annan misshandel å skyldeman i rätt uppstigande led; då må straffet ej sättas lägre än två månaders straffarbete: äro omständigheterna försvårande, må straffarbetet förhöjas till sådant arbete på lifstid, om högsta strafftiden är i allmänhet bestämd till tio år, och, i annat fall, till två år utöfver den i allmänhet bestämda högsta strafftiden.
Sker sådan misshandel å annan af de personer, som i 35 § äro nämnda; varde den omständighet såsom synnerligen försvårande ansedd, och må ej lill lindrigare straff än fängelse dömas. 37 §.
Förbryter man sig, såsom i 15 § sägs, mot någon af de personer, som i 35 § äro nämnda; varde, der ingen skada sker, ändock straffad med fängelse i högst sex månader. 38 §.
Hafva tvänne, efter aftal, inlåtit sig i envig med hvarandra, och varder någon deri dödad; dömes dråparen till straffarbete från och med fyra till och med tio år.
Var det aftal gjordt, alt enviget ej skulle utan enderas död slutas, och kommer död deraf; dömes till straffarbete på lifstid eller i tio år.
Får någon i envig svår kroppsskada; vare gerningsmannen förfallen till straffarbete från och med 30 Lag-Utskottets Betänkande M 35. två till och med sex år: skedde ringare eller ingen skada; dömes till fängelse från och med sex månader till och med två år. 59 g.
Den, som utmanar annan till envig, eiler slik utmaning antager, skall, ändå att enviget ej kommer till verkställighet, straffas med fängelse. 40 §.
Förfar någon vid envig svikligen, och får den andre död deraf; vare lag, som om mord i 1 § sägs.
Blcf genom den enes svikliga förfarande svår kroppsskada den andre tillfogad; dömes gerningsmannen till straffarbete från och med sex till och med tio år.
Kom deraf ringare skada; dömes till straffarbete från och med två till och med sex år. 41 §.
Låter någon bruka sig till biträde vid uppgörande af aftal om envig, eller till vittne vid sådan strid; varde straffad med fängelse. 42 §.
Har man, vid dråp eller annan misshandel, träffat annan, än den man döda eller misshandla ville; straffes som vore gerningen föröfvad mot den, åt hvilken den ämnad var; dock skall ej, till straffets förhöjning, afseende å särskild egenskap hos denne eller å särskildt förhållande mellan honom och gerningsmannen göras annorlunda, än såsom å en försvårande omständighet. 43 §.
Ilar någon, genom uppsåtlig misshandel, tillfogat annan sudan kroppsskada, att denne deraf ljutit döden, men lief skadan dödsorsak endast i för ening med omständigheter, de der, ulan gerningsmannens skuld, efteråt tillkommit, såsom särskild sjukdom, dröjsmål med begagnande af botemedel, sedan sådant användas kunnat, vårdslöshet eller oskicklighet vid botemedels användande, eller annat dylikt ofall; då må, för dråpet, ej lill högre straff" dömas, än efter ty i 9 § sägs. 44 §.
De grunder, som i 43 § sägas, skola ock tillämpas i mål, som angå kroppsskada, hvaraf död ej följt. 45 §.
Misshandel, som i 12 eller 13 § sägs, ändå att den skett mot skyldeman i rätt uppstigande led, maka, stjuf- eller svärföräldrar, fosterföräldrar, förmyndare, husbonde eller annan förman, så ock brott efter 15 eller 37 §, må ej åtalas af allmän åklagare, der ej målsegande brottet till sådant åtal angifver, eller det blifvit föröfvadt vid sådant tillfälle eller å sådan ort, som i 11 Kap. 9 eller 15 § omförmäles.
Vållande, hvarom i 17 § sägs, må ej åtalas af annan än målsegande. 46 §.
Den, som gjort sig förfallen till straff efter 1, 2, 18, 19, 28 eller 40 §, skall ock dömas medborgerligt förtroende för alltid förlustig.
Lag samma vare, om läkare eller apothekare till straff efter 27 <§ fälles.
Lag-Utskottets Betänkande M 35. 31 15 Kap. Om brott emot annans frihet. 1 §.
Försätter man uppsåtligen någon i slafveri, eller drifver handel med neger eller annan, för att honom i sådant tillstånd försätta eller qvarhålla, eller tager man veterligen om bord, anhåller eller inspärrar någon å fartyg för att ho nom såsom slaf bortföra; dömes till straffarbete på lifstid eller i tio är; och vare fartyg, som till sådant ändamål begagnades, tillika med den laddning, som det då innehade, till Kronan förbrutet. 2 §.
Har någon antagit tjenst å fartyg, med vetskap att det till slafhandel eller slafvars bortförande bestämdt var, och varder fartyget till sådant ändamål begagnadt, medan han derå i tjenst är; straffes, såsom medhjelpare, efter 3 Kap. 4 §, ändå att han med slafvarne eller deras behandling sig ej befattat. 3 §.
Utrustar, upplåter eller befraktar man fartyg till slafhandel eller slafvars bortförande; varde, der fartyget ej till sådant ändamål begagnas, dömd till straffarbete från och med fyra till och med åtta år. 4 §.
Penningar eller deras värde, som någon till slafhandel eller befraktning af fartyg till slafvars förande, eller till utrustning af fartyg, som i 3 § sägs, användt eller sig betingat, vare till Kronan förbrutne. 5 §.
Har någon med våld eller annorledes bemäktiga! sig annan och honom å öde ort eller annat sådant ställe utsatt, att uppenbar fara var för hans lif; dömes till straffarbete från och med sex till och med tio år.
Fick den utsatte deraf svår kroppsskada; dömes lill straffarbete på lifstid eller från och med åtta till och med tio år: ljöt han deraf döden; miste gerningsmannen lifvet eller dömes till straffarbete på lifstid. 6 §.
Den, som olodigen, med våld eller annorledes, bemäktigar sig annan och honom, emot hans vilja, ur riket förer, så ock den, som, utan löräldrars eller förmyndares samtycke, förer ur riket barn, som ej fyllt femton år, ehvad det sker med dess vilja eller ej; dömes till straffarbete från och med två lill och med sex år. 7 §.
Har den, som annan bortfört, efter ty i 6 § sägs, tvungit honom till främmande krigs- eller skeppstjenst, eller eljest i tvångstillstånd honom försatt; dömes till straffarbete från och med sex till och med tio år eller på lifstid.
För öfvar man sådant brott mot annan utrikes, utan att hafva honom dit fört, såsom i 6 § sägs; dömes till straffarbete från och med två till och med sex ar. 8 §.
Den, som olofligen bemäktigar sig och från föräldrars eller annans vård skiljer barn, som ej fyllt femton år, ehvad det sker med barnets vilja eller ej, dömes, när barnet ej ur riket föres, till straffarbete från och med sex må - 32 Lag-Utslioltets Betänkande M 35. nader till och med fyra år.
Sker det för att begagna barnet lill tiggeri eller att det eljest till vanart öfva; då skall till straffarbete från och med fyra till och med åtta år dömas. 9 §.
Hvar som olodigen, genom inspärrande eller fängslande, eller annorledes, beröfvar någon friheten, dömes till straffarbete i högst fyra år eller, der omständigheterna äro synnerligen mildrande, lill fängelse.
Har, genom sådant brott, friheten varit öfver år och dag någon beröfvad, eller har den, mot hvilken brottet begicks, lidit svår misshandel, medan han inspärrad var; då skall lill straffarbete i högst sex är dömas. 10 §.
Nu har någon, för förment brott, annan utan laga skäl gripit: skedde det ej af argt uppsåt, och blef med den gripne så förfaret, som om laga häktning stadgadt är; då'skall lill fängelse i högst sex månader eller böter dömas. H §•
Pi nar man annan för att tvinga honom lill bekännelse i någon sak; dömes lill straffarbete i högst två år.
Ar brottet med synnerligen försvårande omständigheter förenadt; då må tiden för straffarbetet höjas lill fyra år. 12 §.
Tager man qvinna med våld och, mot hennes vilja, med henne öfvar otukt, eller tvingar man henne dertill genom hot, sorn innebär trängande fara; varde dömd till straffarbete från och med sex till och med tio år.
Fick qvinnan af den gerning svår kroppsskada; dömes till straffarbete på lifstid eller i tio år: ljöt hon deraf döden; miste gcrningsmannen lifvet eller dömes till straffarbete pä lifstid. 15 g.
Har någon, genom döfvande eller annat medel, uppsåtligen försatt qvinna i yrsel, sömn eller vanmakt, så alt hon saknat bruket af fri vilja eiler varit ur stånd att sig värja, och har han med henne i den belägenhet otukt öfvat; vare lag, som i 12 § stadgas. 14 §.
Har någon, i uppsåt, som i 12 eller 13 § omtalas, våld, hot eller list, som der sägs, mot qvinna brukat, utan att uppsåtet fullbordadt blef; varde till straffarbete i högst sex år eller fängelse dömd.
Fick qvinnan af den gerning svår kroppsskada; då skall lill straffarbete från och med fyra till och med tio år dömas: ljöt hon deraf döden; dömes till straffarbete på lifstid eller från och med åtta till och med tio år. 15 §.
Har någon öfva t otukt med qvinna, den der, honom veterligen, befanns i yrsel, sömn eller vanmakt, så alt hon saknade bruket af fri vilja eller var ur stånd att sig värja, och hade han ej i det tillstånd henne (örsatt; dömes till straffarbete från och med två till och med sex år.
Fick qvinnan svår kroppsskada; dömes gerningsmannen till straffarbete från och med sex till och med tio år: ljöt hon deraf döden; då skall till straffarbete på lifstid eller i tio år dömas. 16 g. Brott, som i 12, 13, 14 eller 15 § sagdt är, må ej åtalas of all män åklagare, der ej qvinnan af brottet död ljutit, eller det of henne eller hennes måls - La g-Utskottets Betänkande M 35.
33 målsman till sådant åtal angifvet varder.
Ej heller må sådant åtal anställas sedan sex månader förflutit efter det brottet skedde, der ej laga förfall visas eller så är, att döden genom brottet blifvit qvinnan tillskyndad. 17 §.
Den, som tager och bortförer eller i sitt våld qvarhåller qvinna, mot hennes vilja, i uppsåt att henne till giftermål eller otukt förmå, dömes till straffarbete från och med två till och med sex år. 18 §.
Bortförer man qvinna, som ej fyllt femton år, med hennes vilja, men utan samtycke af målsman, i sådant uppsåt, som i 17 § sägs; dömes till straffarbete från och med sex månader till och med två år.
Bortföres omyndig qvinna, som fyllt femton år, med sin vilja, från fader eller moder eller dem, som i deras ställe äro, i sådant uppsåt som nämndt är; dömes gerningsmannen till fängelse eller böter. 19 §.
Brott, som i 17 § sägs, må ej åtalas af allmän åklagare, der ej qvinnan eller hennes målsman det till sådant åtal angifven ej heller må brott, som i 18 § sägs, åtalas af annan, än qvinnans målsman.
Har i något af dessa fall den, som brottet begick eller deri delaktig var, gift sig med qvinnan; då ege åtal ej rum, der ej till återgång af giftermålet dömdt blifvit. 20 §.
Förer någon bort hustru från hennes man, med hennes vilja, i uppsåt att henne till otukt förmå; dömes till fängelse.
Ej må dock, i ty mål, åtal af annan än mannen ske. 21 g.
Fader eller moder, som med våld eller hot tvingar dotler till giftermål, straffes med fängelse i högst sex månader eiler straffarbete i högst två år.
Gör det annan giftoman; dömes till straffarbete från och med två till och med sex år.
Brott, som nu sagdt är, må ej till bestraffning åtalas, der ej för det våld eller hot, som emot qvinnan föröfvadt är, lill giftermålets återgång dömdt blifvit. 22 §.
Tvingar någon, utan laga rätt, eller med missbruk af sin rätt, ge nom våld eller hot, annan alt något göra, tåla eller underlåta; straffes högst med straffarbete i två år, i de fall, der gerningen ej med svårare straff särskildt belagd är. 23 §.
Hotar man annan, muntligen eller skriftligen, med misshandel eller brottslig gerning, och sker det på sådant sätt eller under sådana omständigheter, att anledning är att befara, det hotet verkställas skall; dömes, der ej det hot med särskildt straff belagdt är, till böter eller fängelse i högst sex månader. 24 §.
Brott, som i 22 § sagdt är, må ej åtalas af allmän åklagare, der ej målsegande det till sådant åtal angifven ej heller må brott, som i 23 § sägs, åtalas af annan, än målsegande. 23 §.
Den, som till straff efter 1 eller 3 § fälies, skall ock dömas medhorgerligt förtroende för alltid förlustig.
Pröfvas någon skyldig till straff efter 3 Bih. till B.
Prot. 1862 & 1863. 7 Sami. 1 A/d. 14 Haft. 5 34 Lag-Utskottets Betänkande M 35. § eller sista punkten i 8 §; varde tillika dömd medborgerligt förtroende på viss tid förlustig. 16 Kap. Om falsk angifvelse; så ock om annan ärekränkning. 1 §.
Den, som falskeligen för brott annan vid domstol tilltalar eller genom falsk angifvelse åtal vid domstol mot annan åstadkommer, dömes: 1. om det åtalade eller angifna brottet kunnat medföra dödsstraff eller straffarbete på lifstid, till straffarbete från och med två till och med sex år; 2. om straffarbete på viss tid öfver två år eller ovärdighet att i rikets tjenst nyttjas å brottet följa kunnat, till straffarbete i högst två år eller fängelse i högst sex månader; och 3. i andra läll till fängelse i högst sex månader eller böter. 2 §.
Har någon, för att ådraga annan straff, emot honom falskeligen före— bragt besvärande omständigheter, så att åtal vid domstol derå följt, eller, i afsigt ali komma tilltalad person på straff, undanröjt bevis för hans oskuld eller emot honom falskeligen förebragt besvärande omständigheter; varde såsom falsk angifvare straffad efter 1 §. 3 §.
Blef den tilltalade till straff fälld, och straffet till fullo eller till någon del verkstäldt; dömes den falske angifvare», om det var dödsstraff, till samma straff eller straffarbete pä lifstid; om det var straffarbete på lifstid, till samma straff eller sådant arbete i tio är; om det var straffarbete på viss tid, till enahanda straff på lika tid eller till och med två år utöfver den, som för den tilltalade be stämd blifvit, dock ej öfver tio år; om det var ovärdighet att i rikets tjenst nyttjas, till straffarbete från och med två till och med sex år; om det var afsättning, till straffarbete från och med sex månader till och med fyra år; om det var fängelse eller mistning af embete på viss tid, till straffarbete från och med sex månader till och med två år; och i andra fall lill fängelse i högst sex månader eller böter. 4 §.
Pröfvas åtal eller angifvelse, som åtal åstadkommit, hafva af obetänksamhet och utaö argt uppsåt skett, eller har någon gjort angifvelse, men åtal derå ej följt; vare straffet, för det fall, som i första punkten af 1 § sagdt är, straffarbete i högst två år eller fängelse i högst sex månader; för det, som i andra punkten sägs, fängelse i högst sex månader eller böter; och för öfriga fall böter.
Skedde angifvelse, hvarå åtal ej följt, af obetänksamhet och utan argt uppsåt; vare straffet böter. 8 §.
Ar någon förfallen till straff för åtal eller angifvelse, efter ty som nu sagdt är, och har åtalet eller angifvelsen förorsakat, att den tilltalade eller angifne Lag-Utskottets Betänkande J\Z 3.r\ 35 häktad blef; då varde fängelse, dock ej öfver sex månader, ålagdt, der eljest böter å brottet följa skulle. 6 §.
Finnes den, som åtal eller angifvelse gjort, hafva sannolika skäl dertill haft; vare från straff fri. 7 §.
Hvar som, muntligen eller i skrift, den han utsprider eller utsprida låter, beljuger annan, i ty att han af arghet pådiktar honom bestämdt brott eller visst slag af brott; dömes, om dödsstraff, straffarbete öfver två år eller ovärdighet att i rikets tjenst nyttjas å det pådiktade brottet följa kunnat, till straffarbete i högst två år eller fängelse i högst sex månader, och, i annat fall, till fängelse i högst sex månader eller böter.
Lag samma vare om den, som af arghet utsprider sådan ärekränkande dikt, eller ock eljest så förfar, att den, som oskyldig är, må för skyldig hållas.
Pröfvas brott, som i denna g sagdt är, hafva af obetänksamhet skett; då må ej i något fall dömas till svårare straff än fängelse i sex månader. 8 §.
Utsätter man, i afsigt såsom i 7 § sägs, emot annan rykte om gerning eller last, som ej efter lag straffbar, men eljest för hans ära, goda namn och medborgerliga anseende, yrke, näring eller fortkomst menlig är, eller fortspricler man af arghet sådant af annan utsatt rykte; dömes till fängelse i högst sex månader eller böter. 9 §.
Förolämpar man annan med smädligt yttrande i tal eller skrift, eller med hotelse eller annan gerning, som missfirmlig är, och sker det å tid, ort eller sätt, att ärekränkningen väcker synnerligt uppseende, eller är den eljest af svår beskaffenhet; straffes gerningsmannen med böter eller fängelse i högst sex månader. 10 §.
Böter, som efter någon af föregående §§ ådömas, må till ett lusen Riksdaler sättas. 11 §.
För smädliga yttranden, hotelser eller missfirmliga gerningar i andra fall, än förut sagda äro, botes högst tvåhundra Riksdaler. 12 <§.
Förgriper man sig med ärekränkning mot någon af de personer, som i 14 Kap. 35 § nämnda äro; vare den omständighet såsom försvårande ansedd. 13 Den, som för ärekränkning tilltalas, må ej till sitt fredande framställa bevisning om sanningen af sådant tillmäle, som i 8 § sägs.
Ar tillmäle gjordt om bestämdt brott eller visst slag af brott, och vill den tilltalade styrka, att den, emot hvilken tillmälet gjordes, är till sådant brott saker; vise då laga dom dera.
Har brottet ännu icke varit under åtal eller under pröfning i fråga om skadestånd; då skall, derest den för ärekränkning tilltalade det vill och han sjelf är målsegande eller har rätte målsegaudens uppdrag till talan eller ock brottet hörer under allmänt åtal, och så framt tid till sådant eller till talan om skadestånd ej är försuten, efter ty derom stadgadt är, domstolen lägga den tilltalade tid före alt visa, att lagligt åtal då blifvit anstäldt eller påkalladt, såsom om missgerningars 36 Lag-Utskottets Betänkande M 35. angifvande och åtalande föreskrifvet är, eller att målsegandes talan om skadestånd är anhängiggjord, och huru deröfver slutligen dömdt blifvit.
Ej må till befrielse från ansvar för tillmäle om brott annan bevisning vara tillåten. 14 g.
Den, som till falsk angifvelse eller annan ärekränkning saker är, må ock, efter omständigheterna, dömas att erlägga kostnad till tryckning i allmän eller ortens tidning af den dom, hvarigenom den andre upprättelse vunnit, der denne det äskar.
19 g. Ej må brott, som i 7, 8, 9 eller 11 g sagdt är, åtalas af annan än målsegande, der ej ärekränkningen skett i eller för någons embete eller tjenst: ej heller må brott, som i 12 g sägs, åtalas af allmän åklagare, der det ej af målsegande till sådant åtal angifves. 16 g. Den, som efter 1, 2 eller 3 g gjort sig förfallen till straffarbete i två år eller till svårare straff, skall ock dömas medborgerligt förtroende för alllid förlustig.
Pröfvas någon efter 7 g skyldig till straffarbete eller efter 1, 2 eller 3 g förfallen till sådant arbete under två år; varde tillika dömd medborgerligt förtroende på viss tid förlustig. 17 Kap. Om .äktenskapsbrott. 1 g.
Gör gift man hor med ogift qvinna, eller gift qvinna med ogift man; straffes den, som gift är, med fängelse i högst sex månader eller böter, och den ogifte med böter. 2 g. Föröfva man och qvinna, som båda gifta äro, hor med hvarannan; vare straffet fängelse från och med sex månader lill och med två år. 3 §.
Horsbrott må ej af allmän åklagare åtalas, der ej den oskyldiga makan brottet till åtal angifvit eller för det brott skilnad i äktenskapet sökt, eller mannen efter lagsökning ålägges att underhåll gifva till barn, som blifvit i hordom afladt, eller ock brottet eljest under allmänt åtal hörer.
Var brottet emellan tvänne gifta föröfvadt; då ege åtal emot dem båda rum, ändå att blott en af de oskyldiga makarna skilnad sökt. 4 §.