Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
493 ganden; men att just i denna stund, i anledning af Konungens proposition om afgörande af försia* get till ändring i den 41 och dermed i samman, hang stående §§. i Regeringsformen, Riksens Ständers pröfning finnas underkastade förslag, hvilka, derest de i alla deri befintliga särskildta stad* gauden vunne Riksens Ständers bifall, skulle medföra oföränderliga skiljaktigheter mellan Sveriges Grundlagar och de nu anförda §§. i Norrska Grundlagen.
Det var afven med afseende derpå, som Constitutions - Utskottet, i dess betänkande, i anledning af Konungens Nådiga proposition om uppskof med de hvilande Grundlagsfrågor, till Riksens Ständer hemställde, att vid afgörandet af förslaget till förändring i 41 §, göra afseende på dess sammanhang med 8 § Norrska Grundlagen.
Det kan ej undfalla Riksens Ständer, att, derest, genom ett fullkomligt gillande af förslaget till ändring i denna §., Riksens Ständer skulle stadga, att Konungen ägde rätt att före sin död förordna förmyndare för sin omyndige efterträdare, det vare sig en fullmyndig Arf-Furste, eller andre Personer, den föreslagne Sam - Regeringen af Svenska och Norrska Stats - Rådet icke mera kunde äga rum.
Om detta medgifves, har Utskottet ansett for dess pligt att derpå vända Riksens Ständers uppmärksamhet, dels på det inom sig stridande beslut ej af Riksens Ständer måga kunna fattas, dels på det Riksens Ständer efter de beslut, de i afseende på den 41 §. fatta, måtte kunna jeinnka sina be - stäm - 494 Den 27 April. stämningar rörande de ofvan uppräknade §§ i den Norrska Grundlagen.
Den 44ide §. i Norrska Grundlagen lyder: ”De Norrman, som vid dé i 40 och 41 §§ ”anförda tillfällen deltaga i Regeringen , skola ”inför Norrska Stortinget aflägga följande Ed: ’’ — Jag lofvar och svar, att vilja förestå Regeringen i enlighet med Konstitutionen och Lagarna, så sant mig Gud hjelpe och Hans heliga ”ord!
De Svenske aflägga Ed inför Sveriges Ri*’kes Ständer.” ”Hålles ej Storting eller Riksdag vid denria ”tid, nedlägges Eden skriftligen i Stats-Rådet, ”och förnyas sedan på nästa Storting eller Riksdag.
” Beträffande denna §, lära Riksens, Ständer finna , att den innehåller blott en reglementarisk författning, som ingenting ändrar i Sveriges grundförfattningar.
Den 47:de §. i Norrska Grundlagen: ”Den omyndige Konungens uppfostran bör, ”i händelse Hans Fader icke derom efterlemnat ”något skriftligt stadgande, liandhafvas på det i 7 ”och 43 §§• föreskrifna sätt.” ”Det Den 27 April. 49.5 ”Det bör vara en ovillkorlig regel, att den ”omyndige Konungen erhåller tillräcklig undervisning i Nor/ska språket.’’
Utskottet har trott sig brira tillstyrka föreskriften 1 denna §, meri dock dervid till Riksens Ständers uppmärksamhet framställa, au, enligt deri Svenska Grundlagen, deri omyndige Konungens uppfostran skötes af den lagligen tillsatte förmyndaren, och att något särskildt stadgande i detta afseende af den döde Konungen är utan all kraft.
Billigheten af den föreskrift, att en Svensk och Norrsk Kron - Prins ofelbart skall erhålla undervisning i det Norrska språket, lärer ej kunna bestridas, helst fordran deraf är ett uttryck af en sann Nationai-anda, och en ren känsla af det Norrska folkets önskan, att genom en obehindrad förtrolighet njuta sin nya regeringsvård och villigt kunna uppfylla sina pligter.
Den 48 §• i Norrska BgeringsJformen lyder: ”Ar den manliga Konunga - ätten utdöd, oell ”ingen Thrortföljare utkårad; då skall ett nytt ”Konungahus väljas, på det i 7 §. stadgade sätt.” Rörande denna §., har Utskottet allenast trott sig böra anmäla, att den till alla delar beror af tle föregående §§., hvilka med den stå i sammanhang, och således tillika med dem måste medgifvas eller förfalla.
Se - Sien 2 7 April i Sedan Utskottet inför Riksens Siandet gjort reda, så val för dess Förfarande att nogi pröfva de delar af den Norrska Regerings-fortoen, som med de Svenska Grundlagarna stå i sammanhang, sorn Utskottets i följe af denna pröfning stadgade tänkesätt, återstår allenast att uppgifva s lio Att Utskottet anser dfe förhållan* den, som till följe af föreningen emellan Sverige och Norrige uppkommit, Val i det afseende constituiionelia, att de bestämma Villkoren för dessa bägge Rikens Förening under en gemensam styrelse, men ej af den egenskap,, att de, såsom i något afseende medförande ändring i grunderna för någotderä Rikets inre samhällsförening och Styrelse, till deras bestämning behöfva vära underkastade det behandlingssätt, soni den Svenska GrUndlagen för afgörande af Grundlags - frågor föreskrifver. 2m Att CönstltutionSUtskottet, i sammanhang dermed, tillstyrker, att en särskildt Riks-Akt, tilf bestämmande af dö constitutionella förhallanden, som till följe af Föreningen emellan Sverige och Norrige uppkommit, måtte upprättas, och Riksens Ständer i Sverige och Stortlnnget i Norrige föreläggas, och för hvars hufvudinnehåll Utskottet anser sig i detta sitt Vördsamma betänkande hafva utvecklat de grunder, Riksens Ständer till Hans Kongl. Majit i underdånighet torde böra öfverlemna.
Utskottet får här allenast i korthet anmäla , att det hos sig stadgat dessa meningar på de grunder, att, efter en noga pröfning, ingen anledning före» Den 27 April.
497 förefunnits, det någon förändring i Sveriges ensk i Idta lagar vid detta tillfälle kunde behöfva äga rum: att Utskottet betraktat, det dept grundsatts, att försvära förändringar i Grundlagen för Statens Borgerliga Förening, på intet sätt kan vaia användbar på Stadganden rörande tvänne Staters inbördes politiska förbindelse; att det funnit en borgen för orubbligheten af hvardera Statens enskildta grundlagar ligga deri, att de ej måtte bero af den förening emellan tvänne sjelfständiga Stater, som alltid är mera tillfällig, än en hel Nations, genom Samhälis - contractet: grunder, hvilka inför Utskottet blifvit tydligen utvecklade i det Dictamen till Utskottets Protocoll af Herr Silverstolpe, A. G., hvilket Consiitutions - Utskottet härjemte, såsom innefattande utförligare skäl till dess tillstyrkande, bifogar, och till Riksens Ständer vördsamt öfverlemnar.
Stockholm den 25 April 1815.
Ridd. och På Högv* Prest - Stan-* Adelns vägnar dets vägnar Rudolph Cederström. C. v. Rosenstein.
Bonde Ståndets vägnar Ståndets vägnar J. Wegelin. A. J.son Hyckert. G. A. Silverstolpe.
Die - tta B.
N:o 63, 64. 49 8 Den 27 April.
Diet amen eif Axel Gabriel Silverstolpe.
Af lika vigt med de frågor, af hvilka sjelfva sambandet mellan Sverige och Norrige heror, och måhända af en ännu större, är den frågan , så i afseende på närvarande sora kommande tider, huruvida den delen af det i bade Sveriges celi Norriges Grundlagar stadgade behandlingssätt af constitutions - frågor, att de, efter beredning vid EN Riksdag, bura hvila till en annan, är till of~ vartherörde frågor lämplig?
Jag framställer särskildt delta ämne, af det skäl, att det iner än manga äger en sida, hvilken likasom brådskar atl framställa sig, c-n annan, sorn ej upptäckes förrän efter en kallare pröfning; att den förra uppkommer lätt och omedelbart af det begrepp man faster vid en term, den .sednare af de flera slutledningar man med tankemöda måste göra från en princip; och att ett rigtigt bestämmande af det förra, och en ovrängd framställning af de sednare, synas mig tillsammans utgöra det enda sätt, att oförhastadt komma till afgörande af denna fråga.
Den, som genom vår nu några - åriga, lyckil liga vana, skulle i begreppet hafva oskiljaktigt förenat en constitutions - frågas natur med dess .behandlings-sätt, hyser visserligen, just deruti, ett i afseende på ,upprätthållandet af Sveriges enskildta Grundlagar, nyttigt tänkesätt; men detta tänkesätt - Den a7 April'.
49 9 kesätt kan möjligen vara otiflämpligt till andra Grundlagar, emedan de nämnde aine begreppens förenande oskiljaktigt, är i sig sjelft icke annat ärr en förbländning. vJ
En constitutions - fråga, i sin natur betraktad, är icke annat än en af grundvalarna, hvar- . uppå någon slags Samfällighet hvilar.
Denna egenskåp af grundval utgör dess väsende.
En så- ' dan frågas behandlings - sätt åter är ingen ting mer, än formen för dess tillkomst, eller dess förändrande; del tillägger eller fråntager icke frågan dess natur af constitutionel; och den förbi i f— ver alltid sådan genom sig sjelf, ehurudan ock formen för dess behandling må vara.
Constitution förblifver således alltid Constitution, antingen förändringar deri skulle lagligen tillvägabringas genast, eller efter hvila: och med terminen constitutions - fråga följer icke, sthom nödvändigt förbundet, begreppet örn uppskof till annan tid med dess afgörande.
Annat är, att det följer tillfälligen, för Sverige enskildt: oell idelina behandlings - form ligger, efter min tanke, så mycken vishet, att det är den , jag hufvudsakligen anser för det palladium, hvarvid Svenska Constitutionens bestånd är häftadt.
Af dessa slutledningar synes mig följa, att de frågor, som röra sambandet mellan Sverige oell Norrige, kunna vara verkliga Constitntions-frågor, jutan att derföre nödvändigt behöfva behandlas på det 500 Den 2 7 April. del sätt, sorn de rent Svenska, eller de rent Norrska.
Förutsattes denna slutsats, så uppkommer i ordningen den frågan, huruvida de det börti?
Till utrönande häraf, torde först böra urskiljas, hvad det är, sorn sammantaget af hvardera utaf dessa 3:ne slags grundlags-stadganden constanie rar?
Sammantaget af de Svenska grundlags - stadgan den, det är Svenska Constilutionen, constituerar till full och ovilkorlig samhällighet; t<ill ett Folk, med likhet i rättigheter oell pligter, med en Representation och en Styrelse, de menniskor som hebo det Svenska området; Likaså Norrska Constilutionen, de menniskor sorn bebo det Norrska.
Hvar för sig bestämmer således den inre Samhällighets-form, som qonstituerar hvardera områdets olika folk-massor till en Stat existerande i och genom sig, och utan gifven gemenskap med någon annan.
Men hvad är det, som sammantaget af nu förevarande stadgande är ärnadt att constituera?
Visserligen hela massan af Skandinaviens inbyggare, men icke ännu till ett fullständigt helt, utan tili partiel och vilkorlig samhällighet, till anie Den 27 April.
501 2:ne folk med betydande skiljaktighet i rättigheter och pligter, med hvar sin särskildta Representation — med enhet blott i sin Styrelse.
De utgöra således den Svenska Staten, och den Norrska Staten, ännu icke den Skandinaviska: de äro förenade, de äro icke hopsmälte.
De äro sarnmanbundne, till det yttre, genom gemensamhet i kraft till upprätthållande af bägges sjelfständighet, till det inre, genom hörsamheten ät en gemensam Verkställande myndighet: de äro särskildta i allt annat, i allt hvad sorn kommer noder namn af Borgerlig Frihet, af inre Lagstiftning, af oeconomiska, af financiella förhållanden.
De punkter, hvari de sammanträffa, äro alltså ännu vida färre, än de, hvari de skilja sig: bägge Rikena kunna, örn man så vill, sägas utgöra en Stat, men i sådant fall endast en i tätaste måtto politisk, icke ännu en borgerlig: eller närnnom dem äfven, förkorthetens skull, en Stat.- det återstår dem likväl att bli ett Folk.
Ar denna urskillning rigtig, så måste ock medgifvas, att hvardera Landets intresse att sammanhållas med det andra är icke af det medborgerliga slaget, utan af det politiska; och att denna sammanhållning hvilar ej på hvardera Landets alla särskildta medborgares begär att känna sig individuelt lycklige, utan på begäret hos hvardera folk-massan i sammantag, att veta sig icke af yttre våld kunna kufvas.
Det 502 Den 27 April.
Det är således för sin Sjelf ständi gliets - skull Norrige velat förenas med Sverige: det är för att intressera Sverige i denna Sjelfständighet, det är för att i gemensamheten få ett kraftigt medel till dess upprätthållande, som Norrige äfven underkastat sig samma Styrelse som Sverige.
Det är icke för sin Frihets skull: denna har det trott sig försäkra genom sin särskildta Grundlag , likasom Sverige genom sin.
Af dessa framställningar synes mig främst' och o vran g dr följa, att de af Kongl. Maj: t nu till Riksens Ständer öfverlemnsde constitutionel3a frågor rörande Norrige, äro till sin natur mycket skiljaktiga från dem, sorn in nefattas i Sveriges Grundlagar: att de åsyfta ej annat, än att fastställa förhållandet mellan Sverige och Norrige såsom en enda politisk Stat, icke som en borgerlig: och att, efter min öfvertygelse, Akten, hvarigenom de skulle antagas, alltså bör vara en helt annan än vår Regeringsform, och denna förblifva orubbligen egnad åt Sveriges enskildtä inre samhälls-skick, så länge Norrige, enligt sin medgifva rättighet, fortfar att äga en för sitt.
Är det nu, såsom jag förmenar, obestridligt, att Sveriges och Norrices förhållande till h varan .
O V drakar icke borgerligt, utan politiskt; att båda Nationernas intressen icke, kunna vara pä långt när så förbundna, så i hvarandra inväfda, sorn individuernas i en Nation, hvilken ovilkorligen Utgör ett höft; att således sambandet mellan bägge ■Staterna mäste kunna vara underkastad! eventuella skif - Den 27 April. 503 skiftc-n, afven sådana som icke af någondera staten . bero; att bada Natioerfta, öaktadt sin arlida böjel. se omständigheter lösrifvas, så länge ap n u ^ ej ett fullständigt sämhälls-contract, lika gällande för alla Skandinaviens invånare, tryckt på hvarjes intresse stämpeln af införlifning med det helas; ar, säger jag, detta allt obestridligt, så lärer ock, efter milt omdöme, följa, att de, nu framställda constitutionella stadganden för sambandet, omöjligen kunna tänkas så orubbliga, sorn stadgan lena rörande hvardera Rikets inre samhällighet: och af denna, understundom cförekomligen rubbliga beskaffenhet synes mig den slutföljd naturlig, att all uppskofstid för afgörandet af sådana ' stadganden, som röra bägge Staternas förening, är, icke -tillfälligen för denna- tidpunkt, utan i siri grund, stridande mot ändamålet; att den skulle när som helst kunna vära vådlig i afseende på Staternas sammanhållande; och jag säger iner, skulle vara illa beräknad i afseende på möjligheten och förhoppningarna att allt iner tillknyta föreningsbandet.
I kraft af hvad jag nu anser mig hafva ut» redt, tror jag alltså, att merberörde frågor, och alla framtida af enahanda beskaffenhet, ehuru linder en viss inskränkt synpunkt constitutionella, icke böra i afseende pä af glirings-tiden behandlas så, som stadgandena rörande värt inre constitutionella skick, utan, bestämdt sagdt, nit och alltid afgöras genast.
Men jag tror derjemte, och äfven, af denna grund, att det nya vid våra Grundla - 504 &en 2 7 April. gars upprättande oförutsedda, eller åtmindstone icke då trodda, förhållande, som uppkommit mellan Sverige och Norrige, bo», i en särskildt
Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 95. 21 9 §•
Herr Buman har, ined anledning af hvad här ofvan blifvit efter honom anfördt om olämpligheten af Presterskapets befattning med åtskilliga verldslige bestyr, tillika anmärkt hurusom i denna 9 § funnes under 21 momenler uppräknade ej mindre än några och femtio olika ärenden, som tillhörde sockenstämmas och således älven prestens handläggning, men af hvilka flertalet, för att icke säga alia, skulle, hvad stadsförsamlingar beträffade, vida lämpligare kunna inför magistrat afgöras, hvarigenom mycken tid och mycket obehag skulle prosten besparas.
Det vore emedlertid ej blott Presterskapet utan äfven församlingens öfrige medlemmar som hade olägenhet af de ifrågavarande föreskrifterna, ibland annat derigenom, att då Högmesso-Gudstjenst. med hvilken nattvardsgång är förenad, sällan slutar förr än omkring klockan 1 e. tn., så har man endast en timmas lid, eller till kl. 2, då Aftonsångs-Gudsljensten börjar, för att öfverlägga och besluta om stundom ganska vidlyftiga och vigtiga saker, derför äfven skall inträffat alt samma ärende under tre på hvarandra följande Söndagar mäst albrytas och åter börjas till stort men för dem, som i frågan varit intresserade; hvilket säkerligen ej skulle hafva händt om föredragningen skett å allmän Rådstuga, hvars sjelfva benämning dessutom syntes antyda det rätta stället för behandling af stadens angelägenheter.
Till dessa omständigheter, hvilka ej egde tillämpning på landsbygden, hvarföre motionären ansåg sockenstämman der lämpligen kunna fortfara i den vidsträckta befattning den för närvarande eger, komme att kvrkorne borde hållas i bättre helgd än som vore förenligt med deras upplåtande onödigtvis för öfverläggningar om verldsliga, oftast högst obetydliga saker; och har, på grund af hvad han sålunda anfört, motionären begärt att Rikets Ständer mätte hos Kongl. Maj:! i underdånighet hemställa om Nådigt stadgande, hvad öfrige städer utom Stockholm beträffade, att hvarje församling skulle ega fritt att inför vederbörlig
Magistrat föredraga och afgöra de angelägenheter, som kommunen röra, med undanlag af sådane ärenden, som ifrån Kyrkorådet till församlingen hänskjutas samt sådane, sorn röra förenad stads- och landsförsamlings gemensamma rätt och bästa, hvilka fortfarande borde till allmän sockenstämma öfverlämnäs.
> Herr Henschen åter har, under åberopande af äldre bruk i städerne, samt enär
Ma gistraten vanligen borde lättare än Pastor kunna leda öfverläggningen ocb föra protokollet rörande de ämnen, sorn omförmälas i 14, 15, 16, 17 och 20 punkterna i 1 mom. af 9 §, föreslagit att dessa ärenden .måtte på allmän Rådstufva inför Magistraten handläggas, hvarvid kunde iakttagas del i Sockenstäuimo-förordningen föreskri na röst i ..i • ° o berakmngs-sätt.
Utskottet anser visserligen alt åtskilliga ärender, som å sockenstämma handläggas, skulle lämpligen kunna öfverflytlas frän sockenstämma i stad, men dä ingen annan municipal-organisation finnes, dit de ärenden, som röra församlingens samtlige medlemmar, kunna till behandling hänvisas, och dertill kommer att genom bifall lill motionerne ovisshet skulle uppslå huru rösträltigheten borde beräknas vid de ärenden, som från sockenstämmans handläggning undandragas, får Utskottet vördsamt tillstyrka att motionerne icke mätte, i nu ifrågavarande hänseende, till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. 10 §.
Herr Nordvall har anfört afl en otydlighet skulle förefinnas uti slutmeningen af denna §, der det heter, “eller särskild öfverenskommelse derom träffad.“
Det borde, 22 Allmänna Besvärs- och Ekonomi-UIsliollels Betänkande N:o 95. enligt motionärens tanke, visserligen icke betvifla* att med dessa ord åsyftades att åt församlingarne inrymma rättighet antaga andra, för måhända flera församlingar lämpligare grunder för utgörande af de algi Iler, hvarom församlingarne ega att på sockenstämma besluta, än dem förordningen i 5 § såsom regel bestämmer; men lika litet borde väl belviflas att formen för sädane öfverenskommelse^ träffande måste vara densamma, som för alla andra frågors afgörande.
Likväl bade 10 § blifvit flerastädes tolkad pä motsatt sätt eller så att. allas medgifvande erfordrades för införandet af annan skalte-grund, hvadan berörde § svntes behöfva förtydligas; och har motionären derföre begärt alt Rikets
Ständer måtte i underdånighet anhålla det de i nuvarande 10 af Sockenstämmo-förordningen gjorde bestämmelser måtte erhålla följande förändrade lydelse : “Alla afgilter, hvarom sockenstämman beslutar, skola utgå efter den bestämda grunden för rösträtt i sockenstämma, såvida ej särskildt derom blifvit stadgadt eller särskild öfverenskommelse, medelst i loga ordning tillkommet sockenstärnmo-beslut, derom blifvit träffad.41
Då motionären vid 1850 och 1851 års
Riksdag framställt enahanda förslag, har detsamma blifvit af nämnde Riksdags Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskott alstyrkt, dels pä grund af enahanda skäl, som berörde Utskott åberopat emot de af motionären föreslagna ändringar i 5 §, d<ls ock emedan Utskottet ansett någon tvekan om rätta tillämpningen af denna § icke skäligen kunna uppslå, så att den äskade förklaringen ej heller vore af behofvet påkallad; — och då motionen sålunda blifvit vid en föregående Riksdag på uppgifne skäl afslagen och motionären ej sedermera visat att några olägenheter af ifrågavarande §:s nuvarande lydelse uppstått, hemställer Utskottet att motionen i denna del må, jemväl innevarande Riksdag, utan afseende lemnäs.
Slockholm den 22 Maj 1857.
R e .v e r v a tio ne r a) af Herr Lallerstedt, som i anledning af Utskottets beslut i fråga om ändring i 7 § yttrade:
"Lika gammal som rättmätig, är den klagan, att i vårt laud Presterskapets tid är så upptagen af verldsliga bestyr, att den andliga verksamheten, hvartill det hör manas af sin egentliga embetspligl, måste eftersättas; och endast af denna anledning skulle jag vara benägen att omfatta detta tillfälle för att tillstyrka upphörande af
Pre sterskapets sjelfskrifvenhet till ordförandehefällningen i sockenstämma.
Men härtill kommer ali, pä sätt den ene motionären, Herr Hesselgren, anmärkt, för en fruktbärande utveckling af kommunalväsendet det är alldeles nödvändigt att ordlörandebefaltningen vid sockenstämma, der församlingens vigt i ga s t e kommunala angelägenheter afgöras, genom fritt val uppdrages åt den person, som dertill företrädesvis eger erforderliga egenskaper, hvilka icke alltid äro att finna hos själasörjaren.
Enligt nu gällande Författning kan Kyrkoherde i sin egenskap af ordförande vägra begärd sockenstämma icke blott af enskild ledamot inom församlingen, utan till och med af sockennämd och magistrat.
Af en sådan magt i ordförandens hand, såvida man vill anse den nödvändig, följ er ovilkorligen, alt han hör genom val tillsättas.
Dessutom och så länge kommu - Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande Nio 95.
23 nens angelägenheter behandlas å sockenstämma, sorn vanligen hålles i kyrkan på Söndag och ledes al Kyrkoherden, föreställer sig allmänheten lätteligen, att andra än kommunens kyrkliga angelägenheter hafva ett oskiljaktigt sammanhang med kyrkan eller Presterskapet.
Det är dock angeläget att allmänheten får ett klart begrepp om skillnaden emellan kyrkliga och andra angelägenheter.
De förra anser jag fortfarande böra behandlas under prestmans ordförandeskap; och då de lätteligen kunna skiljas från andra af mera allmän eller verldslig art, får jag för min del vöidsamt tillstyrka, det Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla om utfärdande af en författning, som, med upphäfvande af hvad nu är stadgadt, lemnar församlingarne, så i stad som på landet, rättighet att för viss tidrymd inom sig välja ordförande i sockenstämma för handläggning af de ärenden, som icke äro af rent kyrklig beskaffenhet;” Häri instämde Ilerrar Thomée, Boman, Nygren, Bydin och Berglund samt Riksdagsmännen Anders Medin från Kronobergs, Nils Svensson från Christianstads och Jöns Tersson från Blekinge län. b) af Herr Stolpe, som emot Utskottets beslut i afseende å 9 g anförde: ”Uppställningen af 1843 års sockenstämmo-förordning är inrättad med hufvud saklig!' sylte att göra författningens bestämmelser gemensamma för både stad och landsbygd, hvarvid dock tillfredsställandet af den sednares behof torde kunna antagas hafva i främsta rummet utgjort lagstiftarens ögnamärke.
Detta visar sig bland annat deraf, att en mängd uti 1 inom. af Förordningens 9 § uppräknade ärenden, sorn gjorts tili föremål för sockenstämmas handläggning, uteslutande röra landsbygden, hvaremot intet, för städerna egendomligt af likartad beskaffenhet, finnes deribland, hvaraf den slutföljd skäligen lärer kunna dragas, alt sistnämnda mål icke böra uti sockenstämma förekomma, äfvensom att ordet sucken allestädes uti Författningen begagnas såsom ett: gemensamt uttryck för betecknande af både socken i egentlig mening och slads-samhälle.
Denna sammanföring af gemensamma bestämmelser för både landt- och slads-kommuner må ur synpunkten af enhet i lagstiftningen betraktas som en förtjenst, men i andra och för städerna vigtiga hänseenden medför den likväl olägenheter, härrörande från skiljaktigheten i de vägar, på hvilka landsbygdens och städernas kommunal-inrättningar utbildat sig.
Då nemligen landtkommunen eller socknen ständigt varit i saknad af civil lor valtnings-myndighet, hafva städerna från urminnes tider egt en sådan uti magistraten, omkring hvilken, såsom en medelpunkt, deras municipal-inrättningar grupperat sig.