Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Med den stora utsträckning vi gifvit &amp; t begreppet kvinno- arbete, finnes ju derinom en mångfald af verksamhetsomrh- den.
Likasom tvfi miinniskor aldrig fullständigt likna hvar- andra, så hafva väl knappt .två kvinnor i allo öfverensstäm- mande lifsuppgifter.
Men i ett likna de alla hvarandra: deras arbete är siimre lönadt an mannens, vare sig nu denna lön utfaller i penningar eller i erkännande, kan ekonomiskt eller etiskt uppskattas.
Sida vid sida arbeta man och kvinna på fältet, i fabriken, i skolan, på kontoren, i statens tjänst, men hon är öfverallt i de lagsta lönegraderna.
Den ene kan stiga, kan arbeta sig upp, den andra mötes inom kort af ett obe- vekligt: härintill och icke vidare.
samma prestanda f&amp; ett annat viirde om de utföras af man eller kvinna.
En kroppsarbetande man fordrar och får viss tid för mal- tider och hvila, en kvinna får det visst icke alltid afven om hon förrättar lika mycket, om ock icke lika slags arbete som han.
Att hennes lefnadsbehof äro mindre, är en af dessa halfva sanningar som länge haft kurs som akta och varit
e gällande, d&amp; det i stallet bort heta att hennes förmåga att umbära är större.
Ordnandet af kvinnoarbetet står ju pA dagordningen i de europeiska hlturländesna, men huru litet annu &amp; r gjordt å t denna del af den stora mäktiga arbetarfragan, framgth bland annat af meddelanden om den nya tyska komitén för arbetarlagstiftningen.
Det heter att omfattande förstudier och undersökningar äro företagna men att rörande sarskildt kvinnoarbetet sådana ej föreligga, uta2 torde behöfva anoril- nas.
Betecknande är ck at % cl&amp; arbetardeputatioiler från de stora militärverkstäderna af rederbörende mpdigheter mot- togos i en fabrik, hvarest mest ogifta arbeterskor vor0 sys- selsatta, dessa arbeterskor icke voro representerade.
Det ar dock icke manga hr sedan Bismarck yttrade, att kvinnorna kämpa för das Recht auf Arbeit.
Hvarför s&amp; är, hur det skall hjälpas, iir e a af tidens mest svai.1öst.a spörsmal, beroende p&amp; förhållandet mellan tillg&amp;ng och efterfrågan, den enskildes och det allmiinnas intressen, och det skulle blifva för långt och för tungt, d i afven fijr svårt att pk en fredlig Idun afton derorn orda.
- Hålla vi oss blott till det mera immateriella vederlag kvinnan bör ha ratt att f&amp; för sitt arbete, sin lifsgarning, erkännande, aktning, uppskattande, så finna vi en bet.änklig brist i den allmä.nna uppfattningen.
Orsaken hvarför detta icke alltid framtriider så skarpt, ar att kärleken, som eiiligt det gamla ordet &amp; er- skyler allt, fhr hon i alla dess skiftande formcr, och ofta i sikt mått.
Nen den verkliga djupe aktningen kommer viii den enskilda, individen, men icke det kvinliga sliigtet till del.
Hur mangen kvinna har icke, d&amp; hämmande skrankor rest sig i hennes väg, utropat: " Om jag vore karl! "
- men det torde med fog kunna betvifles att nlgon man ntigonsin ön- skat sig vara kvinna.
E t t par exempel, tagna p&amp; m&amp;f&amp; ur hvardagslifvet rundt om oss, ma belysa detta.
E n familjefkr kom en morgon till frukosten och beriittade om en orolig natt, full af vilda drömmar, - " och kan iU tarika er det värsta af allt, det ar Mde ömkligt och löjligt, jag drörnck a t t jag var kvinna och hur jag skaxndesln - eller ett annat: .Tv&amp; yngre vetenskapsmän möttes efter flera Ars skils mes^^.
- " Jag hör du är gift, har du barn? "
- Ja, tv&amp;, en gosse och en flicka.
Och du? "
" Xin vanliga otur, tro flickor!
: - blef svaret.
Och dock var denne familjefar eii tillgifveu
make och med skiii stolt öfver sina döttrar, och vetenskaps- mannen nästan afgudade sina sm % flickor.
Detta är ju baga- heller, det är sant, men halmstrået visar strömmens rigtning, och ett kainsligt öra förnimmer afven de flyktiga missljuden.
Det ar ju en till banalitet upprepad.
sats att staten hvi- lar på familjen och familjen på kvinnan, men ändå blir hennes verksamhet i och för familjen knappt erkänd som fullgiltigt arbete.
" Hvad gör madam sjalf då? "
frågar fattig- besökaren arbetarens hustru, mor till ett halft eller helt dus- sin barn, och menar dervicl tvätt eller sömnad eller dylika sysslor utomhus.
Hemarbete för andras rakning är en sak som kan evalueras per styck eller per timma, men arbetet hemma, det ar ungefgr som helsan och luften, det märks knappt förr än det saknas, det ar värme och ljus ofta omät- bart och.
ovägbart och dock - s % oumbärligt.
Trötta tankar och värkande lemmar äro blott tysta vittneri.
Man lägge blott marke till tonen i uttrycket: 77kvinfolksgöra !n och man skall finna att dermed menas en sysselsättning utan skicklig- het, utan ansvar, utan omdöme och utan intresse.
Hvad iinder om, der icke behofvet bjuder och icke en särskild be- gåfning kallar, kvinnan så ofta ännu blifver den tanklösa ytliga prydnaden för ett dockhem!
Gifvetvis menas här alla inom ett hem verkande kvinnor, icke blott den som framför andra anses ha ' ett eget hem och som dock i allmänhet min- dre an andra har nhgot som hon kan kalla sitt eget, d. v. s. hustrun.
Likasom från den dolda roten en vaxt kan utgrena sig åt alla håll, så komma i grnnden de flesta missförhållan- den i kvinnans lifsvilkor från den nuvarande motsatsen emel- lan sed och lag i fraga om den gifta kvinnan.
Så länge denna motsats ar olöst, så länge makan och modern faktiskt om än icke enligt juridiska termer ar omyndig, sh liingehon icke i familjen står, icke u9der, utan jamte mannen och fa- clern .som hans like., så länge skola vi förgäfves arbeta på lik- ställighet inom andra områden, så länge blir allt hvad vi kunna komma till, skolråd och röstratt och anställning i sta- tens tjänst och sådant mer, blott halfmesyrer, hvilka som vi dagligen ha tillfälle att se, med njugg hand och motvilligt sinne tillmatas oss.
Och så måste det alltid blifva, nar man icke vill draga nt konsekvensen af sina handlingar.
Eller kanske man här kan tillämpa det ryska ordsqråket, att den som ar matt, förstår icke den som ar hungrig!
Nu vet jag väl att det rika lefvande lifvet icke är ett räkne-exempel der två g h g e r tvii alltid blifver fyra, utan a t t sådana faktorer måste tagas med som låta produkten ut- falla iin med tre och an med fem, men man bör icke stanna vid sådana resultat, icke nöja sig med den manskliga brist- fällighetens missräkningar.
Vilkoren och lönen för kvinno- arbetet i * allmanhet äro s&amp;lunda dels otillräckliga, dels orätt- visa, - tänkom oss exempelvis skjortsömmerskans f&amp; ören för hvarje plagg och en Pattis m&amp;nga dollars för hvarje ton, - och har torde vi alltsh kunna söka tidens största lyte.
Samma vår tid bjuder oss dock många förtjänster att valja på, och äfven här är icke lätt att bestämma sig för den största, äfven här växla indiriduela åsigter påverkade af olika omständigheter.
Ger man dock frågan äfven har en mera vidsträckt innebörd, tager den i stort, sh torde dock mhnga enas derom, attedet som är nytt och derför just en nutidens företeelse ar vackandet af allmänanda och medborgarsinne hos kvinnan, känslan af solidaxitet med och ansvar för andra, af att vara människa först och kvinna sedan.
" Skall jag taga vara på min broder? "
blifver afven för henne en Eains- frilge, som hon inför sitt samvete sjalf maste besvara och som ett lifvets mal maste för henne stå, största möjliga lycka å h största möjliga antal, icke blott &amp; t mig och de mina.
Äfven flickans uppfostran sträfvar nu att bilda karaktärer, icke blott utveckla talanger, lära för lifvet icke för skolan enligt det gamla visdomsordet.
Och samhörigheten med det hela skall i samma mån det gör hennes eget lif rikare, ocksh satta henne i stAnd att biittre gagna det allmänna.
I alla tider har barmhertighetens tjänst för henne öppnat vida ar- betsfält och många äro de hvilkas namn stå inskrifna i dess gyllene bok, m&amp;nga hvilka i kärleksverksamhet g&amp;tt i spetsen för de djupa leden af pligttrogna, själfuppoffrande, tjänande systrar.
Me.n p&amp; andra gebiet finna vi ej mhnga som verk- ligen lemnat spår i tidens sand, lemnat efterföljansviirda, upp- muntrande föredömen.
Ofta har handlingskraften brutit sig väg p&amp; ett abnormt eller missriktade sätt, som hos en Cha.rlotte Corday eller Jeanne d ' Arc, och inflytande på varldshiindel- sernas gång har i allmänhet blott öfvats, till oudt eller godt, af krönta hufvuden eller kurtisaner, från forntidens grymma
tjiiserska Kleopatra till Indiens nuvarande herrskarinna Drott- ning Victoria.
Vaj: tid är en nivelleringens tid, och då jag nu tror att kvin- nan rycker upp i ledet och icke längre som S.
A. Hedin en gång sagt " är en hämsko på den fria tankens lopp, en för- domarnas mur mot dess fordringarn, tror jag dock att verk- ligt utmärkta, ledand-e, epokgörande kvinnor som trycka sin stämpel på den riktning de inslagit, ännu länge blifva myc- ket sällsynta.
Jordmånen är för litet beredd, har för nyligen börjat bearbetas och mycken mark ligger ännu obruten.
Det var ju ock naturligt, att då för ntigra tiotal år sedan arbetet började med hvad som d&amp; kallades kvinnans emancipation, ropet på ratt som då höjdes var det mest högljudda.
Vår tid fogar dertill ordet piigt och är medveten att hvarje rät- tighet medför en skyldighet.
Att detta tidens kraf erkännes kan väl kuappt förnekas; - att det icke hörsammas är en annan sak, att ännu ofta kvinlig feghet kallas för försigtig- het, svaghet för godhj ärtenhet, dådlös slapp het f ör ödmjuk anspråkslöshet, det kan icke heller förnekas.
Men det är dock mycket vunnet med att ha ' ändrat signaler, f&amp;tt målet kla- rare, idealet högre stäldt.
Tycker nu n&amp;gon att detta är ett h&amp;rdt tal och frågar hvart det specifikt kvinliga tager vägen, behaget, mildheten, offervilligheten, de vanliga dygder som icke endast försköna lifvet utan göra det värdt att lefva, sh svaras att det ar sörjdt för att traden icke växa upp i himlen, och naturen själf, denna underbara makt som man- niskan blott kan beherrska genom lydnad för dess lagar, ser nog till att das ewig weibliche icke förkväfves, icke dör ut.
Alltså, i höjandet af kvinnans allmänanda, vidgandet af hennes bsigter, starkandet af hennes ansvarskänsla skulle vi finna ett af tidens största framsteg.
Äfven här må ett bely- sande exempel tillåtas: Förliden sommar på Pariserutställ- ningen voro tre damer tillsammans på ett kafe.
Vid motta- gande af likviden för det som efter ett odrägligt dröjsmal serverats, sade uppassaren halfhögt till en kamrat, troligen i tanke att utländingarne icke skulle förstå: " Tiens, ces dames sont ghereuses! "
- " Huru, icke noga om slanten?
Gom- ment, pas dures a la d&amp;ente ?n blef det frigande svaret, at- följdt af den vanliga mångtydiga fransyska axelryckningen.
Då den betalande af sällskapet tillfrågades om hon verkligen varit så ovanligt frikostig, svarade hon nej, men tillade a t t
hon noga följde bruket i detta fall i de land hon besökte.
nFruntimmer " sade hon, " blifva så ofta illa bemötta just.
emedan de ej iakttaga sådant, och jag för min del anser det som en skyldighet mot mina medsystrar att söka rätta detta, att sjalf handla s&amp; som jag vill att alla till allas gemensam-, ma bästa skulle göra. "
Det bör kanske tilläggas att den ifra- gavarande damen var från den stora republiken på andra.
sidan Atlanten.
Det adertonde.
århundradets lösen var ju som vi veta: frihet och upplysning; det nittondes kan vara frihet och an-.
svar, och det tjugondes måhända blifver frihet och kärlek, som i dagens moderna sprak kallas altruism, och som från.
urminnes tid funnit sitt uttryck i budet: Älska din nästa som dig själf!
Att med afseende på kvinnan det illa uppskattade ar-.
betet är tidens största lyte och den nyväckta ansvarskänslan dess största förtjänst, har jag nu i några allmänna drag sökt ådagalägga.
J a g har dervid hufvudsakligen utgått f r h min.
erfarenhet om de förhållanden som i vårt land omgifva oss, och skall med lifligt intresse höra huru de som icke hafva " framtiden bakom sign, de som äro m&amp;lsmän för den nya ti- den, till ridare behandling och utredning upptaga det inne- * hhllsrika diskussionsamnet.
Det Bernadotteska namnet och Carl d. XIV Johans personlighet hafva nyligen framtradt under till viss grad ny belysning i tvänna märkliga literära arbeten.
Baron U. Vran- gel har i sin biografiska skizz: " Från Jean Bernadottes ung- domn meddelat värdefulla upplysningar om den Bernadotteska slägten, den unge Jeans familj elif, hans ungdomsförhållanden och hans lefnadsbana anda till dess han som Prins af Ponte Corvo kallades till arftagare af Sveriges tron.
I Hans Ga- briel Trolle Waohtmeisters, af Elof TegnBrs skickliga penna.
redigerade anteckningar, möter man deremot en fgngslande
' karaktäristik af den svenske kronprinsen och konungen Carl d. XIV Johan såsom människa och politisk personlighet.
Wrangel slntar med ett bref fran Bernadotte till hans broder, innehållande underrättelsen, att han kallats att varda svensk tronfölj are och slutande med f örklaringen att han " aldrig haft en önskan i denna riktningn men att, d&amp; ödet kallat honom att uppstiga p&amp; den store Gustafs tron, han vill söka att fylla sitt värf " sans orgueil ni faiblessen.
Glanspunkten af Wachtmeisters skildring utgöres af Karl Johans ingripande i de viirldshistoriska tilldragelserna af 1512.
Härom yttrar.
antecknaren, sedan han skildrat huru under riksdagen i Örebro kronprjnsen oaflåtligt verkat för att i Tyskland och ~ u r k i e t stacka Napoleons öfvermakt och motarbeta hans nu mot Ryssland riktade eröfningsplaner följande (sid. 302): - - " Om Napoleon skulle duka under i den ännu oafgjorda striden, s&amp; är det i dessa träkojor p&amp; stranden af Hjelmaren, som hans ofärd och Europas frihet bereddes af en bland hans fordna vapenbröders hand. "
D&amp; nu dessa minnen från Karl Johans bhde ungdomstid och storhetstid kommit att framstå, såsom ett ämne för dagen, torde det ej vara ntan allt intresse att taga kännedom om en liten episod under hans resa genom Wexiö och Jönköping sedan han landstigit i Helsingborg och der emottagits af Excellenserna von Essen och Toll, som skulle vara honom följaktiga på resan till Stockholm.
E n sådan episod aterfinnes i ett bref från en ansedd, iildre dam, fröken H. E. Silfverskiöld, bosatt i grannskapet af Jönköping.
Brefvet har sitt intresse afven såsom prof p&amp; den tidens kvinliga brefstil.
Det tillhör en vän af Dagny och med hennes benägna tillåtelse meddela vi det här nedan oförändradt, s&amp; till innehall som stafning.
*) Husqvarna den 30 Oktober 1810.
Bästa goda Jacquette, - - - - - - - - - - - - - - - - - - - Förlat a t jag dröjt så länge med at besvara dit kiara *) Fröken Helena Eleonora Silfverskiöld, inom slagten " tant Lena- Nora " kallad, vistades $ Husqvarna hos sin syster, gift med brukspa- tron Ehrenpreuss.
Hennes bror, Nils, var landshöfding i Vermlands Ian.
bref, men vår Kronprins r a r d&amp; l a q e i väntan och jag ville si honom först, innan som jag skref dig t.ill; nu liar jag sitt honom helt nära, vi voro i staden öfl-er natten hos fiaii Arnell, hvars hus var mi-ist midt emot piinaens logis, och ri roso en hel hop Damer som gick up d8 han åt; jag sgg honom sittande, han är intet vacker, mer ful, men har iiiigot., je ue sais quoi, som imponerar, svart.a lurfviga hår, som faller utau ordning i ~ a c k r a lockar, eldiga mörka ögon, men hans blick ar skarp; de commun med förre prinsen S&amp; has haii en stor krokig niisa.
Ack min Jacquette, sedan man kr gamal vordeii och kan med kall blod betrakta menskior, hvad de äro be- synnerliga, det stolta kiönet par prefbence.
E n del bär rege- rades af den fördomen, at en man kan af förfaders föstieii- ster begagna sig sjelf, och de funno Bernadotte för högt up- satt, men han kommer, och här h s iiii iiigen, som icke g e m E uphöjde honom an högre om det stofi till, min Bror *) sëger at hans abord vas viirdig, aEable d i 15itt; han has sarit val vuxen; Couren var har den tahikaste, Iiar n&amp;ggonsin har varit, t y Boijen * *) hade låtit et circulairebref g&amp; i hela länet till all.
noblesse, a t infinna sig; här var så trångt i staden at et rum öfver natten betaltes med 5 Rdr, och i denna talg- nöd, öfver alt ilurninerat; och i denna samling var nästan in- gen som intet prinsen hade nagot at säga åt, Iivad tycker du väl?
Hedenstierna, avocat-fiskal, var uti adelssuniform prinsen såg det p&amp; stunden och frågade honom, hva.dör hon intet bar l ' uniforme du Corps; han talte med min Bror om Wermland och kiiinde anecdoter om det landet, haii Mgaiie unge Stroten, om han var gift, ja - YOUS @ tes bien jeune, avez vous encore des enfans?
Oui, deux svara Glas.
Un bel ouvrage, sade prinsen.
afven fragade han Fredric Ehïeii- preuss om han var gift och om bans fö; älclrar lefde; i TVexiö har han fragat Gref Mörner, husn många qvadrat mil som hans län innehöll; han visste det intet; nå längden och bredden då, sade prinsen, Mörner sade honom det, och i den samma moment, sade prinsen houiom hnru m h g a qva- drat mil det innehöll.
Hvail tycks oia slikt?
Det stolta Skåne skall ha mycket tyckt om honom; Bror Xils hade i g&amp;r bref frhn Fredric Tornerhielm som med sin rika och eiiergiqua 6loqvence beskrifver Bernadotte charmant; han benainiier äfveu: z:) Nils Silfverskiöld, landshöfding i Permland.
gr$) Boije, lsndshöfding i Jönköpings län.
en hop particuliaritéer om Bernadotte, som äro till h m s éloge, och stiger a t han ph Balen i Ramlösa vant mycke bifall.
Excelencen Essen hker hela vägen med prinsen, denne (naml.
excellencen) var inqvarterad hos fru Arne11 och kom om afton in i salen dikr vi alla voro samlade; han sade at det rir en charme a t hka med honom, ty han har den första conversa- tion man vi1 önska sig.
Är det intet underligt hvad stora ghfvor som Gud liigger ner hos dom, som hans Allmagt vi1 uphöja?
det ar mer &amp; n anor, éducation och alt hvad högmo- det vi1 giöra giiillanda.
- Mycken militaire var i staden, \ till den som höll vagt deltes ut till manskapet vin och pangar - från pinsen - - - - - - - .- -- - - - - .- - - --------- ______ ---- Nu ar det sent, god nat, alskade viin, unna oss ' ibland at f&amp; veta huru du och din Dotter, ni mår, och dh du far si Ber- nadotte sh sag mig ditt tycke; i lif och död vaken eller sof- vande iir jag din vBn.
Htimble E t Sincere.
* Till första April.
Skiss J tima Wcildenberg.
Man skulle flytta.
Det var bestamdt anda sedan i höstas, dA husvarden inte ville satts in en ny spis i stallet för den gamla, som rökte, och fru Lind hade börjat att se pA vsningar redan i November.
Hen fastan man nu var i Mars var bostadsfriigan annu icke afgjord, - ty herr Lind kunde icke besluta sig.
Han p&amp;stod att det stod tv&amp;- tusen vhingar lediga och hade filtt klart för sig, att man bara be- höfde ha tAlamod, för att ngstan fA bo gratis.
" Ja men hvar? "
- frsgade fru Lind för hvar gáng han kom fram med denna förtröstansfulla förshkring.
Hon var heller icke utan sinne för ekonomien och egde till och med ett visst medvetande om a t t hon i friga om en del praktiska angelagenheter var sin man öfver- *) Ett valsprllk sadant som det hvarmed hon afslutar sitii bref, pliigade den tidens korresponderande damer anliigga för att pH en gång beteckna sina initialer - har H. E.
-- och gifva uttryck At sin kans- lorigtning.
8 ' 2 lägsen.
Henues Asigt var att, fick man det sista, fick man ocksa det sämsta, och eu Iiigenhet med olagenheter rar ingen god affar.
Hen grosshandlar Lind var och förblef emellertid fullkomligt nöjd och lugn i vissheten om sina tvhtusen viiningar, ocb hen bara hsisslade och sjöng, nar hans hustru följde honom ut i tamburen om morgnnrne och bad honom s % vackert att försöka taga, sig en liten stunds ledighet från kontoret för att g&amp; och se p % rum.
Det kom derför som en Bfverraskning, nar han en middag, bhst han stod der och bredde smörgas, lade knifoen i f r h sig och s@ lp&amp; sin fru med en segerviss blick.
" Augosta du9 i dag har jag varit och sett pB.
en vhing. "
Fra Lind tvarstannade i sin sysselsattning att knyta servetec pA sin äldste son.
" Nej har du det!
NA-il ?l: " Joo, jag har verkligen sett en, som ar ganska traflig. "
" Det har jag med.
Hur var din?
Fem rum?
" Ja fem stora, praktiga rum och en iiten jungfrukammare. "
" Det var alldeles som der jag var i förmiddags. "
" Alla möjliga bekvamligheter, skafferi, en hel mangd garderober, till och med badrum. "
" Badrum! » - Fru Lind lät sin herr son glida ur händerna, fastan hon markt att han statt och fikat efter sockerskillen.
- " Det var viil inte p&amp; " Och trymil i salongen. "
" Hör du, hvad kostade den der? "
" Trettonhundra. "
" Jasa, d&amp; var det inte p % Hamngatan. "
" Jo, visst var det p$ Hamngatan. "
Ja s&amp; var det.
De hade varit precis p % samma stalle.
Samma vining.
Lika mariga trappor upp.
Enda skiluaden var den, att han hade talat med husvarden, haradshöfding Lundekvist, som oiiterkalloligf begart trettonhundra, och frun hade talat med vardinrian, som visser- ligen ocksA begart trettonhundra, men inte tyckts vara s&amp; mojlig att gA in p&amp; billigare vilkor.
F r u Lind satte sig ned vid bordet ~ i e d en liten lustig min.
Hon kunde se temligen retsamt öfverliigsen gt, niir bon sattes&amp; der och smälog.
" Du ar just den riatte att g&amp; och se p % cilninger, du Bengt.
Du sade val att du tyckte det var elegant med den der trymin, kan jag tro? "
Ja, det hade han verkligen sagt.
" Och att det var trefligt med badrummet? '
Han tillstod afven detta med den oskyldigaste min i varlden och utan att vanda sin uppmarksamhet frtin soppan.
Inte heller kunde ban neka till att han yttrat sin förtjusning öfvcr garderoberna och beundrat de mllade taken.
Hans hustru shg ytterst medlidsam ut, under det hon lade upp maten &amp; t barnen.
Slutligen gjorde han ett försök till försvar.
" Ja, men du tyckte ju ocksti att det var trefligt? "
" Det kan val handa.
ser du, tycka ar en sak, och se &amp; r en annan.
Jag stig att golfvet i tamburen var ganska fult, jag, och tapeterna .i barnkammaren vor0 urblekta, och inte fanns det nlgon skank i salen, och taklisten i salongen var litet sprucken i ena hörnet.
Stig du det? "
" Nej. "
" Och kakelugnen i sängkammaren hade blifvit stött nere vid golfvet.
Stig du det dti? "
" Neej. "
" Ja., men siin ' t der skall man se, om man skall g&amp; och se pti VA- ningar. "
Herr Lind skrattade.
Det var s&amp; sorgligt stalldt att nlgra lexor aldrig gjorde nAgon effekt pti honom.
Dagen derpl gick emellertid fru Lind efter aftal till Hamngatan för att försöka reparera sin mans dumheter, och hon hade gjort stor toalett för att kunna upptrada SA imponerande som möjligt.
Herr Lundeqvist skulle se att hans ifrlgasatta byresgäster skulle bli en heder för huset.
DA hon kom till ort och stalle blef hon införd i en mycket ele- gant salong med brysselmattor, trymaer, och möblemanget delvis be- stilende af schäslonger och stolar, kladda med rödbrun sidendamast, delvis af brokiga fantasimöbler.
Denna lyx viickte goda förhoppningar.
Folk med tillgtingar behöfva ju icke vara sti nogräknade om ett eller par hundra kronors mindre hyra.
En dörr gick upp.
Varden kom in med ett charmant leende p&amp; sitt fetlagda ansigte och helsade mycket artigt.
Men dti fru Lind nämnde vlningen tvti trappor upp, fick han genast ett allvarligt uttryck och strök tillbaka sina llnga polisonger.
" Jaa, det &amp; r en sardeles vacker vtining. "
F r u Lind smllog alskvardt reserveradt.
" Abja, om man blundar för ntigra smtisaker. "
" Ntigra smtisaker .P Men hon gaf honom inte tid att komma fram med sina veder- ',.
liggningar och lofsbger utan berattade raskt att how sedan sett p&amp; vhningen och talat med hans fru, som begiirt elfvahundrra kronor.
" Elfva hundra!
Nej, min bästa fru T ' Han ruskade pA hufvudet.
" Ja, det vill saga, det lat atminstom som om det kunde bli s$ fastan det var fraga om tolf, det f&amp;r jag d&amp; lof att erkanna. "
" Nej, det &amp; r ocksh ett misstag.
Jag kan inte fUrsti, att min hustru kunnat uppge den summan.
VAningen kan omöjligt slilppas under trettonhundrafemtio eller mbjligtvis tretton. "
" Verkligen! "
" För Ufrigt ar den sa godt som uthyrd.
Det var an grosshandler Eind - vid Skeppsbron, om han &amp; r bekant? "
" Ja.n " Han var har i giir och sAg pal den ocb sar mycket fortjust.
vantar honom hit i hvar stund. "
Jag " Men lian kommer inte i dag.
Hm hade inte tid. "
" Hur ..
.! "
" Förl&amp;tn, sade lilla fria Eind och smilog Pnm i %rbindligare, " jag borde ha presenterat mig genast.
Grosshandlar Lind &amp; r min man ".
Det blef bugningar och fUrklraringar.