Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Konungaparet donerade vid den betydelsefulla minnesfesten ansenliga sum- m o r u n d e r n a m n af k o n u n g O s c a r s o c h d r o t t n i n g Sofias silfverbröllopsfond, " h v a r a f r ä n t a n å r l i g e n skulle, e n l i g t s k y d d s f ö r e n i n - g e n s n ä r m a r e b e s t ä m m e l s e, a n v ä n d a s till b i l d a n d e af l i f r ä n t o r å t f a t t i g a b a r n.
Att drottningen, under det hennes eget i n r e lif v u n n i t allt k r a f t i g a r e g e s t a l t, m e d v a r m a s t e i n t r e s s e följer s i t t l a n d s k y r k l i g a u t v e c k l i n g, i n n e r l i g t g l ä d e r sig å t G u d s r i k e s u t b r e d a n d e o c h d e t k r i s t l i g a lifvets i n r e t i l l v ä x t p å s a m m a g å n g s o m d e s s frigörelse från t o m m a f o r m e r, ä r själfklart.
Varmt tillgifven v å r e v a n g e l i s k a k y r k a, h a r h o n ö p p e t s i n n e för s a n n kristendom, under hvilken form d e n ä n u p p e n b a r a r sig.
Under de tidigare å r e n af h e r t i g i n n a n s af Ö s t e r g ö t l a n d vi- s t e l s e i S v e r i g e in- köpte hennes gemål åt henne en icke l å n g t u t a n f ö r Hel- singborg naturskönt belägen egendom, d ä r e t t l u s t s l o t t för h e n n e s o c h d e n her- tigliga familjens sommarhvila upp- f ö r d e s och fick n a m n af Sofiero.
H ä r till- bragte h o n tillsam- m a n s m e d sin ge- m å l och de upp- Det v ä x a n d e p r i n s a r n e u n d e r flere å r d e n s k ö n a s o m m a r t i d e n, n j u t a n d e i fulla d r a g af still- heten och d e n storslagna n a t u r e n m e d de friska v i n d a r n e f r å n Ö r e s u n d.
M a r k e n å t sjösidan är i h ö g grad kuperad och sluttar terrasslikt m o t stranden, öfvervuxen som den ä r af d e n p r ä k t i g a s t e löfskog, g e n o m hvil- ken b r a n t a stigar slingra sig som e t t n ä t.
F r å n öfre v å n i n g e n af s l o t t e t h a r m a n d e n härligaste utsikt utåt Sundet och Kattogat.
I d e n så kallade » Paviljongen » vid Drott- ningholm hade ock v å r konungafamilj, un- der sin hertigtid, sin älsklingsvistelse un- der en del somrar.
Drottningens vacklande hälsa nödgade h e n n e e m e l l e r t i d a t t efter n å g r a å r u t b y t a d e t s v e n s k a s o m m a r h e m m e t m o t olika kur- o r t e r i u t l a n d e t o c h a t t för öfrigt v ä l j a d e närmare hufvudstaden belägna lustslotten till s i n v i s t e l s e o r t.
S ä r s k i l d t h a r h o n u n d e r s e n a s t e å r e n ofta för l ä n g r e eller k o r t a r e t i d d r a g i t s i g u n d a n till d e t v i d E d s v i k e n landligt b e l ä g n a Ulriksdal, d ä r h o n i stilla t i l l b a k a d r a g e n h e t s ö k t å t e r h ä m t a k r a f t e r för fortsatt arbete i d e n himmelske mästarens tjänst.
Några somrar h a r drottningen tillbragt p å h ö g t b e l ä g n a p l a t s e r i N o r g e, m e n sist- lidne sommar valde h o n sitt s o m m a r h e m i h j ä r t a t af S m å l a n d, d ä r d e n k a r g a n a t u r e n o c h f a t t i g a, m e n t r e f n a o c h i d o g a befolk- ningen helt säkert utgjorde e n slående mot- s a t s till h v a d s o m f ö r u t k o m m i t u n d e r h e n - nes ögon.
H o n fann sig emellertid väl och s m å l ä n d i n g a r n e k ä n d e s i g lj ' ckliga o c h s t o l t a a t t i n o m s i n a l a n d a m ä r e n få för e n k o r t t i d h y s a d e n af u n g a o c h g a m l a s å h ö g t uppburna drottningen.
Konungen gjorde u n d e r tiden äfven e t t besök hos drottnin- gen p å Hook och s a m m a h e m är, s o m be- k a n t, ä f v e n för i n n e v a r a n d e s o m m a r för- hyrdt åt drottningen.
Vid p å s k t i d e n i n n e v a r a n d e år begaf sig h e n n e s m a j e s t ä t till T y s k l a n d för a t t i d e s s blidare klimat tillbringa d e n i Sverige vanli- gen kalla och sena våren.
Honnef, d ä r e n villa blifvit f ö r h y r d för d r o t t n i n g e n s r ä k - n i n g o c h d i t k o n u n g e n s e d a n, till följd af d e n a l l v a r s a m m a sjukdom, s o m träffade h o n o m i s ö d e r n, blef förflyttad, h a r för s v e n s k a l ä s a r e o c h l ä s a r i n n o r f å t t e t t all- deles särskildt intresse, hvarför n å g r a ord h ä r m å n ä m n a s o c k s å o m d e n n a för oss hittills föga k ä n d a o r t.
Honnef ligger i R h e n p r o v i n s e n och är en vidsträckt plats m e d omkring 4,600 invå- n a r e, s o m, m e d u n d a n t a g af 4 0 0 l u t e r a n e r y t t r e af Sofiahemmet.
af " Wirséns v a c k r a s å n g till drott- n i n g Sofia: Att n ä r den mörknar, lifvets rymd, När ' glädjens sol bak moln är skymd Och tungt det käns att vandra, Bevara hjärtats himmel klar, Sig anförtro i Guds för- var Och ' tänka mest på andra: Det är vår drottnings diadem Och kvinnlig mildhets statssystem.
Att äga hvarje dag och stund I tron sin fasta ankar- &gt; grund Och ordets hugnad bruka, Att från den gyllne prak- tens sal Gå ned i fattigdomens dal Och söka u p p de sjuka: Det är vår drottnings hermelin Och kvinnlig huldhets pärleskrin.
Interiör från Sofiah.emm.et.
o c h 6 0 i s r a e l i t e r, t i l l h ö r a d e n k a t o l s k a reli- g i o n e n.
D e n lilla s t a d e n v i d s t r a n d e n af R h e n, m i d t e m o t R o l a n d s e c k, o m g i f v e s af präktiga t r ä d g å r d a r och vackra, skuggiga alléer.
D e t s ä g e s v a r a e n af d e v a c k r a s t e och s o l i g a s t e p l a t s e r m a n k a n t ä n k a s i g, s k y d d a d af e t t h ö g t g r ö n s k a n d e b e r g m o t de skarpa nord- och östvindarne.
Drott- n i n g e n h a d e h ä r g e n o m e n e g e n d o m l i g skic- k e l s e, k o m m i t a t t h y r a Villa T h e l e n, s o m förut varit H o n n e f s s j u k h e m, h v a r e s t alltså golf o c h v ä g g a r voro i h y g i e n i s k t a f s e e n d e särdeles lämpligt anordnade.
H. m:ts kän- d a k u n s k a p e r i a f s e e n d e p å allt h v a d till sjukvård hörer h a d e dessutom u n d e r otro- ligt k o r t t i d f ö r v a n d l a t e n a s i d a n af öfre v å n i n g e n till e t t a f s k i l d t s j u k h e m m e d t v ä n n e n ä r a b e l ä g n a o c h l i k v ä l af e n dragfri g å n g förenade sjukrum, så a t t under konungens s j u k d o m a l l t i d f ö r n y a d frisk luft k u n d e gifvas d e n höge p a t i e n t e n.
E t t l i t e t sido- r u m v i d ä n d a n af g å n g e n m i d t e m e l l a n s ä n g k a m r a r n e g a f p l a t s för s e r v i s e n.
Den milda luften, d e t v a c k r a l a n d s k a p e t och d e n i d y l l i s k t l a n d t l i g a s t i l l h e t e n l o c k a å r l i g e n t a l r i k a f r ä m l i n g a r till H o n n e f, d ä r - i b l a n d s ä r s k i l d t m å n g a h o l l ä n d a r e, h v i l k a för l ä n g r e eller k o r t a r e t i d slå sig n e d h ä r.
E n m ä n g d i n b j u d a n d e, d e l v i s e l e g a n t a villor, af h v i l k a n å g r a ä f v e n u t h y r a s, r e s a s i g öfver- allt.
V i d H o n n e f s s t å t l i g a k y r k a ä r r e s t e t t m i n n e s m ä r k e från k r i g e t 1 8 7 0 — 7 1.
H o n n e f står i omedelbar förbindelse m e d preussiska statsbanan genom linien Köln — Niederlahn- stein.
Vi a f s l u t a d e n n a o f u l l s t ä n d i g a s k i l d r i n g af e t t r i k t o c h v e r k s a m t lif m e d s k a l d e n Att akta Kristi kors för mer An allt hvad världen h a r och ger, Att sänka djupt sin krona I ödmjukhet och tålamod Inför &lt;le ^helga droppar blod, Som världens skuld för- sona: Det är vår drottnings purpurskrud Och kvinnlig prydnad inför Gud.
Att fylla tyst en daglig plikt Och låta hjärtats tillförsikt Slå bortom tiden rötter, Att — om ock kvald — h a inre fred Och med Maria sitta ned I ro vid Jesu fötter: Det är den bästa lott och del Och Sveriges drottnings kronjuvel.
Rader från ett minnesblad.
Antecknade af Erny.
» Du kom, du säg — Du var ej van att vika, Och hon blef din, Germanias blonda mö, Men ej blott din, nej, hon blef vår tillika!
Den blomman, flyttad om till Mälarsjö, Fast ammad under söderns sol, den milda, Sig dock till nordens dotter snart skall bilda.
Så sjöng H e r m a n Bjursten i ett festkväde till h e r t i g e n af Ö s t e r g ö t l a n d, p r i n s O s c a r, m e d a n l e d n i n g af d e n u n g e f u r s t e n s lyck- liga g i l j a r e f ä r d till N a s s a u å r 1 8 5 7.
» Och hon blef din ... » D e t ä r m o t e n b a k g r u n d af f ö r t j u s a n d e tilldragelser, dessa ord teckna s i g: prinsen k o m m e r från höga n o r d och röfvar oemot- ståndligt den unga prinsessans hjärta — kanske det var hennes, som röfvade nans!
— s ä k e r t ä r, a t t d e t v a r t v å hjärtan, icke blott t v å furstekronor, som klingade sam- m a n i e n h y m n, a c k o m p a n j e r a d af t v ä n n e folks o c h d y n a s t i e r s ö m m a s t e m e d k ä n s l o r.
I Biebrich d e n 6 j u n i ser m a n en lysande, g u l d s m i d d s a m l i n g o m g i f v a b r u d p a r e t, vig- selakten b e g y n n e r och fortsätter, d e t ä r h o f c e r e m o n i e l, e t i k e t t, s o m vill p å öfrigt s ä t t b i n d a d e t h e l a i s t e l a f o r m e r — då, just när prinsen sätter ringen på brudens finger, l u t a r h a n s i g h a s t i g t n e d o c h k y s s e r hennes hand!
Aldrig hade m a n bevittnat n å g o t d y l i k t, » c e r e m o n i e l e t » ä r för e t t ögon- blick o h j ä l p l i g t s p l i t t r a d t, m e n d e t h o t a n d e t o m r u m m e t fylles af e t t o b e t v i n g l i g t, g l a d t sorl, s o m s e d a n i h ö g l j u d d f ö r t j u s n i n g spri- d e r sig u t öfver h e l a N a s s a u.
Det säges m e d full v i s s h e t, a t t i d e t l a n d e t o c h u t o m dess gränser m a n ä n n u m e d en höjning p å hufvudet och en varm glimt i ögat talar om den svenske prinsens raska galanteri, tjusande, äktnordiska oförmåga a t t styra h j ä r t a t s rörelser.
S ä l l a n h a r e n f u r s t e b r u d h ä l s a t s m e d så- d a n t jubel i vårt Sverige som hertiginnan Sofia v i d s i n a n k o m s t h i t.
R y k t e t h a d e föregått h e n n e, och o m r y k t e t, som äfven i dess bästa gestalt aldrig är riktigt trovär- d i g t o c h p å l i t l i g t, fick m a n f a s t s l å, a t t d e t d e n n a g å n g s a g t — alldeles för l i t e t, s å m y c k e t det ä n m e d r ä t t a försökt säga.
N e d t e c k n a r e n af d e s s a r a d e r t i l l å t e r s i g | erinra, hvad h a n s föräldrar hörde y t t r a s
» IDUN 224 1896 b l a n d m ä n g d e n af dem, som p å när- m a r e h å l l fingo se prinsessan v i d hen- nes landstigning i Stockholm: » Så v a c k e r.
s å M vacker.
så g o d h o n ser u t!
» susa- de d e t från m u n Ä till m u n.
D e t v a r folket s o m k r ö n t e h e n n e till s i n älsk- lingsfurstinna, och denna kröningsdia- m a n t sitter ännu, vårdad af h e n n e själf o c h d e n sven- s k a n a t i o n e n,!
drott- ningdiademet.
ST P
» Paviljongen » H u r u s o m helst, b e t e c k n a n d e ä r h v a d e n af o p p o s i t i o n e n s m ä r k e s m ä n, C r u s e n s t o l p e, i j u n i 1 8 5 7 skrif- ver i sina » Ställningar och Förhållanden »: » E n t r ö s t e n s ä n g e l, i s k e p n a d af p r i n s Oscars unga brud, h a r.
h i t anländt och lifvat f ö r h o p p n i n g a r, n ä r a a t t .slockna, o c h öfver allt v u n n i t h j ä r t a n, ej m i n d r e i d e h ö g a a n f ö r v a n d t e r n a s k r e t s ä n b l a n d folket.
R e d a n d e n h å l l n i n g h o n i a k t t o g i d e t fest- liga emottagandets s t u n d gjorde p å allmän- h e t e n d e t f ö r d e l a k t i g a s t e i n t r y c k: H o n vi- sade i sättet a t t besvara den hyllning, som ägnades hennes rang, att hon både uppfattar plikten a t t vara t a c k s a m och förstår, huru den genom uppmärksam- h e t m o t alla b ö r fullgöras m e d k v i n - n a n s b e h a g o c h fur- stinnans värdighet.
H o n h a r från första stunden hon be- trädde sitt andra fäderneslands jord r ö j t s y m p a t i e r för S v e r i g e och s i n a n y a l a n d s m ä n, och d ä r a f blifva d e r a s s y m p a - t i e r för h e n n e e n n a t u r l i g följd.
H o n äger d e m n u också i r å g a d t m å t t, och m a n s k u l l e alltför mycket missräkna sig p å h e n n e s fina u r s k i l j n i n g o c h säk- ra t a k t - .- framför allt p å h e n n e s hjär- t a!
— o m m a n tve- kade i förutsättnin- vicl Drottningholm, gen, d e t h o n skall veta a t t äfven bibehålla d e m allt f r a m g e n t.
Stockholm, N:r 9 (167) Prenumerationspris Fredagen den 27 februari 1891. pr år: Byrå: H a m n g a t a n 1 6, 2 / » tr. (midt för Kungsträdgården.)
» C: 50 Idun ensam » i: — P r e n u m e r.
Redaktfir och utgifvare: FRITHIOF Allm.
Mathilda en firade sånger- ska, af hvilken Idun i detta num- mer meddelar sina läsare ett porträtt, kan med själ sägas vara ett konstens söndagsbarn.
Född och uppfostrad i en milieu, där hon kunde få odla de rika anlagen, senare anförtrodd åt en lärarinna, som förstod taga vara på dessa och till sist beredd tillfälle att fullborda sin konst- närliga utbildning i en af musikvärldens metro- poler, har hon förunnats bygga sitt anseende som sångerska på en så so- lid grund, att det ej kan rubbas, och därmed äf- ven lyckats ernå en p o - pularitet, hvilken endast är få konstnärer be- skärd och som ännu tro- get följer henne.
Mathilda Grabow är ett stockholmsbarn och född den 23 maj 1852.
Hennes föräldrar voro f. d. förste fagottisten i k. hofkapellet Ludvig Grabow och hans maka Augusta Lovisa Winkler.
Konstnärsblodet röjes ej endast bos Mathilda, yngsta dottern, utan äf- ven hos flere af hennes syskon, af hvilka en broder är den mycket anlitade dekorationsmå- HELLBERG.
TJtyifning-stid: hvarje helgfri fredag.
GernandtaBoktr.-JkCleb, 4:de årg.
F ö r » P l a t s s ö k a n d e » o c h » L e d i g a platser » 25 öre f ö r h v a r j e p å b ö r j a d t t i o t a l stafv.
laren Grabow.
En syster- son är den kände violi- nisten Edvin Sjöberg, liksom morfadern med- lem af hofkapellet.
Redan tidigt fram- trädde hos den lilla Ma- thilda det musikaliska påbrået, och ehuru hon i sina tidigaste år ej er- höll någon egentlig hand- ledning i musiken, för- stod hon dock återgifva hvad hon fick höra.
Men här var det ej såsom hos så många andra mu- sikaliska barn pianot, som fick upptaga de för- sta intrycken af hvad hon hörde, ty den lilla flickan egde en stämma, som redan tidigt väckte uppmärksamhet.
Liksom en annan nu berömd sångerska, Adelina Patti, sjöng hon efter gehör hvad hon fått höra; nå- got senare lärde hon sig äfven på egen hand att beledsaga sången på pia- not.
Det var naturligt, att en så utpräglad begåf- ning ej kunde lemnas ouppmärksammad.
Ehu- ru föräldrarne från bör- jan ej tänkt låta sin yngsta dotter egna sig åt konsten, följde de dock nu några musik- vänners råd och läto in- skrifva Mathilda i k.
é£££&amp;éÉ£ * * * £ÉÉÉÉÉÉÉÉÉ££ÉÉÉ£ÉÉÉÉ£ÉÉÉÉÉÉ£ÉÉÉ££ÉÉ Erfarenheten håller en dyr skola, men dårar vilja icke lära i någon annan.
|3.
teatrarnes elevskola.
Hon var då tretton år.
Efter någon tid började hon äfven idka sång- studier för fru Fredrika Stenhammar och denna intelligenta sångerska insåg snart hvad som kunde blifva af detta barnet.
Eleven gjorde också lika snabba som stora framsteg, och det dröjde ej länge, förr än hon ansågs färdig att beträda scenen, hvilket först skedde i några småpartier, bl.
a. i Webers roman- tiska opera » Oberon ».
Men den verkliga debuten egde rum den 11 maj 1870, då frö- ken Grabow uppträdda å Stora teatern såsom Bertha i » Niirnbergerdockan », hvilket vackra och lättflytande koloraturparti mycket bra lämpade sig för hennes böjliga och sonora stämma.
Också var framgången lika full- ständig som välförtjänt.
Åhörarne af denna minnesvärda föreställning voro fullständigt hänförda och pressen förutspådde den unga sångerskan en lysande framtid.
En af de tidningar, som omnämnde debuten, yttrade därom följande: » Ändtligen tycks vår scen hafva funnit den artist, som kan låta operacomiquen å nyo uppträda på dess tiljor.
Fröken Gra- bows debut berättigar till en sådan förhopp- ning.
Hennes utförande af Berthas parti i » Niirnbergerdockan » var nämligen något af det täckaste och msst spirituela, som k. operan under senare år haft att erbjuda, och röjde icke blott en färdighet, som fullständigt be- herskade uppgiften, utan ännu mer anlag af obestridlig betydenhet.
En synnerligen be- haglig apparition, en stämma, som utan att vara särdeles stark ovilkorligen väcker sym- pati och gör sig gällande genom det egen- domliga och karaktäristiska hos dess välljud, en redan långt kommen och utan ansträng- ning konstfärdig koloratur, men framför allt förmågan att genom hjärtlighet, naivité och grace förläna ett parti, sådant som detta, poetisk lyftning och dramatiskt lif samverkade här att försätta publiken i jubel och fram- kalla stormar af bifall.
En dylik hyllning åt det första steget är måhända i allmänhet en fara för den artist, hvaråt den egnas, men då den, såsom nu var fallet, tydligen utgår från hjärtat och ännu mer vittnar om käns- lans tillfredsställelse än om omdömets gil- lande, torde den kunna verka endast godt.
Fröken Grabow har instuderat sin debutrol för fru Stenhammar, och i rikare mått kunde svårligen någon lärjunge hedra sin mästa- rinna. » Den succés, som den 18-åriga sångerskan med detta parti rönte, gjorde, att hon under samma spelar fick försöka sig med några an- dra uppgifter: Pamina i » Trollflöjten », Anna i » Friskytten » och Fiamma i » Hin ondes lärospån ».
Äfven i dessa partier tillvann hon sig kännarnes och den stora allmänhe- tens bifall.
Men ej nöjd med denna så berättigade framgång brann den unga sångerskan af åtrå att göra sig ännu mer förtjänt häraf och i detta syfte anträdde hon 1872 en utrikes resa.
Målet var Paris och här lyckades hon erhålla till lärarinna ingen mindre än mada- me Viardot-Garcia, som, själf en ryktbar sån- gerska, var i besittning af den italienska sångskolans bästa traditioner.
Sångstudierna bedrefvos nu med all den j^RANKLIN.
ifver, fröken Grabows vid denna tid rätt vack- en stor begåfning att blomstra och bära rik lande helsa tillät.
Hon kvarstannade i världs- frukt.
staden ända till 1876 och hade under dessa Men här föreligger utan tvifvel äfven ett år den förmånen att knyta bekantskap med annat skäl.
Den, som något deltager i mu- flere af musikens förnämsta utöfvare, däri- siklifvet, skall snart finna, att det är på bland Charles Gounod och Ambroise Thomas.
upphällningen med den gamla äkta sångsti- I dessa tonkonstens hofkretsar ådrog sig den len, cantilenan och den melodiska skönheten svenska sångerskan stor uppmärksamhet och utträngas allt mer af den dramatiska sång- man såg i henne en värdig landsmaninna till frasen och orkestereffekten, själfva människo- Jenny Lind och Kristina Nilsson.
rösten tränas likt atleten och inrangeras så Resultatet af de allvarligt bedrifna stu- småningom bland instrumenten, där den dock dierna var, att fröken Grabow erhöll anbud ej sällan rent af förkväfves af basunskrället att sjunga å Stora operan i Paris, där hon och symbalåskan.
Man har till och med ut- äfven vann engagement för en tid af tre år.
arbetat en särskild sångskola för att på me- Hon uppträdde också på denna scen såsom kanisk väg gifva bröstet och lungorna den kraft, som en del operor fordra.
Men sin- drottningen i » Hugenotterna ».
Emellertid önskade direktören för italien- net för det verkligt sköna utdör aldrig full- ska operan i Petersburg räkna fröken Gra- ständigt, om än det starka för någon tid har bow bland sina medlemmar och en öfverens- öfverhanden.
Den stora publiken lika väl kommelse i detta syfte ingicks med Stora som den fint bildade musikern och musik- operans direktör Halanzier.
Mathilda Gra- vännen skall alltid hylla den åsikten, att bows framtid hägrade nu i den rosigaste da- människostämman ej kan tänkas annat än i ger och hon begaf sig på väg till Ryssland, samband med melodisk och fristående behandling af vokaluppgiften.
För den musikaliskt fin- därvid passerande sin födelsestad.
känslige behöfver ej en sångartist kunna öf- Emellertid uthärdade ej hennes svaga kon- verrösta orkanens dån.
D e svenska sånger- stitution resans strapatser och ombytet af skor, som eröfrat en värld, hafva ej heller klimat.
Den unga sångerskan insjuknade och vunnit sina segrar på det sättet.
Tvärtom, den ingångna öfverenskommelsen om uppträ- den milda, något dämpade doft, som hvilat dande i den ryska hufvudstaden måste brytas.
öfver deras röster, har i hög grad bidragit Detta var naturligtvis en stor olycka för att förhöja verkan af deras känslofulla sång.
en konstnärinna, som utan tvifvel med sin Publiken har funnit, att Mathilda Grabow rika begåfning skulle småningom hafva till- kämpat sig en mycket bemärkt plats i de inter- är en af de konstnärinnor, för hvilka förmå- nationella musikkretsarne.
Men det var till gan att i sången tolka skiftande själsstäm- stor fördel för hennes landsmän, som nu fingo ningar betyder mer än lungkraft och detta är, tro vi, en i hög grad bidragande orsak behålla fröken Grabow for sig.
I december 1876 var hon så pass åter- till den folkgunst, hon åtnjuter.
Hon är en ställd, att hon kunde låta höra sig af förträfflig företrädarinna af forna dagars » bel sina vänner i Stockholm, hvilket skedde vid canto », dit också hennes ej så starka som en konsert å Stora teatern.
Man var all- välljudande stämma, momentana inspiration mänt öfverens om, att röstens utbildning lem- och hela hennes musikaliska uppfostran hän- nat de allra bästa resultat, man beun- visa henne.
drade stämmans välljud och smidighet och Storartade bevis på denna popularitet rönte man fann, att äfven sångerskans musikaliska Mathilda Grabow, då hon mot slutet af 1886 själslif och intelligens vunnit en betydande tog af sked från scenen.
Många af dem, som utveckling.
läsa detta, erinra sig väl de ovationer, som Mathilda Grabow stannade i sitt fädernes- egnades sångerskan vid de många afskeds- land, och under nästan ett decenium fick föreställningar, som då egde rum och som Stockholmspubliken tillfälle att njuta af hen- gåfvo henne tillfälle att ännu en gång upp- nes framställning af ett stort antal lyriska träda i sina förnämsta partier, Ingeborg i uppgifter, i hvilka hon som gäst uppträdde » Den bergtagna », Violetta i » Den vilseförda », å Stora teatern.
Direktionen kunde vara sä- Elsa i » Lohengrin » och — väl en af de ker på, att, hur dåliga än tiderna voro och bästa — Julia i » Romeo och Julia ».
Man hur fåtalig operapubliken än eljes måtte vara, hörde då — för sista gången på vår lyriska den hade att glädja sig åt fullt hus, så snart scen — denna varma, sköna stämma, som fröken Grabow uppträdde.
Och forhållandet med fulländad konst beherskade de tekniskt var detsamma, när hon medverkade vid en svåraste koloraturuppgifter och egde en färg- konsert eller, hvilket rätt ofta inträffade och skala för själsstämningar så rik som endast ännu någon gång händer, själf anordnat en få svenska sångerskor.
Härtill kom, att hen- nes yttre synnerligen väl lämpade sig för det sådan.
lyriska älskarinnefacket af vekare skaplynne.
* * # Hvilka äro då orsakerna till denna för vår nordiska och ej öfverdrifvet heta publik nä- stan exceptionela hänförelse?
Det är natur- ligt, att en väsentlig del af den popularitet, sångerskan åtnjuter, måste tillskrifvas det in- tresse, som allmänheten alltid egnar konst- närn, den sceniska ej minst, och allramest den, som genom allvarliga studier kommit Sedan dess har Mathilda Grabow, som utom nämnda partier tolkat en hel del, hvilka det vore för långt att uppräkna, ej beträdt scenen, men hon har tid efter annan låtit höra sig i konsertsalen vid flere tillfällen, äf- ven då det gällt att bispringa nödlidande.
Och ännu samlar hon talrika skaror i kon- sertsalarne, hvilket man just i dessa dagar kan få bevittna vid den konsert, hon jämte några andra artister anordnar i Musikaliska akademien.
Kort efter sin afgång från scenen ingick Mathilda Grabow äktenskap med löjtnanten vid Svea lifgarde, numer slottsfogden C.
Taube samt utnämndes nästan samtidigt till hofsångerska.
H o n är äfven innehafvarinna af medaljen » Literis et artibus ».
Det är att hoppas, att Mathilda Taube, hvars helsa på senare tider mycket förbätt- rats, ännu i lång tid må kunna glädja sina beundrare med sin intagände sång och en sångkonst, som står på höjden af utveckling.
istapp.
mitt fönster hänger en istapp, tre fot lång — den hänger från min älskades, min älskades balkong.