Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Med afseende på de nu anförda förhållanden och då f. d. Geijerska huset, med ofvan antydda fördelar af ett fritt läge i närheten af Slats-departementen och öfriga embetsverk, kunde, efter den af Ofver-intendenls-embetet föreslagna tillbyggnad och inre anordning, uppfylla Riks-arkivets behof för närvarande och under flera kommande tiotal af år; då Stockholms stad, emot öfverlemnande till Kronan den 1 April 1861 af sin vid den tiden återstående trettonåriga dispositionsrätt öfver huset, vore, enligt ofvanåberopade köpekontrakt af den 19 April 1859, berättigad att för hvarje af dessa 13 år uppbära — efter afdrag af onera och kostnader för husets yttre underhåll (enär de inre ålåge hyresmannen), beräknade de förra till 265 och de sednare till 135, tillsammans 400
U:dr — en årlig ersättning af 5,100 R:dr; då kostnaderna för Geijerska husets tillbyggnad, förändring till Riks-arkiv och ornering, uppginge till omkring 60,600 R:dr; och då nämnde kostnader olvifvelaktigt skulle komma att mer än tillfullo beläckas af den för Riks-arkivets nuvarande hus, om det försåldes, påräkneliga köpeskilling, uppskattad till 120,000 R:dr R:mt, hvarå äfven borde beräknas inflytande räntor under tiden; — har E. K. Maj:t i nåder föreslagit: att Rikets Ständer, jemte samtycke dertill alt Kronan, med Femtusen Etthundra R:dr Runt i byresersäitning årligen under 13 år från och med den 1 April 1861, inlöser den Stockholms stad för samma tid förbehållna dispositionsrätt öfver f'. d. Geijerska huset, mätte på Riksgälds-kontoret, lill E. K.
Maj:ts disposition anvisas 60,600 R:dr till Geijerska husets tillbyggnad, ornering och anordnande för Riks-arkivet; samt att, när della verk med sina samlingar kunde dit flyttas och utväg hunnit beredas jemväl för Wilterhets-, Historie- och Antiqvitets-akademiens förflyttning ur Riks-arkivets nuvarande hus vid Skeppsbron, det sistnämnda måtte på offentlig auktion, efter föranstaltande af Rikets Ständers Fullmägtige i Riksgälds-kontoret, försäljas och köpeskillingen i Riksgälds-kontoret inflyta.
Rikets Ständer erkänna visserligen att förslaget om Geijerska husets användande till Riks-arkiv, framkalladt af det länge insedda, snart oafvisliga behofvet af annan lokal för Arkivet än den. hvari detsamma nu är inrymdt, icke allenast är ganska lämpligt, för att på det skyndsammaste få nämnda behof afhjelpt, utan ock med hänsigt till kostnadernas inskränkande lill det minsta möjliga torde hafva företräde framför hvarje annat förslag, som i sådan syftning kan framställas; men Rikets Ständer hafva dock funnit samma förslag i andra hänseenden gifva rum för åtskilliga anmärkningar af synnerlig vigt.
I främsta rummet må härvid nämnas att, då flyttningen af Statens arkiv och den mängd för det allmänna, likasom för enskilda, dyrbara handlingar, hvilka derstädes förvaras, onekligen är en åtgärd af särdeles grannlaga och besvärlig beskaffenhet, ingalunda jemförlig med förändring af lokal för andra embetsverk, och då följaktligen måste vara angeläget, att sådan flyttning, hvarvid tillfälligtvis kan uppkomma oersättlig skada eller förlust af handlingar, och hvilken dessutom alltid medför en O O 7 ej ringa kostnad, må för framliden i möjligaste mån undvikas; så bör det ock, vid anskaffandet af nytt hus för Riks-arkivet, vara af hufvudsaklig vigt att tillse, att den nya lokalen må blifva under en längre tidrymd för sitt ändamål tillräcklig.
Nu är likväl utredl, att det sä kallade Geijerska huset, efter dess utvidgning och förändring, enligt den uppgjorda planen, kan för en tid af ej mer än omkring 40 år lemna erforderligt utrymme för Riks-arkivets handlingar, och detta endast under den förutsättning, att alla de Arkivets samlingar, som för närvarande förvaras i Kongl. Slottets vestra källarhvalf, få fortfarande derstädes inrymmas.
Om äfven sådant framgent kan låta sig göra — hvilket i E. K. Maj-.ts nådiga Proposition icke blifvit bestämdt uppgifvet — Expeditions-Utskottets Förslag till underd, Skrifvelse N:o i 92.
79 så är dock handlingarnes förvarande på delta osunda ställe, der en besökande knappast kan utan lära lör helsan någon längre slund uppehålla sig, att anse blott såsom en nödfallshjelp; och vore det utan tvifvel vida ändarnålsenligare, om en nj lokal, som inom kort måste för arkivet anskaffas, komme att innefatta tillräckligt utrymme för alla dess nuvarande samlingar, äfvensom för den tillökning deruti, som under en längre tidsföljd kan vara att emotse, så att icke förnyad flyttning behöfde påtänkas åtminstone ej förr än i en mera aflägsen framtid.
Till dessa betänkligheter kommer vidare, att derest det af E. K. Maj:t framställda förslaget — hvarigenom, enligt hvad nämndt är, ifrågavarande behof endast för tillfället blefve alhjelpt och detta ej ens på ett fullt tillfredsställande sätt — bringades till verkställighet, derigenom skulle för framtiden omintetgöras det ändamål, Rikets Ständer hufvudsakligen afsågo med Geijerska husets inlösande till Statsverket, alt bereda en öppen plats vid östra ändan af Riddarholmskyrkan.
Med den föreslagna tillbyggnaden skulle nemligen det Geijerska huset ytterligare instänga oell förmörka den trånga platsen framför Rikets Ständers hus, hvarförutan byggnaden i sitt nya skick — såvidt af de uppgjorda ritningarne kan bedömas — synes i arkitektoniskt hänseende ingalunda motsvara de anspråk, som skäligen kunna framställas i afseende på Slaten tillhöriga nya byggnader, särdeles då de äro belägna i en sådan trakt al hufvudstaden, att de företrädesvis måste blifva föremål för uppmärksamhet och granskning.
Vid dessa förhållanden och då Ofver-intendents-embetet efter anställd besigtuing å det nuvarande arkiv-huset, förklarat, att, ehuru detsamma vore bristfälligt, dess bestånd för närvarande dock icke hotades af någon hastigt, inträffande förstörelse, synes det Rikets Ständer att med bestämmandet af ny lokal för Riks-arkivet lämpligen kan anslå till nästa riksmöte, helst genom detta uppskof, hvaraf någon väsentlig olägenhet icke torde vara att befara, erforderligt rådrum kan vinnas för anställande af undersökningar angående beskaffenheten af andra lokaler, som för ifrågavarande ändamål tilläfventyrs kunna finnas tjenligare, än den af E. K.
Majit föreslagna byggnaden; Och hafva Rikets Ständer, med afseende å hvad nu blifvit anlördt, ej funnit skäl att E. K.
Majits ifrågavarande nådiga Proposition bifalla.
Hvilket Rikets Ständer få i underdånighet tillkännagifva; framhärdande etc.
Stockholm den 26 Oktober 1860. 80 Expedilions-Utskollets Förslag till underd.
Skrifvelse N:o 493.
Uppläst och godkändi hos Ridd. och Adeln den 2S Okt. 1!:60.
Preslc-Ståndel den 26 — -— Borgare-Ståndet den 26 — — Bonde-Ståndet den 26 — — Rikets Stånders underdåniga Skrifvelse, i fråga om antagande af ny konkurslag samt nya lagar angående boskillnad och urarfvagörelse.
(Lag-Utsk:s Bet:de N:o 33 och Utl:de N:o 48.) S. A. K.
Under det halfva Århundrade, som sednast förflutit, hafva icke mindre än tre särskilda konkurslagar hos oss varit gällande, nemligen lagarna af 1798, 1818 och 1830, och redan för flera år tillbaka höjdes med värma sakkunnige mäns röster för antagande af en ny.
Della märkliga förhållande i afseende å en af kredillagsliftningens aldra vigtigaste delar kan icke tillfredsställande förklaras allenast af den hastigare vexling, som kreditlagar, jemförelsevis med andra, i allmänhet äro underkastade, ulan torde få anses bero af väsentliga fel i konkurslagstiftningen.
Dessa fel åter torde till hufvudsaklig del få sökas deri, alt man icke byggt denna lagstiftning på riktiga grunder, att man förbisett affärsverksamhetens behof och konkurslagstiftningens samband med handels-rätten, att man sökt en historisk kontinuitet der, hvarest ingen stått att finna, och att man trott kreditlagsliftningen fortfarande böra byggas på en inhemsk grund, ehuru resultaterna deraf för vårt affärslif torde hafva varit ingenting mindre än gynnsamma.
Rikets Ständer hafva nemligen icke förbisett, att handeln är till sin natur kosmopolit, att den varit det i alla tider, och att öfverallt, der den icke fört ett tynande - Expeditions-Utskottets Förslog till underd.
Skrifvelse N:o 493. 81 nande lif, denna dess natur (rädt i dagen.
Deraf blir ock en följd, att äfven handelsrätten hos alla handlande nationer bör hvila på enahanda grundsatser.
Della är också i allmänhet förhållandet, och de nästan öfverallt nu mera erkända grundsatser, hvarpå denna lagsliftningsgren hvilar, äro henitade från de i medeltidens italienska släder utbddade handelsbruk, hvilka småningom spridde sig och följdes såsom lag, älven der de icke voro af lagstiftaren uttryckligen bekräftade, hvilket dock ej sällan inträffade.
Alt jemväl i Sverige dessa bruk följdes, visar sig nogsamt af flera i enlighet dermed under det 17:de århundradet vidtagna stadganden.
Försl emot medlet af del adertonde, då Sverige nedsjunkit från sin fordna betydelse och rikets finanser kommit i den största oordning, hämmades denna utbildning, i det man öfvergå!’ de äldre riktigare grundsatserna, samt såg bort från de Europeiska handelsbruken.
Sä uppkom det hos oss ännu gällande kreditlagsliftuings system, hvars olägenheter vi förnimma vid hvarje skakning inom affärsverlden och hvilket beklagligen lockat mången all ulan behof begagna sig af krediten samt jemväl gilvit anledning lill oredlighet och bedrägerier.
Att finna den tua väg, som bör beträdas, torde dock icke vara svårt.
Den Europeiska handelsrätten ligger öppen för oss och dess principer äro icke för oss okända.
Att antaga dessa, är endast alt återinträda på den väg, som vår lagstiftning en gäng beträdde, men alltför snart öfvergaf.
Det är pä den Europeiska handelsmarknaden, som handelsbrukens historiska kontinuitet är alt finna: del är följaktligen äfven der, som, enligt Rikets Ständers åsigt, handelsrätten mäste söka sin.
Då nu konkurs-lagstiftningen är en af handelsrättens vigligaste delar, såsom utgörande dess yttersta slutpunkt, hvilket antagande bekräftas af det märkliga förhållande, alt nästan hvarje af de mångå konkurslagar, som under ett århundrade tillbaka bos oss varit gällande, framkallats utaf större rubbningar inom penningeverlden, följer ock deraf, att vår konkurslag hör vara byggd på enahanda principer, som öfriga handlande nationers, och all, vid stillandet af en sådan lag, del är affärslilvets kraf, som i lörsta rummel bör tagas i betraktande.
Delta insågs ock af Rikets sednast församlade Ständer, hvilka i underdånig skrifvelse till E. K.
Majit, med förklarande, att de ansågo vår konkurslagstillning böra bringas till närmare öfverensstämmelse med särskildt angifna, i flera främmande länders lagar antagna grunder, tillika anhöllo ali E. K.
Majit läcktes låta utarbeta och, der så ske kunde, för Rikets näst sammanträdande Ständer framlägga förslag lill ny konkurslag, äfvensom lill de delar af lagstiftningen i öfrigt, som dermed stöde i oskiljaktigt sammanhang.
Sedan en i anledning deraf af E. K.
Majit i nåder nedsatt Kommitté, i den af Rikets Ständer åsyftade riktning utarbetat de af Ständerna äskade lagförslag; så hafva dessa vid innevarande riksmöte blifvit af enskild representant underställde Rikets Ständers pröfning, dervid, sedan Rikets Ständer inhemta!, att den af grundlagen föreskrifna granskning inom Högsta Domstolen af omförmälda lagförslag icke hunnit fullbordas, så att É. K.
Majit varit förhindrad att vid della riksmöte afgifva nådig Proposition i ämnet, Rikets Ständer, med afseende å den stora vigten för affärsrörelsen deraf, ali en ny konkurslag, byggd på den Europeiska handelsrättens grundsatser, varder utan uppskof antagen, för sin del beslutat, dels en ny konkurslag, dels nya lagar om boskillnad och undanskiftande af egendom i makars bo; samt huru gäld vid dödsfall betalas skall och om urarfvagörelse, sä ock angående undanskiftande af egendom i död makes bo, hvilka Ivänne sistnämnde lagar äro af den loista oberoende.
Då dessa, af Rikets'Ständer sålunda beslutade lagar, hvilka härjemte öfverlemnas, hufvudsakligen öfverensstämma med omlÖrmälde af Kominilterade uppgjorda och i deras till E. K.
Majit ingifna underdåniga betänkande fullständigt motiverade lagBeh. lill 11.
Fröt. 4859 48U0. 40 Serni. 4 Afd. 2 liand. Sopp/. 11 82 Expedilions-Utskoltets Förslag• till underd.
Skrifvelse N:o 193. förslag, lorrie någon särsk ild redogörelse för desammas innehåll icke från Rikets Sanders sida erfordras, helst skälen för de af Rikels Stander derifrån beslutade afvikelser torde klart framgå ur sjelfva de af Ständerna sålunda gjorda förändringar.
Bil Litt. A. Konkuri-Lag.
Med upphäfvande af 1 till och med 6 Kapitlen i Konkurs-Lagen den 12 Mars 1830 och de särskilda rörande konkursmäl utfärdade Författningar, hvilka ej här nedan i 85 och 03 §§ särskildt äro undantagna, samt med ändring af 8 Kap. 2 § 8 moni. och 12 Kap. 6 § Rältegångs-Balken i hvad dessa lagrum afse konkurs- och urarfvamål, förordnas som följer: 1 Kapitlet.
Örn egendoms afträdande till konkurs. § 1- Vill någon afträda egendom till konkurs; gifve ansökning derom in till UnderRätten i den stad, eller, ä landet, till Domaren i den ort, der gäldenär bör inför
Domstol svara i tvistemål, sorn angå gäld i allmänhet. § 2.
Borgenär ege ock söka, att gäldenärs egendom afträdas skall i följande fall, nemligen: l:o då gäldenär är för skuld rymd, eller veterligen ur riket farén och anledning är för handen, alt han förbi i (ver utrikes för alt undgå Borgenärers kraf; 2:o dä verkställighet al utmätning, hvarigenom all galdenärs kända egendom medtagas skulle, blifvit för annans fordran sökt; 3:o dä gäldenär i tre veckor varit och fortfarande är för gäld bysatt; och Expeditinns-Uls/eoltets Förslag till underd.
S/eri frelse iY:o 193. 83 4:o då gäldenär svikligen, borgenärer till förfång, afhänder sig eller undanskaffar sina tillgångar. § 3.
Har borgenär klar och förfallen fordran; ege jemväl söka, att gäldenärs egendom afträdas skall: då gäldenären håller sig undan, och icke för sig ställt ombud, sorn rätt för honom gör, eller lemont känd egendom qvar, som mot hans veterliga gäld synes svara; så ock då verkställighet af utmätning å gäldenärs egendom blifvit af annan borgenär äskad, och skälig anledning är att helara, att, efter försäljning af den egendom, tillgång lill de ölrigas förnöjande ej linnes. § 4.
Är gäldenär köpman, och visas sådana omständigheter, på grund hvaraf antagas kan, att han öfver en vecka sina inbetalningar inställt; då ege borgenär, ändå ali hans fordran ej förfallen ar, söka, att gäldenärs egendom alirädas må.
Har borgenär genom Notarius Publicus eller i vittnens närvaro uppmanat köpman att betala klar och förfallen gäld, och ar den gäld icke inom en vecka derefter gulden; då ege ock den borgenär söka, all gäldenärs egendom till konkurs alirädas skall. § 5.
Der likväl borgenärs fordran tillkommit sednare än de omständigheter, på hvilka han sin ansökning om egendoms-afträdet grundar; vare den ansökning ulan verkan.
Har borgenär för sin fordran säkerhet genom pant eller inteckning; ege ej heller den rall, i 2, 3 och 4 §§ omlörmäld är, der han ej gitter visa, att panten eller inteckningen lill gäldande af hans fordran otillräcklig är. § 6. 1 morn.
Nu är i stad konkursansökning af gäldenär gjord; utförde då Rätten genast eller sist nästa dag stämning å borgenä.erna som framdeles sägs. 2 mom.
Har i stad borgenärer sökt, att gäldenärs egendom aflrädas må; höre Rätten deröfver gäldenären genast, eller, der han då ej träffas kan, sist inom två dagni': vill han undvika konkurs; lörnöje genast sökanden eller ställe antaglig borgen för hans fordran; dock hör gäldenär, som köpman är, förfallen fordran slraxt gälda: giller ej gäldenär fullgöra hvad nu sagdt är; beslute Rätten, alt hans egendom alirädas skall, och förlä re som i nästföregående mom. sagdt är: kommer ej gäldenär å dag, hvartill han kallad blifvit; pröfva Rallén ändå sökandens skäl. 3 ninni.
Nu är, i anledning af borgenärers ansökning, gäldenär med kallelse sökt, der han hemvist, tjenst, näring eller kost halver: finnes han ej der, eller hans ombud, eller kan man ej pä det eller annat sätt fä kunskap hvar han vistas, och är anledning, att han håller sig undan, eller är han rymd eller veterligen ur riket faren; förelägge Rällen honom, genom kungörelse i allmänna tidningar tre gånger, viss lid af en lill hög^t två månader frän sista kungörandet att sig inställa : late ock hans kända egendom under säker vård sättas: kommer han ej inom förelagd tid; pröfve Rätten ändå sökandens skäl. 84 Expedilions-Utskotte/s Förslag till underd.
Skrifvelse N:o 193. § 7. 1 mom.
Är å landet konkursansökning af gäldenär till Domaren ingifven; utfärde denne genast slamning å borgenärerna. 2 mom.
Är sådan ansökning gjord af borgenär; förelägge
Domaren gäldenären lämpligen kortaste lid oell, der lian är aflägset boende, bögst en vecka efter delfående!, att sig deröfver förklara: orh bör sökanden tillställa
Domaren bevis öfver delgifvande sist inom fjorton dagar efter det ansökningen gjord är, eller vare ansökningen förfallen, der ej sökanden sticker, alt gäldenären ej anträffas kunnat.
Medgifver gäldenären borgenärens ansökning; för fa re Domaren såsom i föregående morn. sagdt är: gör gäldenären jäf emot ansökningen, eller blifver han med förklaring ute; hänskjules saken till Rätten, och vare lag som i 6 § 2 morn. sagdt är. 3 worn.
I de fall, sorn i 6 § 3 mom. omförmälda äro, gälle för Domaren å landet, hvad om Rätten i stad sagdt är; dock varde, der gäldenär ej inom förelagd tid sig inställer, saken till Rätten hänskjuten. 4 morn.
Skal! konkursmål af Rätten handläggas; varde urtima ting af
Domaren utsatt att hållas så fort ske kan och sist inom fjorton dagar, der ej lagtima ting inom samma tid infaller, eller sökanden önskar, alt ärendet ändå må lill lagtima ling anslå, och sådant ej af gäldenären bestrides, 8 8- Är konkurs å gäldenär sökt, och dör gäldenär, utan att ban den ansökning medgifvit, eller söker borgenär, att afliden gäldenärs bo till konkurs afträdas må; föreläggas delegarna i boet alt sig deröfver förklara, der de kända och inländska äro, fjorton dagar eller högst en månad från delfående!, och, der de okända eller utrikes färna äro, en eller högst två månader eller det kungörelse blifvit tre gånger i allmänna tidningarna införd: och varde saken så bedömd som om gäldenären lefvat.
Dör gäldenär, sedan han sökt alt få sitt bo afträda; varde saken ej deraf uppehållen. § 9.
Vid konkursansökning foge gäldenär uppteckning å boets egendom och gäld, med uppgift å borgenärers namn och hemvist, sä ock å de höcker och handlingar som boet röra; och vare uppteckningen med edsförpligtelse underskrifven.
Är ej bouppteckning bifogad, eller uppslår konkurs i följd af borgenärs jrkande och aflemna!' ej gäldenär vid förklarings afgilvande bouppteckning; varde, i stad af Rällen och å landet af Domaren, förordnande genast meddeladl Magistratsperson, Kronofogde, Länsman, Rättens betjent eller annan lämplig person alt uppteckningen ulan dröjsmål förrätta ; och åligge gäldenären att allt, som lill boet hörer, under edsförpligtelse redligen uppgifva.
Kan ej fullständig uppteckning genast ske, bör skriftlig uppgift å borgenärerna och deras hemvist Rällen eller Domaren ofördröjligen tillställas.
Då konkurs uppstått, varde förordnande genast meddeladl person, som nu nämnd är, alt gäldenärs böcker och andra handlingar, som hans rörelse angå, under försegling sälla eller i förvar laga, så ock, der Rätten eller Domaren så nödigt anser, alt låta konkursboets kända egendom under säker vård hållas, och boels angelägenheter, bevakas intilldess, såsom framdeles säg«, gode män utsedda blifvit.
Är ej bouppteckning af gäldenären ingifven; varde förordnande, på sätt njss nämndt är, alltid meddeladt.
Avo 493. 85 Varder annan än den, som domare- eller Ijenste-ed aflagt, (ill förrätlningsman enligt denna § förordnad; svärje inför Rällen eller Domaren, ali lian del uppdrag redligen fullgöra skall; och håfve sedan samma pligt och njule lika skydd, sorn enligt lag tillkommer dem, hvilka Rättens ärenden gå. § 10.
Finner Rätten eller
Domaren att konkursansökning ej kan upptagas, förty att den är till orätt domstol ställd, eller af annan orsak; teckne det skriftligen å an sökningen.
Vill någon klaga deröfver alt ansökningen upptagen är; varde lidea för besvärs anförande räknad från det slämningen blef i allmänna tidningarna första gången kungjord.
Ej må sådan klagan sedan föras. § 11.
Domaren å landet ege, ändå att han jäfvig är, meddela påskrift å konkursansökning att den ej upplagas kau, förelägga gäldenär alt öfver borgenärs ansökning om konkurs sig förklara, utlärda offentlig slamning, der gäldenär sjelf sökt att få sin egendom afträda eller medgifvit borgenärs yrkande derom, ulsälla urtima ling, der sådant i konkursmål erfordras, samt förordna om sådan åtgärd i afseende å uppteckning och våld af gäldenärs bo, sorn i 9 § omlörmäld är: anmäle dock, der förordnande för särskild domare larfvas, jäfvet ulan dröjsmål i Hofrätten. § 12- Konkurs anses börjad den dag, ansökning derom ingifven är, der konkurs på den ansökning följer. § 13.
Hvad, efter konkursens början, i utsökningsmål mot gäldenäreh göres, vare ulan all verkan i kook urssaken, der ej intecknings- eller panlhalVare yrkar försäljning af egendom, hvari han förmånsrätt till betalning eger.
Är lös egendom före konkursens början utmätt, men ej försåld; upphöre Konungens Befallningshafvandes eller utmätningsmans befattning dermed. § 14. 1 den stämning, som, enligt hvad i detta Kap. sagdt är, å borgenärer utfärdas, skall nämnas dagen, då konkursen börjad är, samt utsättas viss dag näst efter två, eller, der särskilda omständigheter oundgängligen kräfva längre tid, sist löre fyra månader, då borgenärerna hafva all, innan klockan tolf pä dagen, i stad å det rum, som deriill varder bestämdt, och på landet å visst ställe inom Rättens domsaga, sina fordringar anmäla och bevaka.
Är anledning antaga, att konkursbo å landet är så ringa, alt der icke finnes värde för Ett lusen R:dr; varde då inställelsen utsatt till viss dag under del lagtima ting, som näst efter två månader i häradet infaller, ändå att dermed dröjer längre än fyra månader efter stämningens utfärdande. 86 Expeditions-Utskottets Förslag till underd.
Skrifvelse N:o 193.
Har, på sätt särskildt är stadgadt, årsstänining blifvit utfärdad, och aflrädes, före den deri utsatta inställelsedag, egendom lill konkurs; då skall iden stämning, som i konkursen utlärdas, erinran ske derom, att årsstänining tillförene beviljad är, och alt den ej genom konkursstämningen förfallit. § 15.
Offentlig stämning, hvarom nu sagdt är, skall ofördröjligen å Hättens dörr anslås, och varde kungörelse om densamma genast eller nästa postdag afsänd för att införas i allmänna tidningarna tre gånger, sista gängen en månad löre inställelsedagen, samt, der så ske kan, i tidning inom orten en gäng.
Kronans ombudsman och alla kända inländska borgenärer skola derjemte om stämningen underrättas genom särskilda kallelsebref, hvilka Rätten eller Domaren läte till dem med posten afsändas så tidigt, att kallelserna må kunna komma borgenärerna tillhanda minst en månad före inslällelsedagen. § 16.
Vill gäldenär i det fall, att konkurs å honom blifvit yrkad, söka ändring i beslut om egendoms afträdande; hal ve lof dertill; men beslutet gånge ej dessmindre i verkställighet. § 17.
Varder af Öfverrätt förklaradt, att stämning ej bort utfärdas, eller att konkurs ej må ega rum; meddelas det Underrätten eller Domaren; och varde stämningen från Rättens dörr nedtagen, så ock kungörelse derom i tidningarne införd, der stämningen förut blifvit sålunda kungjord. § 18.
Ej må, sedan stämning gifven är, eller beslut om egendoms afträdande blifvit af Rätten meddeladt, konkursansökningen återkallas utom i det fall, hvarom i 94 § förmäles. 2 Kapitlet.
Om gäldenären och hans skyldighet under konkursen emot sina borgenärer, sd ock om hans underhåll och hans ansvarighet för golden. § 19.
Ej må, från den dag, gäldenär gjort ansökning om sin egendoms afträdande, eller medgifvil borgenärs yrkande derom, eller erhållit del af Rättens beslut, det hans egendom alträdas skall, intilldess han uppteckningen af sitt bo med ed lastat och boet till den, som, efter hvad i 9 § sägs, förordnas alt detsamma omhäudertaga, eller till Expcditions-Ulshottets
Forsing till un tiord.