Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Men om än den frihet, som denna författning medgifver, sålänge den varit inskränkt till ett fåtal af hit inflyttade fremmande religionsbekännare och deras alkomlingarj kunnat tolereras, skulle deremot förhållandet blifva annorlunda då fråga uppstod om af - Lag-Utskottets Utlåtande N-.o 61. 11 fällingar från Svenska kyrkan.
Rättigheten att bygga kyrkor och utöfva offentlig gudstjenst öfverallt i riket är, bland annat, i samma författning icke begränsad af vidare, än en föreskrift derom alt byggnadssättet skall vara i behörig ordning gilladt.
Denna rättighet synes dock tåla någon inskränkning, derest frihet lemnäs Svenska kyrkans medlemmar att från henne affalla.•
Den kunde eljest lätt blifva ett vådligt medel i en mot vår kyrka fiendtlig propagandas hand.
Man bör ock skilja emellan friheten att bekänna den tro, man omfattat och den offentliga religionsöfningen.
Dä någon inskränkning i förra» hänseendet ej, ulan samvetstvång, kan ega rum, innefattar en begränsning i del sednare icke något band på den naturliga friheten, utan endast ett sä beskaffad! ordnande af förhållanden, som samhällets väl kan kräfva.
Derföre har man ock i andra länder, der religionsfrihetens grundsats blifvit erkänd, med bibehållande af en statskyrka eller en hulvudreligion, ej dragit i betänkande att till vissa orter inskränka fremmande religionsbekännares rätt att bygga tempel och offentligen förkunna deras lära.
Frågan om och i hvad mån sådana bekännare ega hilda ordentliga religions-samfund har med eli ord varit föremål för särskilda bestämmelser, beroende af bekännarnes troslära, jemte andra förhållanden.
Af berörde omständighet och då den inverkan fremmande religionsbekännare i vissa fall, enligt särskilda författningar, nu kunna utöfva i kyrkans angelägenheter, såsom vid val af prest och kyrkobetjening m. m., synes böra modifieras, helst afifällingar, jemlikt Utskottets förslag, ej skulle lä deltaga i ordnandet af dessa angelägenheter, uppenbaras dessutom att en revision af redan befintliga lagar i förevarande ämne är nödig.
Och det är af dessa anledningar, som Utskottet trott sig lör närvarande höra stadna vid att föreslå den lagstiftning i ämnet, hvarom Rikets Ständer, hvad sjelfva principen angår, synas vara ense, eller alt den i lag stadgade påföljd för affall och proselyt-verksamhet måtte upphäfvas, och andra stadganden, hvarigenom deri Svenska kyrkan på annat sätt värnas, i stället antagas, med öfverlemnande ät näst sammanträdande Ständer alt öfverenskomma om de vidare stadganden och lagförändringar, sorn, derest Utskottets förslag upphöjes till lag, må vara nödiga, så vidt förhållandena ej kunna ordnas af Kongl.
Majit, på grund al den makt, honom, enligt Regerings-formens 89 §, tillkommer.
För sådant ändamål har Utskottet tillstyrkt en underdånig skrifvelse i den syftning, nedanstående förslag anvisar.
Intill dess den vidare lagstiftning, sorn erfordras, kan vara beslutad, lärer något trängande behof deraf ej eller kunna uppstå, särdeles som, enligt Utskottets förslag, föreskrifter huru förhållas' bör i afseende å äktenskap emellan personer, af hvilka båda eller endera affallit eller blifvit från kyrkan sköjde, samt i fråga om uppfostran af affällingars barn, ej komma all saknas, och Kongl. Majit dessutom, genom reglementariska stadganden, i öfrigt kan ordna en stor del af de förhållanden, hvilka i följd af lagförändringen kunna uppstå.
Utskottet får alltså, med frånträdande af Utskottets i denna del tillförene yttrade mening, vördsammast tillstyrka: det måtte Rikets Ständer, för sin del, besluta en så lydande Författning, angående vissa förändrade föreskrifter i afseende å deni, sorn omfatta villfarande lära.
Med t/pphäfrande uf ej mindre i Kap. 5 och 4 §§ Missgerning. *-lia then, 7 Iiap. 4 § Arfda-Balhen och 1 h op. % § Kyrlio-lrigen, sistnämnde logrum så vidt det stadgar ansvar af landsförvisning och förlust af arfsrätt, samt i öfrigt ofser andra, än dem sorn till läroståndet höra, (in äfven hvad angående Log-Utskottets Utlåtande N:o 61. ansvar för vill farande lärosatsers utspridande eljest finnes stadgadt, varder förordnad! sorn folier: § 1.
Omfattar med lern af den Evang elis kt-Lutherska kyrkan i Sverige sådan mening, som mot denna kyrkas bekännelse stridande är, oell önskar kati förty alt ur kyrkan truda, då skall han, der han af sin själasörjares undervisning och förmaning ej täter sig rättas, varnas inför Kyrko-rådet, sam Jörelugg e honom en månads lid ali sig betänka.
Framhärdar han ändå i sin villfarelse, anmäla Kyrkoherden, genom Kontrakls-proslen, förhållandet hos
Dom-kapitlet, inför hvilket dea villfarande skall ytterligare varnas.
Kurder dea varning ock ulan verkan, förklara Kapitlet, honom frän Svenska kyrkan skiljd.
Hvad nu blifvit stadgadt har ej tillämpning å den, som yngre är än 1S år, der ej Konungen för särskilda fall annorlunda förordnar. § 2.
Har någon, på sätt här ofvan sägs, blifvit från Svenska kyrkan skiljd, vare han förlastig ali annan röst och talan i kyrkans och skolans angelägenheter, än den. sorn enligt Grundlagens stadgande om fremmande religions-bekännares deltagande i Riksdagsmanna-val eller utöfrande af Riksdagsmanna rätt må honom tillkomma.
Innehar harl embete eller tjenst; vare det. embete eller dea tjenst ock förlustig, der han ej, utan afseende å sin troslära, kunnat lill embelet eller tjensten nämnas. § 3.
Den som blifvit från Svenska kyrkan skiljd, vare, derigenom ej fritagen från de ajgifter, hvilka honom ålegat, derest han fört,farande förbli/bil en kyrkans medlem; eller från efterlefnad i öfrigt af Rikets borgerliga lagar.
Til/städjer honom ej hans troslära ali aflägga i lag föreskri fren ed, då sådant erfordras, och är derom ej särskildt stadgadt, förordne Konungen, sedan Högsta Domstolen blifvit hörd, huru förfäras bör. § 4.
Lärosatser, sorn mot den rena evangeliska lärans grundsanningar stridande iiro, må icke offentligen förkunnas eller till andras förledande annorledes utspridas.
Gör det, någon, straffes med böter från och med femtio lill och med tre. hundra Riksdaler, eller fängelse från och med två månader till och med ett år; dock sker härigenom ej någon inskränkning i den rättighet till Lag-Utskottets Ut/filande N:o 61.
13 fri religionsöfning, sorn blifvit medgifven bekännare af fremmande troslära, hvilka här i riket inkommit.
Be trädgs någon Svenska kyrkans medlem, sorn till läro'■ ståndet häver, nied utspridande af villfarande lärosals; derom är särskildt stadgadt. § 5.
Uppträder bekännare af fremmande troslära vid sammankomst af Svenska kyrkans medlemmar, med ändliga föredrag, biite, der han o/n villfarande lärosatsers utspridande ej öfvertyqad varder, från och med femtio till. och med två hundra Riksdaler.
Lag samma vare, der han nödgar eller lockar barn eller den under bans lydnad står. och lill Evange/iskt-Lulhersk församling hörer, alt del’aga i fremmande religions-förvandlers offentliga eller enskilda andaktsöfning. § 6.
Säker någon genom bedrägliga medel, hotelser eller löften om timliga fördelar förmå annan till affall från den rena evangeliska lii/ari, vare. der ger/ringen ej är efter annan lag belagd med högre straff förfallen till böter från och med ett hundra lill och med tre. hundra Riksdaler eller fängelse från och med två månader lill och med ett år.
Lag samma vare, om någon, hvilken af föräldrar eller målsmän fått sig anfÖrlrodl att uppfostra eller undervisa barn. so/n tillhör Svenska kyrkan, betriides att, under utö/ningen af sådant uppdrag, bibringa barnet annan troslära, än den rena evangeliska. § 7. Ej må någon Svenska kyrkans medlem upptagas i fremmande religionssamfund, innan han blifvit frän kyrkan ski/jd.
Sker det, biite dvn ellet de, sorn honom upptagit, från och med femtio lill och med. två hundra Riksdaler; och JÖrfores ändå med honom ejtur ty i § / sägs. § 8.
I afseende å äktenskap emellan personer, af hvilka endera eller begge blifvit från Svenska kyrkan skiljde, sä ock i fråga om den trosbekännelse, i hvilken barn, som födes efter det någondera af föräldrarna är vorden från kyrkan ski/jd, bär uppfostras, gä/le, intill dess annorlunda varder förordnadt, hvad i ty fall för fremmande religions-förvandter hittills varit stadgadt. 14 Lag-Utskottets Utlåtande.
N-0 61. § 9.
Böter, sorn i denna författning finnas stadgade, bertil nas i Riksmynt och skota Jördelas lill hälften emellan åklagaren och församlingens fattige.
Saknar den böl/ällde tillgång lill böterna, skola de förvandlas till fängelse efter samma grander, sorn gälla för förvandling af böter enligt Utsöknings-Ba/ken. § 10.
Mål angående öfverträdelse af denna författning skola upptagas och af dämas af allmän Under-rätt, samt dess utslag, i händelse den för brott mot 4 eller 6 § tilltalade varder ål saken fälld, H of-ratts pröfning underställas.
Atal för villfarande lärosatsers utspridande, efter ty i § 4 sägs, må ej ega ram, med mindre Konungens Justitie-Kansler, efter erhållen underrättelse örn saken och dess sammanhang, forordnat om åtalets anställande. äfvensom, i sammanhang med öfverlemnande! af omförmälda författning lill Kongl. Majlis Nådiga sanktion, i underdånig skrifvelse anhålla, det täcktes Kongl. Maj:t, för ordnande af de öfrige förhållanden, som med lagstiftningen i förevarande ämne. ega gemenskap, låta utarbeta och i Nådig Proposition till Rikets näst sammanträdande
Ständer framlägga förslag till lag i de delur, hvarom icke Kongl. Maf:t, pä grund af Regerings-formens 89 §, finner för godt alt sjelf omedelbarligen förordna.
Hvad dernäst angår den första af de frågor, som röra friheten inom den Svenska kyrkan och lill Utskottet blifvit visade åter, eller frågan om upphäfvande af 1726 års konventikel-plakat elier om friheten för Svenska kyrkans medlemmar all till gemensamma andaktsöfningar sammankomma, så äro meningarne visserligen ej skiljaktige om olämplighelen af berörda plakat, så vidt del innefattar förbud emot dylika sammankomster: men man har hufvudsakligen emot såväl Utskottets i denna del framställda förslag, hvilket upptages under Litt. B, som emot hvad Kongl. Majlis Proposition i detta ämne innehåller, anmärkt saknaden af kontroller på den lärare-verksamhet, som, oansedt det i berörde författning innefattade förbud, redan ulöfvas af lekmän, särdeles kringresande kolportörer al andliga skrifter, och som, derest förbudet undanrödjes, ostridig! skulle i betydlig grad tillvexa.
En och annan har dock satt i fråga huruvida lekmän ens må berättigas utöfva en sådan verksamhet; men den öfvervägande meningen har emellertid hyllat en motsatt åsigt; och derför anser [Jlskoltel ej eller nödigt alt lill vederläggning upptaga de skäl, på hvilka de i berörde hänseende framställde tvifvel grundas, eller att för sin af majoriteten inom Riks-sländen gillade mening ingå i vidare bevisning, än den, som Utskottet i redan afgifna betänkande sökt åstadkomma. Lag-Utskottets Utlåtande N:o 61. 15 Den väsentliga frågan, som Utskottet nu har alt besvara, är således den: i hvad mån må omförmälda lärare-verksamhet beläggas med band?
eller är det icke tillfyllest om, på säll Kongl. Maj:t föreslagit, polismyndighet berättigas att upplösa sammankomst, i händelse af inträffad olaglighet eller oordning och följaktligen om någon lekman vid religions-sammankomst förkunnar villfarande lära eller sådant, som emot sedlighet och ordning är stridande?
Efter hvad nyss är antydt, har man emellertid ansett denna polismyndighetens makt otillräcklig, ehuru man äfven lunnit den höra medgifvas, såsom ett nödvändigt medel, derest det förhållande skulle inträffa, sorn i det Nådiga förslaget förutsattes.
Erfarenheten har ock, efter hvad diskussionerna gilva vid handen, ådagalagt behofvet af ytterligare band ä omförmälda verksamhet.
Utan att bestämdt förkunna villfarande läror uppträda lekmän mången gång med missledande satser och väcka dymedelst ej sällan kyrklig söndring inom församlingen samt förakt för den allmänna gudsljensten ; och den okunnighet de ofta röja, leder lätt lill undergräfvande af religionens helgd.
Då nu Utskottet, med afseende å dessa ur erfarenheten hemtade rön, hvilka allmänneligen, särdeles inom Preste- och Borgare-stånden ölverklagats, sökt alt utfinna ett lämpligt sätt alt förekomma den verksamhet, som kan leda till nyssberörde följder, utan att upphäfva sjelfva rättigheten, eller, med andra ord. alt medgifva friheten, men hindra dess missbruk, har Utskottet ej kunnat undgå att fästa uppmärksamhet vid ett inom Bonde-ståndet framstäldt och der i allmänhet godkändt förslag, alt öfverlemna åt församlingarnes kyrkoråd ali hvar inom sin krets vaka deröfver, att den lolima nna-verksamhet, som vid förefallande konventiklar ulöfvas, ej varder skadlig.
Kyrkoråds-förlällningen ålägger redan Kyrko-rädet en skyldighet att vårda sig om religionens helgd ; men den inrymmer det ej någon makt öfver andra, än församlingens medlemmar, och pä dessa kan det blott verka medelst varning.
Skall Kyrkorådet i förevarande hänseende kunna verka, är emellertid nödigt att dess myndighet, så i ena, som andra fallet, utvidgas.
Det måste ega rätt att hindra den lekmannaverksamhet, som det finner skadlig och således att förbjuda en sådan verksamhet.
Dermed sättes ock Kyrko-rådet i tillfälle att bättre än för närvarande uppfylla sin bestämmelse i kommunen; och den ställning detsamma der innehar, det öfvervägande antalet af lekmän bland dess ledamöter, är en borgen derför, alt deras ifrågaställa makt icke varder begagnad till obehörig inskränkning af den frihet, som lagen i allmänhet medgilver.
Då flertalet inom representationen derjemte synes anse nödigt, att ett stadgande om presterskaps rätt att öfvervara konventiklar, och eli förbud mot deras hållande under det allmän gudstjenst i församlingen förrättas, meddelas i sammanhang med konvenlikel-frihetens medgifvande, på säll Kongl. Maj: t äfven föreslagit, får Utskottet, hvars förut yttrade åsigt i förevarande
Iräga måste vika för den inom representationen uttalade öfvervägande meningen, till Rikets Ständers pröfning vördnadsfullt framställa eli, i enlighet med denna mening, uppgjordt förslag lill författning i ämnet
Med upphäjvande af Unng/.
Plakatet emot särskilda religion s-sammankomster den 12 Januari 1726 samt hvad J'ör öfrigt i detta ämne finnes stadgadt, förordnas sorn /öijer:
Medlemmar af den Evorige/iskt-Lutherska kyrkan vare ef ■förment alt sammankomma till gemensamma andaktsöfning ar, ulan vederbörande Presterskaps omedelbara ledning; dock må sådan sammankomst ej, ulan särskildt tillstånd, ega rum å tid, då altman gudstjenst i församlingen förrättas.
Ej eller må vid religionsöfning, sorn ej är alt hänföra till enskild husandakt, lill - 16 LagUtskotlets Utlåtande N:u 64. träde, vägras församlingens Presterskap, medlem af dess Kyrkoråd, eller dea offentliga myndigheten i orten, hvilken sistnämnde myndighet, i händelse af inträffad olaglighet eller oordning, eger att, der så nödigt anses, sammankomsten upplösa.
Uppträder någon, sorn ej är prest eller enligt Riyrko-lagen berättigad att offentligen predika, vid dylik sammankomst såsom lärare med. ändliga föredrag, sorn anses leda ti/l söndring i kyrkligt hänseende eller förakt för den allmänna gudst/ensten eller eljest till undergräfvande af religionens helgd, ankomma på Kyrko-rådet att honom förbjuda all i berörde egenskap inom församlingen vidare uppträda.
H var som föranstaltar så beskaffad sammankomst, hvarom nu sagdt är, å tid, då den ej hållas må, eller å sådan tid dertill upplåter bus eller underlåter att. ställa sig till efterrättelse Kyrko- råds förbud mot. utöjvande af lärare-verksamhet, bote från oeh med femtio lill och med tre hundra Riksdaler Riksmynt, till tviiskift.es den bolf allde tillgång lill böterna, skola de förvandlas till fängelse efter samma grunder, som gälla för förvandling af böter en lig t U
Is ölen ings-Ra /ken.
Frågan om don förändring af kvrkolagstiftningen, som Utskottet under Litt.
C. föreslagit, har väl blifvit af Bonde-ståndet återremitterad; men enär någon direkt anmärkning ej blifvit framställd ernot Utskottets förslag härutinnan, hvadan någor» rättelse deri än mindre påyrkats, anser Utskottet sig desto mindre ega anledning att frånträda hvad Utskottet i denna del tillstyrkt, ehuru af Preste-slåndet förkastadt, som detsamma blifvit al Ridderskapet och Adeln samt Borgare-ståndet bilället.
Det ålerlemnas alltså oförändradi lill Ronde-siåndets pröfning.
Af de ämnen, som Utskottets betänkande omfattar ech blifvit till Utskottet återremitterade återstår således endast del, sorn afses i det förslag till underdånig skrifvelse, sorn förekommer under Litt.
D Pä sätt bär ofvan förmäles, har delta ämne äfven blifvit af Bonde-ståndet till förnyad behandling af Utskottet hänvisadl.
Man har nemligen yrkat att "slutet af den föreslagna underdåniga skrifvelse!) måtte förändras till följande lydelse: ”samt derest en eller flera så önska, skriftermål med dem särskildt förrättas och Herrans Nattvard dem tilldelas jemväl i enlighet med samma handbok;”
Och som frågan ej blifvit genom öfriga Riks-slånds fattade beslut afgjord, tillhör det Utskottet att åter taga densamma under pröfning.
Dä dervid förekommer, att den förändring Bonde-slåndel, på sätt närnndt är, påyrkat, i så måtto redan blifvit af Ridderskapet och Adeln beslutad, alt delta Riks-stånd, efter hvad ofvanstående redogörelse visar, bilällit omlörmälda förslag med en sådan förändring af skrifvelsens slutmening, att rättigheten till den äldre handbokens begagnande vid Lag-Utskottets Utlåtande, S':o 61.
17 vid skriftermål och nattvardsgång ej måtte inskränkas lill endast det fall, att flere så önska; — dä eli förtydligande i sådan syftning jemväl loide vara behöfligl, helst ineningarne synas vara stridiga derom, huruvida Presterskapel eger alt i förevarande fall afvika från den påbjudna liturgiska ordningen eller att, efter Utskottets föreställning, om någon enskildt påkallade dess biträde, lämpa sig efter dennes religiösa uppfattning; — ocii dä ifrågaställa förändring, vid sådant förhållande, följaktligen skulle, säkrare leda till del mål, som Utskottet åsyftat med sitt i denna del framställda och af Borgareståndet olurändradl antagna förslag eller till belastande af den räll, om hvars medgifvande tre Stånd och följaktligen Bikels Ständer äro eniga, får Utskottet, sorn deremot anser en föreskrift derom, alt dä den äldre handboken vid skriftermål och nattvardsgång begagnas, dessa förrättningar skola särskildt ega rum, vara olämplig, ulan afseende derå alt Presle-slåndet ej velat ingå pä någon underdånig framställning i ämnet, vördsammast hemställa, om icke Borgare-ståndet behagade gilla den af Bidderskapet och Adeln beslutade och af Bonde-ståndet påyrkade förändringen i förenämnde hänseende, samt således tillstyrka: det måtte Borgare- och Bonde-stånden, lika med Bidderskapet och Adeln, besluta en underdånig skrifvelse, derigenom Rikets Ständer anhålla, att Kongl. Maj:t läcktes förordna, det må 1693 års kyrkohandbok begagnas vid barndop, om barnets målsman sådant begär, samt, derest så önskas, skriftermål förrättas och Herrans Nattvard utdelas jemväl i enlighet med samma handbok.
Af Herr Domprosten Bring: "Villigt erkänner jag svårigheten af den uppgift, Sorn Lag-Utskottet, under det arbete, hvars resultat Utskottet nu går att inför Ständerna framlägga, föresatt sig alt lösa.
Att i en så utomordentligt vigtig fråga, som den af Utskottet i främsta rummet behandlade, utarbeta ett godt och antagligt lagförslag, erfordrar, i min tanke, en vida grundligare förberedelse och en vida större ledighet
Irån olikartade göromål, än det för Utskottets ledamöter nu under Biksdagens sista veckor, ja under bela Biksdagen, varit möjligt all erhålla.
Det innebär således intet klander mot Utskottet, då jag nu nödgas förklara, att jag, för min del, icke kan anse Utskottets förslag lyckadi; likasom dettas godkännande, så vidt jag förstår, från Ständernas sida skulle slå föga väl tillsammans med det nyss lättade beslutet om förkastande af den Kongl. Propositionen angående en utvidgad religionsfrihet.
I sjelfva saken, och i det bela taget, är nemligen Utskottets förslag med den förkastade Kongl. Propositionen fullkomligen enahanda.
Skillnaden ligger egentligen blott i formen.
Men det var visserligen icke blott för formens eller ens lör vissa enskilta stadgandens skull, som den Nådiga Propositionen biel' förkastad; ulan fastmera bade. efter hvad deafgifna yttrandena Bih. till II.
Brot. 1856—1858. 7 Sami. 1 A/d. 34 Hä/t. 3 18 Lacj-UIskottets Utlåtande.
N:o 61. tydligen ådagalade, detta förkastande hos pluraliteten af de tre Ståndens ledamöter sin förnämsta grund deri, att del Kongliga förslaget i sjelfva hufv udsaken, d. v. s, i medgifvande! af en utvidgad religionsfrihet, befanns gå längre, än de närvarande förhållandena i våll land ansägos påkalla.
På dessa lakliska lörhållanden gör nu likväl Utskottets förslag, lika litet som Kongl. Majlis, något direkt afseende, utan det förra utgår, liksom del sistnämnda, egentligen frän en blott abstrakt theorelisk grundsats, Val skulle den anspråkslösare titel, sorn Utskottet åt sitt förslag gifvit, kunna synas tillkännagifva något annat; men för hvar och' eri, som åt förslagets innehåll egnar den flyktigaste uppmärksamhet, kan det dock, lika litet sorn för någon af Utskottets egna ledamöter, vara fördold t, att Utskottet nu i njelfva verket föreslår ett lika, ja på visst sätt till och med ännu mera vidsträckt religionsfrihets- elier, om man sä vill, loleransedict, som det i den Kongl. Propositionen innefattade.
— Redan tiil följd af detta oförr nekliga förhållande vid det synas mig, som hade
Utskottets förslag i sin nu erhållna gestalt knappast för närvarande bordt inför Ständerna framläggas.
I detta milt omdöme starkes jag än mera, då jag besinnar, alt hvad mot den Kongl. Propositionen afven i ett annat hänseende blifvit anmärkt, lika mycket gäller om Utskottets förslag.
Det sistnämnda är nemligen, liksom det förra, ofullständigt och erfordrar, om det blir lag, så framt det lämpligen skall kunna verkställas, alt ge nom åtskilliga nja stadgande», eller rättare: genom en egentlig s. k. dissenlerlag h ilva komplelteradl.
Della erkänner Utskottet sjelf genom sin i della Betänkande gjorda hemställan, at Rikets Ständer, för vinnande af nyss angifna ändamål, måtte tili Kongl.
Majit aflåta en underdånig skrifvelse.
Men när så är, sä svnes det, som skulle här, likasåväl som annars, bäst vara ali dröja med antagandet af den nya lagen, tdl dess denna kunde erhållas åtminstone så lill vida i fullständigt skick, all föreskrifter deruti icke saknades för sådana förhållanden, hvilka af hvar och en kunna förutses skola omedelbart af lagen sjelf blifva framkallade, och genom hvilka de största oredor nödvändigt skola uppkomma, då de af ingen lag äro reglerade.
Och huru skulle del dessutom ens vara möjligt alt behörigen pröfva dugligheten af ett lagförslag, sä länge detta ännu i sjelfva verket blott är halffardigl?
Men icke allenast den nära öfverensstämmelse, som i del bela eger rum mellan Lag-Utskottets nu framställda förslag och den af Ständerna redan fö kastade Kongliga . , ”o Propositionen, utan ock vissa enskillheler, som för det förra äro egendomliga, föranleda, i mili lanke, deremot ganska vigliga anmärkningar.
Bland dessa är isynnerhet en. som jag anser mig förpliglad all för mm del framställa.
Den angår det af Utskottet i första paragrafen al' dess förslag intagna och på del följande i icke ringa män inverkande stadgandet, att a (Täll ingar, då de ej låta sig rättas, böra af den kyrkliga myndigheten genom en offentlig akt ur kyrkans gemenskap lönnligen uteslutas.
Blilver della stadgande och hvad dermed sammanhänger af Konung och Ständer godkänd!, så är med detsamma bland oss i ti lord t ett begrepp om uteslutandet ur kyrkans gemenskap — om exkommunikalionen — sorn hittills varit för vår kyrka fremmande och som svårligen låter förena sig med hennes grundsatser.
Hittills har man ej velat al någon annan exkonimunikalion, an deri, som utgör den högsta graden af kyrklig tuktan, och hvilken har lör ändamål, icke att proklamera en absolut skd|smessa mellan kyrkan och den fallne individen, ulan tvärtom all med kärlekens allvar låta denne känna siri skuld och sålunda, genom all tillsvidare undandraga honom vissa kyrkans förmåner. söka återföra honom till ett rätt bruk af dessa förmåner och honom dermedelst sä mycket närmare omsider med kyrkan införlifva.
Men en sådan betydelse har icke, och kan tydligen icke, ens i Utskottets mening, den slags exkcminunikalion hafva, hvilken Utskottet nu föreslår.