Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Afdelningen bade Btvillh.-^ Ilag- samt Allin. Besv.- oell Ekon.-LJtskoltens Betänkande, N.-o 7. 23 deremot.
IV) 1 eslagit såsom vilkor: "att, å förenämnde ställen,bränvin (under rf 4 kanna) må utdelas för betalning, äfven i minut, dock endast i förening med spisning, till de resande, vägfarande, samt gäster, hvilka å dessa ställen inlaga deras måltider.”
Ehvad betänkligheter, man än må hysa och framställa, om verkställbarheten af och controllerne vid ett dylikt stadgande, ('betänkligheter, som, åtminstone efter min åsigt, böra vika för det allvar och kraft, hvartill jag önskat, att man i Författningen malte hafva nedlagt tiöet, med afseende på densammas efterlefnad), så synes mig dock klart, att, om äfven någon gång, vid detta, sorn vid lagstadganden i allmänhet, öfvert!ädelser komma att ega rum, som af lagens straffande hand ej kunde ålkommas, — detta stadgande likväl lämpligen bör bibehållas och tillämpas, såvida man vill (och detta är åtminstone fallet med mig), genom närvarande lagstiftning, jemväl bibringa en tjenlig och kraftig hjelp åt de mångå bemödanden, som i vår lid sig yppat, i ändamål att motverka och hämma fylleri-lasten. 2:0 Sedan Utskotten afvikit från de af Afdelningen i 42 och 4^ §§• föreslagne hufvtidgrunder; så hafva de ock i följd deraf uteslutit de ansvarsbestämmelser mot ofverlrädelser, i afseende på försäljning af bränvin , dera Afdelningen uppställt i 3:ne serskilde, näst efter den 44:c^e förekommande ■§§.
Att dessa sistnämnde mätte af Rikets Högloft.
Ständer antagas, i stället för de studganden , som Utskotten nu i 45 §• upprättat, vågar jag, utgående från den i irsta punkten här ofvan uttalade åsigt, vördsamt påyrka; och jag får, i sådan afsigt, härmed åberopa samma §§., lydande (efter några vid discussionerne i Utskotten tillkomne jemkningar)* sorn föijer; 45, 46 °ch 47 §§*- § 45* Den, sorn utan att dertill vara berättigad, försäljer bränvin, hvars förtäring pä försäljningsstället tillätes eller får ega rum, .bote första gången 20 R:dr Banco; kommer han åter, sedan han undergått ansvaret för den förra förbrytelsen , bote hvarje gång R:dr.
Det å försäljningsstället befintlige bränvin, tillika med de käril, hvari det finnes förvaradt, vare vid hvarje sådan förbrytelse beslag underkastadt och förverkadt, hvarjemte den, som tredje gången, eller oftare, härföre Jagföres och sakfälle*-, skall för hvarje gång, under ett år, vara förlustig rättigheten att deltaga i val eller komma under omröstning till befattningar , sorn bero af medborn jerligt förtroende.
I händelse den tilltalade förebär, att det bränvin, som i bans hus af andra, förtärts, icke är till dem. af honom försåldt, men det. tillfälle,, soja* 24 BerntinLag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Ut skottens Betänkande, N.-o 7. der lemnats till bränvins förtäring, varit af egenskap att kunna hänföras till krogrörelse, galle ej då sådan ursägt, om oek visas skulle, att bränvinet blifvit ditfördt eller af dem åtkommet annorledes, än genom köp på stället, utan ansvare han så, som hade han det sjelf försålt.
Derest de i första mera. stadgade böter skulle befinnas otillräcklige, må det bero på menigheterne att derå hos vederbörande auctoritet begära skärpning. § 46.
Källare- och värdshus-värdar, samt spisqvarters- eller näringsidkare, som rättighet lill branvins-mi-nutering innehafva, skola, derest de vid andra tillfällen, än måltider, och till andra personer, än hos dem spisande gäster, försälja bränvin , hvars förtäring på stället tillätes eller får ega rum, anses förfallne till Tio R:drs böter lörsta gången , de för sådan förbrytelse sakfällas, och Tjugu R:dr den andra, samt tredje gången, jemte erläggande af sistnämnde böter, näringsrättighelen för alltid förlustige, eller, om de såsom arrendatorer den utöfva, icke vidare berättigade att slik näring innehafva eller förestå.
Beträdes gästgifvare med enahanda förbrytelse, plikte första gången 10 Rdr, samt sedermera 20 R;dr för hvarje gång, han densamma förnj^ar. § 47> Öm någon försäljer bränvin under en 1/4 kanna , utan att förtäring deraf på stället eger rum, plikte första gången Fem R:dr och andra gången Tio R:dr Banco; sker sådan förbrytelse tredje gången och oftare , vare han förfallen lill det i 45 §•
1 mom. för der omförmälde förbrytelse stadgade ansvar.
Sistberörde ansvar ådrager sig äfven den , som *uti öppna salubodar, bodkamrar eller på apothek , bränvin , med eller utan droguer, eller andra tillsatser, emot eller utan betalning, i minut utdelar eller annorlunda tillhandahåller.”
Jag hyser den förmodan, att, vid granskning af dessa, skall inses deras ändamålsenlighet, äfven med afseende på möjligheten att centrollera och bestraffa det slags lönnkrögeri, sorn uttryckes i 45 §:ns 2:dra mom. (af Afdelningens förslag nemligen) något stadgande hvaremot Utskotten i deras förslag icke upptagit.
Och skulle jäg tro, att, i fullföljd af den grundsats, jag här framställt, äfven borde bibehållas och antagas, hvad Afdelningen föreslagit i en, näst efter nyssnämnde 3:ne intagen, men af Utskotten utesluten, 48 §. af detta innehåll: ”Den, som vid bruk och herrgårdar, efter serskildt aftal med egaren, lemnar spisning åt hans husfolk, eller åt resande, eller deras betjening, bote 20 R:dr, om han vid andra tillfällen, än under måltider, eller till andra personer, än ofvannämnde, utminuterar bränvin, Sevillu..-, Lag- samt Allm. Bcsv.- och Ekon.-TJ tskoilens Betänkandej N.O 'j. 25 bränvin.
Förbryter lian sig oftare, bote Fyratio
R:dr och hafva icke vidare frihet, änskönt han derom med gårdsegaren öfverenskommit att mat och dricka till förtäring på stället afyttra.”
Dessutom må det mig tillåtas ati, i afseende på den af Utskotten nu till antagande föreslagne §•> förena mig i den anmärkning, som Herr Halling derom i sin reservation framställt; äfvensom tilläggas må, att, om A ('delningens föislag till de här ofvanomförmälde §§. skulle komma att god kännas, det faller af sig sjelft, att de af Utskotten i öfrige §§. framställde ansvars-stadganden, hvilka stå i strid med Afdelningens, skulle förfalla. 3:o Hvad angår 4{ §> s& anser jig den der upptagne ansvarsbestämmelse af bränvinels förlust alldeles olämplig. 4:o Skulle (hvilket jag, under åberopande af mina förut här ofvan uttalade åsigter, för min del dock ej kan finna eller gilla) en så beskaffad föreskrift erfordras, som Utskotten antagit i 47 §•?
så torde en annan redaction, i början af denna §, vara af nöden, helst meningen väl lärer vara, alt å Sön- och Helgedagar bränvin å gästgifvaregårdar och andra tillåtna minuleringsställen, ej må i minut försäljas, annorledes än vid måltider. 5:o
Mot 4,0 får jag anmärka, att jag gifver företräde åt det stadgande i slutet deraf, som innefattas i Afdelningens förslag, så lydande: ”— — bos andra, än dem — — på stället bränvin utminutera, ”eller ock fått Kongl. Maj.ts Befallningshafvandes serskilda tillståndsbref att der under marknader spisqvarters-näring idka”, och hvilkas antal — — medgifver.” Af Herr Horin: ”Då jag uti flere punkter af hvad de sammansatta Utskotten föreslagit varit af mer eller mindre skiljagtighet, men anser ett framläggande deraf skulle blifva alltför vidlyftigt, får jag föi klara min belåtenhet att sålunda hafva nedlagt min reservation.” Af Anders Larsson från Westerås Län: ”Ehuru jag i allmänhet delar de åsigter,' sorn legat lill grund för de sammansatta Utskottens afgifna Betänkande, angående reglemenlar iska föreskrifter för bran vinsbränningens utöfn ng m. m., har jag dock varit från majoriteten skilj gtig i nedannämnde punkter, hvilka jag anser mig böra i form af reservation angifva.
Uti 44 § Betänkandet-stadgas bland annat, att, derest någon individ, som tillhör en menighet, hvilken allmänt afsagt sig brån vinsbränning, äfvensom emottagande af sådan vara, skulle ht finnas innehafva bränvin i sitt förvar, detsamma då skall anses förverkadt, samt innehafvaren dessutom underkastad böfes-ansvar.
Detta stadgande är, enligt min åsigt, högst obilligt och ofta lill och med ledande till husfr,idens störande.
Hvar och en Bilt. till R- St.
Fröt. 1840. 5 Sami. 2 Hfd. 5:te Haft. 4 26 Sevillu.-, Lag- sant Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottens Betänkande, N.o 7. inser lätt, att en person ganska väl kan hafva afsagt sig så väl bränvinstillverkning, som handel med en sådan vara, men likväl för eget behof innehafva bränvin, som han tillverkat, innan en sådan afsägelse, sorn den ofvanomförmälde, skedde, och ingenting är derföre orimligare och mera rältsvidrigt, än för elt sådant fall belägga innehafvaren med något ansvar.
E11 lika, om icke större, obillighet tjcker jag mig äfven finna uti sista momentet af Betänkandets 53 §., angående husbondes skyldighet alt ansvara för sine tjenare och arbetare.
Det heter nemligen i berörde §:
"Husbonde vare ock ansvarig för dylik förbrytelse etc. — — — såvida visas kan, att sådant skett å den tid, dä lian icke vistats å annan ort, samt i följd af hans derom gifna befallning”.
Enligt denna redaclion, är således husbonden fri från ansvar, endast i det fall, då han vistas å annan ort, men ingalunda då han befinner sig i sitt hemvist eller i samma by, der detta är beläget, hvilket åter förutsätter, att han, då han vistas vid hemmet, ständigt måste hafva sina tjenare och öfriga arbetsfolk under ögonen, för att kunna undgå ansvar för dessas, måhända mången gång endast för att hämnas på sin husbonde, tillställde förseelse, medelst utminutering af bränvin.
Om ett sådant stadgande antages, skall säkert mången husbonde, som har den olyckan få en elak tjenare, ofta helt oskyldigt få plikta för dennes illasinnade tillställning, den husbonden, oagtadt den största vaksamhet, aldrig kan förekomma, dag skulle af dessa skäl alltså önska , det ifrågavarande §. må erhålla följande lydelse: ”Husbonde vare etc. — — — såvida visas kati, att sådant skett i husbondens närvaro eller på hans begifvande eller befallning.”
Häruti instämde till alla delar Ola Jeppsson från Blekinge Län, Niclas Jönsson från Christianstads Län , Johannes Andersson från Calmar Län , Lars Larsson och Ephraim Larsson från Elfsborgs Län, Jonas Kylander från; Wermland, Hans Hansson och Johannes Johansson lian Götheborgs och Bohus Län, Johannes /liljersson från Skaraborgs Län och Per Persson Ii ån Örebro Län.
Härförntan anmälde äfven Herr Biskop Butsch sin reservation mot Betänkandet och Förslaget.
TRYCKT HOS J. A. WALLES»,. 18 40.
Bevillnings-, Bag- samt Allm. Besa.- och Jhon.- Utskottens Betänkande, N:o 8. 1 N:o 8.
Anli. till Exp. Utsls. den 30 Jan. 1841, kl. 2 e. m.
Betänkande, i anledning af vuekte motioner om ändringar i Kongl.
Stadgan om hvad vid sjöfart inrikes orter emellan och landväga-lransport af varor icigttagas bör, samt om inrikes tullförpassning och tullbevakning, af den 28 November 1835.
Följande motioner, om förändringar i nu gällande
Förpassnings-stadga hafva lill handläggning hos Utskotlen förekommit, nemligen: i:o af Herr G. F. Ekholm, som, under anförande, att, då erfarenhet nu mera vore vunnen om den ringa nytta, jemförd med kostnaden och deraf härledde obehag för enskilde, som tullbevakningen inom landet förorsakade, och hvilken bevakning i den nion man öfvergålt till ett friare tullsystem, visat sig allt mer och mer öfverflödig, den bevakning, hvilken måste ega rum i afsigt att förekomma eller försvåra lurendrejeri och tullförsnillning, hufvudsakligen borde inrättas på kusterna och vid gränsorna af Riket, men att enär, i anseende till dessas utsträckning, erforderlig styrka härtill knappt kunde beredas, densamma för ingen del borde splittras medelst den ofta onödiga och vanmägtiga samt för trafikerande olägliga och kostsamma inrikes bevakningen, föreslagit, att ofvanberörde Kongl. Stadga måtte undergå fullständig revision och förändring, samt att Rikets Ständer, i hvad på dem kunde ankomma, måtte söka få Förpassnings-stadgans föreskrifter om conlroller å inrikes varu-transporter upphäfne, serdeles hvad anginge föreskrifterne i 2:dra och 6:le §§ deraf; och 2:0 af Riksdags-Fullmägtigén Johannes Johansson från Götheborgs och Bohus Län, hvilken hemställt alt Kongl. Stadgan den 28 November i835 och Kongl. Kungörelsen den 10 Augusti 1836 måtte sålunda rättas, att en hvar må inom Länet ega att utan sjöpass och produetions-bevis transportera icke blott landets produeter, utan äfven utländska varor till de qvanlileter, som utan förpassning få föras på kanaler, samt att båtar äfven öfver i5 läster vid hemsegling från Wenern måtte befrias från skyldighet att i Götheborg uttaga förpassning, då de äro från ort, utom nämnde stads Tullkammare-District.
Bih. till R, St, Brot. i8jo, och 1841 5 Sami, 2 J/d, G Haft, 7> Bevillnings Lag- samt sillin. Besv.- och Ekon.-Utskottens Betänkande, N:o 9.
Hvad först angår Herr Ekholms yrkande, att
Förpassnings-stadgans föreskrifter om conlroller å inrikes varu-transporter måtte upphäfvas, så enär kusterna och Rikets gränsor för öfrigt, såsom motionären äfven anmärkt, äro så vidsträckta, alt en tillräcklig bevakning emot Tullagarnes öfverträdelser derstädes svårligen kan beredas, torde just detta innebära fullständig bevisning för nödvändigheten alt äfven vid transporter inom Riket bålla den möjligaste noggranna tillsyn deröfver, att olofligen införda varor icke, till den i lagenlig väg idkade handelns förfång, inom landet kringspridas, samt denna bevakning, utan att hafva medfört några synnerliga olägenheter eller kostnader för inrikes varu-omsättningen, icke sällan visat sig kraftigt befrämja dermed afseende ändamål, finna Utskotten sig icke kunna tillstyrka bifall till Herr Ekholms ofvanberörde motion.
Äfvensom Utskotten, enär Johannes Johanssons motion egentligen endast afser att för Götheborgs och Bohus
Län bereda ett undantag från författningens i allmänhet gällande föreskrifter, samt då meranämnde Kongl. Stadga är af administrativ egenskap, och således kan af Kongl. Maj:t, efter pröfning af de å serskilde orter förekommande omständigheter, ändras eller upphäfvas, då sådant befinnes nödigt och förenligt med tillbörlig säkerhet för missbruk och underslef, anse Johannes Johanssons hemställan icke böra till någon åtgärd af Rikets Ständer föranleda.
Stockholm den 29 Januari 184 * •
Ani: till Exp. Utsi:, den 30 Jan. 1341, kl. 2 e. m. betänkande, angående Herr A. B runn i i motion om ändring i nu gällande Seglations-Ordning.
Uti en inom Vällofl. Borgare-Ståndet väckt motion, har Herr A. Brunnius föreslagit, att, lill undvikande af den för sjöfarten menliga samt många olyckor och uppehåll vållande visitation, som 3 § i Kongl. Maj:ts Nådiga Seglations-Ordning af den 28 November 1835 medgifver de vid kust- och skärgårds-bevakningen anställde tjenstemän och betjente att å fartyg under Bevillnings-, Lag- samt Allm. lies v. och Ekon- Utskottens Betänkande, N:o 10. 3 segling i Svenskt farvatten och i skärgård verkställa, Rikets Ständer måtte hos Kongl.
Maj:t göra underdånig hemställan derom, att kustbevakningsfartygen blifva starkare bemannade, så att Gheferne kunna lemna en man om bord lill hvarje ankommande fartyg, för att åtfölja detsamma till dess fartyget anländer till hamn och der af lullbetjeningen bevakas.
Då antagandet af motionärens förslag, enligt Utskottens tanka, endast skulle medföra dryga kostnader för Staten, utan att några egentliga fördelar med den afsedda förändringen kunde för sjöfarten beredas, anse Utskotten, som icke eller hafva sig bekant att den öfverklagade föreskriften varit för sjöfarten i väsend ilig mon hinderlig, sig icke böra tillstyrka bifall å hvad Herr Brunnius sålunda föreslagit.
Stockholm den 29 Januari x 841 - N:o 10.
Alik. till Exp. Utsk. den 30 Jan. 1841, kl. 2 e. ra.
Betänkande, angående Herr B.
Hjorts motion om up^häfvande af den i Kongl. Brefvet den 2 Augusti 1836 föreskrifne försegling af Brätt v in s k ii r il.
Inom Vällofl. Borgare-Ståndet har Herr B.
Hjort, uti en till Utskottens handläggning remitterad motion, yrkat uppbäfvande af föreskriften i Kongl.
Brefvet den a Augusti i836, att, vid inrikes bränvins-transporter, hvarunder saltsjön till större eller mindre del komme alt befaras, tullförsegling skall af Tullkammaren eller Inspeclionen i förpassnings-orten anbringas å eller öfver alla öppningarne af bränvins-kärlen, samt under farten och vid framkomsten befinnas i orubbadt skick, vid det ansvar, 25 § i Förpassnings-stadgan bestämmer, och att Tullkammaren eller Inspeclionen må af godsegaren uppbära 4 b;co för hvarje sålunda försegladt bränvins-fastage, oberoende af de åsatte sigillens antal; och har motionären, till grund för detta sitt yrkande, hufvudsakligen anfört: att bränvins-prisen inom riket, till följd af den ökade produclionen, fallit så lågt, alt insmugling af utländskt bränvin numera icke kan ega rum; att, i följd häraf och 4 Bevillnings-, Lag- samt Jllm■ Ees».- och Ekon - Utskottens Betänkande, No 10. då det bränvin, sorn bär i Riket sjöledes transporteras, icke kundé hänföras under annan rubrik, än Svensk vara, deröfver alltid bör företes producentens, under edlig förbindelse, utgifne afvels-bevis, jemte förpassning^ för hvars rigtighet afsändaren ansvarar, ali vidare controll till förekommande af insmugling af utländskt bränvin vore obehöflig, serdeles hvad anginge den stadgade förseglingen, hvilken vore så mycket olämpligare, som det ofta inträffade att sigillen, äfven med största försigtighet anbragta å oftast våta käril, icke kunde under lastning och lossning förblifva oskadade, utan antingen belt och hållet eller till någon del affalla, hvarigenom skeppare också blottställdes för utgifvande af det stadgade bötesbeloppet, 5o R:dr B:co för hvarje borlkommet sigill; samt att, oberäknadt det uppehåll, som förseglingen förorsakar, afsändaren äfven derför tillskyndades en afgift af 4 s^- för hvarje käril, hvilken afgift så mycket heldre borde försvinna, som den odelad tillfaller de i allt fall tillräckligen aflönade Tull-tjenstemännen.
Enligt Bevilln-ngs-Utskottets sednast afgifne och i denna del af samtlige Riks-Stånden godkände förslag till Tull-Taxa, är utländskt bränvin förbudet till införsel, hvarföre ock Utskotten, vid det allmänt kända förhållande, att denna vara både i Danmark och de söder om Östersjön belägne länder eger ett vida lägre värde än det härå inom Riket gängse pris, anse de med stadgandet uti ofvanberörde Kongl. Bref afsedde controller vara högst nödige och icke utan stor fara för Tull-Taxans öfverträdelse i denna del kunna afskaffas; och få Utskotten fördenskull och då den för förseglingen af bran vins-kärlen tull-tjenstemännen beviljade ersättning icke synes öfverstiga hvad de för sådant besvär skäligen kunna ega rätt att fordra, vördsamt tillstyrka Rikets Ständer att lemna Herr Hjorts ifrågavarande motion utan afseende.
Stockholm den 29 Januari 1841 • STOCKHOLM.
Bil. till Sevill*.-, Lerg- scrml Allm. Besv.-VIsltns Betänkande, Nio 8. * Reservation af Herr Ekholm : ”De sammansatta Utskotten hafva, såsom af det töreslagna Utlåtandet inhemtas, icke behagat fasta något afseende rid den motion, jag tagit mig friheten väcka, angående revision och ändringar uti Kongl.
Förpassnings-Stadgan den 28 November 1835.
Hvad Författningen i dess helhet angår, så har mitt syftemål egentligen varit, alt den skulle befrias ifrån alla sådane stadganden, hvilka antingen icke medföra någon väsendtlig controll i afseende på handhafvandet af Tullförfattnmgarne, utan endast genera trafiken, medelst onödiga omvägar, uppf håll och kostnader, eller också medföra en så obetydlig controll i förra fallet, att den ingalunda uppväger den skada, hvilken i sednare fallet tillfogas den obehindrade varuomsättningen inom landet.
Jag skulle fcr min del tro, att den egentliga uppsiglen bör bandbafvas invid kusterna och deras närmaste granskap ; men att deremot all Tull-bevakning inom landet» annan än den, sorn utöfvas af resande Tull-tjenstemän och ordinarie krono-åklagare, är öfverflödig, emedan den jemförelsevis till kostnaden icke uppfyller ändamålet.
De inrikes bevaknings-platserne kunna af tullförsnillaien och lurendi ejaren alltför väl undvikas, hvaremot de i allmänhet lägga hindel i vägen för den ostörda trafiken, samt icke sällan föranleda till underslef och prejerier.
Aldraminst kan jag förstå, hvartill de i 2 §.
1 Årt. af berörde stadga bestämde cOntroller i sjelfva verket tjena, om icke för alt sysselsätta och lil lii edsstäila en hop onödige tjenstemän.
Det heter nemligen, att vid imikes fart å insjöar, floder och canaler samt under forsling landvågen endast följande utländska varor, lnmligen: Bomullsgarn, Arrack, Cognac, Genever, Burn och Sju it , Caffe, Socker, Tobaksblad och Negerhead samt Vin skola, fia de öfverstiga vissa qvantiteter, vara försedde med förpassning, vid bot och äfventyr, ej mindre för varu-afsändare, än forman eller skeppare.
Jag kan ej inse, hvarföre just ifrågavarande artiklar, mer än alia andra, bora belastas med denna skyldighet.
Hvilken stor lids-utdrägt och onödig omkostnad detta stadgande medför för de trafikerande, har jag på fleie håll, både här i hufvudstaden samt r landsoi terne, erfarit.
Jag hemställer, huruvida det ej är lika lätt för en köpman, som icke behöfver redovisa på hvad sätt han et hållit un vara, alt utlaga förpassning å den olofligen inkomne varan, som den förloiiade.
Och om nu TullStyrelsen skulle af uttagne för passningar tiiläfventyi s inbunta, att Bih. till R- St- fröt. 1640 oen 1841. i Sorni- S -tfel 7 Béftct. 2 Bil. till Bevilln-} Lag- samt Allm. Besv.-Utshns Betänkande, N:o 8. förpassning uttagits å varor till större qvanliteler, an Tullspecialerne upplysa halva under äret inkommit, hvilket likväl är omöjligt erfara, enär å de qvanliteter, som i minut försäljas, förpassning ej behöfver lagas, hvad vore väl dermed vunnet, heldst Tull-Styrelsen i alla fall saknar kännedom derom, huru stora lager af ifrågavarande varan kunde vara upplagda från föregående år?
Jag vågar påstå, att dessa stadg,anden höra lili den categori af controllör, sorn icke medföra den ringaste trygghet emot oloflig handels bedrifvande eller olofligt inkomna varors kringspridande, utan endast tjena till att genera varuomsättningen samt rikta en onödig tullpersonal med passlösen, discretioner och bötesandelar.
Jag har ännu mindre kunnat röna någon nylla deraf i städerne inuti landet; ty der lärer val ingen med skäl kunna misstänkas att hafva olofligen insmuglat de varor, sorn försäljas ål kringliggande landsorter.
Emedlertid är afsändare!) lika skyldig att taga förpassning i uppgifne fall.
Jag trotsar hvilken som helst, att kunna uppgifva något förnuftigt skäl till ett dylikt betungande.
I egenskap af Domare, har jag ganska ofta funnit, att ehuruväl afsändaren i allmänhet ställt sig della stadgande till. efterrättelse, dock icke sällan, efter längre Lids förlopp, så vä! de sorn enfaldige forbönder, blifvit dragne för Rätta, derföre att de icke återställt förpassningen till närmaste Tuil-Contoir, efter framkomsten till destinationsorten, ett åläggande, som utgör en ökad tunga, emedan det ofta händer, att “5 H. caffe elier en ankare vin, o. s. v., kunna afsäodäs till personer, hvilka bo många ratl ifrån Tnllbevaknings-plalsen.
Jag hade således ansett, att de sammansatte Utskotten bordt tillstyrka Rikets Ständer, att till Kongl. Maj:t ingå med en underdånig framställning om öfverseende af Förpassningsstadgan, samt upphörande af sådaue deruti intagne bestämmelser i afseende å den inrikes varutransporten, hvarigenom någon säkerhet emot öfverträdelse)' af Tull-författningarne icke i sjelfva verket vinnes, serdeles under laadväga transporter och befarandet af insjöar.’’ STOCKHOLM, Kon A. Ordens Aäcktry ckenel, 1841. Btiv.- Lag- samt Allm.
Bes v. och Ekon.- Utskottens Betänkande N'.o //. * N:o ir.
Ank. till Exp, Utsk. den 10 Febr. 1841., kl. 6 e ra.
Betänkande, i anledning af åtskillige motöntr, om ändringar i Kongl, Förordningen t.U förekommande af oloflig införsel eller utförsel af varor, of den 12 December i83j.
Tili Utskottens gemensamma handläggning hafva ifrån Riks-Slånden blifvit remitterade följande, om ändringar uti Kongl. Föroidningen den 12 December 1835, till förekommande af oloflig införsel eller utförsel af varor, väckte motioner, nemligen af 1:0 Herr Munck af Rosenschöld, Nils Rudolf, att, då det stadgande i våra Tull-lagar, som ruedgifver så kallad hus-visitalion, stöde i bokstaflig strid mot 16 §.