Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
och hvilka jag äfven delar, så länge de icke öfvergå till ytterligheter.
Under de sednare fern åren hafva inga ödeshemman eller nybyggen blifvit upptagne, eller några hemman i ödesmål förfallit.
På Recognitions-skogarna inom Öster Sysslets Fögderi äro hemman skattlagde til \ mantal.
Posthemman i "Wermland äro 54 och Gästgifvaregårdar i3o.
Hos Eder Kongl. Maj:ts Befallningshafvande hafva under de fem åren, som denna berättelse omfattar, blifvit sökte förordnanden för Landtmätare alt verkställa 499 laga skiften och 156 andra förrättningar.
Uti min förra berättelse anmärkte jag 2:ne slags Skatter, såsom, efter mitt omdöme, saknande billig grund, enär de, lagde på förädlade varor, icke beräknades af tillverkarens vinst, utan af varornas värde i deras förädlade skick, nemligen räntan af Salu-sågar och af Stångjernshammare eller den så kallade Hammarskatten.
Sedan den tiden har en skälig ändlig i detta beskattnings-system blifvit vidtagen, hvad Sågarne — % — Ijeträflar, men alf. denna lryckande skatt annu belastar Siångjerns-snncTet*
Sr att beklaga, då tillverkningen och afsättningen af Rikets förnämsta export-artikel derigenom försvåras.
Oroterade Hemman i Länet utgöra 53||| mantal, hvilka, jemte åtskilliga lägenheter utan mantal erlägga Rotefrihets-afgift af sammanräknad* 691 R:dr 2 sk.
Brco.
Politie: Sedan Rikets Ständer vid sista Riksdag anslagit löner till Kronofogde oell Häradsskrifvare uti ett femte Fögderi i Wermland, hafva dessa tjenstemän blifvit på stat anställde uti det, enligt Eder Kongl. Majrts
Kådiga tillåtelse, förut inrättade så kallade Korr-Sysslets Fögderi, bestående af liela Elfvedahls Härad och öfra Tingslaget af Fryksdnls Härad.
Genom inrättandet af detta nya Fögderi, vanns den förmån, alt Fögderiindelningen blef lika med ilen af Domsagorna i Länet, men af den sålunda skedde förändringen hafva dessutom visat sig de för det allmänna fördelaktiga verkningar, att skatle-bidragen från de orter, som utgöra det nya Fögderiet, hafva vida jemnare och bättre än tillförene ingått, och att förbättringar i hvarjehanda ekonomiska fall, såsom hvad angår väganläggningar, skjutsregleringar ra. ra. dylikt, kunnat lättare tillvägabringas.
Yid samma lid sorn Korr-Sysslets Fögderi organiserades, hafva 2:ne Capeder blifvit uppförde inom Elfvedahls Härads Finnbyggd, under benämning af Norra- och Södra Finnskoga Capell samt särskild af Staten lönad CapellPredikant der anställd, hvilken skiftesvis förrättar Gudstjenst i Capellerne och besörjer Pastoral-vården. i de sålunda inrättade, från Moderkyrkan långt aflägsne Capell-församlingarne, hvarjemte tvenne klockare blifvit i dessa församlingar antagne med lön på stat och förbindelse att biträda vid barnundervisningen.
Detta, jemte det att den för någon lid tillbaka upparbetade, men under långvarig tvist om underhålls-skyldigbeten, förfallna väg, sora genomlöper Finnbygden från Lethafors till Christrnefors Bruk, blifvit iståndsalt och med Gästgifvaregårdar försedd', har verkat utomordentligt på eulLuren i denna aflägsna trakt, hvars innevånare förut, i anseende till det långa afståndet och bristen på vägar, sällan besökte kyrkorna, dit de hörde ogIi till hvilken trakt
Presterskapet af samma orsak äfven sällan kunde komma.
Såsom förut i denna berättelse är omnämdt, har äfven väg nyligen blifvit upparbetad emellan de nya Capellerne.
Skolor: i hvilka Lancasterska Läromethoden följes, finnas väl i flere Socknar och vid Bruk, men i allmänhet begagnar Allmogen till sina harns undervisning, ambulaloiiska Skolmästare, emedan det för många skulle.
— 4° medföra betydliga kostnader och olägenheter, att sända barnen till någon Skol inrättning, långväga från hemmet.
Uti Philipstad är inrättad en Rergs-Elementar-Skola, som förestås af Geschworner!! i Philipstads Bergslag, Bergmästaren Franz von Scheele.
Skolan har varit öppen i fyra år och är undervisning derstädes lemnad åt 5o elever.
Dess tillvaro beror för öfrigt på Wermlands Bruksägares enskilta och Bruks-Societetens allmänna understöd.
Hälsovård:
Under uppbördsåret i832 hafva på dårhuset här i Carlstad blifvit vårdade 19g och på Lazarettet härstädes 60 personer, hvartill kostnaden utgjort, nemi. för durhuset 5,274 ^:<*r 3° sk. 11 r:st. och för Lazarettet 64 [ R.idr 24 *k. 4 rst., sedan underhålls-ersältningar för endel af Lazarelles patienter blifvit afräknade.
Då sjukpersonalen på Curhuset år 1828 utgjorde 342, så visar sig nu det lyckliga förhållande, att veneriska smittan i betydlig mon aftagit inom Länet.
'I anledning af väckt fråga om reglering af Provincial-Läkarevården i Riket, har jag, i underdånigt utlåtande af den 21 September i832, hos Eders Kongl. Majit underdånigst föreslagit, att de arne Provincial-LäkareDistrict, hvari Länet lör närvarande är deladt, måtte förändras till 3:ne, med Carlstad, Philipstad och Arvika till hufvudsta tioner, och att en tredje Provincial-Läkare mätte tillsättas, samt en för detta vidsträckta
Län högst behöflig tillökning i Läkare-personalen såmedelst äga rum.
Vid Cholera-farso tens första utbrott i Norrige, i September månad i832, trädde de inom Länet valde Sundhets-nämnder genast i verksam lie t.
Den uppmärksamhet, som en del af dem både då och sedermera lemnat åt den arbetande klassens lefnadssätt, och det bemödande de på åtskilliga ställen visat att befrämja renlighet hos Allmogen uti dess boningar, har ©tvifvelaktigt för tillfället haft ett godt inflytande på hälsotillståndet, och kan möjligen äfven i framtiden hafva välgörande följder.
Enligt Nådig föreskrift har jag den 8 Maj i83a till Eder Kongl. Majit afgifvit underdånigt utlåtande, angående fattigvårdens tillstånd inom Wermland, samt om möjligheten att afhjelpa deri äfventyrs sig företeende brister., sedan härvarande
Domcapitel infordrat och meddelat mig församlingarnes uppgifter i ämnet; och anser jag mig böra, för denna berättelses behöriga coinpletterande, bär upptaga af samma utlåtande dess hufvudsakliga innehåll, såsom följer: "Fattigförsörjningen i Wermland är, i öfverensstämmelse med gällande Författningar, genom frivilliga öfverenskommelser iemligen väl ordnad, ehuru ehuru saknande alla lysande anstalter.
Der rättelser och förbättringar äro af behofvet påkallade torde de ock efter hand till vägabringas på enahanda sätt, sorn de nu gällande ordningar tillkommit, och enär grundsatsen, att hvarje församling har förbindelsen att vårda sina fattige, är antagen och i möjligaste måtto tillämpad, inse menigheterne nog fördelen af de förbättringar, som kunna önskas och bedöma åtminstone bäst sjelfve deras förmåga att åstadkomma dem.
Uti en stor och rik stad kan man visserligen på en gång tillfredsställande och efter bestämda former uppgöra fattigförsörjnings-, sjukvårds-, arbets- och undervisnings*- anstalter, men i en vidstäckt Landsort med tilltagande folkmängd låter sådant sig icke göra.
Kanhända kunna knappt dessa anstalter, enligt lika grunder äga rum i 2:ne närbelägna Socknar.
Den enda allmänna grundsatts, som i denna del billigtvis kan stadgas, är redan gifven, att hvarje församling vårdar sina fattige.
Såsom en christelig pligt gäller detta stadgande för hvarje församling emot dess fattige och såsom en rättsgrund åter församlingarne emellan, på det att den ena församlingen icke må vara besvärad af den andras fattige.
Större Bruksegendomar hafva väl föreningsvis blifvit, i anseende till fattigvård skilda från den öfriga församlingen lill hvilken de höra, men att eljest genom föreskrifter rubba den stadgade grundsatisen är, efter min underdåniga tanka, ett vådligt företag; och jag bör icke eller dölja den öfvertygelse att ingen skadligare åsigt kan göras gällande, än den af allmänna föreskrifter för sättet att uppehålla den ena medborgare-klassen på den andras bekostnad, särdeles i en provins såsom Wermland, der församlingar finnas, inom hvilka mängden af dem som ena året betala eller bidraga till fattigvården, kan genom en enda ofördelaktig skörd se sig andra året bringad till lika behof af understöd som fattighjonen.
Den inora flere Socknar vidtagna ordning att församlingen sjelf för året bestämmer afgifterna till fattigvården och hvad understöd hvarje fattighjon skall åtnjuta synes väl icke tillhöra en fulländad fattigvårds-inrättning, men just denna ordning anser jag för min del vara för en Landsort den mest ändamålsenliga, tv då beviljas understöden af dem ?om bäst känna de fattiges mer eller mindre behof, och dessa åter erinras icke onyttigt derom, att de såsom underhållstagare äro beroende af dem, som utgöra underhållet.
Der åter, som en frikostig fattigvård blifvit genom föreskrifter för alla fall organiserad och den behöfvande endast har att anmäla sig hos en fåtalig
Directiou eller en föreståndare för ätt komma i åtLandsh. 5-årsbcr'åUelse öfver Wermlands Lån. 6 — 43 — njutande af försörjningen, der emottages den icke såsom välgörenhet, hvad den dock egentligen är, ulan fonlns vanligen pockande som en rättighet; och i samma raun sorn sådana begrepp utveckla sig, tillskapas fattighjon och minskas idogheten, ty den,som i lättja och liderlighet anväudt. sina bästa år tillbringar genom försörjningens omvårdnad sorgslösare sin ålderdom, än den flitige, men obemedlade arbetaren, sorn med ansträngning af sina aftynande krafter redligt försörjer sig och de sina.
Dessa förhållanden och andra tiders erfarenhet lemnar till och med rum för den förmodan, alt ju färre institutioner för fattigvård som finnas, ju mindre antal fattige gifvas.
Man känner att det gafs en tid, förr än något stadgande om fattigvård, emanerat, då en genom testamente, gjord donation till de fattige måste skickas utomlands, emedan inga fattiga inom Riket funnos.
Förmodligen hade man då, såsom nu missvexter och mänga missöden alt bekämpa samt följaktligen äfven fattige, eftersom testator välvilligt tänkte på dem, men den tiden erkände icke någon gerna sig vara fattig, — der låg då någon känsla af blygsel emot detta erkännande — välgörenheten var dessutom icke reglementerad, hvarföre välgörande händer frivilligt öppnades för den behöfvande, — ej uppbrölos af verkställande makten.
Uti en tid då öfverbefolluiing här som annorstädes visar sig, om med öfverbefolkning kan förstås tillkomsten af fria menniskor, hvilka hafva icke allenast rättigheten, utan äfven skyldigheten alt sköta sig sjelfva, torde det vara mindre lämpligt än någonsin förut att menniskorne sättas i strid med hvarandra om mitt och ditt.
När välgörenheten årligen påkallas för hela Landssträckor; när statens medel användas till undsättningar och efter rykten och förmodanden slitas från den ena frikostigt undsatta orten till deri andra, nästan uti en beständig cirkel-gång, då är det hög tid att anctoriterua klart uppfatta hvad man vill och kan uträtta i det fall, hvarom fråga är.
Efter min underdåniga tanka erfordras icke några nya föreskrifter angående fattigvården inom Wermland.
Förutan sådana kunna och böra Civila och Ecclesiastica Administrationerna gemensamt verka till localförändringar och förbättringar som finnas nödiga.
Det har man hittills gjort härstädes och gör det ännu, ty man förstår hvarannan i bedömandet af menigheternas angelägenheter.
Allmännare hoppas jag oek med hvarje dag vigten skall visa sig af sådan medverkan och ömsesidigt förtroende myndigheter emellan, hvarförutan den individuella verksamheten gäckas och ledes till främmande föremål.” - 43 - Gästgifvare-ordningar:
Oakhill gjorda försök på ett oph annat ställe att afskaffa hållskjulsen, här .sådant ännu icke någorstädes lyckats; oell liar skjuttsnings-besi årets upplåtande på entreprenad icke heller vid något Gästgifveri kunnat till vägabringas.
Locala förhållanden lägga ock betydliga hinder i vägen för så beskaffade förbättringar inom Wermland, och hafva således Gästgifvare-ördningarne härstädes under de senare åren icke undergått några synnerliga förändringar.
Genom öfverenskommelse!' sorn år 1824 blifvit inför Eders Kongl. Majtts Befallningshafvande bäradsvis träffade och år 1826 af Eders Kongl. Maj:t i Nåder fastställde, hafva Länets invånare bestämt förhöjda skottpenningar, att utgå för utom skallgång dödade rofdjur och enligt Eders Kongl. Majtts
Nådiga föreskrift genom Circnlair af den 19 Junii i83o äro Länets invånare åter hörda i fråga om Jagtcassas bildande och premiers utgörande för att befrämja rofdjursjagten; men sedan äskad.t blifvit att ytterligare öfvei läggningar i detta ämne måtte vid Sockenstämmor få äga rum, har detta ärende ännu icke kunnat till slut bringas.
Sparbankar:
Inom Wermland finnes atlie så beskaffade Inrättnin gar.
Den ena i Carlstad stiftad 1822 och den andra i Philipstad stiftad 1823 Den förre eller Carlstads Sparbank hade vid i832 års början en insättningsfond af 33,o83 R:dr 17 sk. tillhörig 549 personer.
Under året insattes af 264 äldre och 182 nya delägare i4,439 R:dr 4i sk. och efter afdrag af hvad som uttagits, ägde vid årets slut 63a personer hos Banken i behåll 43,685 R:dr 10 sk.
Således har denna fond under årets lopp vunnit i storlek 10,600 R:dr och uti delägarnes antal 83.
Hj.ejpfondens, behållning eller Bankens egna tillgångar utgjorde vid i832 års ingång 25^6
R:dr i5 sk. 3 r;st och vid årets slut 2654 R:dr r6 sk. 5 r:st Banco.
Uti Pilipstads Sparbank uppgick vid i832 års böljan insättriingsfonden till 40^9 R:dr 3g sk. och vid årets slut till 533^ R:dr 16 sk., och har denna fond sålunda vunnit en förkofran af nära 13oo R:dr.
Behållningen af Bankens hjelpfond var vid årets utgång ^53 R;dr 44 s'{* 1 r:st oc'1 20
R;dr 4° s^- större än vid årets början.
Veterinaire-inrättning:
Genom actie-teckning inom Kongl.
Hus hållnings-sällsknpet bildades sådan inrättning för fjorton år sedan å en lägenhet nära Carlstad, der boningshus för Veterinair-läkare och nödiga stallbyggnader uppfördes; hvarjemie Veterinaire-läkare antogs med förbindelse att efter taxa gå Länets invånare tillhanda med kreaturs botande.
Såsom Djur-läkare för Länet åtnjuter han lön på stat och hafva, - 44 - enligt hans uppgift, under år iS3a curer blifvit anställda med hästkreatur dels vid inrättningen och dels onder lians resor i Landsorten^ åfvensom föreskrifter lemnade till botande af $87 sjuka homboskapsireatur, svin och hundar.
Städer, De trenne i Länet belägna städer Carlstad, Christinehamn och Philipstad grunda sitt bestånd egentligen på bandel och bandtverkerier; dock äga dessa städer jemväl ett icke obetydligt jordbruk.
Såsom närings-ulväg bör äfven anmärkas den förtjenst som invånarne i Carlstad och Christinehamn hemta genom hnshyror och mathållning under de större marknader sorn i dessa städer årligen hållas och i Carlstad särskildt af den ungdom sorn vid härvarande Gymnasium och Skola begagnar undervisning.
Handeln har i< Carlstad snarare af- än tilltagit j men1 i Christinehamn och Philipstad, der tackj,ernet utgör en betydlig handels-artikel> har denna näring under de senare åren icke varit mindre lönande än tillförene.
Handtverkerierna är© icke i särdeles bättre skick än såsom de i förra Fem-årsberättelsen blifvit beskrifne.
Likväl, utom Garfvare, sorn i allmänhet är© välmående, hafva i senare åren en och annan skicklig handtverkare af andra professioner genom arbetsamhet bringat sig till •välstånd, hvilket bevisar att det intrång af fuskare sorn städernes handtverkare så mycket öfverklaga, utgör icke något verkligt hinder för deras uppkomst, utan att den väsendtligen beror på deras egen skicklighet, omtanka och ordentlighet.
Tillförseln af landIrnann a-va ror är i Carlstad ringa utomvidmarkiaadstrllfällen, men i Christinehamn jemnsre och bättre, emedan landeji deromkring är mera fruktbart än vid Carlstad, Philipstad' saknar ieke heller ganska god tillförsel från aflägsna orter, helst afsätta ingen derstädes är beräknad på Bergslagen.
Utom det i Carlstad varande allmänna undervisningsverk Gymnasium med Skola, finnes derstädes en Texelundervisningsskola för fattig» barn, i hvilken vanligen omkring 100 barn på en gång undervisas i ehristendomskunskap, räkning och skrifning.
Uti Christinehamn är en skola med arne klasser och i Philipstad en Pedagogi,, hvars utvidgande Sr beslutad, sedan den Wexelundervisning.sskola som för faltiga Larn der varit inrättad numera upphört.
Folkmängden har i de senare åren aftagit uti Carlstad, sålunda att den, som år 1S27 utgjorde 2881 personer, år 18S2 endast uppgick tift efter skattskrifnings-längderne, hvilken minskning synes jemväl bevisa att näringarne i staden åtminstone icke äro i stigande.
Befolkningen t
Christinehamn besteg sig i832 till 1640 — samt i Philipstad till 85o personer, och är förhållandet i denna del för sistnämnde 2.'ne städer alltså ungefärligen enahauda sorn det var 1827.
Sedan jag nu i föreskrefven ordning eller under de rubriker som det meddelade formulairet antyder i underdånighet afgifvit berättelse om tillståndet i Länet under de lill oell med »832 sistförflutne fern åren* anser jag mig jemväl böra yltia några ord om förhållandet med Kronooppbörden oell executions-verket inom Länet, i synnerhet som gången deraf icke beror allenast af de Ijenstemäns verksamhet sorn med Uppbörds- och Execulions-väsendet hafva befattning, utan äfven på flere andre omständigheter och väsendtligast viljan ooh förmågan hos skattdragande och gäldenärer att göra rätt för sig, Krono-Uppbörden i Länet har ingått tämmeligen jepit utom för Söder-Sysslets Fögderi, hvarest restanlierne auder flere år den 1 Maji bestigit sig till omkring 80,000 R:dr, deraf hufvudsakliga beloppet innestätt i Nordmarks Härad.
Detta i jemförelse roed Länets öfriga del vanlottade Härad, i anseende till locai- och natur-förrooner, hann icke att komma sig före efter 1826 års roissvext, förr än skjörden åter slog fel.
Emedlertid måste executions-åtgärderne till resternes indrifvande fortsättas, likmätigt uppbörds-författningarnes ovillkorliga kraf.
De mångå itererade pant-auctionerne inom
Häradet bidrogo likväl föga till utskylldernas indrifvande, ty penningar saknades i orten och följaktligen älven köpare.
Under sådant förhållande var det ieke lätt att med billigt afseende å de skattskylfdiges bestånd bevara kronans rätt; och de stränga anraaningar, som Eders Kongl. Majit* Befallningshafvande från de högre Embetsverken lid efter annan fick öm resternas skyndsamma indrifvande, nödgade Läns-Styrölsen omsider att för detta ändamål vidtaga utomordentliga åtgärder, såsom att låta till utsatta ställen i andra Härader affora panterna för att å auction försäljas.
Vid verkställigheten mötte val deremot mångfalldiga hinder, men emedlertid verkade hvad som i berörde afseende ti 11 g jo rd es så mycket »16 de som kunde på något sätt förskaffa sig penningar, gjorde rätt för sig 46 - och få af Panterne blefvo sina ägare frårihände.
Således eliuru verklig brist eller oförmåga att betala till en början förorsakat restantierne, visar dock utgången att motvilja hos de skattdragande i någon mån äfven verkat dertill att detta ofördelaktiga förhållande länge fortfarit, ty då någon annan påföljd icke äger rum för den skattdragande sorn försummar att vid Uppbördsstämman erlägga sina utskyllder, än att Fjärdingsmannen eller någou Kronobetjent besöker honom med kraf, sparar han sig den mödan att infinna sig vid stämman, i synnerhet som han af erfarenhet väl vet, att om ock utmätning hos honom sker för skattebeloppet, kunna panterne likväl icke genast flyttas, utan alt han har tillräckligt ’ rådrum att skaffa penningar innan panterne hemtas och säljas.
Genom de omnämnde pantfraktningarne jemte en genom Svenska och Norrska timmer-uppköpares täflan inträffad bättre afsättning af skogsprodueter har dock inträffat, alt resterne som af i832 och föregående Arens uppbörd i Söder Sysslets Fögderi bestego sig, enligt verificerade restlängden den i sistlidne
Maj till 22,575 R:dr 16 sk., utgjorde vid 1 äkenskapernes afslutande den 3i Augusti endast 235 R;dr 4° sk* 3 rist.
Till berättelsen om Execulions-verket hörer först den om skuldsältningarne i Länet.
Då Filial-disconterna existerade tillvandes Wermlands Jordbrukare, att om lån anlita allmänna verk och lättheten att på sådant sätt skaffa sig penningar tillvägabragte den tiden månget egendomsköpi ehuru köparens tillgångar icke svarade till den handel hvari han ingick.
Denna illa beräknade låne*ifver underhölls inom vissa orter af personer, sorn deri sågo sin vinning, enär de såsom Commissionärer förtjente arfvnden; och sålunda utgingo tid efter annan från de i hufvudstaden befintliga cassör, fastighetslån, odlingslån och discontlån lill förut skuldsatte Jordbrukare och Bönder i synnerhet inom Näs Härad.
Då deremot Land ttnannen esomoftast fått erfara missvexter, och dessutom mångå lån utgått till personer, som kanske utan vilja att återbetala, endast genom betydliga uppoffringar kunnat skaffa sig lånen för att rädda sig för tillfället utur förlägenhet, följde alltså härpå lagsökningar.
Understundom inträffade ock, att innan det hos någon gäldenär hann så långt, hvad haris skuld till de allmänna cassonie angick, hade han redan till enskilta fordringsägare, till hvilka han sted i närmare förbindelse, öfverlemnat sina lösören och disponibla tillgångar, så att för lån som gått till utsökniug merendels endast fastighetslot er blifvit utmätte, hvilka först efter mångfalldiga auetioner kunnat till underpris föryttras.
Under sådana förhållanden och när en gäldenär, som med allt hvad han äger icke till fullo kan godtgöra sina 47 — skulder, begagnar alla möjliga utvägar att i det längsta uppehålla sin egendoms försäljning, liar det för executorerne varit i många hänseenden svårt all indrifva fordringar, men det väsendtligaste hindret dervid ligger dock i den omständighet, att köpare sällan infinna sig vid utmälnings-äiictioner.
Man skulle kunna anse detta härröra från någon mindre berömlig sammansättning bland ortens invånare; men den egentliga orsaken dertill är lätt att inse, nemligen att i saknad af peningar, köpare icke finnas i orten, åtminstone lill de många fastigheter, som under flera års lid va rit å execulive auctioner utbjudne.
Om härtill kommer, att man icke gerna, äfven med förmåga att betala, besöker en sådan auction hoskin blottställda granne och icke begagnar sig af tillfället att för underpris åtkomma Imus nödvändiga lösbo eller hemmansdel, så ligger deruti väl icke något klandervärd!.
Emedlertid bar sådant allt varit ofördelaktigt icke allenast för aflägse boende fordringsägare, än ock för cxecutorerne, hvilka senare, man på afstånd och i okunnighet om rätta förhållandet bedömrner, såsom efterlåtne och försumlige, under del de ulledsnas genom mångfalldiga fruktlösa försök, att i penningar förvandla det Lill de förres liqviderande utmätta gods.
Under de tvenne sisla åren har likväl detta förhållande mycket förbättrat sig; och ehuru för Banco-discont-verket några äldre utsökningsmål icke kunnat bringas lill slut, utan efter det afbetalningar småningom i följd af utmätniogarne ägt rum, hero på försäljning af fastigheter som å många auctioner varit utbjudne, är det likväl icke derföre skäl att misscreditera bela Länet, eller att tillvita dem som handhafva Execulions-verket alla möjliga försummelser, enär det omtalade förhållandet ingalunda är eller varit allmänt för hela Länet, utan egentligen tillhört ett enda Härad.
Till dessa anmärkningar har jag funnit mig föranledd af ett i allmänna tidningarne nyligen infört klander öfver Länets Executions-verk och hvartill anledning skall varit hemtad från sista Revisorers anmärkning vid Banco-discont-verkets räkenskaper samt något beslut af Stockholms Stads Justilie-Collegium och Förmyndare-kammare^ alt till Wermland icke lemna lån; och ehuru jag icke på annan väg erhållit del af någon anmärkning uti det ifrågavarande afseendet, tror jag mig böra underdånigst upplysa, att Banco-discont-verkets äldre, på utsökning inom Länet beroende fordringar för närvarande icke uppgå till betydliga belopp; att oaktadt alla de svårigheter som mött vid indrifningen af lagsökta fordringar, disconten likväl derpå under de sistförflutoa tio åren gjort ganska ringa förluster i jemförelse med dem som detta verk, efter hvad jag tror mig veta, fått vidkännas å lån utlemnade både i flera andra provinser oell i hufvudstaden och att de betydliga öfverräntor som från detta Län till Disconten ingått, på mängden af de lagsökta lånen torde dessutom fullt ersätta om icke öfverstiga förlusterna på ett och annat lån.