Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Enligt nämnde Grundlags 106 §. har han vid Riks-Rätt fört talan emot de Ledamöter af Stats-Rådet, hvilka Rikets Ständers Konstitutions-Utskott vid sistförlidna Riksdag funnit skäl ställa under tilltal.
Åt förhandlingarne uti denna sak, livilka blifvit genom trycket allmängjorde och till Rikets Ständer öfverlemnade, har Utskottet äfvenledes egnat sin uppmärksamhet och dervid funnit, hurusom Justitie-Ombudsmannen vid utförandet noggrant följt de grunder, som Konstitutions-Ulskottet i dess till Justitie-Ombudsmannen öfverlemnade remisser uttalat.
Justitie-Ombudsmannens afgifna berättelser visa i öfrigt den omsorg, hvarmed han iakttagit hvarje sak af allmännare vigt, derpå hans befattning kunnat hafva inflytande.
Justitie-Ombudsmannens verksamhet har emedlertid erhållit en utsträckning genom det honom gifna uppdrag att deltaga i den ytterligare granskning af förslagen till Allmän Civil- ocfl Brottmålslag, som vid sista Riksdag ansågs nödig.
För resultatet af denna år i84a påbörjade granskning innefattar den till Rikets Ständer aflåtne berättelse (pag.
10 och följande) redogörelse, deraf bland annåt inhemtas: att Lagberedningen, som, under den 16
December sistnämnde år, afslutat och sedermera till Kongl. Maj:t i underdånighet insändt utlåtanden 1:0 angående
Domstolarnes organisation, 2:0 om de straff, som i ny allmän Kriminallag borde bestämmas och 3:o rörande Förliknings-komiteer, derefter företagit den speciella granskningen af Straff-balken eller Lag-komileens förslag till Brottmålslag, hvilken blifvit fulländad i April månad innevarande år; att
Lagberedningen sedermera varit sysselsatt med slutlig justering af förändrade lagtexten, jemte dertill hörande motiver, så att omarbetade förslaget, med motiver och dervid gjorda reservationer, är vordet vid 5 Lag-Utskottets Utlåtande, N.-o 1.
Lagberedningens allmänna sammanträde den 21 nästl.
Juni framlagdt och till Protocollet fogadt, men att, sedan Kongl. Maj:t, under den 20 Maj detta år, ytterligare utsett och förordnat tre personer till arbetande Ledamöter i Lagberedningen, lrvilka, med föranledande af hvad Hans Excellens Herr Justitie-Stats-Ministern anfört om Kongl.
Maj:ts Nådiga afsigt med deras tillförordnande, borde taga kännedom om förenämnda redan uppgjorda förslag, innan det af Lagberedningen till expedierande afslutades, så vore förslaget, enär nämnde personer ej hittills medhunnit detta åliggande, följaktligen ännu på Lagberedningens åtgärd beroende.
Uti allmänna redogörelsen, som, enligt 14 §• i den för Justitie-Ombudsmannen utfärdade instruktion, bör innehålla en utredning af lagskipningens tillstånd i Riket, meddelar jemväl Justitie-Ombudsmannen, under åberopande af svårigheten att uppfylla detta åliggande, det yttrande, ”att då ingen anledning sig företett, att lagskipande makten, under de sednaste åren ådagalagt mindre verksamhet än tillförene, borde bär i betraktande tagas, å ena sidan, vidden och mångfalden af denna verksamhet, och, å den andra, de oordningar derutinnan och de i embetsutöfning begångne förseelser, som, på sätt utredt är, emot vissa vederbörande blifvit anmärkta och åtalade.
Från denna jemförelse, ehvad antalet eller beskaffenheten af sistnämnde händelser afsåges, kunde man ock otvifvelaktigt hemta grund för den tillfredsställande slutsats, att samma upplysning, rättrådighet och drift, som förr utmärkt lagskipningen i Riket, ännu äro dervid bibeliållne och att sålunda dess vigtiga bestämmelse och ändamål må anses, genom de lagskipande i allmänhet, uppfyllda.”
Erkännande svårigheten af en tillförlitlig utredning i denna del, tror likväl Utskottet de omständigheter och förhållanden, som grundat Justitie-Ombudsmannens omförmälda yttrande, lemna en öfvertygande ledning för ett allmänt omdöme härutinnan.
I anseende till de stränga och noggranna kontroller, brottmålsdomaren är underkastad, förefalla icke gerna sådane missbruk, som äro af väsendtligare art, utan att åtföljas af anmärkning; och då man öfverväger den hos Svenska folket djupt rotfästade känslan för rätt, tillfällena och lättheten att söka rättelse i hvarje förnärmelse, samt den hos allmänheten rådande anda att ej med liknöjdhet fördraga rättskränkningar, lärer man ifrån de uteblifna klagomålen, ej utan skäl, kunna hemta stöd för ett omdöme i denna del.
I Nu emedan Utskottet, genom de uppgifter, Justitie-Ombudsmannen meddelat, i afseende på mängden ochjjeskailenheten af de vid Rikets Dom - 6 Lag-Utskoitcts Utlåtandej N.-o t. stolar, under loppet af åren i838, 1889 och 1840 handlagde civil- och brottmål, (se berättelsen för åren 1840 och 1841 pag. 84 och följande) de sisla, derom Justitie-Ombudsmannen kunnat erhålla kännedom, inhemtat det stora antal dylika mål, som årligen förekommit, uppgående vid Underr Rätterne till närmare 100,000, deraf ej ens 5*5:del blifvit vid högre domstolar fullföljde, samt att åtal för olaga dom och beslut, hvilka medfört ansvar eller annan påföljd, under sistförflutna 4 åren (se sistnämnde berättelse pag. 82 och berättelsen för 1842 och 1843 pag.
123) aldrig uppgått i samtlige Hof-Rätterne till större antal än några och trettio, men deremot till vida mindre, hvilket isynnerhet inträffat under sista åren, anser Utskottet sig ega fullkomlig anledning att instämma i det af Justitie-r Ombudsmannen afgifna tillfredsställande yttrande om lagskipningen i Riket, ett yttrande, hvartill ytterligare stöd förefinnes uti de förhållanden, hvarföre redovises uti Justitie-Ombudsmannens diarium öfver den sistlidet år af honom verkställda resa uti en del af Norra Länen, derunder Domstolars och Embetsverks förhandlingar och göromål voro ämnen för hans granskande uppmärksamhet.
Ått densamma, under denna resa, äfven fastades vid fängelserne var r öfverensstämmelse med den Justitie-Ombudsmannen i allmänhet uppdragna allmänna tillsyn och hans i instruktionens 17 §. bestämda pligt att söka kunskap om anledningarna till åklagade personers häktande och om tiden för deras hållande i fängsligt förvar.
De i följd af denna pligt afgifna redogörelser (se berättelsen för 1840 och 1841 pag» 94 och följande, berättel* sen för 1842 och 1843 pag. 129 och Allm. ber. pag. 8 och vidare) lemna emedlertid det nedslående resultat, af en ständigt år efter år fortfarande tillökning i fångpersonalen, hvilken tillökning uppgifves hufvudsakligast hafva uppkommit genom dem, hvilka för vanart eller försvarslöshet blifvit till allmänna arbetsinrättningarne dömde.
Då JustiterOmbudsmannen af sådan anledning äfven nu fästat uppmärksamheten på angelägenheten af rättelse och ändring i lagstiftningen angående dylika personel’, har han likväl dermed förenat det tillägg, att ett vigtigt steg i detta afseende innefattas utan tvifvel i det af Kongl.
Maj:t den 8 Augusti 1842 fattade beslut, till följd hvaraf en Krono-Arbets-corps i fyra serskilda klasser blifvit inrättad, vid hvilken i slutet af år 1843 voro anställde, jemte pionnierer å Carlsborgs fästning, andra till allmänna arhets-inrättningar dömda fångar af mankön, till ett sammanräknadt antal af ii5i, enär, om man på detta sätt, i stället för dem, som i följd af vanart eller blott lättja fortfarit att befolka Lag-Utskottets Utlåtande, N.-o i. y korrektions-inrättningarne och sålunda fallit staten till last, skulle kunna bilda i doge och skickliga arbetare, h vilka derefter finge såsom frie i samhället åter upptagas, berörde inrättningar sedermera blott blefve af nöden för så dane, på hvilkas förbättring ej vore att hoppas.
Hvad Lagstiftningen i öfrigt angår, så är i Regerings-Formens ioo §. ålagdt Justitie-Ombudsmannen, att i sin Allmänna redogörelse anmärka lagars och författningars brister och uppgifva förslag till deras förbättring.
Under förmälan, att hans verksamhet i denna del, genom honom meddelade serskilda uppdrag att deltaga i granskningen af förslagen till allmän Civiioch Brottmålslag erhållit en bestämd riktning och ett gifvet föremål af den omfattning och vigt, att ringa tid och tillfälle återstått för den närmare granskning af nu gällande lagar, som varit nödig för utförande af speciella anmärkningar emot dessa och uppgörande af förslag till ändring deraf, har emedlertid Justitie-Ombudsmannen trott sig böra fästa Rikets Ständers uppmärksamhet å några ämnen af större allmänlighet rörande dels brottmålslagstiftningen och dels indragning af vissa Domstolar, samt således, i den föreställning, att de af honom uppställda förslag kunna pröfvas, oberoende af ett nytt lagverks antagande, emot hvars grunder de för öfrigt icke troddes strida, till Rikets Ständer hemställt: a) att den vid tre Riksdagar väckta och af Rikets Ständer bifallna fråga om upphörande af Kämners-Lagmans och Riddare-Syne-Rätter å nyo måtte till Grundlagsenlig behandling upptagas. b) om afskaffande af uppenbar Kyrkoplikt. c) om ändring i straffet för stöld första och andra resan. d) om d:o i 4l Kap. 2 §.
Missgernings-Balken. e) om upphäfvande af Kongl. Brefvet den 21 Juni 1820 och om bestämmelser i afseende på straffet för andra och tredje gången inbrott. f) om ändring i 7 §. och upphäfvande af 8 §. i Jorda-Balkens 16 Kap, g) om förtydligande af Kongl. Brefvet den 25 Sept. 1777; och h) om ändring i Krigslagarne, så vidt de tillämpas på Beväringsmanskapet.
Derförutan Justitie-Ombudsmannen, enligt föreskriften i 14 §. af dess instruktion, hos Rikets Ständer anmält en af Högste Domstolen, jemlikt Kongl. Maj:ts till Dess och Rikets Svea Hof-Rätt den 29 October 1842 aflåtna bref, meddelad förklaring af Kongl.
Förordningen den 10 Juni 1841 rörande bysättning, samt, med tillkännagifvande, att denne varit den enda lagförklaring, som under nu ifrågaställde tid blifvit af Högste Domstolen meddelad, 8 Lag-Utskottets Utlutande, N.-o 1. hemställt, att, ehuru nyssnämnde förklaring, enligt Justitie-Ombudsmannens åsigt, öfverensstämt med berörde Förordnings ordalydelse och således icke innefattat stiftande af ny lag, densamma likväl måtte ogillas, såsom gifvande författningen en inskränkning, som vore oförenlig med Lagstiftarens afsigt.
Utskottet, som anser lämpligast att med pröfningen af Justitie-Ombudsmannens ofvanberörde lagförslag och af Högste
Domstolen meddelade lagförklaring låta anstå, på det dessa ämnen må varda behandlade i sammanhang med dermed gemenskap egande frågor, hvilka inom Riks-Stånden redan blifvit väckta, eller, innan motionstidens slut, tilläfventyrs komma att väckas, derefter Utskottet ämnar med utlåtanden i omförmälda ämnen inkomna, har slutligen inhemtat, hurusom Justitie-Ombudsmannen jemväl fullgjort dess i instruktionens i4 §. bestämda åliggande att för Rikets Ständer uppgifva, hvilka af deras vid sistförflutna Riksdag fattade beslut och gjorda hemställningar blifvit föredragne och afgjorda eller ej, gillade eller ogillade, samt till verkställighet befordrade eller utan afseende lemnade.
Al den öfversigt Utskottet, sålunda inför Rikets Ständer framlagt samt hvad Utskottet i öfrigt af de detsamma förelagde handlingar haft tillfälle inhemta, anser Utskottet sig ega fullt skäl till det förklaraude, att Justitieombudsmannen, under den fortfarande Embetsförvaltningen, i allo motsvarat Rikets Ständers honom visade förtroende, och således jemväl, under nu ifrågavararande tid, ådagalagt de egenskaper, Grundlagen förutsätter hos Rikets Ständers Ombud.
Stockholm den 9 Augusti 1844* A Högl.
Ridderskapets och Adelns vägnar:
Å Välloff.
Borgare-Ståndets vägnar: J. F. Eklund Å Högvördige Preste-Ståndets vägnar: A. E.
Knös Å Hedervärda Bonde-Ståndets vägnar:
F. von Zweigbergk.
A. von Feilitzen.
Margus, 1844.
Lag-Ut skottets Betänkande, N:o 2. 1 M 2.
Atik. till Exp.
Ulsk. d. 12 Sept. kl. 2 e. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion, angående bestämmande af ansvar för sä kallade husdjurs misshandling.
Ridderskapet och Adeln hav Herr Boos, Nicolaus Torsten, uti ingifvet memorial, andragit, att, ehuru kreaturs misshandling lika länge som rättvist öfverklagats, lagstiftande magten likväl icke sökt att på något sätt förekomma detta onda.
Visserligen borde det enskilda interesset vara en tillfyllestgörande anledning till en mild behandling af de husdjur, man för nytta eller nöje innehade; men erfarenheten vittnade dock om motsattsen.
Hos samhällets bildade medlemmar kunde emedlertid förutsättas den bättre känsla, som afhölle från misshandling, fastän exempel icke varit sällsynte, att äfven en och annan af dem i lättsinnigt öfverdåd, någon gång gjort sig skyldig till förebråelse i förenämnde hänseende.
Men det vore likväl icke dessa fall, .som egentligen föranledi motionären att fästa uppmärksamheten på ifrågavarande ämne, utan det grym - m? och omenskliga sätt, på hvilket kreatur behandlades af dem, hvilka, mot lega, besörjde skjutsningen och transporter.
Åberopande den erfarenhet, motionären vunnit i denna del, i synnerhet af åkares och deras tjenare» framfart på liufvudstadens gator, har motionären ansett nödvändigheten påkalla bestämmmandet af ansvar å den, som genom hugg och slag, svält, eller annan vanvård misshandlar så kallade husdjur af hvad art de vara måtte, samt hemställt, om icke detta ansvar kunde utsättas till 3 R:dr 16 sk. böter för första resan, och till mer och mer för hvarje gång öfverträdelsen förnyades.
Då Lag-lJtskottet, till hvars behandling denna motion blifvit öfverlemnad, nu går att deröfver afgifva yttrande, får Utskottet anmärka, hurusom i Byggninga-Balkens 22 Cap. ansvar redan blifvit stadgadt för den, som så misshandlar annans kreatur, att skada följer; och ehuru, beträffande misshandling af egna kreatur, det icke sällan inträffar, att egare af djur af lättsinne eller öfverilning oskäligt misshandlar detsamma; likväl liih. till R.
Prot. 1844. 7 Sami. 1 Åfd. 2 lläft.
Lag ^Utskottets Betänkande, N:o i och sou), med afseende å dels den olika stränghet, hvarmed serskild» djur måste behandlas för alt hringas till lydnad, och dels de serslulda förhållanden, som, under deras begagnande, kunna förekomma och göra åsidosättandet af vanlig skonsamhet ursäktlig, det synes nära nog omöjligt att, utan äfventyr af misstag, kunna genom en lag bestämma den gräns, i afseende på kreaturs behandling, vid hvars öfverskridande en egare skulle anses till brottmåls-ansvar förfallen; så och enär correctivet emot omförmälde förhållande dessutom måste sökas i en högre sedlighetskänsla, hvars väckande ej utgör föremål för brollrnåls-lagstiftningen, anser sig Utskottet vördsamt böra tillstyrka, att ifrågavarande motion icke må till någon åtgärd föranleda.
Af Herr Prosten Sä ve: ”Uti det Höglofliga Utskottets beslut att Jemna motionen utan afseende, har jag för min del icke kunnat deltaga, biån hvilken synpunkt man betraktar frågan, från den allmänna moralens, christendomens eller den blotta mensklighetskänslans, hade den förtjent en större uppmärksamhet.
Föreskrifterna uti 22 Gap. 1, 2 §§ Byggninga-Balken mot misshandling af andras kreatur freda icke egareiis egna, der antingen egennytta eller dryckenskapsöfvermod eller hämndbegär drifva det olyckliga lastdjuret till tjenstbarhet öfver förmågan.
Exemplen äro talrika och fasa väckande.
Det måste vara lagstiftarens höga kallelse att afvärja brott, som så våldföra sedlighetskänslan.
Att vänta rättelse af en framdeles större upplysning och förmildring i tänkesättet gör ej tillfyllest för det närvarande.
De fleste bildade Nationer hafva i sin Criminal-lag intagit straffbestämmelser mot husdjurs misshandling.
Äfven Norriges nyaste Brottmåls-lag bar i 23 Gap. 19 § ett stadgande af detta innehåll:
Viser nogen grusomhed ved misshandling af kreatur, der ere ham selv ti/lhörendeJ straffes hem med Roder eller Famgsel.
Må Svenska folket ej blifva det enda, som härutinnan uraktlåter, hvad den sanna humaniteten ej mindre än christendomen af detsamma fordrar.
Affatta* straffbestämmelsen i så allmänna ordalag, som den Norrska, så bör till - Lag-Utskottets Utlåtande, N:o 3. 3 lä rapning utan fara för misstag kunna ske efter domarens pröfning: och lagen skall genom sin blotta tillvaro gifva tänkesättet och sederna i denna del en bättre rigtning.” Af Herr Lector IVallman, som instämde uti de af Herr Prosten Scive uttalade åsigter; men trodde, att en lag i förenämnde ämne, som fullt uppfyllde ändamålet, icke för närvarande kunde stiftas. M 3.
Ank. till Exp. Utsk. den 29 Aug. kl. 10 e. m.
Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj As Nådiga Proposition, angående bestämmande af vissa villkor för vinnande af dispositions- och jordegande-rätt till de så kallade Kyrkohemmanen i Halland.
Enligt ett, den 21 dennes, ankommet prolocolls-utdrag, har Högv.
Preste-Ståndet till Lag-Utskottets behandling remitterat Kongl. Maj:ts till Rikets Ständer aflåtne Nådiga Proposition, angående bestämmande af vissa villkor för vinnande af dispositions- och jordegande-rätt till de sä kallade Kyrkohemmanen i Halland; men som till Utskottets kännedom kommit , alt ifrågavarande Nådiga Proposition, blifvit remitterad af Höglofl.
Ridderskapet och Adeln samt Vällofl. Borgare-Ståndet till Stats-Utskoltet och af Hederv.
Bonde-Ståndet till Stats- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskotten, föranlåtes Lag-Utskottet, som således emottagit remiss från endast ett af Riks-Slånden, att den remitterade Nådiga Propositionen till Högv.
Preste-Ståndet återlemna, hvilket, i följd af Riksdags-Ordningens 44 §. 3 mom. för samtlige Riks-Stånden vördsamt lillkännagifves.
Stockholm den 23 Augusti 1844. 4 Lag-Ul skot tets Memorial, N:ris 4-> 5. M 4.
Ank. till Exp. Utsk. d. 30 Åug. kl. 3 e. m.
Memorial, om arfvoden för ökad Cancelli-per sonal.
Lag-Utskottet, som, i öfverensstämmelse med Riksdngs-Ordnin«ens 24 §, antagit, den 29 sistlidne Juli en Cancellist och påföljde dag eivSecreterare, liar funnit, att expedierandet af Utlåtanden i de många till Utskottets handläggning hörande ärenden, tillika med öfriga Utskottets Cancelli åliggande göromål, omöjligen kunna af nämnde personal medhinnas, samt derföre under denna dag ytterligare antagit en Cancellist; och då, i likhet med hvad tillförene egt rum, Utskottet förordnat en af Cancellisterne att derjemte i egenskap af Notarie föra Utskottets Protocoll, samt dessutom för behandlingen af den mängd ärenden, som under Riksdagens lopp komma att af Utskottet gemensamt med andra Utskott handläggas, biträde efter all anledning erfordras af en Notarie, då Utskottens
Deputerade sammanträda för ärendenas beredning, föranlåtes Utskottet vördsamt anhålla, dels alt, utom det arfvode, som tillkommer en Cancellist i Lag-Utskottet, ett Notarie-Arfvode måtte Utskottet beviljas att från och med denna dag utgå; dels ock att, derest, vid behandlingen af de ärenden, som af Lag-Utskottet gemensamt med annat Utskott komma att handläggas, serskild! biträde skulle erfordras, en Notarie måtte få antagas med arfvode, beräknadl från antagningsdagen.
Stockholm den 29 Augusti 1844. !o 5.
Utsk, den 12 Sept. 11. 2 e. ro. Betänkande, i anledning af väckt motion> angående skärpning i ansvaret Jör förskingring af i qvarstad satt gods.
Uti ett hos Ridderskapet och Adeln ingifvet, och den 20 nästlidhe Lag Utskottets Betänkande, N:o 5.
5 Augusti till Lag-Utskottet öfverlemnadt, memorial, har Grefve .Patrik Adolph, anfört, hurusom de fall icke varit sällsynte, då gäldenars till fordringsegares säkerhet med qvarstad belagde egendom blifvit förskingrad.
Ehuru till förekommande häraf det, enligt lag, vore tillåtet att ställa den under qvarstad satta egendomen i tredje mans vård, vore likväl denna utväg, serdeles å landet, ofta omöjlig att vidtaga, föranledande chica-ner, kostnader och uppträden, samt mången gång blottställande för vederbörande Executorer, i anseende till svårigheten att rätt uppfylla lagens föreskrifter i denna del.
Då följaktligen berörde utväg icke alltid kunde begagnas, utan egendomen måste hos gäldenären qvarblifva, men denne, med afseende å det ringa hötes-ansvar af 13 Riksdaler 16 sk.
Banco, hvarmed Lagen hotade den, som förskingrade i qvarstad salt egendom, jemfördt med den förlust, han befarade, derest egendomen försåldes på ulmälnings-auction, dervid den ofta borlginge för en fjerdedel al dess värde, icke sällan gaf vika för frestelsen att förskingra eller undangömma sådan egendom, har motionären ansett nödvändigheten påkalla en lörhöjning af berörde ansvar, samt i sådant afseende föreslagit, att bölerne för qvarsatt egendoms förskingring måtte eller Domarens beprölvande bestämmas från 13 Riksdaler 16 sk., till och med den förskingrade egendomens halfva värde.
Utskottet, som tagit denna motion i öfvervägande, anser väl, alt omförmäl te i 8 Cap. 8 § Utsöknings-Balken bestämda ansvar för egenvillig!; rubbande eller förskingring af egendom, som blifvit med qvarstad belagd, ej varit så afskräckande, alt ej understundom lockelsen att begå den öfverträdelse, emot hvilken det är stadgadt, kunnat segra och föranleda till ansvarets förbiseende; men då förslag till en ny hrottmåls-lag är vid innevarande Riksdag alt förvänta, deruti, så vidt man lar döma af det redan allmängjorda förslaget
Lill sådan lag, den öfverträdelse motionären alsett, jemväl lärer komma att upptagas och ansvar derför bestämmas, samt Utskottet ej finner den partiella förändring i lagstiftningen, som motionären yrkat, vara så af behofvet påkallad, att den nu genast, utan afvaktan på brottmåls-förslagets pröfning, bör vidtagas, får Utskottet vördsamt tillstyrka, alt ifrågavarande motion ej må till någon serskild pröfning föranleda.
Stockholm den 3 Sept. 1844. 6 Lag-Utskottets Betänkande, N:o 6. M 6.
Ank. till Exp, Utsk. d. 12 Sept. kl. 2 e. ra.
Betänkande, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition’ angående tillägg i 3 Cap. 5 *$*.
Handels-Balken, samt förklaring öfver 32 $. i Ridderskåpets och Adelns Privilegier den iG October ij23, i af seende på der stadgade afgift er vid utflyttning till utrikes ort.
Uli berörde, den 1 nästlidne Augusti till Rikets Ständer aflåtne och af samtlige Riks-Stånden till Lag-Utskottet remitterade, Nådiga Proposition liar blifvit anfördt, att, sedan Kongl. Maj:t den 9 December 1813 i Nåder beslutat, att den afgift, benämnd Jus detraetus, hvilken, enligt 15 Cap. 2 § Ärfda-Balken, borde utgå af a rf, som arfvinge, boende å utrikes ort, ville utur Riket föra, derest icke annorlunda emellan begge Riken slutet var, skulle afskaffas, till fördel för alla de Länders undersåtare, hvilkas Regeringar voro sinnade att låta Svenska och Norrska undersåtare vederfaras enahanda förmon; och serskild! underrättelse om detta Kongl. Maj:ts beslut, som allmängjordes genom Nådig Kungörelse under nämnde dag, blifvit genom Stals-Ministern för Utrikes Ärendena lemnad såväl de bär accrediterade Utrikes Ministrarne, som ock Kongl. Majrts Beskickningar vid främmande
Hof; så hafva uti de svar, som sedermera inkommit från åtskillige Utrikes Magier, framställning äfven gjorts om ömsesidigt upphäfvande af census emigrationis, eller den afgift, som eger rum, när enskild man utflyttar med sin egendom utur Riket.
Men de stadganden i sistnämnde afseende, hvilka innefattas i 3 Cap. 5 § Handels-Balken och 32 § af Ridderskapets och Adelns Privilegier den 16 October 1723, hade emedlertid utgjort hinder för Kongl. Maj:t att om afgiftens upphörande ingå aftal med främmande Magier.
Då likväl ifrågavarande afgift härledde sig från grundsattser, hvilka numera icke voro tillämplige, samt Rikets Ständer således ej torde finna betänkligt att åt Kongl. Maj:t öfverlemna att med Utländska Magter sluta aftal om detta slags afgifts upphörande, har Kongl. Maj:t i Nåder föreslagit, dels att, i likhet med hvad uti 15 Capitlet 2 §.
Ärtda-Balken, rörande Jus detraetus, finnes stadgadt, också i 3 Capitlet 5 § Handels-Balken, i alseende på census emigrationis för Svensk borgare Lag-Utskottets Betänkande, N:o 6. 7 som flyttar utrikes, det tillägg må göras, att den i sistnämnde § föreskrifva utflytlnings-afgift bör ega rum endast i den händelse, ”der ej annorlunda emellan begge Riken slutet är,” dels ock att förklaras ma, det stadgandet i 32 § af Ridderskapets och Adelns Privilegier den 16 October 1723, icke skall lägga hinder i vägen för Kongl. Maj:t, att om upphörande af den der nämnde utflytlnings-afgift träffa öfverenskommelse med utländsk Magt; och skulle, i händelse af Rikets Ständers bifall till delta förslag, åberopade 5 § i 3 Capitlet Handels-Balken komma att hädanefter lyda sålunda: ”Vill man säga upp burskap; göre det inför Borgmästare och Råd, Sex månader förr, än han sin borgerliga näring afträder, eller från orten flyttar; och vise, att han sin borgarepligt fullgjort häfver, som sagdt är.