Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Varder embets- eller tjensteman, som betrodd är att rå och rör eller andra sådane märken, som ofvan sagda äro, sätta eller rätta, dervid beträdd med brott emot denna §, varde dömd till straff-arbete från och med fyra till och med åtta år. § H Eftergör någon guld- eller silfver-mynt, som inom eller utom Riket gångbart är; dömes till straff-arbete från och med fyra till och med åtta år.
Varder kopparmynt eftergjordt; då skall till straff-arbete från och med ett till och med två år dömas. tiar man ej myntet utgifvit eller begagnat; må tiden för straff-arbetet kunna nedsättas till hälften af den eljest för brottet stadgade minsta strafftid.
§ Den som i bedräglig afsigt filar eller klipper guld- och silfver-mynt, eller det eljest på något sätt minskar, eller gifver , åt ringare mynt sken af det, som högre är; dömes till straff arbete från och med sex månader till och med tre år.
Är ej bruk gjordt af det förfalskade; må tiden för straffy arbetet kunna nedsättas till hälften af den eljest för brottet stadgade minsta strafftid.
Prat. 1856 A 1857. 7 Sami. 1 Afd. 29 Höft. 3 f Laf/-Utsl;ottet$ Utlåtande M 52. § *3.
Eftergör eller förfalskar den Rikets mynt, som myntning deraf betrodd ar; varde dömd till strafF-arbete från och med sex till och med tio år, eller på lifstid. § u.
Eftergör man sedel, som af Rikets Stunders Bank eller annat Rikets allmänna Penninge-verk, af annan Stats bank eller, med tillstånd af in- eller utländsk regering, af enskildt Penningeverk utgifven är, för alt såsom penningar allmänneligen gå och gälla; dömes till straff-arbete från och med fyra till och med tio år.
Lag samma vare der man riktig sådan sedel förändrar, så att derigenom åt densamma gifves sken af högre värde, eller ä dylik sedel, som upphört att gälla, utplånar tecken, hvarigenom sådant utmärkes, eller eljest dermed vidtager åtgärd, hvarigenom sken af giltig sedel deråt beredes.
Har den, som sedel eftergjort eller, på satt nu sagdt är, förändrat, sedeln ej utgifvit eller begagnat; må tiden för straffarbetet kunna nedsättas till hälften af den eljest för brottet stadgade minsta strafftid.
Varder vid Rikets Ständers Bank eller annat Rikets allmänna penninge-verk anställd embets- eller tjensteman eller den, som betrodd är att bankens eller penninge-verkels sedlar förfärdiga, förvunnen att hafva sådan sedel eftergjort eller på sätt ofvan sägs förändrat; varde dömd till stralf-arbete från och med sex månader till och med tio år eller på lifstid. § 15.
Har man eftergjort mynt eller penningesedel. eller sådan sedel, på sätt i § 14 sägs, förändrat, och kan af oms lii n digheterna pröfvas, att det ej i bedräglig afsigt skett; straffes ändå, der han ej af egen drift det eftergjorda eller förändrade förstört eller al! skadlig verkan deraf förebvgt, med böter från och med fem till och med ett hundra Riksdaler.
La<j-U iskallets Ullätande J)l 52. 10 § 16- I Utprångla!- någon veterligen falskt mynt eller falsk penninge-sedel; straffes så. som hade han förfalskningen sjelf gjort.
Varder bedrägeriet yppadt innan skada skett; må tiden för straff-arbetet kunna nedsättas till hälften af den eljest för brottet stadgade minsta strafftid. § 17.
Har någon blifvit med falskt mynt eller falsk penmngesedel bedragen och, ändå att han sådant märkt, sedan det mynt eller den sedel till annan utgifvit eller sökt utgifva; dömes till fängelse eller straff-arbete från och med två månader till och med två år. § 18- Har någon, antingen i uppsåt att begå sådant brott, som i 7 § siigs, eller att eftergöra eller förfalska mynt eller penningesedel. eller med vetskap om annans uppsåt till sådant brott, förfärdigat eller anskaffat stamp, märkjern, form eller annat verktyg, hvarmed förfalskningen verkställas skulle; och kommer ej brottet till fullbordan; varde ändå dömd till fängelse elier straff-arbete från och med två månader till och med två år.
Har någon utan behörigt uppdrag förfärdigat sådana stampar, märkjern. formar eller verktyg, som i föregående moment omtalas; varde, ändå att han om uppsåt eller vetskap, som der sägs, ej öfvertygad varder, dömd att böta från och med fem till och med etthundra Riksdaler.
Har man. i fall som i denna § sägas, af egen drift det förfärdigade eller anskaffade förstört eller obrukbart gjort, vare från straff fri § 19 Nu komma stampar, märkjern, formar eller verktyg, sou i 18 § omförmälas och äkta äro, någon lofligen tillhanda: hörer honom ej lill att dem vårda, bör han dem till Konungens Lag-Utskottets Utlåtande M 52.
Befallningshafvande eller i annan allmän vård aflemna; gör han det ej och varda de af annan, utan hans vetskap och vilja, missbrukade; bote från och med fem till och med femtio Riksdaler.
Samma lag vare, om den, som efter behörigt uppdrag förfärdigat slika verktyg, underlåter att dem aflemna till vederbörande, som dem beställt, eller dess kända bud, eller ock annorledes dem missvårdar och missbruk deraf sker.
Missvårdar em bets- eller tjensteman dylika verktyg, som under hans tillsyn äro, straffes derför som för annat tjenstefel. § 20 Med falska stampar, märkjern, formar, eller andra till förfalskning ämnade verktyg, så ock med hvad genom förfalskning tillkommit, skall så förfaras, att missbruk deraf ej ske kan. § 21.
Den som till straff efter 1, 2, 4. 7, 10, 11, 12, 13, 14 och 16 §§ dömes, skall ock förklaras äran förlustig.
Hvar, som genom antagande af falskt namn, stånd eller yrke, eller genom annat svikligt förfarande bedrager sig till gods eller penningar, eller förlust deraf annan tillskyndar; dömes, der ej annorledes här nedan stadgas, till böter från och med fem till och med femhundra Riksdaler eller fängelse från och med två till och med sex månader.
Är bedrägeriet med särdeles försvårande omständigheter förenadt, då må till straffarbete från och med sex månader till och med två år dömas. § 23.
Såsom bedrägeri skall anses och efter 22 § straffas: 1:o
Om man, sig eller annan till nytta eller att dermed skada göra, begagnar eller beropar sig å veterligen falska såda - Lag-Utskottets Utlåtande J\I 52.
21 na handlingar, som i 4 och 5 §§ omförmälas och i diktade personers namn skrifne äro; 2:o
Om man på veterligen falsk uppgift förskaffar sig försäkring för brand- eller sjöskada eller annat; 3:o
Om man, under falskt sken af köp, gåfva eller annat aftal, egendom sig afhänder, för att förekomma utmätning eller eljest hindra annan att göra sin rätt till egendomen gällande; och 5:o
Säljer man eller utlemnar eljest till annans begagnande veterligen förfalskade lifsmedel; och är vid den förfalskning ämne nyttjadt, som för menniskors lif eller helsa farligt är; dömes till straff-arbete från och med två till och med fem år.
Får någon af de lifsmedel svår sjukdom eller kroppsskada; då skall till straff-arbete från och med fyra till och med tio år dömas.
Bjuder man till annan ut sådane veterligen förfalskade lifsmedel, som ofvan sagda äro; varde, der de ej emottagas, ändå dömd till straff-arbete från och med sex månader till och med två år.
Begår någon sådant brott, hvarom denna § handlar, i uppsåt att annan till lif eller helsa skada; dömes för förgiftning, efter thy derom är stadgadt. § 25.
Säljer man eller utlemnar eljest till annans begagnande, eller bjuder man till annan ut veterligen förfalskade läkemedel, de der för menniskors lif eller helsa farliga äro; vare lag som för hvarje fall i 24 § sägs. Lag-Utskottets Utlåtande Jlt 52. § 26 Gör man med uppsåt orätt i mätande, vägande eller räknande vid handel eller eljest, då varor emottagas eller aflemnas, varde, der brottet ej efter 8 S straffbart är, dömd efter thv i 22 § sägs.
Kronans uppbördsman eller edsvuren mätare med sådant brott, som sagdt är. må lindrigare straff, än fängelse ej ådömas, och miste han derjemte embetet.
Brukar man vid handel eller eljest då varor efter mått eller vigt skola aflemnas eller emottagas, sådant mått eller vigt, som ej är behörigen stämpladt eller märkt, dömes, ändå att han om ondt uppsåt ej ölvertygad varder, till böter från och med fem till och med Etthundra Riksdaler.
Var måttet edler vigten behörigen stämpladt eller märkt, men ej omjusteradl. der sådan åtgärd skolat ega rum; bote ock, om det oriktigt befinnes, efter thy nu sagdt är. § 27.
Huru den straffas skall, som svikligen tager något från barn under tolf år eller från afvita; som, i uppsåt att något dermed sig tillegna, lägger märke å det, som hörer annan till, eller utplånar annans märke; som svikligen lager högre tull eller skatt än påbudet är; som drager under sig kronans ingäld; som försnillar tull eller andra allmänna afgifter; eller som emot sina borgenärer brukar svek eller list; — derom är särskildt stadgadt. § 28.
TiHvällar sig någon svikligen, i uppsåt att skada göra eller fördel sig eller annan bereda, utöfning af embete eller tjenst; dömes till stralf-arbete från och med sex månader till och med tre år.
Gifver man sig eljest obehörigen ut för embets- eller tjensteman och utöfvar något af hvad till dennes befattning hörer; dömes till böter från och med femtio till och med Lag-Ulskottettt Utlåtande M 52. 23 Tvåhundra Riksdaler eller fängelse från och med två månader till och med ett år § 29.
Har man »enom antagande af falskt namn eller stånd •J O ' beredt sig arf eller andra familje-rättigheter; domes till fängelse eller straff-arbete från och med sex månader till och med två år.
Aro omständigheterna synnerligen försvårande, må tiden för straff-arbetet till höest fem år kunna ökas.
O § 30- Gifver man sig ut till namn eller stånd för annan än den han är och bedrager derigenom qvinna till äktenskaps-aftal; dömes till böter från och med femtio till och med Tvåhundra Riksdaler eller fängelse från och med två månader till och med två år Kommer vigsel eller häfd dertill, varde dömd till straff arbete från och med sex månader till och med fem år.
Hvad för de fall, som i denna § omförmälas, särskildt är stadgadt i afseende å återgång af fästning eller giftermål, så ock om förverkande af fästninga-gåfvor och giftorätt, lände ock till efterrättelse. § 31 Understicker eller förbyter man barn, dömes till straff arbete från och med två till och med åtta år.
Aro omständigheterna synnerligen mildrande, må straffet kunna nedsättas till fängelse från och med sex månader till och med två år. § 32 Den som, sig eller annan till nytta eller att dermed skada göra, olofligen bryter eller öppnar annans förseglade bref I.ag-Utskottets Utlåtande JW 52. eller handling eller annat, som honom enskildt angår och med försegling eller på annat sätt tillslutet är; dömes till straff-arbete från och med två månader till och med två år.
Sker det eljest med vilja, utan ondt uppsåt, vare straffet böter från och med fem till och med Etthundra Riksdaler.
Huru den straffas skall, som stjäl ur bref eller annan förvarings-persedel, hvilken med försegling eller på annat sätt tillsluten är, eller som, i afsigt att stjäla, öppnar dylik fÖrvaringspersedel, derom är särskildt stadgadt. § 33.
Hvar som förfalskar, svikligen förbyter, försnillar, eller eljest uppsåtligen förskingrar annans gods, det man i besittning häfver; straffes med böter från och med fem till och med två hundra Riksdaler, eller med fängelse från och med två månader till och med två år. § 34.
Brukar man olofligen annans gods, det man i besittning häfver; bote från och med fem till och med tjugufem Riksdaler. § 35 Försnillar man gods, som annan i hans vård under lås, försegling eller annat dylikt stängsel insatt, eller som blifvit honom förtrodt att vårda, då det ur eld, sjö eller från fiende frälsadt är; varde dömd såsom för stöld eller snatteri, efter som godsets värde är till.
Försnillar tjenstehjon, köpmans-betjent, gesäll, lärling eller annan enskild tjenare hvad i hans vård af husbonden lemnadt är; eller skeppare, forman eller deras folk hvad dem förtrodt är att föra eller förvara; eller gästgifvare, värdshusvärd, eller annan, som herbergerar resande eller för sin näring eller vinning emottager gäster Lag-Utskottets Utlåtande JV? 52. 25 gäster i sitt hus, hvad i hans vård af gästen lemnadt är; stånde ock tjufsrätt, efter tby derom särskildt är stadgadt.
I afseende å embets- eller tjenste-man, som tillgriper och förskingrar medel, dem han i och för embete eller tjenst emottagit, galle äfven hvad särskildt i lag stadgas. § 36.
Fordrar man betalning för gäld, den man vet gulden vara, eller nekar man emot bättre vetande sin hand och förskrifning eller till pantsatt, lant, legdt eller inlagdt gods, eller hvad eljest det är, som hörer annan till och man i besittning häfver; eller återfordrar man det gods. som blifvit till annan utlegdt eller förtrodt eller lemnadt såsom pant eller lån, ändå att man det veterligen återbekommit; eller tager man svikligen åter det gods man i pant till annan lemnat eller denne eljest under panträtt innehar; straffes med böter från och med fem till och med tvåhundra Riksdaler.
Äro omständigheterna särdeles försvårande, då må till fängelse från och med två månader till och me-! två O år dömas.
Lag samma vare, der man säljer eller annorledes mot vedergällning föryttrar ondt för godt, mängdt för omängdt eller det, hvaruti man vet fel vara, utan att sådant uppenbara; eller säljer, städjer eller leger t wern ett, eller tager städja såsom tjenstehjon hos två husbönder för samma tid. § 37.
Går fullmäktig i sak. den honom betrodd är. svikligen hufvudmannens vederpart tillhanda, vare sig med skrifts uppsättande eller med råd eller skäl, eller eljest lill hufvudmannens skada främjar sin eller andras nytta, eller begår syssloman vid annat uppdrags utförande trolöshet emot hufvudman, vare lag som i 30 § sägs; och vare fullmäktig, som med sådant brott beträdes, ej mera tillåtet att föra andras talan inför rätta.
Förleder man i sviklig afsigt annan till oskälig rättegång, bote från och med tjugu till och med tvåhundra Riksdaler.
Prot. 1856 & 1857. 7 Sami. 1 Afd. 29 Höft. Lag-Utskottets Utlåtande JYl 52. § 38.
Satter man olofligen å tillverkning, som till salu hålles, annans märke, än rätte tillverkarens, straffes med böter eller fängelse efter thy i v 6 § stadgas
Ar för brott, hvarom denna § handlar, tillverkningens förlust för visst fall särskildt stadgad; gälle ock det till efterrättelse. § 39.
Uppgifver någon i orlofssedel eller annan sådan enskild handling, som i 5 § nämnes, hvad han vet osannt vara, och deraf annan vilseledas eller skadas kan, bote från och med fem till och med ett hundra Riksdaler. § *o.
Begagnar sig någon svikligen af orlofssedel, pass eller annat dylikt bevis, som för annan utgifvet är, straffes med böter från och med tjugu till och med tvåhundra Riksdaler. § 41 Låter man ej så lysa fynd eller hittegods, sorn i lag stadgadt är; bote till högst dubbla värdet af det hittade, dock ej under två Riksdaler.
Förtiger man fynd eller hittegods, då egaren eller annan dertill berättigad sig anmäler eller eljest tillkännagifver, straffes som för bedrägeri i 22 § skils.
Draga äkta makar något lönligen undan hvarandra, barn undan föräldrar eller fosterföräldrar; sterbhus-delegare eller andra, som i samfäldt bo eller bolag äro, undan hvarandra; vardén straffade med böter till högst dubbla värdet af det undandragna, dock ej under fem Riksdaler.
Är brottet med synnerligen försvårade omständigheter förenadt, må till fängelse från och med två månader till och med ett år dömas. Lag-Utskottets Utlåtande M 52. 27 43.
Brott, som i 23 § 5 morn., 30 § 4 morn., 33, 34, 36, 37, 41 och 42 §§ omförmälas, må ej åtalas af annan än målsegare.
Ej eller må brott, som i 32 § sägs, åtalas af an nan än den, som brefvet afsändt eller till hvilken det skrifvet är, eller af den, sorn eger, i vård häfver eller emottaga skulle det, som eljest brutet eller öppnadt blifvit.
Brott, som i 30 § 2 och 3 mom. omförmälas, må ej eller af allmän åklagare åtalas, der ej förthy återgång af fästning eller giftermål blifvit sökt, eller, i fall fästning eller giftermål ej skett, målsegaren brottet till åtal angifvit.
I afseende å delaktighet i brott, som i denna förordning omförmälas, komma, der annat ej finnes särskildt stadgadt, de angående delaktighet i missgerningar i allmänhet gällande föreskrifter att tjena till efterrättelse.
Saknar den bötfällde tillgång till böterne, skola desamma förvandlas till fängelse vid vatten och bröd, motsvarande en tredjedel af ådömda bötes-beloppet.
Går tiden för ådömdt straff-arbete ej öfver sex månader, bör detsamma i läns- eller kronohäkte verkställas.
Skall någon, som till dylikt arbete förfallen är, derjemte för annat brott hållas till arbete å fästning, bör hela arbets straffet å fästning verkställas Gemensamma bestämmelser. 45.
Lag-Utskottets Utlåtande M 52. § 47- Hafva två år förflutit, sedan brott, hvarom i denna förordning stadgas, blef föröfvadt, må talan om ansvar derför ej anställas, der ej straff-arbete å brottet följa kan. § 48- Genom denna förordning sker ej någon ändring af de i krigslag förekommande bestämmelser i afseende på dem, som till krigsmakten höra.
Brott, som föröfvas innan denna förordning kungöres, men för hvilket straff då ej är bestämdt genom utslag, som vunnit laga kraft eller ej öfverklagadt varder, skall ock efter denna förordning straffas, om det straff, som enligt den bör å brottet följa, är lindrigare än det, som derför i äldre lag och författning stadgad varit.
Stockholm den 16 November 1857. STOCKHOLM, tryckt hos Eric Westrell, 1857. Lag-Vlskoltets Utlåtande N:o 33• 1 X:o 53.
ADk. till Exp.-Utsk. d. 24 Nov. 1857, kl. 7 e. m.
Utlåtande, i anledning af skedd uterremiss utaf Utskottets Betänkande N:o 45 öfver Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående ogift qvinnas rätt att vid viss ålder vara mijndig.
Höglofliga Ridderskapet och Adeln har, efter föregången öfverläggning i anledning af Lag-Utskottets under N:o 42 afgifna Betänkande) till förnyad behandling af Utskottet återförvisat den fråga, sont genom berörde Betänkande blifvit besvarad; och som öfrige Riks-Stånden, ehuru de omedelbart i frågan beslutat, likväl icke stadnat i sammanstämmande beslut, utan varit i så måtto skiljaktige att, då Vällofliga Borgare-Ståndet och Hedervärda Bonde-Ståndet bifallit Betänkandet och således antagit hvad Kongl. Majit i förenämnda Nådiga Proposition föreslagit, Högvördiga Preste-Ständet deremot, med afslag å denna Nådiga Proposition, för sin del öfverenskommit om en författning i förevarande ämne af enahanda lydelse med den, hvilken Herr Adlercreutz i sin emot förenämnda Betänkande afgifna reservation tillstyrkt, samt frågan således icke blifvit genom de af dessa Riks-Stånd fattade beslut afgjord, tillhör det alltså Utskottet, likmätigt föreskriften i 4 mom. af Riksdags-Ordningens 49 §, jemförd med 73 §i samma lag, att ånyo i ämnet sig utlåta och följaktligen att, med hänsigt till hvad i omförmälda, ännu oafgjorda fråga förekommit, taga densamma under ytterligare pröfning.
Dervid har Utskottet ej kunnat förbise betydelsen af de från Utskottets mening afvikande åsigter, hvilka vid ärendets behandling inom representationen gjort liih. till R.
Prot. 1586 & 1857. 7 Sami. 1 Afd. 30 Baft. 2 Lag-Utskottets Ullålande N:o S3■ sig gällande.
På sätt nyss är förmäldt, hafva nemligen Borgare- och Bondestånden, i enlighet med hvad Utskottet tillstyrkt, bifallit Kongl.
Maj:fs Nådiga Proposition och således förklarat den tjugofemåriga ogifta qvinnan myndig, med rättighet att, derest hon fortfarande ej vill begagna myndigheten, blifva under förmyndare ställd, hvaremot Preste-Ståndet ansett i lag endast böra tillerkännas ogift qvinna, som uppnått nämnde ålder, en rättighet att, om hon så önskar, varda myndig, hvadan detta Stånd äfven afslagit den Nådiga Propositionen; och då diskussionen hos Ridderskapet och Adeln ådagalägger hurusom man, ä ena sidan, talat för ett obetingadt bifall til!
Betänkande och således för antagande af Kongl. Maj:ts Nådiga förslag, och, å den andra, med bestridande af det
Nådiga förslagets oförändrade antagande, yrkat frågans återförvisande till Utskottet, för granskning af framställda förslag till modifikation af det förra, lärer den skedda återförvisningen ej kunna tydas annorlunda, än såsom ett uttryck deraf, att flertalet inom detta Riks-Stånd hyst den åsigt, att grundsatsen om ogift qvinnas rätt att vid viss ålder vara myndig, för det närvarande blott i modifierad form bör i lagstiftningen vinna tillämpning.
Härutinnan sammanfaller således Ridderskapet och Adelns åsigt med den, som blifvit omfattad af Preste-Ståndet; och häraf torde, såsom ostridigt, kunna antagas, att någon utsigt för framgång af Kongl Majrts Nådiga Proposition ej är för handen.
Det är emellertid af vigt, att frågan varder, så vidt ske kan, löst; och deri ligger en maning till Utskottet att tillse, huruvida sådant låter sig göra på annat sätt. än det Kongl. Maj:t i Nåder föreslagit.
Ett dylikt sätt är äfven anvisadt genom det af Herr Adlercreutz framlagda och af Preste-Ståndet antagna förslag, hvilket jemväl synes inom Ridderskapet och Adeln företrädesvis hafva vunnit erkännande, såsom innefattande en lämplig öfvergång från det närvarande absoluta förbudet till den ovilkorliga frihet, som det Nådiga förslaget söker införa.
Om en modifikation i annan riktning torde ej eller kunna blifva fråga, desto hellre som det förslag, en talare i sådant afseende framställ;, att nemligen antaga Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, med förklarande, bland annar, dels att ogift qvinna, som blifvit myndig, är oberättigad att ingå burgen, delje ock att den ifrågasatta lagen först år 1870 må träda i verksamhet, står i strid med ej allenast de åsigter, hvilka uttryckligen inom tre Riks-Stånd gjort sig gällande, utan äfven är oförenligt med den rätt, vår lagstiftning i allmänhet tillägger myndig person.
Vid sådant förhållande och då dessutom den meningsbrytning, som inom Riks-Stånden i förevarande fråga sig yppat, måste betraktas såsom ett vittnesbörd om enahanda skiljaktighet i åsigter inom det folk, hvars rättigheter och intressen Rikets Ständer hafva att bevaka, — då i följd deraf klokheten Lag-Ulskoltets Ullålande N:o 33. 3 och försigtigheten bjuda lagstiftaren att i detta fall endast medlande uppträda; och då Herr Adlercreutz's förslag, efter Utskottets öfvertygelse, innefattar den lämpligaste förmedling, helst det går ut på erkännandet i lag af ogift qvinnas rätt att vid viss ålder vara myndig, och följaktligen på beredande af enahanda frihet, sorn afses i det Nådiga förslaget, från hvilket det blott afviker derutinnan att, då, enligt detta sednare förslag, den qvinna, sorn ej vill begagna sig af friheten, mäste afsäga sig densamma, det förra öfverlemnar åt qvinnan sjelf att, när hon finner för godt, inträda i frihetens utöfning, tvekar ej Utskottet, enär någon giltig anmärkning emot antagligheten af samma förslag icke förekommit, att, med frånträdande af sin förut yttrade mening, i afseende på sättet för frågans lösning, samt med hemställan om icke Borgare- och Bonde-Stånden behagade öfvergå på den modifierade åsigt i berörde hänseende, som i otnförmälda särskilda förslag blifvit tillämpad, och således sig med Preste-Ståndet förena, vördsammast tillstyrka: att förbemälde
Ira Riks-Stånd jemte Ridder skåpet och Adeln mätte, med förklarande att Kongl. Maj:t.-: ifrågavarande Nådiga .Proposition icke kan oförändrad bifallas, lika med Preste-Ståndet, besluta utfärdande af en sä lydande Författning, angående og:ft qvinnas rätt att vid viss alder vara myndig.
Med ändring af 10 Kap. 2 § Arfda-Bathen och hvad för öfrigt i lag eller särskilda författningar vant stadgadt i afseende pä ogift qvinnas rätt att räda öfver sin egendom, förordnas sorn följer: Ogift qvinna, som fyllt 2o år, vare berättigad att. sig och sin egendom sjelf råda och fores tåg g öre dock hos den domstol, hvarunder hon i förmyndaremål lyder, anmäla/g all bon myndigheten sjelf utöfva vill, och varde intill dess sällan anmälan skett, såsom omyndig ansedd.
Genom hvad här blifvit stadgadt göres icke någon ändring uti hvad allmänna lagen om giftomanna-rält innehåller.
Stockholm den 17 November 1857. 4 Lag Utskottets Utlåtande N:o S3.