Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
: i: b: i: Den andra motionen som rör äkta makars agendomsförliållanden a r väckt af herr E. Wavrinsky ocli begär sådan ändring i nu gällanie lag, att gift person utan omvägar och svårigheter d lmnm bereda sin.
familj fövmdneri af försickring af sitt.
, Ett af de allra viktigaste villkoren för ett sainlialles välstånd och förmåga till gynnsam utveckling torde väl vara&gt;, - ' ~ t t r a r inotio- naren - satt trygghet beredes samhällets niedlemniar i största möjliga utstrlckning mot oberäkneliga rnbbningar i deras ekonomiska existens.
Äfven med iakttagande af den allra största omsorg och försiktighet ä r det i flere oiiiidvikliga fall icke möjligt för människan att afvanda den skada, son1 hotar henne eller hennes agendoin.
Nyare tiden har beträdt en fullt rationell väg, då nian träffat anstalter för att bära de olyckor, som ej kunna undgås.
För att göra lifsuppehallet oberoende af sjukdom, olycksfall, ålderdom och andra förödelser liar man inrattat försakringsanstalter.
E t t slag af dessa, lifförs %kringsanstalter, afse bl.
a. att satta en familjefader eller moder i stånd, att genom försäkring af sitt lif betrygga sin faniiljs, ekononiiska framtid, # fven oin lian eller hon skulle i förtid aflida.
Nu är det emellertid, så att lagen icke i afseende på lifförsäk- ring till egen familjs trygghet främjar den fulla användningen af detta hjälpmedel.
E n gift person kan i själfva verket ined hänsyn till den gtillande äktenskapslagstiftningen icke annat an p&amp; omvagar och med stor svårighet taga en försäkring b eget lif, soin med visshet koininer familjen till godo w.
Är boet t. ex. vid niannens död skuldbelastadt, går niiinligen en försäknng å mannens lif till skiildernas betalande; och kommer shledes borgentirerna ocli ej den kvarlefvande makan eller barnen till nytta.
För att förekomma detta inaste lifförsäkringen vara så ställd, att den tillhör liustriins enskilda agendoni och således åtinin- stone endast delvis kan tagas till giildancle af boets skulder.
Ä r lif- försäkringen å inaniiens lif tagen före aktenskapets ingående, kan den genoiii förord tillförsäkras hiistrnii shsoni enskild ägendom.
Tages den däremot sedan äktenskapet ingåtts, kan den ej utan vissa ganska be- svärliga formaliteter tillförsäkras hustriin, då lagstiftningen lägger liinder i vägen för att en gkfva frHn ena maken till den andra under bestaende äktenskap kan ske med laga verkan.
Det enda satt, hvarpå liustrii iinder äktenskapet kan utan erlihllen boskiliiad vinna enskild agendom, är emellertid genom gåfva, eller testamente.
Bill mannen således till hennes förmån taga eller åt henne öfverlåta en lifförsäk-
ring, finnes intet annat satt an a t t aiiordna tvenne gåfvohandliligar, en, hvarigenom niannen till en tredje person öfverlåter försäkringen, och en, hvarigenom denna tredje person i sin ordning öfverlåter för- säkringen till hustriin, med villkor a t t den skall tillhöra henne enskildt.
Äfven om ' fadern vill genom öfverlitelse &amp; t sina omyndiga ba.rn af en försäkring H eget lif barygga deras framtida bergning, möter den svårigheten a t t en sådan öfverlåtelse för a t t vara fullt laglig, sannolikt måste she till en för ändamålet särskildt förordmad förmyn- dare.
Motionären visar liurn i åtskilliga utländska lagstiftningar, sar- skildt den engelska och den norska, däremot finnas noggranna bestaniinel- ser för a t t imderlätta och betrygga en familjefaders liffössäkring till förmån för hustru och barn.
H a n begär därför .siidan ändring i nu gällande lag, a t t gift person utan omvägar och svårigheter må kunna bereda sin familj förmånen af försäkring å sitt lif ined trygghet för a t t försäkringssiiinman eller s&amp; stor del daraf, soin icke anses böra tillkomina borgenärerna, kommer familjen till godor.
Den del af försakringssummaii, till livilken enligt niotioiiärens åsikt, - och för denna åsikt hemtar han stöd hos de ofvan citerade ländernas lagstift- iiingar - borgenärer möjligen skulle kunna äga rätt, vore ett belopp niotsvarande de sammanlagda premierna.
» Genoni mörker till Ijiisa - de orden Ila legat för mig liela kvallen, sedan jag skiljdes från henne därborta p&amp; rHemmetr, där hon %r föreståndarinna.
D e orden skulle jag önska., a t t jag kunde sätta som motto öfveï liennes historia, oin jag kunde skrifva den.
Det Br verkligen en peïsonligliet, jag] ärt känna i det lilla och anspråkslösa, men praktiska,, renliga och trefliga ~Eeinmetw långt ute på Köpenhamns Vesterbro.
Ruinmeii äro rymliga och ljusa, alla utom den unga föreståi~darinnans eget, soni är litet och belaget &amp; t gården.
E n säng, en stol, ett bord ocli en byra iiro de enda inöb: ler, soin dar ha sin plats, en blomkruka i fönstret och ett I&lt;ristushnfvucl i koppar- stick p&amp; y.äggen de enda prydnader, som finnas.
Till detta lilla rum förde Iion mig, sedan jag besett » Heinniet~, och det var medan vi q '
sutto där framför skymningsbrasan, som hon berättade mig litet om sig själf.
J a g hade redan förut anat, a t t hon gatt igenom mycket, lidit ocli kampat liårdt.
Hela hennes utseende vittnar ju därom.
De stora själfulla ögonen, soin behärska det i ocli för sig icke vackra ansiktet, ha en sträng, nästan skarp blick.
Kring munnen ligger ett drag af tillkampad kraft och den höga, af slatt uppstruket mörkt hår inra- inade pannan iir trots hennes tjugofyra år farad af djupa veck niellan - ögonbrynen.
Mot hennes friska liy ocli runda kinder göra dessa veck ett pinsamt intryck, de tala om genomvakade nätter, själsstrider, för- sakelse, tvifvel - - Och det maste ju i sanning vara bra sorgliga erfarenheter, som skola kunna förmå en så ung kvinna a t t ägna sig å t det svåraste af alla barmliartighetsverk det a t t söka radda sådana unga flickor, som dukat under för frestelsen samt lefva i synd och elande.
Hon säger, a t t lion måste agna sig ht dessa stackars varelser, lika mycket för sin egen skull soni för deras, a t t hon nzåste verka för sedligheten, ty den ä r det första, det enda niedlet till mänsklighetens förädling och förbiittring.
Nar hon talar om sedliglietsfrågau, blir lioii ofta varm, men aldrig ifrig; Iion talar klokt alen på samma gång aiisprål~slöst, söker icke öfvertyga någon oni a t t hennes Bsikter äro de bästa, förklarar och berättar endast.
Man inärker, a t t Iion läst mycket, tänkt ännu mer och framför allt, a t t - hoii iipplefvat mycket.
Men när hon talar om sig själf, sker det med en skygghet och en förbelihllsainhet, som gör henne ordknapp ocli torr.
D % Iion för mig skildrade sitt lifs Iiandelser, gjorde hon det icke i ett sammanhang - Iion talade egentligen mest om, » Hemmet » - ocli lion liantydde på sina genomgkngna själsstrider på ett satt, som förbjöd Ii varje fråga annat %u om rent yttre förliållanden.
Till sitt trettonde &amp; r bodde lim p&amp; landet, i Sydsjzelland, diir hennes far var köpman i goda onistäiidiglieter.
Hon var glad och sor&amp;is och lef de ett härligt friliiftslif under lyckliga f örliillanden, oerfaren, obunden och fri som fågeln i skog.
Men sh förlorade, hennes far plötsligt genoin andras bedrägerier allt livad lian ägde.
Till en början kiinde Iion icke första livad detta innebar, men då Iion fick veta, a t t 11011 skulle bli tvungen a t t läiniia landet ocli flytta till Köpenhainii, fattade Iiou liela vidden af olyckan ocli blef all- deles förtviflad.
Från den stunden var lioii icke lafigre något barn - sade bon.
De personer, som bedragit hennes far hade just rarit föremål för liennes kärlek och beundran och darför blef hon dubbelt grymt besviken i sin tro på det goda.
Hon lat mig förstå, att hon fått en inblick i förhkllanden så mörka, fatt höra talas om handlingar så usla, om en falskhet så stor, att hon blef iitoin sig af fasa och smarta.
Hela hennes barnatro vacklade.
Hon f s g a d e sig hnru en god och rättvis Gud kunde tilliita den ena manniskan att göra den andra olycklig.
Hon grubblade öfver livarför det skulle få finnas s&amp; elaka och syndiga varelser i världen, hon längtade att förbättra dem, men söriderslets af tvifvel p&amp; sig sjalf.
Genom dessa och äfven andra inre strider, om hrilka hon endast sade att de voio fasansfullt svara, utvecklades hon hastigt ocli kom helt och hållet in pk religiösa frågor.
Den stora omkastning liela hennes Ii£ undergick genom flyttnin- gen till Köpenhamn, bidrog naturligtvis ocksa till att förandra henne.
Största delen af dagen lämnad å t sig sjalf, ströfrade hon oinltring p&amp; gatorna i hufvudstaden och tillbragte sin mesta tid i kyrkor odr bönelokaler.
Slutligeu kom hon att gli in i E ' ralsniugsarnién, hrars gudstjänst gjort ett starkt intryck p&amp; henne.
0111 sitt lif, under de Ar hon tillhörde arinén, besiittade Iion mycket litet.
Till en början var det endast det religiösa lifvet, frals- ningens underbara inakt, de offentliga vittnesbörden ocli arbetet p i a t t vinna förtappade själar, som fängslade henne.
JIen ju liingre hon var medlem af arinén, ju djupare inblick- hon fick i dess vidtaiiifat- tande verksamhet, dess nier intresserad blef bon af dess stora sociala betydelse.
Hon for till London för att i själfva hufrudkrarteret studera arinéns arbete, hon tog kännedom om alia dess inrättningar och strafvanden samt fick dervid se det rysligaste elände.
Ibland när Iion var vittne till de raaste scener eller Ack höra bekännelser om de förfärligaste synder, Iivilkas tillvaro hon aldrig anat, kunde hon icke fatta, att livad Iion s %g och hörde var verklighet.
Det före- föll henne allt sammans som en ohygglig dröm.
Men under denna tid, d % hvar dag medförde nya förskräckliga erfarenheter, livar timme ny ångest och fasa, föregick i liennes eget inre en stor förändring, som tvingade henne att lemna J !salsnings- arindn.
Icke fös att hon på något satt underskattade arm6ns bety- delse eller ville nedsätta dess verksamhet - hvilken hon flera gan- ger förklarade vara storartad - endast emedan hennes eget samvete förbjöd henne det, kunde hon ej längre vara dess medlem.
: .Jag vaknade upp ur en stor villfarelse^, side hon.
Kanske blef det henne vid åsynen af allt detta förfärliga elände i Londons East End omöjligt att längre hoppas på frälsnin- gens kraft, kanske kunde hon icke tro på dessa syndares omvändelse, hvilka ena dagen dvaldes i de rysligaste laster ocli andra dagen ro- pade: &gt; J a g a r frälst !&gt; Hon förklarade icke närmare sina förändrade bikter, men så mycket lät hon mig förstå, att liur stort värde .hon an sätter på Frälsningsarmén, anser hon den likväl för trång och för ensidig för begåfvade personer.
Hon kom tillbaka till Köpenliamn starkt genomträngd af med- vetandet om Iivars och ens plikt att i sin mån bidraga till mänsklig- hetens förbiittrande.
Och öfvertygad om att man genom arbete för sedligheten bäst uträttar något för detta m %l, beslöt hon att försöka inrätta ett Iiem för fallna kvinnor.
Men lioii ville icke ha ett hem, där det predikades, hon ville att det skulle vars en lugn tillflyktsort, där de kunde trifvas, ha det varmt ocli godt, få lära sig arbeta, men afven få roa sig litet.
Tillsanimnns med en annan ung flicka, lärarinna liksom hon sjalf - ty hon måste nu genonl att gifva lektioner i engelska och andra iimnen förtjäna sitt uppehälle - stod hon sent om kvällarna ut.anför ~ariétéer, danslokaler och förlustelseställen af sämsta slag för att finna de arma stackare hon ville hjälpa.
Men dessa voro vanligen i en allt för upprymd sinnesstäinning för att vilja höra p&amp; allvarligt tal, mAnga voro fräcka och oförskainda, andra afven druckna.
Af omkring hundra, soin inbjödos till heminut, komino fyra eller felii.
Ni1 togo de bhda väninnorna sig för att g % omkring i de uslaste kvarteren.
De besökte boningar, dar ett namnlöst elände rådde, gåfvo på många ställen penningar ocli hjälp, men hor de talade och öfver- talade, hörsaininade ingen deras vänliga inbjudning till hemmet.
Dh satte de sig i förbindelse nied en folltskolela~arinna, ' en varmhjärtad kvinna, som gjort sträfvan för sedliglietssa.ken till sin lifsuppgift.
Af henne fingo de adresser ocli myisningar och med henne till hjiilp, började de ändtligeri sitt arbete, smått, men säkert.
S&amp; ltoin sHemmet » til.1 stknd, det ' ar nu två &amp; r sedan.
För iiarvarande vistas där 8 flickor niellan 1 4 och 18 ar, de sysselsattas nied husliållsgöron~ål, söinnad ocli läsning .. Med tiden ar det inenin- gen att inrätta en ordnad liusli~llqskola, inen ännu liar inan för små medel att förfoga öfver.
Hela wHeininetw ar, tror jag, beroende af några enskilda pers oners offervilligliet, föreståndarinnan själf liar - som hon säger - endast sitt intresse och sitt arbete att understödja d e t med.
Hennes högsta önskan Br att kiinna flytta det till landet, e -
dar flickorna kunna f % sysselsatta sig med jordarbete, hvilket enligt hennes utsago, lär vara bhde uppfostrande och hälsosamt, särskildt f ö r moralisk t fallna kvinnor.
Med liemniet a r nu förenad en aftonskola, dar, utom de fasta eleverna, omkring 50 andra flickor undervisas.
Lektionerna söker man göra så lättfattliga och roande som möjligt.
E n aftoii lases det högt, två gånger i veckan a r det syskola och en gång skngöfningar, i hvilkn eleverna äro förtjusta a t t f i deltaga.
Och en g i n g i veckan är det barnbjudning.
Smhttingar mellan 7 och 12 &amp; r fran de uslaste, råaste liein, flickornas bekanta och andra, som piitraffas i grKnder och kyffen, inbjudas för a t t nigon gang f&amp; ett litet nöje, litet varm mat och omvhrdnad.
M %nga af dem äro sh frilla af sniiits och ohyra, a t t de först niiste badas.
Sedan få de leka, sjunga, se på tafvelböcker och höra sagor.
Det ar hemmets flickor, soin f&amp; l a d a och sköta dem, leka ined Cem och lära dem sjnnga.
Och det lär vara riktigt röraiide a t t se, hur kärleksfulla de kunna, vara mot dessa små vanrkrdade stackare.
%Vet ni », sade fiireståndariiinan, » jag tror a t t af mderrisningeii B ' Hemmet ' gro dessa lektioner i miinniskokarlek de, som göra iiastai: mest godt D.
Uttrycket i hennes ögon blef ljusare och hon blef liflig oclr meddelsam, när Iion icke längre talade om sig sjalf.
Till sist blef liou nästan förtrolig.
w J a g miste beratta för erc, sade hon, * att.
miu väninna och jag l ~ a m n .dagen togo oss en liten fosterdotter.
, Det a r en liten unge pk f r r a ar, soiii lefde iiiider de sorgligaste förhkllanden.
Hennes mor drack och liade ingen ordeirtlig bostad.
.h sof hon med den lilla i en portghg, an i en kallare eller ett magasin.
Hela dagen gick hoii omkring och tiggde, iileii det hon fick ihop, söp hon upp.
Oni hon kunnat skaft ' u sig iiigot arbete, liade hon icke vetat hvar lion skulle gOra af flickall, ty 11011 ville på inga villkor lämna henne till ett barnhem.
Bliriihe~iinieii iiro alla fattigas förskrackelse, det a r beklagligt men sanut.
S a r vi er- bjödo oss a t t taga barnet, trodde den stackars iiioiir.cn oss ej, meni vi gåfvo henne vår adress och sade, a t t lioii kiiiide Itoinliia meit flickaii, när ' hon ville.
Sent p % kvallen kom hon rerkligen, Iion \ - ar linlfiiiii, men grät och kysste bariiet upprepade g8nger till afsked.
Deii lilla var insvept i några trasor så smutsiga, a t t de föq) estnde,siiruii1et och vi måste bränna up!)
Hela hennes kropp var s i srnutsig och full af såi., a t t jag aldrig sett n5got drlikt.
Hon riktigt njöt af att bli badad och skött och nar vi till gist lade henne i eii god, i-et1 ' -
säng, skrek Iion högt af förtjusning.
Hon var ett riktigt vackert litet barn, när hon blef ren, ocli så älsklig och näpen.
Tiink er min öfverrasknIng, när hon, då jag frågade om hon visste hvad det ville, äga att bedja en bön, genast kniippte ihop sina små hilnder och Iiiste fadervår.
Jag liar aldrig liört det läsas så rörande vackert.
Och när det var gjordt, räckte hon mig och min väninna livar sin hand, såg på oss med en allvarlig blick och sade: ' tack för i dag! '
Sedan lade hon sig ned och somnade strax.
Vet ni, vi %utto en lång stund och bara sågo på lienne, hon hade tagit våra hjärtan ined storm, den lilla rara ungen!
Det ar bestamdt godt gry i lienne, vi hoppas kunna göra en bra människa af lienne och ämna behålla lienne hos oss, tills hon blir stor nog att försörja sig själf Det ar ljufligt att Iia ett litet barn hos sig, det ersätter mycket, ' ty hur det är, känner man ibland beliof af iikgon att älska, jkg menar någon, soni kan göra det litet ljust omkring en och inom en,.
Det var skumt i rummet, så att jag icke kunde se uttrycket i hennes ansikte, men hennes röst hade fått en vek klang och det föreföll mig, soin darrade den en sinala vid de sista orden.
I nästa ögonblick reste Iion sig och tände lampan.
Som hon stod dar, liten, men kraftigt byggd, i - sin mörka, kväkarlikt enkla dräkt, ined hufvudet nästan trotsigt npplyffadt, munnen hårdt tillslu- ten, pannan fårad och ögonen strängt fasta på ljuslågan, låg det öfver hennes person en sjalfförsakelsens och sjalfbehärskningens anda, so111 hos mig väckte på en gång deltagande ocli vördnad.
Hon har sa.gt, att hon känner sig lycklig i sin verksamhet.
Och jag vill tro henne.
Det mål, Iion satt sig före, ar ju tillräckligt stort för att skänka ett lif ljus ocli innehbll ocli att skingra de skug- gor, som sorgliga erfarenheter ocli geriorngångna strider kastat ötver det förflutna.
Sh skall hon, det ar mitt fasta hopp, en gång få det fullt ljust omkring och inom sig.
Geda ' Meyerson. '
Safve, Kurt &amp; C: o. Berättelse af Rust Roest, Detta Rust Roests senaste arbete, en nutidsskildring ur Göte- borgs köpmannavärld, utmarker sig för samma lif och friskliet i teck- ningen, samma lediga stil och lifliga dialog, som kännetecknat de föreghende alstren af denna värderade förf: s penna.
Senast i, Rika flickor, märktes att denna penna kunde vara ett ganska skarpt gissel - där s % behöfdes.
I Säf~e, Kurt &amp; C: o ar detta intryck annu tydligare; det ar fåfäugan, lyxbegäret och småaktigheten, som få sin välförtjänta upptuktelse.
Riist Roests böcker kunna icke egentligen räknas till tendenslitteraturen, d. v. s. tendensen står itminstone icke utpekad med ett obs!
- Uen liksom hvarje företeelse i rerkliga lifvet har sin tendens, sina lärdomar, som med naturnödvändighet tviu- gar sig på oss, så ha de diktade händelserna sin tendens, och Siifve, Kurt &amp; C: o kan således betraktas som en moralliixa sk god som någon.
Skildringen af det ganila Säfveska köpn~annahemmet med dess eukla seder gör ett godt och varmt - intryck.
Det fängslar en soni ett gammalt barndomsminne, så att man nästan motvilligt flyttar sig in i nutiden, i wige Safves luxiösa hem, som den stitliga fru Eleonore arrangerat efter, nutidens fordringar,.
Fru Eleonore ar tagen p&amp; kornet, hon ar en af dessa öfverlagsna andar, som alltid a p, sig selly n o k k ~, som tager sin egen ofelbarhet soni en fait accompli, och - soni det vanligtvis ghr - får alla andra att afven tro p i den - eller åtminstone l %tsa s %.
Xannen, Konrad Säfve, ar af ett vekt, kontemplativt skaplynne, faderns konstnärsnatur, som hade s&amp; svart att förena sig med affarsbestyren, har gått i art till sonen.
Och unge Säfves motvilja för kontorslifvet är kanske ännu mera utprag- lad än den gamles.
Men d % äldste sonen, Karl Henrik, som var be- st#md att; en gång intaga faderns plats i firman, omkom p i en segel- tur, måste onr rad; fast med svidande bjärta, afbryta sina akade- miska studier och intaga broderns plats på kontoret.
Eleonore, dotter till en fattig tjänsteman med manga barn, hzlde i hemlighet varit förlofvad med Karl Henrik.
Efter dennes död blef Wilhelm Kiirt hennes mest gynnade tillbedjare, men då lians blyghet Iiindrade honom att förklara sina känslor, förekoms lian af Konrad.
Kurts beundran för Eleonore fortfor oförminskad äfven sedan hon ' ' '
blifvit kompanjonens liustru.
I elfva år hade hon varit hans ledande försyn vid alla viktigare tillfallen i lifvet, gjort upp menun .vid hans middagar, ordnat viiningen och anskaffat liushållerskor.
Darf ör kännes det också för Eleonore soin en personlig förolämpning, när Kurt, henne ovetande, går och förlofvar sig med en iing inålarinna, Vanda Lindat .. Och an värre blir det, då fru Vanda själf med sin friare uppfattning af lifvet och dess förhållanden, sina vidare vyer, som sträcka sig en bit utom Kungspsrtsavenyn och Hasselbladska ängen, uppträder på scenen.
~ e n i a l i s k, varmhjärtad och okonstlad, passar hon icke in i ramen Safve, Kurt &amp; C: o och slår » societeten » med häpnad.
Hon går pk första visit i yllekladning ocli pelsmössa, inrättar sin salong - som fru Eleonore haft så mycken möda att ordna efter wbrukets strängaste fordringar)) - till atelier och bjuder på middag med en- dast fyra rätter mat!
Nar därtill kommer, att Iion röker cigarrett och liåller tal ar hon olijalpligt dömd.
(I parentes sagdt, har läsaren, i likhet med göteborgsfruarna, ej sk alldeles lätt att först % sig på finessen i ett konstnarsgemuth, som ej vet något battre.satt an detta a t t ge sig ett uttryck).
Cen enda hon i den främmande orngifningen känner frändskap med är Konrad Säfve.
Och all den instängda längtan efter sympati, som gömmes i lians.
konstnärsnatur, så föga i harmoni med de förhållanden, hvari lian tvingats in, drager honom till Vanda.
Hans liustru ar salongsdam.
och liusinor, kläder sig korrekt, ger korrekta middagar, och från källrarna till skorstenarna pk det solida Safveska Iiiiset ar allt korrekt ..
Hon skulle hellre dött an talt den skaminen att smutskläderna i de sex lårarna på vinden icke varit ordentligt klassificerade.
Sådana gömslen i hennes hem som mänskliga hjärtan.
och sjalar, dem kunna daremot rost och mal saklöst förtära, utan att fru Eleonore har därom en aning.
Wilhelm I h r t ar, en enkel, redbar rnan, en smula trög till sitt väsende, men godhjärtad och trofast.
Vanda marker snart att hennes val af make varit ett misstag.
Någon andlig gemenskap finnes icke dem eiriellan.
, Det var lians kärlek till henne hon älskat, icke ho- noni sjalf, - den gamla vanliga historien, e l m u man tycker att en sk kritisk natur som Vandas icke sh lätt skulle låtit narra sig of den smickrade egen kärleken.
Så snart Vanda blir medveten om sin böjelse för Konrad, drar hon sig tillbaka.
Och efter en förklaring dem emellan, då hon nekar a t t tillhöra honom; beslutar hon sig för- att resa sin vag.
Hennes öppna, ärliga sinne kan icke finna sig i oklara .förhå.llanden, och d % bon ber sin man att få resa bort på någari tid, yppar Iion för lionom
auledningen.
Det manliga satt livarpå Tilhelm upptager hennes be- kännelse gör på Vanda ett starkt intryck och later en förlioppnings- full läsare ana, att mannens kärlek till slut skall segra.
Vanda karakteriserade sig själf sasom » en stamningsiniinniska ined kritiks.
Man kan gratulera Kurt till a t t det endast ar stäm-, ning och icke kritik som beliarska henne, nar lian håller sitt viilta- liga föredrag öfrer Göteborgs uppblomstring och handelns betydelse för deiisainiiiit - omedelbart efter hm2-zcits bekiintielse att kon iiilshm en annan.
wzan (!)
Men läsaren daremot inal det vara förlitet om lian drar på smilbandet ht detta malplacerade oratoriska kraftprof.
E n mindre god psykolog än Rust Roest skulle kanske kännt sig frestad a t t låta litet idealiskt skimmer falla öfrer dijiiltem, men Iiou tecknar honom med skoningslös konsekvenis.
Hans veka natur, som icke var ~borii to opposition D, lämnar honoin motst %ndslös under lidel- sen, gör honom feg och sjalfvisk gent emot Panda; han rill ingenting offra, men fordrar allt af henne.
h ar icke ostraffad född ocli och man uppfödd i traditioner - Safve, Kurt 6z; @: os anseende lefver icke tolf å r i aktenskap med en fru Eleonore ntan a t t lrarak- teren får sina marken.
Eleonores syster Clara ocli dennas man, grossliandlnren 31azkre - shan som alltid gick p&amp; styltorn - äro ett par ypperliga bifigu- rer, livartill icke bör lia fattats modeller.
Fru Clara, kokett, fhfang och lättsinnig, ljuger, bedrager, sätter sig i skuld till höger och ven- ster, allt med den älskvärdaste nonclislence.
D % kortiiiiset, familjen Maz6re bebor, en vacker dag ramlar öfrer anda, bar Clara olyckan a storartadt D - salla människor göra ju konkurs mr&gt;.
Det a r endast syster Eleonores förebråelser, som äro svara a t t svälja - ~Eleonore a r varre an tj@u konkurser&gt;.
E n underhandling mellan fru Clara och hennes kappfournissör a r rent af vidrig.
F r u Juel-Hausen be- skrifver en liknande scen i ThBr6se Kjerrulf - och vi f$ väl tro p i historiens möjlighet hur osannolik den än förefaller.