Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Privatbankernas längsta ullåningstermin bestämdes lill 3:ne månader, och lagsökning derefter borde genast verkställas (en stränghet som jag likväl är långt ifrån att nu yrka), så blefve den närmaste följden, at Bankerne icke gåfvo stöd åt egendomsspeculationer eller långa och ovissa beräkningar; det i Sverige ovanliga förhållandet skulle inträffa, att låneanstalterna blefve fullt tillräckliga för hvarje säker, hastig och vinstgifvande speculalion; i stället för att, såsom de fordna filial-disconlerne, söka vinna på rörelsens sjelfsvåld, skulle Bankerne sins emellan täfla att accomodera mot nedsatta räntor; producenten skulle alltid ega öppet tillfälle att belåna sina säljbara varor, eller den vexel han dragit på köparen, och i samma mon som omsättningstiderna i landet förkortades, kunde rörelsecapitalet förökas, »tan nedsättning af dess inre metalliska värde.
Hor till Banco- och Lag-Utskottens Utlåtande H:o 4- Jag har här velat antyda en grundsats, enligt hvilken jag önskat, att man i sjelfva denna Lagstiftning, genom föreskrift om lånterminernas förkortning och ökade fordringar på säkerhet och ordning, gifvit åt hela lånerörelsen en förändrad caraclere, som, i min tanka, skulle gifva bank* rörelsen en ny rigtning till understöd åt näringar och handel, i stället för att öka discontvingleriet på myntvärdets bekostnad.
För grundsatsens tillämpning vågar jag likväl ej nu föreslå mera, än alt längsta lånetiden målle förkortas till 6 månader och alt lagsökning bör ske inom i4 dagar efler förfallodagen. j8 §. kan förenas med den 23, om man utan åtskilnad
Bankerna emellan stadgar en minimisumma af ii million R:dr och ett actievärde af iooo R:dr courant.
Vill man bibehålla de skiljaktigheter, som Utskotten i dessa delar föreslagit, så kunna likväl dessa i olika momeut af samma § upptagas. ig §. anser jag innebära ett stadgande, sorn äfven för solidariska Banker är högst nödigt.
Denna §. bör således, äfven om Lagens delning bibeliå 1 les, uppflyttas ibland allmänna bestämmelser; — hvaremot 28 §. kan helt och hållet utgå.
Sista momentet af Grefve Frölichs 8 §., rörande prioritet för creditsedlarne tror jag förtjena att afses och kunde finna sin plats såsbm ett nytt moment i denna Utskottens 19 §. 20 §. bör lika så väl som den 19 utgöra en allmän bestämmelse.
Om man sill medgifva fördelen af stora Banker, sora ega styrka att bibehålla en lugn och oafbruten lånerörelse och som icke svigta för ternporairt vidriga conjuncturer, så måste man på det högsta ogilla, att den nu föreslagna Lagen, rörande solidariska Banker, icke innehåller någ«en bestämmelse, motsvarande denna 20 §, med föreskrift, att icke allenast en hög teckning utan äfven en derefter proportionerad insats skall verkställas.
Då man icke velat på solidariska Bnnkerne tillämpa samma grundsats, som 20 §. uttrycker, och då man i 28 §. velat till Bolagets egen disposition öfverlemna alla säkerhetshandlingarne, så har man eluderat allt stadgande om minimibelopp för bankanläggning, samt öppnat vägen för missbruk och rörelsens sjelfsvåld. 21 §. kan helt och hållet utgå eller dess innehåll uttryckas i ett nytt moment till den 19 §.
Hvarföre icke solidariska och actiebanker skulle få utgifva sedlar på lika valeurer, kan jag ingalunda inse.
Sedlarne röra sig icke på olika Hor till Banco- och Lag-Utskottens Utlåtande lV;o 4*
Sr planer, och flå säkerheten är gifven, böra actiebankscdlarnes circulation jå landsbygden lika litet försvåras, som de solidariska Bankernas sedlar kunna eller böra förvisas från städerna.
Bestammandet af sedelvaleurernes minimum utgör ett vigtigt lagstiftningsärende, emedan derpå beror förhållandet emellan massorna af ett lands metalliska och representativa mynt, och ju större andel i den allmänna rörelsen man åt det förra har inrymt, således ju större sedelyaleurer man fordrar, ju mera är det representativa myntets värde betryggad!.
Å andra sidan måste rörelsens beqvämlighet och metalliska lör lådens tillräcklighet afses.
För mig är det således oförklarligt, huru de emot
Utskottens lagförslag sammanstämmande reservanterne ansett, att sedelvaleurerne böra föi bigås och så likgiltigt betraktat ett ärende, sorn i andra länder anses så vigtigt »eli alltid utgjort föremål för grundliga öfverläggningar, Parlaments- och Congress-A^ter.
Jag föreslå'', att de olika sedelvaleurerne, som Utskotten uti 22 och 20 §§. föreslagit, måtte sammanjemkas och blifva motsvarande vår nuvarande siifverenhet, eller 4 Brdr courant. 23 se 18.
25 bar irgjoi t föremål för vidlyftiga öfverläggningar.
Om solidariska ansvarigheten skall innebära någonting, har man ansett, alt actierne n äste vara ställde på viss man och att de icke böra kunna utan Bolagets samtycke transporteras.
Reservanterna hafva velat skydda eganderätten, då de ålagt Bank-Bolaget att inlösa Adier, hvilkas öfverlåtelse till annan man blifvcr vägrad.
Del förra stadgandet störer rättsbegreppet och skall måhända hindia solidariska Bankers uppkomst, det senare upphäfver lill endel ansvarigheten» betydelse.
Jag kan således i detta afseende hvarken gilla Utskottens eller Grefve Fr Michs förslag', men anser, ali allas interesse kun bevaras genom ett stadgande, att äfven solidariska bankaclier kunna flitt öfverlåta» till viss inför
Directionen uppgifven' man, men att den afgående delegarens solidariska ansvarighet! för Banken» före dess afgång ntgifne förbindelser fortfar i 3:ne års lid.
Baukactierna kunna då fritt antaga sitti rätta värde.
Allmänhetens risk, att Bolaget skall blifva sammansatt af mindre förmögna personer, sia ej större än vid första stiftelsen.
Hvad sorn vid det ena ombytet af delegare förloras, vinnes vid ett annat, och om verkehren den garantie, •örn Bolagets sammansättning erbjuder, skulle förminskas, så eger allmän - Hor lill Banco- och Lag-Utskottens Utlåtande N.o 4. helen under de 3:ne åren tillräcklig tid att återtaga förtroendet, helst en fullständig förteckning på delegare alltid finnes tillgänglig.
Om detta förslag antages, kunde en serskildt §. derom uppställas, hvarmed äfven den här nedanföre omnämnde 27 §. kunde förenas. 27.
Nyfikenheten kan visserligen någon gång derigenom blifva tillfredsstäld, men för affairsmannens bedömande af Bankers soliditet, blifver en sådan stående tidningsartikel af ringa värde.
En på Bankens hufvudcontor alltid för hvar man tillgänglig förteckning öfver Bolagets interessenter och öfver de afgångne ledamöter, hvilkas ansvarighet ännu ej upphört, anser jag vara en tillräcklig och ändamålsenlig ledning för bestämmandet af den credit man vill tillerkänna åt Banken. 28 se 19. 29 se 22.” Herr Prosten Mittag har reserverat sig emot den af Utskotten beslutade 8 §. af förslaget och i afseende härå åberopat den af Herr Grefve Frölich afgifna reservation.
Herr Prosten Åstrand har reserverat sig under åberopande af Herr Doctor Hvassers reservation emot förra Betänkandet.
Herr Holm: ”Emot Höglofl.
Jag anser, att enskild Bankrörelse icke bör få bedrifvas annorstädes, än i stad, i följd af denna rörelses art och beskaffenhet, alt vara till egentligen för den större rörelsen och att underkastas lätt och hastigt verkställbara controler, hvilket endast inträffar på städerne, der trafiken och följaktligen äfven omsättningen af rörelsecapital är lifligast, och der permanent Domstol finnes. —.
Jag kan nemligen vid Rådhusrätt, när som helst, få uppgift på Bankens actie- eller lottegare, men icke så vid Härads-Rätt, och ojemförligt lättare har jag att utföra min talan emot Banken vid stads än vid lands Domstol.
Början af 4 §• bör således, enligt min åsigt, erhålla denna lydelse: ”Bankrörelse får ej drifvas annnorstädes än i stad, och skall, före Bankens öppnande, Bolaget till Rådstufvu-Rätten aflemna etc. 5 2 Mom.
Det måste vara klart, att vid hvarje Bank skall finnas åtminstone en oificierande person utom Directionens Ledamöter, han må i öfrigt Hör till Banco- och Lag-Utshollcns Utlåtande N.-o 4- 33 öfrigt benämnas för Kamererare, Bokhållare, Casseur m. m., och denne person anser jag böra underskrifva Bankens sedlar och invisningar jemte 2:ne dess Directeurer.
Det innefattar åtminstone en anledning mer till control, än om underskrifterne verkställas blott af Directionens Ledamöter. y $.
Denna som lemnar för mycket rum åt godtycket och dessutan synes mig till det dermed åsyftade ändamål vara teniligen problematisk, bör, efter min åsigt, helt och hållet utgå. 8 §.
Ej mera, än den högsta lagliga ränta eller 6 proc , bör kunna åläggas ett Bankbolag, som ej genast uppfyller sina förbindelser.
Denna skillnad emellan Bankens och dennes gäldenärers förbindelser anser jag vara rättsenlig, och torde en högre räntebefäkning dessutan, i händelse af concurs, komma att föranleda till densamraas fördröjda utredning. ia §. 2 mom. anser jag böra erhålla denna lydelse: ”Actie- eller lollbref må icke belånas i den Bank, der de äro utgifne, och ej heller i någon annan enskild Låne- och Sedelbank.”
Förtjena Bankerna förtroende, så uteblir detta icke i afseende å deras actie-och lottbref, och i sådant fall bör de senares innehafvare icke hafva svårt, alt hos enskild man eller i publik
Gassa erhålla ett tillfälligt lån emot hypolliek af actie- eller lottbrefvet.
J allmänhet är att önska, det ingen annan gör sig till delegare uti ifrågavarande Banker, än den, som kan undvara det insatta capitalet. i5 §■ Häruti bör, på sätt Herr Grefve Frölich uti dess reservation föreslagit, jemväl intagas, att Revisorer skola utses lill förrättande af den granskning, som bör föregå nästa ordinarie Bolagsstämma. iy I likhet med hvad Herr Grefve Frölich i dess reservation föreslagit, anser jag, att ett tillägg till denna §. kan och bör ske, som gör hela 4 Gap. öfverflödigt, och torde detta tillägg kunna erhålla följande lydelse: ”Ställe sig ock Directionen och Bolaget till noggrann efterrättelse allt hvad denna Lag föreskrifver och hvad Kongl. Maj:t i öfverensstämmelse dermed kan finna nödigt att, vid privilegiets utfärdande, förordna, vid äfventyr, att eljest hafva Bankprivilegiet förverkat.” 18 §•
Under förutsättning, att Lagstiftningen i förevarande fall hufvudsakligast bör afse allmänhetens säkerhet emot förluster genom enskilde Bik, till R.
Fröt, i834 och t83S. 6 Sami. i A/d.
Häjtet 3*. 5 34 Hor till Banco- och Lag-TJtskottens Utlåtande N.-o 4- Låne- och Sedelbankers operationer, för hvilket ändamål det ock varit angeläget att stadga ett visst minimibelopp, samt att utvidgningen af en Banks rörelse bör blifva en otvungen följd af sådana omständigheter, som sjelfmant framkalla densamma, anser jag den åt Konungen i denna §. öfverlemnade pröfningsrätt vara öfverflödig.
Mellanmeningen från ordet pro/var till och med ordet belopp bör således, efter min åsigt, utgå. 24 §• 1 mom. bör, efter min åsigt, erhålla följande tillägg: ”Och vare den lottegare, som sålunda måst godtgöra Bankens skuld, berättigad, att, på grund af det inlöste utslaget, hålla sig till den eller de bland öfriga lotlegarne, han för godt finnér, för återbekommande af den utbetalda summan, med afdrag likväl af hans andel i den gemensamma skulden.
Det måtte icke erfordras någon vidlyftig deduction för att ådagalägga rättvisan och billigheten deruti, att lottegare i solidarisk Bank, som måst betala densammas skuld, skall ega rättighet att hålla sig till öfrige lottegarne, de der ingått i Bolaget under enahanda äfventyr, som han.
Att han likväl icke bör kunna utsöka sin egen andel i skulden måtte äfven vara temligen klart, och svårt kan det aldrig blifva att få denna andel bestämd.
A till exempel, som måste betala Bankens skuld å 100 R:dr, eger 4 lotter i Banken.
Han återsöker således detta belopp, minus ^delar eller Riddar, allt efter lotternes antal, hos B, som sedermera procederar på enahanda sätt, om han så för godt finner.
Hvar och en lottegare får sålunda vidkännas sin andel i skulden, men icke heller mera. 25 4P. torde böra erhålla ett nytt eller tredje mom. så lydande: ”Vill ny innehafvare af lottbref ej i Bolaget inträda, eller vägras hans begäran derom, åligge det Directionen, att lottbrefvet för Bolagets räkning, sist vid nästa ordinarie Bolagsstämma, inlösa med det belopp, som derå blifvit insatt, ocb varde i thy fall förre loltegarens förbindelser återställde.”
Detta tillägg ventilerades inom Utskotten, men råkade i en tvär vändning att förfalla.
Nyttan och nödvändigheten deraf torde emedlertid icke behöfva bevisas. 27 I öfverensstämmelse med de åsigter jag förut yttrat angående Bankrörelses bedrifvande endast i stad, torde, om samma åsigter gillas, orden ”eller Domhafvanden” böra utur denna §. utgå. 3o med tby åtföljande hela 4 Capitlet torde saklöst kunna utgå, om det föreslagna tillägget till 17 §. antages.
Gradationer af ansvar för öfverträdelser af en Lag, som har ett enda bestämdt ändamål, det nemligen, att hindra de ifrågavarande credit-associationerna att blifva skadliga för samhället i allmänhet och för dess medlemmar enskildt, synas mig vara Hör till Banco- och Lag-Utskottens Utlåtande N:o /J.. 35 olämplige.
Det enda lämpliga ansvaret, och det oeftergifligen, bör vara förlust af rättigheten att vidare drifva Bankrörelse samt skyldighet att gifva skadeersättning.
Då jag i flere hänseenden delat ena reservanten Herr Grefve Frölichs åsigter, utbeder jag mig slutligen att 1 dessa delar få instämma uti bemälde Herr Grefves fullständigt utvecklade motiv.” Herr Cederborgh har instämt uti Herr Holms reservation.
Herr Helsingius: ”Då jag- trott mig finna, att Höglofl.
Banco-och LagUtskotten, lika med mig, vid behandlingen af återremissen, insett svårigheten, att åstadkomma en verklig control på Privatbankers rörelse, genom en ändamålsenlig redaction af 6 §., då intet stadgande deruti skall inflyta angående
Bankers skyldighet atl alltid hålla till minimum bestämd contant cassa, i proportionerligt förhållande till creditsedlar och invisningar; och flera anmärkare inom Riks-Stånden behagat biträda min mening om nödvändigheten af ett sådant stadgande i Lagen, så får jag nu å nyo vördsamt åberopa min vid förra Betäokandet derom afgifna reservation.” Herr Fahlhem:
"Högh Banco- och Lag-Utskottens nu afgifne svar på återremissen af Betänkandet, rörande Privat-Bank-Lagen, synes mig ej lända lill mycken nytta för denna Lag, tvärtom ha nya bestämmelser tillkommit, obehöfliga och oroande för associationerna, utan att lemna nya eller bättre garantier för allmänheten.
Man bör visserligen vara försigtig på denna nya, förr obeträdda Lagstiftningsbana, men försigtigheten har ock sin gräns.
Jag icke allenast önskar starka garantier och säkra controler, utan har äfven påstått, äfvensom jag ännu påstår sådana vara behöfliga; men dessa böra vara enkelt och tydligt uppfattade, och ej för ofta åberopas eller onödigt begagnas, emedan de då endast leda till chikan.
Jag gillar fullkomligt det allmänna stadgandet: att hvarje Bank, som vägrat inlösen af en utgifven ereclitseclel, har förverkat sitt privilegium; men att delta stadgande skall förnyas äfven i en mängd mindre vigtiga och magtpåliggunde fall, synes mig endast leda till förminskande af dess essentiela betydelse.
Jag håller således före, att åtskillige §§ uti det nu öfversedda Lagförslaget, hvaruti detta stadgande repeteras, äro öfverflödiga och kunna utgå, och tror ändå, att blott stadgandet om privilegii förlust, för vägrad inlösen, bibehålles, så uthärda de nya Bank-inrältningarne, i afseende på deras säkerhet och gagnelighet för allmänheten, fullkomligt jemnförelsen med Rikets Ständers Bank, isynnerhet som Directionerne uti de förra, icke allenast äro personligen ansvarige, utan äfven på närmare håll kunna 36 Hor till Banco- och Lag-Utskottens Utlåtande IV.-o 4• bedöma näringarnas nytta och lånsökandes behof samt tillgångar att punktligt fullgöra sina förbindelser; hvaremot Statsbanken, utan ansvarig
Direction, med en rörelse utsträckt öfver hela Riket, måste agera på en vida osäkrare fot, samt understödet blifva helt olika verksamt och nyttigt för mer eller mindre närboende, men dock alla lika berättigade och garanterande medborgare.
Skulle äfven denna senare, eller Stats-Banken, genom de uppstående Privat-Bankerna, inskränkas till en naturligare verkningskrets, så blefve densamma derigenom troligen äfven allmänt nyttigare, och kunde göra en stor besparing, medelst nedsättning af den orimligt höga förvaltningskostnaden, utan att ändå på det bela förlora det stora företräde, som den alltid måste bibehålla, dels i följd af dess monopolium, eller den exclusiva förmonen, att dess sedlar utgöra ett lagligt mynt och emottagas i uppbörden_, dels genom dess läge i hufvudstaden.
Jag. tinner derföre ock så mycket mera orimligt och orättvist, att, jemte nyssnämnde monopolier eller exclusiva förinoner, Stats-Banken äfven lika exclusivt skulle tilläggas rättigheten att ensam utgifva småsedlar.
Det synes kunna vara nog med de öfriga mouopolierna; i denna punkt, eller rörande Sedelvaleurerna, tyckes åtminstone någon jemnlikhet och rättelse böra få ega rum, helst Slats-Banien aldeles icke kan vara i något behof af att utgifva småsedlar: en fabrication, som endast för småsedlarne kostar Slaten den orimliga summan af 5o,ooo Riksdaler om året.
Det vore af vigt för Staten att kunna bespara denna årliga utgift; och skulle allmänheten ändå vilja hafva sedlar å smärre valeurer, så är det alltid en fördel, om den dermed betjenas af Privat-Bankerna, utan någon gravation och kostnadJör Staten.
Om denna besparade årliga utgift af 5o,ooo R:dr i stället skulle få användas att växa med ränta på ränta, så har man af General Lefréns calcul, uti Banco-Utskottets Betänkande N:o 6 sidan 14» hvilken otrolig summa deraf på en mansålder skulle uppkomma.
Jag kan ej frånträda den öfvertygelsen, alt, i följd af realisationen, det numera blifvit en skyldighet för Rikets Ständer, att i stället för de förhastadt medgifna garantierna, till ex. lånerörelsens indragning, lemna näringarna möjligheten att på andra båll erhålla det stöd, som ifrån Statsbanken hädanefter ej kan eller bör påräknas.
Ett vigtigt steg dertill är en ändamålsenlig Privatbanks-Lagstiftning; och tyckas Rikets Ständer med så mycket mera nit böra omfatta och befordra detta ärende till ett lyckligt slut, som, för Privatbankerna, hvarken begäres något understöd, eller någon borgen ifrån Statens sida, utan endast en en - HÖr till Banco- och Lag-Utskottens Utlåtande N;o 4. 3? kel och verkställbar
Lag, som utstakar deras verkningskrets, samt sältet och vilkoren för deras uppkomst.
Dessa äro de allmänna grundsatser, jag har trott mig böra antyda, i afseende på Lagförslaget i dess helhet; jag tillägger dertill blott några få erinringar i afseende på en och annan speciel §.
Emot 1 §. anser jag mig böra erinra, alt då minimiteckningssumman för solidarisk Bank bibehålies vid en million, så synes det vara temligen öfverflödigt alt göra tillåtelsen till sådane Bankers stiftande beroende af Kongl. Maj:ts pröfning och privilegium.
Jag gillar deremot detta vilkor för Actiebankers stiftande, då minimisumman för dessa senare Banker blifvit nedsatt ifrån 10 millioner, hvartill den hade föreslagits af en motionair, ända till 2 millioner.
Bestämmelserna i 6 §. vågar jag anse öfverflödigt och endast ländande till chican, på sätt jag i de allmänna grunderna antydt.
Stadganderne om privilegii förlust, och, i solidarisk Bank, om utmätningsoch bysättningsrätt emot delegare i Banken synas mig vara aldeles tillräckliga att förekomma missbruk.
Jag förstår ej ens, huru en Bank på hederligt sätt skall kunna återställa sin cassa, eller förskaffa sig conlante medel, för ett påkommande vexlingsbehof, då den ej får begagna sina document, och derpå negociera ett ögonblickligt lån, utan att bryta emot Lagens stadgande i denna 6 §.
Bank-Bolaget skulle på detta sätt kunna tvingas till concurs, fastän dess fordringar och hypothek mångdubbelt öfverstiga den tillfälliga bristen i cassan, I afseende på 7 §. anmärker jag, att skyldigheten för Bankerna att rätta sin sedelutgifning efter cursförhållandena synes vara i nog obestämda och generela termer antydd.
Det blifver säkerligen svårt att tillämpa detsamma, då det efter ali anledning i första rummet borde träffa Rikets Ständers Bank och dernäst större Actiebanker.
Utaf mycken skada fruktar jag detta stadgande kan blifva för solidariska Banker, stiftade i landsorterna, för att förnämligast understödja Bergsbruket, hvilket just som mest behöfver understöd och ökadt förlag, då en hög curs uppkommit i följd af minskad export.
Nedsättningen af minimi-teckningssumman för Actiebanker till 2 millioner ifrån 4 bär jag förut i förbigående klandrat; vid 18 §., som specielt handlar om delta ämne, förnyar jag anmärkningen.
Huru många Banker på 2 millioner skulle ej t. ex. på detta sätt kunna uppkomma i liufvudstaden, när mani en fram - 38 Hor till Råneo- och Lag-Utskottens Utlåtande N.o d - tid finnér Statsbankens fane tioner i vissa delar kunna uppbära.
Skulle deremot denna nedsättning för Actiebankerne bibehållas, så tror jag oekså, att den i 23 §. utstakade minimisumman för solidarisk Bank bör nedsättas till \ million, helst detta slags Banker äfven kunna ega eommandit delegare.
4;de Capitlet anser jag helt och hållet böra utgå.
Slutligen anser jag stadgandet, alt delegare i en solidarisk Bank skulle kunna pantas och inmanas i bysättningshäkte, fastän Banken i vederbörlig ordning blifvit försatt i concurs-tillstånd, och änskönt densamma eger tillgångar, vida öfverstigande dess skulder, vara både orimligt och råitsvidrigt, samt ingalunda ledande till det ändamål, som bör sökas, att uppmuntra personer med förmögenhet och credit, att ingå uti och stifta dylika föreningar.” Herr Sahlin, M.: ”1 hufvudsaken instämmande i det förslag Herr Grefve Frölich låtit åtfölja vid sin reservation, förenar jag mig om, att detsamma biträda med följande undantag: i:o
I sjelfva rubriken måtte ordet enskilda utgå, då ordet Bolag tillräckligt förklarar, alt föreningen är inom sådan begränsning; 2:0 vid 18 att minimibeloppet må förblifva vid beslutade 2 millioner R:dr Courant, eller deremot svarande värde i annat mynt, åtminstone till nästa Riksdag, då jag motser flere svårigheter, serdeles i början, för sådan Banks uppkomst; 3:o att minsta sedelvaleuren må bestämmas till 5 R:dr Courant för Actie- och 3 R:dr för solidariska Banker.” Herr Helleday: ”Emot de sammansatta Utskottens nu afgifue Betänkande anser jag, i följd af yttrade åsigter inom Utskotten, mig böra reservationsvis anmärka: 1:0 att någon serskild
Genom lagstiftningen bör, i alla möjliga fall, allmänhetens säkerhet vara betryggad, och att lagstifta för bägge, olika garantier erbjudande slagen af Banker, anser jag innebära eli tyst medgifvande, att Lagstiftaren velat tillåta ett slag uppkomma, oaktadt ett annat finnes, som kan medföra större säkerhet.
Det hade således, efter min tanka, varit icke allenast tillfyllestgörande, utan fast hellre principenligare, att endast uppgöra fullt ändamålsenligt förslag för Actiebanker, med dessas delegare öppen lemnad rätt att, i händelse de funnit en större credit för Bankrörelsen det fordra, inträda i sådan solidarisk ansvarighet, hvarom de sjelfve kunde öfverenskomma; Flur till Bartea- och Lag-Utskottens Utlåtande N.-o 4. 3» 3:0 Skulle Ater, med bifall lill Utskottens förslag, en sådan dubbel lagstiftning, som nu är föreslagen, anses ändamålsenlig, så nödgas jag reservera mig emot det stadgande, att i solidarisk Bank icke må finnas färre delegare än femtio.
Det är icke allenast falskt att tro, det 5o personer kunna vara vederhäftigare och mer garantiegifvande och mer control-utöfvande, än 5 å 6 ■— det är fastmer för sjelfva sakens skull orätt att, genom ett i sjelfva verket reglementariskt stadgande, hindra uppkomsten af dessa inrättningar..
Utskotten uppgjort för möjligheten af denna personals minskning, i händelse af dödsfall, fallisement o. m. d., så finner man, att Konungen har blifvit tillagd rättighet att medgifva antalets inskränkning.
— Nå väl, hvarföre icke vid octrojens meddelande lemna Regeringen beslutande rätt i en reglementarisk fråga, der samma Regering, en månad derefter, i samma fråga kan utöfva denna rätt?
— Min öfvertygelse är, att defegarnes antal i en solidarisk Bank icke bör i Lag bestämmas, enär behofvet af ett större eller mindre helt och hållet är individuell och ofta äfven kan vara localt, I öfrigt förenar jag mig med Herr Stuart i hvad första punkten af hans reservation innehåller.” Herr Rubin: ”Till undvikande af allt för stor vidlyftighet vid de reservationer behofvet synes påkalla mot Banco- och Lag-Utskottens Betänkande, med förnyadt förslag till