Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då emellertid erfarenheten visat, att de uti Kongl. Brefven den 9 Juni 1832 och den 29 September 1853 gifne förklaranden icke i verkligheten försäkrat Gotlands allmoge om orubbligt bibehållande vid förut befintliga skiftes-förhållanden, men icke desto mindre bland motionärens kommittenter vore allmänt rådande den öfvertygelse, alt ifrågavarande författning innebure en öfvergång till en försämring, i stället för den förbättring, som varit med densamma åsyftad, hade motionären häraf funnit sig föranlåten att åtminstone söka utverka uppskof med den nya författningens tillämpande till dess sig visat, hurudant slutliga resultatet af de två på Gotland verkställda så kallade mönsterskiftena kunde Blifva, hvilket resultat åter, enligt motionärens förmodan, skulle, vid betraktande af de med nämnda skiften förenade stora kostnader, och olägenheter samt de jemförelsevis ringa fördelar, som deraf kunde vinnas, utan tvifvel komma att bibringa jemväl dem, hvilkas yttrade önskan föranledt utfärdandet af författningen, en motsatt åsigt.
Med anledning af hvad sålunda blifvit andraget och under åberopande af innnehållet i ofvanomförmälda, å Gotländska jordbrukares vägnar, af deputerade hos Kongl. Majit skriftligen gjorda framställning, deraf en afskrift är vorden motionen bifogad, har motionären föreslagit, att Rikets Ständer måtte i underdånig skrifvelse hos Kongl. Majit anhålla om uppskof, på sätt ofvan angifvits, med den nya Gotländska skiftes-författningens tillämpande.
Då ifrågavarande motion synes hufvudsakligen vara ett uttryck af den i allmogens föreställningssätt grundade farhågan för skiflesväsendet, anser sig, vid besvarandet af motionen, Utskottet icke böra lemna oanmärkt, hurusom, alltifrån de tider då upphörande af all egoblandning först började att uppfattas såsom ett nödvändigt vilkor för landlbrukets framsteg inom vart land, lagstiftarens, vid bemödandena att genomföra denna grundsats, särskildt med afseende å Gotland visade, undfallenhet för allmogens meningar föga befrämjat syftemålet att dymedelst äfven derstädes småningom bringa skiftes-väsendet till stånd.
Medan de under förra seklets sednare hälft utfärdade skiftes-författningarne alltmer och mer närmande sig det mål, som slutligen genom 1827 års förordning om laga skiften och dess stadganden rörande skiftesvitsord fått i lag sitt rätta uttryck, vunno tillämpning och efterföljd i rikets öfriga delar, fortfor alltjemt på Gotland den gamla egoblandningen i oförändradt skick.
Ty änskönt vid utfärdandet af dessa författningar undantag i afseende å deras tillämpning på Gotland aldrig gjordes, lyckades det dock alltid de härmed missnöjde bland provinsens innevånare att straxt efteråt hos Kongl. Majit utverka särskilda stadganden rörande Gotland, Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande JW 83. 11 hvilka, vid verkställigheten af deruti lemnade föreskrifter i skiftesväsendets intresse, fästade såsom vilkor enhällighet hos dem, som delningen rörde, och hvilka stadganden, fönämligast af denna orsak, blefvo utan inverkan på den Gotländska skiftesfrågans lösning.
Sådant var förhållandet å de lider, då 1752 och 1762 års Storskiftes-författningar voro för landet i allmänhet gällande; detsamma inträffade ock efter utfärdandet af 1827 års stadga angående laga skiften.
I denna är nemligen icke heller något undantag i afseende å tillämpningen föresklifvel rörande Gotland.
Men också uteblefvo ej de vanliga klagomålen från allmogens sida; och föranleddes härigenom Kongl. Brefvet den 9 Juni 1832, hvaruti, förutom väsendtliga eftergifter i öfrigt för allmogens önskningar, den gamla principen om delegares enhällighet, såsom vilkor för skifte, ånyo erhöll ett rum, medelst föreskriften, att förut verkstäldt storskifte icke utan sådan enhällighet skulle få rubbas.
Enär skiftesverket på Gotland, till följd af innevånarnes obenägenhet för detsamma och lagstiftarens, på sätt ofvan är omnämndt, visade eftergifvenhet, fortfarande, hvad egoblandningen angick, befann sig på samma ståndpunkt som förut, samt i allmänhet lämpliga skiften ej syntes kunna å Gotland komma till stånd, med mindre landet efter egoblandningens beskaffenhet blefve indeladt i flera större skifteslag, anhöllo Rikets Ständer i underdånig skrifvelse den 13 Februari 1841, att Kongl. Maj:t täcktes i nåder förordna om undersökningar och beredande af en sådan allmän reglering, hvarigenom, med tillämpning af skiftes-stadgans föreskrifter, den öfverklagade egoblandningen kunde afhjelpas och det Gotländska jordbruket vinna den förkofran, som med nämnda stadga åsyftats.
De begärda undersökningarna blefve ock på Kongl. Maj:ts befallning verkställda, hvarefter, genom Kongl. Brefvet den 20
December 1850, stadgades, bland annat, att Gotlands läns socknar borde, med ledning af de i Landtmäteri-kontoret tillgängliga kartor och handlingar samt efter sammanträden med delegarne och undersökning på stället, af landtmätare på Statens bekostnad indelas i vissa skifteslag.
Sedan denna indelning öfver hela länet försiggått och dels vunnit laga kraft, dels. efter i särskildt föreskrifven ordning anförda besvär, blifvit fastställd, samt sålunda det väsendtligaste hindret för åvägabringandet af laga skiften på Gotland blifvit undanröjdt, har, med anledning af den i motionen omförmälda, utaf Hushållnings-sällskapet i länet gjorda underdåniga framställning, som af Konungens Befallningshafvande derstädes blifvit understödd, samt, efter det Öfver-direktören vid Landtmäteriet blifvit hörd och sig yttrat så väl häröfver, som öfver de från ortens allmoge hos Kongl.
Majit emot Hushållnings-sällskapets berörda framställning gjorda erinringar, hvilka motionären till stöd för sin åsigt åberopat, ifrågavarande Kongl. Kungörelse den 15 Juli 1859 utfärdats, och dymedelst tillämpning af Kongl. Skiftes-stadgan den 4 Maj 1827, jemväl för Gotland, blifvit föreskrifven, med iakttagande härvid ej mindre af nämnda derstädes redan uppgjorda indelning til! skifteslag, än äfven 12 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande M 83. lills vidare af, ibland andra, följande föreskrifter, innefattande inskränkningar uti hvad i sistnämnda författning är vordet stadgadt, nemligen: att för skiftesvitsord inom skifteslag på Gotland erfordras, att yrkande om skifte framställes eller biträdes af delegare, innehafvande minst J af skiftesla gets jord; att delegare i skifteslag, som vid förut verkställd laga skiftesförrättning erhållit sina egor så utbrutna eller belägna, att de kunna afstängas och särskildt brukas, samt att skiftenas antal uti inegorna ej utgöra mera än tre, ej är skyldig att i nytt skifte vidare ingå än som oundgängligen erfordras för att bereda de öfriga delegarne så lämpligt och redligt skifte, belägenheten medgifver; samt att när minst § af skifteslagets delegare förena sig orri att låta skogsmarken hel och hållen eller till viss del vara oskiftad, sådant under vissa vilkor är tillåtet.
I betraktande af hvad sålunda Utskottet anfört och då uti ifrågavarande författning med afseende å ortens förhållande lämpliga modifikationer äro medgifna vid den föreskrifna tillämpningen af Skiftes-stadgan, får Utskottet, som anser det af motionären härutinnan yrkade uppskof vara utan annat ändamål, än att för Gotland ytterligare aflägsna den tidpunkt, då denna provins kan komma i åtnjutande af de fördelar ett väl ordnadt jordbruk medförer, vördsamt hemställa: att motionen icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande JK 84. 13 N:o 84.
Ank. till Exp.»-Utsk. den 4 Maj 1860, kl. 11 f. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion om bestämmande af ersättning åt Kronobetjent för försäljning af å landet utmätte lösören.
Uti en till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet remitterad, inom Vallöf].
BorgareStåndet af Herr Pehr Staaff väckt motion, är anfördt, alt, som någon bestämmelse ej funnes gifven angående den ersättning, som bör tillkomma Kronobetjent för försäljning af å landet utmätta lösören, och villrådighet ofta uppstått, huruvida ersättning till Kronobetjent för syneförrättningar, som af enskilde personer påkallas, bor beräknas efter gällande resereglemente eller efter andra punkten af Kongl. Förordningen den 30 November 1855, angående arfvode för auktion å utmätt fastighet å landet, motionären velat föreslå: 1:o att den, som å landet verkställer auktion å utmätte lösören, måtte berättigas att, jemte skjuts och dagtraktamente enligt ofvannämnde nådiga Förordning, åtnjuta viss lämplig procent af auktions-summan äfvensom slagafgift, och 2:o att den Kronobetjent, som, enligt förordnande, å landet, inom sitt tjenst göringsdistrikt, verkställer syner i enskilda mål, måtte derföre erhålla skjuts och traktamente efter gällande resereglemente.
Såsom skäl för hvad sålunda i Usta punkten är vordet föreslaget har motionären vidare upplyst att ej sällan inträffade, att på ett afstånd af 1, 2 och 3 mil från Kronobetjeningens hemvist utmättes en mängd lösegendom, som endast med stor kostnad kunde forslas till socknestugan; att länsmannen, som derföre vore nödgad att hålla auktion i gäldenärens hemvist, för sjelfva resan blefve knappt ersatt, om han finge beräkna skjuts efter en häst och 1 R:dr 50 öre om dagen, enligt 1855 års Förordning, men deremot ej bekom ringaste ersättning för den tidsödande och med stort besvär förenade indrifningen af auktionsmedlen. 14 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande M 84.
Genom Kongl. Förordningen den 30 November 1855, angående arfvode för auktion å utmätt fastighet på landet samt godtgöreise till förrättningsmän för besigtnings-, värderings- och utmätnings-förrättningar i enskilda mål m. m. är stadgadt i 2 morn., att å landet för värdering, utmätning, qvarstad eller annan dylik förrättning i enskilda mål erlägges i dagtraktamente till den Kronobetjent, som förrättningen eller uppdraget verkställer, 1 R:dr B.-ko eller 1 R:dr 50 öre R:mt, och till den Nämnde- eller Fjerdingsman, som dervid biträder, om utmätning sker, 24 sk.
B:ko eller 75 öre R:mt, men eljest 32 sk.
B:ko eller 1 R:dr R:mt; hvarförutan, då resa ifrågakommer, hvardera åtnjuter skjuts för en häst, dock att, när flere utmätningseller qvarstads-förrättningar verkställas under en och samma resa eller på samma dag, fördelning bör ske af resekostnaden emellan samtlige förrättningarne i förhållande till förrättnings-ställenas afstånd från förrättnings-mannens och biträdets hemvist, och af dagtraktamentet lika emellan de förrättningar, som på samma dag försiggått.
Enär af förenämde stadgande den slutsats måste dragas, att detsamma skall vara gällande jemväl för de i motionen omförmälde förrättningar; alltså och då föreskrifter i berörde afseende, sålunda redan finnas meddelade och, beträffande motionärens förslag, att viss procent af auktions-summan samt slagafgift borde vid auktioner å utmätte lösören erläggas, Utskottet anser vederbörande fordringsägare och gäldenär icke skäligen kunna med sådan ytterligare afgift betungas, hemställes att denna motion icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande M 85. 15 N:o 85.
Alik. till Exp.-Utek. den i Maj 1800, kl. 11 f. m.
Betänkande, i anledning af vächl motion om skyldighet för åbo all bort hugga skog, som slår för nära annan åbos åkerjord.
Uti en till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet remitterad, inom Hedervärda Bonde-Ståndet väckt, motion, har Riksdags-fullmägtigen Robert Fredric Gross från Calmar län anfört att, enär, vid det förhållande, då två grannar med sina egor möta hvarandra, af hvilka den ene har åker och den andre annat egoslag, beväxt med skog, tvist ofta uppstode om borthuggande af den skog, som står för nära intill åkerjorden och derå förorsakar skada, samt då i detta afseende någon beskrifven lag förut icke funnes, motionären ansett sig böra föreslå: att, der ene grannens åkerjord angränsar den andres med skog beväxta mark, skall den sednare vara skyldig att på minst tio alnars afstånd från åkerrenen uthugga skogen, vid äfventyr, att i annat fall vara förfallen till gäldande af den kostnad och skada, som egaren till åkern får vidkännas, så vida skogen icke består af fruktbärande träd, hvilka redan förut der blifvit uppdragna och icke utan skada eller för stor kostnad kunna flyttas.
Då det anförda förhållandet visserligen kan åstadkomma skada för grannes åkerjord, men är af beskaffenhet att snarare genom öfverenskommelse grannar emel lan kunna lämpligen regleras, än göras till föremål för lagstiftnings-åtgärder, hvilka skulle i mer eller mindre mån göra ingrepp i egande-rätten hemställer Utskottet att denna motion ej må till någon Rikets Ständers åtgärd för anleda.
Stockholm den 1 Maj 1860. 16 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande M Sfi. N:o 86.
Ank. till Exp.-Utsk. den 4 Maj 1860, kl, 11 f. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion om makadamisering af de genom Norr- och Roslagslullar från Stockholm ledande vägar, samt i fråga om erläggande af afgift för samma vägars begagnande.
Uti en till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet öfverlemnad, inom Hedervärda Bonde-Ståndet af Riksdag-fullmägtigen Carl Nettelbladt från Stockholms län väckt motion är anfördt, hurusom bland de mest tryckande och olika betungande bördor för Svenska jorden onekligen vore vägunderhållnings-skyldigheten, enär, om man tog i betraktande den större och mindre trafik, som å olika vägar egde rum, en mångfaldigt olika beskattning uppstod genom deras underhållande, såsom till följd af längre och kortare afstånd för tillgång på grus, samt vägarnes olika lägen öfver skogs- eller slättmark, med mera annat, som kunde anföras till bevis härför och som gjorde önskvärd någon förändring i afseende på sättet för vägarnes underhållande.
Dock ansåg motionären största tyngden i detta afseende hvila på de jordbrukare, som hade skyldighet att underhålla vägarne närmast hufvudstaden och deribland särdeles dem, som leda från Norr- och Roslags tullar, der onekligen största trafiken eger rum och der vägen på flere ställen har en bredd af 18 till 27 alnar.
Häraf inträffade att, oaktadt en ständig påfyllning af grus, dessa vägar ändock vissa tider af året voro i ett uselt och bottenlöst tillstånd, till stort mehn för så väl resande, som de varu-transporter, hvilka i myckenhet från den angränsande provinsen dag och natt anlände till hufvudstaden.
En förbättring af dessa vägar vore således af högsta behof påkallad och, enligt motionärens tanke, funnes ej något lämpligare sätt derför än så kallad makadamisering, som han ansåg böra verkställas å en half eller hel mils längd från nämnde tullar.
Så väl de resande, sorn den allmoge, der färdades fram, skulle Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande Jt? 86.
17 skulle otvifvelaktig! gerna uppoffra några skillingar för hvarje gång, om de till lindring för sina tungt lastade kreatur hade en fast och jemn väg att befara.
Det vore jemväl troligt att de hemmansegare, hvilka vägunderhållnings-skyldigheten här ålåge, ej skulle vara obenägne att med en lämplig kontant årlig utgift dertill bidraga.
Motionären har derföre ansett sig böra föreslå att Rikets Ständer ville hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, alt Styrelsen för Väg- och Vattenbyggnader måtte anbefallas uppgöra plan och kostnadsförslag till nämnde vägars makadamisering, samt Konungens Befallningshafvande i Stockholms län förständigas att söka med vägunderhållningsskyldige öfverenskomma om det årliga bidrag, de för befrielse af dessa vägars underhåll böra sig åtaga, äfvensom föreslå lämplig afgift för dem, som samma vägar begagna.
Då ifrågavarande framställning, som afser understödjandet af en viss ort i det besvär, hvilket, enligt grunderna i nu gällande ekonomiska lagstiftning, är uteslutande fästadt vid jorden, sålunda omfattar ett ämne af mera kommunal natur, och vederbörande jordegare inom kommunen, hvilka onekligen hafva den öfvervägande fördelen eller olägenheten af vägarnes beskaffenhet, sjelfve ega att gå i författning om den vägförbätlring, motionären föreslagit, hemställer Utskottet, att denna motion må anses icke utgöra föremål för någon Rikets Ständers åtgärd.
Stockholm den I Maj 1860.
Bih, till n.
Prof. 1859 & 1860. 8 Sami. 18 llä/t. 18 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande M 87.
Betänkande, i anledning af väckt motion om afska/fande af fotmöten vid Skånska kavalleriet eller deras ingående i regcmenls-rnötena.
Till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet har Hedervärda Bonde-Ståndet remitterat ett memorial, deruti Riksdags-fullmägtigen Ola Lasson från Skåne, med anledning af behofvet utaf lindring i det dryga rustnmgsbesväret, samt då fotmöten vid kavalleri-regementena tidtals kunnat inställas, hvilket bevisade deras mindre nödvändighet, och, om vidare öfning behöfdes än den, som erhölles vid regementsmötet, detta hellre borde förlängas några dagar, derigenom lika mycken öfning kunde vinnas för karlen, utan att rusthållaren behöfde, såsom nu vid fotmöten egde rum, midt under brådaste utsädestiden om våren skjutsa karlen flere mil, föreslagit, att Rikets Ständer måtte vidtaga nödiga åtgärder för fotmötens afskaffande vid Skånska kavalleriet eller ock deras ingående i regementsmötet.
Enligt Kongl. Brefvet den 31 Augusti 1813 äro rusthållarne fria frän att skjutsa sina ryttare till kompani-möten, och genom Kongl. Brefvet den 21 April 1818 erinras rusthållarne att om deras ryttare skulle affordra dem något bidrag till, bland annat, skjuts, derom genast göra anmälan hos Konungens Befallningshafvande, som, efter undersökning om förhållandet, i händelse klagomålen finnas grundade, bör tillkännagifva saken för RegemenIs-chefen, hvilken eger föranstalta att den felaktige ryttaren, utan skonsmål, blir allvarsamt bestraffad.
Då således något åliggande för rusthållarne att skjutsa sina ryttare till fotmölena, hvilka äro kompani-möten, icke finnes, utan fasthellre det blifvit ryttarne, vid påföljd af straff, uttryckligen förbjudet att fordra sådan skjuts, samt följaktligen, om Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande
19 rusthållaren ändock består ryttaren skjuts till fotmötena, sådant måste ske af god vilja och icke kan anses såsom något af rusttjensten beroende besvär; då i rusttjenstförfattningarne redan linnes förutsatt att kompani-mötena kunna, när sådant finnes lämpligt, inställas och regements-mötena i stället förlängas, hvilket äfven understundom lärer ega rum; och då motionären icke ens uppgifvit någon anledning hvarföre i förevarande afseende skulle annorlunda förfaras vid Skånska kavalleriet än vid öfriga indelta kavalleri-regementen, hemställer Utskottet, att motionen måtte lemnäs utan afseende.
•,t Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottels Betänkande M 88‘. 1 N:o 88.
Ank. till Exp.-Utsk. den 14 Maj 1860, kl. 11 f. m.
Betänkande, i anledning af väclct motion i fråga om rättighet lill fri försäljning å landel af hembrygdl öl och svagdricka.
Till behandling af Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet har blifvit öfverlemnad en inom Hedervärda Bonde-Ståndet af Riksdags-fullmägtigen Georg Nyqvist från Wermlands län väckt motion, deruti han anfört, att åtskilliga personer skola, på grund af 4 Kapitlet 2 § Handels-balken samt Fabriks- och Handtverks-ordningen af den 22 December 1846, hafva blifvit under år 1859 för utöfvad försäljning af hembrygdt dricka dömde till 40 daler böter och varans förlust.
4 Kap. 2 § Handels-balken stadgade väl: »Ej må någon annan än borgare idka handtverk, hålla öppen bod eller sälja sina varor i minut; gör någon deremot, håfve förbrutit varan och bote fyratio daler», och i förenämnde Förordning saknades bestämmelse om rättighet till utöfvande af dylik försäljning; men, i motionärens tanke, härledde sig underlåtenheten af sådant bestämmande snarare från förbiseende än afsigt att förhindra utöfmngen af en så oskyldig näringsgren.
Då det är bekant att försäljningen af maltdrycker oftast sker på landtmarknader och vid resor till och ifrån landt- och stads-marknader på åtskilliga platser bredvid landsvägarne och i de flesta fall under bar himmel; samt då denna tillverkning och försäljning vanligen utöfvas af fattiga och mindre bemedlade personer och dessutom aldrig kan medföra hvarken skada eller förargelse, utan deremot bör kun Bih. till R.
Prot. 1859 & 18GO. 8 Sami. 19 Baft. 1 2 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande JW 88. na inbringa någon, fastän obetydlig förtjenst och i sin mån bidraga till nykterhetens befrämjande; så har motionären hemställt, att Rikets Ständer, för sin del, måtte besluta, att hembrygd af öl och svagdricka äfvensom försäljning deraf må, utan anmälan hos Konungens Befallningshafvande eller annan myndighet, vara å landet tillåten.
Då, så vidt forfattningarne föranleda, det icke kan anses vara någon förmenadt, att, efter den anmälan hos vederbörande, som upprätthållandet af nödig ordning må kunna kräfva, å landet utöfva tillverkning och försäljning af maltdrycker, och, enligt hvad Utskottet inhemtat, Kongl. Majit jemväl i särskildt mål, i anledning af anförda besvär öfver ett af Kongl. Majits vederbörande Befallningshafvande meddeladt beslut, hvarigenom ansökning om tillåtelse att å uppgifvet ställe få hålla allmänheten tillhanda svenskt öl blifvit afslagen, genom nådig resolution den 4 September 1857, med uppbäfvande af öfverklagade beslutet, förklarat hinder icke möta för nämnde ölförsäljning, hemställer Utskottet, att denna motion må anses icke böra föranleda till någon Rikets Ständers åtgärd.
Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande At 89. 3 N:o 89.
Ank. till Eip.-Utsk. den 14 Maj 1860, kl. 11 f. m.
Betänkande, i anledning af vädel motion om förändrade bestämmelser huru kostnad vid laga skifte skall af boställe utgå.
Denna motion är inom Höglofliga Ridderskapet och Adeln väckt af Herr Grefve Taube, Henning, hvilken fästat uppmärksamheten på behofvet att bereda boställshafvare möjligaste lättnad vid utgörandet af de i allmänhet betungande kostnader, sorn träffa bostället, der laga skifte öfvergår den by, i hvilken det är beläget.
Lagstiftarens åsigt om nyttan af laga skiften vitsordades af de lagar, som till dess befrämjande blifvit utfärdade, och allmänhetens åsigt derom ådagalades genom den ifver hvarmed sådant skifte sökes.
Men denna, den första och kraftigaste häfstangen till ett väl ordnadt jordbruks åstadkommande, medförde kostnader, till hvilkas bestridande mången hemmansegare endast med stor svårighet kunde anskaffa medel; och dock egde hemmansegaren den utväg att till säkerhet för lånet inteckna sin fastighet, medan deremot boställshafvaren blott hade sin personliga kredit att anlita.
Genom Kongl. Kungörelsen den i Maj 1827 vore visserligen stadgadt, att den ersättning boställshafvaren för husflyttning, odling, hägnad, dikning, ståndskog eller plantering förpligtas utgifva utöfver hvad som derföre erhålles, skall, jemte den för skiftets verkställighet belöpande kostnad, fördelas på zv år, och innehafvaren skall af efterträdaren erhålla ersättning för så många år, som derutaf, vid boställets afträdande, återstå; men skyldigheten ett i första hand anskaffa penningar till kostnadens hela belopp qvarstode dock hos den, som vid skiftestillfället vöre innehafvare af bostället.
Då emellertid antagas måste att bostället blefve genom skiftet förbättradt, så syntes väl rättast vara, att bostället och ej boställshafvaren blefve den som för kostnaden ansvarade.
En förändring vore behöflig jemväl derföre att, då ofvanberörde Kongl. Kungörelse stadgade, att ersättningar, hvilka från 4 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande M 89. bostället utgå för ståndskog och plantering, äfven borde vid beräkningen iakttagas, men denna ersättning vanligen utginge in natura och bostället dervid endast kändes skyldigt aflemna hvad detsamma aldrig tillhört, så borde ej denna ersättning räknas boställs-innehafvaren till godo, hvadan lämpligast vore att åt Synerätten öfverlemna bestämmandet, hvilka kostnader boställshafvaren borde få på 20 år fördela.