Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Stats- samt Allm. Besa.- och Ekon.-Utskottets Betänkande J\§ 4. vattenqvarn med två par stenar, hvaraf inhemtades, att räntan å det hela uppginge till 33 R:dr 75 öre, hvarför rustning utgjordes till hela stammen N:o 49 vid Swabesholms sqvadron af Kongl. Skånska dragonregementet, samt att denna ränta blifvit fördelad emellan qvarnen och sjelfva jorden på det sätt, att räntan å qvarnen utgjorde 25 R:dr 50 öre, och räntan å jorden 8 It:dr 25 öre; och har motionären, som ansett jorden hädanefter vara skyldig att fullgöra hela rustningsskyldigheten, mot ersättning blott af den på qvarnen belöpande räntan, 8 R:dr 25 öre, föreslagit, att, enär rustningsskyldigheten vid Södra Skånska kavalleriregementet medförde en kostnad för hvarje rusthåll af omkring 300
R:dr årligen, Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att Kongl. Maj:t täcktes på det sätt Kongl.
Maj:t funne lämpligast, låta utröna rätta beskaffenheten af de missförhållanden, som motionären antydt, och att, derest det utröntes, att flera eller färre af de till rustningsstammar indelade hemman eller jordlägenheter finge vidkännas oskäligt förökade kostnader derigenom, att på rusthållsstammen indelade mjöl- och sågqvarnar blifvit från grundränta och derpå grundad rustningsskyldighet frikallade, Rikets Ständer måtte förklara egarne till så beskaffade rusthållsindelningar berättigade att af det för ändamålet beviljade förslagsanslag tillgodonjuta en ersättning, som, efter behörig utredning, fullt motsvarade den delaktighet uti rustningsskyldigheten, som de derifrån nu befriade qvarnar förut fått vidkännas.
Sammansatta Stats- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet, till hvars yttrande förenämnda motion blifvit öfverlemna^, får nu sitt betänkande deröfver afgifna.
Dervid får Utskottet först upplysa, att genom Kongl. Kungörelsen den 30 December 1863 blifvit, jemte stadgandet att grundräntan af mjöl- och sågqvarnar skulle upphöra, föreskrifvet, att der sådana qvarnar funnos, hvilka med dertill hörande jord- eller hemman, hvarå desamma voro belägna, hade gemensam ränta eller rusttjenst, utan att jordeboken utvisade hvad deraf vore qvarnen särskildt åsatt, Konungens Befallningshafvande borde, efter det förslag af skatteläggningsmän till fördelning af räntan blifvit i vederbörandes närvaro upprättadt, genom utslag, som skulle Kammar-kollegii pröfning, underställas, sig yttra till hvad belopp ränta eller rusttjenst borde för qvarnen beräknas och afskrifvas; samt att Rikets
Ständer vid sistlidna riksdag lemnat ett förslagsanslag af 30,000 R:dr till ersättande af de förluster, indelnings- och ränte-innehafvare, genom upphörande af ifrågavarande qvarnräntor kunde komma att vidkännas.
Då nu af hvad i ofvanberörda Kongl. Kungörelse den 30 December 1863 föreskrifvits om ersättning till vederbörande innehafvare af indelta qvarnräntor, det ostridigt följer, att denna ersättning skall utgå, ehvad räntan utgöres i rustning och qvarnen samfäldt med jordlägenhet till rustning indelats eller ej, samt författningen icke gifver anledning till det antagande, att en qvarns befrielse - Samman».
Stats- samt Allm. Besv.- och, Ekon- Utskottets Betänkande JUs 4. 9 frielse från delaktighet i rustning skulle medföra någon tillökning i rustningsbesväret för öfriga rusthållsdelegare, synes tvifvel icke böra uppstå om rätta tolkningen af härom meddelade föreskrifter.
I följd häraf och enär äfven förhållandena i denna del utgöra föremål för de undersökniugsåtgärder och den pröfning, som till bestämmande för hvarje fall af belöpande ersättning, genom liögstberörda nådiga Kungörelse redan förordnats, samt någon särskild undersökning i detlaf motionären omförmälda hänseende icke kan för ändamålet vara af omstän 'J *4S». digheterna påkallad, hemställer Utskottet alltså, att motionen må förklaras icke till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Fröt. 1865 & 1866. 4 Sami. 2 A/d. 2 Håft. 2 l Stockholm, K. A. Lindstrom, 1866.
Stats- samt Allm. Bete.- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 6. 1 N:& &.
Ank. tili Exp.-Utsk. den 21 Mars 1866, kl. 2 e. m.
Betänkande, i anledning af väckta motioner örn skjutsbesvärets ordnande och. öfvertagande af Staten, m. rn.
Uti detta ämne hafva inom Hedervärda Bonde-Ståndet motioner blifvit väckta, samt dels till Stats- och dels till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet remitterade, nemligen: l:o. Af Jonas Andersson från Ostergötlands län (N:o 73), hvilken, jemte en Iramställning om skjutsbesvärets uppkomst, de författningar som derom utkommit, samt de åtgärder, som Rikets Ständer och deras Utskott äfvensom Regeringen under sednare tider vidtagit för att bereda lättnad i detta besvär, föreslagit: att gästgifveri-, håll- och reservskjutsen samt postskjutsen måtte skiljas från jordbruket; att, der särskilda förhållanden icke ovilkorligen påkallade Statens mellankomst, de resande sjelfve skulle betala skjutsens fulla värde; att skjutsväsendet för Statens räkning måtte genom entreprenader så ordnas, att den minsta möjliga kostnad såväl för de resande som för Staten föranleddes, på samma gång som en ändamålsenlig transport af posterna samt resandes förtskaffande ernåddes, samt att behöfliga medel för ändamålet ansloges.
Till stöd för denna motion har blifvit anfördt, att, enligt hvad förut af Utskottet vid 1856—1858 års riksdag blifvit utredt, skjutsningsbesväret fordom skulle blifvit allmogen påtvingadt samt sedermera tid efter annan godtyckligt regleradt; att, ehuru detta besvär sålunda blifvit jordbrukaren emot dess vilja pålagdt, den grundsatsen dervid likväl gjort sig gällande, att full ersättning derför bort utgå, hvilken grundsats ock sedermera vidhållits; att förhållandena dock under tidernas lopp förändrats och myntvärdet fallit, så att, ehuru den först bestämda skjutslegan blifvit flera gånger ökad, densamma dock numera icke motsvarade sitt ursprungliga belopp, i förhållande till den med skjutsningsbesväret förenade tunga; att det vore med både rättvisa och billighet öfverensstämmande, att de, som begagnade sig af skjuts, sjelfve till fullo betalade densamma, hvilken tryckte utesluBih. till R.
Fröt. 1863 it 1866. 4 Sami. ‘<1 Afd. 3 Haft. 1 2 Sammans.
Stats- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 5. tande en samhällsklass, och att, i anseende dertill, skjutsväsendet borde öfver hela riket genom entreprenader ordnas; samt att de bemedlingsåtgärder, som i sednare tider vidtagits för att bereda jordbruket lindring uti ifrågavarande hänseende, icke uppfyllde de anspråk på fullkomlig befrielse från skjutsningsbesväret, hvarå jordbrukaren egde grundade anspråk; och hafva i denna Jonas Anderssons motion följande Kiksdagsfullmägtige instämt, nemligen: Matts Pehrsson och J.
Holm från Stockholms län; Johan Persson, J. F.
Fredriksson och G.
Bolin från Upsala län; Carl Anders Larsson, A. A. Andersson och S.
Bergström från Ostergötlands län; Leonard Johan Fahlander, Olof Nilsson och G.
Hedström från Westerbottens län; A.
Söderholtz från Södermanlands län; Jon Andersson, J.
Bergström, Lars Olsson, Sven Ersson, Anders Andersson och Eljas Per Olsson från Stora Kopparbergs län; O.
Olsson, Lars Daniel Andersson, Georg Nyqvist, Nils Andersson, A. Jonsson, Olof Olsson och Per Eriksson från Wermlands län; C. J. Svensén från Calmar län; Erik Malmin, Erik Jansson, C. W. Eriksson och J.
Myhrberg från Westmanlands län; Olof Pehrsson, Pehr Eriksson och H. Hagermarck från Gefleborgs län; Erik Ersson från Jemtlands län; P. O. Hörnfeldt, P. Engman, P. Östman och Per Tjernlund från WesterNorrlands län; August Danielsson från Norrbottens län; J. P. Andreasson, Johan Andersson och Carl Dahlgren samt L. G.
Andersson från Elfsborgs län; J. Erickzon, Samuel Johnsson, Johannes Andersson och Anders Johan Sandstedt från Jönköpings län; Anders Gudmundsson från Hallands län; Anders Wilhelm Uhr, Anders Andersson, Lars Persson och Carl Gustaf Sköldberg från Nerikes län; Jöns Andersson, Nils Olsson och Ola Jönsson från Malmöhus län; Sven Nilsson från Christianstads län; Anders Eskilsson från Blekinge län, samt Magnus Svensson från Skaraborgs län. 2:o. Af Per Eriksson från Gefleborgs län (N:o 252), hvilken, jemte en framställning af den tunga, som postens fortskaffande medförde för dem, som voro skyldige att densamma bestrida, samt om de åtgärder, som blifvit i sednare tider vidtagna för beredande af lindring i detta onus, genom inrättandet af diligensfart Sammans.
Stats- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 5. 3 och resandes förskaffande med posten, fästat uppmärksamheten dervid, att posten särdeles under vissa tider fortskaffades med hållskjuts, hvilket förhållande de entreprenörer, som åtagit sig skjutsningsskyldigheten, vid ingåendet af kontrakter derom icke påräknat, i hvilket fall de icke skulle åtagit sig entreprenaderna för samma ersättning, som de vid åtagandet beräknat; i anseende hvartill motionären föreslagit, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet hemställa, att å alla de ställen, der de postskjutsskyldige blifvit befriade från postens fortskaffande, postskjutsen måtte ställas på entreprenad samt att de hållskjutsskyldige dermed icke betungades vid andra tillfällen, än då postskjuts-entreprenörerne genom någon oförmodad händelse blefve urståndsatte att fullgöra sin åtagna skyldighet. 3:o. Af Erik Johan Rudberg från Oland (N:o 68), som föreslagit: att postskjutslegan på Oland måtte förhöjas och utgå till lika belopp med hvad för gästgifverioch reservskjuts å landet vore stadgadt eller oek att postskjutsen måtte ställas på entreprenad eller med reservskjuts befordras; till stöd för hvilket förslag motionären anfört, att postskjutsen vore vida mera tryckande för posthemmans-innehafvarne på Oland än å andra orter inom riket, der detta besvär blifvit betydligen lindradt dels genom inrättandet af jernvägar samt postdiligenser, dels genom förhöjd postskjutslega, hvaraf de postskjutsskyldige på Öland ej skola kommit i åtnjutande; att vid den tid, då posthemman på Öland utsågos, postskjutsen var vida mindre betungande än för det närvarande, dels deruti att postens tyngd ökats, så att stundom tvänne hästar måste tagas till dess förande, utan att betalning ersättes för mera än en häst, dels deruti, att en postdräng, som förr i årlig lön erhöll endast 25 å 30 R:dr, nu måste betalas med 75 å 100 R:dr.
Derjemte har till Stats-Utskottet blifvit från Höglofliga Ridderskapet och Adeln remitterad en derstädes af Herr von Koch, N. S., väckt motion (N:o 66), hvaruti motionären föreslagit: att gästgifveri-, håll- och reservskjutsen borde upphöra att betunga jorden; att, i öfverensstämmelse med hvad Rikets Ständer vid sistlidna riksdag beslutat angående ny skjutsinrättning å farväg, äfvensom vid jernvägs- eller kanalstation, den grundsats borde följas vid alla gamla skjutsombytsställen, att skjutsningsskyldigheten efter entreprenad-auktion öfverlemnades till den, som erbjöde sig att för minsta lega per mil befordra resande, och resande betala för hvarje mil det belopp, för hvilket entreprenören vid auktion förbundit sig att bestrida skjutsen; att emellertid och för att lätta öfvergången från nuvarande förhållanden, och för att förekomma skjutslegans oskäliga stegring innan ett tillräckligt antal entreprenörer tillkommit, som kunde med hvarandra täfla om åtagande af entreprenaderna, Rikets Ständer måtte medgifva, i afseende å de gamla gästgifvaregårdarne eller skjutsombytsställena, att, först vid 1870 års slut, vid dessa den ifrågaställda 4 Sammans.
Stats- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 5. grundsatsen borde vinna allmän tillämpning, utom i de fall bär nedan omförmäldes, men, i sammanhang dermed, ytterligare besluta: att skjutslagen såväl i stad som å landet, sådana de nu vore eller framdeles blefve indelade, borde intill 1870 års utgång bekosta skjutsningen genom entreprenad, men Staten dervid komma skjutslagen till hjelp med i:del af entreprenadkostnaden, samt att vid de gamla gästgifvaregårdarne skjutslegan intill 1870 års slut icke finge öfverstiga 1: 50 öre per mil: att, derest inom något län eller landstingsdistrikt, landstinget ville åtaga sig ordnandet af skjutsväsendet intill 1870 års slut, mot erhållande från Statsverket af lika årligt bidrag som det, hvilket för år 1864 till länet eller distriktet utgått, och vilkor, att skjutslegan på alla ställen blefve lika hög, dock högst 1 R:dr 50 öre per mil, skilnaden mellan hvad vissa entreprenörer betalade och andra betalades för att bestrida skjuts, mot stadgade skjutspenningar måtte tillfalla eller utgå af landstingets skjutsfond; att till denna fond i öfrigt icke något annat tillskott måtte ega rum än dels visst anslag af landstingets andel i utskänkningsafgiften, dels |:delar utaf de belopp, som till skjuts-entreprenörer utgåfves, dessa å hvarje ställe mellan de skjutsningsskyldige, efter hittills vid entreprenader vanliga grunder, fördelade, landstinget borde dertill lemnäs tillfälle i den ordning Kongl. Maj:t för öfrigt funne lämpligt besluta; att i de delar, här icke omförmäldes, i möjligaste måtto iakttages allt, derom Ridderskapet och Adeln samt Bonde-Ståndet vid 1859—1860 års riksdag i denna fråga varit ense; att Rikets Ständer, till hetäckande af Statsverkets andel i kostnaden för skjutsningsbestyrets ordnande medelst entreprenad, måtte anvisa å Sjette Hufvudtiteln ett förslagsanslag af 200,000
R:dr årligen under fyra år från 1867 års början, då den nya regleringen borde träda i verket och Statsverket jemväl med l:del inträda i de förpligtelser, som, enligt då ännu gällande skjuts-entreprenad-kontrakt, ålåge skjutslagen mot entreprenörerne; att för tiden efter 1870 års slut, då skjutsväsendet borde vara fullständigt ordnadt enligt grundsatsen att resande betalade hvad skjutsen kostade, alla tillskott borde upphöra från jordegare och andra nu skjuts-utgörande, samt jemväl från Statsverket, derest icke för i obebygd eller mindre bebygd trakt inrättad skjutsanstalt något understöd af allmänna medel pröfvades nödigt.
Sedan ofvannämnda motioner blifvit till behandling af Sammansatta Utskottet öfverlemnade, får Utskottet, som åt de deruti framställda frågor egnat den sorgfälliga uppmärksamhet, som desamma onekligen förtjena, sitt utlåtande deröfver afgifva.
Dervid anser Utskottet sig först böra meddela yttrande rörande gästgifverisamt håll- och reservskjutsen.
Huru detta besvär ursprungligen tillkommit och sedermera småningom utvecklat sig till dess nuvarande skick, har redan blifvit utförligt ådagalagdt vid före - Sammans.
Stata- samt Allm. Besv.- och Ekon-Utskottets Betänkande N:o 5. 5 gående riksdagar.
Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet afgaf derom vid 1856—1858 års riksdag, i sitt Betänkande N:o 110, en utförlig redogörelse, af hvilken kan inhemtas både sättet, hvarpå skjutsväsendet uppkommit, samt dess utveckling intill närvarande tid.
Utan att ingå i något bedömande om lagligheten af de åtgärder, hvarigenom skjutsväsendet från dess början tillkom, torde Utskottet dock böra fästa uppmärksamheten dervid, att dessa åtgärder vid den tiden varit de enda möjliga för att under dåvarande förhållanden till stånd bringa denna inrättning, som var nödvändig för civilisationens och för industriens framgång i ett så glest bebodt och be folkadt land som Sverige, samt att, äfven om någon orätt eller någon olaglighet skulle anses hafva blifvit begången emot dem, som vid skjutsväsendets tillkomst innehaft de hemman, hvilka fått sig detta onus pålagdt, en sådan orätt eller olaglighet icke skäligen kan anses drabba dessa hemmans nuvarande innehafvare, hvilka icke besitta desamma med någon annan eller bättre rätt, än hvarmed de dessa hemman sig förvärfvat.
Det är således icke ur synpunkten af rätt, utan af helt andra skäl, som Utskottet nu vill uttala den åsigt, att skjutsbördan bör, då omständigheterna sådant medgifva, från jordbruket lyftas.
Dessa skäl äro grundade på de fördelar i statsekonomiskt och sedligt hänseende, som af en sådan åtgärd otvifvelaktigt skulle vinnas.
Det måste nemligen både för den enskilde och det allmänna vara en större fördel, att jordbrukaren använder sin tid och sin möda på sin jords skötande och förbättrande, än att han uppoffrar denna tid och denna möda åt en biförtjenst, som, åtminstone i de flesta fäll, i sjelfva verket är en förlust, och som i sedligt hänseende icke är önskvärd.
Också hafva både å Rikets Ständers och Regeringens sida vidtagits mångfaldiga åtgärder, för att lindra de skjutsskyldiges tunga och för att från jordbruket lyfta detta besvär.
Ett sådant mål torde ock, efter Utskottets tanke, komma att inom en icke aflägsen framtid vinnas.
För dessa åtgärder vill Utskottet här i korthet redogöra.
Sedan Kongl. Maj:t genom Cirkulär till Dess samtlige Befallningshafvande af den 2 Augusti 1844 meddelat föreskrifter att, i stället för gästgifveri-, håll- och reservskjutsen, skjutsningsanstalter genom entreprenader skulle, såvidt sig göra läte, tillvägabringas, och för sådant ändamål skjutslegan vid de stationer, der sådana anstalter blefvo införda, kunna förhöjas på sätt i Cirkuläret omförmäles, har, med anledning af Rikets Ständers samt Hedervärda Bonde-Ståndets sedermera derom gjorda framställningar, Kongl. Maj:t, genom nådig Förordning den 11 December 1857, stadgat: att legan för gästgifveri-, håll- och reservskjuts skulle, der den icke i följd af särskilda förhållanden vore eller blefve till högre belopp bestämd, under alla tider af året utgöras, vid gästgifvaregårdar, der skjutsningsbestyret icke vore stäldt på entreprenad, i stad med 1 R:dr och på landet med 80 öre Riksmynt per mil för hvarje häst; 6 Sammans.
Stats- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 6. att på de ställen, der skjutsningen vore upplåten på entreprenad, legan skulle, så länge de då upprättade entreprenad-kontrakten fortfore, utgöra i stad 1 R:dr 20 öre och på landet 1 R:dr; att, vid utrop på auktion för nya skjuts-entreprenaders inrättande, sistnämnda belopp, 1 R:dr 20 öre i stad och 1 R:dr på landet, likaledes bestämdes såsom den lega, som entreprenör erhölle rättighet att. af de resande uppbära; men att då mera än ett anbud gjordes, denna utropssumma kunde nedsättas med 10 öre, och om vidare flera täflade, med ytterligare 10 öre, hvarunder någon nedsättning icke finge ega rum; att de skjutsskyldige, som icke med öfriga skjutslaget deltoge i öfverenskommelse om entreprenad, skulle sjelfve bestrida den dem åliggande skjutsning i vanlig tur, och derför åtnjuta den här ofvan omförmälda lega af 1 R:dr i stad och 80 öre på landet; hvaremot skilnaden emellan denna lega och det högre legobelopp, som vid stationen erlades, skulle för den af bemälde skjutsskyldige utgjorda skjutsen tillfalla entreprenören; hvarjemte i sammanhang dermed och i ändamål att bereda lättnad för åvägabringandet af entreprenader för skjutsningsbestyret, Kongl.
Majit i särskildt
Cirkulär af samma dag förklarat, att vid de entreprenad-auktioner, som derefter komme att anställas, det antal hästar, som entreprenören borde inom kortare tid än en timma efter anfordran tillhandahålla, ej skulle bestämmas högre än det af erfarenheten ådagalagda behofvet skäligen föranledde och icke 1 något fall öfverstiga det antal, sorn under nästföregående år dagligen i medeltal vid stationen utgått; att å de ställen, der betydligen olika antal hästar under olika årstider utgått, bestämmelse skulle efter nämnda grund meddelas särskildt för hvarje af dessa tider; att, der så lämpligt funnes, skjutshällningen vid flera angränsande gästgifverier finge på en gång å entreprenad utbjudas; och att tillses borde att entreprenör, som icke sjelf vore gästgifvare, ej saknade tillfälle att vid gästgifvaregården erhålla nödigt utrymme för hästar och formän.
Vid sistförflutna riksdag anhöllo Rikets Ständer, i underdånig skrifvelse den 2 December 1863, att Kongl. Majit måtte täckas å alla gästgifvaregårdar i riket låta, så vidt görligt funnes, inrätta entreprenader, och biföllo, för sin del, att då sådant af förhållandena nödigt påkallades och entreprenader ej på annat sätt kunde åvägabringas, en lega af högst l
Ridr 50 öre per mil i stad och 1 Ridr 20 öre per mil på landet finge uppbäras; hvarjemte Rikets Ständer hos Kongl. Majit hemställde, att, för sakens ordnande, måtte meddelas de föreskrifter, hvilka såväl för de skjutsskyldiges säkerhet som för de resandes beqvämlighet kunde erfordras, äfvensom att, med hänsyn till de, genom kanalers och jernvägars samt andra farleders öppnande, på sednare tider ofta förändrade förhållanden uti kommunikationsväsendet, vid de tillfällen då behof af ny skjutsinrättning å farväg samt vid jernväg eller kanalstation uppstode, och sådan icke kunde åstadkommas utan de gamla skjutslagens ytterligare betuugaden, vederbörande länsstyrelser måtte ega att på sådant ställe bereda skjutsinrättning på det sätt, att skjutsskyldigheten efter entreprenad - Sammans.
Stats- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 5. 7 auktion öfverlemnades till den, som erbjöde sig att för minsta lega för mil befordra resande, hvilka, utan afseende å den allmänt gällande slcjutslegan, skulle åligga att betala för hvarje mil det belopp, för hvilket entreprenören vid auktionen förbundit sig att bestrida skjutsen.
Tillika ställde Rikets Ständer till Kongl.
Maj:ts disposition ett reservationsanslag af 100,000 R:dr Runt, för att användas till lättnad för skjutsningstungan i de fall, der densamma genom entreprenad bestredes eller befunnes särdeles tryckande.
Ofver denna Rikets Ständers skrifvelse hafva Konungens Befallningshafvande i samtliga länen blifvit hörda och afgifvit yttranden, dels angående de grunder, som lämpligast borde följas vid bestämmandet af bidrag från det anvisade reservationsanslaget, dels angående omfattningen och beskaffenheten af de föreskrifter, som vid införandet af entreprenad efter den af Rikets Ständer föreslagna högre lega kunde för de skjutsskyldiges säkerhet och de resandes beqvämlighet anbefallas, samt hvilka bestämmelser, som, i förening med en högre lega, lämpligen borde meddelas till befrämjande af ett allmännare införande af entreprenader, dels ock angående de anordningar för öfrigt, som, i följd af Rikets Ständers framställning, kunde för det åsyftade ändamålets ernående finnas lämpligen böra vidtagas; hvarefter och sedan Kammar-kollegium i frågan meddelat underdånigt utlåtande, Kongl. Maj:t den 24 Januari sistlidet år förordnat, att, med afseende å hvad i frågan hos Rikets Ständer förekommit, andel i ofvanberörda anslag finge, der sådant af omständigheterna påkallades, äfven städerna tillgodokomma; att ifrågavarande understöd skulle utgå i visst förhållande till skjutslagens bidrag efter förmedladt hemmantal; att — då bidrag af anslaget endast kunde tilldelas skjutsskyldige vid de gästgifvaregårdar, der skjutsen bestredes genom entreprenad och tillika befunnes särdeles tryckande, men, vid jemförelse emellan de olika tillskott, som inom olika orter utgjordes, sig visat, att vid mer än hälften af gästgifvaregårdarne på landet, der entreprenad vore införd, utgörande omkring 550 till antalet, tillskotten mer eller mindre öfverstege 16
R:dr på helt mantal och på ett eller annat ställe uppginge till mera än 200 R:dr — endast de skjutslag borde anmälas till delaktighet i 1864 års anslag, från hvilka bidragen samma år till skjutsentreprenaden utgått med högre belopp än 16
R:dr på förmedladt mantal, för helt år räknadt; att, då Rikets Ständers omförmälda skrifvelse icke innehölle någon bestämmelse om grunden för jemförelse emellan stad och land vid anslagets fördelning, det af komitéen för skjutsningbesvärets ordnande i sådant afseende föreslagna och, i följd af i ämnet väckt motion, jemväl hos Rikets Ständer förordade antagandet, att hvarje fullt hundradetal innevånare i stad motsvarade ett och ett halft mantal å landet, skulle tjena till grund för fördelningen härutinnan; hvarjemte Kongl. Majit för vissa särskilda förhållanden meddelat vissa särskilda föreskrifter. 8 Sammans.
Stats- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o <5.
Derjemte och beträffande Rikets Ständers underdåniga framställning derom, att Kongl. Maj:t måtte låta å alla gästgifvaregårdar, så vidt görligt vore, inrätta entreprenader, samt dervid, då sådant af förhållandena påkallades och entreprenader ej på annat sätt kunde åvägabringas, medgifva uppbärandet af en förhöjd lega till belopp af 1 R:dr 50 öre i stad och 1 R:dr 20 öre på landet, så, enär det vore af vigt att, innan den af Rikets