Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
VII) »Att spärrning af lius, såsom ledande till cn lika onyttig sein o»mensklig behandling, mätte strängeligen förbjudas, och de, som en »sådan företaga, samt dernäst samtliga menigheten åläggas att er»sätta de förluster och lidanden, som för de inneboende förorsakas, »äfvensom erlägga mansbot för de lif, som derigenom kunna spillas.- 6:o af Riksdag ^-fullmäktigen Anders JSilsson från Hallands län, hvilken, med fästadt afseende derpå, att, efter hvad erfarenheten visat, de spärrningsätgärder, som för att hindra kolera-farsotens spridande blifvit vidtagne af särskilda kommuner, synnerligast städernc, pä de fleste ställen stått i strid mot gällande författningar, och Sundhets-nämnderne ofta missbrukat den riem tilldelade magt, men dylika spärrnings-anstalter befunnits otjenliga, onyttiga och särdeles kostsamma, föreslagit, att, med bibehållande af karantäns-inrättningar mot utlandet, alla sådane anstalter, äfvensom spärrningar inrikes orter emellan mätte alldeles förbjudas.
Ät hvad sålunda blifvit framstäldt, har Utskottet egnat den sofgfälligaste uppmärksamhet, hvarvid Utskottet jemväl tagit kännedom af ej mindre den i Norrige och Danmark gällande lagstiftning, rörande förevarande ämne, än äfven ett af kommitteradc från de fleste europeiska stater den 19 December 1851 i Paris uppgjordt förslag till allmän konvention för antagande af gemensamma sanitära föreskrifter, med afseende på internationela förhållanden.
Då Utskottet nu går att i ämnet sig utlåta, kommer Utskottet först att Bilt. filt B.
Brot. 1853 £f 1854. 8 Sami. 19 Haft. 2 10 Allm. Bese.- och Ekon.-Ufskotte/s Betänkande, X:n 85. framlägga sina åsigter, rörande hvar och en af de särskilda frågorna och sedermera i ett sammanhang göra de framställningar, hvilka deraf föranledas.
Som ämnet innefattar två hufvudmomenter. nemligen frågan om åtgärder till förekommande af kolera-sjukdomens införande i riket frän annat land och frågan om försigtighetsmått emot farsotens uppkomst och spridande inom riket, torde till en början böra tagas i öfvervägande, hvilka åtgärder må finnas nödiga till förekommande af kolera-farsotens införande i riket från utrikes ort, sorn är smittad eller för smitta misstänkt, och hvilka förändrade bestämmelser i afseende derå kunna anses lämpliga.
De skyddsanstaltcr, sorn mot kolerans införande från annat land hittills anväiults, eller så kallade karantäner, hafva väl medfört många olägenheter, såsom hinder uti passagerare- och handels-trafikeu samt deraf härrörande förluster, äfvensom betydliga kostnader för staten, och ändock ej alltid förmått utestänga farsoten från riket; men dä sådana anstalter, det oaktadt, äro i de hesta länder bibehållna, samt de. i anseende till värt lands belägenhet, företrädesvis kunna der med fördel begagnas, anser Utskottet betänkligt att, för undvikande af de antydda olägenheterna, tillstyrka upphäfvande af kargntäns-anstalter mot utlandet, utan böra dessa, efter Utskottets mening, fortfarande bibehållas.
' Enär det emedlertid är angeläget, att den menliga verkan karantäner alltid medföra, göres så litet kännbar, som möjligt, men Utskottet ej eger den sakkännedom, som erfordras för meddelande af förslag till föreskrifter, dels i afseende å den karantäns-tid, som kan finnas lämplig för fartyg och passagerare, hvilka från smittad ort ankomma, dels ock i fråga derom, huruvida sådan tid må kunna förkortas för fartyg och passagerare från ort, som är misstänkt för smitta, elier om karan t äns-skyldigh eton för dessa må kunna helt och hållet eftergifvas, linner Utskottet sig icke kunna eller böra ingå i något bedömande af dessa omständigheter, utan tror det böra helt och hållet ölYerlcinnas åt KonglMaj:ts Nådiga omsorg att, efter vederbör andes hörande, i afseende härå meddela lämpliga bestämmelser, hvadan Rikets Ständer endast torde böra fästa Kongl. Majrts
Nådiga uppmärksamhet på denna fråga.
Beträffande platserne, der karantän må undergås, har Utskottet att tillse, huruvida, såsom hittills, endast några färre, af Kongl.
Majrt i Nåder bestämda, ställen må utgöra karantäns-platser, eller om. såsom hr Björck föreslagit, karantäns-skyldigheten, i alla de fall, då medförda varor icke skola underkastas rening, må få fullgöras i hvilken stapelstads hamn, som helst.
I detta afseende har, så väl i motionerne, som under den uti vällöfliga Borgare-ståndet i ämnet förda diskussion, uppmärksamheten blifvit fästad på de stora olägenheter och förluster, som foranledts deraf, att fartyg, hvilka varit underkastade karantän, blifvit, efter att lyckligen hafva inlupit i hamn, för kagan - Allnt. Bese.- och Ekon.-Ltsko/te/s Betänkande, X:o 85. 11 täns undergående, hänvisade till en aflägsen plats och sålunda nödgade att åter företaga en läng och äfventyrlig resa, t. ex. från hamnarne vid Bottniska viken ända till Furusund.
Då likväl första vilkoret för bibehållandet af ifrågavarande skydds-anstalter är. att man må kunna vinna det dermed alsedda ändamål: att afhålla de ombord å karantäns-skyldigt fartyg befintliga passagerare och besättning frän beröring med land och der varande personer, men sådant, efter Utskottets tanke, svårligen vöre att påräkna, derest det blefve tillåtet. att undergå karantän i hvilken stapelstads hamn som helst, samt härtill kommer, att, i detta läll. enligt det framställda förslaget, en karantäns-kommission i hvarje sådan hamn blefve erfoiderlig och borde, om syftemålet skulle ernås, af staten lönas, hvarigenom de för karantäns-imättningarne erforderliga, redan förut dryga, utgifter skulle mångdubbelt ökas; anser Utskottet sig icke böra tillstyrka hvad föreslaget blifvit i afseende å tillåtelse för sjöfarande, att i stapelstads hamn, äfven om särskild karantän-^-anstalt der ej finnes inrättad, karantän-,-behandling undergå; men å andra sidan har Utskottet ej kunnat undgå att inse nödvändigheten deraf, att sådan omväg för fartygs befordrande till undergående af karantän, som ofvan blifvit omförmäld, jemte de dermed förenade vådor och olägenheter för redare och sjöfarande, må för framtiden undvikas: hvadan Utskottet, som anser skäl till klagan ej vara för handen i afseende pä antalet och belägenheten af karantäns-platserne vid ves,tra kusten och vid östersjö-kusterna söder om Stockholm, men tror det vara för trafikens fördel högst behöfligt att, utom de vid Furusund och Ratan, anordnade karantäns-inrättningar. för norra kusten ytterligare en, lämpligt belägen, karantäns-plats varder utsedd, funnit sig böra tillstyrka Rikets Ständer att derom hos Kongl Maj:t i underdånighet anhålla.
Vidare är yrkadt, att för passagerare och besättning, som undergå karantän, borde finnas bostad i land. förplägnings-anstalter och nödiga beqvämligheter beredda, äfvensom läkarevård, allt emot fastställda priser.
I fråga härom är Utskottet väl af den mening, att det vore med alltför stora svårigheter och kostnader förenadt, om ej omöjligt, att för ett, ofta högst betydligt, antal personer bereda bostad i land under karantäns-tid; mea då Utskottet tror, att vid åtskilliga tillfällen med fog förts klagan deröfver, att trängsel och deraf föranledt obehag, samt brist på tjenliga födoämnen och andra förnödenheter varit vid karantäns-anstalten rådande, torde å ifrågavarande yrkande böra lastas det afseende, att åtgärder vidtagas,hvarigenom bättre, än hittills varit fallet, må sörjas för tillfredsställande af karantäns-behandlingunderkastade, friska personers skäliga anspråk på lifsförnödenheter och beqvämligheter, dock att betalning härför, efter fastställda priser, af de karantäns-skyldige erlägges; hvaremot all kostnad för sjukes vård synes kunna bestridas af staten, undantagande medikamenter, så framt den sjuke till godtgörande deraf eger tillgång.
I afseende å de kostnader, som karantäns-bevakningeu medför, har fram* 12 Allm. Bese.- och Ekon.-Utskottets Betänkande, X/o 83. ställning blifvit gjord, att dessa borde af staten ensam bestridas och att fartyg, sorn undergå karantän, således ina vara fria från alla afgifter för detta ändamål, till stöd för hvilken åsigt anförts, att, då fördelen af déssa inrättningar koinine (let allmänna till godo, de dertill erforderliga utgifter äfven borde utgå af allmänna medel, samt att, enär rederier och varuegare voro de, sorn i synnerhet hade olägenheterne af ifrågavarande hinder uti kommunikationen, det vore obilligt, att de, utom den dem tillskyndade förlust, jemväl lingö vidkännas karantäns-umgälder för fartygen.
Einot berörda framställning har dock inom Utskottet blifvit anmärkt, dels att, sedan afgifter för skeppsladdningar med år 1850 upphört, umgälderna för fartyg icke äro af särdeles betydenhet, dels att då största nyttan af kommunikationerne komine redare och handlande till godo, det icke syntes ligga någon orättvisa deruti, att desse i första hand drabbas af de olägenheter, som kunna anses af kommunikationerne vara en följd, oell dels att i allt fall korisnmenterne, genom den prisstegring, som af drygare kostnader för varu-inforslén föranleda-, i 'sin män linge indirekt vidkännas nämnde olägenheter, som sålunda kunde anses blifva fördelade pä samtliga statens medlemmar.
På dessa skäl och då, enligt hvad ofvan omförmälda förslag till en internationel konvention innehåller, karantäns-afgifter för fartyg ansetts böra bibehållas, samt enhet uti dessa förhållanden synes vara önskvärd, anser Utskottet sig ej böra förorda afskaffandet af den, såsom bidrag till statens kostnader för karantäns-väsendet, utaf dc trafikerande utgående afgift för fartyg, som ligga i karantän, hvilken afgilt dock torde böra fastställas så lindrig som möjligt, och j närmaste öfverensstämmelse med hvad i andra länder är vanligt.
Hvad i afseende pa lossning och lastning af gods å fartyg, som kommer från smittad ort, blifvit uti Kongl. Maj:ts Nådiga bref den 4 Oktober 1853 förklarad!, eller att lossning och lastning å hvad tid, som helst, må ega rum, under iakttagande af de i Kongl.
Maj:ts Nådiga kungörelse den 12 November 1 847 föreskrifna försigtighetsmått, synes böra tillfredsställa den i detta afseende yttrade önskan och torde fortfarande böra blifva gällande.
Beträffande åter frågan om försigtighetsmått emot kolera-farsotens uppkomst mom riket, samt medel till motverkande af dess härjningar och ytter ligare spridande frän en ort till en annan, så anser Utskottet att erfarenheten gifvit stöd åt den af motionärerne yttrade åsigt, att, sedan farsoten utbrutit inom riket, karantäns- eller spärrnings-atgärder emot trafiken, särskilda orter emellan, icke förmå skydda emot farsotens framfart.
Då det icke är möjligt att, mod bibehållande af rättigheten för trafikerande, att blifva fortskaffade till och att fritt färdas igenom hvilken ort som helst, fullt konseqvent genomföra sådana skydds-åtgärder, ligger det ock i sakens natur, att det afsedda ändamålet icke vinnes.
När vidare tages i betraktande: att för åstadkommande och vidmakt - Allni.
Bese- och Ekon.-Utskottets Betänkande, X:o 83.
13 hållande af dessa, föga eller intet uträttande, anstalter t agas i anspråk penningar och krafter, hvilka med vida mera framgång skulle kunna för ändamålets vinnande på annat sätt användas; att så länge rättigheten för menigheter och enskilda, att förfoga om karantäns- och spärrnings-åtgärder qvarstår, tillräcklig kontroll emot godtyckligt förfarande och underlåtenhet att fullgöra de vid en Sådan rättighet fästade vilkor, icke kan åstadkommas, i hvilket hänseende erfarenheten visat, att såväl samhällen, som enskilda personer låtit af förskräckelse för farsoten förleda sig till åtgärder, som vittn'a om hårdhet och omensklighet; att dessa anstalter särdeles menligt inverka på handel och näringar samt sålunda icke sällan åstadkomma bekymmer för utkomst, om icke nöd, bland det fattigare folket, hvilket, i allmänhet saknande förråder, dessutom skulle kunna betagas tillfälle att från annan ort anskaffa det nödvändigaste till sitt lifs uppehälle; och att, vid tillämpning af spärrnings-systemet undantag måste göras för vissa personer, såsom läkare och andra em bets- och tjenstemän, skjutsande m. fl.; samt dä Utskottet derjemte hyser den öfvertygelse, att farsoten och dess härjningar företrädesvis böra motverkas genom ändamålsenliga sundhetsåtgärder, såsom befordrande af renlighet och vädervexling i bostäder, användande af tjenliga födoämnen och kläder, noggrann uppsigt å de första tecknen till sjukdom samt inrättande af sjukvårds-anstalter m. m.; så har Utskottet, pä ofvannämnde och andre i motionerne andragna skäl funnit sig böra understödja motionärernes framställning, att rättigheten för menigheter och enskilda att vidtaga karantänsoch spärrnings-åtgärder med afseende å kommunikationen inom riket, vare sig på vägar, insjöar, strömmar, kanaler, eller vid kusterne, må förklaras böra upphöra, men att i stället må meddelas lämpliga föreskrifter om hvad till förekommande af farsotens utbrott och till mildrande af dess häftighet, kan finnas ändamålsenligt att tillgöra.
Hvad slutligen angår hr Mcechcls hemställan, dels att alla hittills utkomne särskilda författningar, rörande åtgärder emot kolera-farsotens införande och spridande i riket, måtte upphäfvas och att de Nådiga föreskrifter, som i stället kunde varda till efterrättelse meddelade, skulle sammanföras i en enda författning, dels ock att uttrycken »smitta.; och -smittad- ej måtte i berörde författning användas, så anser Utskottet det ej vara af någon vigt om nämnde uttryck i en ny författning undvikas eller icke, men deremot delar Utskottet den af hr Maechel yttrade åsigt, att det i många afseenden skulle blifva fördelaktigt, om alla, förevarande ämne rörande, allmänt gällande föreskrifter blefvo i en eller uti så få författningar, sorn möjligt, sammanförda; hvadan Utskottet funnit sig böra förorda detta förslag.
På grund af hvad sålunda blifvit anfördt, hemställer Utskottet, A linu. Besv.- och Ekon. - Lisl; odels Betänkande, JV:o 85. att Rikets Ständer måtte uti underdånig skrifvelse anhålla, att Kon«i .o c? Maj:t täektes i Nåder låta utfärda förnyade stadganden, angående hvad iakttagas bör, sä väl till förekommande af kolera-sjukdomens införande i riket frän fremmande land. som ock till motverkande af denna farsots uppkomst och spridande inom riket, och till minskande af dess härjningar, sedan den utbrutit, äfvensom att Rikets Ständer tillika måtte, rörande följande hufvndbcstämmelser, uttrycka sin på öfvertygelse grundade önskan: l:o att karantäner -emot farsotens införande från fremmande land väl må bibehållas, men att i betraktande må tagas om icke karan täns-tiden för fartyg och passagerare, kommande från smittad ort, må kunna förkortas samt om ej fartyg, kommande från ort, sorn. enligt nuvarande föreskrifter, anses misstänkt för smitta, må kunna från karantäns undergående helt och hållet befrias; 2:o att Kongl. Maj:t måtte i Nåder taga i öfvervägande, huruvida icke, till lättnad för trafiken, ytterligare en karantäns-plats för de norra orterne må böra inrättas; 3:o att i afseende å herbergerande af personer, som äro karan täns-behandling underkastade, samt för deras underhåll m. in., sådana åtgärder vid karantäns-plats erne må vidtagas, att äfven friska personer i möjligaste måtto ega tillfälle, att få billiga fordringar på beqvämligheter och lifsförnödenheter, emot bestämda priser, tillfredsställda ; 4:o att kostnaderne för de sjukas vård och de egentligen för dem afsedda anstalter må bestridas af staten, dock så, att medikamenter betalas af dem, som dertill ega tillgångar; 5:o att, med antagande i allmänhet deraf, att karantäns-kostnaderne böra utgå af statens medel, de afgifter, hvilka, till någon minskning i dessa kostnader likväl böra af fartyg eller trafikerande erläggas, må fastställas så lindriga, som möjligt, och i närmaste öfverensstämmelse med hvad i andra länder är vanligt; 6:0 att, beträffande lossning och lastning af gods å fartyg, som ligga i karantän, fortfarande må blifva gällande hvad genom Kongl. Maj:ts
Nådiga bref den 4 Oktober 1853 blifvit stadgadt; Allm. Best.- och Ekon.-Utskottets Betänkande;, N:o 85. 15 7:o att, i afseende på den inrikes trafiken, vare sig till sjös eller lands, några karantäner eller spärrningar af hvad namn som helst, icke må få ega rum; 8:0 att icke eller några karantäner må få inrättas med hänsigt till inrikes seglation en vid kusterne, vare sig emellan de vid saltsjön belägna hamnar eller emellan sådana och hamnar inom landet; 9:o att sådane försigtighets-åtgärder må föreskrifvas, som, efter vunnen erfarenhet, kunna anses mest verksamma till förebyggande af farsotens uppkomst och spridande, samt till minskande af dess härjningar; samt 10:o att, med upphäfvande af alla särskilda, angående karantäner och spärrningar emot kolera-farsoten nu gällande allmänna föreskrifter, de stadganden, som, i afseende derpå,; såsom allmänt gällande, utfärdas, må, så vidt ske kan, blifva uti en författning sammanförda.
Stockholm, den 25 April 1854.
Reservationerf af hr Bråkenhjelm, Per Reinhold, hvilken yttrade: »Rikets Ständer och deras Utskott torde ej vara kompetente domare uti frågor, som bero af vetenskaplig forskning.
Icke heller anser jag lagstiftande magten kunna helt och hållet frånkänna kommunerna deras naturliga rätt, att, efter deras eget förmenande; skydda sig mot smittosam sjukdom genom åtgärder, som ej förnärma andras rätt.« 1(5 Allm.
Besr. och Ekon.-Utskottets Betänkande, 1V:o 85.
Häruti instämde lektor I).
Söderberg; af hr domprosten, doktor C. 0. Björling, som anförde: zEraot 1, 7 och 8 punkterne af ofvanstående betänkande får jag reservera mig af följande skäl:
Utskottet svnes mig hafva saknat alla skäl till framställande af den önskan, att karantän s-tiden för fartyg och passagerare, som kommit från smittad ort. mätte förkortas, äfvensom att fartyg, som kommit frän misstänkt ort, måtte befrias från all karantän: enär det nogsamt visat sig, att karantäns-tiden i förra afseendet ej kan minskas, såvida det med karantänen afsedda ändamålet skall kunna Uppnås, och det väl lärer af sig sjelf vara tydligt, att karantän för fartyg, som kommit frän misstänkt ort. ej kan upphöra, utan att derigenom stora vådor skulle uppkomma och all fördel af karantänen mot smittad ort understundom helt och hållet skulle omintetgöras.
Utskottet, sorn erkänt nyttan af karantäner mot utländsk ort, har dermed ock.tacite erkänt, att spärrnings-åtgärder inom landet kunna vara af någon nytta; och synes mig derföre Utskottet uti Tule och 8:dc punkterne hafva på ett nog våldsamt sätt velat beröfva de enskilda kommunerna inom landet all möjlighet att genom ändamålsenliga åtgärder söka freda sig frän farsoten.
Kommunerna böra, efter min öfvertygelse, fä bibehålla den naturliga och dyrbara rättigheten att, efter bästa förmåga, försvara sig sjelfva för den fruktade sj-ukdomen, ehuru de dervid alltid böra vidtaga sådana åtgärder, som äro föreskrifne af mensklighet och nödig omtanka för resandes väl m. m., hvarföre nödiga författningar böra utfärdas om allt hvad kommunerna i detta hänseende hafva iakttaga.:: af hr prosten C. I).
Arosenius, som förenade sig med domprosten Björling i afseende på sednare delen i denna reservation. 11 %•
Bese- och Eken.-Utskottets Memorial, N:o 8S.. *10 86.
Arik. till Exp-Utsk. den 25 April 1854, kl. 3 e. nr memorial, i anlednwg 4SUrrmU. 7.5.
Omförmäla» betänkande, hvarinom en” irändring i rättet för utarrender ng „ Ho P ^ ^ kane, bar af välfofl*» »1ttr mma betänkande, terremitteradt; men. som de öfriga Eiks-standen äterromi.aerna leke föranleda vidare handlare»^ - **“ fråga.
Stockholm den 25 April 1854- Mh. till R.
Prat. 1853 § 1854.
&’ Sami. 19 Hafi. STOCKHOLM, f. d. Schultze^ Boktryckeri, 1854.
Beit,- och Ekon.- Uteko Hels Utlåtande, N:o 87. 1 N:o 87.
Utlåtande, i anledning af erhållen återremiss af Betänkandet . N:o 23.
Sedan, med anledning af vackt motion att till förekommande af poströfverier och till vinnande af beqvämlighet för resande måtte anskaffas sådane postvagnar, att 2 eller 3 resande kunde desamma medfölja, Utskottet uti omförmälda Betänkande förklarat sig väl icke kunna tillstyrka den af motionären föreslagna åtgärd, men med afseende å de i sednare tider ofta inträffade poströfverier, trott sig böra till Rikets Ständer hemställa att, uti underdånig skrifvelse anhålla, det Kongl. Majit ville föranstalta om vederbörlig undersökning i ämnet, samt derefter vidtaga de åtgärder, som för posternas tryggande funnos mest ändamålsenliga; så har detta Betänkande blifvit afslaget af höglofliga Ridderskapet och Adeln, bifallet af högvördiga Preste-ståndet och af vällofliga Borgare-ståndet, samt återremitteradt af hedervärda Bonde-ståndet.
De anmärkningar, hvilka föranledt återremissen, innehålla hufvudsakligen, dels att Utskottet icke tillräckligen utredt frågan eller framställt något förslag rörande sättet att skydda posterna, dels ock att genom den tillstyrkta underdåniga skrifvelsen möjligen kunde hemtas anledning till förökade besvär för redan förut hårdt betungade postskjuts-skyldige hemmans-innehafvare, hvadan till Utskottets hemställan rörande innehållet för den underdåniga skrifvelsen borde fogas en så lydande mening: »dock utan att pestförare derigenom ytterligare »betungas.« Bih. till R. 81.
Pral. 1853 £ 1854. 8 Sami. 30 Höft. 2 Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Utlåtande, N:o 87.
Då Utskottet fortfarande är af den i omförmälda Betänkande uttalade åsigt, att vederbörande embetsmyndighet, eller General-post-styrelsén, bäst torde vara i tillfälle att för Kongl. Maj:t framlägga de förslag, som till ändamålets vinnande kunna anses lämpligast, samt
Utskottet följaktligen icke eller kunnat ingå uti någon annan än den i Betänkandet afgifne utredning rörande den af motionären föreslagna forvagns-inrättningen, hvilket förslag
Utskottet af anförda skäl, dertill jemväl må läggas det inom hedervärda Bonde-ståndet befarade ytterligare besvär för de postskjuts-skyldige, icke funnit sig böra tillstyrka, har Utskottet ansett hvad vid återremissen anfördt blifvit icke vara af den beskaffenhet, att Utskottet på grund deraf egt anledning frångå sin i Betänkandet yttrade åsigt om behöfligheten af åtgärders vidtagande till posternas skyddande; men som Utskottet har sig bekant, att General-post-styrelsen den 23 nästlidne
Mars och således efter det ifrågavarande Betänkande blifvit till Rikets Ständer aflemnadt, till Kongl. Maj:t aflåtit underdånig framställning i ämnet samt den föreslagna skrifvelsen från Rikets
Ständer således ej vidare är behöflig för att på frågan fästa Kongl. Maj:ts Nådiga uppmärksamhet, finnér Utskottet sig af sådan anledning böra vördsamt hemställa att någon åtgärd uti ifrågavarande afseende icke måtte af Rikets Ständer vidtagas.
Allm Besv. och Ekon.-U(sköttels Betänkande, N:o 88. 3 \
Betänkande, i anledning af väckt motion om lifgifvande af ett sammandrag af stadganden rörande sundhets-vården.
Till allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet har blifvit öfverlemnad en hos höglofliga Ridderskapet och Adeln af hr af Sillén, Gustaf Probus, väckt motion, hvaruti, under erinran att en vigtig del af socken-nämndernes på landet bestyr utgjordes af deras befattning med sundhets-vården, och att för handhafvande af deras åliggande i detta afseende svårighet ofta kunde inträffa derigenom, att stadganden a rörande helsovården måste sökas i en mängd särskilde äldre och nyare författningar, motionären föreslagit att Rikets Ständer måtte i underdånighet anhålla, att Kongl. Maj:t täcktes låta genom Sundhets-kollegium, eller ock särskildt utsedd kunnig person, utarbeta och utgifva ett sammandrag af de om sundhets-vården å landet gällande stadganden.
Då behofvet af hvad motionären sålunda föreslagit icke kan förnekas, har Utskottet ansett sig böra i sådan måtto tillstyrka motionen, att Utskottet föreslår det Rikets Ständer må hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att Kongl. Maj:t täcktes låta till allmän kännedom utarbeta ett sammandrag af de sundhets-vården rörande författningar, så vidt desse böra af socken-nämnd på landet tillämpas.
Bese.- och Ekon,-Utskottets Betänkande, N:o 89, N:o 89.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 3 Maj 1854, kl. 1 c. m Betänkande, i anledning af väckta motioner rörande skjutsningsbesvär et.
Under innevarande riksmöte hafva ej mindre än 26 särskilda motioner i detta ämne blifvit till Utskottets handläggning; öfverlemnade.