Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hon var visserligen hvarken kall eller varm förut, men nu är hon på väg att bli ond!
Der må han stånda sitt kast, men han har ändrat min dotters
Hur lefva makarne tillsammans?
-------------------------------------------------------- MODREN. som djeflar.
Halfva dagen som englar och andra halfva pina de hvarann
Det är vägen: de skola plåga hvarandra fram till korset.
MODREN. Såvida de ej gå ifrån hvarann.
DOMINIKANERN. Redan!
MODREN. det synes som de voro fastkedjade, och väl vore det, ty barnet är i antågande.
De ha rest bort redan fyra gånger hvar, men kommit igen;
DOMINIKANERN. friskar upp unkna själar!
Låt då barnet komma; de små bruka ha förning med sig som
MODREN. redan om barnets namn; de tvista om dess dop; och modren är Om så vore!
Men här synes ett nytt trätofrö spira.
De tvista
redan svartsjuk på mannens barn i förra giftet, och han kan icke ovilkorligen han skall lofva det.
Ingen ända finnes på detta afgrundslif!
lofva att älska detta barnet så högt som de första, och modren vill
-------------------------------------------------------- DOMINIKANERN. så ha vi fatt i honom, och våra böner, Fru, äro kraftigare än hans motstånd, och verka lika utomordentligt som hemlighetsfullt!
Har han inlåtit sig en gång med magterna,
DEN OKÄNDE (synes uppe på terassen.
Han är klädd i en jagtrock och en engelsk-indisk sommarhatt.
Har en alpstaf i handen).
Ar det han, deruppe?
MODREN Det är min vuvarande svärson.
DOMINIKANERN. sig...
Han har icke märkt mig än, men han känner min närvaro stelnar han som en istapp... så der!
Märkvärdigt lik den förre! -- Men se nu på hur han beter
på sig.
(Han gör korstecken i luften).
Se så orolig han blir... och nu
Nu skall han skrika snart.
DEN OKÄNDE (har tvärstannat ovh blifvit stående stel; tar sig åt hjertat; ropar).
Hvem är dernere?
Men Du är icke ensam!
MODREN. Nej!
Jag har sällskap!
DOMINIKANERN (gör korstecken).
Nu skall han tystna och fallas till marken som ett af hugget träd!
DEN OKÄNDE (sjunker ihop och fälles till marken).
DOMINIKANERN. kommer snart tillbaka.
Ni ser han är i goda händer!
Farväl och haf frid! (går).
DEN OKÄNDE (reser sig och stiger ned för trappan).
Hvem var här?
MODREN. En vandrare!
Sätt Dig, Du ser så blek ut.
Det var ett anfall af svindel...
Nu går jag! ty om han fick se mig, bruste han.
-------------------------------------------------------- MODREN. dig här på bänken!
Du har alltjemt nya namn, men säger icke mer för det.
DEN OKÄNDE. här förbi.
Nej, jag tycker icke om att sitta der; det löper beständigt folk
MODREN. förbi som floden dernere; här såg jag på landsvägen menniskobarn vandra lekande, schackrande, tiggande, svärjande, dansande.
Jag år gör oss förfång och gnager på vårt arfvegods.
I våras tog han bort all slottermark så att vi måste sälja kreaturen.
Egendomen älskar denna bänk och jag älskar floden dernere fastän han hvarje Och här har jag suttit sedan jag var barn och sett lifvet rinna
har på de sista åren forlorat halfva sitt värde, och när nu sjösänkkommer den att stiga så att den tar bort huset.
Vi ha processat i vikligt som ödet.
ningen deruppe i bergen blir färdig och myren tappas ut i floden, tio år, förlorat i alla instanser och vi måste gå under: det är ound-
Ödet är icke oundvikligt!
MODREN Akta dig, om Du tror dig kunna bekämpa det!
MODREN Ve, ve, är Du nu der igen!
Du lär intet af Försynens tuktan.
Jo, att hata.
Kan man älska det onda, det som gör ondt?
MODREN. lexikon, att Eumeniderna betyder De välsinnade!
DEN OKÄNDE. bara en välsinnad Furie, och det är min!
MODREN. Kallar Du Ingeborg Furie?
DEN OKÄNDE. finningsförmåga i att pina mig öfverträffar mina mest infernaliska påhitt, och om jag slipper lefvande ur hennes händer, så kommer jag så ren som guld ur elden.
Ja, ty det är hon, och som sådan är hon stor.
Hennes uppDet är sant; men det är lögn att de äro välvilliga.
Jag känner Jag är mycket olärd som Du vet, men jag läste i går i ett
-------------------------------------------------------- MODREN. ditt sinne, sade Du, och Du har lyckats!
Fullkomligt! -- Men hvar är min Furie?
MODREN Hon gick utåt landsvägen för en stund sedan.
Ditåt?
-- Då går jag min undergång till mötes!
(Går inåt fonden).
MODREN. Du kan skämta ännu?
Vänta Du!
(Modren ensam ett ögonblick tills Den Okände försvunnit.
Derpå Damen in från höger.
Hon är sommarklädd och bär postväskan samt brutna bref i handen.) DAMEN.
Är Du allena, moder?
Jag blef just nu!
Du har fått efter förtjenst.
Du skulle skapa om henne efter
Här är posten; och den är Jobs!
MODREN. Öppnar
Du hans bref? DAMEN. förenat mitt öde, och jag undertrycker alla meddelanden som kunna uppblåsa hans högmod.
Med ett ord: jag isolerar honom, så att han får behålla elektriciteten, med fara att han spränges.
MODREN. Så lärd Du blifvit!
DAMEN. har jag snart hans öde i min hand!
Tänk Dig, han sysslar nu med elektriciteten och påstår han skall tämja åskan, så att den skall ge honom lyse, värme och drifkraft.
Detta går ännu an, men jag ser i dag af ett bref att han korresponderar med guldmakare.
Skall han göra guld nu?
Är denne man klok?
Ja; när han är så oklok att han anförtror mig nästan allt, så Jag öppnar alla hans bref, ty jag vill veta med hvem jag
-------------------------------------------------------- DAMEN. charlatan.
Det är den stora frågan; den mindre är den, om han är en
Misstänker
Du honom?
DAMEN. samma dag.
Jag tror denna person om allt ondt, och om allt godt, på
MODREN. Hvad mera nytt?
DAMEN. har blifvit grubblande, lemnat sin praktik och flackar omkring på landsvägarne.
Detta: min frånskilde man, hvars nya giftermålsplaner strandat,
MODREN. yta dolde sig ett godt hjerta.
Ve, ve! -- Han var min svärson dock, och under en skroflig
DAMEN. endast i hans egenskap af min herre och man!
Så länge jag visste honom lugn och på väg att trösta sig, hade jag frid; nu skall han spöka som det onda samvetet.
Ja: det var så!
Och namnet varulfven jag gaf honom var
-------------------------------------------------------- MODREN.
Har du samvete?
DAMEN. mans skrifter fått upp ögonen, kan jag se skilnaden på godt och ondt!
MODREN. olydnad hade han ej beräknat.
Han hade förbjudit
Dig läsa sina böcker, och följden af din Jag hade icke förr, men sedan jag genom läsningen af min
DAMEN Hvem kan beräkna alla en handlings följder?
MODREN. Hvad mera ondt har du i väskan, Pandora?
DAMEN. hustru står i begrepp att gifta om sig?
Men det bör ju lugna honom och dig?
DAMEN. sig och att derigenom hans barn skola få styffar?
Åh, vet du ej att hans värsta dröm är att hans fru gifter om Det värsta! O! -- Kan du tänka dig, mor, att hans frånskilda
-------------------------------------------------------- MODREN. om honom!
Kan han bära det, ensam, så vill jag fatta underliga tankar
DAMEN. gentleman i slutet af nittonde århundradet aldrig blir förbluffad!
Man säger så mycket; men när det gäller...
DAMEN. olycka!
Se hit, moder! det är hans sexårige sons porträtt.
MODREN (betraktar porträttet).
Det är ett englabarn!
DAMEN. när man betraktar det! -- Säg, tror Du att mitt barn skall bli lika skönt!
Säg, tror Du? -- Svara ja, eljes blir jag olycklig!
Jag älskar om mitt barn ej blef lika skönt!
Ja, jag är redan svartsjuk!
MODREN. liga bröllopsresa att det skulle ha stormat ut; men jag ser nu att det endast var inledningen till hvad som skall komma.
Jag hyste den förhoppningen när Ni kommo hit från Er olyckDet är så skönt som bild och uttryck att man känner sig god Men i botten på Pandoras säck låg en gåfva som icke var en Tror Du han är så känslig?
Säger han icke själf att en bildad
redan denne lille person, men jag känner jag skulle kunna hata honom
-------------------------------------------------------- DAMEN. härfva kan redas; den måste klippas.
Numera är äfven jag beredd på allt; och jag tror icke denna
MODREN. af hans post... Men
Du har ökat dina svårigheter med detta undertryckande
DAMEN. jag reda allt bara med att blåsa på det; men sedan han väckt mina han!
Förr, då jag gick fram mitt lif som en sömngångare, kunde
tankar, börjar jag vackla.
(Hon stoppar brefven i fickan.)
Der kommer
MODREN. mans sommarkostym?
En sak!
Hvarför låter
Du honom gå och spöka i din förre
DAMEN. inbillat honom att det är klädsamt, och att plaggen tillhört far.
-- När jag nu ser honom i varulfvens kläder, tycker jag att jag har båda två i mina klor.
Det roar mig att plåga honom och förnedra honom.
MODREN. Gud bevare oss hvad
Du har blifvit elak!
-------------------------------------------------------- DAMEN. i denne mannens lif!
Det kanske var min uppgift, om jag nemligen hade en uppgift
MODREN. under nattens sömn; och om han så spolade och tvättade i tusen Jag önskar ibland att floden steg och toge oss bort allesammans
år, kanske synden, hvarpå detta hus är bygdt, skulle kunna sköljas bort.
DAMEN. gods på orättfärdig väg?
Man säger att denna gård är hopkommen låtenskap, af tvistande paters mutor...
MODREN. till en sjö, och det är den, säger folket, som nu skall tappas ut och komma floden att skölja oss bort.
Tala icke vidare om det; de efterlefvandes tårar ha samlat sig Det är då sant att min farfar, notarien, rifvit till sig andras
af enkors och faderlösas arf, af ruinerades exekutioner, af dödas qvar-
DAMEN. visa på jorden mer?
Kan man icke på laglig väg hindra det!
Fins det ingen rätt-
MODREN. dränka oss, barnen af missgerningsmännen.
(Går uppför trappan).
Icke på jorden; men i himlen, och det är den som nu skall
-------------------------------------------------------- DAMEN. tårar, man skall också ärfva andras.
Det är då icke nog med att man skall dras med sina egna
Har du ropat på mig?
Nej, jag bara lockade, utan att direkt längta efter dig.
DEN OKÄNDE. mig obehagligt sätt.
Jag kände på mig att Du sysslade med mitt öde på ett för Du har lärt mina konster snart.
Och flera till.
Jag är Cain, ser Du, och står under magternas bann, men magterna tillåta inga dödliga att ingripa i deras hämdeverk.
Ser Du att jag Herren.
är märkt: (lyfter hatten).
Det märket betyder: min är hämden säger Men jag ber
Dig: rör ej vid mitt öde med klumpiga händer.
Trycker
Dig hatten?
-------------------------------------------------------- DEN OKÄNDE. att vara
Dig till behag, skulle jag ha kastat alltsamman i floden.
-- Nej, men han bränner! liksom rocken!
Och vore det ej för
Vet Du att när jag går omkring i bygden, kallar mig folket doktorn.
Det är väl din man, varulfven, som menas.
Och otur har jag.
Frågar
Frågar jag hvem som eger den gröna fisksumpen, så svarar man:
jag hvem som planteradt detta träd, så svarar man: det har Doktorn.
Det är Doktorns.
Och när det icke är Doktorns, så är det Doktorinnans.
Det är Du!
Denna sammanblandning af min person med en annans gör mig vistelsen här olidlig; och jag skulle vilja resa... DAMEN. icke lyckats.
Har Du icke försökt sex gånger att lemna denna plats, men
Jo, men den sjunde skall det lyckas!
DAMEN. Försök!
DEN OKÄNDE. misslyckas.
Du säger detta med en ton som om du vore viss det skulle
Jag är viss!
Plåga mig på ett annat sätt, kära Furie.
Det kan jag också!...
DEN OKÄNDE. andra' sagt förut.
På något nytt sätt.
Försök att säga något elakt som inte 'den
DAMEN. den andra...
'Den andra': det är din fru!
Det är smakfullt att påminna om
DEN OKÄNDE. påminner om det förflutna...
Allt som lefver och rör sig, allt som är dödt och stelnadt,
DAMEN. bringa ljus med sig.
Tills den kommer som skall utplåna det mörka förgångna och
Du menar ditt barn som vi vänta!
Vårt barn!
DAMEN Från och med i dag har jag börjat älska det!
DEN OKÄNDE. gå till advokat och skiljas från mig derför att jag icke ville följa dig till en qvacksalvare och låta döda den ofödde.
DAMEN Det var då!
DEN OKÄNDE. kommit?
-- (Ser sig omkring, liksom vädrande.)
-- Har posten I dag?
För fem månader sedan ville du
DAMEN. mästaren.
Ännu är du listigare än jag, men snart skall lärjungen öfvergå
Var der bref till mig?
Gif mig då korsbandet!
Hur kunde du höra det?
DEN OKÄNDE. skilnad på bref och korsband.
Gif mig alltså korsbandet, efter som ditt samvete gör så fin
DAMEN (tar fram postväskan, som hon haft dold bakom bänken).
DEN OKÄNDE (tar upp fotografien, betraktar den noga och stoppar den i bröstfickan).
Det förflutna!
Var det skönt?
Ja så skönt som aldrig det kommande kan bli.
-------------------------------------------------------- DAMEN (mörknar).
Det skulle du icke ha sagt!
Nej, jag medger det; och det gör mig redan ondt...
Kan du lida?
DEN OKÄNDE. sjelfförsvar sårar dig, så är det jag som får sårfebern.
Du är vapenlös mot mig?
DEN OKÄNDE. du bär under ditt hjerta.
Ja; och ändå mer nu, då du är skyddad af det oskyldiga väsen, Numera dubbelt, ty jag känner när du lider.
Och då jag i
Det skall bli min hämnare.
Eller min!
-------------------------------------------------------- DAMEN (med tårar i rösten).
Arma varelse: född i synd och skam, född till hämd, genom hat DEN OKÄNDE.
Det var längesedan jag hörde dessa tonfall i din röst.
Åh ja!
DEN OKÄNDE. liknade en moders när hon talar till sitt barn!
DAMEN. tro dig om godt; men i nästa ögonblick tänker jag: det är bara ett nytt sätt att lura mig.
När du uttalar ordet moder, känner jag mig i stånd att endast
Det var denna röst som en gång fångade mig, emedan den
Hvad ondt har jag gjort dig egentligen?
DAMEN (villrådig).
Svara! hvad ondt har jag gjort dig?
DEN OKÄNDE. kan lura dig.
Hitta på något!
Säg så här: jag hatar dig, emedan jag icke
-- Det är synd om dig!
Då har du något gift i klädningsfickan.
-- Hvem är det som kommer der borta
Det är förebudet!
Är det en riktig menniska eller ett spöke!
Från det förflutna!
Han är klädd i frack och lagerkrans; men är barfota.
Det är Cæsar.
DEN OKÄNDE (förvirrad).
Det var ju mitt öknamn i skolan.
DAMEN. ackorderad hos min... förre man; förlåt uttrycket.
Är Dåren lös?
CÆSAR (in från fonden: klädd i frack utan skjortkrage; lagerkrans på hufvet; barfota; bizarr för öfrigt). är jag herren!
Varulfven har nemligen blifvit rubbad, sedan Den Store drog af med hans fru, hvilken han sjelf snappat bort från hennes förste älskare, eller fästman, eller hvad det skall kallas.
Hvarför helsar du inte! -- Du skall säga: ave Cæsar! ty nu Ja; men det är äfven öknamnet på den dåren, som var in-
-------------------------------------------------------- DEN OKÄNDE (till Damen). husbonde, eller slaf, eller dårläkare, eller fångvaktare, då?
CÆSAR. umgås hvarken med gift eller knif.
Deremot behöfver han bara visa sig, så springer allt lefvande för honom; träden fälla sina löf, och för Israels barn... landsvägens damm löper i en hvirfvel framför honom som molnstoden
Han kommer strax efter; men var inte rädd för honom; han Det var stryknin för två fullvuxna!
(Till Cæsar:) Hvar är din
Hör nu...
CÆSAR. och påstår att han vill äta upp ett litet barn som icke är födt och som egentligen är hans med den förstkommandes rätt...
(Drar sig utåt) Tyst när jag talar...
Och ibland tror han sig vara varulfven,
DAMEN (till Den Okände).
Kan du besvärja den demonen?
Djeflar, som tåla solskenet, rår jag inte på!
-------------------------------------------------------- DAMEN. nu.
Du sade: osynlige, som smyga om natten, och slåss i mörkret, Du fällde ett öfverord härom morgonen, och som du får igen
illojalt; men kom om dagen, när solen skiner!
Nu ha de kommit!
Och det gläder dig?
Ja nästan!
DEN OKÄNDE. -- Låt oss sitta på bänken, de anklagades bänk -- det kommer nog fler!
Hvilken skada att jag icke kan glädjas, när du får dina hugg!
DAMEN Låt oss hellre gå!
DEN OKÄNDE. gisselslag känner jag hur en skuldpost strykes på min svarta tafla.
DAMEN. Gud; denne man, som jag en gång trott mig älska.
Men jag kan icke mer; ser du, der kommer han sjelf! -- Åh Nej; jag vill se hur mycket jag tål; och för öfrigt, vid hvarje
-------------------------------------------------------- DEN OKÄNDE. icke bara!
Gå du! jag skall ta det som en pligt att stanna ensam.
DAMEN (går uppför trappan men hinner ej upp förrån Läkaren synes komma från fonden).
LÄKAREN (med långt, grått, hängande hår, klädd i en engelsk-indisk hatt och en jagtrock, alldeles lik Den Okändes; låtsas icke märka
Den Okände; sätter sig på en sten på andra sidan landsvägen midt emot Den Okände på bänken.
Tar af hatten och torkar svetten ur pannan).
DEN OKÄNDE (som blifvit otålig).
Hvad önskas?
LÄKAREN. der mina rosor blommade...
Jag önskar endast se det hus, der en gång min lycka bodde, Trott?
Ja, ty det är bara bländverk alltsammans, men det är
DEN OKÄNDE. ett ögonblick, då husets nuvarande innevånare befunno sig på en för att icke synas löjlig.
En upplyst gentleman skulle för det ändamålets vinnande välja
liten resa till exempel, och detta borde han göra för sin egen skull
Jag undrar hvem som är löjligast af oss två?
För ögonblicket är det nog jag.
Ja, men jag tror Ni är okunnig om hela vidden af Er ömklighet.
Det är: att Ni vill ega det jag har egt.
Fortsätt bara!
LÄKAREN. det beror på?
Jo derpå att Ni bär mina kläder som jag vid katafrån slutet af nittonde århundradet ej utsätta sig för.
Har Ni märkt att vi äro lika klädda? -- Godt!
Vet Ni hvad
strofen glömde afhemta.
Sådant, ser Ni, skulle en upplyst gentleman
DEN OKÄNDE (kastar af sig hatt och rock).
Förbannade qvinnan!
-------------------------------------------------------- LÄKAREN. sedan Nessus-drägten i åminnelse.
Gå nu in och kläd om Er, så Håll till godo!
Aflagda manskläder ha alltid varit fatala ända
skall jag sitta här och se på, och jag skall höra på när Ni gör upp Glöm inte käppen!
den der affären på tu man hand med den förbannade qvinnan. --
DAMEN (har skyndat upp mot huset, men faller framför trappan).
DEN OKÄNDE (står handfallen).
LÄKAREN Käppen!
Käppen!
Icke för qvinnans skull, men för barnets, ber jag om nåd!
LÄKAREN (vild). sängkläderna inräknade, och vårt barn.
Ni har mig inom Era dörrar, jag sitter vid Ert bord, ligger i Er säng; jag fins i Ert blod, i Era lungor, i Er hjerna; jag är öfverallt och Ni kan inte komma åt mig.
När pendeln slår midnattstimman, så skall jag andas kallt på ditt hjerta så det skall stanna som ett utgånget ur; när du sitter i ditt Jaså, det är barn också!
Vårt hus, våra rosor, våra kläder,
arbete, skall jag komma med en vallmo, som du inte kan se, och
-------------------------------------------------------- han skall söfva din tanke, förvirra ditt förstånd så du får se syner på din väg så du snafvar; jag skall blifva törnet som stinger din
som icke du kan skilja från verkligheter; jag skall ligga som en sten hand när den vill plocka rosen; min själ skall spännas som ett spindelnät öfver din, och genom den qvinna du röfvat från mig, skall genom dess mun; i dess ögon skall du läsa mina blickar så att du farväl du rosenkammare; der skall ingen lycka blomstra som jag behöfver afundas! Går). åhört som en anklagad.) jag styra dig som en stut; ditt barn skall bli mitt och jag skall tala skall stöta det bort som en fiende.
Och nu farväl du lilla hus, och
(Den Okände har under tiden satt sig på bänken, der han svarslös
Akt II. 1: o. 2: o. Laboratoriet.
Rosenkammaren.
Akt II. _____ LABORATORIET.
En trädgårdspaviljong i rococostil; höga fönster.
Midi på golfvet ett stort skrifbord med diverse kemiska och fysikaliska apparater.
Två koppartrådar löpa ner från taket till ett elektroskop som står midt på bordet och är försedt med små ringklockor för att markera luftelektricitetens tension.
På ett bord till venster en stor gammaldags elektricermaskin med Glasskifva, messingskonduktörer, leydenbatteri; stolparne äro lakerade röda och svarta.
Till höger en stor gammalmodig öppen spis med trefötter, deglar, tänger, bälg o. s. v.
I fonden dörr ut till ett landskap: det är mulet och dunkelt, men då och då skiner ett rödt solsken in i rummet.
En brun kappa med pelerin och kapuchong hänger vid spisen; derbredvid står en kappsäck och en alpstaf.
Modren.
Hvar är...
Ingeborg?
Det vet Du bättre!
Nåväl; hon är hos advokaten för att söka skilsmessa...
MODREN. Hvarför?
Derför:
Nej, det är så galet, att Du skulle tro mig ljuga.
MODREN. Säg!
DEN OKÄNDE. sinnessjuka mannen.
Hon säger att det var fegt... MODREN Det tror jag inte.
DEN OKÄNDE. det andra är lögn.
-- Nå finner Du det förenligt med dina intressen at tro; det hon stulit bref från mig?
Nej, ser du det! -- Du tror endast hvad som behagar Dig; Jo, hon vill skiljas, derför att jag underlät att piska opp den
Det var inte frågan om Du visste, utan om Du trodde?
MODREN (afbryter).
Du har för Dig här?
Det är försök rörande luftelektriciteten.
Och det är åskledaren Du fört in på skrifbordet!
DEN OKÄNDE. börjar bli oro i luften.
Ja: men det har ingen fara, ty det ringer i klockorna när det
MODREN. Du i spisen der?
Detta är hädelse och svart magi:
Akta Dig! -- Och hvad gör
Det är guldmakeriet.
Tror Du på det?
-------------------------------------------------------- DEN OKÄNDE. tänka Dig, men var icke för snabb att döma; jag kan ha beedigadt intyg om analysen när som helst.
Du förutsätter att jag är en charlatan?
Det må jag icke för-
MODREN. Ingeborg ej kommer igen.
Detta må vara hvad det är, men hvad ämnar Du företaga om
DEN OKÄNDE. anländt, kanske hon lossnar...
Ännu en gång kommer hon igen, men framdeles, när barnet
Du är så säker.
DEN OKÄNDE. bandet håller, men när det brustit, då känner man det också så obehagligt tydligt.
Som jag sade: ännu är jag säker... det känner man så länge
MODREN. vid barnet; Sådant vet man icke förut.
Men när ni lösgjorts från hvarandra kanske ni båda äro bundna
DEN OKÄNDE. skall fylla mitt lifs tomhet.
Deremot har jag garanterat mig genom ett stort intresse som
Guldet, menar Du, och äran!
Just så! för en man de varaktigaste af alla illusioner.
MODREN. Du bygger ännu på illusioner?
Hvarpå skulle jag eljes bygga, då alltsammans är illusion?
-- MODREN. lighet som Du aldrig kunnat drömma om.
Då väntar jag till dess.
MODREN. bryter lös.
Vänta Du! -- Nu går jag och stänger fönsterna, innan åskan När Du vaknar ur den drömmen en gång skall Du se en verk-
DEN OKÄNDE (går mot fonden).
(Ett valdhorn höres i fjerran.)
Hvem är det som blåser igen?
Det vet ingen, men det varslar icke godt.
DEN OKÄNDE (rustar med elektroskopet och så att han vänder ryggen mot det öppna fönsret, derpå tar han en bok och läser högt:) rika att våga en storm mot de öfre, började de bygga ett torn som skulle räcka upp i himlen.
Då grepos de öfre af fruktan, och för »När Adams jetteslägt förökat sig så att de ansågo sig nog tal-
att skydda sig sprängde de sammangaddningen genom att förvirra
deras tungor samt med deras förstånd så, att hvar två menniskor råSedan dess herrska de öfre genom tvedrägt:
Söndra och herska.
kades, kunde de icke förstå hvarann äfven der de talade samma språk.
Och tvedrägten underhålles genom inbillningar om att sanningen är funnen, men när någon af profeterna blir trodd, så är det en lögnprofet.
Råkar deremot någon dödlig utforska de öfres hemlighet, så tror ingen honom, och han blir slagen med vansinne att ingen
skall tro honom.
De dödlige äro sedan dess mer eller mindre rubty de se, höra, känna det osynliga, det ohörbara, det okända, men
bade, och de som anses vise, mest, och dårarne äro de ende kloke; kunna aldrig bibringa andra sina erfarenheter». -- Så säger Sohar, Jag skall icke bygga något Babels torn, men jag skall locka
den visaste af alla vishetens böcker som derför ingen menniska tror på. krafterna in i min råttfälla, och sedan skäll jag skicka dem ner till
de nedre, de underjordiske att neutraliseras.
Det är de öfre Schedim som ställt sig emellan de dödlige och Herren Zebaoth, och derför har glädje, frid och lycka försvunnit från jorden.
-------------------------------------------------------- DAMEN (in, utom sig, kastar sig ner för den okände, lägger sina armar om hans fötter och sitt hufvud på golfvet).
Och förlåt!
Stig upp! i Herrans namn!
DAMEN. mina garn!
Ack! jag har handlat dåraktigt i min vrede och jag är fast i
DEN OKÄNDE (lyfter henne upp).
Stig upp, oförståndiga barn; och säg hvad det handlar om!
DAMEN Jag for till allmänna åklagaren och...
...begärde skilsmessa: DAMEN. varulfven för hemgång och mordförsök...
Ja, men han gjorde ingendera...
...det var nog min afsigt, men när jag kom fram, angaf jag
-------------------------------------------------------- DAMEN. der, kommer han sjelf, och tar ut stämning på mig för falsk angifvelse.
Så for jag till advokaten och han sade, att jag kan vänta mig minst en månads fängelse...
Tänk mitt barn skall födas i ett fängelse.
Hur skall jag komma ifrån detta?
Du kan hjelpa mig!
Nej, men jag angaf honom för det...
Och medan jag står
DEN OKÄNDE. att jag hjelpt Dig.
Jag kan hjelpa Dig!
Men hämnas icke sedan på mig, derför
DAMEN Hvad Du misskänner mig!
Men skynda och säg!