Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ligger der likwäl icke nti menskliga Naturens sträfwande till ett mäl för sina bemödanden, uti de önskningar efter hwila och anseende, som med en tilltagande alder utweckla sig under en tillryggalagd bana, en anledning att kunna sä begagna desta anlag, att de, genom ett öppnadt tillfälle till en emot äldern afpastad, och ändock es obetydlig wcrksamhet, skulle pä en gäng systelsätta och tillfredsställa begären?
591 Är icke
Domare-befattningen i högsta Jnstantien af den egenskap, att sedan malen äro beredda ivid Under-Domstolarne, och ytterligare utredda af en Föredragande, det fordras mera naturlig urskillning och öfwadt omdöme, än djup juridisk kunskap, för att afdöma dem, och blir icke ett ofta förnyadt förtroende wid Lagstiftningen, och en oklandrad förwaltning af Statens allmänna ärender, den säkraste borgen för Domarens otväld och upplysning?
Kan icke ändtligen sjclswa tjenste» omgiflvas med ett sädant anseende, med sädane »vilkor, att den blir ett nial, äfwcn för den högst uppsatte Embetsmans önskningar?
I Athni» tvär det Archontcrne, som, efter slutad tjenstetid och oklandrad förtvaltning, intogo sitt säte i Areopagen.
Skulle ej tvidtagandet af en dylik uttväg, i anseende till sädane Medborgare, som blistvit utmärkte antingeil igenom ett flere gangcr erhållet förtroende till delaktighet i Lagstiftningen, eller genom en oklandrad förtvaltning af Statens högsta Embeten, nu för tiden ästven kunna tjena till borgen för Domstolens upplysning och rättwisa, och med tiden gkftva densamma rättmätiga anspråk pä Areopagens anseende?
Det är onckligt, att tvär närtvarandc Constitution förenar pä ett förträffligt sätt hos Högsta Domstolen den anstvarighet inför opinionen och det oberoende af Styrande Magten, som borde wara syftemålet med inrättningen, dä man ej wille eller kunde införa den gradation som jag nu föreslagit; men om den skulle antagas, männe den ej skulle hafwa ett fördelaktigare inflytande pä det Hela, männe den ej skulle wara af »väsendtlig nytta, bäde för Lagstiftningen och för den Verkställande Magten?
Huru mängen dygd har icke gätt förlorad, huru mänga bemödanden hafwa icke upphört, när man hunnit 592 Expeditioner till Riks-Stä»den. det mäl, efter hwilket intet mera syntes wara att erna?
Skall icke under fortgången af de werksammaste och wigtigaste Statens Embeten (Lagstiftningen utgör en gren deraf, ehuru tillsatt pä annat sätt) det wara en uppmuntran för den dygdigt, och ett band äfwen för den mest ärelystne, da, ester en lyckligt tillryggalagd bana, han ser ännu ett mäl öfrigt, som i et! afpastad wcrksamhetskrets förenar bade hwilans och anseendets förmäner?
Och om utöfning af dygd gör den i längden till en wana, om, under denna synpnnct, den kan anses som en fortsatt wana att handla efter grunderne af rätt och sannt, skall ef denna wid en wist älder tjena till borgen för den äterstäende lefnadens enstämmighet?
Jag wille således, att de Embetsmän, som genomgått en sadan pröfwotid, icke mera skulle kunna sättas ifrän det rum de säledes förwärfwat, men att de också först efter en wist alder och tjenstetid skulle kunna erhälla det, samt att deras tillsättande skulle wara ett sammansatt resultat af den Lagstiftande och Werkställande Magtcns pröfning.
Jag wille säledes, att först efter fyllda 50 är skulle man kunna erhälla rum uti Rikets Högsta Domstol, att, för att komma pä förslag dertill, skulle mai! minst twänne gänger haswa blifwit inwald i Tribunatet, och en gäng i Lagstiftande Corpsen, eller i minst tio är haswa beklädt Embeten af Stats-Räd, Stats-Minister eller Stats-Secreterare, utan att grundad anklagelse ägt rum, och jag wille ändtligen, att bland dem, som pä dcha wilkor kunde blifwa Candidater till ett ledigt ruin i Högsta Domstolen, skulle Tribunatet wara skyldigt uppgifwa eu lista as minst 5, men efter behag as obestämdt flere personer, Lagstiftande
Corpsen äga rätt deraf utse irenne, och Konungen slutligen deribland wälja en.
Den som erhällit ett sädant rum skulle wara berättigad att Bilaga till Mem.
N:o 86. till och med fyllda 70 är såsom röstägande intaga det, att sedan som honoraire Ledamot bewista öfwerläggningarne, men att till slutet af sin lefnad alltid som pension bibehålla hela lönen.
Med egenskapen as Ledamot i Hogsta
Domstolen slnlle följa titeln och rang as Excellenee, utan afseende pä htvad Ständ man tillhörde, och en sä tillräcklig lön, att deri förtjente Einbctsmannen kunde anse sig »verkligen bclönt.
Pä dcsta »vilkor, skulle man »val behöstva frukta, att de, som i en sä täng tid »vunnit allmänna förtroendet, skulle upphöra art göra sig deraf förtjente, och när denna Corps »vunnit stadga och anseende, skulle ej des; esprit likna Atheus Areopag, skulle icke i denna esprit finnas en ny säkerhet för »visheten ar dest beslut?
Om nicnskliga naturens grunddrag alltid bliftva desamma, om det, som förenar menniskans intereste med dest pligt, merendels blir en borgen för dest dygd, männe »vi ej skulle kunna hoppas pä möjligheten af denna inrättning, och männe den icke skulle bliftva inseglet uppä den Samhälls-inrättnings säkerhet och beständ, som skulle infora en sädan gradation uti befordringar, och som säledes skulle »veta att begagna menniskans doldaste begär sorn ett band uppä dest förhällande, ända till en längt framskriden och Åtminstone »väl stadgad älder?
Med detta förbehåll skulle kanske Högsta
Domstolens politiska inflytande ännu mera kunna utwidgas, och den äga rättigheten till föreställningar »vid inbrott uti Constitution.
Den skulle säledes kunna »väcka de tillsatte Myndigheters uppmärksamhet, äftvensom allmänna opinion, men den skulle ej i nägot annat fall kunna uppehälla Regeringens ätgärder, än dä frägan »vöre om tillkallandet af Regerings-Nämnden, och kallelsen dertill, oaktadt Högsta Domstolens tillstyrkande, icke kom att äga rum.
Dä skulle Högsta Dom 3H - 594 Expeditioner till Rlls-Stäuden. stolen äga rätt förklara sig inaetw ock utge en Kungörelse om orsakerue dertill, samt ej förr äterträda i werksamhet, än Regeriugs-Nämnden more sammankallad.
Skulle nian äter anse hela inrättningen af denna Nämnd för öfwerflödig eller skadlig, och således förkasta den, sä förfötle natnrligtwis alla Högsta Domstolen i detta afseende tillagdc befattningar; men den borde han alltid bibehålla, att alla Lagstiftande Magtcns beslut skulle före Kungörelsen densamma meddelas, och hail äga rättighet att derwid göra anmärkningar, dock utan annan werkande kraft.
Han skulle i detta afseende kunna mara Tolk af opinion, i fall Lagstiftande Corpsen någon gäng hade glömt den, ine» han skulle, lik denna, mara skild ifrän all widare drreet eller merksam åtgärd.
Härmed bör jag nu stuta denna, wisterligen redan för widlvftiga, ehuru i detaileu ofullständiga Afhandling, lltan att wara intagen för Systemets fullkomlighet, och länge ifrån att pästä desi ofelbarhet, torde jag likwäl fä medgifwa, att, mista laker undantagne (såsom fragan om RegeringsNämuden), hwilka min afsigt warit att blott pröfningswis framställa, har jag ej kunnat påfinna ett bättre.
Detta mä dock endast wittna om swagheten af min egen förmåga, icke om min öfwertygelse, att ju ett fullkomligare kan gifwas.
Om jag lockats att wäcka nägra nya löser, om jag gifwit anledning till nagra gagnande jemnförelser, sä ar mitt ändamäl wunnet, och jag skall anse mig lycklig, om man will bedöma mitt försök efter min wälwilja, icke efter dest wärde.
Det äterstär wistcrligen ännu en fraga, som jag redan i början framställt, och som är föga eller intet widrörd, den om sättet att lämpa detta till Swerige, och om sättet att der werkställa en Re - Bilaga lill Mein.
N:o 36. 5W> vre»'entations-förändring; men dä jag får åberopa mig hwad jag i detta afseende dä ocksä nämnde, att jag trodde det sednare endast genom ögonblickets möjligheter kunna bestämmas, torde jag »vidare fä tillägga, att hwad en närmare tillämpning at de nu anförde grundsatser angär, anser jag den höra till sädane detailer, som dels äro mig okände, som dels »vöre alltför »vidlyftigt att här anföra; att h»vad sjelfwa Representations-förändringen angär, kan den icke äga ruin annat än pä twänne sätt: antingen att, som en följd af en pä allmän upplysning grundad allmän önskan, den företages efter ett pä allmänt godkända grunder och pä rigtiga kunskaper och uppgifter stadgadt beslut; eller att Len blir en följd af en sädan wäldsam brytning, dä nägon af närwarande Representationsgrenar »ville undandraga sig Statens allmänna bördor, eller wäldsöra nägon as de andras rättigheter.
I det förra fallet wore en förändring en följd as en ntwidgad och längsamt »vunnen erfarenhet, och blott under ett sädant »vilkor skulle jag anse den för »verkligen lycklig, för säkerligen nyttig.
I det sednare fallet »vöre den ett nödhjelpsmedel, ound»vikligt, om Samhällets upplösning ej annorlunda kunde förekominas, i längden möjligen gagnande, allt efter sorn det wore mer eller mindre wäl beräknadt, men utsatt för mänga wädor, underkastadt mänga mismöjen.
Jag behöfwer säledes ej säga, hivad som är min cngentliga önskan, nemligen att hwad som bör »vara uträknadt till allas högsta fördel, ej »nätte behöfwa nyttjas som ett »värn emot nägras oivilja eller tilltagsenhet.
Men jag tror, att dä »vi alla ej böra eller kunna önska annat, än ett sakta framskridande till en bättre saker,ras ordning, böra alla »vära bemödanden sträckas derhän, att bereda den, och »vära arbeten, säsom bidragande 596 Expeditioner till Riks-StLnden. till detta stora ändamål, endast i och för detsamma underkastas Riksens Ständers och Allmänhetens pröfning, till bestämmande af de förras åtgärd, sedan de hunnit inhämta den sednares mest allmänna och stadgade wilja."
Ht 8upra.
Lx Urotovoilo Bilaga till Mein. N:o 36.
Utdraq af Riksens Höglofl.
Ständers Constitutions-Utskotts Protocoll den 17 Febrnarii 1810.
S. D. Ätertogs vfwerläggningen angående Representationsfrågan, hwarwid Herr Professvren
Doctor Wijkman uppläste följande:
"Kännedomen af egne ofnllkomligheter borde »visserligen göra mig mällös, sedan jag afhört flere Herrar Ledamöters yttrande öfwer den nu till öfwerläggning förctagne bäde wigtiga och rygtbara Representationsfrågan.
Styrkan i framställningen as skälen-gifwer sanningen en wigt som tilltwingar den bifall, och jag skulle i andra omständigheter icke kunna annat eller mera än blott söka en förening emellan de olikheter, som förete sig i en del af desse Herrars Förslag.
Men utan att högakta det gamla ända till dess swagheter och fel, ty hweni mäste ej medgifwa dem, äfwen i tvär nu antagne och pä Fyra Ständs Representation grundade Constitution, Bilaga till Mern.
587 tror jag dock hwarken tidpuncten till föreslående af en alldeles ny med förkastande af densamma wara inne, eller nppgifwande af förslag dertill wara den mig genom remih af Representationsfrågan fräir Plenis alagde skyldighet.
Att framställa felaktigheter eller fördelar af andra Nationers sig förcskrefne Representation och Styrelse-Lagar, är dessutom öfwer -mina kunskaper, hwilket äfwen skulle förswära walet emellan desta, om nu derom wore fräga.
Att Frankrikes Kejsare kan med den der »varande Representation utöfwa en nästan oinskränkt magt, och Minifteren i England äfwen med sin Representation genomdriswa nästan hwad plan som belst, är hwad jag tyckt mig af erfarenheten hafwa funnit.
Allt bör äsyfta derhän, att genom bade Representation och Regerings-Form bidraga att giswa Konungen all magt att bewisa sitt Folk wälgerningar, och icke betaga honom något annat än rättigheten att förtrycka det.
Med alla de ofullkomligheter som kunna tillwitas wär nu warande Constitution, och svin efter dest egen föreskrift kunna rättas, har detta warit syftemålet wid dest författande af detta Utskott, och dest antagande af Ständerne, ehuru , stor hastighet tidpunctens kraf dcrwid än älade.
Andamalets minnande, Folkets sällhet, beror af Konungens wishet och wilja, och jag anser denna Constitution, werkställd af en sädan Styresman, ganska anwändbar för detta ändamål.
Det är sannt, att Constitution och Representation ej äro detsamma.
Men de sta dock i den närmaste förening med hwarandra, och en total förändring af den sednare kullkastar åtminstone RiksdagsOrdningen, Rikets andra Grundlag, desta Ständers mart 8 manaders arbete.
Att nu strax ester densammas af Konungen skedda antagande och anbefallande till allmännelig efterlefnad föreslå en sadan Expeditioner till Riks-Stäiideu. total föra »dr ing, och endast finna den tjenlig för 5 ar, eller till nästa Lagtima Riksdag, tror jag icke rädligt.
Jag kan i fa fatta omständigheter för min enskilda del icke anse mitt anbefallde yttrande i denna tidpunct böra sträcka sig till ett förkastande af den redan antagna Representationen.
Jag bör yttra mig öfwer deras Representationsrätt, som yrka sig wara i mistning deraf, ej om upphäfwande af Leras som redan äga den; sä midt det ena icke gör det andra till en nödwändighet, det jag ej kan finna.
Hwilka äro da desse, svin yrka en sadan saknad Nationalrättighet?
Jo Bruksidkare ock Possessiouater pä landet.
Af denna Clafi Medborgare äro dock, enligt de upplysningar jag kunnat inhämta, öfwer tre femtedelar redan i de förut »varande Fyra Stånden deltagande i Representationen, som wiserligen bewaka de bortowarandes rätt.
Men de öfrige, heter det, äga dock icke Representation.
Jag har genom ingiswen och i detta Utskott pä bordet lagd Motion härwid anmält flere, nemligen dein som höra under Prest-Privilegierne, och hwiike såsom ej deltagande i något Riksdagsmannawal äro i samma belägenhet, och för dem yrkat en lika förmän, som defie begära.
Skulle icke desse trenne Cleiser Medborgare, utan att störa den förra Representationen, utan att kullkasta hwad genom sa mycket arbete och befwär blifwit som Grundlag wid denna Riksdag antaget, kunna fä sitt rum bland de öfrige Ständen?
Att alla de sock höra till de nämnde Jnformationswerken böra i Preste-Ständer intagas, säger sig fjelsi; och om af de öfrige 1:o Bruks-patroncr, som ej äro Adel eller Borgare, kanske 8, 0 eller 10 walde af Bergslagerne, ware sig efter wisa orter, eller wise för hwart 20, 30 eller 40,000 skepp, tillwerkning eller mera, singö inträde i det Wällofi. Bvrgare-Ständet, med bwil - Bilaga till Mein.
N:o 36. ket de enligt sitt yrke synas mig sta i någon förbindelse, tror jag detta wara lika litet til! detta Ständs prerjudiee, sorn det ofwannämnde bör af Preste-Ständet illa anses; äfwen sorn 2:o ett lika antal sä kallade ofrälse Possessionater, eller pä sin höjd en frän htvart Län wald, om de af det Hederwärda Bonde-Ständet upptoges, nied hwilket de hafwa gemensamt näringsfång och enahanda sak att bewaka, skulle de, längt ifrån att wara detta Ständ till nägot men, twärtom blifwa med sine kunskaper upplysande och gagnelige.
Härigenom winnes
Åtminstone ändamälet med minsta förändring.
Wär nuwarande Representation kan hafwa sine swärigheter, iiien männe alla detzc häfwas genom en föreslagen ny?
Wi sinna i Engelska Parlamenten oppositioner, partier och stridigheter.
Wi sinna Lern till äfwentyrs ästveu annorstädes, utön; der despotismen inkräktat pä menniskaiis rättigheter, och rhwad organisation äfwen hos osi, utom denna, hwarifrän den Högste beware Swea Land, skulle uppstä, komma wi wisierligcn att med alla andra Nationer dela gemensamt öde.
Snart genom
Ayra sekler har Sweriges Representation skett genom Fyra Ständ.
Riket har derunder stigit till sin högsta höjd och äter fallit djupt ned, hwartill felet, ester min tanke, legat icke r Representationen, utan i Administrationen af den som fört Riksstyrelsen, och ehwad Representation som helst, ehuru (jag medgifwer det) till äfwentyrs bättre än wär närwarande, lärer det komma att förhålla sig pä samma sätt.
Nationen har, som sagdt är, genom flere sekler blifwit ivan wid den närwarande.
Den har tvid nu skedda Regementsförändring blifwit med allt skäl bibehällcn och as Konungen stadfästad.
Jag tror samma skäl gälla ännu.
Jag tror att, om ändring skall i en framtid ske, bör den beredas genom upp - 600 Expeditioner till Riks-Ständen. lysning, svin wcrkar säkert men långsamt.
Mätte cs egcnkärleken tilltro sig äga den allmänneligen lika, som de Herrar och Man, hwilka för mig talat i saken.
Jag önskar deras Skrifters i detta ämne utgifwande af Trycket, och hoppas allt för en framtid af den Grundlag, som blottar felaktigheter och förwiser mörker och hemligheter, men jag tror att dertill behöfwes tid och att den es ännu är inne.
Emedlertid da en rättskaffens och laglig, icke en förnedrande underdånighet är Swensta Nationens lynne, skola bland des;a Niks-Ständ ej saknas Män, som, med öfwertygelse om egen redlighet, skola inför sin Konung med frimodighet mera frukta att skada, än att misshaga honom, och derigenom bereda Fäderneslandets sällhet med den Representation och Evnstitutivn wi äga, lika lätt som med en annan, intill deh i en framtid upplysningen hunnit bereda och mogna en bättre, hwilket jag ej tror ike sä hastigt, derföre ej eller nu sä hastigt böra tillstyrkas, dä wi uvh gifwit oh med möda och beswär den som blifwit antagen, och ingen nöd twingar till en förändring, som för det närwarande skulle, kanske mottagen med mihnöje, medföra oberäknade följder och, i händelse af ett ä nyo sönderslitande, wisa ost blott wälnaden af den lycka wi ägt att hoppas, med bibehällande deraf, om wi icke, genom ett brädstörtande nit för ett aflägsnadt bättre, källste slädnät wid träldomcns hervisme."
Herr Riddarhus-Secreteraren Silverstolpe utbad sig jemwäl Utskottets tillständ att fä uppläsa sina tankar i denna wigtiga fräga: "1.
Jag tror att Representationen bör förändras för rättwisans, för allmänna lugnets, för Statens sjelfstäudighets skull.
N.o 36.
För rättmisans skull; ty ideen Stut och representativ sorni innefattar, att alla activa Medborgare presenteras.
För allmänna lugnets skull; ty den sanna principen har redan hos mängden sä öftvergätt till fördom, att den ej kan emotstäs.
Alla hinder »verka blott en starkare brytning.
För Statens sjelsftändighets skull; ty med den form, son, nu är, synes mig despotism eller anarchie ej kunna motivägas, e» utländsk Magts inflytelse ej utestängas; synes mig Staten afsina egna Ständer alltid lätt kunna sä sörsmagas, att hon faller för den första inkräktaren, om hon ej i ögnablicket frälsas genom revolution. 2.
I hmad nion beror Statens styrka af dest Representation?
I en Monarchisk Stat bör Konungen »vara ganska magtägande.
Lagen är hans contract med Nationen; men hmad kan binda honom »vid des; efterföljd?
— Endast den allmänna iviljan.
Men Ständer äro den maya som bör uttrycka den allmänna iviljan, hos sig concentrera densamma, och derigenom göra henne lika stark som Monarkens »vilja, htvars allmagt salunda motlväges.
Monarken sträftvar till despotism, men hans bemödande, när den allmänna miljan af Ständer rätt uttryckes, mäste mara förgäfmes.
En god Representation häller »'älunda Staten i jemntvigt och gör henne derigenom stark. 3.
Den bästa Representation är den »'om nogast uttrycker allmänna miljan.
Om man hade att organisera ett nytt Samhälle, »vöre denna klara regel den enda nödiga ledare för Representationens sammansättning.
Ett Råd af Coloniens Husfäder »'kulle tillräckligt bemaka Lagarna »not Regentens dristiga tillgrepp.
Men mära Stater äro föräldrade, 602 Expeditioner till Riks-StLnden. alla interesse» inwecklade och i strid sins emellan, en enig Nationalanda nästan omöjlig oftare än »vid criscr, och revolutionsbegäret för ögnablicket sä naturligt, sedan de gamla inrätt,tingarnö upplöst sig sjelswe, och den Stat som ej rätt skyddar sina medlemmar ej heller af dem kan »vara älskad.
Nu kan ingen Representation bildas, som noga uttrycker allmänna »viljan.
Alla bemödanden blistva endast approximationer.
Enkel theoretisk regel kan ej ensam gälla.
Den mäste amvändas och pröftvas i de ininga detailer, för att af »»längden rätt kunna fattas och till en »verksam öftvertvgelse förwandlas.
Sä utarbetad är den icke ännu.
Derföre mä ingen smickra sig med hopp att i första steget göra ett fullkomligt och »varaktigt arbete.
Allt mäste ske smäll ingom, och ett slags revolutionstillständ, under fortskridandet till ändamälet, fortfara af sig sjelft.
När således revolutionstillständet icke kan alldeles slutas, mäste man »vid alla inrättningar söka att leda den jäsande majsan, sä att den ej kommer till ett »väldsamt utbrott, ej till öslverstvämning ät nägon sida, hlvarisrän den ej sä latt kan afledas. l.
Wär luuvarande Representation uttrycker högst ofullkomligt den allmänna »viljan.
Men ännu »ynes mig omöjligt, att inrätta en Representation som rätt uppfyller detta ändamäl.
Det enda inan torde kunna eftersträslva lärer »vara jcmnwigtcn mellan den aristoeratiska och den dcmoeratiska andan, »ä att bägge till sitt stöd behöslva Monarken, och Monarken för siri säkerhet behöstver underhålla bägge. 5.
Under den innewarande Revolutionsperioden hastva strödda idecr, till och med under sorni as häftiga begär, till en Reprcscntations-förändring blifivit framkastade.
De yttrades först af deni som anse sig oreprescuterade, och, enligt tidehlvarflvcts Bilaga till Mem.
N:o 36. 608 penningeesprit, ropades pä obilligheten att blifwa beffattad ohörd.
Derefter »väcktes privilegiihatct, som, förenadt med det förra mipnöjet, yrkade en fullkomlig omfkapning.
Ur dcha bägge grunder hafwa alla förslag sedan utgätt, till dep jemkuiiigsandan ändteligen pahittade, att med Le gamla materialerna och ripa tillsatser bygga ett hus som skulle synas nytt.
Under dessa allegoriska earactersdrag tror sag kunna igenkännas alla förslag till upprättande af Femte Ståndet, National-församling i en Kammare, eller pa arithmetiska och beskattnsiigsgrunder i twä, samt stutligei-r de nuwarande Ståndens sammansmältande till tiva. 6.
— Hnru sinna bestämda caractersdrag pä desi medlemmar?
Mänue knappar /eller häktor i räcken?
Till hwilkctdera skulle dä den Patron höra, som inöjligtwis ivid Hindcrsmätzomarknadeu brukar knappar, men ivid Riksdagen häktor?
— Männe egendomens natur?
— All jord kan su af alla besittas, och samma person kan su aga jord as flerfaldig natur — skulle hail dä höra tili flera Ständ?
— Denna sräga innefattar ännu flera betänkligheter, som äro öswerflödiga att anföra, när man slutligen besinnar, att en Stat, som är nog illa beswärad att sönderslitas af Fyra Ständs intcrchcn, endast skulle plägas wärre as Fem, ock att den demoeratiska andans derigenom wunna öfwerlägscnhet skulle leda till fullkomlig anarchi, som alltid slutas med despotism, under inhemsk eller utländsk Monark. National-Församling i en Kammare?
—Staten skulle dä bestä as twä krafter:
Konungen med Lagen och Swärdet, Folket nied Massans kraft atr efter behag göra och uppbäfwa Lag.
Resultatet: anarckie, despotism. National-Församling i twä Kamrar?
— Tro - 604 Expeditioner till Rils-Ständen. ligen det enda rättn Represtntations-sätt för en
Mou arelin k stor Stat.
Men efter hwad grunder Representationen bör wäljas, och fördelningen i twänne Kainrar göras, är det swära problemet att upplösa.
De arithmetiska, antingen efter folkmängd eller beskattning, äro wisjerligen ej de rätta.
Någon öfwerwigt mäste skänkas ät det starkaste interesset i Statens lugna bestånd och, om möjligt wore, ät det högsta odlade förståndet.
Att sammansmälta de nnwarande Ständen till noa, wore att behålla den gamla bristfälliga sammansättningen, men tillika gifwa dessa twä
Ständ lw stprka, att werka i deras skadliga directioner.
Den swarastc slitning skulle deraf blifwa en följd, och a ena sidan Aristocratien sträfwa till öfwerläg-^ senhet, ä den andra densamma blifwa sä förhatlig, att Ständsillskan gäfwc den democratiska andan en kraft, hwilken Monarken swärligcn skulle kunna återhålla. 7. Uträkningen nied en Monarchisk Stat, hwars Representation är delad i twänne Kamrar, är följande:
Monarken har det gifna interesset att wara sä mägtig som han möjligtwis kan wara: hans önskan bör man anse wara despotism — om han är elak, för att efter behag fä wara egensinnig; om han är duglig, för att kunna obehindradt göra wal*).
Hela skillnaden ligger i sättet att söka och ntöfwa despotism; men just desta former äro a ena sidan *) Männe jag här behöfwer förklara, att pä detta ställe fräga ej kan wara om nägon person, ulan om Monarkens naturliga tendance?
Min öswertygelse är att ideen Monark inbegriper denna tendance, och att den ej uteblifwer hos nägon person jom upphöjes till Monark, med mindre just detta uteblifwande bcwisar att han aldrig dertill bordt upphöjas.
Med samma allmänhet talar jag i nästa pkriod om Folkförsamlingens tendance.