Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Maj:t uti Nådigt Bref den 4 Juni 1842 förordnat, att hemmansegarne pä Öland skulle, i enlighet med då jemväl stadgade grunder, förunnas befrielse ifrån eller lindring uti berörde skatt, för verkställighet hvaraf Kongl. Maj:t anbefalt Dess Befallningshafvande föranstalta om nödiga skattläggningsundersökningar, hvilka ock under loppet af år 1843 för sig gått och lemnat det resultat, att ifrågavarande skatt, som förut utgjorde 865 tunnor kappar spanmål, blifvit föreslagen att hädanefter utgå med endast 90 tunnor -fo kappe; och då detta ärende ännu icke lärer vara af Eders Kongl. Maj:t i Nåder pröfvadt samt sålunda ovisst är hvad belopp, berörde skatt verkligen kommer att utgöra, hafva Comiterade trott mindre lämpligt, att, förr än sådant är vordet bestämdt, densamma i nya Jordeboken utföres och till ny framtida ränta förvandlas; hvadan Comiterade underdånigst hemställa, om icke Eders Kongl. Maj:t skulle i Nåder finna skäligt förordna, att, derest nämnde fråga ej blifvit slutligen afgjord före nya Jordebokens upprättande, ifrågavarande skatt skall upptagas å en serskild vid Jordeboken fogad Förteckning, utvisande de hemman, hvaraf och den jordrymd, hvarför densamma utgår, men deremot, sedan pröfning egt rum, lika som andra hemmansräntor i Jordeboken intagas och i stadgad ordning förvandlas.
Efter sålunda gjord framställning om de hufvudgrunder, som vid upprättandet af ny Jordebok ansetts böra följas, hafva Comiterade, som antagit, att, i händelse 137 densamma blifver en Liggare till framtida efterrättelse och således de föreskrifter, hvilka meddelas, endast vid detta tillfälle komma att tillämpas, serskild Författning härom måste utfärdas, trott lämpligast vara att till undvikande af den vidlyftighet, som skulle uppkomma, derest hvarje erforderligt stadgande på enahanda sätt upptoges och utvecklades, härhos underdånigst öfverlemna Förslag till dylik Författning, Litt. T.?; varande detsamma åtföljdt af motiver för sådana der förekommande föreskrifter, som icke äro föranledda af här ofvan utvecklade grunder.
Derjemte hafva Comiterade upprättat och bifoga vid nämnde Förslag formulär till JordeboksLiggaren med tillhörande Sammandrag.
Då, i afseende å hemmansräntornas förvandling, tvänne alternativa förslag blifvit framstälde, nemligen beräkning till visst belopp i penningar eller, om sådant ej finnes lämpligt, deras bestämmande i ett ringare antal persedlar; så, enär i sednare fallet åtskilliga stadganden blifva af nöden, som i det lörra icke erfordras, hafva Comiterade vid uppgörandet af så väl nyssnämnde Förslag till Förordning som formuläret till Jordebok trott bäst vara att lämpa dem efter det sistnämnda alternativet, eller persedelränta, då, i händese contant ränta antages, det lätt låter sig göra att utesluta alla de föreskrifter och hänvisningar, som afse persedelränta, samt således Comiterades åsigter för båda fällen äro utmärkta, utan att olika förslag behöft upprättas.
Då berörde Förslag bordt öfverensstämma med de af Comiterade gjorda framställningar, har vid dess uppgörande varit förutsatt, att de för närvarande under åborätt upplåtne krono egendomar skulle komma att utan lösen erhålla skattenatur, hvadan, i händelse sådant ej bifalles, deraf härflytande förändringar så väl uti Förordningen som formuläret blifva af nöden.
I sistnämnde fall anse Comiterade lämpligt vara, att i Jordeboken under Kronodeln formeras tvänne afdelningar, den ena för nyssnämnde egendomar och den andra för alla dem, som äro för Statens eller andra allmänna behof anslagne och på ett eller annat sätt disponerade, på det att hemmantalet af jordegendom under hvardera af dessa högst väsendtligen olika cathegorier, måtte af JordeboksSammandragen komma att utvisas.
Likaså erfordras i nyssberörde fall föreskrift, huru med anteckningarne i Jordeboken bör förhållas, dä blott en del af kronohemman, som under serskild nummer upptages, är eller varder löst till skatte; och anse Comiterade dervid, att behörig fördelning af mantalet måste verkställas samt således den skatteköpte andelens under skattetiteln uppföras och följaktligen från krononaturen afgå; men att deremot, då delning af hemmanets ränta i Jordeboken icke lämpligen kan ega rum, hela dess belopp bör antecknas vid skatteandelen, enär det skäligen kan förväntas, att hela hemmanet framdeles till denna natur öfvergår.
Vid sådant förhållande blifver det likväl icke möj (Itil. lill K. 31.
St. år >84y.) 138 ligt att, på sätt Comiterade i det föregående tillstyrkt, serskilt summera skatteoch tionde-beloppen för hvarje olika hemmansnatur, hvadan deraf föranledda förändringar uti Förordningen och formuläret jemväl böra iakttagas.
I afseende å JordeboksLiggarens uppgörande förekommer serskildt den af KammarCollegium gjorda hemställan, att, på Statens bekostnad, derför erforderligt papper mätte anskaffas; och anse Comiterade sig, för vinnande af öfverensstämmelse emellan Jordeböckerne och lättnad tillika vid deras upprättande, böra underdånigst tillstyrka, att blanketter dertill på regalpapper med utsättande af alla kolumner och rubriker, som på förhand kunna upptagas och icke bero af serskilda förhållanden på olika orter, mätte genom Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes försorg, på Statens bekostnad, få anskaffas och vederbörande tillställas.
Hvad sedermera beträffar KammarColiegii framställning derom, att
Häradsskrifvarne måtte undfå serskild ersättning för den nya Jordebokens upprättande, så enär, i följd af de förändringar med räntorna, som dervid skulle ifrågakomma, göromålen blifva högst betydligt ökade, samt det synes vara angeläget, att ränteförvandlingen med möjligaste skyndsamhet till verkställighet befordras, anse Comiterade sig ega full anledning att uti denna KammarColiegii hemställan instämma; dock som en dylik ersättning bör blifva beroende af göromålens mängd och något allmänt stadgande derom således svårligen kan tillstyrkas, torde det på Eders Kongl.
Maj:ts Befallningshafvande få ankomma att, hvar för sitt Län, underdånigt förslag i afseende derå afgifva.
Slutligen och med afseende å det bär förut, vid frågan om ränteförenklingen, omförmälte serskilda förhållande, att uti Stora Kopparbergs
Län hemmansräntorna icke utgöras på det sätt, som de för hvarje hemman äro antecknade, utan efter socknens samtlige räntors fördelande på hvarje brukningsdel, hvadan Jordeboken icke kan bringas till öfverensstämmelse med verkliga förhållandet förr, än storskifte blifvit fullbordadt, hemställa Comiterade underdånigst, att upprättandet af nya JordeboksLiggaren för nämnde
Län må verkställas i den mån, berörde hinder varder undanröjdt. 8:0 Angående Mantals- och Skattskrifning. 37. §.
Angående sl- Denna förrättning, hvilken ligger till grund för debiteringen stadgande"^ s‘lllande af hvarje persons utskylder, besörjdes fordom af serskilde MantalsCommissarier; men genom Kongl.
Brefvet den 9 November 1779 förordnades, att den borde af Iläradsskrifvarne öfvertagas.
Härifrån eger dock undantag rum lör Stockholm och Götheborg samt Kopparbergs
Län, hvarom finnes serskildt stadgadt, äfvensom dels några andra Städer, der nämnde förrättningar, enligt hvad Kongl. Maj:t i Nåder bifallit, af StadsTjenstemän besörjas, dels Upsala och Lund, i afseen - 139 de å de till Akademiska Jurisdictionerne hörande personer, hvilkas mantals- och skatt-skrifning af Akademiernes Tjenstemän förrättas.
Varande likväl för öfrigt, genom Kongl. Brefvet den 11 December 1822 och KammarCollegii derpå grundade Kungörelse af den 13 Januari 1823, förklaradt, att i de orter, der Eders Kongl. Majtts Befallningshafvande pröfva Häradsskrifvarne icke, jemte öfrige ordinarie göromål, kunna nämnde förrättningar utlöra, serskilde personer få dertill af Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande lörordnas, emot åtnjutande af den bestådda provisionen.
Då Comiterade i det följande föreslå, att med afseende å den jja jj ’a | fns• „ ear„^ betydliga minskning uti Häradsskrifvarnes göromål, som skulle forntida utförande"65 uppkomma, derest de af Comiterade uppgjorda förslag varda antagne, desse Tjenstemän med derefter möjlig inskräkning i antalet måtte till tjenstgöring vid LandsContoren förflyttas, skulle väl sådant icke utgöra bestämdt hinder att ändock låta dem fortfarande förrätta mantalsskrifningarne; men, enär i sådant läll hvarderas district blefve större än hittils samt vidlyItigare resor i allmänhet af nöden, äfvensom längre tidsutdrägt uppkomme, vore dock lämpligast, om annorlunda i detta afseende kunde förfogas.
Dertill gifves ock, efter Comiterades åsigt, en lätt och tjenlig utväg derigenom, att ifrågavarande förrättningar å Landet uppdrogos åt Länsmännen, hvar inom sitt district, hvarvid något hinder icke bör möta, då af dessa personer numera fordras de kunskaper och den pålitlighet, att nämnde göromål, icke mindre än mångå andra ofta lika granhaga och maktpåliggande, skäligen böra kunna dem anförtros.
Och blifver det för öfrigt, om dylikt beslut fattas, vid framtida tillsättningar tillfälle att förvissa sig derom, att nämnde personer äfven för detta åliggande äro passande.
Det vore lill och med i så måtto vida fördelaktigare, om mantalsskrifningarne förrättades af Länsmännen, som desse ega en närmare kännedom om personalen inom deras district, än hos Häradsskrifvaren kan för hela Fögderiet förväntas, samt således vida större noggranhet af deras åtgärder vöre att påräkna.
Derjemte blefve det för Länsmännens polisuppsigt af väsendtlig nytta att ega fullständig, efter egen handläggning vunnen kännedom om hvarje persons mantalsskrifnings-förhäljanden.
Den omständigheten, att de vidlyftiga mantalsskrifningsgöromålen, som nu måste af en person fögderivis utföras, sålunda blefvo fördelade, skulle ock i Hera hänseenden lända till fördel, hvaribland den, att de kunde inom kortare tid fullbordas och således svårligen personer genom förändrad vistelseort under skattskrifningstiden undgå alt blifva antecknade, hvilket nu ej sällan inträffar.
Derest icke vid fråga om ny lönereglering för LandtStaten, hvarom, enligt Eders Kongl. Maj:ts Nådiga befallning, Comiterade komma att afgifva underdånigt yttrande och förslag, tillökning uti Länsmännens knappa löneiörmåner blifver be 18* - 140 viljad, så att serskild ersättning för öfvertagandet af nyssberörde befattning ej behöfde ifrågakomma, lärer af en dylik förändring följa, att den anslagne mantalsskrifnings-provisionen, som, enligt underdånigst bifogade uppgift, Litt. U., de 10 åren 1835—1844, enligt LänsRäkenskaperne per medium utgjort 12,237 R:dr 21 sk. 4 r:st årligen, hvaraf endast en ringa del belöper för Städerne, bör af Länsmännen tillgodonjutas, hvilket åtminstone innefattade någon godtgörelse för de kostnader och besvär, som mantalsskrifningsbestyrets öfvertagande komme att dem tillskynda.
Hvad angår mantalsskrifningarne uti Städerne; så anse Comiterade, att der desamma redan, enligt serskilde stadganden, af Städernes Tjenstemän besörjas, dervid bör förblifva.
Beträffande åter öfrige Städer, så böra, efter Comiterades åsigt, i händelse Häradsskrifvarnes befattningar blifva å Tjenstemän vid LandsContoreiv öfverflyttade, desse sednare mantalsskrifningarne framgent utföra, likväl med rättighet för Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande att, der sådant lämpligen ske kan, serdeles i de Städer, som äro ifrån ResidensStaden mera allägse, dertill förordna någon sådan Stadens Tjensteman, som med allmänna kronouppbörden derstädes har befattning.
Vidkommande serskildt mantalsskrifningarne inom de Akademiska Jurisdictionerne; så är väl genom Kongl. Brefvet den 22 Maj 1829 förklaradt, att desamma skola, lika som förut, verkställas af AkademiBokhållaren, under Rectors inseende.
Men, då alsigten är att förenkla allt hvad, som rörer allmänna kronouppbörden, fordras för sådant ändamål, att de liera undantagsstadganden, hvilka i detta afseende för närvarande förefinnas, i möjligaste måtto varda undanröjda, så att all befattning med hvad dit hörer varder af de för dessa göromål anstälde Tjenstemän besörjd.
Det synes ej heller egentligen kunna betraktas såsom någon med Akademiska Jurisdictionen sammanhang egande förmån, att mantalsskrifningen af de till AkademiStaterne hörande personer skall af en Akademiens Tjensteman verkställas, utan utgör sådant fastmera ett onus för Akademierne; och hemställa derföre Comiterade underdånigst, att, med upphäfvande af derom nu gällande stadganden, måtte i Nåder förordnas, att vid mantalsskrifning uti de Städer, der Akademier äro belägna, något undantag lör den till deras Jurisdiction hörande personal hädanefter icke må ega rum. 39. §.
Om jemkning i stadganderne j sammanhang med frågan om mantalsskrifningen angående MantalsPennmgarnes och . r r .. « personella Bevillningens utgörande. hdiVä 1^011111(31*3(16 3nSGlt Sig
D0F3 13S13 UppmärkSQmhGt vid den lättnad, som ej mindre vid MantalsLängdernes uppgörande än sedermerd vid debiteringen och redovisningen skulle beredas genom undanrödjande af den skiljaktighet, som nu förefinnes i grunderne för beräkning och utgörande af de båda personella afgifterne, MantalsPenningarne och Bevillningen enligt l:sta Artikeln.
141 l afseende å den förra afgiften, som förut erlades ifrån fyllda femton år, biel' för vinnande af öfverensstämmelse med den sednare, som utgick ifrån fyllda sjutton år, vid 1840—1841 årens Riksdag den förändring vidtagen, att densamma likaledes borde ifrån sistnämnde ålder utgöras; men genom ett sedermera vid samma Riksdag fattadt beslut förordnades, alt personella bevillningsafgiften ej skulle påföras förr än ifrån fyllda aderton år, hvilken beräkningsgrund derefter fortfarit och hvarigenom den med förstnämnde förändring åsyftade likhet försvann.
Denna hade likväl, äfven om det sednare beslutet ej tillkommit, endast gällt tiden, hvarifrån afgiften skulle vidtaga, men icke för dess upphörande, emedan i allmänhet mantalspenningarne erläggas till och med sextiotre års ålder, då deremot personella bevillningen upphör med fyllda sextio år; varande serskildt stadgadt i hvilka fall dessa afgifter äfven efter nämnde ålder fortfarande böra utgå.
Då berörde olikheter, ulan att i någon väsendtlig mån inverka på Statens inkomster, föranleda större vidlyftighet i mantalslängderne och således mera besvär med deras upprättande, än som erfordrades, derest öfverensstämmelse i föreskrilterne angående ifrågavarande likartade afgifter egde rum, synes skäl vara för handen att en dylik öfverensstämmelse bereda.
Enär mantalspenningarne utgöra en ordinarie utskyld, men bevillningsafgifterne deremot till sin grund äro tillfällige och beroende af bestämmelserne vid hvarje Riksdag, synes lämpligast vara, att de sednare rättas efter de förra.
Men, då det svårligen torde kunna ifrågasättas att förändra beräkningen af bevillningsafgifterne, så att de skulle komma att utgöras vid en tidigare ålder, än vid sednare Riksdagar blifvit antaget, samt då befrielse ifrån mantalspenningarnes utgörande efter sextiotre års ålder endast tillgodokommer sådane personer, sorn icke af egendom eller visst yrke ega sin bergning, vore det icke obilligt, om den förändring vidtoges, att för deras upphörande i allmänhet stadgades samma ålder, som för personella bevillningen, eller fyllda sextio år.
Comiterade hemställa derföre underdånigst, om icke Eders Kongl. Majit, för ofvannämnde förenklings beredande^ skulle i Nåder finna skäligt föreslå Rikets Ständer, dels att
Mantalspenningarne hädanefter böra beräknas ifrån fyllda aderton år och i de fall, då, enligt hittills gällande stadganden, befrielse derifrån efter sextiotre års ålder tillgodonjutits, upphöra med fyllda sextio år, dels att de i afseende å utgörandet af Bevillningsafgifterne efter lista Art. framgent meddelande föreskrifter måtte jemväl i öfriga delar i möjli gaste måtto varda lämpade efter de rörande mantalspenningarnes utgörande gällande serskilda stadganden.
Bland ordinarie räntan förekommer för närvarande en perso- ?• 0m förändring nel afgift, nemligen den så kallade Bågskatten uti Herjeådalen, Lafen* 'Uen ' hvilken utgöres med 4 sk. af hvarje mansperson af Allmogen, som erlägger man - 142 talspenningar och hvilken afgift, såsom icke till bestämdt belopp åtföljande jordegendomarne, ej kan, vid den föreslagne ränteförenklingens utförande, bland hemmansräntorna upptagas.
Då mantalspenningarne af Allmogen i Herjeådalen endast utgöras med 4 sk. personen, är det lätt att afskaffa nämnde särskilda utskyld medelst motsvarande tillökning uti mantalspenningarne, och, om det stadgades, att dessa för hvarje mansperson af Allmogen i provinsen borde framgent utgöras med 8 sk., vore förhållandet aldeles olörändradt både för Staten och de skattskyldige.
Men, då ingenstädes skilnad uti mantalspenningarnes belopp förefinnes emellan männer och qvinnor, synes dock mindre lämpligt att förändringen på nämnde sätt tillvägabringa.
Vid det förhållande, att man- och qvin-könet i allmänhet är till antalet ungefärligen lika och således förhöjningens lika fördelande å både männer och qvinnor icke torde för någon husbonde i väsendtligare mån leda till annat resultat än för närvarande, tro derföre Comiterade sig böra underdånigst tillstyrka, det Eders Kongl. Majit måtte till Rikets Ständer aflåta Nådig proposition, att den så kallade Bågskatten i Herjeådalen må för framtiden upphöra, emot det alt mantalspenningarne af Allmogen derstädes erläggas med 6 sk.
B:co af hvarje person. 9:o Angående KronoUtskyldernes debitering. 41. j. Nuvarande före- Enligt nu gällande stadganden åligger det uti Städerne skrifter 3n°36ndc deln** teringen.
° ' allmänhet Magistraterne att, på deras ansvar, ombesörja kro noutskyldernes debiterande, uppbärande och redovisande.
På Landet åter hafva de uti hvarje Fögderi anstälde Häradsskrifvare befattningen med debiteringen och räkenskapernes upprättande, dock är Kronofogden jemväl för rigtigheten deraf ansvarig; och besörjer denne sednare uppbörden under Häradsskrifvarens controll.
Härifrån ega likväl de undantag rum: att uti Upsala och Lund debiteringen af sådane afgifter, som böra erläggas af de till Akademiska Jurisdictionerne hörande personer verkställes af Akademiernes Tjenstemän, som äfven besörja uppbörden och redovisningen deraf; att bevillningsafgifter, som löntagare vid Indelta Arméen skola för sina löner erlägga, påföras och uppbäras af Regementsskrifvarne, hvilka äfven verkställa uppbörden af de till Statsverket ingående så kallade Mötespenningarne samt underbefälets och gemenskapens afgifter till Wadstena KrigsmanshusCassa; samt att afgifterne af Bergverken debiteras och uppbäras af Bergsfogdarne.
Hvad de sistnämndes tjenster angå, har dock vid flere Riksdagar varit ifrågastäldt, att desamma borde indragas samt desse
Tjenstemäns befattning med uppbörden å FögderiRedogörarne öfvertlyttas, och Rikets sednast församlade Ständer hafva, uti underdånig skrifvelse af den 22 Febr. 1845, hemstält, att en dylik förändring måtte vidtagas, t ' ! f Ckta ^ fråga om de angående ej mindre debiteringen än uppbörden dringar. gällande föreskrifter har BondeStåndet, uti underdånig skrifvelse af 143 den 1 Juni 1841, under förmälan, att det oredliga förfarande, åtskillige Tjenstemän i sednare tider ådagalagt, syntes bevisa, att controllen i berörde hänseende icke vore tillfredsställande, och, då en närmare tillsyn förmodades kunna beredas genom debiteringsåtgärdernes granskning af BeredningsComitéerne, hemstält, om icke Kongl. Maj:t skulle i Nåder täckas dels anbefalla Skattskrifvarne att, sjellve eller genom ombud, ovilkorligen till BeredningsComitéerne, jemte Mantals- och SkattskrifningsLängderne, öfverlemna Persedel- eller Special-Jordeboken, KronoTiondeLängden, RusttjenstLängden, der denna ifrågakomme, samt SpecialUppbördsboken för sista skatteåret, dels ock uppmana BeredningsComitéerne att vid deras förrättning, utom Markegångstaxan, förskaffa sig ett lämpligt antal
Debetsedlar från olika delar af distriktet, samt söka öfvertyga sig om debiteringens allmänna rigtighet, ej mindre genom dylika debetsedlars jemförande med Uppbördsboken, än äfven medelst en och annan pä prof företagen granskning af debiteringen, i hvad den angår så väl Bevillningsgrunden, som Persedelskatten, Kronotionde och Rusttjenstmarker m. m., hvarförutan BondeStåndet, som ansett, att, om Kongl.
Maj:t blott i form af uppmaning gåfve BeredningsComitéerne ett slikt uppdrag, detsamma icke kunde anses som en dem, utöfver BevillningsFörordningens föreskrift, ålagd skyldighet, slutligen till Kongl.
Maj:ts Nådiga godtfinnande öfverlemnat, huruvida icke Kongl. Majit skulle finna tjenligt att låta anställa restransakningar i Länen till utrönande, om skatternes debitering och uppbörd på alla ställen hitintils blifvit ordentligen och rigtigt verkstälde.
Uti häröfver den 30 December 1841 afgifvet underdånigt utlåtande har KammarRätten, som, på anförde skäl, ansett den af BondeStåndet föreslagne granskningsåtgärd icke lämplig eller medförande någon verklig nytta, i underdånighet tillstyrkt, att den derom gjorda framställning måtte lemnäs utan Nådigt afseende, samt, beträffande de ifrågavarande restransakningarne, funnit den omständigheten, att uti tvänne Fögderier missbruk blifvit upptäckta, icke utgöra skälig anledning att inom samteliga Fögderier i Riket vidtaga en dylik ovanlig åtgärd, som, utom det att den måste blifva sårande för de Tjenstemän, hvilka icke genom sitt förfarande dertill gifvit anledning, skulle medföra ej allenast betydliga kostnader utan ock för så väl LandtStatens Tjenstemän som Rikets samtelige skattskyldige innevånare serdeles besvär och tidspillan; hvadan, och då de i afseende å Uppbördsmäns och Redogörares conlrollerande redan befintlige föreskrifter, så framt de behörigen iakttagas och handhafvas, voro fullt tillräcklige, samt de skattskyldige altid egde tillfälle att granska påföringarne och i dervid möjligen förelupne origtigheter söka ändring och rättelse, KammarRätten ansåg några förändrade föreskrifter, angående kronoskatternes debitering och uppbörd, icke vara af behofvet påkallade. 144 Vid afgifvandet af detta utlåtande hafva likväl tvänne Ledamöter, i öfrigt instämmande uti afstyrkande af Nådigt bifall till BondeStändets förslag, yttrat den serskilda mening, att en fullständig eontroll derå, att af de skattskyldige icke utfordras mera, än hvad i räkenskaperne redovisas, vore af behofvet påkallad och efter deras åsigt kunde både enkelt och tillförlitligt erhållas, om det föreskrefves: att, likasom uti hufvudstaden tillgår, Häradsskrifvare!!, emot befrielse ifrån den honom åliggande skyldighet att närvara vid Uppbördsstämmorna lör att annotera Fogdens qvittenser, skulle i sammanhang med afgifvandet af Uppbördsboken aflemna qvittensblanketter för hvarje debetssedel, hvilka borde vara tryckte till så stor del, att blott namn, nummer och summa behöfde inskrifvas; att dessa blanketter, sedan de vid LandsContoret blifvit med Uppbördsboken jcmförde, försågos med conlrollstämpel och jemte Uppbördsboken af Konungens Befallningshafvande till Kronofogden öfverlemnades för att vid uppbörden begagnas, hvarefter Fogden, vid skeende liqvid, endast behöfde torse dem med datum och underskrift; och att, om i något fall afbetalningar verkstäldes, dessa borde antecknas å den skattskyldiges qvittensblankett, hvarigenom, då icke mera kunde utfordras, än blanketten utvisade vara obetaldt, nödig säkerhet bereddes den skattskyldige,
intilldess han vid slutliqvid finge emottaga qvittenset, samt för öfrigt vid förekommande fall upplysning om det utestående beloppet icke saknades.
På sådant sätt skulle vinnas full eontroll derå, att högre belopp icke kunde uppbäras, än som funnes intaget uti Uppbördsboken, och således, om denna, ordentligen förd på titlar, summerades och med räkenskaperne jemfördes, äfven visshet, att hela detta belopp blefve redovisadt, för hvilket ändamål den nya föreskrift äfven borde meddelas, att Uppbördsboken skulle åtfölja LandsboksRäkenskaperne för att kunna tjena till upplysning och eontroll vid deras granskning uti OfverRevisionsDepartementet.
För Kronofogdarne uppstode härigenom ingen tillökning i göromål och den, som uppkomme för LandsContoren, genom åJiggandet att jemföra qvittensernes summa emot Uppbördsboken och besörja stämplingen, vore af föga betydenhet och åtminstone allt för ringa för att kunna betraktas såsom hinder för införandet af en så vigtig eontroll.