Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Om rättighet för de Lekto rer, som såsom Kolleger bestridt Lektor st jensi, att såsom grund för högre lönetur få beräkna sig till godo någon del aj den tid de pä sistnämnde sätt tjenstgjort.
Ständer funno skäligt medgifva, att extra lärare eller duplikanter, som före den vid 1856—1858 årens riksdag beslutade reglering och utvidgning af de flesta elementar-läroverk varit vid sådana anställde, skulle från början af innevarande statsregleringsperiod berättigas att såsom grund för högre lönetur räkna sig till godo jemväl det antal afslutade läseår öfver fern, som de med godt vitsord på sådant sätt tjenstgjort; och då Kongl. Majit i öfverensstämmelse härmed i nådig Proposition vid innevarande riksmöte föreslagit, att samma förmån måtte ifrån och med år 1861 beviljas äfven vikarierande lärare, hvilka befinna sig i en lika ställning, så synes rättvisa och billighet fordra, att enahanda fördel i någon mån utsträckes äfven till Lektorer, hvilka såsom Kolleger skött Lektorstjenst och af hvilka flere vid sedermera vunnen befordran till den mera ansträngande och magtpåliggande befattningen såsom Lektor gjort en icke obetydlig ekonomisk uppoffring.
Till följd häraf vågar jag vördsamt föreslå, att Rikets Ständer måtte för sin del besluta, att Lektorer, hvilka enligt Ephori uppdrag och beslut under den tid, de voro Kolleger, skött en Lektors åligganden, må ifrån början af nästa statsregleringperiod få såsom grund för högre lönetur beräkna sig till godo det antal afslutade läseår, dock icke öfver fem, sorn de med godt vitsord på sådant sätt tjenstgjort, — 112 Motioner i Preste-Ståndet 1862.
N:o 5.9. äfvensom att, för ändamålets vinnande, ett reservationsanslag af 12,000 R:dr R:mt må för nästa statsregleringsperiod ställas till Kongl. Majits nådiga disposition.
Utskott ankålles vördsamt.
Stockholm den 22 November 1862. N. Gr. Wennerström.
Mso 59.
Hofpredik anten P.
Angående anslag af all männa medel till en bibliothehsbyggnad i Ostersund.
Genom testamentariskt förordnande af den 31 Maj 1816 donerade framlidne Professorn m. m.
Doktor O. Zetterström till Frösö dåvarande trivialskola sin betydliga, af omkring 10,000 volumer bestående boksamling, såsom grundläggning till ett bibliothek för Jemtland, men under vilkor, att ett passande stenhus ej långt från sjelfva skolhuset blefve på ett välbeläget och för eldfara minst utsatt ställe för ändamålet uppbygdt.
Sedan detta vilkor blifvit uppfyldt, och läroverkets lärare och lärjungar omkring femton år åtnjutit alla de fördelar, som bibliothekets och bibliothekariens närhet erbjödo, behagade Kongl. Maj:t genom nådigt Bref till Hernösands Konsistorium den 21 Maj 1845 tillkännagifva det nådiga beslutet om Frösö lärdomssltolas förflyttning till Östersunds stad och utvidgning till ett högre elementar-läroverk.
På grund häraf blef skolan efter verkställandet af nödig skolhusbyggnad höstterminen 1847 till staden Östersund förflyttad.
Sedan läroverket genom bemälda flyttning blifvit aflägsuadt nära en mil från bibliotheket, för hvilket plats i staden icke blifvit beredd, uppstod icke blott största svåsighet för den bland skolans lärare, åt hvilken vården om bibliotkeket blifvit anförtrodd, att detsamma på bestämda tider hålla öppet och i öfrigt behörigen vårda, utan ock betydlig olägenhet och hinder för lärare och lärjungar och andre personer, som önskade detsamma begagna.
Med anledning af dessa ogynnsamma förhållanden ingaf dåvarande Landshöfdingen m. m. i Jemtland J. A. Dahlström till Kongl. Maj:t en af Inspektor, Rektor och öfrige lärare samt åtskilliga östersunds stads och Jemtlands läns innevånare undertecknad, till Kongl.
Maj:t ställd underdånig skrift med anhållan, att det Zetterströmska bibliotheket tills vidare måtte få förflyttas till ett af enskild person erbjudet, inom staden beläget och från andra byggnader afskildt och således för eldsvåda sannolikt skyddadt trähus.
Häröfver täcktes Kongl. Maj:t i nåder afgifva (den 26 Maj 1852) det svar, att Kongl Majit “icke funnit skäl den förevarande “under - Motioner i Preste-Ståndet 1862.
113 “underdåniga ansökan i vidsträcktare mån bifalla, än att bibliotheket må till Österlund förflyttas, så snart ett med det nu på Frösön inrättade bibliotbekshus till “läge och beskaffenhet jemngodt stenhus i Östersund blifvit anskaffadt, för att till “oftanämnde bibliotheks inrymmande användas."
Ecklesiastik-dcpartementct den 4 April 1854, af Landshöfdingen i Jemtlands län infordrat upplysning, huruvida och till hvilket belopp tillgång till berörda ändamål kunde beredas genom försäljning af det å Frösön belägna bibliothekshuset, afgafs den 12 i sistnämnde månad svar härå med bifogadt instrument öfver af vederbörande byggmästare med tillkallade gode njän i Mars samma år å gamla bibliothekshuset förrättad besigtning och värdering, slutande sig å 5,459 R:dr 38 sk.
B:ko, utgörande materialiernas värde efter dåförtiden gångbara priser; hvaremot Konungens Befallningshafvande förmenade, att i fråga om hvad för byggnaden vid en blifvande försäljning kunde erhållas det “icke vore möjligt att uppgöra någon approximativ beräkning, enär byggnaden, ehuru solid och i fullgodt stånd, likväl, der den befinnes, är för enskilda behof föga användbar, samt densammas nedtagande och materialiernas transporterande till Östersund sannolikt skulle medföra cn kostnad, nära uppgående till materialiernas fulla värde; hvaremot byggnaden för något allmänt behof torde förr eller sednare kunna med fördel användas.
Då det är tydligt, att under sådana förhållanden bibliothekets litterära skatter komma att blifva såväl utan nytta för landet och läroverket, som utan behörig vård och tillsyn och således den högtförtjenta gifvarens ädla afsigL alldeles förfelas och den dyrbara boksamlingen slutligen förfaras, vågar jag i ödmjukhet föreslå: att Rikets
Ständer måtte i och för uppförande af nytt bibliothelcshus af sten i Ostersund enligt uppgjord ritning och kostnadsförslag bevilja 40,500 R:dr, hvaremot den summa, hvartill det nuvarande bibliothekshuset å Frösön möjligen kan, realiseras, må till Statsverket ingå.
Ödmjukast anhålles om remiss till Höglofl.
Stats-Utskottet., dit det torde medgifvas mig att få inlemna till ämnet hörande handlingar, som jag från behörig ort ännu icke lyckats erhålla.
Stockholm den 22 November 1862. P. Lithner. %.0 «0.
Angående statsanslag till en föreslagen kommunikationsled ifrån Sundsvall till Bräcke gästgifvaregård i Jemtland.
Behjertande nyttan och vigtep af att bereda bättre kommunikationer åt provinsen Jemtland, sorn trots sitt afstängda läge inom sig eger rika resurser till Bih. till R.
Prof. 1862 & 1863, 11 Sami. 2 Äfd. 15 114 Motioner i Preste-Ståndet 1862.
N:o 60. mångsidig framtida odling, beviljade 1856—1857 års
Ständer anslag till åvägabringande af en kommunikationsled utefter de stora sjöar, som med små afstånd från hvarandra sträcka sig tvärsigenom provinsen från dess vestra gräns emot Norrige till sydöstra gränsen emot Medelpad.
Denna kommunikationsled är också jemte en af Norska Staten utförd fortsättning deraf ifrån Riksgränsen till Levanger vid Trondhjemsfjorden af trafiken redan begagnad.
Men hvarken skall Jemtland af det välvilligt lemnade understödet eller Svenska Staten af de på en förhoppning utlagde medlen hafva all den nytta, som deraf kan och bör beräknas och äskas, så länge ifrågavarande kommunikationslinea med sin ena ändpunkt stannar på ett afstånd af nära 12 mil från Svensk hamn och stapelstad.
Tvärtom skall all den samfärdsel som provinsen behöfver och bör söka med andra orter, fortfarande antingen hållas tryckt eller också tvingas in på den nyöppnade vägen till hamn vid Westerhaget, så länge alla de varor, som innevånarne kunna behöfva antingen hemta ifrån eller afyttra vid närmaste hamn, som här är Sundsvall, måste med en kostnad af 20 å 25 öre per centner för mil och ibland derutöfver fortskaffas genom forbönder sorn dessutom icke alltid stå att anskaffa.
Upplysningsvis torde här böra nämnas, att från Östersund afståndet till Sundsvall utgör 18,7 0 och till Levanger 23,6 6 mil, varande dessutom Norska fjellryggen att å sistnämnda vägsträcka passera med alla de hinder, den åtminstone vissa årstider lägger för trafiken, samt att den årliga varumängd, Jemtland nu anses behöfva från Sundsvalls hamn hemta, är kalkulerad till 182,000 centner.
Alla de sakkunnige män, som haft till offentligt uppdrag att yttra sig öfver Jemtland och dess naturförhållanden, såsom Öfverste-löjtnanten Leijonancker, som 1856 för den då ifrågasatta linien anställde undersökning — Agronomen Jonsson, som år 1846 på Statens bekostnad besökte landet — Professor Al.
Muller, som 1859 i flera rigtningar genomreste detsamma, och Major Adelsköld uti dess den 5 Januari 1860 afgifna utlåtande, hvartill jag sedermera återkommer, vitsorda enstämmigt, att Jemtland, af naturen bestämdt att blifva hufvudorten för områdens af flera hundra qvadratmil industriela lif, eger ymniga källor till framtida rikedom för sig sjelft och spridande af välstånd omkring sig.
Dess vidd af 433 qvadratmil — således ungefärligen Örebro, Wermlands, Elfsborgs, Götheborgs och Bohus läns sammanlagda område — dess ofantliga skogar, dess malmförande bergsträckor, dess vidsträckta odlingslägenheter och jordmånens fruktbarhet, som för ett så nordligt läge saknar motstycke, utgöra dessa källor; men tydligt är, att de under det förhållande, som redan nämndt är, antingen icke skola kunna tillgodogöras eller ock tillgodogöras, utan att Sverige deraf drager den fördel, som naturligen detsamma bör tillkomma.
Med klar blick för dessa af mig nu berörda förhållanden antydde också Öfvei'stlöjtnant Leijonancker redan i förslaget för linien Riksgränsen—Bräcke möjligheten och behofvet af att efter enahanda plan, som legat till grund för denna, förbättra kommunikationen jemväl från Bräcke till Sundsvall.
Undersökningar hafva i sådant ändamål af numera Majoren och Riddaren O. Adelsköld under sommaren år 1859 blifvit utförda, och förslag af honom för planens utförande uppgjordt och afgifvit.
Utur sistnämnde förslag, hvaraf såväl som af ett detsamma åtföljande högst förtjensfullt utlåtande i ämnet jag ödmjukast anhåller, att det Höglofliga Utskott, under hvars behandling denna min motion kommer, måtte taga kännedom, må här endast anföras följande:
N:o 60. 115 att från Bräcke allmänna landsvägen, som är mycket backig, skulle omläggas till vestra ändan af Torpsjön, derifrån genom upprensning af tvänne forssar i Ljunga eif samt anläggning af en 2,500 fot lång kanal med tvänne slussar samma vattendrag skulle göras segelbart på en sträcka af 4^ mil för till och med 4^ fot djupgående båtar eller ända till östra ändan af Stödesjön, hvarifrån kommunikationsleden skulle sluta med en 87,000 fot lång jernväg för lokomotiv till hafvet vid Sundsvall; att kostnaden härför är beräknad för 2,41 mil jernväg af 4 fot spårvidd för lokomotiv , 1,540,000: — „
2,500 fot lång kanal med 2 slussar och bryggor m. m 157,975: — „ 128,500 fot ny, 20 fot bred landsväg , • • 148,500: — Summa R:dr R:mt 1,846,475: — att oaktadt de olägenheter, som måste åtfölja flera omlastningar, ifrågavarande linea otvifvolaktigt skulle komma att för vidsträckta orter i norra Sverige relativt medföra alla de fördelar, som Götha kanal medfört för mellersta Sverige; att, då den numera färdiga linien mellan riksgränsen och Bräcke redan blifvit af Kongl. Maj:t och Rikets Ständer betraktad såsom en slags statslinea, för hvars anläggning med vägar och bryggor kostnaden bestridts af allmänna medel, och enskildt bolag endast bekostat sjelfva materielen såsom ångbåtar, magasiner m. m. för ombesörjande af trafiken efter af Kongl. Maj:t fastställd taxa, och då den här föreslagna utsträckningen af kommunikationsleden till
Östersjön utgör ett nödvändigt kompletterande af densamma, om den helt och hållet skall uppfylla det afsedda ändamålet, så borde för den del af linien, som sträcker sig emellan Bräcke och Stödesjön, Staten bestrida hela kostnaden, som erfordras lör både landsvägen med bryggor och kanaliseringen, hvaremot ett bolag skulle bekosta anskaffandet af materialier, såsom ångbåtar m. m., i likhet med hvad som egt rum för linien Riksgränsen—Bräcke; att för den föreslagna jernvägen emellan Stödesjön och Sundsvall åter ett lån å |:delar af den kalkylerade anläggningskostnaden emot 3 procents ränta och 1 procents amortering torde böra beviljas det bolag, som kan vilja åtaga sig utförandet af anläggningen, framtida underhållet och besörjandet af trafiken enligt nådigt fastställd taxa; att äfven i unionelt och militäriskt hänseende denna transitoled mellan Sverige och Norrige, mellan Nordsjön och Östersjön skulle blifva af allra högsta betydenhet; att Statens direkta uppoffring på denna jernvägsanläggning sålunda blefve under den tid, amorteringen varade, något öfver 20,000 Riksdaler årligen, om man antager 2 procents förlust på det beviljade låneunderstödet, men den indirekta vinsten deremot utgöras af: först tillgodogörandet af de betydliga skogstrakter efter Ljungans vattendrag, som i anseende till de kostsamma transporterna under nuvarande förhållanden ej kunna af egarne med fördel begagnas.
Enligt uppgift af tillförlitlig person skulle efter jernvägens fullbordande endast vid Torphammars bruk samt inom Torps och Borgsjö socknar komma att årligen sågas 20 å 25,000 tolfter plankor mera, än förut kunnat ske.
Dessa 25,000 tolfter plankor, skeppade till utrikes ort, indraga i landet minst 450,000 Riksdaler; och för det andra det tusendetal inbesparade mans- och hästdagsverken, hvilka, i stället att förslösas på landsvägen, kunde komma jordbruket och näringarne till godo, samt den förkofran och välmåga, den oberäkneliga mängd industriella och 116 Motioner i Preste-Ståndet 1862.
N:o 60. andra anläggningar och företag, sorn en billig och snabb kommunikation alltid skapar omkring sig.
Men äfven om man helt och hållet lemnar ur sigte alla dessa sistnämnda, först efter hand uppkommande fördelar, och endast tager i beräkning hvad i siffror kan uppskattas, så visar sig en årlig vinst af nära en half million Riksdaler Riksmynt eller en 24-faldig skörd å det utsäde, som Staten sålunda ej låtit falla på hälleberget, utan i Norrlands förunderligt bördiga och mot odlaren tacksamma jordmån.
Sedan detta förslag med dess grundliga motivering biet bekant, utsågs bland de lör företaget inom Medelpad intresserade en interiinsbestyrelse för bildande af ett bolag, som under namn “Sundsvalls—Bräcke kommunikatiotts-aktieboläg" skulle hafva till ändamål att med de medel, som dels genom aktie-teckning, dels genom möjligen erhållande statsbidrag kunde beredas öfvertaga utförandet af företaget.
Upptagande till alla delar Herr Adelskölds förslag, har sagde Bestyrelse både utfärdat inbjudning till aktie-teckning, som nu fortgår, och till Kongl. Maj:t i sistlidne Juli månad ingått med underdånig anhållan, det Kongl. Maj:t ville till Rikets Ständer aflåta nådig Proposition om beviljande under föeslagna vilkor af både de anslag och de lånebidrag, som här ofvan nämnde äro.
Samtidigt dermed h afva äfven Konungens Befallningshafvande både i Jemtlands och Westernorrlands län med enahanda underdåniga anhållan ingått.
På nådig befallning har ock Vägoch Yattenbyggnads-styrelsen i ämnet afgifvit underdånigt yttrande, hvaruti Styrelsen med särskildt tillkännagifvande, att den ansett detta företag vara bland dem, som företrädesvis äro förtjente af statsunderstöd, underdånigst tillstyrkt de begärda anslagen.
Maj:t har ock uti dess till Rikets Ständers Stats-Utskott aflåtna nådiga Proposition angående Statsverkets tillstånd och behof föreslagit, att Rikets Ständer skulle bevilja till ifrågavarande chausséanläggning och kanalisering ett belopp af 200,000 R:dr
R:mt såsom anslag utan återbetalningsskyldighet och 53,000 R:dr såsom lån, ock har äfven Kongl. Maj:t bland dylika arbetsföretag ansett detta i främsta rummet vara förtjent af anslag af allmänna medel.
Tacksamt erkännande detta landsfaderliga omhuldande af företaget, anser jag mig dock berättigad till det antagande, att, derest medel funnits att utan upptagande af statslån för ändamålet anvisa, Kongl. Maj:t äfven velat föreslå beviljandet af det för jernväg från östra ändan af Stödesjön till Sundsvall erforderliga statsbidrag.
Då likväl sannolikt är att Rikets Ständer äfven vid denna riksdag finna nödigt att för jernvägars fortsatta anläggaude i vårt land ytterligare upptaga statslån, vågar jag i ödmjukhet anse, att frågan om Sundsvall—Stöde jernväg nu förtjenar Rikets Ständers benägna uppmärksamhet.
Obilligt hör det icke heller anses, om äfven från denna hittills, låt vara föga odlade, men också föga uppmuntrade trakt nu låter höra sig ett anspråk att af de stora Offentliga anslagen till jernvägarna äfven få någon del på sin lott.
I medvetande af sin oförmåga att konkurera med de sydligare syskonländerna, som ega förmånen af äldre kultur och större resurser att göra sina intressen gällande, har hela det stora landet norr om Ljungaelf hittills icke ens gjort anspråk på lott och byte vid utskiftande af de fördelar, sorn otvifveläktigt beredas landet genom användande af de stora lån, för hvilka dock äfven den bygden i sin mån drager ansvar.
Det stolta ryktet om de stora jernvägsarbetenas snabba fortgång i södra Sverige har äfven nått dit upp, och man har der gladt sig deråt Motioner i Preste-Ståndet 1862.
117 afundsfritt och fritt medgifvande, att äldre kulturbygd må ega företräde; men i medvetandet af att ega resurser, som med något understöd kunna i en snar framtid göra Norrland ej blott rikt inom sig sjelft, utan äfven nyttigt och vigtigt för det gemensamma kära fosterlandet, börjar man dock nu anse tidpunkten vara inne att för den gemensamma ansvarigheten erhålla en anpart af de gemensamma fördelarna.
Det vore också högeligen att beklaga, om en sträcka af 2,41 mil vid östra ändan af den kommunikationsled, som skulle sammanbinda Westerhafvet med Östersjön, lemnades till framtida fullbordan, i synnerhet som just der mesta rörelsen måste hädanefter såsom hittills koncentrera sig, och der en lättare farled sålunda är i hög grad af behofvet påkallad, hvilket bäst bevisas deraf, att enligt Herr Adelskölds i meranämnde förslag uppgjorda kalkyl denna del af den stora linien redan till en början borde ega att påräkna en trafik af 1,000,000 centner gods och 15 å 20,000 passagerare om året.
Jag vågar förmena, att det nu anförda skall visa ej blott nyttan för orten i fråga, utan äfven vigten för fosterlandet i dess rätt förstådda intresse samt äfven rättvisan deruti att Staten på ett kraftigt sätt genom tidsenliga kommunikationers beredande tillgodoser den ifrågavarande bygdens utveckling.
— Men då öppnandet af en transitoled emellan Wester- och Osterhafven torde med lika skäl i norra som i södra Sverige böra anses såsom ett företag af för stor betydelse att detsamma skulle lemnäs åt enskild företagsamhet — och då Kongl. Maj:t och Rikets Ständer redan betraktat den gjorda början till denna led såsom en statslinie, så vågar jag föreslå att Rikets Ständer ville såsom anslag, utan återbetalningsskyldighet, bevilja ej blott det af Kongl. Maj:t i dess nådiga Proposition äskade belopp till chaussé och kanalisering utan äfven det af Major Adelsköld föreslagna beloppet för jernvägen mellan Stödesjö och Sundsvall, börande således denna jernväg blifva statsbana.
Jag vet nog att man kan häremot invända, att ett bifall till denna begäran skulle innebära ett frångående af den princip, Ständerna angående anläggande af mindre banor vid sistlidne riksdag fastställde.
Men om nu ifrågavarande bana just genom sin egenskap att ingå i en transitoled bör i viss mån kunna jemföras med Statens nyss öppnade stambana, så lärer väl icke den omständigheten att den skulle blifva kort och således fordrar en jemförelsevis ringa kostnad — 1^ million då de andra stambanorna fordrat 10-tals millioner — böra föranleda dertill ätt densamma anses förtjena mindre afseende.
Jag föreslår således i ödmjukhet att Rikets
Ständer måtte såsom anslag utan återbetalningsskyldighet bevilja till anläggande af 1:0.
En 2,41 mil jernväg af 1 fots spårvidd för lokomotiv 1,510,000: — 2:o.
En 2,500 fot lång kanal med 2 slussar och bryggor . 157,975: — 3:o.
En 128,500 fot ny, 20 fot bred chaussé 148,500: — Summa R:mt 1,846,475: — Om remiss till Höglofliga Stats-Utskottet anhålles ödmjukast.
Stockholm den 22 November 1862. P. Lithner. 118 Motioner i Preste-Ståndet 1862.
N:o 61. i\:« flfi. Af Prosten A. F.
Sondén:
Om bestämmande af hvem som bör räknas
J'ör backstugusittare eller inhyseshjon.
Genom Kongl. Kammar-rättens Cirkulär till Kongl. Maj:ts samtlige Befallningshafvande den 24 Februari 1837 uppmanades desse att vara uppmärksamme derpå att alla personer under sina rätta benämningar mantalskrifvas.
Af benämningarna voro då en mängd personers bevillning beroende, hvarföre man ock, för att undgå drygare bevillning, vid mantalsskrifningen var ganska knapp med titulaturerna; den som i dagligt tal till och med af husbonden sjelf kallades inspektor, mantalsskrefs såsom bokhållare eller rättare, en rättare såsom dräng o. s. v. så vidt ske kunde.
Efter den sista betydande reformen af Bevillnings-stadgan hafva de flesta sådana blotta benämningar vid mantalsskrifningen förlorat sin vogt.
Men ännu återstå dock tvänne, nemligen af backstugusittare eller inhyseshjon, hvilka enligt Kongl. Kungörelsen den 15 December 1854 befria både från mantalspenningar och skyddsafgift, samt medelbart möjligen äfven från en eller annan kommunalafgift.
Af denna anledning är angeläget att dessa benämningar hvarken tilldelas eller fråntagas någon af godtycke, då en persons skattskyldighet eller befrielse från skatt icke bör helt och hållet bero af den verkställande magtens, ett landshöfdingeombuds, eller kanske rättast, en häradsskrifvares godtycke.
Detta kan dock icke undvikas så länge författningarne lemna mantalsskrifnings-förrättaren utan all ledning, hvem dessa benämningar rätteligen bör tilläggas.
Deraf bar handt och måste, så länge samma obestämdhet i författningarna qvarstår, fortfarande inträffa att den ene mantalsskrifvaren af tjenstenit inskränker under det den andre tror sig bäst uppfylla 1854 års riksdags afsigt då han utvidgar så långt som möjligt kasten af de skattefria benämningarna.
Hvad Rikets Ständer dermed menat torde Rikets Ständer vara pligtiga att förklara, på det att hvarken den enskilde emot deras mening må åläggas skatt, ej eller Staten och kommunen af motsatt godtycke beröfvas hvad dem tillkommer.
Af dessa skäl föreslås: att Rikets Ständer må bestämma, hvilka, som äro att anse för backstugusittare och inhyseshjon.
Och för att i detta hänseende icke dölja min mening hemsiälles att såsom sådan må räknas en hvar, som, utan förbindelse till tjenste- eller dagsverkspligt till enskild husbonde, icke af egendom, kapital och arbete har öfver 200 R:dr årlig inkomst.
Stockholm den 22 November 1862. A. F. Sondén.
N:o 62. 119 HfiO 6®.
Bernil.
Angående ändring af 58 § i Kona!.
Förordningen om Kommunal-styrelse vå landet a i den 21 Mars 1862.
En allmän klagan förspörjes öfver den nya kommunal-författningen, i hvad beträffar följderna af der stadgade fyrksättning för alla dem, som å landsbygden äro bosatta, utan att der ega i mantal satt jordfastighet.
Ibland sådane har nemligen mångenstädes, i följd af berörda fyrksättning, redan mer än tillräckligt visat sig, att en mängd personer, tillhörande handtverks- eller arbetareklassen, och fastän i vida sämre vilkor, än de hemmansåboer, på hvilkas egor de fått inqvartera sig, likväl i fyrktal, med thy åtföljande afgiftsskyldighet till kommunen blifvit hvar för sig uppförda till jemnlikhet ej blott med en, utan stundom med flere sjelfständige och förmögne hemmansegare.
Och deras klagan kring all landsbygden öfver en sådan kommuual-beskattning bör nu väl äfven här vid riksmötet vinna något gehör såsom fullt befogad, äfvensom väl här bör både uppdagas och afhjclpas det grundfel, som för sådan fyrksättning ligger till grund i sjelfva föreskriften derom, — ett grundfel, som hittills föga bemärkt, om än anadt och kändt af många, här endast torde behöfva påpekas, för att både inses och, om möjligt, snarligen afskaffas.
Uti 58 § af Kongl.