Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottet skall helt och hållet åsidosatt alt meddela yttrande, öfver denna fråga, hvilken dock fordrat fullständig utredning, desto hellre, sorn den icke vore i Concurslagen upptagen och således underkastad olika omdömen.
Då Utskottet i sitt Betänkande förklarat sig ansa borgenärs underlåtenhet att Jjevaka sin 24 Lag-Utskottets Utlåtande N'o 100. fordran, böra i den senare concursen, med lika skäl som i den första, verka till hans utestängande från rättigheten att med öfrige borgenärerne dela de afträdde tillgångarne, tror Utskottet sig hafva tydligen och bestämdt besvarat den framställda frågan.
Delta svar finnes ock redan uti den ifrågavarande §., hvars ordalydelse är, att borgenär, som ej å inställelsedagen sin fordran bevakar, och den ej eller förr bevakat, har förlorat all vidare talan i saken.
Utskottet anser sig nu endast böra till sitt förra yttrande lägga den erinran, att icke något antagligt skäl lärer kunna uppgifvas, hvarföre laga kraft vunnen coneursdorn bör gifva borgenär bättre rätt, än en annan laga kraft, vunnen dom.
Örn det nu är afgjordt, att borgenär, som underlåter att i gäldenärs .första concurs bevaka sin på laga kraft vunnen dorn grundade fordran, förlorar sin fordririgsrätt: så måste det vara lika gifvet, att den borgenär, som underlåter att i gäldenärs senare concurs bevaka sin genom laga kraft vunnen dom i denna förra concursen till betalning fastställda fordran, äfven måste anses vara sin fordringsrätt förlustig. 5 Cap. 35 §.
Då Herrar Ribbing och~af Sillén, hvilka klandrat, alt Utskottet icke antagit den med J&äg-Ulskottets Utlåtande N:o 100. 35 1798 års Concurs-stadgci öfverensstämmande redactiun af denna §, som Herr Alund före» slagit, utan ansett dess nuvarande lydelse böra bibehållas, till stöd för detta sitt klander icke anfört andra skäl, än sådana, som i Ut. skottets Betänkande redan äro besvarade, får Utskottét, Ilvars öfvertygelse härutinnan är oför» ändrad, endast åberopa de motiv, på hvilka Utskottet tillstyrkt afslag å Herr Ålunds motion. 7 Cctp. och 8 Cap. 6 §.
Med gillande af de grundsatser, på hvilka Utskottets ifrågavarande lagförslag hvila, har Herr Presidenten Poppius ansett deras redaction leda till en annan följd, än han förmodar meningen vara, enär Enka, efter ordalydelsen i 6 §., skulle få sämre lätt än Hustru, då hon ej får behålla hvad hon äft, innan hon guldit den del af gälden, .sorn å henne belupit; till hvilken olikhets undanrödjande Herr Presidenten hemställt, om icke 2 mom. i berörde §. borde lyda sålunda: 33 Har Enka afträdt äfven sin lott i boet, ”och enskild egendom, så långt de förslå, "till betalande af den del i gälden, som å ”henne belupit etc.:' 26 Lag'Utskottets Utlåtande N:d 100, Hvarjemte Herr Presidenten föreslagit, att, för fullst ändighetens skull, följande tillägg till denna §. kunde göras:
"Hvad om
Enka nu är sagdt, galle äfven för Hustru, sorn frän Mannen blifvit lagligen skild, i afseende pä egendom, hvilken kan henne tillfalla, sedan ägtenskapsskillnad vunnen är."
Herr Richert, sorn föreställt sig meningen af 6 §• / 8 Cap. vara den, att
Enka, som öfverlemnat sin lott i boet till guids betalning, skall vara fri frän allt vidare ansvar derföre, ehvad nämnde lott dertill forslar eller icke, har ansell deritia mening böra mera bestå nät uttryckas.
Herr Montan äler har åberopat och förnyat sin i ämnet väckta motion, sä vidt deni samma ej blifvit af Utskottet bifallen.
Utskottet, sorn för den del af 6 §., hvilken här är i fråga, antagit den af Rikets Ständer vid 1823 års Riksdag gillade redaction, men vid ytterligare granskning deraf funnit, att den af Herr Presidenten Poppius föreslagna redaction bestämdare uttrycker lagbudets mening, äfvensom att, ehuru det ej borde kunna sättas i fråga, att ju Hustru, som erhållit laglig ägtenskapsskillnad, skall, i afseende på det Lag-Utskottets Utlåtande N:o 100. åj upplösta boets gäld, betraktas Ilka med Enka, det af Herr Presidenten yrkade tillägg gifver Lagen en större fullständighet och afvärjer tvifvelsmål, sorn eljest möjligen kunde väckas, får i följd deraf, vördsamt tillstyrka, att 6 §. i 8:de Cap. måtte ändras till denna lydelse: Efterlefvande Maka, som Egendo men rätteligen aftrådt, vare fri från all gäld, hvarföre den andra Makan ensam svara bordt.
Har Enka aftrådt äfven sin lott i boet, och enskild egendom, så långt de förslå, till betalning af den del i gälden, sorn å heline belupit, efter ty i 11 Cap. Gift er måls-Balken skiljs; njute ock hon f ör framliden befrielse från all gäld, som under ägtenskapet tillkommit, ändå att hon och mannen.
, en för Bägge och bägge för en, sig till gäldens betalning förskrifvit hafva, eller hon för den gäld i borgen gått.
Har hon åsamkat sig gäld, i och för köpenskap eller annan näring, den hon, efter serskildt tillstånd, idkat, vare lag som i 7 Cap.\ 13 §. om Hustru 28 Lag.Utskoitets Ullätande N:o iooj stigs.
Hvad om Enka nu är sagd t, galle äfven för Hustru, som från Mannen i tigtenskapet blifvit lagligen skild, i afsende på egendom, hvilken kan henne tillfalla, sedan ägtenskapsssillnad vunnen är.
Förordningen d. 22 Oct. 1818.
I det Edsfonnulaire, hvilket Utskottet före* slagit och ansett böra, med upphafvande af berörde Förordning, intagas i 5 Cap. 18 §.
Concurslagen, äro följande ändringar och till. lägg yrkade: af Herr Presidenten Poppius, Herr Biskopen Faxe och Herr Professoren Bexell, att orden:
,futan rigtig ärf måtte andras sålunda: utan, så vidt mig är veterlig t, rigtig är; af Herr Richert: att framför orden:
"af svek och bedrägerimåtte tilläggas uttrycket: mig veterlig t ; Lag-Utskottets Utlåtande N:o 100. 29 af Herr Montan: att näst efter orden:
"af mig uppgifven blifvitbör införas (lenna mening: och attgäldenären,såvidtrnig veterligt är, full valuta erhållit; och af Herr Ekerman: alt Eden bör innehålla intygande derom, att ej högre än laglig 1 äntå a fordran egt rum.
Då Uiskottet i sitt Betänkande omstandeligen uppgifvit de motiv, fdr hvilka Utskottet ansett det nu brukliga edsformulairet böra erhålla den af Utskottet föreslagna enklare och kortare redaction, får Utskottet endast, i anledning af berörde yrkanden, erinra, alten fordran, sorn till större eller mindre del vore grundad på beräkning af olaga ränta, icke kan kallas rigtig, och att ett fordringsbevis, för hvilket gäldenären ej erhållit sådan valuta, att han, vid bevisets utfärdande, funnit sig dermed nöjd, ej Iean sägas hafva utan svek eller bedrägeri tillkommit, äfvensom att, då det af sig sjelft är klart, att hvarje edsförpligtelse endast förutsätter det edeliga betygandets öfverensstämmelse med den betygandes egna medvetande, tillägget af orden*, "så vidt mig veterligt år,” eller ”mig veterligt,” är öfverflödigt; och finnér Utskottet alltså icke skäl att tillstyrka ändring af Utskottets förslag.
Slutligen har Herr Richert, i afseende på Utskottets hemställan, om icke concurslagen 3o Lag-Uts kottets Utlåtande N:o ioo. må, i fall de af Utskottet föreslagna ändringar och tillägg till större eller mindre del af Rikets Ständer antagas och af Kongl. Maj;t gillas, hel och hållen å nyo utfärdas, under den dag, dåJ beslutet derom fattas, anmärkt, att denna åtgärd icke vore formlig, utan funne Herr Richert lämpligare, att nämnde
Lag, med bibehållande af dess primitiva datum, omtryckes, jemte ändringarne, på enahanda sätt, som med Grundlagarne blifvit förfaret; men som Utskottet, hvars tillstyrkande har för ändamål, att alla gällande stadganden rörande concursmål må finnas på ett ställe och ej behöfva i serskilda Författningar efiersökas, icke inser i hvad måtto den föreslagna åtgärden strider mot någon antagen forin; hvaremot, i fall en förändrad concurslag blefve, på sätt Herr Richert yrkat, utfärdad under samma dag som den nu gällande, sådant skulle kunna förorsaka irring och missförstånd; så får Utskottet förnya berörde sin hemställan, till hvilken Utskottet nu fogar den, om icke §. §:s nummerföljd i den förändrade
Concurslagen må gå i oafbruten ordning från början till slut, med bibehållande af den nu varande fördelningen i Capitel, hvilket
Utskottet anser skola lända till lätthet och reda vid lagrummens eftersökning och citerande.
Stockholm den 16 September 18 3 g.
Bil. t. Lag-Utskottets Utlåtande N.o 100. 31 Reservation af Herr Professoren Bexell:
Ut skottets beslut att utan allt afseende lemna de af flere Representanter inom Riksstånden gjorda och ganska väl motiverade påståenden, att orden: ”sa vidt mig veterligt är”, borde uti edsformulairet intagas, reserverar jag mig.
Jag reserverar mig vidare emot en fortsatt lättsinnig behandling af edsförpligtelserne, emot uppskofvet i den yrkade rättelsen, och omsider emot all delaktighet i, att ännu längre tvinga den edgående att öfverlemna sig till den själs, tortur, att, med slutna blickar för den långa evigheten, endast kallt beräkna hvad han un-‘ der den korrta tiden har att vinna eller förlora derigenom, att han, efter en för sig framlagd, men af Samvetet ogillad eds-formel, går att med de heligaste förpligtelser betyga förhållanden, hvilka oftast måste ligga dolde långt fjärran ifrån hans vetande.
Utskottet förklarar, att tillägget är öfverflödigt, och att det af sig sjelf är klart, att hvarje edlig förpligtelse förutsätter betygandets öfverensstämmelse med den betygandes eget medvetande.
Då således, utan allt tillägg, det är klart för Utskottet — hvarföre då bestrida, att med det lilla oskadliga, och af så många äskade tillägget, äfven göra det klart för andra, och i synnerhet för den edgåendes samvete, hvilket 32 Bil. t. Lag-Utsiöttets Utlåtande N:o 100. icke alltid finner sig lika belåtet med edsformulairet som Utskottet.
Tillägget ingriper ju icke på minsta sätt i tredje mans rätt; men derigenom undanrödjer Lagstiftningen utur edsförpligtelsen de skuggor, som der ställa sig emellan den Odödlige Anden och dess eviga Upphof.
Må man aldrig såsom mindre vigtig förbise den edgåendes samvetsgranna öfvervägande af hvarje ord i edsförpligtelsen.
Den är en himmelsk inverkan, som kraftfull inträder i jordlifvets vigtigaste angelägenheter, som tryg. gar thronerne, som sprider ljus öfver den någon gång misskända sanningen, och förbereder frisägelsens ögonblick midt ibland oförskyllda anklagelser.
STOCKHOLM, \ / ‘v, " ■ "i >■ i *•
• : . , .’i tryckt i MARQtrARDSKA Boktryckeriet, 1819- Lag-l£tskottets Betänkande N:ö ioi. i] N:o lol. Ankom till Exped.-Utsk. den 26 September 1829.
Betänkande öfver Herr B. H.
Satitessons motion, om ändring eller förtydligande af 6 Cap. 2. och följande §§, i Coneur slagen.
-Efter fattadt beslut om återremiss af Lag* Utskottets Betänkande N:o 62, angående ändringar och tillägg i Concurslagen, har hos Vällofl. Borgare-Ståndet Herr B. H.
Santesson anfört, att ehuru, enligt så väl 21 §. 2 morn- i 1798 års Goncurs-Stadga, som 6 Cap. 2 och följande §§. i nu gällande Concurslag, förste Domstols beslut i concursmål skall gå i verkställighet, ändå att det icke vunnit laga kraft, och borgenär ega att mot borgen lyfta den fordran, som honom blifvit tilldömd; så skola dock åtskillige Domare, uti frågor, som emellan borgenärer och syssloman i afträdt bo uppstått, angående fördröjd redovisning för boets tillgångar eller origtig tillämpning af concursdomen, icke Bill. till Riks.St.
Vrot. 1828 och 1829. 7 Sani■ I Afd. I. n:le H:t, aidra B.-det. 9 Lag-Utskottets Betänkande N:o ion anselt första instantiens dom i sadan sena* re tvist böra gå i verkställighet, i fall tvisten vidare fullföljes, äfven om sjelfva concursdomen redan vunnit laga kraft; hvaremot andra Domstolar förklarat doms fullbordan, äfven i sådan tvist, böra genast ega rum, hvilket ock syntes desto skäligare, sorn det eljest skulle bero af en tredskande syssloman att, genom misstydning af concUrsd omen, gäcka Taagens föreskrift om verkställighet af samma dom; och vore derföre ett förändradt eller tydligare stadgande härutinnan så mycket nödvändigare, som omförinälde, af de fleste
Domstolar antagna tolkning äf så väl nu gällande sorn 1798 års Concurs-Stadga, föranleder den olikhet, att Häradsrätts dom i redovisningst vist emellan borgenärer och syssloman ej vinner verkställighet, men deremot Rådstufvurätts dom i sådan tvist, lika med Rådstufvurätts beslut i andra mål, hvilka der i första instantién afdörnas, går i fullbordan; hvarigenom fordringsegare i concurs, som är anhängig vid Domstol å lander, erhåller sämre rätt, än borgenär i concursj som är anhängig vid Domstol i stad.
Efter öfvervägande af denna från Vällofl.
Borgare-Ståndet till Eag-Utskottets utlåtande hänvisade fråga, får Utskottet vördsamt tillkännagifva, att Utskottet anser sam* ma skäl, hvarpå Concurslagens stadgande Lag-Vtskotlets Betänkande N:o loi» 3 om verkställighet af Concursdomarens beslut 1 sjelfva concurssaken sig grundar, nemligen angelägenheten att befordra concursens snara utredning, äfven gälla och böra tillämpas i afseende på verkställighet af dom i redovisningstvist emellan borgenärer och syssloman, helst verkan af nämnde stadgande-eljest kan, såsom Motionairen anmärkt, genom möjligen Uppsåtlig misstydning af concursdom, en längre tid af syssloman uppehållas; hvarföre, och på det att olikhet i föresltrifterne om fullgörande af dom i dylika redovisnings1 tvister ej eller må ega rum, Utskottet finnér sig böra understödja Motionairens yrkande och tillstyrka, det stadgas må, att dom öfver bor* genärs klander af sysslomans redogörelse för afträdd egendoms förvaltning och den behållna tillgångens utdelning skall, ändå att do-! men ej Vunnit laga kraft, genast gå, 1 fullbordan, på sätt om verkställighet af concursdom är föreskrifvet, samt att, till den ändan, 3 §•. i 6 Cap. af Concurslagan den 13 Julii 1818 må erhålla denna ljr tlelse: LagrUtsköttets Betänkande N:o 101.
Borgenär ma lyfta den fordran, sorn honom genom Dom i Concurs. saken tillagd är, ända att Domen cj vunnit laga kraft; ställe dock, i ty fall, borgen för hvad han lyfter.
Lag samma vare om verkstol.
Vighet af
Dom i Redovisningstvist emellan Borgenär och Sysslomän.
Utskottet bör dock härvid vördsamt erinra, att, i händelse det i Utskottets Betänkande, N:o 89, framställda förslag till ändring af 26 Cap, 2 §.
Rättegångs-Balken varder antaget, denna fråga af sig sjelf förefaller.
Stockholm den 24 September 1829, Lagutskottets Betänkande N:o 102.
J N:o io2.
Ankom till Exped.-Utsk. den 3g September 182g.
Betänkande öfver Herr Professoren Bolméers motion, om ändring eller förtydligande af 17:de och Qo:de §§. i 5:te Cap. af Concurslagen. -tios Högvördige Preste-Siåndet har, efter fattadt beslut om återremiss af Lag-Utskottets Betänkande, N:o 62, rörande ändringar och tillägg i Concurslagen, Herr Professoren, Bolméer-, medelst ny motion, yrkat ändring eller närmare bestämmande af 1 Jule och noale §§. i $:te Capitlet af nämnde Lag, hvilka skola blifvit af olika Domare olika förstådde och tillämpade, synnerligen i fråga örn hvad som bör iakttagas, då borgenär, den der vid annan Domstol, än den, hvarest concurssak är anhängig, beedigat sin for. dran, later genom annan person sin bevakningsskrift ingifva.
Det skall nemligen handt: att då fordringsegare, efter att hafva annorstädes verkställt edgången, låtit inlemna sin bevakningsinlaga, jemte edgångsbeviset, till Concursdomstolen, den Domare, som liandlingarne emottagit, ansett företedd fullmagt för inlemnandet öfverflödig och den - 6 Lag-Uiskottets Betänkande No 102. samma derföre återlenmat, utan att förhållandet blifvit antecknadt; att vid derefter?
hållet upprop anmärkning t afseende på den felande fullmagten blifvit gjord; att annan Domare kommit att döma i concurssaken och fästat det afseende på anmärkningen, att fordringsanspråket i anledning deraf är vordet ogilladt; samt att slutligen närmaste högre instantie sådan dorn fastställt.
Och ehuru ftlotionairén, å ena sidan, ansåge det laga Ombud, som i iy'de §. omtalas, böra, jemlikt i8:de Cap- Handels B.dken, vara försedt med fuUmagt; så enär, å den andra, förekomme, att de för bevakning i concurs nödiga handlingar få, sedan borgenären vid annan Domstol sin fordran med ed fästat, omedelbarligen till Concursdomstolen med posten insändas; att enskild person, som dylik handling inlemnar, är att betrakta mindre såsom ombud, än såsom bud eller brefbärare; att det i allmänhet anses tillåtet att i rättegångs* saker, utan fullmagt af sakegaren, ingifva skrifter, som med sakegarens egenliändiga underskrift äro försedde; och ändtligen att denna underskrift måste vara lika giltig, som underskriften å fullmagt till handlingensinlernnartiie, borde, efter Motionairens tanka, fullmagt till ingifvande af bevakningshandlingar i concurs ej fordras, i synnerhet när dertill begagnas tjensteman eller annan väl, känd person.
Men skulle fullmagt i detta Bag-ZJtskottets Betänkande N',o ioa. hänseende finnas ovilkorligen nödvändig; så borde föreskriften derom vara så bestämd, att skiljaktiga meningar härutinnan ej må kunna ega rum och borgenärers rätt derigenom äfventyras, I denna motion har Herr Presidenten Poppius instämt, med yttrande, att då dylika bevakningshandlingar, när de med posten öfversändas, blifva emottagne, böra de ock kunna utan serskild fullmagt till Domstol öfverlemnasi under vilkor att ombudet icke förer någon annan talan, utan att vara dertill serskildt befullmagtigad.
Hvad sålunda blifvit anfördf har Utskottet öfvervägat.
Och som allmänna Lagens föreskrift i 15 Cap. 4 §.
Rättegångsbalken, att ej någor må keira eller svara Jör Ulinan, innan han antingen munteiiqen inför
Rätten af saliegaren dertill förordnad är, eller viser hans öppna bref derom med insegel, , så mycket mindre kan tydas derhän, att fullmagt bör företes af den, hvilken till Domstol endast ingifver en af sakegare egenhändigt undertecknad skrift, deri denne sin kärande eller svarande talan sjelf utförer, sorn 15 §, i samma Capitel och Balk tydligen utmärker, att Sakegaren är berättigad att, i stället för laga fullmägtig, låta af annan ingifva sina skrifter, endast han dertill icke 8 Läg-Utsköttets Betänkande N:o 10a. brukar öfvermaga, tjenstedräng eller annan otjenlig; samt dessutom af stadgandet i Kongl. Kungörelsen den i October 1812, att, da Sa/tegaren ej sjelf kati skrifva och således icke egenhändigt undertecknat besvärsskrift eller ansökning, som antingen till Kongl. Majit eller till ColÄegler och Embetsman ingifves, behörig fullmagt till besvärens eller ansökningens inlemnande skall bifogas, vid påföljd, att, om sådant uraktlåtes, någon pröfning af målet icke eger rum, oivifvelaktigt följer, att, då skriften är af Sakegaren egenhändigt undertecknad, dylik fullmagt ej erfordras; så — ehuru Concurslagens stadg3nden i 17 §. af 5:te Capitlet, att Borgenär, som ej sjelf, eller genom laga ombud, sig a inställelsedagen infinner, att sin fordran bevaka, och ej eller den förr bevakat, skall hafva all vidare talan i saken förlorat, och i samma Capitel, att Borgenär, som inför annan Domstol, än Concursdomstolcn, Borgenärsed aflagt, skall bevis öfver edgången till sistnämnde Domstol ingifva, efter Utskottets omdöme, icke antyder, att något serskildt förhållande i afseende på förevarande fråga i concursmål eger rum, eller bör så tolkas, som vore den Borgenär, hvilken inom laga tid låter genom annan tjenlig person till Concursdomstolen ingifva sin egenhändigt underskrifna bevakningsinlaga, med dertill hörande edgångsbevis och öfriga handlingar, Lag-Utskottets Betänkande N:o 102. 9 sin talan förlustig derföre, att denne-person icke varit med fullmagt till ett sådant Uppdrag försedd; i följd hvaraf Utskottet ej eller anser någon ändring af berörde §§. vara i detta hänseende af nöden; — likväl och då erfarenheten visat, att samina stadganden stundom blifvit förstådde och tillämpade på det sätt, som Motionairen omförmalt , linner Utskottet, på det att all anledning till sådan tolkning må undanrödja?
! och nu saknad enhet i domslut öfver dylika frågor beredas, sig böra vördsamt tillstyrka, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, det täcktes Kongl. Maj:t, genom allmän Kungörelse, utfärda den Förklaring, att sa väl med allmänna Lagens grunder, som med rälta förståndet af 17 och 20 §§. i 5 Cap. af Concurslagen den 13 Julli 1818 instämmer, det Borgenär-, hvilken, till bevakande af sin fordran i concurs, låter genom annan tjenlig person till Rätten, der concurssaken ar anhängig, inom laga tid inlemna sin inlaga, jemte edgcmgsbevis och öfrige erforderlige handlingar, skalig om inlagan är af Borgenä - io Lag-Utskottets Utlåtande
N‘ö i o ji retz egenhändigt under skrifven, an*> ses hafva rätteligen förvarat sin talan, ä/zr/$ <z/r fullmagt till inlagans ingifvande ej företes eller hifogas.
Stockholm den 34 September i$2g.
N:q 103, Ankom till Exped.-Utsk. den 30 September 1829.
Utlåtande, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottets Betänkande N:o 58, om ändring eller förklaring af 18 och 19 §§. i KongL Förordningen den 13 ful ii igig, angående inteckning i fast egendom, Ofvannämnde Betänkande, hvilket Vällofl.
Borgare-Ståndet och Hedervärda Bonde-Stån - Lag- Utskottets Utlåtande N'o 103.
11 det bifallit, har blifvit fran Högloft.
Ridder. skåpet och Adeln samt Högvördige Preste» Ståndet återremitteradt, i anledning af följande deremot gjorda anmärkningar; j:o Herr Stråle, l\l. W., har anfort, dels att, då det ofta kunde inträffa, att samtlige Jnteckningshafvare medgifva relaxation af en, gemensamt med flere andra, intecknad fastighet, om de anse återstående delen af panten innefatta fall s&kerket, i hvilket fall det vöre obilligt, att en sådan förändring icke skulle af Lagen tillåtas, hade stadgandet derom uti nu gällande 18 §-af Intecknings.
Förordningen icke bordt i den föreslagna nya uteslutas, dels ock att förhållandet emellan jnteckningshafvare och oprioriterade fordringsegare genom den uppgifna redactionen blifvit förandradt, enär, äfven i händelse alla de intecknade fastigheterne befinnas i gäldenärehs ego, fördelning af den gemensamt jntecknade gälden likväl skulle ske, hvaraf förmentes följa, att, då endast en del deraf belöper på den fastighet, hvari ingen senare inteckning finnes, öfverskottet af köpeskillingen för densamma skulle tillfalla oprioriterade fordringsegare; hvaremot den återstående delen af panten, som är besvärad med senare inteckningar, blifver till deras gäldande så mycket mera otillräcklig; med föranledande hvaraf Herr Stråle ansett de 12 Lag-Utskottets Utlåtande N:0 ^03. nu gällande 18 och 19 §§. uti ifrågavarande Förordning, mot hvilkas stadganden någon egentlig anmärkning icke blifvit gjord, böra bibehållas oförändrade, och lagförslaget inskränkas till att fylla den lucka, som nu finnes i anseende till saknad! stadgande om för» hållandet emellan serskilde inteckningshafvare eller serskilde egare inbördes, då fastigheterna icke äro i samina persons ego; men i motsatt händelse borde föreskrifterna förblifva oförändrade.
Den föreslagna fördelningen af intecknad gäld har Herr Stråle jemväl ansett vådlig, emedan af flere gemensamt intecknade fastigheter den ena kan vara uppskattad högt utöfver och en annan lågt under verkliga värdet, och för 1 ust för fordringsegaren såkmda uppkomma, fastän panten gemensamt innebär full tillgång för det intecknade beloppet; farhågan derföre kunde verka menligt på allmänna crediten och föranleda, att låntagare blefve besvärade med nya praestationer, för alt styrka pantens vederhäftighet; och vore det dessutom lämpligare, att, då serskilda fastigheter säljas å auction, köpeskillingarne tagas till grund för fördelningen, och taxeringsvärdet endast tjenar till rättelse i det fall, att auction icke sker, hvarjemte Herr Stråle, dels i afseende på redactionen af 18 §. yrkat, att i stället för orden:
"soaré då den fastighet för det ”odelade inleckningsbeloppet etc" borde in - Lag-Utskottets Utlåtande No 103.
13 föras följande mening: ”snäre då dm fastig'''het för så stor del af det odelade inteck’’/lingsbeloppctj som derå belöper, i förhål” lande of samma fastighets serskilda, till ”alla gemensamt intecknade fastigheternes ”sammanlagda värde etc.'' dels ock förment, att, då ifrågavarande