Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
T f N 20-ARIG bättre flicka, v a n v i d huslig: bestyr, önskar k o m m a i bättre famil N F R I S K och snäll flicka^ van v i d mat- där tillfälle gifves, att under skicklig hus moders ledning f å deltaga i de husliga göro lagning och bakning, erhåller plats i en mindre, barnlös familj i vacker trakt på lan- målen, samt för öfrigt anses som medier af familjen.
Ä r villig betala något för sig det, som ensam j u n g f r u.
Den, som äger god uppfostran samt är musikalisk, anses Svar t i l l » Bergslagstös », Iduns exp., Stock h o l m.
(614) som medlem af f a m i l j e n.
Svar t i l l » Ensam &gt;.
Iduns E x p.
(658) E L E V L A T S för anspråkslös bättre flicka, att deltaga i inom hus förefallande göromål, v i d folkskolelärarinneseminarium, som g« k a n erhållas i prästgård i stilla trakt på lan- nomgått 7 - kl. läroverk och äfven en tid vi det.
Sökande b ö r vara k u n n i g i enklare stats v i d A h l i n s k a skolan samt undervisat matlagning.
Arvode 120 k r.
p r år.
Svar privatskola och h e m.
önskar under sommai lämnas snarast möjligt t i l l » E E. », Enkö- månaderna plats i familj att undervisa störr eller mindre barn i vanliga skolämnen, språ ping p. r.
- 1,659) och musik.
Små löneanspråk.
Svar emol ses tacksamt under adress: F i u J.
BARNFRÖKEN.
(646) E n enkel flicka af god f a m i l j, frisk, barn- Rudbäcksdal, Skara.
kär och ordentlig, något kunnig i sömnad, U V E R N A N T E önskar under som.-fei samt v i l l i g åtaga sig vården o m tre barn medfölja d a m eller fam. på resa såsor 7 — 3 är gamla, erhåller, den 24 oktober, plats hjälp, lektrice och sällskap mot allting frit i officersfamilj.
Betygsafskrifter, lönepre- tentioner, samt helst fotografi, torde före den Goda rek.
Svar t i l l 22 år, Jönköping.
(650) 15 m a j insändas till » Fru S.
C », Pöste Re- stante, Wexiö.
(654) E T T B I L D A D T, S S u S S U S H Å L L E R S K A eller jungfru t i l l ung- karls hushåll sökes.
Kunskap i finare med gladt och j ä m n t lynne samt van v i matlagning ej behöfiig.
Pretentioner och om alla husliga göromål, sömnad och finai möjligt fotografi t i l l » A.
Stockholm, Iduns Kungl.
Fredagen den 15 april 1898.
N:r 15 (538) Prenumerationspris p r å r: Idun ensam kr.
Iduns Modet., fjortondagsuppl.
» Iduns Modet., månadsuppl.
» Barngarderoben.
_ » Byrå: 5 5 3 3 - Redaktör och utgifvare: Klara södra kyrkog.
16, 1 tr. Öppen kl. 10 — 5.
6147.
Rikstelef.
FRITHIOF HELLBERG.
Red akti onssekr.
: J. Nordling.
Hofboktr.
ll:te år g. Utgifningstid: hvarje fredag.
Annonspris: 35 öre pr nonpareillerad.
För » Platssökande » o.
» Lediga platser » Lösnummerpris 15 öre 25 Öre för hvarje päbörjadt tiotal stafv.
(lösnrr endast för kompletteringar.)
Utländska annons.
70 Öre pr nonp.-rad.
Elisabeth Wachtmeister, född von Platen.
(Statsfru h o s H.
D r o t t n i n g e n.)
E n af de svenska kvinnor, som under en lång följd af år stått vårt konungahus nära och, så väl genom bördens och rike- domens företräden som ännu långt mera genom sina personliga egenskaper, intagit en framskjuten plats inom vår aristokrati, är grefvinnan Elisabeth Wachtmeister, född von Plåten.
Både på fädernet och mödernet härstammande från stormän i ordets sannaste bemärkelse, uppfostrades hon redan från sina tidigaste år enligt de grundsatser, som funnit ett uttryck i den gamla senten- sen: Noblesse oblige.
Hennes farfader var Baltzar Bogislaus von Plåten, den genia- liske skaparen af Göta kanal och anläggaren af Motala me- kaniska verkstad, en af de.
» 1 8 0 9 års m ä n ».
Så- som nära förbunden med Georg Adlersparre, intog han en le- dande ställning i tidens poli- tiska lif och spelade en icke oviktig rol vid Christian Au- gusts val till tronföljare.
Ef- ter dennes plötsliga död blef han hos den nyvalde kron- prinsen Carl Johan en kraftig förespråkare för föreningen mellan Sverige och Norge och utnämndes några år efter unio- nens genomförande till riks- ståthållare i Norge.
Han slu- tade emellertid icke långt där- efter sitt verksamma lif i Kri- stiania och norsk jord med- följde hans kista till den graf- plats han själf valt åt sig i närheten af Motala, tätt invid själf va kanalbanken.
Sonen till denne märkes- man, Baltzar Julius Ernst von Plåten, blef fader till den kvin- na, hvars sympatiska drag här mota oss.
Icke mindre än tre särskilda gånger intog han som sjö- och utrikesminister plats vid konungens rådsbord under Oscar Lstes, Carl XV:des och Oscar ILdres regeringar.
Under Oscar I:stes regering var han äfven under flere år svensk-norsk minister i London.
Genom sitt äktenskap med Charlotte de Geer, enda dottern till excellensen grefve Carl de Geer till Leufsta, tillföll honom en stor förmögenhet, som satte honom i tillfälle att utöfva ett ädelt mecenatskap och en om- fattande välgörenhet.
Hans mångskiftande verksamhet af- bröts emellertid genom hans 1875 inträffade död.
Det var ur detta hem med dess lysande historia, som den unga dottern utträdde i lifvet för att där i sin ordning in- taga en bemärkt plats.
Född den 25 juli 1834, ingick hon 1852 äktenskap med grefve Axel Wachtmeister till Jo- hanneshus, d. v. löjtnant vid Lifgardet till häst.
De unga makarne bosatte sig på Wachtmeisterska fidei- komisset Vanas, beläget i en romantisk skogstrakt icke långt från Kristianstad.
En lång allé af sekelgamla lindar leder upp till den mer än tre- hundraåriga borgen, - på tre sidor omgifven af djupa vat- tengrafvar.
Bakom borgen ut- breder sig en af de vackraste parker i Skåne, där man bland annat påträffar en väldig ek, väl fjorton alnar i omfång.
Här framlefde nu grefve Wachtmeister med sin unga husfru några år i landtlig still- het, och med förkärlek agnan-
IDUN 189S Kvinnan tänker med hjärtat.
Laube.
de sig åt vården af sina talrika underhaf- vande.
Särskildt var den unga grefvinnan angelägen att bland dem väcka sinne för lifvets högsta frågor, manande dem till guds- fruktan, söndagshelgd, sedlighet och nykter- het.
Sålunda öppnade hon en större sön- dagsskola, där hon lade detta den upp- växande ungdomen varmt på hjärtat.
Redan de första åren efter drottning Sofias ankomst till Sverige, såsom hertiginna af Östergötland, hade grefvinnan Wachtmeister, under det hon med sin make till följd af hans riksdagsmannaskap tillbragte vinter- månaderna i hufvudstaden, rika tillfällen att komma i personlig beröring med den unga furstinnan, vid hvilken hon snart fäste sig med hjärtats fulla hängifvenhet, under det hertiginnan å sin sida omfattade henne med allt större sympati.
Sommaren 1864 bebodde hertigparet det med utsikt öfver Öresund naturskönt be- lägna Kulla Gunnarstorp, som då tillhörde grefve von Plåten, men sedermera genom arf tillfallit hans dotter, grefvinnan Wacht- meister.
Det fria, friska lifvet i den sydsvenska provinsen, långt från storstadens tvång, in- verkade helt säkert icke obetydligt på her- tiginnan, då det för henne gällde att välja plats för ett blifvande sommarhem.
Aret därpå byggdes lustslottet Sofiero.
Samtidigt uppfördes i fri renässancestil Kulla Gunnars- torps nya byggnad, på hvilken inga kostna- der sparats för att in i de minsta detaljer göra den solid och prydlig.
Från de högre våningarna och tornets rotundor har man den härligaste utsikt öfver nejden, Öresund och danska landet.
Den utmärkta tafvelsamling, som fordom prydt Kulla Gunnarstorp, skänktes af exc.
grefve de Geer, hvilken förut ägde det stora godset, till hans äldsta dotterdotter, grefvin- nan Elisabeth Wachtmeister, på samma gång han däraf stiftade ett fideikommiss åt hen- nes så väl manliga som kvinnliga descenden- ter.
Samlingen, som innehåller omkring 80 nummer, har numera sin plats på Vanas.
Strax efter sitt tillträde till regeringen utnämnde konung Oscar grefve Axel Wacht- meister till sin kabinettskammarherre och senare till öfverstekammarherre, hvarefter familjen skiftesvis varit bosatt i hufvudsta- den, på Vanas och Kulla Gunnarstorp.
A r 1890 utnämndes grefvinnan Wachtmeister till drottningens statsfru, i hvilken egenskap hon tjänstgjort till innevarande år.
Vid tal om hennes tjänstgöring vid hofvet ytt- rade hon nyligen, att hon alltid vetat att värdera lyckan af att få stå en sådan drott- ning nära.
Utsedd att tjänstgöra äfven hos kron- prinsessan Victoria, var hon som hofmä- starinna närvarande vid förmälningen i Ba- den och alla högtidligheter, som stodo i för- bindelse därmed, samt åtföljde sedan det unga fursteparet på dess resa till Sverige, liksom hon sedermera i samma egenskap var anställd hos kronprinsessan vid prins Gustaf Adolfs födelse.
Jämte dessa uppdrag på högsta ort har grefvinnan Wachtmeister med varmt intres- se deltagit i åtskilliga arbeten för de fattiga och ringa.
Väl har hon härvid alltid ansett sig stå närmast sina ' underhafvande, dock har icke hennes verksamhet varit inskränkt till dessa.
Sålunda är det hon, som bidra- git till grundandet af arbetsstugan i Jakobs och Johannes församlingar, liksom hon från början varit en stödjande och verksam med- lem i Styrelsen för kristliga föreningen för unga kvinnor.
Hvad hon dessutom i tysthet varit för många af » dessa minsta », som vandra okän- da på jorden, tillkommer icke oss att ens antyda, det tillhör ju ensamt den dag, som icke skall lämna en bägare vatten, gifven i en lärjunges namn, olönt.
* (tjag ville vara den snabba fåle, som henne bår genom hult och snår, jag ville vara den solens stråle, som fäster guldstoft i hennes hår!
Jag ville vara den skogens källa i hägn af susande gran och tall, som får obunden mot henne vålla och henne skänka af sin kristall!
Jag sin jag och ville vara den ros, som blöder djupa färgprakt vid hennes barm, ville vara den kraft, som stöder värnar henne i lifvets larm!
— Där landet vackrast i grönska glänser och björkar buga för solig fjärd, jag ville draga de kära gränser, som skulle slutas omkring vår hård.
Och når jag timrat vårt herresäte och sirat det uti blommig skrud, en solig majdag vid gökens läte välkomna skulle jag där min brud.
på blef ve lifvet fårvisst ett annat med större djup och med högre klang; ur frusna hjärtat, som nästan stannat, jag tror att våren å nyo sprang!
Så dröm försvinner och dröm sig danar, där Ijufva änglar stå fram som förr, och hjärtat spanar och hjärtat anar, men ingen famlar uppå dess dörr.
Ack, många stigar det finns att vandra, och vi få olika kosor gå.
Vi aldrig vetat utaf hvarandra — och kanske aldrig vi mötas få!
Ernst Högman.
* Ön \ kvinnlig ^ s l ö j d.
Några tankar om dess värde och befrämjande.
Af Hedvig Holmström.
y y V ed hemslöjd och husslöjd måste för- f v ' stås det slöjdarbete, som utföres i hemmen, antingen dess alster äro afsedda för hemmen eller till försäljning.
Man får så ofta höra den åsikten uttalas, att hemslöjden icke äger något berättigande, då fabrikerna åstadkomma allt hvad man behöfver i den vägen billigare än de varor man kan frambringa i hemmen, då man vär- derar sitt eget arbete.
Det är icke blott köp- män och fabriksägare, i hvilkas intresse det kunde vara att blifva fria från konkurrensen med hemslöjden, som yttra sig på detta sätt.
Mången familjefader, som önskar minska arbets-bördan för husets kvinnor och gör ofvan anförda ytliga beräkning, delar och uttalar dessa åsikter.
Men de bero på en villfarelse, som bör kraftigt bekämpas, innan den åstadkommer obotlig skada.
T y för mången är detta ett ljuft tal, som tjänar till förevändning att ändra gamla, goda seder, att undandraga sig detta på allt sätt värdefulla hemarbete, som påstås numera icke löna sig.
Hvad den ekonomiska sidan angår, så skall det först bevisas, att fabriksvaran och hemslöjds-arbetet till samma värde (arbets- lönen naturligtvis äfven beräknad, för det senare) äro af lika kvalité i anseende till hållbarhet.
Den som har erfarenhet på detta område vet, att så visst icke alltid är för- hållandet, utan att den hem-arbetade varan oftast är varaktigare.
För det andra skall man vara förvissad om, att den tid, som nu användes för husbehofsslöjden i hemmet, blir, då denna öfvergifves, tillgodogjord med lika stor eller större ekonomisk behållning.
Där detta kan ske, blir valet naturligtvis lätt och förändringen fullt berättigad.
Men vill man vara verkligen opartisk, måste man tillstå, att den tid, som blir öfver från det egentliga arbetet i yrket eller i hemmet, lätt blifver förspilld utan gagn, där man anser handarbetet » icke löna sig ».
Men o m den ekonomiska vinsten af hem- arbetet blir stor eller liten, kan den dock aldrig jämföras med dettas moraliska värde.
Detta må väl anses som en allmänt erkänd sanning, då man numera eftersträfvar att införa åtskilliga alster af slöjd i skolorna såsom ett uppfostrande element.
I en liten skrift vid en slöjdutställning i Skåne ' sistlidne sommar uttalas om detta ämne följande beak- tansvärda ord: » Slöjden är ej blott ett medel att pryda hemmet och att skaffa en inkomst till detsamma.
Dess största betydelse är kan- ske den moraliska.
Den lär oss taga vara på tiden; genom att utveckla smak och skön- hetssinne höjer den oss som människor, såsom ett gemensamt intresse binder den familjens medlemmar fastare samman, och framför allt — i ett hem, där fliten härskar, lär den växande ungdomen tidigt inse ar- betets välsignelse. » Dessa åsikter om hemslöjdens ekonomiska och moraliska betydelse äro ingalunda nya
1898 eller sällsynta.
Tvärtom äro de många gån- ger uttalade i ord och.
skrift af hemslöjdens talrika vänner i vårt land.
Ingen har dock med mera styrka och klarhet framburit sådana tankar än numera aflidna friherrinnan Sofle Adlersparre, som m e d sitt klara förstånd och varma hjärta ifrigt omfattade denna fosterländska angelägenhet.
Det kan vara skäl att åter upprepa, livad hon skref i an- ledning af Allmänna hemslöjdsutställningen i Stockholm 1880, då hon på frågan: » hvilka fördelar den gamla hemslöjden medförde, oberäknadt förrådsrummets fyllande med goda och vackra varor, » sammanfattar svaret i följande punkter: l:o Tillgodogörandet af en eljes förlorad, ofta missbrukad tid.
2:o Vanan vid ett nyttigt och nöjet af ett vackert arbete.
3:o Ett ökadt behag af familjens samlif genom det gemensamma arbetet för hemmets bestånd och prydnad.
4:o Ett utveckladt skönhetssinne.
• 5:o Insikt o m hvad som är godt eller dåligt, vackert eller fult i fråga o m handelsvaror, hvarigenom mången dryg penning, som eljes utgifvits för underhaltiga varor, inbespardes.
6:o Slutligen möjligheten af arbetsförtjänst för obemedlade kvinnor, utan att behöfva lämna hemmet vind för våg.
Eget nog synas äfven de, som underskatta värdet af husbehofs-slöjden, medgifva riktig- heten af den beräknade fördel, som i 6:e punkten framhålles.
Aldrig höres något klan- der, för det man tillverkar något till försälj- ning.
Det tyckes som om siffror — eller penningar — härvidlag talade tillräckligt.
Men det återstår alltid att tillse, om arbets- lönen eller försäljnings-summan är hög nog, för att icke arbetet skulle burit bättre frukt, om det ägnats någon gren af verksamhet i och för hemmet.
Det är emellertid endast under vissa förut- sättningar någon hemslöjd till salu kan äga rum.
Och dessa finnas i allmänhet icke hos en betydande och talrik klass inom vårt land, nämligen de egentliga hemmansägarnas eller landtbrukarnas.
Antingen egendomen är större eller mindre, finnas vanligen inom hushållet icke öfverflödiga arbetskrafter att förfoga öfver, såvida icke af flere hemma varande döttrar någon skulle ägna sig åt handarbetet såsom förvärfskälla.
Men de kvinnor, som utföra hushållets och landt- brukets sysslor, finna nästan alltid emellan dessa tid för det slöjdarbete, som fordras för hemmet, icke allenast för att laga och underhålla, utan äfven för att väfva och sy nya förråd af gångkläder, bord- och säng- linne m. m.
Om icke allt som behöfves af väfnåder och dylikt kan åstadkommas inom hemmet, i hvilket fall fabrikernas varor äro en välkommen och g o d hjälp, så medhinnes dock förvånansvärdt mycket i de delar af landet, där hemslöjd betraktas som en kär plikt.
Det är alldeles icke ovanligt att, då man besöker en ung husmoder på landet i Malmöhus län, hon med en blick på de köpta gardinerna, möbeltyget eller dylikt liksom ursäktande förklarar: » Ja, detta är köpt; jag har omöjligt kunnat hinna väfva allt som behöfdes i år. » Och det är sannerligen icke underligt, om arbetet stundom blir för drygt i dessa landt- hem, där ett intensivt jordbruk fordrar ar- bete och omsorg hela året om.
Och dock till- verkas där det mesta af de enklare väfna- der, som för huset användas.
Dessa gå jäm- förelsevis fort att förfärdiga, äro ej svåra att IDUN utföra och blifva varaktiga och starka.
Men de skulle icke gifva vinst vid försäljning, ty de skulle icke kunna täfla med fabrikerna i prisbillighet.
I de båda skånska länen tillverkar man emellertid i de flesta landtbrukares hem icke allenast enkla husbehofsväfnader, utan äfven vacker linnedräll, möbeltyg, gardiner, täcken, mattor m. m., ofta utmärkt smakfulla och utförda med de gamla, långsamma arbets- arter, som man betecknar med » skånsk konst- väfnad ».
Man kan invända, att det vore mera ekono- miskt att sälja dessa dyrbara väfnader och själf nöja sig med enklare fabriksvaror.
Men dessa väfnader äro så starka, att de blifva billiga i längden genom sin hållbarhet.
Och dessutom skulle de flesta af dessa husmödrar, som icke af nöden drifvas att arbeta till för- säljning, alldeles icke hafva samma intresse att spara tid för och ägna sitt omsorgsfulla arbete åt något dylikt slöjdalster, som icke ämnades att försköna det egna hemmet.
En motståndare till dylikt kvinnligt prydnadsar- bete har för åtskilliga år sedan i en uppsats i » Verdandi » uttalat den åsikten, att sådan verksamhet vore olämplig för en landtbru- kares hustru.
Hon behöfde all sin tid för hemmets vård i öfrigt och borde ägna lediga stunder att se till kreaturen o. d.
Att man i detta fall kan » det ena göra och dock det andra icke låta » skulle genom mångfaldiga exempel endast från Skåne kunna bevisas.
Så kan nämnas ett hem, där en egendom på 100 tunland åker skötes af husbonden till- samman med en son och fyra drängar och alla kvinnliga sysslor, äfven mjölkningen af omkring trettio kor, utföras af husmodren och trenne vuxna döttrar.
Någon tjänstflicka har på många år ej hållits i detta hem.
Icke allenast kläder och enklare bomulls- och linne- väfnader hinna dessa flickor väfva och delvis sy, utan de hafva äfven tillverkat allt hvad i huset finnes af möbeltyg, gardiner, täcken och mattor samt dessutom den vackraste duktygsdräll, prisbelönad vid utställningen i Stockholm 1897.
Trots en sådan arbets- flit har man i detta hem tid och intresse för andra angelägenheter än de ekonomiska.
Alla barnen hafva besökt folkhögskolan.
Vid offentliga föreläsningar och fester i traktens klubbar och föreningar hafva de alltid tid att vara med, fastän naturligtvis icke alla på en gång.
Många dylika hem skulle man kunna skildra.
— O m också en mindre del af de hundra-tusentals familjer, som äga och bruka Sveriges jord, utveckla en dylik flit och verksamhet, så kan man dock beräkna en stor ekonomisk vinst för hela landet genom denna kvinnornas flit i hemslöjd.
Hvad den betyder i en arbetarefamilj, belyses förträffligt genom en af Lorénska stiftelsens senaste skrifter *, i hvilken Gustaf af Geijerstam jämför arbetarnas ställning vid fyra svenska grufvor.
Skild- ringen af förhållandena vid en af dessa, Dannemora, visar att författaren där funnit en tilltalande trefnad i arbetarens hem och ett stigande välstånd, som med de jäm- förelsevis låga lönerna oaktadt all nykterhet och sparsamhet, som där råda, icke kunna förklaras på annat sätt än genom kvinnor- nas verksamhet.
Det må tillåtas mig att här anföra detta vackra vittnesbörd om be- tydelsen af kvinnlig flit, icke minst på hem- slöjdens område.
» Hustrun i Dannemora är nämligen icke blott den, som sköter sitt hus, håller man * N:r 14, år 1897, 115 och barn hela och rena, lagar och under- håller sina och familjens kläder, kokar maten m. fl.
af de sysslor, hvilka i allmänhet äro den arbetande kvinnans sysselsättning.
Hon är dessutom kunnig i att väfva, spinna och sy.
Och hennes kunskap däri är af den solida art, att hon i regeln förser familjen med kläder.
Denna kunskap är som be- kant, utom hvad rör nödtorftig kunnighet i sömnad, på väg att dö ut, och hvar och en som känner landsorten vet, att det nu- mera är en sällsynthet att höra väfstolen gå i stugan.
I städerna tror jag nästan, man kan säga, att dylikt aldrig förekommer.
I den grad har arbetarklassens kvinna skiljt sig från hvad fordom var i bruk.
Men här har denna sed bibehållit sig, och följden däraf är den, att hustrun här ger ett till- skott till familjens uppehälle, som är af både direkt och indirekt art.
Detta utan att vara borta från hemmet.
Härigenom når hon naturligtvis ett dub- belt resultat, och hennes förmåga af arbets- kraft, omtanke och så att säga allestädes närvaro måste väcka rättvis förvåning.
Man tanke sig, hvad det vill säga att utan hjälp sköta ett hushåll.
Det är ej nog med att vårda barnen och koka mat.
Dessutom skola kon och grisen skötas, matvaror och andra förnödenheter skola hämtas, ofta kanske långväga ifrån, och hon skall sköta familjens tvätt.
Det är möjligt, att jag icke sagt för mycket.
Till allt detta kom- mer då, att hon finner tid att både väfva och sy kläder åt sig själf och barnen, ofta äfven åt mannen.
Det passar sig möjligen icke att vara lyrisk uppe i en nykter af- handling.
Men jag känner dock lust att skrifva dessa rader som en hyllning åt en flock af kvinnor, hvilka synas förmå mer än andra.
T y visst är, att välståndet i Dannemora arbetarehem får till stor del skrifvas på räkningen af kvinnornas arbet- samhet, plikttrohet, outtröttliga omtanke och goda förstånd.
I detta fall öfverensstäm- mer hvad man får se på det nogaste med hvad man får höra, och ingen annan för- klaring är heller med de här förekommande genomsnittslönerna möjlig. » (Forts.) • * &gt;- Ku gick det an.
et var en ståtlig och vacker kvinna, den nya boklådsfröken, som kommit — man visste knappt hvarifrån — och slagit sig ner i residensstaden.
Men bra oför- ståndigt att öppna boklåda här, där det redan fanns ett par, tre stycken förut, i synnerhet af en person, som efter hvad man visste att berätta, inte hade den ringaste affärsvana.
Hur det skulle gå, det var då icke svårt att förutsäga.
Läget var inte heller det bästa, utan ganska ur vägen.
Hå, hvad folk ändå kunde vara opraktiska och korttänkta!
Det sades, att fadern varit någon högre ämbetsman och att dottern nu offrat sina enda fattiga slantar på det här företaget.
Så där resonerades om fröken Sundh vid kafferepen och spelpartien, och då apote- karn spefullt frågade äldste bokhandlarn på platsen, om han ej fruktade den nya kon- kurrenten, höjde denne endast medlidsamt på axlarna.
Under tiden arbetade föremålet för allt detta skvaller, alla dessa olycksprofetior, på.
116 det ifrigaste med att sätta sig in i sin nya verksamhet, hvilket trots hennes intresse, goda hnfvud och praktiska läggning inga- lunda var det lättaste.
Hvilket arbete!
Om dagen stod hon i boden, och om aftonen och ett långt stycke ut på natten skref hon affärsbref, uppsatte och räknade ut faktu- ror, noterade priser, bokförde m. m.
Ibland var hon nära att ge allt förloradt och tyckte sig vilja rymma från allt s a m m a n s — t ä n k, om hon tagit sig vatten öfver hufvudet!
Om hon ändock haft någon att rådgöra med, någon att sluta sig till, men hon var ensam, alldeles ensam i en främmande stad, i för henne helt och hållet obekanta förhållan- den, ett föremål för nyfikenhet, undran och prat.
Men fröken Sundh visste att finna sig i omständigheterna, kanske mest därför, att hon hoppades på framtiden, och hon var glad åt arbetet, det hjälpte henne att icke känna ensamheten så svår.
Hon hade be- slutat att ännu så länge låta sig nöja med den lilla mörka, dragiga bodkammaren till bostad, nästa höst skulle en liten treflig lägenhet i närheten på ett par rum och kök blifva ledig — få se, om hon inte då skulle kunna få taga den i besittning.
Friskt mod bara!
På det hela taget gick det j u ändå inte så tokigt med kommersen, fastän det ju var endast ett fåtal, som köpte något, af de många, - som » tittade in » blott af nyrikenhet för att taga den » stackars män- niskan » i skärskådande och se, hvad hon hade att bjuda på .. Att hon förstod att skylta, det hade man redan kommit under- fund med, och hon visade sig ingalunda bortkommen, som man förmodat.
Hon tyck- tes helt säker och obesvärad och hade en lugn, okonstlad värdighet öfver hela sin per- son.