Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
KrögerirÖrelsen handhafves af sju för året antagne krögare, hvilka deltaga i allmänna onerå efter taxering.
Tillförseln å stadens torg af spannemål och viktualier är någorlunda jemn.
Afsättningen på säd kan dock ej vara betydlig, då pluraliteten af stadens mera behållna Borgerskap och Embetsman hafva egen stadsjord, som producerar icke ringa spannemål.
Den tärande personalen är ej särdeles talrik, hvarföre ock landtmannen ofta klagar öfver bristande afgång och underpris å sina torgförda produkter.
Under innevarande och nästa år torde förhållandet blifva något annorlunda, i anseende lill den betydliga personal, som här uppehåller sig och är sysselsatt med stadens återuppbyggande, genom hvilken tillfällighet priserne å de flesta viktualier komma att stiga.
Af den staden tillhörande donationsjord, 3 hemman Bäckaslöf, hafva tinder loppet af förlidet år 37 geometriska tunneland 18 kappland af förut till bete begagnade marken blifvit under högst tjugu års tid på arrende upplåten till personer inom staden mot årlig afgift af 16 till och med 48 kappar spannemål för tunnelandet, hvilken spannemål skall med penningar lösas efter markegångspris.
När ali denna jord blifver odlad, minskas ytterligare behofvet att köpa säd af landtmannen.
Till följd af den nya båtsmansregleringen har staden vunnit den lindring i båtsmanshållet, att af borgerliga rörelser numera underhållas blott fyra i stället för åtta ordinarie båtsmän, hvaremot extra roteringsskyldigheten blifvit i så måtto ökad, att en del löningsjord, som förut varit derifrån befriad, nu får ansvara för t;del af en båtsmansrote.
Beservskjutsskyidigheten är ett för staden tryckande onus, helst dertill måste användas legda hästar, för hvilka legan årligen stegras.
Kostnaden derför uppgår innevarande år till 12,281 R:dr 32 sk.
Fattigvården hörer till de bekymmersamma municipalbestyren, särdeles 23 i ett samhälle, der fattigdomen snarare ökats än minskats.
Stadsförsamlingens bidrag uppgick sistlidet år till 1,284 R:dr Banko, men om ieke någon annan bättre utväg med de fattigas försörjning kan vidtagas eiler utfinnas, torde bidragen årligen behöfva ökas.
Den enda ändamålsenliga'fattigförsörjning är den, sorn kan förenas med arbetsinrättning, och det vore önskligt och är äfven att hoppas, att stadens invånare ville begagna tillfället att af de rika gåfvomedlen afsätta en fond för ett så välgörande ändamål.
Det var emellertid en lycka att stadens fattighus undgick förödelsen vid sednaste eldsvåda.
Som den efter 1838 års brand uppbyggde prydliga Sjögrenska fattigskolan nu bief ett rof för lågorna, så har lokal för den upplåtits uti fattighuset, der äfven det, i följd af Kongl. Stadgan af den 18 Juni 1842 inrättade Folkskolelärare-Seminarium blifvit inrymdt.
Härvarande skola och gymnasium hafva, i anseende till sista eldsvådan, ilå ungdomen hemförlofvades, icke kunnat åter öppnas förr än den förste i denna månad.
Det har ej varit lätt att inqvartera nära 300 studerande med sina Lärare i en stad, hvars folkmängd liu är så sammanpackad, men ungdomen har måst inrymmas i dertill upplåtne lokaler på landet nära staden, och de samlas vid målliderne i tält, som med Kongl. Maj:ts Nådiga lill* stånd blifvit hitsända.
Sjukvården besörjes af här bosatte 3:ne läkare och sedan 1834 har staden varit förskonad för smittosamma sjukdomar.
Läns hospital är, som ofta nämnts, ett till lokalen bland de bästa i Riket.
Omkring 100 personer kunna deri inrymmas ocb fråga lärer vara, att förändra denna inrättning lill centralhospital, hvilket skulle vara i hög grad lämpligt.
Stadens police utöfvas, som vanligt, af en fiskal med tvänne stadsfogdar.
Den Nådigst beviljade kommendering af Kongl. Kronobergs Regemente, som efter sista eldsvådan bestrider vakthållning omkring ränteri oell fånghus, är af stor nytta äfven för uppsigten å den mängd arbetsfolk, som för närvarande är sysselsatt här med byggnaders uppförande. 24 Nu återstår en kort recapi tula tion af det föregående, hvars hufvudsakliga resultater kunna uppfattas sålunda: att Kronobergs
Läns allmänna beskaffenhet lill jordytan är stenbunden och mindre fruktbar; att invånarne beslå af lifligt, höfligt och arbetssamt folk; att folkmängden betydligt ökat sig; alt välståndet i följd af penningebrist synes vara i aftagande; att antalet af fattighjon och lösdrifvare tilltagit; att Länets hufvudnäring är åkerbruk och boskapsskötsel, hvilka båda förkofra! sig och kunna åstadkomma fördelaktiga resultater; att skötsel af äng och betesmarken lemnäs i allmänhet åt naturen; att likväl odlingen af foderväxter börjat blifva mera allmän; att oxhandeln, af uppgifne orsaker, icke drifves med förmån; att häst- och fårafveln icke är af betydenhet, och alt ullproduktionen sträcker sig ännu blott Lill husbehof; att man är obekymrad om skogens återväxt och hushållar illa med sin skog; att skogsförsäljning är en hufvudnäring; att brännvinsbränningen minskats, ehuru den är beklagligtvis att anse som hufvudnäring; att brännvinssupandet minskats genom nykterhetsföreningar nes verksamhet; att
Länets bergs- och bruksrörelse är i goda bänder och skötes väl; att linskötseln är en vigtig näringsgren, fast väfkonst och linberedning icke nått den fullkomlighet, som i Norrland; att pappersbruken äro inkomstgifvande, att körslor, salpeter- och väfskedstillverkning äro bland de vigligarc binäringar; att betydliga jordboksförändringar under sisla fem åren icke inträffat; att 25 att gästgifveriskjuls i vissa fall oell i goda vägar är mer att anse sorn en näring, än ett onus; att kronoskjuts är i fredstider ett af de lindrigare oncra; alt inqvartering och kronobrefbäring äro mera ojemnt fallande och besvärlige; att fattigförsörjningen är kännbar i anseende till aftagande välstånd och lätligklassens tillväxt; att Länets lazarett och hospital äro i godt skick; att bland nyttiga inrättningar, som vunnit mycket förtroende, äro Lä nets Sparbank samt Brandstodsbolagen lill försäkring af lösören och byggnader å landet; att skiftes verket fortgår oafbrutet, ehuru någon jemkning i arf voden dervid synes erforderlig; att Länets uppbördsverk utmärker sig fördelaktigt; att rustning och rotering äro jordbrukarens svåraste onus, och alt det kostar 25 procent högre i det magra Småland, än i det bördiga Östergöthland; att på landet icke finnas lillåtne krogar;; att Wexiö stads näringsfång grundar sig på minuthandel och handtverkerier; att staden snart blir åter uppbyggd i följd af Regeringens välgörande omtanka. alt någon enskild förmögenhet hos Borgerskapet icke finnes; att Rådman Wahlqvisls klädesfabrik är af stort inflytande och vigt för den arbetande klassen; att stadens handtverkerier i allmänhet klaga öfver intrång i näringar;; att tillförseln af landtmannavaror är betydlig; att reservskjutsskyldighelen är ett tryckande onus; samt att stadens fattigförsörjning är dyr och ändock otillräcklig.
Femårs-berättelse från Kronobergs Län• 4 26
Då ja" härmed slutar mia underdåniga berättelse, skulle jag önska att icke hafva förbigått något ämne, hvarå Eders Kongl. Majlis
Nådiga uppmärksamhet bordt fästas; men arbetet, ofta afbrutet af de hvardagliga olikartade bestyren, kan icke ega anspråk på fullkomlighet.
Min beskrifning om Länets ekonomiska ställning är grundad på den adertonåriga erfarenhet, jag derom förvärfvat.
Wexiö Landskansli den 20 Maj 1844. CARL MÖRNER.
C. W. CARLSON.
HL Q-SI (® Efie HE åL $ i T § BEFALLNINGSM AF VANDES UTI •I O 11 k é p 3 II £ M Si si II TILL KONGL. MAJIT i underdånighet af g fne FEMÅRSBERÄTTELSE för Åren 1839, 1840, 1841, 1842 och 1843.
Med sistlidet år til lä ndagick ett nytt qvinqvennium, För hvilket, enligt Eders Kongl. Muj:ts Nådiga Cirkulär-bref af den 7 April 1821, bör afgifvas underdånig berättelse om Länets tillstånd i ekonomiskt och statistiskt hänseende.
Enligt den fastställda planen, kommer denna berättelse att upptaga följande hufvud-momenter, nemligen: 1:0
Denna är fullständigt beskrifven i Femårs-beräHelsen af den 31 December 1833, till hvilken den sista af den 31 December 1838 hänvisar, och landets yta har, sedan sistnämde tid, icke undergått någon annan förändring än den, som varit en följdaf en fortgående uppodling, hvilken, fölen så kort liderymd, blir utan märkbar verkan pä den allmänna karakteren.
Yttre gränsorna och indelningen i politiskt och ecklesiastikt hänseende äro äfven oförändrade; för den geografiska beskrifningen saknas alltså nya ämnen.
Men då den bör hafva sin plats i hvarje Femårsberättelse, ser man Femärs- Ueriiltelse fr.
Jönköpings tsin. 1 2 sig föranlåten alt upprepa redan kända förhållanden, med någon förändring endast i beskrifningens form.
Yttre gränsorne: i norr Östergöthland, i öster Calmare Län, i söder Hallands och Kronobergs
Län, och i vester Skaraborgs och Elfsborgs Län, omsluta en yla af 16 mils längd, 8 mils bredd och omkring 100 qvadraljnils vidd.
Ytan är ojemn och brulen, betäckt med berg, dalar, insjöar, träsk, mossar, ljunghedar och skogsmarker, samt mycket genomskuren af strömmar och mindre vattendrag.
Af insjöar äro de största Wettern och Bolmen, båda sträckande sig öfver Länets yttre gränser, den sednare nedåt Kronobergs Län.
Vidare Ylen, Nätaren, Stensjön, Thenlmltasjön, Näsjön och Spesjön i Tveta härad; Bunn, Ören och Landsjön i Wista härad; Stensjön i Mo härad och Örerydssjön emellan sistnämnde och Wässbo härad; Wanstern, Noén och Bålängen i norra Wedbo; Mycklefloen , Saljen, Flisby sjön , Ässjön och Wixen i Södra Wedbo; Nömmen, Tjurken och Soljen i Östra härad; Boseken eller Busken och Algunnen i Westra härad; Widöstren, Furen, Flären i Össbo, samt utom den redan nämnde Bolmen, Jällunden och £/«- nen i Wässbo härad, m. fl. mindre sjöar.
Bland berg märkas Fäberget i Månsarps socken och Tveta härad.
Det är till omkretsen en fjerdedels mil med tvärbrant, på vissa ställen lodrätt uppstigande höjd af 1,129 fot öfver Östersjöns och 834 fot öfver Wettrens yta, samt 200 fot öfver det kringliggande landet; dess bekanta jernmalm, som ligger i dagen, anses gifva imellan 25 och 28 procent jern.
Der finnes ock en annan, förut okänd metall, som år 1830 upptäcktes af Professor Säfström och blifvit kallad Vanadin. —•
Lufve-berget och Almås kulle i Wässbo bärad, Åsenhöga socken, samt en längre bergskedja, som börjar vid Östgötha-gränsen, sträcker sig förbi Genna stad och vidare inåt landet.
Största strömmar äro Nissa-ån, som upprinner ur Nissakärret på Hackelsebo ägor i Månsarps socken, förenar sig med flera vattendrag, genomflyter Mo härad, der den drifver Spaforss jernbruk, Unnaryds masugn och Nissaforss bruk, fortsätter sitt lopp genom Wässbo härad och faller i hafvet ■vid Halmstad, fjorton mil från dess källor.
3 Laga ä, sora uppkommer på Talie eller Målöns ägor, afven 1 Månsarps socken, tager silt lopp åt Össbo härad och flyter, redan förvandlad till en hred ström, förbi Wernamo, samt fortsätter silt lopp lill Laholm, hvarest den utfaller i hafvet 18 mil från sitt ursprung.
Husqvarna-ån , som upprinner i Westra härad och, under sitt lopp genom Tveta härad, drifver en mängd vattenverk samt utfaller i Weltern, sedan den kort förut, inklämd i en trång klippbädd med pittoreska omgifningar, bildat de til! oitens märkvärdigheter räknade sköna vattenfallen vid Husqvarna Gevärs-faklori; en annan ström, som från sjön Bunn genomflyler Wista härad, drifver Röttle qvarnar och pappersbruk, samt utfaller i Wetlren.
Svartån, som uppväller å Äskbults ägor i Solberga socken af södra Wedbo härad, rinner genom Ralången och Säbysjön till Somen, samt sedan i förening med Östgötha-valtnen vidare till hafvet.
Brusa-ån och Werneström i Södra Wedbo härad, af hvilka den förra drifver Brusaholms jernbruk, löper inåtCalmare
Län och faller i hafvet, i grannskapet af Westervik, och ändlligen Emmån, som rinner 2 \ mil genom Östra härad åt Calmar Län, på hvars kust den faller i hafvet.
Jordarterna äro lika mycket varierande som Länets beskaffenhet i det hela.
De mest rådande torde dock på följande sätt kunna angifvas; i de bördigaste trakterna Wista, Norra och Södra Wedbo och Östra härader till en ringa del, närmast Östgöllia-gränsen, lerjordj men för öfrigt bättre och sämre, dock mycket sandblandad mull jord, le rgrus, sand och svartmylla. och inom de mindre bördiga trakterna Westra härad, norra delen af Össbo samt Wässbo och Mo härader, sandmo, stenbunden grusblandad mylla, örjord och mjellsand, endast tjenlig för skogsväxt.
Oftast en knapp och mera sällan efter gynnsamma, med täta regnskurar och solvärma omväxlande somrar, en rikligare skörd belönar här odlarens möda.
Hvete och ärter kunna endast i de bördigare trakterna odlas, så att råg, korn och hafra måste räknas för Länets hufvudsäden.
Allmännast förekommande trädslag äro: fur och gran, och af löfträd: ek, bok, björk, rönn, ask, asp, lönn, oxel och ahl.
Bokskogarne tillhöra egentligen södra delen af Össbo och en del af Wessbo härader, der de dock mer och mer glesna och snart torde alldeles försvinna.
Ett lika öde väntar ekeskogen, som med en nedslående hastighet förödes af skatlemannens lösgjorda hand.
De bearbetade malmstrecken äro belägne inora Tabergs” bergslag, i Barnarps, Rogberga, Månsarps, Sandseryds och Byarums socknar.
Den är indelad nu mera i fyra så kallade hyttelag, hvilkas tackjerns-tillverkning förut varit anslagen till vissa bruk, men bergsmännen drifva nu en fri tackjerns-handel.
Vid en del bruk användes sjö- och myrmalm.
Tillgång på löna slaget linnas i åtskillige insjöar och upphämtningen deraf utgör en af allmogens binäringar i kringliggande orter.
Om säterier och större landte gendomar sorn förhöja landskapets talrika naturskönheter, äro på sina ställen i de föregående
Femårs-berättelserna närmare underrättelser lemnade, med hänvisningar på de mera intressanta af Länets historiska minnen.
Så vidt ämnet lämpar sig för denna berättelse är det redan ultömdt och blifver alltså icke här vidrört; det allenast må nämnas, att af de till ett antal af 64 uppräknade större landtegendomarne, deraf 8 äro Fideikommisser i adelige ätter, flertalet ännu tillhöra Frälse-ståndet, ehuru de så kallade Theliska godsen till större delen blifvit a fy 11 ra de till bönder, äfvensom ytterligare någon del af fideikommiss-egendomen Wästanå, till betäckande af inleeknad gäld och säteriet Håkantorp frivilligt blifvit försålde, det sednare helt och hållet till bönder.
Såsom ett tillägg till föregående berättelser om
Länets historiska märkvärdigheter bör likväl nämnas, att genom medel, insamlade i orten, restes år 1842 i Rogberga socken etl monument, till minne af en fäktning under kriget med Dannemark år 1611, då en del af den, under Danska Generalen Gaddes befäl, vid Dunkahallar stående här gjorde ett infall i nämnde socken, men mötte ett o vän la dt kraftigt motstånd af ortens manbara befolkning, som samlat sig under Skogvaktaren '”Michels i Thenhult” anförande; och skall den fientliga slröfkorpsen blifvit helt och hållet nedgjord.
Monumentet beslår af en i ett kummel upprest stor granitsten, med inskrift:
Jr 1611 x-° blef i denna trakt en Dansk Krigshär slagen af Tveta härads allmoge, anförd af Skogvaktaren Michel i Thenhult.
Denna minnesvärd restes år 1842.
Neliem. 4 k. 14 v.
Länet är indelad t i nio» härader och tre släder.
Ekonomi, polis och 5 uppbörd handhafvas oell förvaltas, under Landshöfdingen, af 6 Kronofogdar, 6 Häradsskrifvare och 22 Länsmän, Lagskipningen ulöfvas af 5 Häradshöfdingar, 3 Rådstufvu-rätter och 1 Kämnärs-rätt.
Till Calmare Läns och Ölands Lagsaga lyda 5 härader och till Tio häraders Lagsaga 4.
Götha Hof-Rätt har sitt säte i Residens-staden.
I ecklesiastikt hänseende höra 6 härader till Wexiö, 2 till Linköpings och 1 till Skara stift.
Med Östergöthlands och Södermanlands bergslager utgör Länet ett Rergmästaredöme; och (innes anställd en Bergsfogde inom Länet, af hvilket dock en mindre del hörer till Kronobergs och Skåne Bergmästaredöme.
För helsovården åro anställde tre Provincialläkare, och för skiftes-verket en l:ste och en 2:dre Landtmätare, båda med lön på stat, samt 8 Kommissions- och 4 vice Kommissions-Landtmätare, Af Rikets krigsmakt är på Länet indeldt hela Jönköpings regemente och till större delen Smålands Hussar-Regemenle, Smålands Grenadier-BataIjon samt Calmare Regemente, 2:0 Länets innevånare.
Folklynnet motsvarar ännu den fördelaktiga skildringen i föregående Femais-berättelser.
Ett gladt sinne, förnöjsamhet, höflighet och tjenstvillighet, samt urgammal förkärlek för Konuugadömet äro ännu de utmärkande dragen.
[Egen är icke böjd för deltagande i stats- och kom muna 1-beslyren.
Municipal-befatlningarne, för hvilka den nödiga bildningen i allmänhet saknas, äro långt ifrån begärliga, utan betraktas fastmer såsom wiera, dem man helst undviker för att odeladt få egna sin lid och verksamhet åt de enskilda nä rings-yrkena.
Den intellektuella bildningen hos allmogen befinner sig på en punkt, hvaröfver den i allmänhet icke kan mycket höja sig i ett land meden karg jordmån och ett hårdt klimat, hvarest arbetet för anskaffande af lifvets materiella förnödenheter vidtager redan i barnåldren och måste med ihärdighet fortsättas.
Allmogens kunskaper inskränka sig till kännedom af Chrislendomen och nu mera allmänt än förr, de första elementerna i räknekonst och någon skrifkunnighel.
I saknad af fasta skolor, hvilka i anseende till 6 de vidt spridda bosläderne och bristande tillgångar, hittills icke kunnat allmänt anläggas, och icke eller ansetts medföra varaktiga frukter, börjas merendels barnaundervisningen i hemmet af föräldrar och de äldre i slägten, fortsättes sedan af ambulatofiske lärare, utsedda af Presterskapet och fulländas under beredelsen till den första nattvardsgången.
Genom en ny stadga, grundad på den förutsättning att staten vore både berättigad och skyldig af hvarje dess medlem fordra ett högre kunskapsmått än som hittills ingått i allmänna folkbildningen, har det blifvit anbefaldt, att fasta skolor skola anläggas minst en i hvarje pastorat — om så behöfves, med statens biträde.
De anvisade underslödsmedlen skola förmodligen snart befinnas otillräckliga för behofvet; men om ock staten förmår fylla bristen och de hinder, som, uti detta Län åtminstone, enligt hvad nedan kommer att yttras, synas möta den nya stadgans tillämpning, kunna undanrödjas, så återstår dock för framtiden alt visa, om skolan, för de barn som längre lider komma att skiljas från sine aflägse boende föräldrar, kan, i afseende på sedlig omvårdnad ersätta hemmet.
I fråga om sedlighet och gudsfruktan har i sisla femårs-berältélscn influtit en lånt teckning af denna landsort, hvilken ännu äger sin tillämplighet, endast med den skilnad, att, enligt öfverensstämmande underrättelser från alla delar af Länet, dryckenskapslasten är i aftagande.
Bränvin gifves ej mer åt barn och bjudes icke med enträgenhet såsom välfägnad vid fester och samqväm.
Yäl har den ifver, hvarmed nykterhelssaken i början omfattades, aftagit; men lyckligtvis är öfverlygelsen om förderfligheten och nesligheten af rusdryckers öfverflödiga bruk, nu så rotfästad, att den tillvinner åt nykterhets-föreningarne ett större antal anhängare än dem, som låta införa sig i deras matriklar.
Den synes ock, understödd af presterskapets, embetsmäns och ståndspersoners hedrande efterdömen, hafva varit den kraftigaste orsaken till bränvinstillverkningens ansenliga förminskning, som kan bedömas deraf, att då 1838 voro till beskattning uppgifne bränvins bränningsredskap till ett antal af 7,843, utgjorde deremot, enligt uppgift från Härads-Skrifvare-kontoren, antalet 1842, endast . . . 4,305, och hade alltså på 5 år successivt minskats med 3,538.
Man har också trott sig märka, att superiet minskas eller tilltager, allt efter som priset på bränvin slår högt eller lågt, hvilka förhållanden antyda att ytterligare inskränkningar i bränvinsbrännings-rättigheten skulle kunna 7 förordnas till fromma för allmänna sedligheten, och i öfverensstämmelse med allmänna tänkesättet.
Gröfre brott och missgerningar höra ännu till undantagen, och under sista femårs-period hafva blott 2:ne dödsstraff blifvit exequerade.
Mindre föibr} leiser, som ej kunna hänföras under missgerningar hafva aflagit i mån som dryckenskaps-begäret minskats.
Fång-journalerne visa, att personer som tillhört
Länet, till följande antal varit i häkte inmanade under ifrågavarande femårs-period, nemligen:
År 1838 399.
„ 1839 352.
,,1840 360.
„ 1841 356. ,,1842 417.
De allmännast förekommande brotten äro emot egaöderätten.
För året 1842 visar sig en mer än vanligt bög numerär, men en längre observation erfordras för alt kunna bedöma om dertill medverkat den mildring i straffbestämmelserna, hvarmed man velat förbereda öfvergången till ett nytt straffsystem.
Det vill icke visa sig att inskränkningen i de affliktiva straffen underlättat återföreningen emellan de frigifna brottslingarne och samhället; ty som hos menige man begreppet om vanfräjd är fästadt vid brottet, ej vid bestraffningen, så uppkommer genom del förra ensamt den väsendtligaste svårighet för tjufven att blifva i tjenst och försvar antagen.
Denna svårighet kan således räknas såsom en verkande orsak till iteration af brottet, till dess den personliga friheten för lifstiden är förverkad, eller att den vanfräjdade mer eller mindre snart hemfaller till de allmänna arbetsinrättningar för bristande försvar.
Under sådana förhållanden, och då de mera ömmande föremålen för menniskokärleken — fattighjonen — årligen ökas, torde det blifva svårt alt tillvägabringa sådana frivilliga föreningar till lösgifne fångars bispringande, som lära vara nödvändige bihang till det så kallade penitentiär-systemet.
Men om också denna landsort icke lemnar talrika bidrag till kriminalhistorien och brollinåls-slalistiken, så måste man dock beklagligen erkänna, 8 att antalet af dera som göra sig fölfallne till polisbehandling, årligen tillväxer.
Detta förhållande står i sammanhang med den alltjemnt tilltagande pauperismen.
Orsakerne till håda, har man i föregående femårs-berättelse sökt antyda, och de der gjorda reflektioner åberopas.
Med deras mening, som hit hänföra de genom Kongl. Förordningen den 29 Jani 1833 statuerade fordringarne på laga försvar, kan jag icke förena mig, ty författningen har, åtminstone här i Länet, enligt den mening stiftaren uttryckt, blifvit tillämpad endast emot sådane för vanart kände peisoner, som genom eget förvållande blifvit försvarslösa; hvaremot del vida större antalet af dem som äro i saknad af försvar, fått åtnjuta skydd såsom de der ärligen försörja sig; men det har tillika blifvit en regel, att icke döma någon, som ej Jidit straff för vanfrejdande brott, till allmänt arbete förr än lian åsidosatt Jlerfalldige förelägganden alt skaffa sig försvar, hvilket synes förlama författningens verkan, ty derföre lemnäs första förelägganderne utan uppmärksamhet.
1 all trygghet öfverlemna!’ sig lättingen då åt sin böjelse för det kringstrykande sorglösa lefnadssättet, som snart blir en vana, hvilken icke med några hotelser kan förändras.
En eftergift åter af fordringarne på laga försvar skulle ofelbart för mycket rubba lefnadsförhållandet emellan tjenare och husbönder, gifva ökad fart åt det redan allt för mycket rådande begäret efter ett tidigt oberoende och egen bosättning samt befordra de obetänksamma giftermålen i den arbetande klassen och backstugu-befolkningens tillväxt.
Huru antalet af polis-arreslanter förhåller sig till hela summan af häktade personer, kan någorlunda bedömas af följande uppgifter på dem från Jönköpings
Län, som sistlidne 2 år varit såsom försvarslösa i häkte inmanade.
De ulgjorde nemligen 1841 187 och 1842197 personer af båda könen.
Folkmängden, beräknad efter mantals-längderne, utgjorde sistlidet . 1d1,953 personer af båda könen, hvaraf voro mantalsskrifne 73,385 och skatt frie 78,568.
Enligt sista femårs-berättelsen uppgick folkmängden lill 145,300 personer och tillökningen under sistförflutne fern år visar sig alltså vara 6,653 Fortsälles jemförelsen till de näst föregående femårs-perioderne, till celi med åien 1832 och 1837, så finner man att folkmängden ökades under den förra med| 7,007 personer och under den sednare med 8,417.
Denna olik - 9 olikhet måste väcka uppmärksamhet, då man ihågkommer alt cholera-farsoten år 1834 inom Jönköpings stad bortryckte 636 personer och äfven ett mindre antal på landsbygden, hvaremot under sista qvinqvennium icke någon farsot eller svårare smittsjukdom varit gängse.