Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ifrågavarande stadgande, hvilket slår i öfverensstämmelse med föreskriften i 12 §., att den, som godkänt vexel, ej må undandraga sig betalningen, om än vexel-gifvaren skulle finnas hafva kommit i concurs-tillstånd, innan accepten meddelades, bör ingalunda hindra lemnandet af blanco-credit, men väl medföra den välgörande verkan, att sådan credit endast beviljas personer, kände för vederhäftighet.
Detsamma eger dessutom en nära motsvarighet med 5 §, uti 4 Artikeln af nu gällande Vexel-Stadga af den 21 Januari 1748.
La^Utskoitets Utlåtandej N:o iy6. J9 §•
I slutet af denna §. stadgas, att, i fråga om vexels förfallotid, "'den dagen skall vara oräknad, då vexeln utgafs eller uppvisades.’’ Herr ElJbrink har funnit detta uttryck tvetydigt, enär det ej vore utmärkt, om begge dagarne, nemligen både då vexeln utgifves och då den uppvisas, skola vara oräknade; men då man fäster uppmärksamhet derpå, att, enligt i §., en vexels betalningstid kan bestämmas, bland annat, lill viss lid efter utgifvandet, eller till viss tid efter uppvisandet, så bör någon tvekan ej uppstå derom, alt ju berörde stadgande i IQ §. har afseende på hvartdera af dessa fall; och lärer anmärkningen således böra förfalla. 2° §, I anledning af Herr Mobergs yrkande* att vid orden: '*å andra dagen efter rätta betalningsdagen,” borde tilläggas: så vida icke helgedag då inträffar; får Utskottet hänvisa till 44 §■> sora bestämmer, alt, då tid att betalning fordra eller fullgöra, att protestera eller något annat iagttaga, inträliar å helgedag, man eger göra det å nästa söknedag derefter. 23 §.
Denna §. består af 2 moment* innehållande: det första, att vex el-innehafvare förlorar sin vexel-rält emot godkännaren, derest den förre försummat iagttaga föreskrifterne i 1i, ao och 21 §§., angående viss tid för vexels uppvisande till godkännande eller för protest, i anledning af uteblifven betalning; samt det andra, att vexel-rätten jemväl förloras, i fall innehafvaren ej inom viss tid instämmer godkännaren lill domstol.
Herr Fcenander har ansett ifrågavarande 22 §. böra göras mera fullständig derigenom, att före senare momentet sättas orden: ”hafva föreskrifterne 1 11, 20 och 21 §§. blifvit iagttagne; men” etc.
Utskottet får häremot erinra, att ett sådant tillägg vore både öfverflödigt och olämpligt, emedan det följer af sig sjelfi, att, om vexel-innehafvaren redan, enligt förra momentet, förlorat sin vexelrätt, inslämningen till domstol, äfven om de/rsker 6 Lag-Utskottets Utlåtande, l\:o 1^6. inom föreskrifva} lid, ej kan samma rätt återställa, samt att således stadgandet i senare momentet förutsätter, att vexelrätten icke för någon af de i förra momentet uppräknade orsaker gått förlorad. 23 §.
Anmärkningar emot denna § äro framställde: 1:0 af Herr Professoren, Doctor Thomander, hvilken anfört, såsom orden lyda: ’’att vexel på utländskt mynt att betala i Svenskt mynt ef ter curs lärer vanligen icke dragas utan per å point för faclurerade varor; hvadan stadgandet om ränta, hvilken i sådant fall gemenligen blifvit i facturan upptagen, icke vore lämpligt;” 2:0 af Herr Frenander, som yttrat, att det af Utskottet gjorda tillägg af ränta icke vore på sitt ställe, »arnt att dessutom den ersättning, som Utskottet derigenom velat bereda trassenter för ett längre umbärande af deras penningar, hade, för att vara fullt tillräcklig, fordrat tillökning af godtgörelse för provision, courtage och stämpel m. m. for det nya vexelköpet; samt 3:o af Herr Wijk, som yrkat, att 23 §. mätte erhålla den lydelse, som i Herr Wijks uti ämnet afgifna och förra Betänkandet intagna motion är föreslagen.
Herr Doctor Thomanders anmärkning lärer förfalla, då man täger i betraktande, att skyldigheten att erlägga ränta uti förevarande §. ej är stadgad för det fall, hvarpå anmärkningen synes syfta, eller att vexel är ställd att betalas i Svenskt mynt; och hvad Herr Foenanders samt 1! rr JV/jks yttranden angår, så har Utskottet,—som af den sistnämndes motion, den der gifvit anledning till det klandrade stadgandet, angående räntas erläggande, saknat anledning alt utlåta sig rörande provision, m. m., vid nytt vexelköp, hvilket allt utgör ersättningsfrågor, som af Domstol för hvarje serskildt fall lämpligast kunna afgöras, — ej något att tillägga de skäl, som lill stöd för Utskottets förslag i denna §. äro i förra Betänkande» anförda, och hvilka Utskottet, vidblifvande samma förslag, nu åberopar. 27 §■
Herr lUcern har funnit ordet ”heder,”sorn uti denna §. förekommer i meningen, angående annan persons rättighet att till heder för vexelgifvaren inlösa protesterad vexel, vara mindre väl valdt och böra utbyias emot något annat ord, t. ex. ”betryggande/’
Utskottet tinner dock icke någon anledning förekomma, hvarföre det förra ordet, som är nyttjadt i nu gällande Vexel-stadga och äfven allmänligen förekommer i utländska vexel-lagar, La g-U t skot tet Utlåtande, N:o t-j6. 7 samt, efter Utskottets tanka, uti ifrågavarande §. star i en sann och rigtig .bemärkelse, nu mera borde anses såsom i Sveiige föråldradt, utan tillstyrker, all detsamma må varda bibehållet. §•
Ernet slutmeningen af denna §, som innehåller, att den, som till heder för vexelgifvare eller öfverlåtare betalar vexel, skall emot den, på hvilken vexel varit dragen, hafva lika rätt med f >rre innehafvar en, är af Herr Foenander anmärkt, att någon str idighet förefunnes emellan nämnde stadgande samt Coucurs-Lagen, enär, enligt samma Lag, viii förre ittnehafvaren, men ej den, som inlöst vexeln, kunde besvärja sitt anspråk i acceptantens concnrs, så framt denna inträffat förr, än inlösandet skedde.
Sorn berörde anmärkning icke rörer det. af Utskottet föreslagna stadgande i förevarande §. af Vexei-Stadgan, utan angår beskaffenheten af det, genom Kongl.
Förordningen den 22 October 1818, för edgång i concursmål fastställde formulär, om hvars lämplighet eller olämplighet i vissa full fråga nu ej är; så anser Utskottet, alt hvad Herr Foenander anfört ej kan tili någon åtgärd föranleda. 33 §.
Herr Wijk, med hvilken flere ledamöter instämt, har yttrat, att den i nu. gällande Vexel-stadga till 1 2 procent beräknade straffränta för återgången vexel borde bibehållas.
Om en vexel ålerkomme med protest, medförde delta för remitlenten ofta ganska stora förluster.
En handelsaffär, hvaraf betydlig vinst varit att påräkna, kunde på detta sätt helt och håltet tillintetgöras; och remittenten vore i sådant fall ej belåten dermed, att han endast åleifinge sina penningar med vanlig ränta.
I alla länder vöre derföre straffränta för återkommande vexel stadgad.
Utan föreskrift derom skulle en vinglare, isynnerhet vintertiden, då posterna gå långsamt, kunna, genom utfärdande af vexlar med kännedom, att de ej skulla accepteras, bereda sig tillfälle att under en hel månad och kanske ännu längre få begagna vexeltagarens penningar emot endast \ procents ränta i månaden.
Utskottet får erinra, att stadgandet i gamla Yexel-Stadgan om 12 procents ränta för protesterad vexel, står i sammanhang med föreskrifterne 8 Lag-Utskottets Utlåtandes JV:o iy6. om densammas återskickande med omgående post, samt om skyldigheten att, inom timmar efter postens ankomst., fordra betalning.
Deremot har tiden för vexel-innehafvares rättighet att kräfja vexel-gifvare och öfverlåtare blifvit i förevarande förslag fastställd efter annan grund, hvilken ej utesluter möjligheten af några veckors eller månaders dröjsmål med den * protesterade vexelns uppvisande till betalning hos desse sistnämnde.
Vid sådant förhållande synes det vara billigt, att, till förekommande af ocker, räntan blifver, enligt Utskottets förslag, den vanliga, eller 6 procent, desto heldre som detta förslag tillerkänner fordringsegaren full ersättning för alla skäliga och bevisliga kostnader, då deremot ersättningen i gamla veXel-stadgan är inskränkt inom ett visst maximum, förmodligen derföre, att den höga räntan ansetts beläcka de stundom öfverskjulande umgälderne.
På dessa skäl, hvilka legat till grund för det å förra Riksdagen fattade beslut om vexel-räntans nedsättning, linner Utskottet sig ej kunna godkänna nyssnämnde anmärkning. 42 & 43 §§.
I afseende på föreskriften i den förra §., att för vexel, som med protest återkommit, utmätning eller hysättning ej må kunna emot vexelgifvare eller öfverlåtare verkställas förr, än tre dagar förflutit, ifrån det han bevisligen blifvit krafd, samt i den senare, att, om vexelmål är af sådan beskaffenhet, att det ej kan eller bör på första rättegångs-dagen afgöra?, dermed ej må dröjas längre, än högst nödigt pröfvas, hafva erinringar blifvit af Herr Professoren, Doctor Thomander och Herr Wijk, med flere, framstälde, hvilka gå derpå ut, att ett sådant beslut, som i 42 §• omtalas, borde genast kunna sättas i verkställighet, enär vexel-gifvare i annat fall erhälle ett vådligt rådrum, som kunde begagnas till flykt eller egendoms uudanetickande, samt att 43 §. gåfve anledning lill en godtycklig pröfning af domaren, som ej vore bruklig i andra länder, och hvarom något stadgande ej behöfdes, enär ett vexel-mål vanligen vöre af den beskaffenhet, alt det på första rättegångs-dagen kunde afgöras.
Utskottet tror, att billigheten fordrar medgifvande! af något rådrum för gäldenär, innan han, uti det i \2 §• förutsätta fall, bör kunna bysättas eller undergå utmätning, och att den korta tid, som i sådant afseende är före - Log-Utskottets Utlåtande N:o iy6. 9 föreslagen, icke Lör medföra vådliga följder, Is cist det är troligt, alt densamma, såsom läknad icke ifrån utslagets dag, ulan ifrån det gäldcnären blifvit krafd, ollasl förflyter, innan någon verkställighet hinner ske.
Stadgandet i 43 §• åsyftar att erinra domaren derom, alt vcxel-mål böra med största skyndsamhet och, örn möjligt är, på första rättegångs-dagen afgöras.
E11 sådan erinran är nyttig, men längre bör en föreskrift i detta hänseende ej eller sträckas, enär det ej kan bestridas, att ju i vexel-mål sådane förhållanden icke sällan kunna uppslå, som göra målets afslutande på en dag omöjligt. 44 §•
Stadgandet i denna §., att, om tid att betalning fordra eller fullgöra, m. rn. inträffar å helgedag, man eger göra det å nästa söknedag derefter, skall, efter Herr I'osnanders förmenande, strida emot bruket i andra länder, der man, i nämnde fall, egde iagltaga nödiga formaliteter å näst föregående söknedag, hvilket ock bättre befordrade den sökandes säkerhet.
Då omförmälde stadgande öfverensstämmer med de i allmänhet gällande föreskrifter, angående bevakande af fatalier, som infalla å helgedag; samt den sökande synes vara bättre betryggad emot fataliers förlust, om han i sådant fall, eger att dem å dagen näst efter, i stället för näst före helgedagen bevaka; så anser Utskottet förslaget i denna del bora blifva oförändradt.
Slutligen är af Herr Professoren, Doctor Thomander samt Herrar Fccnander och Schartau anmärkt, att i Utskottet9 förslag föreskrift saknas, angående såkallade respit- eller uppskofs-dagar, hvilka uti nu gällande Vexel-stadga äro medgifne i vissa fall och bestämde till sex.
Ett stadgande härom borde, efter desse ledamöters tanka, fmaa».
För sin del inser ej Utskottet, hvarföre icke vexel-godkännaren bör vara pligtig att å förfallodagen fullgöra sin helalnings-s&yldighet; och då uppskofs-dagar blifvit i 42 §. medgifna för verkställighet af utslag i vexelmål, torde några ytterligare sladgeaden i berörde hänseende ej vara lämplige eller behöflig?.
Tih. till R, S.
Trot, 1840 och 184 * • 7 Sami. 1 A/d.. 45 Haft. 2 I 0 Lag-Utskottets Betänkande, N:o 1JJ.
På grund af sådant allt vidblifver Utskottet sitt i förra Betänkandet afgifna förslag till Vexel-lag, utan hvad angår 7 den Utskottet anser böra erhålla följande förändrade lydelse:
År v*xel aflemnad, utan att veacettagaren derföre erlagt öf verensko amen betalning, och Jtillgör han den icke genast, di bör vexel-gifvarén, inom tredje dagens utgång, protestera och, inom åttonde dagens utgång, jemväl å veseel-tagaren taga stämning till ilen domstol, sorn i 4° säges> försummas det, håfve di vexel-gif aaren ej bättre rätt, än i annat skuldfordrings-mil.
Stockholm den 28 Januari 1841« N:o 177.
Ank. till Exp. Utsk, den 28 Jan. 184:1, kl. 2 e. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion om upphörande af Riddarhusets forum privilegiatum.
Uti 23 §. af Kongl.
Resolutionen på Ridderskapels och Adelns besvär den 2f) November 1680 är föreskrifvet, alt ”IIof-Rälterne böra, på sätt och vis, som sker med Ständernes Banco, immediate upptaga alla de tvister och saker, som å Riddarhusets vägnar lagligen böra sökas, så väl vid skuldens infordrande, som eljest/’ Seden fråga blifvit väckt om upphörande af Rikets Ständers Bankis och Rlksgälds-Contors forum privilegiatum i Svea Hof-Rätt, har Riksdagsful .dagligen F. von Zweigbergk från Skaraborgs Län, uti en till Hedervärde Bonde-Ståndet ingifven och derefter till Lag-Utskottet öfverlemna*! notion, yrkat, att omförmälde stadgande i 1680 års Kongl. Resolution måtte till ali kraft och verkan upphäfvas.
Utskottet har tagit denna motion i öfvervägande, och då Utskottet, uti eif, gemensamt med Stats- och Banco-Utskollen, under N;o 12q, af - Lag-Utskottets Betänkande, N:o lyy. ii gifvet Betänkande hemställt., att Bankens och Riksgälds-Conforets egne käromål hädanefter måtte varda behandlade och afgjorde vid de domstolar., till livilka de efter allmän lag höra; samt de skäl, som hufvudsakligen ligga till grund för beiörde hemställan, äfven gälla uti nu förevarande fråga; så anser Utskottet sig böra vördsamt tillstyrka, att, genom utfärdande Författning, varder förklaradt, att, i fråga orri mål, uti hvilka ä Riddarhusets vägnar till annan käras, ofvanomförmälde stadgande i z3 af Kongl. Resolutionen på Ridderskapets och Adelns besvär den zg November 1680, icke eger tillämpning, utan att djlika mål komma att upptagas och behandlas i den ordning, lagen eller gällande författningar, med afseende på hvarje saks beskaffenhet, i allmänhet förmå.
Stockholm den 28 Jan. 184r* STOCKHOLM, Ccméks och Granbergs Tryckeri, i 84 r. Lag Utskottets Memorial, N-o ij8.
N:o i 78* Ank, till Exp. Utsk, d. 17 Febr, kl, 7 e. m.
Memorial, med förslag till sammanjemka in g af de inom RiksStånden fett ide skiljaktiga beslut, vid förehafvande <f Ut_sk(ttcts under Nlris 42 Cc'1 tkö6 afgifne Betänkanden, i anledning af väckte motioner om för likt, ings-Comiteers inrättande.
Af ankomne Protocolls-utdrag har Lag-Utskott inhemtat, att, sedan Tjtskottet, i Utlåtandet N;o 166, vidblifvit dess i Betänkandet N:o gjorda förklarande, att Ulikoltet ej kunde tillstyrka någon åtgärd, i anledning al åtskillige liemslällanden om Förliknings-Comiteers bildande, följande beslut uti denna fråga blifvit fattade, nemligen; af Ridderskapet och Adeln och Preste-Ståndet: det må Rikets Ständer, i aflätande underdånig skrifvelse, anhålla, det täcktes Kongl. Majit i Nådig Proposition till Rikets Stan ler meddela en ledning får de reglementariska stadgandesom böra icgttagas vid inrättandet cf FörlikningsComite’er; samt af Borgare-Ståndet och, efter inbjudning, jemväl af Bonde-Ståndet: ette Rikets Ständer böra hos Kongl. Majit i underdånighet anhåll >, ett Kongl. Majit täcktes i Nåder befrämja f crliknings-Comiteers im ättande i cil i Länerij samt lått in t dl nästa Riksdag uppgöra och Rikets Ständer dd förelägga förslag till stadganden för nämnde Corn iteer.
Och hafva så väl Riddei skåpet och Adeln sora Preste-Ståndet förklarat sig ej vilja antaga till dem af Borgare-Ståndet gjorde inbjudningar att instämma i Borgare- och Bonde-Ståndens beslut.
Vid sådant förhållande finnér Utskottet sig föranlåtet vördsamt inbjuda Borgare- och Bonde-Stånden att med de öfrige Respec tive Riks -Stånden sig förena; Men skulle denna inbjudning icke af Borgare- eller Bonde-Ståndet antagas, hemställer Utskottet, Bih. till R.
Brot, 1840 och 1841.
J Sami. 1 Ajd. 46 Haft. 1 2 Lag-Utskottets Utlåtande, N.o 179. att i denna fråga omröstning i Förstärkt Lag-Utskott mdfte anställas ejter en sä lydande Foterings-proposition :
Den, som bifaller, att Rikets- Ständer må, i a flätande underdånig skrif velse, anhålla, det täcktes Kongl. Maj'.t i Nådig Proposition till Rikets Ständer meddela en ledning för de reglemeitariska stadganden, som böra iacttagas vid inrättandet af Förliknings-Comiteer, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Fej; Finner nej; anses Rikets Ständer haf va beslutat, att underdånig skrifvelse i ämnet kommer att till Kongl. Ma;\t afätas, i öfverensstämmelse med Borgaie- och Bonde-Ståndens of vanberör de beslut.
Stockholm den 16 Februari 1841 •
Ajit, tiJl Exp, Utsk. den 19 Febr. LL 6 e ra.
Utlåtande, öfver gjorda, anmärkningar vid Utskottets Betänkande N',o. i 27, i anledning af väckte motioner om ändringar i Ans varighets-lagen för Stats-Rädets ledamöter.
Lag-Utskottets under N;q 127 afgifna Betänkande, innefattande hemställan, , ett Ansvarighets-Jagen för Stats-Rådets ledamöter måtte erhålla £n i vitsa delar förändrad lydelse, har blifvit bifallet afYällofh Borgare-Ståndet, Lag-Utsköttcts Utlåtande, N:o ijg\ men af de öfrige Riks-Stånden till Utskottet återförvisadt, på grund af följande anmärkningar; fl) Emot ii.ledningen till Lagen; Af Herr von Hartmansdorff, August, som anfört, att det vore vanligt, alt hvarje Lag indelades i §§., och att icke de betraktelser, som möjligen slå uti en inledning till samma
Lag, äro föremål för ansvars-påstående af åklagaren eller pröfning af domaren.
Ansvarighets-lagen för Siats-Rådets ledamöter vore dock så uppställd, alt något hinder ej funnes alt framkomma med ansvars-påståenden, på grund af så väl sjelfva inledningen som §^.
Della borde ändras sålunda, alt, om inledningen skall slå qvar, densamma finnes såsom en §. och numer-ordningen af de andra §§. derefter rättas.
Z>) Emot; Af i;o Herr von Hartmansdorff, som ansett denna §. innefatta en onödig omsägelse, enär den upptager det förhållande., att Stats-Råds-ledamot ”försöker våldsamligen öfverändakasta regeringssättet, eller med råd •'eller gerning medverkar till lagstridigt kullkastande af någon Rikets Grundslag. ’’ Det vore tillräckligt att uttrycka denna mening sålunda; försöker någon Stats-Råds-ledamot att lagstridigt ändra någon Rikets Grund-lag. 2:0 Herr Cederschiöld, R. T., som yttrat, att första meningen i denna §. gåfve anledning till den slutsats, att Stats-Råds-ledmots försök at våldsamligen öfverändakasta regerings-sättet skulle vara underkastadt ansvar endast i de fall, då sådant brott begås, under det Stats-Rådet, enligt 3f), 4°> 41’ 42 och 43 §§•
Regerings-formen, förer regeringen, ehuru meningen ej kunde vara den, att rådgifvarne skola vara frie från ansvar, i händelse sådane försök göras,, under det regeringen af Konungen sjelf föres; samt alt det vore origtigt, alt i denna §. talades endast örn ett våldsamt öfverändakastande af regeringssättet, emedan deraf kunde hemtas slöd för den mening, att regeringssättets öfverändakaslande skulle ansvarsfrilt få försökas genom list och hemliga slämplingar; hvarföre Herr Cedersclu Id ansåg, alt 1 §. borde sålunda andras., alt dels ansvar utsattes för ifrågavarande förbrytelse, antingen den sker,då regeringen föres af Stats-Rådet eller af Konungen sjelf, dels början af, §. blifver, i öfverensstämmelse med 8 §. i 4 4 Lag-Ut »kottet?
Utlåtande, N:o tyg.
Gap, Missgernings-Bulken, följande; försöker någon Stat?-Råds-ledamot ett uppenbarligen eller genom hemlig stämpling iiföra, upphjelpa eVer
I ef or dra en oinskränkt envålds-r e 'ering i Biket edler annat regeringssätt, än det Ständerne i Riket fastställt, m. in. Föröfrigt erinrade Herr Celerschiöld, att från det i i §. och på flere andra ställen i Ansvarighets-lagen förekommande uttryck; ”uppsåtligen och bevisligen fördölja,” orden: upp-" sdtligen och bevisligen borde utgå, emedan det folie af sig sjelft, att ansvar ej kunde ega rum, derest brottet ej vore hevisligf, samt ordet fördölja klart och tydligt innefattade, att brottet skall hafva shell uppsåtligen. §. 3.
Af Herr Grefve Spens, C. G., Herr Prosten Siwe, Herr Doctor Morén, Herrar Prostarne Ödmann och Lundblad, Herr Biskopen Heurlin, Riksdagsfullmägtige Zetterberg, Trysen, Hans Jansson och von Zweigbergk, de der alla åberopat Herr Prosten Siwes vid förra Betänkandet fogade reservation, som hufvudsakligen innell dier, att orden i denna §. från och med; ”dock härunder ej inbegripne,’’ till och med: ”beskaffenhet” böra utgå.
Meningen med detta undantag i nu gällande Ansvarighets-lag vore ej annan, än att utmärka, att, då de der omnämnde afgifter hvarken tjenade lill förökande af Kronans inkomster eller utgjorde bevillning, så kunde deras förhöjande, utan Rikets Ständers samtycke, ej hänföras till öfverträdelse af föreskriften i 57 §. af Regerings-Formen, angående Rikets Ständers uteslutande l ätt att sig beskatta, eller i 60 §., rörande förbud emot förhöjande af den bevillning, Rikets Ständer vid hvarje Riksdag sig åtaga, eller af sådana allmänna afgifter, som till bevillning räknas.
Vid detta förhållande vore’nndantaget öfverflödigt och funnes, såsom en förklaring af Grundlagen, ej på sitt rätta ställe i Ansvarighets-lagen; men skulle afsigten dermed varit att i frågor, som röra den ekonomiska lagstiftningen, inrymma åt Konungens rådgifvare en obegränsad rätt att tili inrättningar för enskild nytta och beqvämlighet tillstyrka afgifter, så vöre undantagets bibehållande betänkligt och oförenligt med 89 §. samt sista momentet af Go §.
Af Herr Cederschiöld, P. Gsorn anfört, att omförmälde undantag innefattade ett obestämdt stadgande, enär det ej utredde, hvilka de enskilde voro, som skulle hafva gemensam nytta och beqvämlighet utaf afgifterne, - och då, efter Herr Céierschiölds föreställning, meningen, varit, att den, som erlade afgiften, skulle hafva nyttan eller del i åtnjutande deraf, Lag-Utskottets Utlåtande, N:o i~g. 5 så borde undantags-stadgandet lyda sålunda: ”dock härunder ej inbegripne sådane i denna Co §. ej omnämnde a (giller, hvilkas föremål äro inrättningar, af hvilka de betalande sjelfve haf va hjttaj såsom båk-, bro-, färj- och andra afgifler m. m.”
Uti sistnämde yttrande bar Herr Cederschiöld, R. T., instämt. §■ 4- Af Herr Biskopen, Doctor Holmström, som ansett den straff-förhöjning, hvilken i denna §. blifvit af Utskottet föreslagen, eller att den brottslige ej vidare skulle’ varda i Bikels tjenst nyttjad, böra försvinna, enär förbrytelsen vore tillräckligt försonad med embelets förlust, och det Stats-Råd, som felat emot stadgandet i 4 §•» kunde, sådant oagtadt, vaia duglig till annat embete.
Gillades denna anmärkning, trodde Herr Biskopen, att 3 och 4 §§• kunde lill en §, sammanslås. §. 5. 1 morn.
Af Herr Lefre’n, J. P., och Herr Biskopen, Doctor Holmström, hvilka, liba med hvad Herr Lagergren uti sin reservation emot förra Betänkandet yttrat, ansett den uti delta moment stadgade påföljd af embelets förlust ej böra förhöjas genom det af Utskottet föreslagna tillägg, att den sakfällde ej skulle kunna till något embete i Stals-Rådet nyttjas. 2 mom.
Af i:o Herr Grefve Spens, som väl funnit, att, genom tillägg af detta moment, dels de fall, då Slals-Råds-ledamot försummat afstyrka behandlingen af Grundlags-fråga såsom allmän Lagfråga, eller afallmän Lagfråga såsom ekonomisk, äfven kunde anses vara i Ansvarigliels-lagen upptagne, dels försök blifvit gjordt alt fylla den brist, sorn man med skäl förevitat nuvarande Ansvarigbels-lag, nemligen att den för en stor del af mål, hvilkas åtalande inför Riks-Rält uttryckligen föreskrifves i Regeringsformens 106 icke eger annan straffbestämmelse, än det hänvisande till Begerings-formens 107 §., som i Ansvarighels-Iagens 6 §. förekommer; men Herr Grefven ansåg, att, om ett sådant lagbud infördes, sorn det i 2 6 Lag-Utskottets Utlåtande, N.o 17g.) mom. föreslagna, dervid borde iagltagas, alt åtminstone det fall, då Grundlags-fråga blifvit såsom allmän Lagfråga behandlad, öfverflyltades till 1 momentet, och att, för alla öfrige icke specificerade öfverträdelser af Grundlag och allmän Lag, straff af embetets förlust för Föredraganden och för de andre Slals-Råden penningeböter, efter domarens pröfning, dock ej under en månads lön för det minst lönade Stals-Ridet, bestämdes; anmärkande Herr Grefven, alt Utskottets förslag gåfve anledning dertill, att ett Stals-Råd för embetsfel kunde dömas till högst obetydliga penningeböter eller lill suspension, hvilket ej vore lämpligt.
Af 2:0 Herr Lefren och 3:o Herr Biskop Holmström, hvilka åberopat Herr Lagergrens reservation, deruti anmärkes, att allmänna Lagens straffbestämmelser i 1 Cap. 12 §.