Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Utmåls-förrättningen skall på gruf-egarens bekostnad af förrättningsmannen verkställas med biträde af två gode män bland dem, som för egoskiften i orten valde äro, eller, om utmålet skall å stadsgrund läggas, af två i staden bosatte män, de der nödig sakkunskap ega; och varde tiden och stället för förrättningen minst en månad förut kungjorde i kyrkan till den eller de församlingar, inom hvilkas område det sökta utmålet är beläget, med kallelse till en hvar, som anser sin rätt af förrättningen beroende, att dervid sig infinna och sin rätt bevaka.
Har någon jordegare ej sitt hemvist inom den församling, der kungörelse sker, då skall han lika lång tid förut särskildt kallas, egande förrättningsmannen att vända sig till Kronobetjeningen i orten eller, der så nödigt är, till Vår Befallningshafvande i länet, för ali genom dess försorg få kungörelsen i kyrkan uppläst och särskilda kallelser vederbörande tillställda emot bevis, som före den utsatta tiden böra till förrättningsmannen vara aflemnade.
Då förrättningen skall ske å någon Kronan tillhörig jord, åligger det förrättningsmannen ålt derom göra anmälan bos Vår Befallningshafvande, sorn eger ej mindre sjelf förordna krono-ombud för bevakande af Kronans eller efterkommande jordinnehafvares rätt, än äfven föranstalta att andra allmänna ombud, der sådant kan finnas erforderligt, i stadgad ordning blifva utsedde att förrättningen öfvervara. §• 29.
Uteblifver sökanden från förrättningen, varde den inställd; och ankomme dess företagande sedermera på ny anmälan.
Men ej må annan parts eller allmänt ombuds uteblifvande hindra förrättningens fortgång, der den blifvit så kungjord, som i 28 §. sagdt är. , §. 30.
Göres vid förrättningen jäf emot förrättningsmannen eller någon af de biträdande gode männen, eller förekommer annan invändning mot förrättningens företagande och fortgång, meddele förrättningsmannen deröfver beslut.
Gillas jäfvet eller invändningen, upphöre förrättningen, der ej frågan rörer jäf emot god man, i hvilket fall annan god man skall i den jäfvades ställe tillkallas.
Har jäf eller annan invändning blifvit ogillad, då skall förrättningen, ehvad missnöje emot beslutet anmäles eller icke, ändå fortgå, med öppen rätt för den missnöjde att sin talan i sammanhang med hufvudsaken fullfölja. §. 31.
Utmål, som hädanefter anvisas, skola på marken utläggas sålunda, att, i mån af gruf-egarens behof, honom tilldelas ett utrymme för metaller och malmer, som i berg eller jordlager blifvit anträffade, äfvensom för svafvelkis och blyerts, af högst 100 famnar i längd och bredd, samt för stenkol af högst 200 famnar i längd och bredd; kunnande dock, der, i anseende till sådant hinder, som i 2 §. sagdt är, belägenheten så fordrar, eller gruf-égaren eljest det begär, ock fritt fält förefinnes, utmål till den bestämda vidden jemväl utläggas i annan sträckning, efter thy som lämpligt Expeditions-Utskottets Förslag till underd.
Skrifvelse, N:o i85.
529 pröfvas, blott kroklinier oell spetsiga vinklar i möjligaste måtto undvikas, samt längden af utmålet, så vidt ske kan, ej öfverstiger dubbla bredden.
För sjö- och myrmalmer må, utan afseende å det område, som vid inmutningen blifvit uppgifvet och i mutsedeln intaget, utmålets vidd i hvarje särskildt fall lämpas efter omständigheterna och inmutarens behof, dock så, att det ej omfattar mera än en hel sjö eller kärrtrakt af ringare omfång, och, i fråga om större sjöar eller kärrtrakter, ej öfverstiger en vidd motsvarande i sjö en half qvadratmil och i kärr eller myrar 300 famnar i längd och bredd.
För grufve- och slaggvarp, som till solfring blifvit inmutade, skall likaledes, oberoende af mutsedelns innehåll, utmålet i hvarje särskildt fall bestämmas efter som varpets belägenhet föranleder och inmutarens behof af utrymme för soffrings-arbetet erfordrar.
Pä djupet skola utmål, som hädanefter anvisas, räknas efter lodlinien af utmålens sidor ofvan jord, då malmgången är strykande i fält eller ett stock- eller körtelverk; men om den faller donlägig eller sidovärts, så att den efter sitt fallande kommer på djupet att drifvas utom utmålets linie, då bör utmålet i djupet ej räknas lodrätt, utan i lika fallande med grufvan, på sätt att gruf-egaren uti djupet förbehålles så långt utrymme, på sidan ifrån malmgångens salband eller sidosköl nere i grufvan, som samma malmgång uppe i dagen ligger ifrån utmåls-linien. §. 32.
Finnes ej fritt och oinmutadt fält för så stort utmål, som gruf-egaren önskar och i 31 §. medgifves, åtnöje han sig med det utrymme, som är att tillgå.
Lag samma vare ock, om gruf-egaren under mer än ett år försummat att söka utmål, sedan anmälan derom enligt 26 §. bordt göras, och annan fyndighet under tiden blifvit i hans grannskap inmutad; egande Bergmästaren i thy fall att, i afseende på utmål för bägge gruf-egarne, dem emellan jemka, som skäligt pröfvas.
Till fritt fält räknas dock äfven det utmål, som förut tillhört en grufva, den der öde ligger, då inmutning af annan fyndighet i dess grannskap sker. §. 33.
Ofvan jord skall gruf-egaren vara skyldig att med sitt arbete hålla sig inom det utmål han erhållit och der sjelf bereda sig utrymme för byggnader och varp-upplag med det mera, som vid grufvedriften tarfvas; dock må han derutöfver få sig anvisad nödig väg och plats för sådant verk, som drifves för vatten.
Anträffar gruf-egaren, på djupet, en förut okänd fyndighet och vill den med fält-ort eftersätta, då må det, med de vilkor, som i 23 och 24 §§. sagde äro, ske äf ven utom utmålets gräns, dock endast tilldess annan gruf-egare med arbete från sitt utmål möter; och skall i dessa fall såsom okänd fyndighet anses i oinmutadt fält hvarje fyndighet, som enligt 1 §. är föremål för inmutning, och i inmutadt fält al! annan än den, som der förut är under arbete. §. 34.
Utmål skall på marken utstakas och med ordentliga rösen eller skiljomärken förses, samt särskild ritning eller karta deröfver upprättas och bifogas förrättningstiih. till It.
Prot. 1858 & 1855. 10 Sami. 1 Afd. 67 530 Expedilions-VIskalleis
Skrifvelse, N:o 185. protokollet, hvilket derjemte bör upptaga fullständig beskrifning så väl öfver utmålef med dess belägenhet och sträckning, som öfver sjelfva grufvans art och huru fyndigheten med dess gångar eller lager ofvan eller under jorden sig företer.
Öfver utmål i sjöar erfordras dock ej särskild ritning eller karta, likasom ej heller annan utstakning deraf, än att, dä utraålet ej omfattar en hel sjö, gränspunklerne i sjön på lämpligt sätt utmärkas. §. 35.
Anmäler sig jordegaren vid utmåls-förrältningen till begagnande af sin jordegareandel eller har sådan anmälan förut skett, varde ock det i protokollet antecknadt med de vilkor, jordegaren sig förbehållit eller sorn öfverenskomne blifvit.
Kunna ej, då anmälan vid förrättningen sker, parterne åsämjas om beloppet af den ersättning, hvartill jordegaren, enligt 20 §., är förbunden för sådana kostnader, som förut blifvit pä gruf-anläggningen använde, då skall förrattningsmannen, efter af honom och gode männen verkställd besigtning och värdering, utlåtande derom meddela. §. 36.
För ali den mark, som vid utmåls-Iäggning gruf-egaren till begagnande anvisas och tilldelas, skall han gifva ersättning, och vare derjemte skyldig att ensam hålla den stängsel deromkring, som nödig är; dock må vid grufvor, som under jord bearbetas, gruf-egaren sjelf bestämma, huru stort utrymme af det tilldelta utmålet han ofvan jord för sitt arbete tarfvar och ersättning derefter lämpas.
Har jordegaren för större eller mindre andel i gruf-företaget ingått, åtnjute han ej heller större ersättning för utmålet, än i förhållande till öfrige andelar. §. 37.
Lösen för utmål skall vid utmåls-läggningen bestämmas.
Åsämjas ej parterne om beloppet, varde det af förrättningsmannen och gode männen bestämdt, efter den uppskattning af marken till det värde, annan mark af enahanda beskaffenhet och godhet i orten högst gäller; skolande lösesumman, med ränta derå från den dag beloppet blifvit genom öfverenskommelse eller lagakraftegande beslut läststäldt, inom tre månader derefter af gruf-egaren utgifvas till jordegaren eller den som i hans ställe rätt dertill har.
Underlåter inmutare att, inom sålunda bestämd tid, erlägga fastställd lösen, vare han utmålet och mulsedeln förlustig.
Å sådan Kronans jord, som är åt enskild åbo med ständig besittningsrätt upplåten, vare han berättigad att, i egarens ställe, den för utmål bestämda lösesumman åtnjuta; men då fråga är om annan, vare sig Kronan, allmän inrättning eller enskild Cierson tillhörig jord, som under nyttjanderätt innehafves, må jordegaren sjelf uppbära ösesumman, mot förbindelse att hålla innehafvaren skadeslös för hvad han i sin nyttjanderätt genom utmålet mister.
Är jorden för fordran intecknad, då skal! lösesumman tillhandahållas inteckningshafvarne, -der de sådant fordra; och vare förthy jordegaren ej berättigad att medlen lyfta, med mindre han visar sig dertill hafva fått inteckningshafvarens lof, eller säkerhet ställer. §. 38.
För all annan skada, som jordens egare eller innehafvare af utmålet tillskyndas, skall gruf-egaren likaledes gifva full ersättning och beloppet deraf vid utraåls - Expeditions-Vtskottels Förslag till underd.
Skrifvelse, A’:o 185. 531 läggningen, der sådant äskas, bestämmas, dock utan hinder för den, som rätt till skadeersättning har, att efter stämning lill domstolen särskildt utföra den talan, hvartill han under gruf-arbetets fortgång kan finna sig befogad. §. 39.
Har emot ulmåls-förrältningen förekommit invändning på den grund, att den inmutade fyndigheten förmenas ej vara föremål för inmutning enligt 1 §., och vill någon klaga öfver förrätlningsmannens härom meddelta beslut eller öfver storleken af det utmål, som vid förrättningen blifvit anvisadt, gore del hos Bergs-öfverstyrelsen i den ordning, som för besvär öfver Bergmästare-embetets åtgärder och beslut i allmänhet stadgad är.
I andra frågor, som till utmåls-förrältningen höra, må missnöjd part sin talan efter stämning vid domstolen i orten i laga ordning utföra; och åligger det förrättningsmannen att, vid förrättningens slut, meddela parterne och i protokollet intaga fullständig underrättelse om hvad de för talans fullföljd hafva alt iakttaga. §• 40.
Utan afseende å hvad nu stadgadt blifvit om de utmål, som hädanefter läggas, skola’ för alla äldre grufvor jemte Bergslagernes s. k. odalgrufvefält tillgodonjulas de utmål,- som för dem förut varit gällande och gruf-egarne af ålder innehaft eller efter förra författningar fått sig särskildt anvisade.
Vill någon delegare i odalfält särskildt grufve-arhete efter inmutning der anställa, och finner Bergmästaren, sedan öfrige delegare blifvit hörde, att sådant ske kan utan hinder eller förfång för de öfriga grufvornas framtida bearbetande, då må ett mindre, derefter lämpadt utmål för honom utläggas.
Men ej må sådant gruf-arbete eller utmål tillstädjas annan än den, som i odalfältet delegare är. §. 41.
Förmenar gruf-egare, som, för fyndighet af den beskaffenhet §.
1 bestämmer, innehar ett mindre utmål, än i 31 §. tillåtet är, ehvad ulmålet före eller efter denna författnings utfärdande blifvit honom lilldeladt, alt han för sin grufvedrlft är i behof af större utmål, då må han derom göra ansökning hos Bergs-öfverstyrelsen, som, i läll laga hinder ej möter och behofvet sådant påkallar, eger förordna om nytt utmåls utläggande i den ordning detta kapitel stadgar.
Vilja flere innehafvare af särskilda utmål, som gränsa intill hvarandra, dem för lättnad i arbetet och gemensam grufvedrift till ett enda sammanlägga, ege ock Bergsöfverstyrelsen, på gjord ansökning, hvilken det tillkommer Bergmästaren att emottaga och med sitt af fullständig beskrifning åtföljda utlåtande tijl Bergs-öfverstyrelsen insända, att derom, i fall hinder ej möter, förordna efter thy som lämpligt pröfvas, utan afseende derå, att det sammanlagda utmålet innefattar större vidd, än eljest tillåtet är.
6 Kap.
Om grufnedriflen samt vilhoren dervid, så ock om dag-orters eller s. k. stollars anläggning. §. 42.
Grufve- eller utmåls-egare skola vara förbundne att grufverörelsen eller afbetet med den drift framgent fortsätta, att åtminstone antingen bergs-sprängning lill en 532 Expeditions-Utskottets Förslag till underd.
Skrifvelse, N:o 485. kubikfamn, eller 4 å 5 kubikfamnars jordrymning, eller ock annat grofve- eller grufvebyggnads-arbete, motsvarande 200 dagsverken, årligen på stället utföres.
Dock gälla dessa föreskrifter ej sjömalms-tägter samt grafve- och slaggvarp, hvilka emellertid aldrig längre tid än högst 3:ne år må lemnäs obegagnade eller utan bearbetning. §. 43.
Försummas, utan' behörig tillåtelse, under ett helt års tid allt arbete i någon sådan grufva eller skärpning, hvarest, enligt nästföregående §., årlig arbetsdrift underhållas skall, eller finnes arbetet derstädes, eller inom dithörande utmål, vara i den mån underlätet, att det icke under de 2:ne sistförflutna åren tillhopa motsvarar brytnings- eller arbets-skyldigheten för samma tid, enligt hvad ofvan sagdt är, eller lemnäs sjömalms-tägter, eller grafve- eller slaggvarp, obegagnade eller utan bearbetning längre tid än enligt nästförestående §. medgifves, håfve inmutaren sin rätt dertill förlorat. §• 44. * Emedan det allmännas rätt derunder i väsentlig mån beror, att ej allenast nya, i jorden förvarade malmtillgångar uppsökas och nyttigt användas, utan äfven att redan öppnade grufvefält för efterkommande tillgängliga hållas, samt att grufvestalp och dermed förenade olyckor må förekommas; alltså skall jemväl grulverörelsen i allmänhet, hädanefter som hittills, underordnas Bergverks-styrelsen, samt gruf-egare och förvaltare fördenskull vara pligtige alt ställa sig Bergmästarens för nämnda ändamåls vinnande gifna föreskrifter till noggrann efterrättelse.
Uraktlåtes det uppsåtligen eller af vårdslöshet, vare ansvaret derför hvarje gång böter från 10 till 50 R:dr, jemte skyldighet att godtgöra all för framtiden uppkommen skada, der sådan ersättning bestämmas kan. §. 45.
Till allmänna iakttagelser vid grufvebrytningen skola för öfrigt följande omständigheter räknas, nemligen:
Att afsänkningarne från dagen icke göras större än behofvet fordrar samt så tilldanas, att dagvattens ledande i grufvan, så vidt möjligt är, undvikes; alt, när arbetet nedkommit på djupet, band och pelare till grufvans framtida säkerhet afsättas, der sådant behöfves och berget är fastare samt det med minsta afsaknad för malmvinsten lämpligen ske kan; att uppfordrings-schackt anläggas der, hvarest största malmvinsten kan väntas och bergets beskaffenhet sådant medgifver; att kommunikations-orter mellan sänkningarne inrättas till befordrande af berg- och vattenuppfordringen samt för ernående af väderväxling på djupet; alt fält-orter anläggas och fortdrifvas, så långt brytvärd malm dertill föranleder, alltid med beräkning att gruf-arbetet hellre med strossarbete än takbrytning må kunna fullföljas; att försöknings-orter uppslås, dels till un, dersökande af gångartens mäktighet i längd och bredd, dels ock för att derinom upptäcka malm eller derutom tilläfventyrs påträffa nya parallela malmgångar; att alla grufarbeten anordnas till ernående af de förenade ändamålen af största möjliga malmvinst, lättad upp- eller utfordring af berg och vatten samt nödig väderväxling och beqväm vandring upp och ned i grufvan; samt ändtligen att lösbrutet berg icke får qvarlemnas i grufvan eller, utan Bergs-öfverstyrelsens särskildt meddelade tillstånd, i andra grufverum eller tillgränsande gamla grufvor afstjelpas.
Expedilions-Ulskottets Förslag till underd.
Skrifvelse, A’:o 185. 533 §• 46.
Bergmästare, som öfver grufvebrytningen eger den närmaste tillsynen, åligge det att, efter öfverläggning med gruf-egaren eller på stället varande förvaltare, i tid afsätta och med tydliga märken beteckna sådane'pelare, band eller bergfästen, som för grufvas säkerhet och framtida bestånd nödiga anses; och må dylika, en gång afsätta band eller pelare icke genom brytning angripas, skadas eller borttagas, så framt icke, på vederbörandes derom gjorda hemställan, obehöfligheten deraf blifvit genom hållen undersökning ådagalagd, eller, i anseende till all malmens redan skedda utbrytning i grufvan, Bergs-öfverstyrelsen särskild tillåtelse dertill förut meddelat.
Sker sådan åverkan, som i denna §. förbjudes, ansvare förbrytaren med böter från 20 till 100 B:dr, då skadan är mindre än att grufvans säkerhet och framtida bestånd derigenom kommit i äfventyr; men från 100 till 500
B:dr, då grufras derigenom inträffat eller så äfventyrats att, till dess förekommande, särskilda åtgärder måst vidtagas. §• 47.
Om, under fullföljden af ett i gång varande gruf-arbete, ortens Bergmästare finner detsammas fortsättande kunna för grufvebyggnaden medföra skadliga följder eller, genom ökadt vatlentillopp eller eljest, blifva för den grufvan eller annan tillgränsande menligt, skall arbetet derstädes, genom nämnde tjenslemans försorg, så fort ske kan, inställas; och gälle sådan inställelse så länge och intilldess att, i förra fallet, frågan blifvit af Bergs-öfverstyrelsen pröfvad, eller ock, i sednare fallet, öfverenskommelse om sättet och vilkoren för arbetets ytterligare fullföljd kunnat med angränsande grufvas egare träffas. §. 48.
Ofver grufvor, som inom distriktet äro under arbete, åligger Bergmästaren, när han eller gruf-egaren eller Bergs-öfverstyrelsen finner det nödigt, att, efter föregående uppmätning, upprätta och meddela fullständiga Markscheider-kartor. i §. 49.
Angående de uti grufvorne årligen verkställde arbeten samt öfver beloppet af vunnen malm och uppfordradt gråberg bör egaren eller förvaltaren låta noggrann anteckning föras, hvarvid tillika bör anmärkas sådana iakttagna förhållanden i afseende på grufvan samt dess sköl- och malmformationer, som kunna tjena till ledning eller upplysning vid brytningens framtida anordnande; och skall ett sammandrag deraf, inom Januari månads slut, för det nästförutgångna året, Bergmästaren tillställas, vid vite af 3 K:dr 16 sk., om sådant uraktlåtes; egande Bergmästaren, vid förnyade försummelser, förelägga ytterligare tid, hvarje gång vid förhöjdt vite, dock icke öfver 50 R:dr B:ko. §. 50.
Vill egare till grufva, med visst utmål, densamma alldeles nedlägga och för framtiden öfvergifva, vare han skyldig att derom, med bifogande af grufve-karta och tillhörande beskrifning, der sådan finnes upprättad, göra anmälan hos Bergmästaren, som lale, sednast inom en månad efter det denna anmälan till honom inkom, från 534 Expeditions-Utskottets Förslag till underd.
Skrifvelse, S:o ISS. predikstolarne i häradets kyrkor kungöra, att grufvan kommer att af egaren öfvergifvas; och vare den, som inom 4 månader från detta kungörande sig först hos Bergmästaren anmäler till gruf-arbétets öfvertagande och fortsättande, berättigad att, utan ersättning, komma i besittning af de för vatten- och berg-uppfordringen eller för grufvans framlida styrka och bestånd verkställde grufvebyggnader, och att, mot skälig lösen, tillhandla sig de i öfrigt till grufvan hörande byggnader, machinerier och redskap, hvilka han, inom en månad från det sistnämnde anmälan skett, tillkännagifver sig vilja inlösa.
Befinnes det då, att egaren låtit borttaga eller förstöra grufvebyggnader eller inventarier, vare han förfallen till bötep från 50 till 200 B:dr, med skyldighet, derest något af de, till förekommande af ras, i grufvan anbragta förtimringar och förstämplingar eller af de i grufvan varande vandringar blifvit borttaget eller förslördt, alt detsamma i dess förra skick återställa eller derför gifva ersättning till grufvans blifvande innehafvare.
Varder, genom försummad grufvedrift, grufva sönad och egaren förthy dömes att densamma till annan afträda, vare den förre ansvarig för och den sednare berättigad till grufvebyggnaderne och inventarierne, efter hvad här ofvan stadgadt är; dock att allt, som är underkastadt lösen, får af egaren fritt disponeras, derest den blifvande grufve-innehafvaren icke om inlösen deraf sig anmäler inom en månad från resolutionens datum.
Uppstår tvist om beloppet af den ersättning för grufvas tillhörigheter, som enligt denna §. gifvas eller tagas skall, lÖrfares, för bestämmande deraf, på sätt i 13 §. sagdt är. §• 51. / - ' I När grufva öfvergifven är eller egaren blifvit densamma förlustig dömd, må hon af den, som enligt nästföregående §. dertill berättigad är, öfvertagas ined samma rättigheter och förbindelser i hänseende till utmål och grufvedrift, hvilka förre egaren innehaft.
Då ett år förflutit från den tid, dä rättigheten till grufvans öfvertagande inträdt, utan att gruf-arbelet blifvit ånyo påbörjadt, skall all den mark, som, enligt denna författning, varit till inmutare afstäda, hemfalla till grundegaren, dock att ur grufvan uppbruten malm må kunna för egarens räkning under ytterligare ett år afgiftsfritt å marken qvarligga. §. 52.
Till anläggande af dag-orter eller s. k. stollar för malmfältens undersökande och nya fyndigheters upptäckande eller för ernående af en lättare berg- och vattenutfordring, vare alltid gruf-egare eller grufve-bolag, som hos Bergmästaren sig dertill anmäla, närmast berättigade, då de äro delegare i grufvor inom det malmfält, hvarigenom dag-orten skall framdrifvas; och rnå jordegare eller annan enskild gruf-egare i samma fält icke kunna hindra verkställigheten af stollarbete, som med vederbörligt tillstånd är påbörjadt. §. 53.
Den, som inom eller utom grufvefält antingen nytt stoll-arbete företager, efter att dertill, på gjord anmälan, hafva erhållit Bergmästare-embetets tillåtelse, eller ock sådant förut påbegynt arbete fullföljer, skall dervid åtnjuta följande förmåner, nemligen: Expedilivns-Utskottets Förslag till underd.
Skrifvelse, N:o !8S. 535 1:0.
Hela uppfinnare- och halfva jordegare-rätten till de förut icke under arbete varande malmer och mineralier, som han med dag-orten yppar, jemte rätt till utmål derför inom omutadt fält; hvaremot återstående halfva jordegare-andelen tillkommer grundegaren. 2:o.
Lika rätt tillgodonjute ock den, som stoll-arbetet drifver inom annans utmål, då förut obekant eller obegagnad fyndighet anträffas, dock endast så länge och intilldess att utmåls-egaren med ort-arbete möter. 3:o.
Påträffar den, som stollen drifver, sådan malm- eller mineral-fyndighet, hvarå förut gruf-arbete är anlagdt, ege då rätt att erhålla £:del af det, som derstädes vinnes, dock endast intilldess alt gruf-egaren med sitt arbete honom till mötes kommer.
Af den besparing, som genom stollen kan tillskyndas angränsande, i gång varande grufvor, medelst vattens afförande samt malm- och gråbergs-utfordring eller annat, tillfalla |:delar den, sorn stoll-arbetet drifvit, derest icke annan öfverenskommelse kunnat träffas; och varde, i händelse af tvist om den vinst, som gruf-egaren genom stollen tillskyndas, värdet deraf, sedan Bergmästaren utlåtande afgifvit, bestämdt pä sätt i 13 §. sagdt är, dock att kostnaden härtill skall drabba parterne efter tby som domaren skäligt prölvar.
Om hvilostånd för grufvor samt sättet och vilkoren för deras beviljande. §. 54.
Rättighet att på bestämd tid låta arbetet hvila uti en förut i gång varande grufva eller uti påbörjad stoll, der kostnader redan blifvit å arbetet af innehafvaren nedlagde, kan erhållas, när giltiga skäl dertill förekomma, dock, hvad försöks-arbete å annan mark beträffar, med iakttagande af hvad i 15 §. finnes stadgadt.
Den tillåtelse, som gruf-egare erhåller, att grufvedriften under viss tid med egande-rättens bibehållande inställa, benämnes hvilostånd. §. 55.
Hvilostånd med grufve- och stoil-arbetens fullföljande må, på grund af skriftlig derom gjord ansökning, af Bergmästaren under ett till och med tre års tid beviljas, när sådana hinder mot grufvedriftens fullföljande finnas, som grufve-egaren ej kunnat förekomma, eller andra giltiga anledningar till sökt hvilostånd uppgifvas och behörigen styrkas.
Sådant hvilostånd skall hädanefter alltid utsättas att gälla från 1 Maj eller 1 Augusti det ena året till samma dag det år, då det bör upphöra.
För sjömalms tägter samt grufve- och slaggvarp må dock hvilostånd af Bergmästaren icke meddelas, utan gälle derom hvad särskildt i 42 §. stadgadt är. §. 56.
Förlängning af redan beviljadt hvilostånd må, på högst 2:ne års tid, kunna af Bergmästaren medgifvas, då dertill gällande skäl och orsaker äro för handen, hvarom dock endast påskrift behöfver af Bergmästaren meddelas å den förut erhållna hvilogtånds-resolution. 536 Expeditions-Vtskottets Förslag till underd.
Skrifvelse, N:o 185. §. 57.