Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
tusen krokodiler, hvilka djur j u gjort sig kända för I början egnade jag icke barnet den ringaste upp- att kunna härma barnskrik, skulle icke ha åstad- märksamhet, ty det var ju icke mitt, och jag visste kommit en sådan musik, som denna sologök till ej ens, af hvad kön det var, då detta omöjligt kunde människobarn, hvars högsta falsettoner lågo hela oktaver öfver det ljud, som en osmord port brukar spåras af dess yttre, hvilket på afstånd endast tedde sig som en kolossal puppa.
V i d närmare granskning frambringa, när han öppnas så försigtigt, att ingen stack ett flintskalligt, aflångt hufvud fram ur för- skall höra det.
puppningen, i hvilket två små ögon, liknande ett När alla medel att bringa barnet till tystnad an- par korinter i en hvetebulla, inpassats en smula på vändts och jag slutligen under en hel kvart galop- sned.
Under » korinterna » framstack en diminutiv perat mig trött i trädgården, sedan jag lagt barnet liten utväxt, som en knöl på en potatis, och under i dess vagn och själf spänt mig för som häst, fick denna knöl lyste en rosenröd sugrörsmynning.
Så jag en idé.
fanns ytterligare, på hvar sin sida om det lilla skal- I min nöd beslöt jag att ögonblickligen ge mig ut lota hufvudet, ett par utstående, skära, genomskinliga, på spaning efter modern och under tiden låta ungen litet tillskrynklade skinnlappar af ett dessertskedblads skrika.
Men i vagnen kunde flickan ej ligga, eme- storlek, hvilka tjänstgjorde som de synliga organen dan hon, lemnad utan tillsyn, lätt kunde krafia sig för hörseln.
ur åkdonet och slå ihjäl sig.
På gräsmattan vågade Jag hade alldeles apropos gjort dessa iakttagelser jag ej heller lägga henne, emedan hon där lätt kunde krypa sin väg under min bortvaro.
på nära håll å den lilla varelsen, hvilken jag, under det modern för en stund aflägsnat sig, måste hjälpa Ah, jag fick ånyo en i mitt tycke god idé.
Märta Petrini.
jjj^iT
T trädgärden fanns en alnsdjup brunn, som nu midt i sommaren stod torr som en ugn, och i denna svala - och säkra fristad beslöt jag att förvara barnet, till dess jag lyckades få fatt på modern, som nog icke kunde vara långt borta.
Och då jag visste, att barn skrika, till dess de tröttna eller somna, flyttade jag i största hast den gallskrikande barnungen och dess bädd ur vagnen och ner i brunnen, hvarefter jag åter lade brunnslocket öfver öppningen.
Jag bade icke väl hunnit fullborda dessa mina arrangemang, förrän jag såg ett fönster öppnas i ett af husen midt öfver gatan och hörde en gäll fruntimmersröst gästa, som om elden varit lös: » Onaturlige far och vidunder i människohamn, tänker ni mörda ert oskyldiga barn? » Innan jag hann sansa mig, hade en folkhop sam- lats å gatan och inträngt till mig i trädgården.
Och i nästa ögonblick anlände äfven en poliskonstapel, inför hvilken jag ånyo anklagades som » onaturlig far » och » spenabarnsmördare ».
Flere bland grann- fruarna, som skyndat till och från sina fönster åsett, hvad jag haft för händer, anklagade och dömde mig •ohörd.
Jag protesterade mot att bli tagen för en barna- mördare och lyfte af brunnslocket för den nyfikna massan.
Och där låg den lilla, frisk och kry på sina kuddar, och — log, hvilket något tycktes lugna de närvarande.
Den af dem, som först slagit larm, vände sig dock i nästa ögonblick till mig och sade: » Min herre!
Jag ser nu, att ni inte haft för af- sikt att döda ert barn, men hur kunde ni komma på den vilda idén att stoppa ner den lilla Guds än- geln i brunnen?
Hvad har ni för ett fadershjärta? » » Mitt herrskap », svarade jag.
» Jag hyser alls inga faderskänslor gent emot detta barn, som inte är mitt, som jag fått mig påtvingadt af ödet, och som nyss skrek värre än en gardist, som ropar: i; gevär! » » Men brefbäraren kan vittna, att barnet är ert », återtog min åklagerska.
» Hela sta ' n vet det, så att det tjänar ej till att neka! » inföll nu en annan af de ärade damerna.
Jag böjde mig för en så stor majoritets utslag i målet.
Men redan följande dag lemnade jag det lilla sam- hället och har sedan dess hvarken återsett detta - eller — min dotter.
operan har nu flere aftnar gifvit den h o s oss nya operan » Lakmé » af Leo Delibes o c h hvarje gång för fullsatt salong.
Och det rikliga, stundom stormande bifall, som kommit densamma till del, torde kunna tillskrifvas såväl operan själf som utförandet.
Libretton är visserligen något tunn o c h företer föga handling, men höjer sig dock på åtskilliga ställen till verklig poesi o c h bildar här ett tack- samt underlag för musiken.
Hvad denna senare för öfrigt beträffar, har operan att uppvisa flere verkliga godbitar af melodisk fägring och ypperlig instrumentation.
Särskildt torde andra akten få anses s o m den mest lyckade härutinnan.
Men äfven i första o c h tredje akten finner man utsökt vackra melodier o c h målande poetisk instrumen- tering.
Största intresset fäster sig naturligtvis vid de båda hufvudpartierna, Lakmé o c h Gerald.
Dessa äro ock af kompositören synnerligen omsorgsfullt utarbetade o c h förfela ej att verka anslående med sina båda vackra o c h stundom originella melo- dier.
Att åtskilliga reminiscenser från andra ope- ror förekomma är nog sant, men torde numera vara svårt alldeles undvika.
Utförandet är nästan allt igenom synnerligen förträffligt.
Särskildt gäller detta innehafvarne af de trenne hufvudrollerna: Lakmé, Gerald o c h Nilakantha — fröken Petrini samt hrr Ödmann och Lundqoist.
De öfriga äro j u ock endast fyll- nadspartier Mer än vanligt glädjande är det att få bevista en så allt igenom lofvande o c h lycklig debut som fröken Petrinis.
Begåfvad med en ovanligt hög, om ock ej så stark sopranstämma (klart och full- tonigt tagande treslrukna e), väl skolad och säker i tonbildningen torde hon, helst s o m hon härmed förenar ett synnerligen intagande yttre, god och naturlig plastik, få anses hafva gjort en af de mest lyckade debuter, s ö m under det senaste de- cenniet förekommit.
Också måste det lifliga bifall, som i dessa dagar egnats henne af såväl publik som kritik, betraktas som fullt välförtjänt.
Fröken P. är ännu ung o c h befinner sig ännu i utveck- ling.
Men hvad h o n redan presterat talar högt för.
att k. operan vid sig bör binda en så lofvan- de förmåga.
Att br Ödmann i Geralds för honom väl lig- gande parti o c h i sin engelska officersuniform skulle taga damerna med storm kunde man på förhand förutse.
Så frenetiska bifallsyttringar o c h ifriga näsduksviftningar, s o m dessa aftnar från damernas sida kommit honom till del, torde vara tämligen sällsynta.
Men äfven den manliga delen af publiken egnar honom nog ock sin hyllning, och han är det äfven värd, särskildt o m han i någon mån modererar tonansatsernas häftighet.
På det hela taget klingar emellertid nu s o m all- tid hans stämma skön o c h välljudande.
Hr Lundqvist utför Nilakanthas, den brahman- ske prestens parti med denna nobla värdighet i sång o c h spel, s o m hos h o n o m aldrig förnekar sig.
De öfriga fyllde ock i allo väl sina uppgifter, särskildt förtjänar fru Edling (slafvinnan.)
loford för sitt delikata utförande af understämman i första aktens duett med Lakmé.
Orkestern sköter sin sak ypperligt under hr Hennebergs ledning.
På uppsättningen är ingen- ting sparadt.
Dräkter o c h dekorationer äro nya och synnerligen praktfulla.
Och åt inöfningen af baletterna har hr Sjöblom synbarligen egnat den största omsorg.
Ingen musik- eller operavän b ö r försumma att se » Lakmé ».
K. dramatiska teaterns nästa nyhet blir » P å nåd och onåd », öfvers.
från italienskan.
Vasateatern gifver onsdagen den 22 dennes för första gången Sullivans melodiösa operett » Mi- kadon », hvilken öfverallt i utlandet haft den mest lysande framgång.
Den 21 Jan.
E n o u p p g j o r d räkning.
Iföle nya bref, hon läste, upplyste henne tS^?
visst ej därom, men de voro så ned- stämda alla, så tryckta — — — — — — — » du klagar öfver, att jag ej skrifver?
Jag orkar ej, mor.
Jag har det för svårt.
Men kommer jag bara öfver dessa dåliga konjunkturer, så skall det väl bli bättre » Hon såg på daton, det var ungefär samma tid, som hon begärt den lilla ponnyvagnen af Johan.
Men det var väl blott en tillfäl- — — — — — — lig, påstår du?
Ack mödrar; åt edra söner om de än äro aldrig — » Jag är hvad ni äro är ingenting så vanliga. » inte lyck- er lika, ni godt nog, — — — » plåga mig inte med bjudningar, mor.
Jag låter Martha gå ensam.
Jag kan ej vara ifrån skrifbordet just nu — dessutom är jag en för klumpig konsol till en så fin statyett. » — — — — — — — — — — — — » hennes sätt emot herrar är oklanderligt, det vet du ju, och jag vill inte höra något skvaller om henne, det säger jag ifrån » — — — — — H o n började tänka efter — — — — — — - — Hvarför hade han inte varit lycklig?
Och ändå visste hon, att hon inte sagt ett enda häftigt ord, aldrig sårat honom, aldrig visat nycker; det hade modern alltid sagt henne vara så tarfligt.
Men då — — —?
jade hon som Nej, det var något annat.
En oro bör- bränna henne • — — — och så återtog läsningen.
Det skulle väl stå något, upplyste henne?
Affärstrasslet blef större, bekymren mera tryckande, och slutligen kom hon fram till sanningen; Johan hade åtagit sig reda upp hennes fars dåliga affärer.
Ett litet bref af fadern föll ur bland de andra; det var da- teradt strax efter bröllopet, innehöll en begä- ran om en borgen för ett större lån.
Hon rodnade djupt, som om hon fått ett slag i ansiktet.
Fadern hade ju sålt henne, hade bedragit Johan!
Hade räknat på, att dennes blyghet och kärlek skulle göra honom min- dre klarsynt.
— — — — — — — — Hon var stolt, med den ömtåliga stoltheten hos en fin race.
Förödmjukelsen var brännande; de, aristokraterna, hade varit tarfliga och lumpna, och han, han — - — — — — — hjärtat lyfte sig jublande — — — han hade varit storsint!
Men de sorgsna brefven blefvo flere, flere, och nu sargade hvart och ett ord henne.
Hon mindes hvarje fåfängans kraf, hvarje oförnuftig bön, med hvilka hon ökat den långa skuldsedel, fadern hade till man- nen.
Hon läste, hur han kämpade och ar- betade, huru han drog in på allt, som rörde honom själf — — hon fick veta det genom moderns förebråelser och böner att spara sig.
T y hon fann också bref från denna, hennes hufvudfiende, som ens.am haft Johans förtro- ende, stått vid hans sida i onda som goda dagar, med sin kärlek uppehållit, med sitt förtroende uppmuntrat, med sin ömhet afvärjt så många slag som möjligt.
Och till det sista hade modern egt hans hjärta — egt samma oföränderliga kärlek.
Och under hela den tiden hade hon lefvat som en främling i eget hem.
låtit först man- nens kärlek lik en rik ström välla vid sidan af hennes hjärta, utan att någonsin nå dit in, och när sedan bekymren kommo, hade hon intet annat gjort än ökat dem med sin fåfänga och sitt oförstånd.
— — — — — hon tog upp ett sista bref, det var skrifvet fjorton dagar före hans död: — — — — — — — » tack för du skref på bor- gensförbindelsen, den räddar mig denna gång.
Men begär ej, att jag skall tala med Martha om allt detta.
Draga henne med in i dessa bekymmer?
Nej, lilla mamma!
Skulle ock- så hennes leende dö bort, hvad skulle jag sedan lefva af? » — — — — — — — Hon gömde ansiktet i händerna.
Skam- men, ångern, förtviflan höllo på att kväfva henne.
H o n kunde ingenting försona, ingen smärta lindra mer.
Allt var för sent, för hela lifvet för sent.
Där stod hon med sin tunga skuldebörda, som aldrig skulle lyftas af, med sin ouppgjorda räkning, som aldrig skulle öfverkorsas.
Hon hade rest sig upp, alla brefven follo ned, på golfvet, öfver kåsösen.
Likblek stödde hon sig mot den klumpiga chiffoniern, som så länge åt henne gömt en underbar gåfva: det stora, rika hjärta — som hon ej förstått.
» Nu är jag färdig att gå på posten, frun, kan jag få räkningen? » Hon lyfte långsamt upp det tunga, vär- kande hufvudet.
» Hvilken räkning?
Jaså, jag minns.
Nej, jag hittade inte den — — — — — — — men jag skall söka bättre, käraste Karolina. » Karolina stängde dörren fundersamt — » käraste Karolina », det har j a g inte hört se ' n » salig herrn » dog.
Men du min gud, så blek hon var.
Kan hon ha sett » salig herrn » mån tro?
Nej, jag är rent galen, det är j u midt på middagen.
Fast chiffoniern stod öppen i alla fall — — — — — - är det inte det jag sagt?
Den chiffoniern, den stod där ackurat som hennes samvete — — — och när vår herre lät det tala, så — — — — — — — — En kvidan, låg och hjärtslitande, gled öfver de bleka läp-
parna där inne.
Fans det ingen bot, ingen?
Hade hon ingen möjlighet, ej en enda, i lifvet kvar att kunna godtgöra?
Två lif förspillda — det var för mycket.
— — — — — — — — Det stod inte till att bära.
- ' — — — — H o n sjönk på knä vid den låga länstolen, och i sin tår- lösa smärta vred hon händerna, förtvinad — hela hennes späda kropp skälfde af under- tryckta snyftningar.
— — — — — • Hon borrade ned hufvudet bland brefven — — — — — vaggade fram och åter som under en olidlig smärta.
— — — — — — — Förslag till matordning för veckan 26 jan. — I febr.
S ö n d a g: Soppa på blomkål, kyck- ling, ehokoladpudding.
M å n d a g: Fläskkorf med grönsaker, (italiensk ehipolataragu), puré på ris- gryn.
T i s d a g: Kalfkyckling, pärlgryns- välling.
O n s d a g: Sylta och rötter, soppa på kalfsvans (tillredes som oxsvans- soppa).
T o r s d a g: Fårkotlett med löksås, puré på potatis (parmentiere).
F r e d a g: Stufvade aborrar, soppa på höns (Cochy Sec).
L ö r d a g: Surstek med makaroni, fruktsoppa.
Fläskkorf med grönsaker (Chipolata- ragu).
1) finare: Morötter, skurna som korkar, kokas i buljong; rostade och skalade kastanier, champignoner och magert färskt fläsk tillsättas och få koka med morötterna, hvarefter kokta prinskorfvar och sönderskuren öfverblifven kokt eller stekt fågel till- sättas; alltsammans får därpå stufvas med en sås, beredd af smör, hvari man inarbetat en matsked fint hvetemjöl, och hvilket därpå fått fräsa tre ä fyra minuter, hvarefter starkt hopkokt bul- jong äfvensom ett glas madeira blifvit tillsatt under kokning, till dess såsen blifvit simmig.
Denna ragu kan äfven användas som garnityr till fågel, anka, höns, kalkon, gås, äfvensom till kalfstek, men då uteslutes den sönderskurna fågeln.
2) Enklare: Vanlig god fläskkorf kokas på vanligt sätt, hvarpå den sön- derskäras i skifvor, hvilka tillsammans med kokt eller stekt kalfkött, skuret i tärningar, kokta morötter, kokt pota- tis eller kastanier jämte en knifsudd socker få koka i buljong eller i spadet af fläskkorfven, till dess en någorlunda tjock stufning åstadkommits.
Chokoladpudding.
Chokolad, mjöl, smör och mjölk röras väl, tills dess att allt är väl blandadt, hvarpå det kokas, tills dess det släpper pannan, då det aflyftes, ett ägg tillsattes och massan får svalna; 5 till 7 äggegulor vispas 10 minuter med socker, inblan- das därpå i massan, hvarefter de till hårdt skum slagna ägghvitorna till- sättas.
Nu hälles allt i smord form, som nedsättes i vatten och får koka i omkring 2 timmar.
Serveras med vaniljsås.
Serveras både kall och varm.
Om socker och chokolad användas, tages mindre socker och mera chokolad.
3) Puré på potatis (Parmentiere).
Denna puré, som fått sitt namn efter den person, som införde potatisodlingen i Frankrike, Parmentier, tillredes på följande sätt: • Potatis kokas mjuk med buljong och drifves två gånger genom hårsilen; mera buljong tillsättes, och allt får un- der jämn omröring uppkoka.
Den af- redes med grädde och smör och ser- Plötsligt lyfte hon upp det lidande ansik- tet, en ny känsla kom hjärtat att slå än vil- dare, — • — ack j o, det fanns bot!
hon älskade — — — — — — och med hvarje tung och het tår, som nu föll öfver brefven, kom också en kyss.
Ja, hon älskade!
Räkningen skulle nu göras upp — döden hade icke tagit allt hopp med sig — när hon nu hade kärleken, och så sorgen till, skulle hon inte vara i stånd att då bruka de krafter, han sagt, att hon egde, och göra sitt lif sådant, som han velat ha det?
Och med hvarje gjord upp- offring och hvarje vunnen seger skulle hon veras med rostadt bröd i skifvor eller crotttons.
Man kan äfven tillsätta sparrishuf- vuden med små morotkulor i stället för croutons.
Likaså kan vatten an- vändas i stället för buljong, men då tages mera smör.
Kalendrar.
På det nya året kan man göra många personer, herrar som damer, glädje med en kalender, och därför vilja vi gifva anvisning till att framställa några mindre vanliga ar- tiklar i denna väg.
Mycket nätta äro t. ex. små tamburiner, hvilka man kan köpa i hvarje konsthandel att sedan måla något på.
I tamburinens spända skinn gör man med en skarp penn- knif i sned linie bredvid hvarandra tre dubbelinskärningar, genom hvilka man drar färgade atlasband, på hvilka månadernas namn, dagarnes namn och datumförteckning från 1 till 31 målas med svart.
V i d bandens ändar fästas, sedan de dragits igenom, små pinglor.
Eundt om utanpå garnerar man tamburinens kant med pompon- fransar och, om man det kan, målar man på skinnet blommor, insekter m. m. Bestämmandet af färger och storlek öfverlemnas åt den individuella smaken.
— En kalender med liknande apparat för data kan man förfärdiga genom att bekläda ett fyrkantigt stycke kartong med brokig damast, hvars mönster man utsyr med guld och silf- ver, med fina metallpärlor och paljetter.
Banden därtill tagas äfven i möjligast rika färger, och fäster man i ändarne små bjällror eller små tofsar af metall- pärlor.
En guldsnodd omramar kalen- dern, som förses med två runda öglor till upphängning.
— För kalendrar till afrifning be- kläder man ett stycke kartong med något tyg, som man rundtorn, till vid pass tre fingrars bredd, rikt broderar i något vackert persiskt mönster; sedan låter man bokbindaren fästa datum- packen i midten.
På så vis kan man utstyra dessa små bohagsting synner- ligen smakfullt.
ju närma sig det, hade han sagt — och då kanske också få försoning och frid.
Men hvarför måste hans hjärta brista först för att lära henne detta, för att fylla hennes med kärlekens kraft?
Det hade ju varit så mycket bättre och lättare att älska tillsam- mans än på detta sätt, en och en hvar på sin tid.
Mandelberg.
Tag 5 ägghvitor, slå dem till hårdt skum, nedrör 425 gram florsiktadt socker; rör detta med en silfversked åt en led en timma, idryp under tiden 80 kub.-cm (3 tum) ättika, några droppar i sänder; haf nu tillreds 425 gram (1 ' 8) skållad, i fina strimlor skuren och väl torkad söt- mandel.
Sedan mandeln är väl blan- dad med den öfriga massan, formas med en matsked och en tesked däraf kransar eller hvad fasoner man be- hagar på väl smorda plåtar; torkas i svag ugnsvärme under ett par timmar.
Misslyckas sällan.
A f denna sats blir ungefär 60 st.
Porla-skorpor.
2 liter 62 cl.
(1 kanna) vatten, 425 gram (1 &lt;8) smör, 425 gram (i " ffi) socker, sammalet hvetemjöl och jäst.
Gorån.
213 gram (| 9) smör smäl- tes och röres hvitt — däri blandas 213 gram socker, lika mycket mjöl samt 8 ä 10 vispade ägghvitor.
Degen lägges med en sked i järnet.
Vridas som pappersstrutar.
Serveras fyllda med gräddskum med litet gelatin uti.
Hulda T Matlagning-.
Vinkaka.
5 ägg vägas, lika mycket i vikt mjöl, socker, sötmandel (hel), konfektfikon och russin.
Allt samman- blandas — hvitorna sist — och gräd- das i form, som smörjas och mjölas.
Hulda T » Prinskorf ».
Finmalet fläskkött spä- des med kokt mjölk (likasom till fläsk- korf), vidare tillsättes nejlikor, salt och peppar.
I stället för vanliga fjälster användas fårfjälster, och knytas trådar utefter hela längden, 4 k 5 cm.
mellan hvarje; rökas lindrigt.
Hertha.
Dansk rödgröt.
Till 1 liter 31 cl.
(1 stop) hälften saft och hälften vatten sättas 80 gram (6 lod) sagomjöl eller 93 gram (7 lod) potatismjöl.
Mjölet iröres, innan saftblandningen sättes på elden; då den satts på spiseln, röres den ständigt, tills den kokt väl upp.
Vispas då starkt och slås upp att kallna.
Skall helst kokas dagen, innan den an- rättas.
tids förlopp tillsätter man något ljumt vatten och tvättar därpå, ej genom att gnida, utan genom att stryka med handen.
Anbefallas bör, att man ej låter tyget torka fullständigt, utan tager in det i fuktigt tillstånd, stryker det och ger det fason genom att draga i det.
— pp — Fönsterträdgården.
Att blifva kvitt ohyra på växter med så stora och jämförelsevis få blad som källor är mycket enkelt.
En grundlig, tvättning af bladens såväl öfver- som undersidor jämte bladskatten med ljumt tvålvatten är tillfylles att tillintetgöra ohyran, en ganska vanlig följd af den&gt; kvafva och varma luften i bonings- rummen.
Att vattna dem på fatet är visst icke skadligt, de kunna till och med ställas på fat, som ständigt hållas- fyllda i vatten.
Bladlöss pläga ej angripa myrtnar, utan hvad ofta benämnes med detta namn är i stället s. k. sköldlöss, hvilka till utseendet lika bruna u p p - höjningar sitta på grenarne och bla- den, isynnerhet dessas undersidor.
A t t bli kvitt desamma är minsann ej någon lätt sak, då de innästlat sig på myrt- narne med sina många och små blad.
Det enda, man kan göra, är dels att med en spetsad pinne aflägsna så många som möjligt, dels att tvätta, växterna med starkt såp- eller tobaks- vatten och sedan öfverspruta dem med varmt vatten.
A r o exemplaren små,, så att det går för sig, är bäst att ned- doppa hela kronan i såpvattnet samt hålla den en liten stund däri och skvalpa om vattnet, så att ohyran lossnar.
Fullt tillfredsställande blir ändå ej resultatet, enär man sällan lyckas få bort all ohyran.
För att förhindra uppkomsten af densamma böra myrtnarna under vin- tern ej förvaras i varma rum, utan på en plats, där temperaturen hålles föga öfver fryspunkten.
Genom då och då företagna spritningar med rent vatten böra de befrias från smuts, som samlar sig på bladen.
Om sommaren trifvas de bäst på en halfskuggig plats i det fria.
De bästa pepparkakor.
32 cl.
(1 kvar- ter) brun sirup och 425 gram (1 ®) socker uppkokas och står, tills det blir kallt.
4 ägg, 8 cl.
(1 jungfru) smält smör, 12 cl.
(1 | dito) grädde, 13 gram (1 lod) pottaska, 850 gram (2 &lt;8) mjöl.
Kryddnejlikor, litet krydd- och starkpeppar iröres.
Upplägges med tesked i mycket små runda kakor på spjället (lagom ugnsvärme).
Förväll köttbullarne, lägg dem sedan de kall- nat uti en glasburk, fyll därpå god buljong, att det står väl öfver kött- bullarne, slå däröfver litet skiradt smör, som bildar en tunn fettbotten till skydd mot luften.
Köttbullarne kunna då sparas flere veckor och bli ej torra.
Spritsbakelse.
267 gr. (63 ort) smör tvättas och röres tills det blir smidigt.
425 gr. (1 S) hvetemjöl, 212 gr. &lt;ffi) finstött socker, 1 äggula och hjort- hornssalt till en ärtas storlek blandas väl tillsammans, däraf lägges i spritsen, och kramas ut längder, som formas till S eller hvad fason man behagar.
Gräddas på väl smorda plåtar i ej för svag ugn.
En stilfull och fin soffkudde.
En fyr- kant af någon vacker mörkröd plysch spännes med foderdomestik upp i ta- pisseribågen.
Härpå klistras nu ett urklippt löst och ledigt applikations- mönster och öfver detta sys sedan med guld och silfvertråd hvar annan figur, ledigt sammansatt.
Tar sig för- träffligt ut och gör sin mästarinna all heder.
Guld och silfvertråden skola ligga så tätt, att de helt täcka mönstret,, och det är just detta, som gör, att arbetet ser så stiligt ut.
Att tvätta normal-ylleunderkläder.
Man tillreder en kraftig såplut af bästa slags såpa och har den högst 28 grader varm.
Häri doppar man hvarje sär- skildt smutsigt plagg och låter såp- vattnet väl blöta igenom, hvarefter man låter dem ligga några timmar eller helst öfver en natt.
Efter denna Billig och treflig gungstolsdyna.
» Kroka » fem längder, en decimeter breda och så långa, man vill hafva dynan.
Två böra krokas af blått garn och tre af svart.
Sy på hvarje längd med korsstyng en ranka, tre centim .. bred, af svart garn på de blå och med guldgult på de svarta.
Sy längderna
tillsammans så, att en svart blir på ihvardera sidan och en på midten, sy sedan öfver hvarje söm och rundt om t e l a stycket med guldgult garn s. i.
» kråkspark ».
Dynan stoppas med tvä hvarf vadd och fodras med svart bom- ullskypert.
Tvinna en tjock kordong af två länkar svart och en länk blått garn och fäst den rundt om ytter- kanten.
I nedre kanten fästas med stoppnål fyra decimeter långa trådar, tio tvarta och tio blå (hvarannan hela bredden utefter), den ena tråden tätt invid den andra.
Sammanvik den dubbelt (2 dec.)
och knyt fransen till ett galler.
Soppor.
Soppor, som skola afredas med grädde skära sig ej, om grädden kokas upp i särskildt kärl och tillsättes medan den är varm.