Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad slutligen Irland angh, s i haha vi i Dublin mrs Heslow, en dam tillhörande qrskarnes sainfiind och som arbetar synnerligen triiget och med ett outtröttligt nit, samt i Belfast den mest hiingifna och ihardiga arbeterskan hland alla, miss Tod, hrilken med ringa för- iiivgenhet och klen helsa under h t a l helt och hallet &amp; t upp uti sitt arbete för nykterheten, qvinnornas uppfostran och röstriitt sanit sedlighetsfr9gan.
Hon har underbara namrgifvor och eger bland alla qvinnor jag kiinner den 4striicktaste ksnnedom ej allenast af irl5nd- ska frigor, utan af literaturen i vidstricktaste mening.
Hennes röre- drag. %r klan, riiltnligt och rakt p5 saken, och unionistenia och pro- testanterna i Ulster se upp till henne som en af sina ledare.
209 En annan qvinna, soin verkat mycket för oss genom kraftiga föredrag rid iiivteii 31 lurs Orniiaon Chant.
En nnnm nyttig talare af helt mnat slag 3r miss Wilkinson, en qvinna nf nrbetsklmsen, soin uiider dc senaste tv9 aren hSllit ganska framstående Bredrng ö f w röstr5ttsfr9gan.
Utom dessa hafra vi Iilancl \ * ra föresprakare miss Ornie (en q \ - inlig jurist) mrs Scatch~d, miss Mnller och mhgn andra.
Ehum röstriittsfr5gan afvisades, hafv: i vi den senaste parlaments- sessionen att tacka för niycket.
Den iipph3fde iiiiiiil.
den skaniliga C.
D. akten (contngious ilisenscd act
A % bkka vi frarrrdt Ii / / m Znmr s M m seger inont kort.
Jag iir niyckei glad alt tid efter aiinan hörn Iium eden arbete g&amp; franrL i Sverige.
Jag hhae nöjet att triffa fröken C.
(som nyli- gen, efter hx.n&lt;l jag tror, blifvit inedlem af Fredrika-Hreiner-förbiindet) undcr hennes I~esök i London, och hon gaf mig inhiga intressanta detaljer on1 rörelsen.
Jag IIrser nllticl edra artiklar i Dngny ined stort nöje och intresse.
Jag förblifver, etc. Caro / inc A. B&amp;$.
Härtill liar Dagny blott att lagga d e aldra senaste nyheterna från England, Iivilka gifva vid Iiandcn, att det efter valen nu sanilade nya parlamentet blott koninier att hålla e n niycket kort session, hvarefter det kommer att prorogeras.
Under- husets hela tid kommer derföre att med knappt nagot un- dantag egnas At dc nödvändiga financiclla transaktionerna.
Det är följaktligen omöjligt, att motionen om qvinnans rösträtt (the Womeii ' s Franchise Bill) kan komma iindcr diskussion före parlamentets prorogation.
Men åtgärder skola vidtagas för att dcrtill kunna erhalla cn dag, så tidig som möjligt, efter parlamentets Sterupptagandc af sitt arbete nästa år.
~nentsledamoten Mr Woodall liar atagit sig att framlciiiiia billen i fråga och har redan DB öfligt satt från sin plats i underhuset anniält sin afsigt att s9 göra.
Under tiden söka vännerna till qvinnans rösträttt med i politiska angcliigenlietcr se&lt;lv: inlig cngelsk encrgi att arbeta för sin vigtiga reform.
De samla fortfarande underskrifter p i petitioner till billens understödjande, dc h5lla disskussionsmöten, der fragan grundligt dryftas, ocli lagga sig synnerligen vinn om att förmå de ännu odeciderade parlameiitsmedlemiiiarne att med sina röster fräinja billens framg5ng.
Dcss vänner hysa ock det glada hoppet, att de ni1 ändtligen, p5 Drottning Wc- torias femtionde jubileumsSr, skola viniia den seger, Iivarpå de, med ett aldrig svigtandc hopp, tålmodigt väntat allt sedan år 1567.
Nyutkommen literatur.
Edgren-Lciiier.
Cr lifvel, 4: de bandet En romman y.
I osh z. Stock- holm 1686. om vanligt ar i Nordens nyare literatur, ställes afven har en fraga.
runder debatb.
Denna fraga %, I humrida makans och modrens kall för qvinnan maste innebitra afstigelse af ett annat lefndskall, ht hvilket hon förut med ' hela sin sjiil egnat sig, och i hvilket hon skfjrdat storartade triumfer.
Iletta motiv har ej rarit frhmande för im Ed- grens föregilende diktning.
Vi finna det i viss niSn redan i hennes förstlingsarbete, .En ski %despelerska;.
Svaret tyckes der utfalla si, att endera miistc uppoffras.
En vidgad erfarenhet tyckes nit emellertid hafva bragt förf.
pa andm tankar.
Visserligen framhaller hon, och detta med vida mer kraft i n i sitt förstlingsarbete, de svhigheter och konflikter, dem hennes hjeltinna ni8ste genomgii under striden mellan sina nya pligier och sin iinnu alltjemt brinnande hag för sin förra lifsuppgift.
Dessa konflikter iiro ej hir, som i rEn sudespelerska gmndade nastan uteslutande i hennes egna moraliska lyten och i andras fördomar.
De ligga till stor del i sakens egen natur.
Men i slutet vill dock förf.
Stminstone ISta oss ana möjligheten ai en för- soning.
Fullt till freds IBr man einellertid nippeligen kanna sig med denna försoning.
Den blir mer en kompromiss emellan olika intressen, ett försök ntt hjelpligt nog under gifna fÖrh5llanden finna sig till ratta med \ issa sv9righeter an en egentligen principiel lösning af dessa.
Under dessa onistandigheter tnaste det vara af intresse att ga för- hallandena niigot nirmare iu på Iihet.
I l t t finner man &amp;, att man ej har för sig ett fall, der den n5mda fragan framtrader i sin mna enkelhet, utan der den genom förhandenvaron af vissa omstilndigheter tir sirskildt invecklad.
Sadana onistandigheter ligga först och fr !imst i hjeltinnans ställning till den lifsttppgiil, hmrat hon fömt egnat sig m~larinnekallet.
Hon ar ingen medelmiltiig dilettant i millarekonsten.
hon 51 fastmer rent af Nordens förnanista artist inom denna riktning, Stminstone lofvar hon att blifva detta.
Men för sin vidare utbildning, ja, Tör att kunna producera &amp; got af r i d e, niaste hon vistas i södern, helst hela hennes anlaggning ligger at söderns natur och söderns Mrgprakt.
Det ar ingen vanlig, lat rara begalvad, ja ÖfverlQset begifvad qvinna, vi hafva att göra med, hon hör till de K, som födas en p5 hrar mans- alder, och dertill g81 hennes begilfning i en alldeles siregen riktning.
och denna riktning k r a f k dertill rent af hennes vistelse fj9rran k3.n det land, der hennes make ristas.
Det ar ett helt och h u e t excep- tionelt fall, som vi haffa för oss, och det ar det exceptionella i detta fall, som i vasentlig man skapar konflikten.
Ja, tillfilligheterna, \ .i saga rent af roturen., spelar var hjeltinna sådana s p t t, att man ej kan annat Bn kanna sig frestad att utbrista: Sa synd att ej hennes tycke .. -
rikat falla p9 en af Itnlieiis söner; tank, hum mycket lättare hennes konflikter di % blifvit!
Fragan ar harigenom tillspetsad, det ar sant, inen (len ar SR tillspetsnd, att mon f3r s c h att bringa henne tillbaka till en form, som har betydelse för vanliga menniskor.
Hum den sällsynt begSfmde nrtisteii reder sig i sina sällsynt invecklade för- hallanden, Iiir oss ingenting, om huru vanliga inenniskor skola reda sig i sina vida mer enkla förh. %llandeii.
Skulle hon st8 vid ett ohjelp- ligt nenten ellen, skiillc hon nödgas viilja mellan sin kallelse och fnniiljelifvct eller Lniinstone niellaii att uppoffra denna kallelse eller försiiiiima ett och annat af det, som vanligen Sligger makan och inorlren, sasoin ilet jii ock stiindoiii gifves man, som nödgas göra idgot liknande, d innehRr ju ej detta, att icke hundrade-, ja,, tusende- tals qviniior, för hvilka en liknande konllikt kan franistjilla sig, skulle kunna undg9 detta siiiirtsaniina ral.
först och framst Hartill komnia iiniin andra onistitndigheter karakteren af den mm, med hvilken hon förenar sitt öde.
Falk ar en persoiilighet ar eget slag, vii1 ej utan sina motstycken i rerklig- heten, inen i alla fall afvikaiide fran den vanliga menskliga typen och, vi v8ga p8st3, detta uhii skada för den senare.
Hufvuddragen i hans karakter 9ro egenkirlek och principrytteri.
P % ett egendomligt, af Turf.
siirdeles val atergif \ .et satt visar hnn sig tillhöra det slags meii- niskor, som, af naturen danade till despoter, göra dessa sina despo- tiska tendenser gallaiide undcr frihetens namn.
Anstucken af Cmndt- samma gang han visserligen vetat \, igianismcns s~insta rilloineningar, tillegna sig d g r a af dess biittre sidor, söker han med orygglig han- synslöshet i lifvet tillainpa en iiiiingrl paradoxer, och om han ibland dispenserar andra f r b att följa dessa, sker det stadse p % ett a t t, som visar huru högt han sjelf tycker sig sta öfver sina likar.
Men qlcnna höga st9nilpunkt intager han genom att skoningslöst tilliinipa atskilliga rlels haKsannn dels falska satser, livilka genom denna sin och i hvarje fall &amp; ro tilllinipniiig oRa n9rma sig det befangda egnade att föra nienskligheten itskilliga hundratals 31 tillbaka.
~Mensklig- Iietens fortghg till jenilikhet och frihet kan aldrig befordras p$ den vig, han anvisnr, ty deiiiia vag leder med ntiilvandighet till att, eme- dan iiihga ej innii kunna fi % full del af kulturens riilsignelser, för- neka dessa %t dem, soin kiiniia njuta dem, istillet för att sprida dem s9 l h g t soiii möjligt.
Om herr Fnlk g1no111 att underkasta sig en srnarrcain operatioii utan nutidens bedöfningsincdel och p o m att för- viigra sig sjelf enskildt rum p2 sjiikhuset, oiii hans hustni genom att fort- farande iiiira sitt barn, nar detta tillskyndar henne svara lidanden, kunde lindra likars q \, aI, SS vore detta adla handlingar.
Men att underkasta sig allt detta, blott der@e, att andra inaste göra det, detta stöter, som sagdt, pa det b c h g d a.
Att h i r inga p9 n8gon kritik af hans åsigter vore naturligtvis ej 113 sin plats.
Nog inS rara att p9peka, huru som han ar den olamp- ligaste make St U h, som gema tankas kan.
Och detta för oss afven till den tredje af de omstindigheter, vi vilja franih9lla att deras aktenskap ar fotadt pa nllt igenoin falska principer.
Huru kan man tanka sig, att en förbindelse, ingingen eRer en flygtig bekantskap - - !&gt;a - - -
mellan tvenne menniskor, sa olika till lynnen, verldsisigt och lefnads- vanor, skulle kunnat undgå störande konflikter, Xi \ * en om ej Ullas konstnarliga kallelse varit ett ytterligare söndrande moment?
Denna förbindelse ar, som hjeltinnan sjelf tillsdr, helt och hallet grundad p i en stamning.
Men lifvet kan nu en ging ej byggas pil stamningar, det maste hyggas pa allvarets grund.
Det miste vara verkliga, reella lifsintressen, som förena +m, som skola hafva allt gemensamt.
Nagra sidana finnas icke här.
Afuen om, som har tyckes vara förhillandet, stamningen rakar att blifva u a d t i &amp; s i ersiitter den ej ett felande / gsruuichau.
Dessa med hvarandra n h sammanhangande omstandigheter i törening göra det skildrade fallet olimpligt till bask för en under- sökning af sjelf \, a den sociala fragan.
Om svaret i dikten utfaller mindre tillfredsstallande, s8 beror.detta i törsta rummet just pS dessa omständigheter.
Detta allt sQes dock ej som ett tadel emot förf.
Det säges blott som en protest emot hvarje försök att ur arbetet draga nigra allman- giltiga slutsatser heträKande det sociala spörjsmilet om giR qrinnas verksamhetsomride.
Och så mycket mindre hafva vi dd anledning.
att har i n 8 p s nigon utredning af detta spörjsmal.
Behandlingen af allmänna frigor i diktens form kan hafva sina fördelar med sig, dem ingen ina förneka.
Men en olilgenhet följer den alltid.
D i man har för sig ett konkret fall i liket, komma alltid mer eller mindre en mängd speciella, endnst till detta fall hörande omstandi heter med, som ej kunna undgS att leda uppmark- samheten bort fr&amp; den allmänna frikan.
Här visar sic detta vara fallet i o \ .anligt hög grad.
Om vi emellertid hittills ei velat klandra förf .. endast randa oss emot slutsatser, dem en eller .annan kunnat vilja ' draga ur hennes framstiillning, s i måste vi dock till sist, med allt erkänninde af ar- betets fortjenster.
den ofta fina karaktersteckningen och det stundom t. o. m. fingslande frainstiillningssitttet, mot detsamma rikta n i 5 3 anmirkningar.
Man kan ej neka, att scener förekoinnia der, dem mer an en läsare icke i pryderiets, men i den sunda smakens namn trifvelsutan helst skulle velat se derifrh uteslutna, helst de hvarken tyckas behöfliga för handlingens fortghg eller för karaktersteckningen.
Skildringen af den döfstumma, hektiska Kellys erotiska kitnslolif t. ex. lär v91 p i hvarje normal Iiisare göra ett rent af vidrigt intryck, och dock finna vi intet i berattelsens fortghg grundadt skal, hvar- före vi skola nödgas underkasta oss obehaget att derom f3 en s i detaljerad kännedom, l i a s i litet som om detaljerna ai hennes sista sjukdom.
Tag bort Nelly, och allt gar i alla fall sin jemna ging, de öfriga personerna visa sig det oaktadt alldeles som nu.
Samma anmakning galler i viss man IN Krabb, som t. o. m. var nära att bringa ett sådant dygdemönster som hjelten sjelf $ fall.
I dlinitn- het tyckas, med fa undantag, bipersonerna rara tecknade med s i liten sympati som möjligt, eller riittare rara gjorda SS föga sympatiska som möjligt, de gro i sjelfva verket med f5 nndantagen utvald samling för- krympta personligheter.
Denna omstandighet skyler oRa t. o. m.
213 Iiuhudpersonernas stora niordiska brister.
De Tro dock atminstone verkliga menniskor, och tecknade emot cn dylik bakgrund te de sig onekligen i ett vackrare ljus Tn de skulle hafva gjort: on1 bakgrunden mrit mer niensklig.
Men i lifvet i r &amp;: t sallspordt att raka pi en sidan samling indi \ .ider, som de, hrilka bilda denna dikts bakgrund.
Vi bah sagt, att en del scener hvarken i sig sjelfva iiro ange- nTma att Iiisa ej hellm behöfliga för det helas fortghg.
SistnTmnda anmirkning giillcr dock ej dem, i hvilk: i Ullas forna kamrater, arti- sterna, iipptrLla.
Man ISr h3r en inblick i det lif, Ulla lemnat.
Detta iir naturligtvis alldeles i sin ordning.
Men sägas inaste, att inbjudande ar ej denna tafla.
IIiiru Ulla, som dock iir en djupt an- lagd och en stolt qvinnn, kunnat trifvas i ett sådant lif och bland sadana nienniskor, det Iiir höra till det mindre begripliga.
STrskildt 9r hennes iingdoiiisviin, Lewi, en s i ol&gt;i: hnglig, en s9 rent nf vidrig personlighet, att vi gernn unna honom lians hastiga fird utför uap- porna, ?$,en om han ej sedau fatt mottaga en iirsiiktantle skrifvelse af den med allt sitt priiiciprytteri dock il&gt;land alltför beskedlige Falk.
IJet ena ined det andra gör, ali det iir med blandade kYnslor vi efter genonilisandet lägga i f r h oss * En sommarsaga&gt;.
Andas vi iin ofta sominarluft fr5n dess skildringar, sá är dock denna soniniar.
luR ofta af det slaget, i hvilket qvalin blandar sig.
H: Åberg.
Ernst Lundqvist, I ' rojftr, Xy somling noveller och skiuer.
Gotlands Allc- hondns iryckcri.
l8rii 2.50.
Det iir en gammal erkänd sanning, ntt det sköna, likasoni del sanna och det goda, trifs i mhgn former, och det iir, niir detta klöfvcrblad af sant, go&amp; och skönt döljer sig iindrr en anspr5kslös yta, det r, nar gnldet befinner sig i en ansprsksllis infattning eller iip~ilhiiladt inetl slagg, &amp;: r rlngars prosnister helst leta frniii det.
Ett exempel liiirpi 51 den nyn no~ellsninling af Ernst I.iindqria med samma titel soni en föreg5eiirle, niindigen l ' rofilcr, 0111 hrilken nigra ord hBr skall yttras.
I vissa af de här föreliggande beriittelsenia gSr författn- ren nog 15ngt i sin böjelse för att afvinna det osynipatiska ett högre intresse.
S9 nlir Iinn i rii af novellerna, knllnil ~I) iinipetler~, tager till sin hjelte en half idiot, och berittar drng nr denne driftkukus Iefnad, Iivilka utgöra en serie nnekrloter snarare i n verkliga knraktiirsdrag, soiii lielysa 1) ildeii af inenniskan.
Här torde ocksS en alltför 19ng iit \ ' eck- Iingshistoria vara inrymd i skizzens tr9ngn ram, hvaraf följden blir, att ilet blotta relatcrnndet nf fakta och p i: hiindclser intager för stor plats och &lt;lessiitoni dessa in5ste I&gt;er.ïttas med en n9got torr knapp- hiindighet.
1 ') cnn: i nnmTrkning torde iifvcn galla SMors ringarr och iEn metamorfos .. Hegge dessa noveller erbjuda dock en rik skörd nf iakttagelser och ininga fina drag nr sjWifvet; i iiiinu högre grad giiller kanske iletta on1 skildringen ~C.oi: lt hjerta *, der isynnerhet början nt- iniirker sig genom cii stiininingsfull I~eskrifning 1) s ett ganimalt tjur- hiifvuds cnsliga tillvaro, och der hrorsonens friskhet, frimodighet och för- tröstan är en kontrast, i h n r s Stergifvande författaren lyckats synnerligen ~91.
Sjclfva upplösningen ar deremot svagare, isymierliet soni inatnnde~
af kattorna och nubbens intresse härför förefdla teinlinen ~rohlematiska.
* Skandalen i sv; ninge&gt; torde vara samlingens i n a t u ?arb&amp;de och biist motiverade historia.
Men den är dock till verkan underliinsen den första och den sista berattelsen, soin otvifvelaktigt höra till det biista författaren hittills Sstadkommit.
.En julnatt-.
ar en st81nningsfull idyll, men 11tm idyllens vanliga skScleplats, landet, och nian dess vanliga personer, unga nicnniskor.
Denna idyll spelar i en omgifning af skur- baljor och julstök midt 119 natten i en stockholinsvhing, der inadanien skall skiira till dess herrskailet Sterkommer.
De ui~ntriidande har iiro öfver medelSldern, och besIkfningen pS madame &amp; lsson franitrollar icke bilden af nSeon skönhet.
NScon öfverniAttan alskvitrdhet i titwck utmiirker henne &amp; k.
e och hennes-man stadsbiidet ar kavaljer 115 - sitt eget sstt rtied en viss hnndgriplig viilvilja.
Och kritisk blick hnr han men ocks5 för madamens skamnk och kroppsliga ofullkomligheter kiirleken iir efterhängsen, skulle kanske stadsbudet uttrycka 5ndS sig - och hins handlingar iiro biittre iin hans ord, och när han finner madamen insomnad af trötthet fram 11a natten, Iiigger h m sig, SS karl han ar, ned 118 golf \ .et och skurnr det firdigt för att hustrun skdl fi3 sofva i lugn.
Har har författaren lyckats att ovedersägligt bevisa, att i inSnga och Kf ?erraskande former vifs det sköna.
Sainlingens sista betittelse med titeln diiirlekshref~ tvekar jag icke att kalla ett litet 1113sterverk.
PS dessa f3 sidor har en hel historia blifvit saminantriingd och tv5 karakterer blifvit skildrade ined tillhjelp af nSgra bref, veslade mellan tre personer, en flicka ur den tjenande klassen och hennes t \ .$ iilskare.
Hon glöminer bondpojken för stads- herrn och utbyter sin Iandtliga oskuld mot en niibbig stockholms- junghis oförskrackta rerlds \ ma.
Hennes h e f, likasom bodbctjeiitens, äro utomordentligt roliga som spr3kprof pS stockhoimsjargonen och isynnerhet 510 amgheterna och mun \, igheten hos den senare oemot- st5ndligt kostliga.
I hennes landtlige Eistmnns skrifprof hafva vi, oin- klddda i den otympligaste form, hjerteutgjutelser med den finaste doft af kiirleksinnerlighe ' t, naiv oskuld och akta manlighet, en manlighet, som icke förnekar sig, niir han far sitt afslag, och i svaret tiinker han ininst pS sig sjelf, men mest 115 henne, som svikit honom.
och ber henne att rända sig till honom, om hon nagonsin behöfver ett stöd eller hjelp af nagot slag.
Men författaren har icke förledts att ideali- sera den han beskrifvit SS vackert.
Han fördöljer icke den möda han gKr sig att med \, ersstumpar och smrfkde u t ~ c k förfuska sin kansla.
och bredvid det rörande och iikta framtriider det sentimentala.
Och om denna karlek till sanningen vitnar hela samlingen.
Den kan dessutom utgöra en \ %lbehöflig hvila fran den diskussion af widgor., Iivarmed vSr skKnliteratur sysselsittter sig, men hvartill hr Imdqvist icke leinnar nSgot bidrag utom det, att han icke anser allt, som sker En granskare har kallat denna historia ngjord .. Aiir ett liiei nioihevis: En fru hade Iihi ber5ttelrcn i Jultidningen med stort noje, och nlr kori demiler hennes ijenarinna hndc knRckalas för porivaklcns.
gir hon henne historien all I5rr hllgt Iör sina geler.
Har moltogs den nu med oiörslåldt bifall.
Skratt och rörelse aiiösic hvarondra hos 8hllrmu och sluiinirycket blef den djupaste fördning hur skribenten kunde veta nit +r / r; &amp; r dtf till .. - - ' Red.
i religionens nainn, ock&amp; rara törestaivndt af religiös anda.
Det niiss- bruk af religionen, soni .Skamlalen i Svennioge.
omtalar, sr, tro vi, det enda tenilentiösa, som i I~oken förekonimer.
Denna egenskap, sanningskirlek, jeinte en viss finhet och frihet fr9n öfverdnfter, torde förskaffa Iloken m h g a viinner I&gt;land v91 Iiisande alliniinhet, ej niinst I&gt;land ungdonien, i hrars hand dessa ber: ittelser utan fara kunna siittas.
H: Lindxren.
- Fri.
n fogel i st9ltr9dsbure11, En in91ia1lsros i sin bink, Mig syntes den imgn flickan, Hlaiid tusende Idott en Iiink.
Hon Iion Som Hon tanklös tog mot livar hyllning, gick i kyrkan s9 sn8llt, nior och inormor de kara allt fann s9 viil hestildt.
Men molnen började skingras, En r9niind blaste till slut, För qvaf kindes drifhiisv9rinen; Fran I~nren flög fogcln nt.
Hiir gladt hrnnes hjertn klappar, Fran frihet och Ijns ej stingdt, Allt pjunk som en un.irt i: in&lt;lning Hon harinset i skriipvrh alangt.
NII först hon tycker sig lefva, Kil furst hon en rilja att, Och tankar skjuta i höjden Som triidets gröna skott.
Och kiinslor som dalens liljor Ur diinklet spira opp, I skinande regnl1igsf3rger De s \ .iIla knopp vid knopp.
Och ni1 hennes hjertas Idoinkalk Siim gl6der, at kiirlekens blod, Det ia5rks, att den I&gt;loininan druckit Ur lefvnnde kalors Hod.
Det injllrs, ntt himmelen öppiints För henne med fingslets dörr, Att skönare dröniinar hon drömnier Än barnet i lindan förr.
Lottcn w18 Kramer.
Om " Hemstudier ".
I. f!
- redrika-Rremer-Förbundet har anordnat hemstudiera men hvad vill detta egentligen säga, friigrr sig mer än en.
Uttrycket är, ilet erkännes villigt, ej alldeles klart och tydligt, men det är en af praktiska behof nödvändiggjord förkortning för: &amp; d och Icdningfbr h~nsfudierb.
Afven detta uttryck kan dock synas mangen dunkelt.
Huru skall dessutom en dylik ledning kunna lemnas, huru Tro dessa &gt;hemshidier# anordnde?
äro fragor hvilka, hvar och en gör sig och som tarfva för den oinvigde en förklaring.
Hemstudier, det är, siisom namnet antyder, att studera i hemmet.
Jag behhfver ej resa hit eller dit, jag stannar i mitt hem, men jag struiflar, d. v. s. jag läser allvarligt och systematiskt.
Det h u dock sina sviirigheter för den som endast har att bygga pil en vanlig flickskolebildning, att alldeles pa egen hand läsa syste- matiskt.
Det behöfves h] &gt;@.
Denna hjelp skola nn ile af Fredrika-Bremer-FMbundet ordnade .hemstudierna&gt; lenina.
I hvad form lemnas denna hjelp, och huru kommer den lärjuii- gen tillhanda?
Vi besvara den sista fragan först.
Hjelpen kommer skriftligen.
; Hemstudiernar meddela en undervisning, som sker sBrifII~n.
Hjelpen kommer ITrjungen till handa i fomi af rad, huanhon skall Iiisa i det eller det af henne uppgifna ämnet, samt i form af rad, hirm hon bör 13sa for att draga största nyttan af den tid hon egnar at ILsning.
Vidare f&amp; lärjungen tillfälle att fr&amp; sin lärare öfver det hon läser och ei kan första.
och läraren besvarar skriftlieen de till honom framstUda klgoma. '
Vidare a r lärjungen sjelf, om hon s$ önskar, af l h r e n skriftliga fragor öfver det hon 13st och inlemnar sedan sina skriftliga svm, hrilka af ltiraren öfwrses, hrarefter de rättade och med tillägg iter- sändas till lärjungen.
Slutligen kan Iärjungen f3 insTnda sammandrag eller uppsatser öfver det hon läst, ÖfversTttningar eller andra skrifningar, hvilka dii iitersändas rattnde.
Metoden blir naturligt \ .is olika efter olika lärjungars sdndpunkt, önskan och Smnen.
I historia kan ej undervisas p8 samma sätt som i matematik, och i matematik ej p8 samma sätt som i sprak.
Den unga flickan, som kanske ej genomgitt ett fullständigt Itiroverk, for- ' IIufvuddiogcn af denna artikel upplllstes p l bsmtitet d. z8 maj r886
drar naturligen en annan ledning an en lararinna.
Det ohan sagda torde dock \ * isa, Iiurn ininga olika satt det finnes att g9 tillväga vid en skriftlig undervisning.
De nirinare detaljerna rid iinden~isnings- s8ttet skulle det hlifva alltför vidlyftigt au h8r ornnimna.
Det torde ock i en uppsats som denna vara obehöBigt.
Det kan \ .ara nog att nämna, att dc, som haft ~henist~uliern~r om hand inom Fredrika-Hre- mer-Förbunde~, hafra IILt sig angeläget vara att rid le&lt;lningeii ej binda sig honi vissa regler utan ntt s9 mycket som möjligt g9 hvar och en lärjunges öiiskiiingar och kraf till mötes.
För att fylla Fretlrika-Hreiiier-Förhi~nclets uppgift att förbattra qvinnnns stallning finnas tv5 sätt att &amp; l till riiga.
r att föra in ilrinnan p9 af niannen förut trampade Det c vagar, och mr d i för henne underlitta de försk?
stegen.