Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Lindas, utan att endast förhöjningen må ega ruin, der entreprenad kan till vägabringas, så att fortskaffningen af resande icke mer blir ett tvång för de hittills skjutsnings-skyldige, utan kommer att bero på frivilliga öfverenskommelser med enlrepreneuren, anser jag dock, då majoritetens beslut icke bör blifva bindande för minoriteten i detta fall, att, till förekommande af missbruk, minst halfva antalet af de skjutsnings-skyldige bör förena sig om vilkoren, vid station, der tillskott utöfver den höjda skjuts-legan ifrågakommer, för att entreprenad der skall kunna anses vara vunnen. 2:0 Då Utskottet icke ansett sig kunna föreslå en förening af skjutsocli yoojf-väsendet, på det goda skäl, att denna senare inrättning är ibland de få i vårt fädernesland, som fullt uppfyller sitt ändamål och ändå lernnar betydligt öfverskott, hvilket troligen icke blefve förhållandet, om man på det samma nu genast skulle inympa andra, mera rikt befolkade och af climat och local-förhållanden gynnade, länders fortskalfningssätt; så anser jag dock, alt det varit lämpligt föreskrifva entrepreneur skyldigheten att på bestämda, allmänt kungjorda, tider, låta, åtminstone på de mer befarna vägarne, emellan stationerna afgå vagnar med flere säten till nedsatte priser för hvarje person under vanlig skjutslega för en häst, hvarigenom dels entrepreneur befriades från att hålla en större personal af skjutsdrängar, dels forvagnars anlitande blefve mera häfdvunnet i vårt land, och en möjlighet sålunda i en framtid beredas, att här med fördel kunna förena post- och skjulsväsendet. 3:o
Utskottets förslag till reglementariska stadganden om resandes och skjutsandes rättigheter och skyldigheter ogillas af mig i många afseenden- jag anser rättast vara, att Rikets Ständer öfverlåta åt Kongl. Maj:t att Nådigst derom utfärda nödige föreskrifter, med underdånig anhållan derjemte, att Kongl. Majit täcktes anbefalla Dess Befallningshafvande att till nästa Riksdag inkomma med detaillerad berättelse om de åtgärder, som inom hvarje
Län blifvit vidtagna, till åstadkommande af skjutsningsbesvarels öfverlagaude på entreprenad, och de hinder, som möjligen deremot kunna möta.” Af Herr Biskop sigardh: "Såsom jag icke delar Utskottets mening, alt skjutsningsbesväret kommer att i någon betydlig mon lindras genom entreprenader på landet; och då i alla fall, om sådane något mera allmänt kunde åstadkommas, jag anser, att ett sådant 1'ortskafFningssätt skulle tillskynda de resande stort obehag och många besvärligheter, så hade jag 28 Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets BetänkandeN:o 26. önskat, alt Utskottet, som det, enligt 34 §•
Riksdags-Ordningen, tillkommer att föreslå förändringar och förbättringar i allmänna inrättningar, i anledning af de flerfaldiga motioner, sorn i detta ämne Utskottet haft alt handlägga, hade företagit sig att något närmare utreda frågan om hindren för forvagnars inrättning och medlen alt öfvervinna dem, än alt blott i en enda tirade tillstyrka Rikets Ständer att öfverlemna till Konungen, att af Postmedlen bevilja understöd för de enskilda Diligence-inrättningarne.
Det är nemligen ådagalagdt, alt de enskilda
Diligence-bolagen kunna påräkna en högst obetydlig vinst.
Alla mindre försök hafva, det ena efter det andra, misslyckats, med undanlag af det, som blifvit gjordt för cornraunicationen emellan Upsala och Stockholm.
Det enda stora bolag, som bibehållit sig, och sorn underhåller communicationen med Helsingborg öfver Götheborg, har gått med jemn förlust.
Det fördelaktigaste året, som var det sistförflutna, blef det först möjligt att använda 3,000 R:dr till utdelning åt bolaget.
Då denna utdelning icke ens motsvarat räntan för det deruti innestående capitalet, mycket mindre lernnat någon vinst, älven med det af Slaten dertill lernnade understöd, och då detta bolag iagttager all möjlig beräkning och redan har en stor erfarenhet, så synes mig klart» att icke några andra speculationer skola i denna väg uppstå, så framt icke Staten skall derpå göra allt för stora uppoffringar.
Det synes ock derföre icke välbetänkt, att Utskottet, ulan närmare undersökning af ämnet, och om vidden af de uppoffringar, som Staten kan och bör derföre göra, i allsköns korthet tillstyrker Rikets Ständer att anhålla hos Konungen, det Konungen ville till understöd för sådane nya enskilda företag använda Postmedlens öfverskott.
Dervid förekommer dessutom anmärkuingsvärdt, att Sverige i sina nya fortskaffningssätt snarare velat följa Englands och Frankrikes exempel, der förhållandena äro så olika med Sveriges, och sökt att införa enskilda diligencer, än följa Danmarks och Tysklands, der förhållandena äro mindre afvikande och der forvagnar äro med allmänna posten förenade.
Det hade varit intressant, om Utskottet hade inför Rikets Sländer framlagt en på redan gjorda experimenter grundad calcul om uppoffringarna af Staten för de båda serskilda sätten.
Det torde då möjligen hafva visat sig, att uppoffringarna för
Staten icke blifvit större genom postvagnars förening med en paketpost, än genom det nu endast föreslagna användandet af postmedien lill uppmuntran af nya enskilda Diligencer.
Enligt uppgifter, som varit synliga i Utskottet, inrättade Postverket i Juni år 1831 en paketpost med passagerare emellan Stockholm och j4llm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkandej N:o 26. 2g Ystad.
Förlusten inom de 7 månaderne af det första året utgjorde visserligen 12,395 R:dr; men då derifrån drages inköpta inventarier, 4>883 R:dr, samt paket-contoirets inredning, 517 R:dr, utgjorde verkliga förlusten första året ej mer än 6,995 R:dr Banco.
Andra året j832 utgjorde förlusten 11,713 R:dr, men då derifrån drages inköpta inventarier, 1,728
R:dr, så utgör verkliga förlusten för Postverket blott 9,988 R:dr.
År 1833, eller tredje året, utgjorde förlusten 9,942 Rulr, men då derifrån drages inköpta inventarier, 3,000 R:dr, så utgjorde den verkliga förlusten icke mer än 6,942 R:dr.
Såsom reparationerne al inventarierne äro i räkningen upptagne såsom utgifter, och ingå i förlustsumman, kunna inventarierne i det närmaste anses såsom en behållning.
Med år 1834 upphörde denna inrättning att fortskaffa passagerare, och reducerades lill en blott paketpost; och ifrån detta ögonblick blef förlusten mycket större, hvilket var naturligt, då så många andra medel funnos alt fortskaffa paketer.
Det synes emedlertid af detta försök, som jag ej känner af hvad orsak det blef afbrutet, alt utslaget ingalunda var ofördelaktigt, och att förlusten med hvarje år förminskades.
Det sista året utgjorde den icke fullt 7,000 R:dr, hvadan uppoffringen för Staten redan då var mindre, än den Staten nu gör för det enskilda
Diligence-bolaget, för en annan lika stor linea lill Helsingborg.
Orsaken hvarföre, äfven om Staten ej kan tillvägabringa sina företag med samma hushållning, som den enskilda, hvilket förhållande dock betydligen förändrar sig, när den enskilda inrättningen drifves genom bolag, likväl med mindre uppoffring kan bekosta egna postvagnar, än understödja enskilda
Diligencer är, att den enskilde fordrar, 1:0 räntan för capitalet och 2:0 betydlig vinst på företaget, då deremot Slaten ej behöfver påräkna hvarken ränta eller vinst.
Alla dessa förhållanden hade det varit vigtigt om Utskottet närmare utredt inför Rikets Ständer, hvilka i alla fall torde hafva intresse uti att se, hvad utslag det försök, som Postverket i denna väg redan gjort, kunnat lemna, isynnerhet som Rikets Ständer vid sista Riksdag begärt, att
Konungen ville befordra inrättningen af sådane postvagnar.
En reglering i detta afseende blifver i samma raon vigtigare, som ångfartygs-communicalionen med hvarje år tilltager och utbredes till åtskilliga trakter af riket, hvarvid det obehagliga förekommer, att, när den resande landstigit, finnes ej för honom annan utväg att fortsätta sin resa, än på bondvagn, hvarigenom han tvingas att, blott för denna kortare resa, medföra vagn på ångfartyget.
Således synes det mig af vigt, att ifrån alla större landningsplatser för regelbunden ångbåtsfurt, man inrättade 3o Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande > JV:o 26.
Diligencer, som gingo åtminstone till de stora städerne och andra landningsplatser, l. ex. ifrån Alboga lill Örebro och Carlstad, samt Sjötorp, en linea, hvarpå redan blifvit försökt af enskilde bolag att inrätta Diligencer, men som misslyckats, emedan de ej gifvit vinst; ifrån Jönköping till Ystad och Malmö etc.
Då passagerarnes antal på ångbåtarna vanligen är stort, så synes, att sådane diligencer på kortare distancer och sammanbundne med en regelbunden ångbåtsfart, inrättade genom Postverket, snarare borde lemna öfverskott, än förlust.
Utskottet bar i sitt förslag, som icke blott innefattar skjutsens reglering, utan äfven och synnerligen medlen att förminska skjulsningsbesväret genom andre communicationsmedel, endast utförligt afhandlat ett enda af dessa medel, nemligen inrättandet af skjutsentreprenader på landet, hvilket, i min tanka, föga kommer alt afhjelpa skjutsens olägenheter, samt dervid ingått i de aldia minsta detailler, ända till ett nytt resereglemente, då, efter mitt förmenande, Utskottet hade bordt till Rikets Ständer framlägga en sådan fullständig undersökning af frågan, att derpå en allmän plan för framliden kunnat grundas, och att styrelsen deraf kunnat inhemta Rikets Ständers åsigter öfver frågan i bela sin vidd, synnerligen huruvida Rikets Ständer förblifva vid deras sista Riksdag j^Urade önskan, att äfven Postverket skulle försöka inrälla postvagnar för passagerare, och hvarom stillatigande! i Rikets Ständers blifvande förnyade framställning i frågan kunde föranleda till den förmodan, alt Rikets Ständer numera frångått sin vid förra Riksdagen yttrade önskan.” Af Herr Lewin: ”Mot den princip, Utskottet antagit vid frågan om såkallade skjutsväsendet i landet, får jag reservera mig, såsom, efter mitt förmenande, saknande all rationel grund.
Då man tager i betraktande ursprunget till skjutsningsbesväret, synes deraf, att endast våld och magtspråk belastat vissa hemman med samma besvär, hvarföre, vid afgörande af ämnet, man först bör besvara nöjaktigt den fråga: enligt det rättsbegrepphvilket för all lagstiftning skall ligga till grund j skjutsnings-besväret en skyldighet _, som bör vidlåda jordbruket?
— Blifver svaret negativt, som jag tror vara det rätta, och hvilket latt inses, om man jemväl icke förbiser, att skjutsnings-skyldigheten är högst ojemnt fördelad, enär dels vissa hemman i en församling skjutsa, men andra icke, och det dels är beroende på Auctoriteterna att minska eller öka skjutslagen, faller deraf tydligt, att skjutsningsbesväret icke rättvisligen tillkommit eller tillhör jordbruket, hvaraf åter uppstår en annan fråga, nemligen: kan detta besvär för närvarande skiljas från jordbruket?
Att så borde ske, tvekar jag icke att förklara, i synnerhet som jag icke Allm. Besv.- och Ekon.-Ut skottets Betänkandej No 26.
31 är ense med dem, hvilka anse hvarje lunga vid ett hemman måste qvarstå, emedan samma onus skall ingått i beräkningen, då fastigheten förvärfvades, ulan tvärtom anser lagstiftningen bör bereda all rättvis lindring, då sådant kan till vägabringas utan annans förnärmande, derpå håde den enskilda och det allmänna har vinsten.
Att skjutsnings-besväret icke under närvarande förhållanden helt och hållet kan afskiljas jordbruket, får jag bekänna, då tillgångarna icke medgifva Staten öfvertaga samma besvär, samt på den enskilda speculationen i landet icke kan göras beräkning; och det återstår derföre att fråga:
När skjutsnings-sky
Idig heten är ett onus för jordegaren, hvilket ingen kan bestrida _, som j orättvist till sitt ursprung, tillkommit jordbruket, men derifrån icke kan skiljas_, skall vid ett sådant förhållande, den skjutsande för detta onus njuta ersättning under eller någorlunda motsvarande tungan deraf?
— För min del faller det sig ovädersägligen rättsenlig!, alt den, sorn är berättigad begagna skjuts, derför bör erlägga så hög ersättning, att den skjutsande derföre kan vara skäligen belåten; ty i annat fall tillskyndas honom en dubbel orättvisa, dels genom sjelfva förbindelsen alt skjutsa, hvarigenom han hindras tillbörligen sköta sitt jordbruk, och dels att sådant skall ske utan billig vedergällning.
— Jag hade derföre trott, att Utskottet bordt antagit denna åsigt såsom grundprincip och derefter endast bestämt beloppet af ersättningen, såsom helt och hållet isolerad från ailä andra förhållanden, enär jag anser det mindre lämpligt göra slika bestämmelser efter den enes eller andres olika opinion öfver demoraliseringen af skjutsbestyret, alldenstund det må vara Statens pligt motverka denna demoralisering genom andra, än konstlade och förnuftsvidriga medel, dertill jag räknar tvångsåtgärder med föreslagna entreprenader vid stationerna, hvarmed säkerligen det åsyftade hufvudsakliga målet icke vinnes; ty är skjutsningsbestyret ett sedeförderf för allmogens folk, blifver det icke mindre för entrepreneurens, och desse senare äro lika berättigade till omvårdnad, som de förra.
Jag vidhåller till följd deraf min åsigt, att Utskottet allenast bordt genom sitt förslag bereda jordbrukaren den lindring i det tryckande skjutsningsbesväret, att detsamma blifvit någorlunda ersatt; och då i öfvervägande lages underhållskostnaden för häst och kördräng, anser jag skjutslega n icke kan bestämmas till mindre än 24 sk.
Banco milen för hvarje häst, utan afseende, om entreprenad kan till vägabringas eller ej.” Af Hans Hansson från Götheborgs och Bohus Län: ”Då Utskottet visat, alt de skjutsskyldige ovilkorligen äro berättigade att erhålla full ersättning för den skjutsning, de utgöra, och äfven med fullt skäl antagit, att den nu fastställda legan icke motsvarar, hvad skjutsen verkligen kostar, 32 Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande, N:o 26. måste jag yrka, alt legan lill det föreslagna högre beloppet, 24 sk.
Banco milen för hästen, må utgå ehvad skjutsentreprenad åstadkommes eller icke, och odelad tillfalla den skjutsskyldige för den skjuts, han bestrider; och i så måttoser jag mig föranlåten till reservation emot Utskottets betänkande.”
Härmed förenade sig lill alla delar Ola Jeppsson från Blekinge Län, Christen Andersson från Malmöhus Län, J.
Ifflander från Wermland samt Anders Larsson från Upsala Län. Af Matts Persson från Stockholms Län: ”Jag reserverar mig emot Utskottets tillstyrkan, att den föreslagna förhöjningen i skjutslegan endast må ega rum på de ställen, der entreprenader kunna till vägabringas.
Uti inledningen till Betänkandet har Utskottet yttrat den lofvärda princip, hvilken ock i de fleste delar legat lill grund för Utskottets tillgörande i denna fråga, nemligen alt skjutsnings-besväret måtte lyftas från jordbruket, eller måhända rättare: att detta besvär måtte för jordbrukaren blifva så lindrigt^ sorn möjligt; ty äfven på de ställen, der entreprenader verkställas, och skjutslagen få göra tillskott, vidlådar detta onus, såsom förut, jordbruket, fastän tillfälle är öppnadt att med en viss afgift lösa sig ifrån detsammas utgörande.
Antages nu den billiga grundsats, alt skjutsningsbesväret bör lindras så mycket som möjligt, samt alt skjutslegans förhöjande är ett medel dertill; så finnes intet rimligt skäl, hvarföre man härifrån skulle göra ett undanlag just på de mera glest bebodda och mera fattiga orterna i Riket, der entreprenaders lillvägabringande är alldeles omöjligt, hvilket serskildt är förhållandet vid flera så kallade sjögästgifverier i min hemort.
Sådant vore, efter min öfvertygelse, att göra godt mot den jemförelsevis förmögnare, men glömma den obemedlade.
Man kan taga för gifvet, att på de orter, der entreprenader låta sig verkställa, förstår landtmannen bättre sin egen fördel, än att han skulle, äfven med en förhöjd skjutslega, äflas att skaffa sig en ögonblicklig inkomst, hvilken i sjelfva verket, vid närmare eftersinnande, medför både för honom sjelf och för hans jordbruk en stor förlust.
Jag kan således icke biträda den tanken, att man genom ifrågavarande stadgande bör söka framtvinga entreprenader på alla orter i Riket.
Likaledes reserverar jag mig mot Utskottets tillstyrkan, att ingen förhöjning må ske uti legan för kronoskj utsen.
Här vore ett tillfälle att, utan kännbar förlust för någon samhällsclass, underlätta ett af de många besvär, som trycka jordbruket, hvars intresse
Utskottet i öfrigt på ett fosterländskt sätt haft för ögonen i den vigtiga ekonomiska fråga, sorn utgör ämnet för delta Betänkande.” STOCKHOLM, Nordströmska Boktryckeriet, 1840.
Allm. Besv.- och Ekon.—TJt slottets Betänkande, N:o 2 7. 1 N:o 27.
Ani. till Exp. Utsi. den i5 Maj, il. § 8 e. m.
Betänkande, i anledning af väckt fråga om för högt beräknade hemmans-räntor inom Calmar Län.
Ifrån Hedervärda Bonde-Ståndet har tili Besvärs- och Ekonomiutskottet blifvit remitteradt ett af Riksdags-fulltiräglige från Calmar Län Johannes Andersson och Mäns Månsson ingifvet memorial, hvaruti jemväl Riksdags-fullmägtige från berörde Län Eils Magnusson och Petter Persson sig förenat; och omnämnes i samma memorial, hurusom Kongl. Maj:t, uppå derom gjord underdånig ansökning, uti Bref lill Kammar-Collegium och Slats-Conloret af den 26 October t838, i JS!åder förklarat, att förmonen att få med endast alterum tantum, eller 1 R:dr 36 sk. lör hvarje mantal, utgöra Byggningshjelpen, borde tillgodokomma, så väl de öindeldte, som de indeldte hemmanen i Calmar Län, med undantag af Öland, der densamma, jemlikt Kongl. Brefvet den 3o April i838, skulle efter K trönö värdi erläggas.
I anledning, så väl af denna föreskrift, som med föranledande af Kongl.
Brefvet den 19 Februari 1793, hvarigenom stadgas, att uti alla slags frågor, hvilka angå orätt uppburna oeh i Slats-Cassan inllutne medel, vederbörande, sota antingen redan erlagt, eller derefter, medelst origlig tillämpning af författningarne, kunde komma att betala någon i dem icke grundad utlaga eller afgift, må ega frihet att inom tvenne år efter betalningsdagen, vid förlust af vidare talan, hos Konungens Befallningshafvande eller annan behörig tjensteman, återsöka hvad sorn blifvit origtigt utfordradt och beiaidt, hade ansökning hos Konungens Befallningshafvande i Calmar Län blifvit gjord, att de hemmansegare inom berörde
Län, som en längre tid måst afgifva en mångfaldigt för hög afgift för Byggningshjelpen, måtte ega att, åtminstone för de Irenne sista åren, återbekomma, hvad de sålunda erlagt för mycket; men enär Konungens bemälde Befallningshafvande förklarat, att Kongl, Brefvet af den 19 Februari 1793 endast afsåga sådana origtigt uppburne medel, som till Stats-Cassan influtit, hvaribland Byggningshjelpen ej kunde inbegripas, funno molionärerne sig, till undanrödjande af denna tolkning, föranlåtne hemställa, att sistnämnde Kongl. Bref måtte uti ifrågavarande hänseende förtydligas, så, att den, som erlagt för hög skatt, af hvad namn den vara må, skall ega rättighet att af vederbörande återfordra, hvad han för mycBih. till li.
Prof. 1840. 8 Sami. 9 Häftet, 2:
Allin. Besa.- och Elcon.-Utskottets Betänkande, N:o ny. ket utgifvit, ehvad medlen directe till Stats-Cassan influtit eller blifvit annorledes disDonerade; keist, om också Byggnadshjelpen icke directe ingår till Stats-Cassan, utan blifvit anordnad till tjenstemän och för andra ändamål, Statsverket icke skall kunnat från sig transportera denna ränta med bättre eller annan rätt, än det sjelf egt.
Efter öfvervägande häraf, får Utskottet vördsamt anföra: att enär enahanda påstående, som det af motionärerne nu framställda, varit väckt bos Konungens Befallningshafvande, samt derstädes ogilladt, och när det sålunda iklädt sig form af rättsfråga, under verkställande-magiens pröfning, hvars beslut motionärerne, i händelse af missnöje, i vanlig ordning bordt öfverklaga, så, och då det ej lärer tillhöra Rikets Höglofl.
Ständer att inlåta sig uti så beskaffad tydning, som nä afses, af gällande fölfattningar, eller att pröfva befogenheten af de ersättningsanspråk, som kunna anställas, till följd af förment ovigtig debitering vid uppbörd af hvarjehanda allmänna prestationer, anser Utskottet sig böra vördsamt hemställa, att den nu väckta frågan må förfalla.
Dock varder detta till Rikets Höglofl, Ständers egen pröfning vördsamt öfverlemnadt.
Stockholm den 3o April 1840..
Reservation af Friherre Raab: ”Efter min uppfattning af motionen, åsyftar den ingalunda någon pröfning af den serskilda tvist, sorn deri cmförmäles, ulan en allmän förklaring af Kongl. Brefvet desi sp Februari 1793, så att hvad deri föreskrifves om tiden och ordningen för återfordranden af orätt beräknade hemmansräntor må gälla ? ehvad räntorna influtit: till Stats-Cassan, eller, såsom anslagne till löner för Statens tjenstemän, blifvit directe till dem erlagde; och jag anser, att Utskottet bordt tillse och utlåta sig, huruvida en sådan förklaring är behöflig och lämplig, utan allt afseende på den enskilda tvisten, hvilken i motionen också icke är framdragen annorlunda, än såsom ett exempel, huru författningen hittills varit förstådd.
För min del, anser jag förklaringen icke nödig, emedan jag
Anner författningen ganska klart och bestämdt innehålla , att den gäller endast om räntor, som influtit i Stats-Cassan och således icke bär afseende på de till löntagare anslagne räntor; och den utsträckta tillämpning deraf, som motionärerne föreslagit, skulle icke eller, efter mitt förmenande, vara rig-- Allm* Resa.- och Ekon.-Utekottets Utlåtande, JV:o 28. 3 tig, emedan den sersilda föreskriften om tiden och ordningen alt söka rättelse af hvad, som blifvit räntegifvare orätt påfördt, är en undantagslagstiftning till Statens förmon och det finnes intet skäl, att den äfven bör komma löntagare till godo.
För hvad de orätt uppbära, äro de underkastade åtal och kraf inom den tid af 10 år, och i den ordning, som i allmänhet är stadgad för rättstvister enskilda emellan, och den sökta förklaringen skulle leda till ökad svårighet lör räntegifvare att vinna rättelsen, i stället för den minskning af sådan svårighet, som synes vara med motionen åsyftad.
Det är på dessa skäl, som jag anser mig böra tillstyrka, alt motionen lemnäs ulan afseende.”
' Njo 28.
Ani. tiil Ezp. Utsi. (!« i5 Maj, il. § 8 e. ra.
Utlåtande, i anledning af väckt motion om afslcaffande af Extra Länsmän och andra Police-tjenstemän utan Lön.
Uti ett af Hedervärda Bonde-Slåndet till detta Utskotts handläggning remitteradt memorial, har Riksdags-fullmägligen Gustaf Bernhard Appelqvist från Blekinge Län anfört, alt Kongl. Maj:t, i Nådig Skrifvelse den 7 December 1833, uppå Konungens Belallningshafvandes i nämnde
Län derom gjorda framställning, tills vidare tillåtit Konungens bemälde Befallningshafvande att, såsom biträde för ordinarie Krono-betjeningen, constituera extra Länsman; och som berörde Nådiga tillåtelse i sin tillämpning visat sig vara för allmogen menlig och tungande, i följd så väl af de ordinarie Länsmännens redan allt för knappa inkomsters minskning, som af otillräckligheten af hvad extra Länsmännen kunna påräkna för deras bergning, hvarigenom alla dessa tjenstemän försättas i armod och nödgas begagna utvägar till försörjning, sorn för allmänheten torde blifva nog kännbara, oberäknadt den tillökning i Kronobrefbäring och Underbetjening, som ifrågavarande inrättning medför; så har motionären, biträdd af Riksdags-fullmägtige Ola Jeppsson och Lars Pettersson från Blekinge samt IVils Strindlund från Wester-Norrlands
Län, föreslagit en underdånig framställning till Kongl. Majit, örn afskaffande, så väl af ofvunbemäldte extra Länsmän, som alla andra Police-tjenstemän utan lön.
4 Allm. Besv.- och Ehon.-UIslottets Utlåtande, JV:o 28.