Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
» Nej, min bäste notarie, nu är ni för elak ... » » Kan ni förklara, ätt fruar äro de mest ange- Det var naturligtvis löjtnantskan, som talade, men lägna af alla att gifta bort unga flickor? » Den, som ställde denna fråga, såg själf mera den oförbätterlige lät henne icke fortsätta.
ut som en ung flicka än en fru, och hade icke » Den andra har de högsta tankar om den äk- två tjocka guldringar glänst på vänstra handen, tenskapliga sällheten och anser, att fruarnas skulle man säkert tagit henne för ett af de gifta högsta mission är att hjälpa upp det dåliga föret damernas utvalda offer, så utprägladt oppositiö- i helgedomens inkörsport, men erkänner på sam- nel lät tonen.
ma gång så älskvärdt, att när de unga väl kom- mit in och portarne slutits, så.
glömma de all- Man skrattade.
» Det är sant, » sade en äldre fru och nickade.
deles bort att tacka (undertryckt skratt frän flere » Men hvarför?
Jag vill inte för allt i världen håll).
Men jag, mina ärade damer, jag tror inte ha något annat parti på mitt samvete än mitt alls, att kvinnorna äro så naiva.
Deras intelligens är vida öfverlägsen männens.
» eget. » » Kära lilla du, » sade f. löjtnantens fru, som En röst halfhögt: » Det var då snällt, att han öfverskridit fyrtiotalet och följaktligen beskyd- erkänner det. » dande klappade den oppositionelt anlagda på ».
De begripa, hvad vi stac- axeln, » det är därför, att vi veta, att flickorna kars män aldrig lära oss att förstå, oaktadt det ovillkorligen vilja bli gifta, och då anse vi rättast inte saknas varningar ... de begripa, att äkten- att spela en smula försyn ... du förstår, vi ha skapet är en snara.
Ni minns kanske den där ju litet mer erfarenhet och kunna ju bättre välja, sentensen: äktenskapet är en råttfälla: den som och ju förr vi få en flicka bra gift, desto säkra- är ute, han vill in, och den som är inne, han re äro vi, att hon inte råkar fästa sig vid någon, vill ut.
Den sentensen förstår kvinnan.
Hon som inte kunde göra henne lycklig. » förstår, hvilken dämonisk makt den där råttfäl- » Bah, det är precis detsamma som att säga, lan utöfvar på en stackars fri manlig individ, att en ung flicka inte har någon egen vilja eller likaväl sam hon har erfarenhet om, hvilka för smak.
och för resten, om det också skulle lyc- tvinade ansträngningar de fångna råttorna, her- kas att väcka kärlek, där ingen finns, tron I verk- rarne, göra för att blifva fria, låt vara bara föl- ligen, att någon människa, hon må nu ha ring en kväll.
När en liten söt och älskvärd fru inte på fingret eller inte, kan förutse, hvad sorg eller får den nya vinterkappan, som hon särskildt ön- skat sig, och märker att hela hennes äktenskaps- lycka som ett äktenskap kan medföra? » » Nej, det tror jag visst inte, åtminstone inte lycka är en tom — tom illusion, vet ni, hvad sorgen, » och f. löjtnantens fru suckade djupt, hon gör då?
Jo, då går hon ut och funderar på, Hvarför fruar ställa till partier.
hur hon bäst skall kunna ställa råttfällan för sin ogifte kusin.
Och då gillrar hon opp locket så fint och sätter ett riktigt välluktande bete på kro- ken och ställer sig själf på lur med de rysligaste hämndtankar mot alla världens män i hjärtat ... » » A, hvilken hemsk teori! » utropade flere af da- merna.
Men den gamle häradshöfdingen, som kommit in och oförmärkt åhört notariens tal, tog den hemske teoretikern i kragen och sade barskt: » Sitt nu inte här och prata gallimatias, utan kom och tag ett glas med mig.
Jag som haft gumma i fyrtio år, måtte väl känna kvinnorna bättre än ni ungtuppar.
Jag skall säga dig, hvar- för de styra till partier.
Det är därför, att de ska ' något ha att tjattra om. » Och under all- mänt skratt försvann den gamle herrn, hållande notarien under armen.
Gossel.
* Falska läror smyga kring i tiden, Deras stämma blir i stormen spord.
Lyssna till, förrän din dag är liden, I Ivilken framtid bådas för vår jord.
Höj din röst, när mörkrets väfnad spinnes, Strid för dygd och sanning!
Seger vinnes Ofta af ett enda manligt ord.
A. Grafdröm.
Om menstruationen o c h dess hygien.
Doktor Karolina r o p p e n s V rt o m s o r Widerström.
e n o m e s s n o r ?|ff » ^ * ^ ^ " eH? "
mala utveckling tilldraga sig i våra da- gar ett allt större intresse.
Och med rätta, ty en frisk själ trifves bäst i en frisk kropp.
En period, som af kvinnan särskildt förtjä- nar uppmärksammas, då det gäller bevarandet af hennes hälsa, är menstruationsperioden.
Menstruationen är det synliga fenomenet af en periodiskt stegrad lifsverksamhet hos köns- organen.
Vid tidpunkten för en menstruation inträda nämligen dessa i ett tillstånd af stark blodöfvcrfyllnad.
Inverkan häraf inom lifmo- dern blir den, att blod så att säga silar igenom kärlväggarna och tvärs igenom slemhinnan ut- tränger på dennas yta.
Eran lifmoderns inre fortskaffas blodet sedan genom dess halskanal, genom slidan och ut ur kroppen.
Samtidigt med detta fenomen från lifmodern pågår emel- lertid ett annat — och det viktigare af de två — inom äggstockarna.
Ett af deras många ägg bringas nämligen till följd af blodöfver- fyllnadcn till mognad, väggen till det lilla rum, uti hvilket det legat inneslutet, brister och det slungas ut ur äggstocken — för att sedan vandra in i en af äggledarne och genom denna in i lifmodern.
När organen på så sätt så att säga urladdat den spänning, i hvilken blod- öfverfyllnaden försatte dem, går denna tillbaka och de inträda i en relativ b.vila, tills nerv- systemet — organismens klocka — på gifven tid ånyo manar fram den nyss beskrifna blod- öfverfyllnaden.
Det ligger mycket nära till hands att an- taga, det detta tillstånd af blodöfvcrfyllnad skall göra dessa organ vid sagda tidpunkt syn- nerligen känsliga för snart sagdt alla möjliga inflytelser.
Blodöfverfyllnad gör nämligen dels ett organs nervändar känsligare, dels gör den det lättare mottagligt för infektion — för de sjukdomsalstrandc mikroorganismernas inverkan.
I själfva verket är det ock ett af de säkrast observerade fakta på kvinnosjukdomarnes om- råde, att sjukdomens början ofta kan dateras från någon menstruationsperiod, under hvilken den sjuka utsatt sig för någon skadligt inver- kande faktor, hvilken vid annan tidpunkt skulle fördragits af organismen, eller för hvilken denna skulle reagerat på annat sätt.
Så åstadkommer t. ex. ett för långvarigt kallt bad vanligen blott ett allmänt obehag för några timmar, eller blir följden t. ex. snufva eller reumatiska smärtor.
Taget under menstruationen bringar det däremot ofta denna att stanna och fram- kallar en mer eller mindre allvarsam, kortvarig eller för lång framtid bestående, inflammation i lifmodern eller äggstockarna.
Det är därför tydligen af stor vikt, att kroppen under menstruationsperioden skötes på ett rationelt sätt, att omsorg ägnas åt att lyua de bud, naturen gifvit för denna period.
Hos äfven den friskaste kvinna gör sig un- der denna period, i synnerhet i dess början, ett utprägladt behof af hvila gällande.
Vidare är känsligheten för temperaturväxlingar större och kroppen har större behof af värme.
Lyn- net är känsligt och mera stämdt för sorg än glädje.
Med stöd af dessa symptom och med tan- ken fäst på könsorganens tillstånd under men- struationen komma vi osökt till följande reg- ler för förhållandet under denna period: Alla mera betydande kroppsansträngningar böra undvikas.
Mot denna regel syndas ganska ofta.
Så kan mången ung dam dansa en hel natt på en bal, utan att akta på sin tillfälliga kroppsliga svaghet.
Och dock är under denna period dansen ett bland de farligaste nöjen hon kan deltaga uti, ej blott på grund af den öfver- måttan häftiga och långvariga kroppsrörelsen, utan ock genom det sinnenas rus, som är nä- stan oskiljaktigt från dansen, samt genom de starka temperaturväxlingar, som den dansande så ofta — och så gärna — utsätter sig för.
Äfven långvariga och häftiga ridter, skrid- skoturer och långa promenader böra försakas under menstruationen; så ock annat sport, äf- vensom friskgymnastik.
Mera ansträngande kroppsarbete bör inskränkas, särskildt när det tar i anspråk de nedre kroppsdelarna, t. ex. sömnad på maskin.
För den kroppsarbetande kvinnan kan det nog mången gång vara svårt att tillbörligt skona sin kropp under menstruationsperioden.
Lyck- ligtvis är emellertid hennes fysik just genom arbetet mera härdad, så att en blott minsk- ning i arbetet för henne kan utgöra tillräck- lig hvila.
Men denna relativa hvila bör hon ock med nödvändighet unna sig; hon må ej anse den som pjosk, utan betrakta den som en plikt mot sin hälsa.
I grunden vinner äf- ven arbetet därpå, i det att arbetsdugligheten bättre och längre bibchålles.
Förkylningar böra sorgfälligarc än eljes und- vikas under menstruationsperioden.
För detta ändamål är det af vikt, att beklädnaden verk- ligen skyddar kroppen mot köld, särskildt un- dcrlifvet.
Det tillfälliga större behofvet af värme bör tillgodoses genom en för tillfället något varmare beklädnad.
Särskildt är detta nödvändigt, om man ej kan undgå att utsätta sig för köld, t. ex. vid arbete under bar him- mel eller i dragiga lokaler, vid långvarig åk- ning under den kalla årstiden i öppen vagn.
Till detta kapitel hör frågan om bad under menstruationen.
En härdad kropp fördrager visserligen ett kort kallt bad äfven under denna period, men de mindre härdade, d. v. s. de flesta, göra klokt uti att då undvika såväl kalla som varma bad.
En annan sak är det däremot med den lokala renligheten; denna är vid detta tillfälle ännu viktigare än eljes.
Man förstår » etta lätt, då man betänker, dels att det afgående blodet är ett det bästa odlings- materiel för bakterier, dels att organens blod- öfverfyllda tillstånd gör dem svaga gent emot dessa små farliga fienders menliga inverkan.
Ordentliga rentvättningar af ytterdelarna böra därför göras en till två gånger om dagen, med ljumt vatten och tvål (använd ej svamp eller tvättvante härtill!
), och torkning ske med ren duk.
Stoppdukarna böra vara väl rena och bytas minst lika ofta som rentvättning sker.
Angående stoppdukar hör man ofta undras, dels om de äro hälsosamma plagg, dels af hvad konstruktion och material de böra vara.
Frågan om deras lämplighet sammanhänger med den om öppna eller slutna kalsonger.
Det påstås af somliga, att lufte is fria tillträde till underlifvet skall vara så särskildt hälsosamt.
Sant är ju ock, att tillsölade plagg bli mindre ohälsosamma ju mindre de täppas till.
Men hålles detta kroppsparti rent genom tvagningar och bytas plaggen tillbörligt, är det blott till yttermera stor fördel för hälsan, att plaggen ock äro så beskaffade, att de skydda för köld.
Stoppdukarna bli således ock lämpliga plagg, om de uppfylla vissa villkor.
Främst af dessa är det, att de anbringas fullkomligt rena.
De böra därför ej bestå af flere med hvarandra sammansydda tyglager, ty då äro de svåra att väl rengöra, och de torka långsamt, hvarvid förskämning ytterligare uppstår i deras inre.
Ett enkelt stycke tyg, blott sammanviket till huru många lager som önskas, är däremot lämpligt.
De böra vidare lätt suga upp vätskor och få ej skafva; böra därför vara af mjukt tyg, bäst taget på snedden.
Ett material, som i synnerhet på resor är fördelaktigt, är renad vadd, hvaraf klippas lämpligt långa och breda stycken, af den tjocklek som är af nöden; i hvardera ändan klippes ett hål, hvari kan in- trädas ett elastiskt band, som sedan fästes vid en linning kring midjan.
Vid ombyte bränner man upp den använda vadden.
För öfrigt äro flere olika » menstruationsbandager » uppfunna.
Så t. ex. är ett, förfärdigadt af den för sin goda uppsugningsförmåga kända trämassan, in- sydd i gas och preparerad med sublimat för antiseptikens skull.
De äro utan tvifvel för- träffliga och kunna ej annat än förordas; bli dock i längden något dyrbara, då hvarje trä- massekudde förstöres efter användningen.
Hvad antiseptiken beträffar, så kunna vi på detta område tillämpa erfarenheten från den moderna särbehandlingen, som lär, att renlighet, systema- tiskt och noggrant genomförd, är viktigare än alla antiseptiska medel, och att man i mänga fall reder sig fullkomligt utan dylika.
En gammal rätt inbiten fördom är, att man ej bör byta linne under pågående menstruation.
Förmodligen har den sin grund dels i spar- samhet,- dels i fruktan för förkylning.
Ett fuktigt och kallt linne vore tvifvelsutan under denna period än mera olämpligt än eljes att sätta på sig, men ett väl torrt, uppvärmdt plagg bör ej blott icke vara skadligt, utan i renlighetens och därmed, såsom nyss framhål- lits, i sundhetens intresse, bör detta plaggom- skiftc, då det för öfrigt behöfs, vara synner- ligen fördelaktigt.
Att vid de lokala tvättningarna kroppen ej bör onödigtvis blottas och utsättas för förkyl- ning, är ju gifvet.
Oseden hos många kvinnor att vid sin toalett morgon och afton promenera omkring, i det närmaste afkläclda och barfo- tade, borde åtminstone under denna period bannlysas.
Vi nämnde nyss, att lynnet under menstrua- tionen är mera känsligt, mera stämdt i moll, liksom å andra sidan sinnesrörelser kunna di- rekt inverka på menstruationen.
En häftig
förskräckelse kan bringa menstruationen att afstanna och kan t. o. m. komma den att uteblifya för lång tid; oro och fruktan kunna ofta framkalla densamma på olaga tid.
Kon- sekvensen borde vara, att man skulle söka undvika sinnesrörelser, särskildt under men- struationen.
Till en viss grad är detta må- hända utförbart — alltid åtminstone eftersträf- vansvärdt.
Men är tillbörlig skötsel under själfva men- struationen af vikt för dennas normala förlopp, så är en motsvarande lämplig skötsel under mellantiden det icke mindre.
G-if den upp- växande flickan tillfälle till en sund och all- sidig kroppsutveckling, genom lekar, gymnastik och lämpligt kroppsarbete, och härda hennes hud- och nervsystem genom bad och vistelse i friska luften, och hennes första menstruation skall i regel infinna sig utan sjukliga symptom.
Må.
sedan den unga kvinnan fortsätta att ägna sorgfällig vård åt sin kropp, att på tiderna mellan menstruationerna yttermera öfva, stärka och härda den, den kroppsarbetande kvin- nan ock särskildt att gifva öfning åt de vid arbetet försummade kroppsdelarna — och dessa alltför vanliga menstruationsrubbningar och plå- gor under menstruationen och denna öfvermåt- tan känslighet under denna period, hvilka för- bittra en så stor del af många kvinnors lif, skola förekomma hos allt färre af vårt släkte.
• E n inbjudning l a n d s till v å r t k o n s t n ä r e r.
Iduns redaktion har i dessa dagar utfärdat samt inom konstnärskretsar låtit sprida en så lydande inbjudning: K armed inbjudas ärade konstnärer all deltaga i en täflan om en teck- ning Lill omslaget för Iduns julnum- mer 1896.
Teckningen skall vara afsedd all ulföras i fem modellerade färger.
Omslagssidans storlek: Höjd 35,4, bredd ' 2b ', 8 c m.
I kompositionen böra inrymmas o r d e n: Iduns Julnummer 1896 — Utgifoare: Frithiof Hellberg.
Segraren bland de läflande erhåller för sin teckning ett pris af tre hundra (300) kronor, men är då skyldig all sedermera utföra teckningen så, alt den bäst lämpar sig för reproduktion.
A f öf- riga inlämnade teckningar äger Iduns Hedaktion förelrädesrält till dem, hon efter särskild öfverenskornmelse med konstnären anser sig vilja inköpa.
Teckningar, som äro afsedda för läflin- gen, skola vara inlämnade till Iduns Re- daktion, Stockholm, senast den 15 näst- k o m m a n d e februari o c h å omslaget bära påskriften » Iduns J u l n u m m e r ».
Hvarje leekning bör för öfrigt vara försedd med signatur eller motlo och namnsedel.
De förslag, som ej kunna användas, få åter- hämtas under maj månad.
Stockholm den 9 januari 189G.
För Iduns Redaklion Frithiof * ffeliberg.
M i n konst.
Af Eleonora Duse.
Till Zacconi * kom en dag en läkare, som hade sökt upp honom blott för att fråga, om han endast spelade sina roller, eller om han också kände dem, och Zacconi hade svarat: » O m jag känner?
Tänk er — efter första akten af Dostojewskis » Andras bröd » är det mig, som vore jag gammal — för- skräckligt gammal, gammal ända in till det innersta djupet af min själ och min kropps mest fördolda tågor ».
En kritiker, en myc- ket framstående kritiker, skeptisk som alla kritici, har skrattat åt dessa ord och me- nat: » Den kära Zacconi, han behöfver då sannerligen inte posera.
» O, detta skratt!
— O, dessa o r d!
— Hur ondt ha de icke gjort mig!
Skrattet var tvifvel — sarkasmen ironi — ordalagen öppet, kränkande hån!
— Men jag vill bli den store skeptikern en Paulus, en Paulus som öppnar hans ögon på vägen från Damaskus, på det han må se det sanna ljuset.
Ack, I tron alltså verkligen, verkligen att en konstnär ej är något annat än en automat, som hasplar af sina roller, som satte man bara in en annan, en ny vals?
I tron alltså verkligen, att han kan vara än Othello, än Mercadet — än Osvald, än Armand — än Hamlet, än Loris, utan att i sin själs innersta djup fullkomligt lefva med den person, han framställer, i alla hans lidanden och smärtor?
— O, hvilken missuppfattning, i hvilken I ären fångne!
Hören — och förlåten mig, o m jag är nog oblyg att använda mig själf som exempel.
Analysera mig, studera mig, då jag står däruppe på scenen och mina nerver, mina arma sönderslitna nerver skälfva — då mitt blod svallar — mina pulsar hamra och bulta — mitt hjärta slår, som ville det sprängas — och min hjärna tycks mig söndersmulas och upplösas i sin fruktans- värda hyperästhesi.
Studera mig — ana- lysera mig — tag er kritiska sond till hjälp — uppdela allt i min prestation med edert förstånds tväeggade lancett, och I skolen se, att jag icke vet, att jag är på scenen, att jag förgäter den sceniska fik- tionen, och att jag lefver » verkligheten », att jag icke är » j a g », utan allt efter om- ständigheterna Magda eller Caesarine — Marguerite eller Mirandolina — Cyprienne eller Fedora — att jag skrattar med dem — gråter - - svärmar — fråssar — hatar — älskar — kämpar och — förråder; att jag hängifver mig och sätter mig till mot- värn — hämnas — förställer mig — rasar mot mig själf och andra — att jag lefver — älskar — dör!
I Fedora är det verk- ligen giftet, som bränner i mina inälfvor.
Det är lungsot — den tärande, smygande, förfärliga lungsoten, som verkligen kväfver mig i Armands armar.
Där på scenen, där bakom rampens ljus- rad försiggår det sällsamma — det under- bara — det oförklarliga, där blir min na- tur fördubblad — öfvergår i en annan män- niska.
Och — liksom genom en hypnotisk själfsuggestions trollkraft — som genom inflytelsen af en af dessa drycker, hvilkas hemlighet nedärfts från de gamla thessa- lierna ända till vår tid genom släktled efter * Erneste Zacconi är Italiens störste nu lefvande karaktärsskådespelare, släktled — som genom en mystisk gåfva från något högre väsen vibrera alla mina nerver i skälfvande smärta, af äkta, verk- lig smärta från de lidelser, som storma ge- nom min själ — de vibrera så som eols- harpans strängar för vinden — under ha- tets andedräkt — under kärlekens smek- ning — svartsjukans stormilar — vällu- stens rasande hvirflar — hämndens — li- delsens — under dödens sakta utandade fläkt.
Sådan är konsten — den sanna konsten, mina vänner, — konsten, som för oss be- tyder skratt och gråt, jublande lust och fruktansvärda kval — ursinne och martyr- skap — vällust och förtviflan — sådan är konsten, som kräfver vårt hjärteblod.
Ja, konsten, den härliga, för hvilken jag lefver, och i hvilken jag skall gå under och vill gå under.
* Bland våra sjömän i London, Bref till Idun.
London i januari 1896.
K ellregn själf va julaftonen.
Du väntar dig så litet af dagen — bar ingen julkänsla alls — då du på morgonen reser af med järnväg till East End.
När du väl kommit till » Scandinavian Sailors Home », vittnar dock allt om, att en stor högtid där står för dörren.
Ifriga händer binda guirlander af grönt, andra åter drapera fanor kring väggarna eller sätta upp kulörta lyktor i den stora mat- salen, där sjömännens egentliga julafton skall taga sin början kl. 5 e. m.
Men blott att få del- taga i själfva förberedelserna tycks för mången vara halfva julglädjen.
» Tio år har jag varit till sjös vid den här tiden, » sade en väderbiten tim- merman till mig, » och tyckte därför, jag en jul kunde få vara i land. » Nu äro granarna färdiga, — och hvilka fat med smörgåsar sedan!
När så ändtligen turen kom- mer till kaffet med den rikliga » doppen », visa våra sjömän, att de förstå göra all heder åt sven ska hvetebullar, pepparkakor, m. m.
Därpå följde sång samt bön och tal, omväxlan- de af ingeniör och fru Velin.
Det var så myc- ken värma i bådas deras föredrag, — ett förståen- de af dessa blott alltför ofta lättledda, stora barn, som kom ögon att ömsom tindra, ömsom tåras.
Och just att det i främsta rummet vädjades till deras hederskänsla, måste väcka hänförelse, stär- ka och höja.
» Ni ha uppfört er som gentlemen i afton, gos- sar, — och utan att vara det är ingen verkli- gen sjöman.
Den, som förra året gick och sålde en skön ylletröja han just fått som julklapp från Sverige, för att få sig några supar, kan inte kal- las sjöman.
— Tag vara på edra goda namn, så att ni ej heta Andersson i dag, Pettersson i mor- gon och Lundström i öfvermorgon.
Men tag fram- för allt vara på edra tankar, eder hälsa.
— Vänd på slantarna nio gånger och stoppa in dem den tilonde, — och ni kan få er en präktig hustru hemma i Sverige, en sådan där med nära nog lika valkiga händer som ni, som inte är rädd att ta ' i, då det gäller-, och aldrig låter - er gå till sjös igen med hål på byxorna.
I en framtid ska ' ni helt säkert kunna slå er till ro i er stuga med både piga och ko, om ni bara följer dessa fä, enkla råd. » Nu skulle julklapparna delas ut, och en och en iingo sjömännen komma fram för att få hvar och en sitt lilla paket.
Under tiden sjöngo de, som så hade lust, psalmer, — och sedan jag spra- kat några ord med en här, en där af de väntan- de männen, stannade jag att lyssna till vår gamla julpsalm: » Var hälsad, sköna morgonstund. » Den sjöngs långt ifrån vill, men det gjorde en godt att se dessa stora » gossar *, som själfmaut samlats kring orgeln, många i små giupper, för att kunna se ur samma bok.
— Ensam närmast orgeln stod en äldre man, som tycktes leda sån- gen.
Då den förklingat, vände jag mig till ho- nom med ett par ord, hvarvid han — med af inre ljus strålande blick — upprepade slutorden: » En gång varda Honom lika. » Hvad han före- föll rik och lycklig, denne gamle sjöman!
Och dock — utom kamp och strid med sig själf hade
han fått lida smälek af kamrater hela lifvet ige- nom.
Men han visste, hvad frid nte på stormigt haf ville säga, han jublade af trosvisshet på sitt eget, enkla sätt.
Och den gamle sjömannens få ord gjorde ett djupare intryck på mig än mån- gen så till innehåll som form fulländad predikan.
Annandagen — denna nöjenas dag i London — var det engelsmän, som i en annan del af Kast End — i det s. k. Strangers ' Eest — ställde till fest för sjömän af olika nationer.
Genom de ruskigaste gator, där man mötte sorgliga uppenbarelser af sitt eget kön, hvilka, grant utklädda, skrikande och sjungande drogo oss förbi, fördes vi af en svensk sjömanspredi- kant till ett litet oansenligt hus.
Allra högst uppe var skandinavernas sal, och ord af väc- kande sanning fingo vi där höra af den, som en gång själf såsom sjöman lidit mer än de fleste och därför också desto djupare kunde känna för och sympatisera med sjömännen.
Han ansåg dock, att de alldeles skämdes bort här i London under julen.
De kunde då gå från fest till fest, tillställda så af kyrkan som sjömans- hemmen och enskilda, I andra engelska kust- städer däremot gjordes intet för våra sjömän.
Det skulle därför nu blifva en uppgift för denne sjömanspräst att söka få intresset och julgåfvor- na fördelade äfven bland vårt sjöfolk på andra orter i England.
Kom så nyårsaftonen, då jag fått löfte följa med en här bosatt ung svenska till skandinavi- ska sjömännen å Greenwich Hospital.
Och där förflöto några af årets sista timmar fortare och in- nehållsrikare än kanske dagar och veckor af detta 95, som aldrig vänder åter.
Hon kom som en frisk fläkt, denna deras kvinn- liga vän, från sjuksäng till sjuksäng — med ett gladt, ett uppmuntrande ord, ett vänligt leende, och grofva näfvar fattade så kraftigt hennes hand, att bara däri låg en hel fond af tacksamhet, om än orden ofta ej tycktes så lätta att finna.
Det var gripande bilder ur lifvet, ja, många t. o. m. från dödens port, som här mötte den, som kom från det jäktande världsvimlet där utan- för, från det på öfverflöd liksom elände rika London.