Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Pä sädan grund äro upplysning, en stadgad alder och förmögenhet att anse såsom de cgenstaper, hwaruti man bör tro sig finna de bästa säkerhetsmedel emot mLssbruk i Lagstiftande Magtens utöfning.
Klokhet, erfarenhet och oberoende mä dä med skäl antagas fason» den säkraste borgen för uppfyllandet af ofwannämnde pligter emot Samhället; »nen att, dä »vid »val af Ledamöter till en Lagstiftande Corps göres ett behörigt afseende pä kunskaper, pä en wiss alder, och pä en betydligare förmögenhet, man skulle.
621 i afseende pä denna, wilja draga den slutsats, att rikedomar äswen borde medföra en särskild rättighet i röstberäkningen, hwaraf en jemnförelse kom att äga rum emellan penningewärde och mennifkowärde, anser jag innebära en detta sistnämnde djupt förringande »vådlig princip, hwilken kunde leda till glömska af det, som bör wara förnämsta ögnamärket för all Lagstiftning: hwarje enskild persons lika rätt, såsom enda sanna medlet att befordra allmänt wäl.
Dä jag här nämnt en wist stadgad älder, såsom ett nödwändigt wilkor för att kunna blifwa Ledamot af Lagstiftande Corpsen, bör jag erkänna, att jag alldeles förglömt denna omständighet i mitt förra anförande.
Den är likwäl af högsta wigt, och ju mer man eftersinna»-' tidehwarfwcts och den uppwäxande ungdomens lynne, destomera lärer nödwändigheten wisa sig att, genom utsättande af en mognare älder för rättigheten att deltaga i Lagstiftningen, mota en till wädliga följder för menniskorätt och friheten ledande rigtning i tänkesätten.
En Regering, som, under ledning af ett »vidt omfattande gerne redan i siere Lagstiftningens grenar gifwit det öfriga Europa de mest lärorika efterdölnen, har nogsamt insett nödwändigheten, att under det krigiska lynne, som tidchwarfwets händelser uppwäckt och ännu underhäller, förekomma de eftertänkliga niitzbruk, som eljest i medborgerliga saminanlefnaden wore att i en framtid befara, saint ' derföre icke allenast med sorgfällighet pä alla ställen, i der ej egenskapen af en krigs-theater gjort allt annat förhällande oundgängligt, subordonnerat alla andra authoriteter under den efter Grundlagens etablerade former inrättade Borgerliga Administrationens öfwerinseende och styrelse; utan ock »frän deltagande i Lagstiftande Magten »visligen utestängt 622 Expeditioner till Riks-Ständeu. den alder, som, oberäknadt en densamma alltid widlädande häftighet, skulle genom närtvarande tidehwarfs nästan epidemiska sinnesart lätteligen »vanslägtas titt bildande af ett Janitschar-System, lika »vådligt för Regenten som för den inedborgerliga friheten, medelst en inrotad owilja mot alla former, ett sjelfswaldigt mcnniskoförakt och en brottslig liknöjdhet för Medborgares sa »väl lidande som rättigheter.
Att en sadan sinnesart skär i närmaste sammanhang med föreställningen om en oinskränkt befallande rätt och en deremot swarande blind lydnad, det will säga: begreppet om endast Herrar och Trälar, är lika ostridigt, som att den, ty »värr, i en nog allmänt radande ton hos ungdomen af alla Claher, caracteriserar »vart tidehwarf, i synnerhet i utsigten as det tillkommande, om icke ett klokt förutseende söker att förebygga det onda.
Ibland de kraftigaste mede! härtill anser jag det skulle »vara om 35 ars äldcr föreskrefs, såsom den, hwarunder ingen ägde rättighet att blifwa »vald Ledamot uti Lagstiftande Corpsen.
Jag tror icke »vara nödigt, att i afseende pä Första Kammaren föreflä 40 ärs alder säsom »vilkor för att blifwa Ledamot derstädes.
Cn stadgad alder är lika nödig i den Andra som i den Första Kammaren, och den jemnare gang i ärendernes behandlande, svin man bör önska i denna afdelning, anser jag förnämligast skulle stä att »vänta utaf Ledamöternes pcrmananee i deras befattning.
Jag tror till och med, att det icke skulle wara nödigt att förcskrifwa någon wif; alder för de Ledamöter, som af Konungen borde utnämnas, emedan det förmodligen ganska sällan inträffade, att någon under 35 ärs alder dertill blefwe utsedd, och en eller annan yngre Ledamots deltagande sä mycket mindre lunde anses skadligt, som det Embetömanna-answar, Bilaga till Mern.
N:o 36. 623 wart nuwarande Regeringssätt etablerat, nödwändigt skall i en framtid bilda en kunnig och aktningswärd Embetsmanna-Corps, wida stilsd ifrån hwad under en despotisk styrelse merendels utmärker deh wcrktyg genom wald, egennytta, vsticklighec eller lagstridig myndighet.
Men hwad jag anser mig, innan jag slutar detza aninärkniiigar, böra närmare bestämma, är orsaken, hwarföre jag projecterat Bistoparnes intagande i Första Kammaren.
Det har stett niindre i afsigt att derigenom befordra Regeringens inflytelse uppå denna afdelning, ehuru jag äfwen anser detta såsom en gagnande omständighet, an för att gifwa ät sjelfwa Ståndet ^ en sa mycket kraftigare eonsistence i Staten; ty jag anser för lika wigtigt, att Prest-Embetet som att Domare-Embetet äger en säkerhet för sitt sjelfbestånd, som hwarken beror af en Regerings nycker eller af Folkets och tänkesättens ombytlighet.
Bada dessa slags Embetsmäns befattningar hafwa ett sä lika förhållande till enskilde personers wälfärd, interesse!! och behof, att hwad Grundlagen föreskrifwer i wipa sall om den enas oberoende af bade Lagstiftande och Lagskipande Magten bör äfwen gälla om den andra; och är det, som angar Prcstcrstapet i detta hänseende, af en ännu grannlagare beskaffenhet, såsom rörande ett inbördes förtroende och sädane relationer, hwaröfwer ingen magt pä jorden äger nägon granstningsrätt, nian att wäldföra menniskans individuella heligaste rättigheter.
Att sätta ' Prcsterskapet uti en belägenhet, hwarigenom der skulle medelst en alltför precairc eristence bringa?
uti ett sadant beroende af högsta Magten, eller as tillfälligt händelser, sou, kunde werka pä det owilkorliga förtroende, hwilket utgör hclgden af deras befattning i Samhället, wore emot dettas Medlemmar ett osörswarligt behandlande, och jag har 624 Expeditioner till Riks-ZtLyden. derföre trott det wara nyttigt, att Biskoparne, äfwen i egenskap af wäktare öfwer deha i sjelfwa werket mera Allmänheten, än deni ffelfwe tillhörige rättigheter, böra hafwa säte i Första Kamniaren bland Folkets Representanter.
Dä sag uti mitt förra anförande yttrade den förmodan, att de hittills orepresenteradc skulle wid nästa Riksdagsmöte komma i åtnjutande as den delaktighet i Lagstiftningen, som blifwit dem lofwad, har jag, kanhända, mera radfrägat min egen önskan än möjligheten.
Jag inser likwäl icke ännu en absolut ogörlighet, att, pä sätt jag da nämnt, Riksens Högloft.
Ständer, i fall de sä för godt finna, kunna påskynda werkställigheten af det högtidliga löfte de fleste Riks-Ständen i detta afseende gifwit; men jag finner ock nogsamt, att detta ämnes wigt och grannlagenhet icke torde medgiswa, att det företageS till slutligt afgörande, innan Allmänhetens
Dom likasom i förwäg sanetionerat beflutet.
I sädant sall hoppas jag att de anmärkningar, jag nu framställt och hwarmed jag, oaktadt deras »fullständighet, kanske alltför länge tröttat Utskottets tälamod, skola fä en närmare och mera upplysande utveckling af samma skickliga hand, som öfwer förewarande fräga redan meddelat Utskottet ett arbete, hwilket nied tankarnes grundlighet förenar utförandets behag.
Jag wägar tro, att, om ocksä en del af hwad jag här anfört skulle tyckas wid första päseendet icke egentligen höra till saken, skall likwäl ej nägot deraf wid närmare pröfning finnas wara alldeles främmande till ämnet, taget i hela dest omfattning.
Om jag winner nyfinämnde min önflan, skall jag anse det som ett prof af personlig wänskap och som ett smickrande bewis att deha mina tankar förtjenat nägot afseende."
Herr Öftvcrsten m. in. Gahn af Colqhoun inlemnade nedanstående Memorial, med anhållan att detsamma, ehuru ej af honom sjelf författadt, matte för hans räkning i Prvtocollet intagas: ^ "Ödmjukt Memorial.
Den sorgfällighet, hwarmcd Riksens Ständer i tvid detta niöle omfattat en mängd »vigtiga föremål ! för Samhällsordningen, har nti en icke ringa mon ^ underhållit
Nationens hopp om läggandet af sädane grunder för dep äterwnnna Lagstiftningsrätt, att j denna rätt blir för alla tider befästad, att den kan i utöfwas till en lika redbar nytta för alla Medbor- I gare.
Pä frihetens säkra »verkan till allmänt gagn, äfwensom pä dest »varaktighet, stödjer sig nu allas »väntan.
Med omtankan rigtad pä desta bäda förcrnäl upptäckes genast, att de icke stä att »vinna utan genom alla Folk-Classers förening till ett samfält intereste, genom införandet af en sakernes ordning, hwilken gör Fosterlandskänslan hos alla lika möjlig, hos mängden ofelbar.
Det samfälta Jnterestet kan ej existera utan genom en. lika rättighet för alla, att obehindradt och i mon af insigt antvända fine krafter till »vinnande af utkomst eller förkofran, icke heller kan utan denna rättighet nägon sann och liflig känsla för Samhället upptändas hos dest Medlemmar.
Ett demonstratift bewisande af deste pästäenden lärer icke numera »vara erforderligt, sedan den all- j männa rösten gifwit tillkänna, att en full öfwer- ! tygelse om deras sanning hyses af mängden bland !
Sweriges Inbyggare.
Nti sjelsiva Riks-Ständen 626 Expeditioner till Riks-Ständen. har ock redan frägan om rättigheters jcmnande Medborgare emellan wnnnit äseende.
Det är egentligen blott sättet och medlen att minna detta ändamal, som der marit skärskädade ur olika synpuncter.
Sweriges Lagstiftande magt utgöres af Konungen och Folket gemensamme.
Folkets talan fores sedan urminnes tider af Medborgare, delade i Glassér, dels genom häfd, dels genom ur denna häfd uppkomne privilegier.
— Genom bestämda privilegiers tillwarelse hafwa Ständs-Corporationerne blifmit besästade pa ett sätt, att de, oaktadt en i langliga tider förd klagan, hittills icke kunnat upphäfwas.
Annu ingen gäng hafma Folkets Ombud sammanmarit utan att de känt, om än icke alltid erkänt, olägenheterna af denna deraS sönderdeluing.
Allt det osammanhängande som röjts i den allmänna magtens företag, de täta fkakningar mara häfder omförmäla, allt detta har warit en följd af Standsinrättninge».
Men det egentliga ursprunget igenfinnes uti interehenas daning genom privilegier, ty dä sjelfwa Folket marit af skiljaktiga intereycn, hafwa ock deh Representanter mast wara det, och de twistigheter, som synts äga werklighet endast wid Riksdagarne, hafwa icke annat warit än utbrotten af en ständigt underhallen strid.
Ur privilegiernes upphäfwande skall således den första möjligheten till en förening uppsta.
Innan detta föregått, kan man ej tänka sig en Folk-representation, som med kraft skulle bestrida Lagstiftningen, som skulle göra Lagen till ett lika klart, och lika gagncligt, rättesnöre för alla Medborgare.
Benämningen af privilegier innefattar hufwudsakligen twänne stag af uteslutande rättigheter.
Det ena tillhör personer och yrken, det andra egendom.
Wid detta Riksmöte har ett wkgtigt steg blifwit taget till jemnande af det sednare privilegii - Bilaga till Mem.
627 slaget, i det att all jord, af hwad natur som helst, kan hädanefter af hwarje Swensk nian inköpas och besittas.
Men jordens olika egenskap har, till bewarande af äganderätten, mäst förblifwa tills widare orubbad.
De olägenheter som häraf böra uppsta, när en Nepresentations-förändring skall efter allmänt giltiga grunder uppgöras, är hwad som ännu ätcrstär att häfwa.
Desta olägenheter torde i förwäg behöfwa göras för en hwar synbare, innan man ingar i pröfning af sättet huru de billigast skulle kunna nndanrödjas.
Det är ej min afsigt att pasta, det ett jemnande af jordens natur är alldeles onndwikligt för en god Representations införande i Swerige.
Men det lärer ej kunna nekas, att genom enhet i Landets bördor en mera odelad nationalanda skulle uppkomma, och om detta ändamål finnes wigtigt, bör tillfället af Ständerncs reorganisation, såsom det yppersta, kanske det enda som någonsin erbjuder sig, till detta ändamål begagnas.
— Dm jordens natur i alla tider förblefwe sä skiljaktig den nu är, skulle till äfwentyrs, oaktadt aequisitionsrätten till all slags jord är en hwar uppläten, cu egen slags afund till innehafware»» af Säterier blifwa en följd af sjclfwa Reprcsentations-förändringen, och de privilegierade Egendomsherrarne komma att i opinionen intaga rummet efter de upplösta Ständen.
Det kunde lätt hända, att mastan af Nationen en gäng ansäge dem mindre berättigade än andre Jordägare att tvid Riksdagar rösta.
I den mon den allmänna miljan arbetade pä deras uteslutande, i samma mon twnngos dcste Possesstonater till motständ, och deras inflytelse wid Riksdagsmannawalen skulle,dä werka en skadelig öswerwigt i röster, till dest de nödgades wika för mängden, hwaraf ett inbrott i äganderät - 623 Expeditioner till Riks-Ständen. ten, än mera skadligt för Samhället, blefwe att befara.
Utom den fördel, som ofelbart skulle härflyta af en mer concentrerad nationalanda, kunde med jordjemnandet äfwen förbindas en annan, härledd frän de grunder, hwarpä detta femnande uppgjordes.
Ett nödwändigt wilker för Samhällets lugn är, att äganderätten, sädan den en gäng kommit till stadga, blir utan minsta rubbning bibehällcn.
Ur denna s grund kan hos oh den privilegierade jorden icke belastas med de onera, font utgöras af all annan ^ jord, sä framt icke en compensation utfinnes, hwil ken bäcker den sä kallade Frälsejorden gwar uti deh j en gäng tillkomna warde.
Om således de onererade ^ egendomarne nägonsin skulle winna deltagande i ! bördor af de frälsta, mäste de förre tillköpa sig en ^ sädan förmon af de sednare, ända till det belopp, att en ful! ersättning är af deha wunnen.
Men dä det blefwe alltför betungande att hastigt afsticka detta köp, bör detsamma göraS smäningom och efter en uträkning som gör utgiften mindre kännbar och icke hinderlig för Landtbrukarens Industrie.
Wid denna operation, som härwid komme i fräga, borde ett för alla Medborgare gemensamt och lika allmänt interehe fästas, och detta interesse torde kunna utfinnas i den utrikes Statsskuldens öfwerflyttning pä den nu privilegierade Jorden.
Mitt förslag i sädant afseende är följande: 1:o.
Den privilegierade Jorden pälägges en lika grundskatt med all annan jord. 2:o. All Kronojord, äfwcnsom Kronoskatte (af hwilkä den förstnämnde skall lösas till skatte), skall gifwa ärligen en tunna säd, utom den ordinarie ränta densamma äligger att utgöra.
Denna säd skall pä offentlig auction försäljas, likwäl ej Bilaga till Mcm.
629 under det fastställda markegängspriset, hivilket Kronan »vöre förbunden att för samina säd betala. 3:o.
De salunda instutne medel skola anwändas till amorterande af den utländska skulden samt dessutom bokföras i Niksgälds-Contoiret för den nu privilegierade jordens räkning, uppå htvilken räkning de sedermera såsom beständiga annuiteter skola tjena till ersättning för den ätagna grundskatten; — men till allt detta hör: 4:o.
Att en refning af all jord i Riket skall genast begynnas, och hela Landet indelas i 12 districtcr af lika storlek.
Om denna refning uti det ena
Länet efter det andra förrättas, bör den kunna wara werkställd inom en tid af 20 är.
Bedrifwes den med rigtig fart, torde ej mer än 10 är dertill ätgä. 5: o. Dä först, när ett District genom ref- ^ ning hunnit blifwa afdelt, skall den privilegierade jorden inom detsamma börja betala grundränta.
Denna skall till lika belopp med räntan af Krono- l skatte erläggas, med undantag likwäl af den tunna § säd, som af Kronoskatte ärligen bör till Compensa- i tionen utgå.
Niksgälds-Contoiret skall dä afgifwa i en uträkning pä den annuitets-fordran, som hwar ^ och en inom det upprefwade
Districtet äger hos i Kronan i följe af sin utbetalda skatt, men ä hwit- ^ ken fordran Staten ej utbetalar nägra interehen, ! förrän resningen hunnit blifwa allmän öfwer hela Riket.
Deremot stall i annuitets-räkningen ärligen tilläggas den af ägarena till förut privilegierad ^ jord pätagna grundskatten, och sedan resningen öf- § werallt för sig gätt (hwilket owilkorligcn bör wara ^ gjordt inom loppet af 20 är) skall den ny-onererade jorden ärligen af Kronan utbekomma 5 procents ränta, bäde ä de första annuitets-fordringarne 630 Expeditioner till Nikk-StLnde». och ä de sammanlagdc capital, hwilka sedan resningens början i StatScapan influtit.
Pä detta sätt skall den hittills privilegierade jorden, efter 20 ars förlopp, uppbära interesse» as ett i nion af deste tillskott förökadt capital emot det sorn är insatt, hwarigenoin ägarena wunnit full ersättning för det onus de sig ätagit.
Men lika orubbelig som detze fordringsägares rättighet ar att lukta nämnde interesse», lika wäsendtlig är ock för Staten den rättigheten att behålla capitalerna orörda, till dep de med Rikets fördel kunna smäningom ater utbetalas, hwilket ej inträffar förrän den utländska skulden hunnit ester denna plan alldeles förwandlas uti skuld till ägarena af Säteri och Frälse.
Till bestyrkande as möjligheten att utgöra de medel, som erfordras till wär nu warande utrikes Statsskulds öfwerflyttning, äfwensom till bewis pä Compcnsationens rigtighet, bifogas härwid flere i sadant afseende upprättade Statistiske Tabeller.
I sammanhang med den ostvan äberopade nyttan af jordutskyldernes jemnande, när wär Representation en gang skall förändras, tror jag mig äswcn böra yrka att en fullkomlig likhet i prerogariver Städerne cmcllau mätte införas, och dä Representations-förändringen förutsätter wilkoret af Ständs-privilegiernas upphäswaude, förswinner derigenom all olikhet i oncra pä Stadscgendomar och Stadsjord, för hwilka ingen Compensation behöfwes, emedan ägande rätten ej kan anses rubbad i afseende pä en besittning, som icke har särskild natur utan i följe af ägarens ständ.
Likaledes böra alla Skräförfattningar äterkallas, sä att en hwar sär fritt utöfwa hwad handtwerk han behagar.
I kraft af denna sörmon för de husägare, sorn hittills icke idkat borgerlig näring, böra deras Stadsegendomar Bilaga till Mem. Nw 36.
631 oncreras till lika belopp med dem som tillhöra »verklige Borgare.
Sedan Nationen, pä der sätt här är föreslaget, fatt enahanda intercstcn, blir det en naturlig följd, att opinionen skall gilla en förändring i Representationen, som stadgade, att Folket utur sin hela masa finge »välja sine Ombud, utan asseendc pä namn, ständ eller yrken.
— Men nu förekomma de »vigtiga frägornc: huru skall den nya Representationen bäst kunna utgöras, och under htvad form bör den sammanträda?
Af dcsa bäda problemer »vill jag först »'öka att upplösa det sednare.
De resultatcr af en styckad »verkningskraft, af en längsam ärcnderncs gäng, af en knappt till er- ' näcnde förening i mänga mäl, som as Ständcrnes » fördelning pä Fyra Kamrar härflutit, öfwertyga tillräckligen oni olämplighetcn af ett Femte Ständs upprättande för de hittills oreprescnterade Classer af Nationen.
Dä dessas rättighet »'kall för första gängen göras gällande, bör samma tillfälle begagnas titt ett fullkomligt rättande as hivad »som redan nog länge funnits »vara felaktigt.
Den enklaste och naturligaste form »vöre »väl den af en enda Kammare för samtlige Folkets Ombud, »'edan enhet nti interchen blifwit införd och »vunnit stadga.
Men uti en sädan församling, försedd med all den magt som ursprungligen tillhör hela Nationen, händer ofelbart att ett parti, antingen genom utmärkta talanger eller ock genom penningar, skaffar »'ig en öfwe» »vägande pluralitet, sträftvar sedermera att intränga i Styrelse-magtens befattning, disponerar egenmägtigt öfwer Lagar och ! egendom samt slutligen utöswar despotismen, först till Regentens fall och sedan till sjelfwa Nationens.
, Det är denna wada »'örn tidigt päkallar despotismen 632 Expeditioner till Riks-Ständen. fran Ncgentens sida, svin gör att frihetens fackla ntfläckes nästan i samma ögonblick den begynt Ländas.
Ett sädant öde hastva flere fria Nationer undergått, när deras Statsförfattningar ej inneburit en jemntvigt mellan de Lagstiftande och Lagskipande autoriteterna.
En mellanmagt mellan dessa bada är således hwad som erfordras, pä det de mä kunna balanccra htvarannan; den stall moderera badas »verkningskraft och lika uitderhälla bädas nyttiga inflytelse pä det hela.
— Om, såsom en följd af dessa satser, fördelningen i ttvä autoritetcr, Konungens oberäknad, skulle finnas wara mest tjenlig ästven för de Swensta Ständcrne, sä inträder nu fragan: huru en Representation uti denna form kunde hos ost. bäst utgöras?
Den egentliga allmänna Kammaren för Folkets ombud är här den lättaste att tillskapa.
Sedan alla Ständs prerogativer upphört och ett allmänt interesse hunnit i en punct förena alla Classer, blir det allenast en bifråga, hwilka som kunna wäljas till Representanter.
Uti ett Land som Swerige, der förmögenheten är liten men nägorlunda jemnt fördelad, är skickligheten det som mest skaffar förtroende och aktning.
Således lärer principen af allmänt förtroende af alla antagas säsom grund för Nepresentations-rätten.
Öfwer proportionen af denna Kammare torde snarare olika meningar kunna hysas.
Erfarenheten skall derutinnan lenina den säkraste regeln.
Hwad jag således här ämnar antaga är blott förflagswis, men likwäl bygdt pä den satsen, att en alltför talrik församling agerar för långsamt, och att en till antalet för mycket inskränkt kunde corromperas, eller ätminstone blifwa derföre misstänkt af Nationen.
Min uppställning af det hela är följande:
633 Den Al l män lia Kammaren bör bestå af 400 walda Representanter.
Af desta får ingen wara yngre än 25 ar, och skola alltid deribland 100 sädane Bönder finnas, som med egen hand bruka egen jord, samt de öfriga 300 wara af hwad annat Ständ som helst.
Bonden, som i följe häraf är den ende Medborgare i Staten, hwilkcn äger exclusiv Representationsrätt, skall derigenom föras till den högre bildning, hwarförutan han ej kan känna sitt interesse förbundet med den nya formens bibehällande.
Walet till desta 400 Representanter skall förrättas inom en bestämd tid före hwarje Riksmöte, och böra dertill hwarje gäng Electorer utses och wäljas.
De wäljandes röster böra beräknas i proportion af ägande jord eller en deremot s,varande lika afgift till Staten, när denna afgift i 4 är warit erlagd.
Jordägaren räknar 4 röster för hwarje mantal, och för de mindre hemmansdelarne gäller ett proportioneradt förhällande. Wid Electorswalen iakttages, i likhet med walen till Representanterne, att en fjerdedel utgöres af Bönder som bruka egen jord.
Efter en allmän resnings »verkställande öfwer hela Riket, böra alla härader jemnas till likhet i mantal.
Dä blir hwarje härad ansedt såsom ett särskildt mindre district, inom hwilket de flesta rösterna bestämma dem som skola blifwa Electorer.
— Sä snart inom ett sädant district Electorer äro utsedde, böra dcste begifwa sig till det större districtets hufwudstad, för att hos den der residerande Landshöfdingen uppwisa sine Constitutorialer.
Sedan samlas de ensamme i det rum, Landshöfdingen för dem utser, och wäija genast ibland sig en Ord - 634 Expeditioner till RikS-StLnden. förande saint fyra Protocollistcr, hwilkas åliggande det aldraförst blifwer att uppsätta ett Instrument, sorn innefattar, att Le dertill blifwit walde, äfwensoin samtlige Elcctorernes fullmagtcr.
Ordföranden uppgifwet.' sedan det antal af Representanter som af districtet bör wäljas, och böra Nepresentanterne dä utan uppskof genom omröstning utnämnas samt k ^ Protoeollct införas.
Slutligen aflemnas till hwarje wald Ledamot ett Protocollsutdrag, undertecknadt af samtclige Elcctorerne.
Näst efter denna förrättning utses pä lika sätt s ett lika antal suppleanter, för att intaga deras rum ' som under Riksdagen antingen astede eller ock af ^ laga orsaker henireste.
Deste suppleanter finge inom ! sig den nummer sorn flerheten as röster bestämde.
^ — När deha bäda wal äro fulländade, böra Pro tokollen deröfwcr tryckaS samt inom 14 dagar frän alla predikstolar inom districtet wara uppläste.
Mindre lätt lärer det blifwa, att utfinna en allmän grund för formerandet af den Kammare, som är ämnad till medlare mellan Konungens magt > och de egentliga Ständernes.
Det giswes ej i ^ Swerige en ensam Medborgarcclast som äger ett l sannolikt oberoende af Regenten, förenadt med en l högre upplysning än de öfrige Classerne.
Födselns, j uppfostrans eller förmögenhetens anspräk pä ett ut > märktare rum i Samhället tillhör i wärt Land ^ alltid individuel!, aldrig en särskild Corps.
I sölje häraf är min tanka, att den Kammare, man hos ost wille förlikna med det Engelska i Ofwerhuset, borde, för att i bestämmelse pä det närmaste kunna likna det sistnämnde, sammansättas af Medborgare, walde till en del af Folket, till en del af Regenten.