Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
1 händelse nemligen, af en eller annan orsak, besagde dagsverkslösen borde, utan sjelfva qvarnräntans förändring, till staten indragas, så skulle, derest denna lösen blefve från räkenskaperne utesluten, lätteligen kunna inträffa, att den ansåges eftergifven och aldrig vidare komme staten till godo.
I följd häraf och då det med bokföringen af ifrågavarande dagsverks skyldighet förenade besvär vore alltför ringa, att man endast derföre borde äfventyra statens fördel, har Utskottets förslag i denna del ansetts icke böra bifallas.
Från Preste-ståndet är denna punkt i sammanhang med den 23:dje återremitterad.
Utskottet får till en början erinra, att, om äfven, på sätt i 13 punkten blifvit tillstyrkt, räntorna af rusthållshemman äfvensom de till båtsmanshåll i Blekinge och Kalmar län indelta räntor, med hänsigt lill sitt ansenligare belopp, må finnas böra uti räkenskaperna fortfarande upptagas, detta skäl likväl icke synes tillämpligt å de föga betydliga räntor, hvarom uti 24 punkten är fråga.
Enär för öfrigt ifrågavarande 24:de punkt är lill alla delar bifallen af Borgare- och Bonde-stånden, vidblifver Utskottet hvad derutinnan är vordet föreslaget.
Vid 25:te punkten, angående indragning till statsverket af den till kronokalkugnen i Wisby utgående ränteved, är hos Ridderskapet och Adeln anfördt, att, i händelse egaren af nämnde kalkugn hade sig vissa skyldigheter till kronan ålagda, hvarföre ersättning i ränteved åtnjötes, det naturligaste liqvidationssättet vore, alt, derest nemligen kronan ej vidare vore i behof af de ulskylder, kalkugnsegaren lill henne utgjort, dessa ulskylder efterskänktes emot vilkor att egaren afstode från den honom tillkommande ränteved.
Om deremot, såsom Utskottet föreslagit, lill egaren utbetaldes ett kapital emot det att han afstode sina anspråk på veden, medan do honom i stället åliggande skyldigheter forlfore, kunde häraf blifva en följd, att, om en blifvande egare af kalkugnen skulle genom vedens förlust sältas ur stånd att drifva kalktillverkningen och således att till kronan fullgöra sina skyldigheter, kro - Stats-Utskotlcts Utlåtande, AVo 512. 23 nan, oaktadt den Verkställda kapital-utbetalningen, ginge i mistning af sin inkomst.
Å andra sidan har, med gillande af Utskottets förslag till dess syftning, blifvit anmärkt, att då kalkugnsegaren möjligen kunde på andra för staten förmånligare vilkor än mot en viss kapital-ersättning förmås att frånträda sin rätt till ränlevedens begagnande, Utskottet icke bort såsom vilkor för öfverenskoirimelsens uppgörande föreslå en dylik ersättning, ulan i stället endast i allmänhet tillstyrka tillvägabrin— gandet af en öfverenskommelse med kalkugnsegaren angående räntevedens afstående, på det Kongl. Maj:t sålunda blefve oförhindrad att på lämpligaste och för statsverket nyttigaste satt åstadkomma den åsyftade förändringen.
Som emedlertid denna punkt blifvit af Preste-ståndet lemnad utan anmärkning samt af Borgare- och Bonde-stånden bifallen, har Utskottet funnit sig sakna anledning att frånträda sitt i ämnet afgifne yttrande.
26:te punkten, rörande indragning till statsverket af augmentsränlor, indelta anslag till gästgifverier, färjor och färjkarlar, postbönder och brefbärare samt de räntor och tionden, som af städer åtnjutas, har inom Ridderskapet och Adeln samt Preste-ståndet föranledt anmärkningar af hufvudsakligen följande innehåll: att då augmentsräntorna blifvit genom behörigen afslutade kontrakler tillagda ruslhållsstammarna och sålunda utgjorde ruslhållarnes lagliga egendom, staten följaktligen icke egde alt, utan deras uttryckliga begifvande, i något hänseende rubba eller förändra ifrågavarande räntor.
Utskottets förslag, att nämnde räntor måtte, rusthållarne obörde, till statsverket indragas och ersättas genom kontanta anslag, åsyftade således ett uppenbart våld emot egande rätten.
Det skäl, som föranledt
Utskottets afstyrkande äf föreslagen indragning till statsverket af frälseräntor, egde lika tillämplighet på de nu ifrågavarande augmentsräntorna.
Enligt hvad kommitterade sjelfve erkänt, vöre rusthålls- och augmentsräntorna i räkenskaperna sammanförda, så alt icke utan mycket besvär kunde utredas hvad de hvar för sig utgöra, ett förhållande, som nogsamt ådagalade, att, om än dessa räntors indragning lagligen kunde ske, denna åtgärd likväl skulle medföra så många tvister och så mycket besvär för tjenstemän och embetsmyndigheter, att olägenheterna deraf ingalunda uppvägdes af den med förändringen afsedde föga betydliga räkenskaps-förenklingen.
I de fall, då egaren till rusthållsstammen jemväl vore egare af den jord, sorn utgjorde augmentsräntan, uppkomme den onödiga omgång, att egaren först måste lill kronofogden betala nämnde ränta, för att sedermera densamma från landtränteriet utbekomma.
Uti Utskottets förslag vore icke tydeligen uttryckt, huruvida den ränta, som utgår från sjelfva rustningsstammen och, såsom ersättning för rustningsskyldigheten, är rusthållaren förbehållen, bör, likasom augmentsräntan, i kronoräkenskaperne upptagas, hvadan ett be - 24 Stals-Utskoltets Utlåtande, iV;o 312. stämdt stadgande om denna åtgärds vidtagande ansetts böra af Utskottet tillstyrkas.
Hvad beträffar de indelta anslagen för gäslgifverier, färjor och färjkarlar samt postbönder och brefbärare, så måste de resolutioner, hvarigenom dessa anslag blifvit vederbörande tillförsäkrade, ega lika helgd som rusthålls- eller andra emellan staten och enskilde lagligen afslutade kontrakter, hvadan dessa anslag hvarken till större eller mindre del kunde indragas eller i afseende på sättet för deras utgörande förändras, så länge ej innehafvarne af desamma dertill lernnat sitt samtycke.
Jemte erinran, att
Utskottets ofvanberörde förslag rörande indragning till statsverket af augmentsräntor samt andra räntor och lionden, som tillgodonjutas i följd af vissa hemman åtföljande besvär, öfverensstämmer med den af Rikets sednast församlade Ständer, uti deras oftanämnde underdåniga skrifvelse af den 24 Maj 1845, yttrade åsigt, får Utskottet, hvars förslag i ämnet vunnit Borgare- och Bonde-ståndens bifall, vidhålla hvad uti förevarande 26:te punkt blifvit tillstyrkt.
27:de 'punkten, deri Utskottet afslyrkl frälscräntors indragning till statsverket, har hvarken hos Ridderskapet och Adeln eller Preste-ståndet utgjort föremål för anmärkning; varande densamma af Borgare- och Bonde-stånden godkänd.
Utskottet får i följd häraf sitt förra yttrande vidblifva.
1 afseende på det uti 28:de punkten, bland annat, framställde förslag, att all till statsverket utgående tionde borde lösas med penningar efter medelpris, bestämdt för 5 år i sender, på grund af den under de 10 förutgångna åren stadgade markegång, har blifvit erinradt, att giltigt skäl belt och hållet saknades, hvarföre, såsom Utskottet föreslagit, tionden skulle utgöras på annat sätt än hemmansräntorna, en olikhet, sorn sannolikt komme att föranleda missnöje och tvister.
Då räntegifvare af ålder innehaft och genom författningar fått sig tillförsäkrad rättighet att antingen efter markegångspris lösa eller in natura utgöra sin tionde, samt icke kunde, utan eget medgifvande, genom statsmakternas beslut, beröfvas en dylik rättighet, hade Utskottet desto heldre bort tillstyrka, att räntegifvarne måtte, före frågans slutliga afgörande, varda hörde, som detta instämde med innehållet af Rikets Ständers förut åberopade underdåniga skrifvelse af den 24 Maj 1845, och Utskottet sjelft uttryckt nödvändigheten deraf, alt de skattdragande fiånträda sin rättighet att utgöra sina utskylder in natura.
Ovisst vore ock, huruvida ej genom förändringen statsverket finge vidkännas förluster, hvilka komme att genom ökad bevillning ersättas.
Utskottet, Slals-Utskollels Utlåtande, N:o 512. 25 Utskottet, som i det återremitterade betänkandet uppgifvit de skäl, hvarpå tillstyrkandena i förberörde 28 punkt sig grunda, får, med åberopande af dessa skäl och enär punkten blifvit i sin helhet af Borgare- och Bonde-stånden bifallen, berörde tillstyrkanden förnya.
Beträffande Utskottets hemställan uti 29:de punkten, att det lösningssätt, som blifvit föreslaget i afseende på den till statsverket ingående kronotionde, måtte tilllämpas vid utgörande af den spanmål, som utgår för ständiga rotevakanser i Skåne, äfvensom hästvakans-spanmålen, så vida och i den mån samtlige delegare uti ett eller flera rusthåll sådant medgifva, bar hos Ridderskapet och Adeln åberopats hvad vid 28 punkten blifvit anmärkt, angående olikbeten i sättet för utgörande af de serskilde utskylderna.
Enär denna punkt blifvit af Borgare- och Bonde-stånden bifallen samt hos Preste-ståndet lemnats utan anmärkning, finner Utskottet sig böra sitt deri meddeldte yttrande vidhålla. 30:de punkten, i fråga om föreslagna förändrade stadganden, rörande utarrendering af statens egendomar, har hos Ridderskapet och Adeln samt Preste-ståndet icke framkallat anmärkning; varande densamma af de tvenne öfriga Riks-stånden bifallen.
Vid sådant förhållande får Utskottet förnya hvad uti berörde punkt blifvit anfördt.
31:sta punkten, innefattande förslag, att, med vissa undantag, alla arrenden af statens egendomar, som äro till serskilda ändamål anvisade, måtte, i utbyte emot kontanta anslag, varda till statsverket indragna, har föranledt den erinran, att af redaktionen, jemförd med lydelsen af föregående 21 punkt, icke kunde bestämdt slutas, huruvida Utskottets afsigt vore, att arrendena af sådana hemman, sorn till militärbefälets aflöning äro anslagne, men icke begagnas såsom boställen, utan genom vederbörande löningsdirektioners försorg utarrenderas, borde lill statsverket indrägäs.
Lämpligast syntes emedlertid, att så väl ifrågavarande slags hemman, sorn andrä statens egendomar, hvilkas arrenden äro till serskilda ändamål anvisade, finge, i likhet med hvad för bostads-boställen blifvit föreslaget, öfverlåtas till vård af dem, till hvilkas aflöning de äro anslagna, enär, i händelse af deras förvaltning genom Statens embetsmän, ringare afkomst sannolikt vore att förvänta.
Omförmäldte förslag skulle för de allmänna inrättningar, som hafva sig dylika arrenden till fri disposition anBih. tilt B.
Brot. 1847 och 18*18. 4 Sami. 1 Åfd. 2 Band. 57 Baft. 4 Stati-Utskolleh Utlåtande, A:o 512. ordnade, medföra förlust, enär ersättningen komme att bestämmas efter nuvarande arrendebelopp och således den förhöjda afkastning, egendomarne under jordbrukets stigande utveckling skulle kunna lemna, icke komme dessa inrättningar till godo.
Genom arrendenas upptagande lill redovisning lika med den vanliga kronouppbörden, i stället för att, såsom nu, under anordningslitel afTöras. skulle kronoräkenskaperna snarare invecklas än förenklas.
Den genom arrendeafgifterne förorsakade tillökning i kronofogdarnes uppbörd och deraf ökad våda af balanser skulle jemväl medföra äfventyr för staten, hvilken, medan den öfvertose risken af arrendemedlens uppbärande, tillika iklädde sig ansvaret att hålla vederbörande ett emot berörde medel svarande kontant ersättningsbelopp oförminskadt tillhanda.
Utskottet, hvars i berörde punkt afgifne yttrande blifvit bifallet af Borgareoch Bonde-stånden, har af de gjorde anmärkningarne icke hemtat anledning att samma yttrande frånträda.
Hvad uti 32:dra punkten blifvit hemsläldt, att nemligen arrenden af statens egendomar malte bestämmas i penningar eller i spanmål eller i beggedera, med iakttagande, att spanmålcn borde, efter ofvan föreslagne medelpris å lionden, lösas med penningar, har bos Ridderskapet och Adeln blifvit bestridt, under åberopande af det utaf erfarenheten vitsordade förhållande, att genom arrendeafgifternas bestämmande i spanmål proportionen emellan afgilterna och egendomarnas afkastning säkrast bibehölles.
Från Preste-ståndet har denna punkt jemväl blifvit, i sammanhang med den nästföregående, återremitterad.
Borgare- och Bonde-stånden hafva deremot bifallit Utskottels tillstyrkande i denna del; vid hvilket förhållande
Utskottet anser sig böra samma tillstyrkande förnya.
Utskottets uti 33:dje punkten i afseende på markegångssältningen gjorda tillstyrkanden hafva framkallat ålskilliga anmärkningar inom Ridderskapet och Adeln samt Preste-ståndet.
En talare inom förstnämnde Riksstånd har anfört, att de olägenheter, hvilka Utskottet uppgifvit vara förenade med det sätt, hvarpå inarkegångeu för närvarande verkslälles, icke i sjelfva verket förefunnes.
De priskuranter, som till markegångsdeputerade aflemnades, grundade sig vanligen på de serskilda priser, som under hela den förflutna delen af året varit gällande.
Man egde alltså härigenom en vidsträcktare kännedom om varuprisen, än den, Utskottet ansett nödig för markegångens be - ■Siats-Utskottet» Utlåtande, JY:o 312. 27 slammande; ly denna kännedom omfallade 10 månader, räknade från årets början, och således en tid, då handeln varit I i fl igast med landtmannaprodukler och prisen å dem vunnit ali den stadga, som möjligen kunde ega rum.
Skulle man anse de upplysningar ej vara nog tillförlitliga eller tillräckligt fullständiga, hvilka priskuranterna, sa som de nu upprättades, innehölle, så molte ju icke något hinder att vidtaga sådana åtgärder, hvarigenom dessa brister på ett tillfyllestgörande sätt kunde afhjelpas, samt att uttryckligen fastställa en viss förfluten längre tidrymd, som prisuppgifterna skulle omfatta, då all den säkerhet, som stöde att åstadkomma, vunnes, att markegångssättningen, utan rubbning af den tid, som för densamma nu vore bestämd, skulle i möjligaste målto kunna uppfylla sitt ändamål, att nemligen sanningsenligt uttrycka medelbeloppet af de varupriser, som under året varit gällande.
Att dessa priser under årets 2:ne sista månader icke kunnat tagas i beräkning, syntes ej heller vara af någon betydenhet, då värdet af landtmannaprodukter under denna tid oftast vore underkastadt betydliga omvexlingar.
En markegångssättning i April hade alltså för sjelfva sakens skull ej i något fall företräde framför den, som nu verkställdes i November, och borde desto heldre undvikas, som denna sednare ändock måste fortfara, hvarigenom den icke ringa olägenheten uppstode, alt man erhölle 2:ne markegångssätlningar i stället för en.
Att den dubbla markegångssältningen icke blott tills vidare, såsom Utskottet antagit, skulle ega rum, utan allt framgent komma att fortfara, visade sig deraf, att en mängd frälseräntor funnes, deröfver hvarken Kongl. Maj:t eller Rikets Ständer egde att besluta; att om räntetagare eller räntegifvare skulle vilja uppsäga dessa räntor, borde uppsägningen ske före Thoma: dag, som infaller den 21 December, och derförinnan måste markegångssätlningen vara gjord, på det man å ömse sidor måtte kunna bedöma, huruvida uppsägningsrätten borde begagnas eller icke.
I annat fall vore rubbning skedd i räntegifvares och räntetagares ömsesidiga skyldigheter och rättigheter.
Det borde derjemte tagas i betraktande, alt fardag för flyttning från jord å landel infölle den 14 Mars och att då liqvid om foder och höstutsäde vanligen verkställdes emellan af- och tilllrädaren, så att afven af detta skäl den nu varande tiden för markegångssältningen måste bibehållas, enär den markegång, som eljest skulle följas, först en månad efter tillträdesdagen bestämdes och ali tillämpning af denna markegångssättning i förevarande e ,, ..... unoo i acihacv lall vore omöjlig.
.maj toiöraa , nölerö
Ett annat vigtigt hinder för markegångstidens förändring upjtköfiitrie af deri omständighet, att månget arrendekontrakt funnes, med utfäSt ärréiltle i öclj med lilia föreskrifter, i afseende på sättet för dess liqviderande, som fciifättningarna, 28 Slals-Utskodcts Utlåtande, N:o 512. angående kronans tionde och afrads-spanmål, innehålla.
Med afseende å alla dessa skäl, syntes det talaren, som hade Utskottet hort inskränka sitt förslag till vidiam gande af sådana åtgärder, som kunnat leda till förbättring af grunderna för nu skeende markegångssättning, i händelse sådant funnits behöfligt, utan att ifrågasätta någon rubbning i tiden för denna förrättning, såsom icke ledande till något gagn, naen väl förorsakande olägenheter af flerfaldiga slag.
Andre talare, hvilka äfven yrkat, att den nuvarande tiden för markegångssättningen måtte bibehållas, hafva likväl ansett förändring i grunderna för markegångssättningen böra ega rum, och i sådant afseende dels föreslagit, att till grund för markegången borde tagas uppgifterna under Irsta, 2:dra och 5:dje qvartalen af det löpande årets torgpriser å föregående årets skörd, saint det 4:de qvartalels priser beräknas efter det löpande årets äring, dels äskat, att deputerades för markegångssättningen verksamhet skulle inskränkas till en räkenskapsåtgärd, i så måtto att de hufvudsakligen icke skulle hafva annat att göra än att sammanräkna prisen uti deröfver afgifno uppgifter, omfattande ett år, eller liden från den 1 November föregående år till samma dag det löpande året, samt af dessa priser taga medelpriset, utan rättighet att höja eller sänka detsamma, dock med skyldighet att efterse, det de uppgifne prisen öfverensstämma med sanna förhållandet och att uträkningen är riktig.
Ehuru visserligen svårigheter mötte att erhålla tillförlitliga uppgifter på varornas verkliga pris, då skatternas beräkning skulle på dessa uppgifter grundas, kunde man likväl, med kännedom derom, huru ordentligt och noggrannt kursen noteras, med tillförsigt hoppas, att äfven andra pris än på penningar skulle blifva riktigt upptagna.
Men i sådant fall finge prisen icke bero, hvarken på kronofogdens, köparens eller säljarens uppgifter, utan man borde rätta sig efter verkliga marknadsprisen, hvilka aldrig vore en hemlighet, utan städse bekanta för en hvar, sorn besökte de större marknaderna, hvarförutan prisen genast kungjordes uti allmänna tidningarne.
Huru och af hvem priserna skulle noteras, öfverlemnades dock tili |Jtskottet att föreslå.
Om således de priser, hvartill de i markegångstaxan upptagn^. pe^edlay blifvit försålde, antecknades, så kände man dessa priser lika val som , fi?f hprj^: börsdag.
Det har blifvit anmärkt, att, då alla räntor skola förvandlas i penningar och till följd deraf sådana anskaffas för alla räntepersedlar, spanmålen, smöret jemte öfrige persedlar, som måste säljas för att inom viss tid förvandla^ i^pppipggj-, JvQmma att falla i värde, hvarigenom sänkning i markegångsprj^gt; iqträjfadp,'
Ijyilkgt vållade minskning i kronans och löntagares inkomster. ijr af ant^n talare erinradt, att det ej vore någon viss tid af Slals-UtsIcotlels Utlåtande, JS':o 3J2. äret, som företrädesvis gäfve de riktiga medelprisen ä spanmäl eller smör, hvilka persedlar hufvudsakligen omvexlade i pris.
För att erhålla de rätta medelprisen vore pödigt, att de tvenne å hvarandra följande skördarne ingingo i vexelverkan på prisbestämningarna i markcgångstaxan, såsom de gjorde i handeln.
Om skörden det ena året vore klen, stege priserna redan betydligt på hösten och än mera på vintern; Liefve väderleken påföljande vår gynsam, folie priserna något; fortfore väderleken alt vara god, folie de betydligt under sommarmånaderna och ännu mer efter skörden, om godt bergningsväder inträffade.
Priskuranter borde derför uppgöras för sisla qvartalet af föregående året och de 5:ne föfsta qvartalen af det påföljande, samt, sedan dessa prisuppgifter blifvit af pröfnings-komitéen ytterligare verificerade, prisen sammanräknas och divideras med 4, då det verkliga medelpriset erbölles.
Om sådant iakltoges, egde Kammar-kollegium, i afseende på taxans granskning och fastställande, endast att tillse, det uppgifterna vore öfverensstämmande med priskuranterne, hvilka qvartalsvis blifvit till Kollegium insände.
Det förslag, som Kongl. Kammar-kollegium uti ett afgifvet underdånigt utlåtande framställt, att markegångssättningen måtte lillbakallyttas till början af Oktober månad, vore det enda rätta, och borde fördenskull antagas.
De anmärkningar, som emot denna punkt förekommit, anser Utskottet icke hafva i någon mån rubbat de skäl, hvarpå Utskottets tillstyrkande hvilar, och då Utskottets förslag blifvit af Borgare- och Bondestånden bifallet, finnér Utskottet sig böra samma förslag vidblifva.
I afseende på 34:de punkten, hvaruti, till undvikande af dubbla markegångsförrättningar, Utskottet hemställt, att, så länge den hittills vanliga markegångssättningen höstetiden bibehölles, vid denna markegångssättning mätte tillämpas samma grunder, som de, hvilka för markegångsförrättningen i April blifvit, rörande prisbestämningen, föreslagna, är hos Bidderskapet och Adeln anmärkt, att det vore svårt att förstå, huru markegångssättningen skulle ske på hösten efter samma grunder, som markegångsförrättningen i April.
Kunde sådant låta sig göra, tjenade de 2:ne serskilda markegår/gssättningarne till intet.
Om sådana likväl försigginge, så skulle, om prisen blefve låga vid den ena och höga vid den andra, skillnaden medföra missnöje.
Blefve de åter lika, hvilket för det mesta skulle inträffa, så upphörde den åsyftade fördelen af den dubbla markegåugssättningen, och man stöde med mera besvär dock i verkligheten på samma punkt som förut.
Af det förfaringssätt, Utskottet föreslagit, skulle följa, att markegångs-deputerade nödgades låtsa en fullkomlig okunnighet 30 Slals-Utskollcts Ullålande, N:o 312. om de varupriser, som gällt från den l:sta April till markegångsdagen, och endast taga medelvärdet af de gängse priserna under föregående årets sista qvartal och första qvartalet af det löpande året, samt sålunda bestämma markegången alldeles på samma sätt, som om detta bestämmande hade skett i April.
Hvad sålunda blifvit anmärkt anser
Utskottet icke vara af beskaffenhet alt för anleda till någon annan framställning, än att Utskottet vidblifver sin i ämnet gjorda och af 2:ne Riksstånd god kända hemställan.
I anledning af Utskottets uti 35:te punkten gjorda framställning, angående sammansättningen af deputerade för markegångssältningen och omröstningarne dervid, hvilken punkt blifvit af Ridderskapet och Adeln samt Presle-ståndet återremitterad, har inom förstnämnde Riksstånd af en talare anmärkts, att, då 75 § Regeringsformen stadgade, att de årliga markegångstaxorna skola upprättas genom deputerade af alla Riksstånd, nämnde på det sätt hvarje Riksstånd serskildt för sig föreskrefve, samt denna § innebure, att det omröstningssätt, som allt sedan grundlagarne stiftades bos deputerade egt rum och som vore äldre än sjelfva dessa lagar, måste fortfarande, iakttagas så länge åberopade grundlags-stadgande bibehölle sin nu varande ordalydelse, kunde den förändring, Utskottet föreslagit uti förevarande punkt, icke tillvägabringas, förrän merberörde grundlags-paragraf blifvit i sådan syftning förän drad.
Om man ock ville antaga, att Utskottets förslag kunde, oberoende af grundlagarne, verkliggöras, så ledde sådant, enligt talarens åsigt, icke till gagn för sjelfva saken; ty om man föreställde sig, hvad äfven sannolikt komme att inträffa, att nemligen någon af deputerade genom sjukdom eller annat laga förfall blefve förhindrad att vid markegångssättningen sig infinna, kunde sådant föranleda till helt olika resultat vid omröstningen, och genom en eller annan deputerades frånvaro en majoritet lätt bilda sig, den der ensidigt höjde eller sänkte markegången.
1 händelse omröstningarne vid markegångssältningen skulle ske per capita, kunde äfven inträffa, att tre deputerade af ulla bestämde markegången, hvartill endast behöfdes, alt desse 3 vore ense, men att af de öfriga fem deputerade, en vore ensam om sin mening, samt tvä och tvä stannade uti meningar, som derifrån afveke och som sins emellan jemväl vore skiljaktige.
Genom omröstningar ståndsvis förekommes alla dessa äfventyr, emedan en deputerads frånvaro eller ett större antal ledamöter af ett Stånd än af ett annat icke inverkade på utgången, och man egde, jemlikt nu gällande stad— ganden, den lika nyttiga som nödvändiga utväg att, när 2 Stånd stannade emot 2, Stats-Ulskottets Utlåtande, 1V:o 312.
?,l kunna sammanjemka do olika meningarne, då medium af de skiljaktiga priserne blefvo markegångsvärdet.
Sedan Bondeståndet, enligt till Utskottet ankommet protokolls-utdrag, beslutat att icke flera än 2:ne ledamöter af bemäldte Riksstånd hädanefter skola i markegångssättningen deltaga, lärer det hinder, som blifvit uppsökt uti 75 § R.
F. emot den af Utskottet föreslagna förändring i markegångs-deputerades sammansättning och ordningen för omröstningarne vid nämnde förrättning, vara undanröjdt.