Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Trot. tS-jo ceh i$4i. 4 Sami. a Afd. 4a.-eira Haft. i 2 Stais- samt Allm. Besv.- och Ekon.-UIskollens UtlåtandeN.o 196.
Utsk. d. 12 Maj .841, kl. 1 e. m.
Utlåtande , i anledning af erhållen åter remiss utaf Utlåtandet JS:o tyg, afgifvet, i anledning af Kongl. Magis JSådiga Proposition, angående åtgärder till behof vandes undsättning i missväxtår.
Utlåtandet N:o 179 har blifvit bifallet af Borgare- och Bonde-Stånden, men deremot, till följd al gjorda anmärkningar, återremitterats af Piidderskapet och Adeln samt Presle-Slåndet, Såsom skäl för återremissen har hos Ridderskapet och Adeln blifvit hufvudsakligen anfördi: att den summa af 100,000 R:dr, som Utskotten tillstyrkt att af Rikets Ständer såsom Spanmåls-creditiv å Riksgälds-Contoret anvisas, vore, i händelse af inträffande nöd, alldeles otillräcklig för det dermed afsedda ändamål, hvarföre äfven föreslagits, att densamma måtte höjas till 400>000 fhdr; och har sådant ansetts desto nödvändigare, som de öfrige af Utskotten föreslagna och beräknade tillgångarne för ifrågavarande ändamål förmodades icke kunna vara alt påräkna förr än efter den tid, då de behöfdes, hvilket kunde finnas deraf, att behållningen å i83o års Spanmåls-creditiv ännu icke influtit, samt att tullintägten för under ett år inkommande spanmål icke blefve att tillgå förr än påföljande året, eller åtminstone aldrig förr än efter den tid, då spanmålen redan bordt vara uppköpt.
Härförulan har det blifvit anmärkt, att i Utskottens Utlåtande icke skall finnas i nog bestämda ordalag uttryckt, huruvida de behållningar, som förefinnas på det äldre Spanmåls-credilivet, må af Kongl. Maj:t användas under den kommande tiden.
Vid besvarande häraf anse Utskotten sig böra fästa uppmärksamheten derå, att det äskade beloppet af 400,000 R:dr, till Kongl.
Majrts Nådiga disposition, vid inträffande missvext, kan anses hafva blifvit af Utskotten i det närmaste föreslaget alt beviljas, då de 295,607 R:dr l\o sk. 4 r., hvilka, enligt den i Kongl. Maj:fs Nådiga Proposition gjorda beräkning, utgöra behållningen å i83o års Spanmåls-creditiv jemte Creditivet å 100,000 R:dr, i händelse bifall lemnäs till Utskottens förslag, äro beräknade att i sådant afseende kunna användas; och få Utskotten, i afseende å den gjorda anmärk - Stats- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Ulskotlcns Utlåtande, N.o kj6. 3 ningen, ali behållningen å berörde i83o års Spanmåls-crediliv ännu ej vore alt tillgå, meddela, alt af densamma redan 100,000 Riksdaler till RiksgäldsContoret influtit.
Vid sådant förhållande, och då ingen anmärkning emot Utskottens tillstyrkande i denna del blifvit hos de 3:ne öfrige Riks-Stånden förebragdt, anse Utskotten sig äfven höra detsamma vidblifva.
Hvad dernäst beträffar den gjorda anmärkningen , att det ej vore nog bestämdt uttryckt i Utlåtandet, huruvida behållningen å 183o års Spanmålscrediliv får under den kommande liden användas, så och då Utlåtandet i bestämda ordalag hänvisar till Kongl. Majlis Nådiga Proposition i denna del, och lika bestämdt tillstyrker Rikets Ständers bifall dertill, anse Utskotten icke någon tvetydighet om tillämpningen häraf förefinnas, hvadan anmärkningen ock torde anses kunna förfalla.
Hos Preste-Ståndet har det blifvit anfördt emot Utskottens afstyrkande af bifall till Kongl. M*j:ts Nådiga förslag, i fråga om att en lämplig summa måtte medgifvas till användande, antingen till gåfvor åt de genom felslagna skördar mest bloltslälda , utan återbetalningsskyldighet, eller till rärilefria lånförsträckningar, utan annan säkerhet, än lånlagarnes personliga förbindelser; att Utskotten väl rättligen förfarit, då de genom sitt förslag sökt alt, vid inträffande allmännare nöd, hufvudsakligen bereda de nödställda undsättning genom utvägar lill arbetsförtjenst, men att detta ensamt ej vore tillfyllestgörande för vinnande af ändamålet, enär just de mest behöfvande eller vanföre och orkeslöse personer samt späda, ännu icke arbetsföra barn derigenom blefve beröfvade understöd, såsom icke varande i stånd att, på sätt Utskotten åsyftat, eller genom eget arbete och verksamhet, förvärfva sig detsamma; för återbetalning af understöd, lemnadt från Statens sida, i säd eller penningar, lill dessa personer, som sjelfve voro ur stånd att dertill bidraga, troddes församlingarne icke vilja ingå någon gemensam ansvarighet, utan, heldre än att, under vilkor af ett sådant åtagande, begära och erhålla hjelp af Staten, söka att förskaffa sig det för dem oundgängliga belopp af spanmål, m. m., på enskild väg; i följd häraf skulle dessa aldra hjelplösasle medlemmar af samhället blifva utan nödigt understöd , då de enskilda församlingarne ej ansåge sig ega förmåga till en sådan uppoffring, samt
Staten ej eller ville bispringa dem utan full säkerhet för återgäldandet af det lanta beloppet, hvilken åter för dem vore omöjlig att anskaffa.
Af dessa skäl har det ansetts nödigt, att, på sätt Kongl. Maj:t i Dess Nådiga proposition föreslagit, en del af de för undsättningar afsalia 4 Slats- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottens Utlåtande, N.o iqG. medel lemnades till Kongl. Maj:ts disposition, att användas antingen lill gåfvor eller ränlefria låne-förslräckningar åt de mest nödstälde.
I afseende på det ändamålsenligaste sättet att tilldela understöd , har äfven blifvit föreslaget, alt, vid tillfällen af större missväxter, förteckningar vid allmänna sockenstämmor måtte upprättas å de låne-behöfvande och det erforderliga penningebeloppet, utfördt i serskilda columner för dem , som kunde eller icke kunde återbetala, samt dessa förteckningar insändas till Konungens Befallningshafvande i hvarje Län, hvilken, då beloppet för hela
Länet vore kändt och för de insolvenles behof möjligen öfverstege proportionen af Rikets Ständers anslag till gratis-utdelning , egde att förständiga Socknarne alt antingen nedsätta det begärda lånbeloppet eller ock för öfverskotta ingå i gemensam ansvarighet, m. m.
Slutligen har derjemte blifvit anmärkt, att Utskotten bordt öfverväga fördelarne af så inrättade socken-magaziner, som, vid tillfällen af missväxt, kunde ega tillgängliga spanmålsförlag, samt, för tillvägabringande af sådana, föreslå, att de företrädesvis skulle komma i åtnjutande af det understöd.
Staten lemnar.
Om dessa båda undsättnings-anstalter tagits uti gemensamt betragtande och förbundits inbördes, så att de understödt hvarandra, har det blifvit ansedt, alt planen för meddelande af sådan hjelp skulle hafva blifvit i betydlig mon förbättrad.
Då Utskotten, vid afgifvandet af ifrågavarande Utlåtande, utgått från den synpunkt, att Staten, vid meddelande af understöd åt bria orter, hvilka, genom missväxter eller andra allmänna olyckor, kommit i nöd, icke bör belragtas såsom en fattigförsörjnings-anstalt, utan endast såsom skyldig att bereda den enskilda om tank an och kraften utvägar att genom egen ansträngning kunna arbeta sig till en bättre belägenhet, så hafva äfven Utskotten ansett sig icke böra göra något undantag härifrån, ej ens för de bärförut serskildt nämnde, för nöd mest blottställde, personer, hvilka, under sådana omständigheter, äro föremål för fattigvård, som åter bör besörjas af hvarje församling för sig.
Statens directa inblandning uti de angelägenheter, som , till följd af sin beskaffenhet , egentligen tillhöra församlingarne eller menigheterne sjelfva, är, i Utskottens tanka, icke nyttig, så vidt den förl amar deras egen verksamhet och hindrar deri fria utveekligen af deras krafter.
Så är äfven förhållandet i denna sak.
Stora svårigheter kunna öfvervinnas genom menniskors ihärdiga bemödanden och ansträngningar , men, om man i tider af nöd hoppas på främmande hjelp, så är del säker t, att man icke utvecklar hela den styrka alt bekämpa eller afvärja den öfverhängande faran, hvaraf man eljest varit mäglig.
Utskotten äro öfvertygade, Slals- tamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottens Utlåtande, N.o IQ']. 5 att, om någon stor oell .nilman nöd i landet skulle inträffa, Stals-anslag för aflijtlpande deraf alltid skola blifva otillräckliga, så vida ej den enskilda oell verksammare hjelp, som kan åstadkommas inom sjelfva orter ne, vore alt påräkna.
Litar man vid sådana tillfällen på Statens mellankomst, så vidtagas ej de ändamålsenliga och verksamma anstalter utaf menighelernc , som ofelbart kommit lill stånd, om de varit fullt öfvertygade , att de vore lemnade åt sin egen omtanka.
Då Staten härvid söker att på ijenligt sätt öppna utvägar för den enskilda fliten och verksamheten genom tillfällen till hvarjehanda arbetsförtjenst, samt underlättar anskaffningen af spannrål, så anse Ulskotten ej allenast, att Staten uppfyllt sitt åliggande, utan äfven alt, genom bestämmandet af en inskränkning härtill utaf Statens biträde, menigheterne och församlingarne blifva snarare satte i nödvändighet att i lid bereda tjenliga anstalter för afvärjande af större nöd, serdeles vid inträffande missväxter.
Uppå dessa skäl anse sig Utskotten höra vidblifva sitt förra Utlåtande äfven i denna del.
Hvad beträffar slutligen den gjorda anmärkningen deremot , att Utskotten icke skolat fästa tillbörlig vigt vid bildandet af ändamålsenliga sockf n-magazincr, samt icke sökt alt sälta dem i samband med Statens undsättnings-anstaller, så få Utskotten , med åberopande af sitt Utlåtande N:o j8o, förklara, att, då Utskotten å ena sidan anse socken-magazins inrättande tillhöra socknarne sjelfva, det å andra sidan torde höra lemnäs åt Kongl.
Maj:ls Nådiga omsorg att, derest
Han finner sådant nödigt, på Ijenligt sätt uppmuntra dessa anstalters anläggning; och finna Utskotten af sådan orsak berörde anmärkning icke böra föranleda till någon förändring uti det ifrågavarande Utlåtandet.
Slockholm den ii Maj 1841.
Utsk. den 12 Maj 1841 > kl. 1 e. m.
Ull ätande, i anledning af äterremiss utaf Betänkandet N:o 158, angående förändringar uti Kongl. Maj:ts Nådiga lnst nidion för Beklädnads- Di rectiunerne vid indeldta drif antori-Regementena, ru. 111.
Dilta Betänkande, ii v i i k et Pieste- och Borgare-Stånden bifallit, har, •6
Stats- samt Alim. Besv.~ och Ekon.-Vt skottens Utlåtande, IV.o 197. efter deremot gjorde anmärkningar, blifvit af Ridderskapet och Adelil samt Bonde-Ståndet återremitteradt.
De erinringar, som hos Ridderskapet och Adeln blifvit framställde, hafva endast afseende på förslaget, att den Krigs-Coileginm nu tillkommande pröfningen af anmärkningar vid Beklädnads-Directionernes räkningar, må öfverlemnas åt Kammar-Rätten , då anmärkningar göras af de Revisorer , som rotehåilarne, för räkningarnes granskning, utse.
Häremot är anföidt, alt Utskottens uppgift om Krigs-Collegii befattning med denna pröfning , skall vara origtig, och att i stället skall, för behandlingen af sådane frågor, gälia den ordning, att anmärkningarne öfverlemnas till General-Mönstrrherren, hvilken, om han häraf finner sig förhindrad att meddela BeklädnadsDirectionen decharge, derom i mönsterberättelsen gör anmälan hos Kongl.
Majit, som slutligen afgör frågan.
For öfrigt har man icke velat medgifva, att, på sätt Utskotten utlåtit sig, Ki igs-Coilegium kan anses för rolehåilarnes vederpart i sådane frågor, då Kongl. Majit och Kronan , hvars tätt det tillhörer Krigs-Collegium att bevaka, bekostar beklädnaden, gemensamt med rotehåilarne, så att Krigs-Collegium och lotehållarne hafva ett och samma intresse att iagltaga och endast Beklädnads-Directionei ne kunna anses för parter emot Krigs-Collegium och rotehåilarne gemensamt.
Åt dessa eritrlingar synes man hafva velat gifva ökad vigt, genom åberopande af serskild erfarenhet, inhemtad under handläggning af de ifrågavarande ärendena, och erinringarne sluta med den Utskotten gjorde förevitelse!! att hufva velat skeft citera Författningarna, och vanställa förhållandet.
En sådan förevitelse måste förefalla Utskotten så mycket mera oförmodad, som Utskotten i Betänknnrht uttryckligen angifvit den Författning, hvarifrån d-n såsom ovigtig ansedda uppgiften är bemtad; reen, då detta ej varit tillfyllest, så och på det alt grundlösheten af den gjorda anmärkningen fullkomligen må ådagaläggas, anse sig Utskotten böra här ordagrant införa det omförmälda stadgandet, som igenfinnes i 32 § af Kongl. Majlis Nådiga Instruclion för Beklädnads-Directionerna vid de indeldta InfanteriRegemenlena den 11 Juni 1822, så lydande:
"Directionens årsräkningar böra ock vid General-Mönstring företes, då ”rotehåilarne ega att, genom valde ombud, granskning der af genast företaga, ”så att möjligen blifvande anmärkningar sist inom fjorton dagar kunna med’ delas General-Mönslerherren , som dem , jemte General-mönstrings-instru”menlet, lill Krigs-Collegium insänder: hvarefter bemnlte Collegium åligger ”att desamma pröfva och i behörig ordning decharge meddela Stats- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Ulskotlens Utlåtande3 N;o igJ.
7 Hvad sorn är erinradt om det intresse, som Krigs-Collegium har alt gemensamt med rolehållarne bevaka, i afseende på beklädnadsmedlens förvaltning, gifver blott ett ytterligare stöd åt Utskottens åsigt om olämpligheten, att Krigs-Collegium pröfvar derom uppstående tvister, då det är visadt, att Krigs-Collegium gemensamt med rotehållarne är i sådane tvister part emot Beklädnads-Directionen.
Härigenom vederlägges för ingen del, livad Utskotten yttrat om Krigs-Collegii egenskap af part emot rolehållarne i vissa fall , ty just emedan Kronan och rotehållarne gemensamt bekosta beklädnaden, hafva desse att bevaka serskilda intressen emot hvarannan, genom tillsynen, att hvardera lemnar sitt behöriga bidrag till kostnaden.
Den motion, som föranledt Utskottens förslag, har varit framkallad af en tvist, som uppstått emellan dessa motsatte intressen, sålunda, att rotehåliarnes ombud vid en Beklädnads-Directions räkningar anmärkt, alt Statens beklädnadsbidrag till en del blifvit, efter deras förmenande, obehörigen afsknfvet, och denna afskrifning hade skett, till följd af Krigs-Collegii på för hand gifna serskilda föreskrift.
Det torde svårligen kunna motsägas, att ju Krigs-Collegium var, i denna fråga, rotehållarnes rätte vederpart, men anmärkningen blef likväl hänskjuten lill Collegii pröfning, till följd af det här ofvan intagne stadgandet i 3a §. af Instructionen för BeklädnadsDirectionerne. £n sådan ordning synes icke öfverensstämma med en tillbörlig grannlagenhet vid rättsfrågors afdömande.
Anmärkningarne, som inom Bonde-Ståndet blifvit framstälde, åsyfta bifall till allt hvad genom motionen är yrkadt, och äro således rigtäde emot Utskottens Betänkande i alla de delar, som innehålla afstyrkande af sådant bifall.
I detta afseende är anfördt, att Beklädnads-Directionerne ingalunda, på sätt Utskotten åberopat, skola vara befriade från beklädnadsskyldighet för vacanla rotar, då en sådan skyldighet är uttryckligen stadgad i 28 §. af Instructionen för Beklädnads-Directionerne, och dessutom vore det i de utkomne Författningarne om Beklädnads-verket föreskrifvet, att med de medel, som äro anslagna för soldaternes beklädnad, skall så tillställas, alt af öfverskotten bildas en fond i och för detta ändamål , till lättnad i framtiden för så väl rolehållarne, som Kronan, hvarmed icke skall kunna förenas, att beklädnads-m,edlen, såsom besparde å 3:dje Hufvudtiteln , användas för andra behof, hvilket äfven vore stridande emot 65 §.
Regeringsformen, som innehåller: att Statsmedlen icke må annorlunda användas, än faststä!dt blifvit.
Brefvet den 9 Juni i83o, jemte flere förut ulgifne Författningar, innehålla bestämdt, att rotehållarne och Kronan skola lill Beklädnadsfonden beslå lika, och bär skall med rotehållarne nödvändigt 8 Stals- samt Allm. Desv.- och Ekon.-Utskottens Utlåtande , N;o 197. menas alla egare och innehafvare af roleringsskyldighet underkastade hemman, så att, tued iagltagande af denna föreskrift, kunna rotehållarne icke åtskiljas, utan måste gemensamt utgöra den ena Bolags-intressenten , och Kronan den andra; och Kronan skall icke kunna anslå några medel, sorn af rotehållarne erläggas, till andra ändamål, än som faststäldt blifvit, än mindre undandraga sig att tillskjuta sin anpart.
För förslaget om Beklädnads-DirecLionernes räkenskapers granskning af Kammar-Rätten, kunde den af Utskotten förmodade obenägenheten hos de af rotehållarne utsedde Directions-Ledamölerne destomindre utgöra något hinder, som man icke borde tänka sig sådane Ledamöter, de der icke voro benägne att underkasta sin föi •vallning all möjlig granskning och controll; och hvad slutligen beträffar vissa Häraders i Skaraborgs
Län befrielse från beklädnadsbidrag, på grund, af Kongl.
Brefvet den 17 Februari 1684. förmenas Utskotten, vid åberopandet af 1686 års Knekte-Contract, hafva förbisett dels, alt just detta Knekte-Contract skall vara uppgjordt år 1684 för hela Länet, dels att berörde Kongl. Bref angår endast några härader, samt aldrig skall blifvit upphäfvet, utan vore det i alla senare ulkomne Beklädnads-Författningar alltid föreskrifvet, alt de icke gällde de orter, hvarest genom serskilde stadganden är annorlunda förordnadt.
Till bemötande af dessa anmärkningar, få Utskotten anföra: att Beklädnads-Direclionernes befrielse från beklädnadsskyldighet för de vacante rotar, för hvilka Statens beklädnadsbidrag innehålles, är uttryckligen bestämd genom samma Krigs-Collegii Circulaire till Beklädnads-Directionerne den 27 April 1832, som innehåller föreskriften om Beklädnadsbidragets innehållande, och utgör således ett med denna föreskrift förenadt vilkor, hvarigenom 28 §. af Instructionen för bemälde
Directioner är i denna del upphäfven.
Genom denna innehållning rubbas ingalunda grundsatsen om Kronans och rotehållarnes lika bidrag till beklädnadskostnaden, ty för de indragne rotarne erläggas icke eller af rotehållarne några bidrag till Beklädnads-Directionerne.
Sjelfva indragningen af rotarne är en åtgärd, som hörer lill den förändrade lönereglering för indeldta Armeen, hvarom Kongl. Maj:t slutligen förordnat den 2 Februari 1833 , i öfverensstämmelse med grunder, som Rikets Ständer fastställt, till följd hvaraf Staten jemväl utbetalar beklädnadsbidrag till Under-Officerare med rotelöner till vida större belopp än de, som skolat till Beklädnads-Direclionen utgöras, så att medlen än i denna stund användas, i enlighet med sin ursprungliga bestämmelse, fastän i annan ordning, än den först antagne.
Utom Stats- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottens Utlåtande, ISf.-o 1QJ. § Utom hvad 32 §. af Instructionen för Beklädnads-Directionerne innehåller om den granskning af
Directionernes räkningar, som rotehållarnes ombud ega anställa vid General-Mönstringar, är det, genom 3i §. af denna Inslruction, föreskrifvet, att berörde räkningar skola årligen insändas till Krigs-Collegium för att granskas.
Controllen å förvaltningen är sålunda öfverlemnad åt dem, lör hvilkas räkning förvaltningen sker, och hvilka för denna förvaltning äro ansvarige, och derutöfver lärer hvarje controll vara både öfverflödig och olämplig.
För de Ledamöter i Beklädnads-Directionerne, som af rotehållarne utses, måste det vara af vigt, att deras liandr lingssätt bedömes af dem, å hvilkas vägnar de handla och de kunna icke vara tillfredsstälde genom en granskning, som anställes af en för både dem och deras hufvudman fremmande Myndighet.
Utskotten måste således fortfarande anse den hittills föreskrifna ordningen för räkenskapernes granskning vara fullkomligt rigtig, och ändamålet dermed lärer icke förfelas , så vida en mera rättsenlig ordning, än den hittills gällande, stadgas för profningen af de anmärkningar, som vid granskningen kunna göras.
Hvarken genom 1686 års Knekte-Contract för Skaraborgs Län, eller, så vidt Utskotten hafva sig bekant, genom någon senare Författning, är åt någon del af Länet förbehållen befrielse från den i allmänhet stadgade skyldigheten för rotehållarne alt bidraga till soldaternes beklädnad, och det lärer således svårligen kunna motsägas, att ju de förmoner, som genom äldre stadganden kunna i detta afseende varit medgifna, längesedan i laglig ordning upphört, hvarförutan det icke är sannolikt, att alla anspråk på tillgodonjutande af sådane förmoner skulle hvilat en tid af snart i och \J2 århundrade, derunder roteringsbesväret i alla sina utgreningar, städse varit föremål för både enskilda tvister och mera allmänna förhandlingar.
Till följd af hvad nu är ytlradt, och då Utskottens Betänkande blifvit i sin helhet af Två Stånd bifallet och i hvarje af dess serskilda delar, är af ytterligare ett Stånd lemnadt utan anmärkningar, anse sig Utskotten böra vidblifva de genom detta Betänkande framstälde förslag.
Stockholm den 11 Maj iS4r - Bilt. lill R.
Prof. 1840 och 1841■ 4 Sami. 2 A/d. 4%-dra Hå/t. 2 san TRYCKT HOS J. W A LODÉN, 1841. i Stats- samt Allm.
Besv. och Ekon.-Utskotteris Utlåtande, JV:o 198.
Ank. till Exp. Utsk. den i5 Maj 1841. kl. 11 f. m.
Utlåtande, i anledning af återremiss utaf Utskottens, under N:o 190, afgifne för slag till samman jemkning af Riks-St ändens slciljagtige beslut, rörande allmänna stadganden och anslag till Folkundervisningens befremjande.
Af detta förslag äro i:sta §:ns alla moment, 5:te §:ns i:sta moment, 5:de §. samt 14 §:ns 2:dra moment återremitterade från Preste-oell BondeStånden, efter deremot gjorde anmärkningar, men Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet hafva antingen antagit de af Utskotten framställde förslagen eller godkänt de föreslagne propositionerne för votering i Förstärkta Utskott.
Inom Preste-Ståndet är anmärkt emot usta §:ns aldra moment, alt uti det af Utskotten föreslagne stadgandet: ”1 hvarje pastorat hör finnas minst en fast Skola, under inseende af Skol-styr elsen,” vore ordet pastorat alldeles afvjkande ifrån Preste-Slåndets beslut, och stadgandet skulle i denna form lägga hinder emot och försvåra Presterskapets bemödande att vid Socknestämma få Skolväsendet ändamålsenligt organiseradt»
Endast inom vissa tätare bebyggda delar af några få Stift skall den fasta Skolan, i den betydelse, Utskotten antagit, kunna blifva gagnelig, men inom de fleste Stift, der Pastoraten bestå af flere församlingar med långa afstånd och med en gles befolkning, spridd på en vidsträckt yta, skola dylika fasta Skolor möta oöfvervinnerliga svårigheter.
En enda fast
Skola skall på långt när icke blifva tillräcklig.
Undervisningen måste ordnas efter helt andra grunder.
Det vigtigaste vore, att inom hvarje socken må finnas antagen en behörigen pröfvad och godkänd Lärare.
Preste-Ståndets beslut skall innefatta detta, jemte antydan af den fasta Skolans företräde, der locala förhållanden icke förhindra.
Skyldigheten för hvarje socken att antaga och aflöna skicklig Lärare, bör vara ovilkorlig.
Det må sedermera bero af omständigheterna, om flere församlingar inom samma Pastorat eller örn tvänne mindre Pastorat kunna förena sig om en gemensam
Lärare och ett gemensamt Skolhus.
Öfverläggningen härom borde börja Bih. till It.
St.Prot. 1840 och 1841. 4 Samt. 2 Jfd. 43 Häftet. 1 2 Stats- samt Allm.
Besv. och Ekon.-Utskottens Utlåtander JV:o 198. vid Socknestämma inom hvarje församling, då, om den senare utvägen finnes lämplig, det förmodas, alt de mindre församlingarne icke lära underlåta att härom väcka fråga och begära sammanträde med andra församlingar.
Nu åter blefve ordningen omvänd, emedan forsta öfverläggningeu måste hållas med hela Pastoratet, på en gång med flere församlingar.
Utskotten skola missförstått Preste-Ståndets- beslut, då den restriction, Ståndet skall gifvit åt Utskottens tillstyrkande, ansetts vara af ingen betydelse och en uttalad önskan gälla lika mycket, som en ovilkorlig laga förbindelse.
Det vöre endast tvänne Stånd, Ridderskapet och Adelil samt Borgare-Ståndet, som ingått på Utskottens förslag och gjort den fasta Skolan till Communernes bestämda åliggande, hvaremot Preste- och BondeStånden, med hvarannan i full öfverensstämmelse, skola velat, att anläggningen deraf skulle bero af den fria pröfningen.
Dessa begge
Stånds olika meningar borde få tillfälle att i Förstärkt
Utskott försöka sig och endera af deni blifva contra-proposition till Ridderskapets och Adelns samt Borgare-Ståndets beslut.
Emot uteslutande af orden ”Kyrkoherden och” uti samma 2:dra moment af 1 :sta §:n är äfven anmärkt, att derigenom skulle Kyrkoherden beröfvas tillfälle till den serskilda tillsyn å händhafvandet af undervisningsverket, som honom bör tillhöra.