Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag föreställer mig att, när utsigt till en så vidsträckt verksamhet som den förslaget åsyftar, “för dylika inrättningar öppnades, kunde det icke fela, att på hvarje ort| några få “personer med nitälskan för den obemedlades bästa skulle uppträda för att ordna “och sätta i gång dylika anstalter.
Om besparingspligten först efter ett par år på“bjödes såsom ovilkorlig skyldighet, skulle dessförinnan dessa dess oumbärliga hjelp“medel troligen öfverallt kunna blifva tillgängliga.
Att denna svårighet icke torde “vara den enda, må jag villigt medgifva.
Det vore måhända ett allt för stort sjelf— ‘förtroende, om jag skulle erbjuda mig att ensam utfinna bästa medlet till allas af“hjelpande.
Men om saken är behjertansvärd såsom en framtidens sak, om den är af “vigt för att i icke ringa mån kunna förebygga pauperismens hotande faror, så tor“de den äfven böra anses förtjent af heres samfällda bemödanden, och vore i detta “hänseende, enligt min tanke, ganska mycket att hoppas af de iusigter och den erfarenhet, hvilka inom nuvarande Allmänna Besvärs- och Ekonomi-utskottet äro “att finna.tt s [Allm. Best.- och Ekm.-Ulskottets Betänkande, N:o 22.
IS:o 22.
Ank. till Exp.-Utsk. den 24 Jan. 1854, kl. 11 f. ffl. Betänkande, i anledning af väckt motion om förtydligande af 5 § uti Kongl.
Maj:ts Nådiga förordning örn sockenstämmor i Riket den 29 Augusti 1843.
Till Utskottet har blifvit remitterad en inom Hedervärda Bonde-ståndet af riksdagsmannen Johannes Nilsson fran Götheborgs och Bohus län väckt motion, deruti han anfört, att då Kongl.
Maj:ts Nådiga förordning om fattigvården i Riket den 13 Juli 1853, i likhet med förut gällande fattigvårdsstadga, innchölle deri bestämmelse, att tillskott till fattigvården, utöfver den föreskrifna personela afgiften, borde utgå efter de grunder, som uti 5 § i Kongl. Maj:ts
Nådiga förordning om sockenstämmor i riket den 29 Augusti 1843 stadgades för rösträtt i sockenstämma, men de i denna § meddelade föreskrifter, efter motionärens förmenande, vore otydliga i det hänseende, att der icke bestämdes, huruvida den, sora egde hemman, men derjemte innehade annan lägenhet eller tjenst eller utöfvade någon rörelse, derför bevillning efter 2 Art. i Bevillnings-förordningen erlades, vore berättigad till rösträtt så väl på grund af hemmantalet, som i egenskap af innehafvare utaf lägenhet, tjenst eller näringsrörelse, samt, vid detta förhållande, ifrågavarande föreskrift å inånga orter tillämpades på det sätt, att en sådan hemmansegare icke finge rösta för sin lägenhet, sin tjenst eller sin rörelse, men också i samma mån tillgodonjöte lindring i utgifterne för fattigvården, så att en näringsidkare på landet, hvilken för sin rörelse «riade bevillning till något betydligare belopp, kunde, genom inköp af en mindre Alim. Beer.- och Ekon.-Ut sik o Hels Betänkande, N;a 22. 7 ) hemmansdel, undandraga sig motsvarande tillskott lill fattigvården, under det på andra orter åter en motsatt lagtillämpning medförde motsatt verkan, funné motionären ett förtydligande af nämnde § vara af bebofvet påkalladt; hvadan han föreslagit, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla om en sådan förklaring af 5 § i högstberörde
Nådiga förordning om soekenstämmor i riket, att den som eger hemman och derjemte befinner sig i något af de särskilda förhållanden, sora i öfrigt medföra rösträtt i sockenstämma, må beräkna sin rösträtt så väl efter hemmantalet, som efter den bevillning, honom på annan grund, enligt 2 Art. i Bevillniugsförordningen påföres, samt att, såsom en följd häraf, jemväl fattigvårds-bidraget må efter sådan beräkning utgå.
En motion af enahanda syftning, som den ifrågavarande, blef äfven under sednaste riksdag inom hedervärda Bonde-ståndet väckt af riksdagsmannen Tobias Lind, i anledning af hvilken motion då varande Allmänna Besvärs- och Ekonomiutskottet uti 4:de punkten af sitt Betänkande N:o 69 yttrade, att Utskottet, som ansåge, dels att sockenstämmo-förordningen, i afseende å rösträtt i sockenstämma vore tydlig, och dels att den äskade förklaringen, enär den ansåges behöflig, rättast kunde vinnas på besvärsväg, af sådane skäl funne motionen icke böra till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Utskottet delar väl äfven nu den mening, att 5 § i sockenstämmo-förordningen så till vida är tydlig, att den, som är egare eller innehafvare af skattlagd fastighet och tillika af annan anledning erlägger bevillning efter 2:dra Art. i Bevillningsförordningen till ett belopp af minst 2r:dr 24 sk. bko, eger rösträtt i sockenstämma på grund af båda dessa förhållanden, men förmodar, att den olikhet i författningens tillämpning, som nu vid två riksdagar blifvit till rättelse anmäld, kan vara föranledd deraf, att en person, som är egare eller innehafvare af fastighet och tillika njuter annan inkomst, för hvilken bevillning efter 2.dra Art. till belopp af minst 2 r:dr 24 sk. erlägges, skulle, om § strängt efter ordalydelsen tillämpades, komma att för fastigheten få tvåfald rösträtt och således äfven tvåfaldt erlägga vissa kommunala afgifter, då nemligen den bevillning efter 2:dra Art., som för fastighet skall till staten erläggas, icke blifvit undantagen ifrån den bevillning, för hvilken rösträtt enligt 2:dra Art. skall beräknas.
En hemmansegare eller boställshafvare t. ex. hvilken eger eller innehafver ett helt mantal, taxeradt till 6COO r:dr och tillika åtnjuter en löneinkomst 8 Allm. Besv.- och Ekon.-Utskotfets Betänkande, N:o 22. af 1200 r:dr, är, enligt 2:dra Art., taxerad för fastigheten till 12 r:dr och för löneinkomsten till 36 r:dr,J|således tillsammans 48 r:dr.
Tillämpades här 5 § strängt efter ordalydelsen, skulle nämnde person för hemmanet ega en röst och för de 48 r:dr i bevillning 1 röster, då likväl författningens mening icke gerna kan vara, att han skulle ega rösträtt både för hemmantalet och för de 12 r:dr han för detsamma i fastighetsbevillning erlägger.
Det är möjligen denna oriktighet, som hos en eller annan af författningens tillämpare föranledt den förmodan, att, då meningen icke kunde vara sådan, afsigten vore, att icke någon borde ega rätt att på en gång rösta för hemmantal och för bevillning efter 2:dra Art.
Af denna anledning anser Utskottet, att ett förtydligande kan vara af behofvet påkallade, i hvilket afseende Utskottet tillstyrker: att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla om ett sådant tillägg i 2:dra mom. af 5 § i Kongl. Majits
Nådiga förordning om sockenstämmor i riket den 29 Augusti 1843, att samma moment måtte erhålla följande lydelse: “2:dra momentet.
Rösträttighet beräknas efter hemmantal, der det finnes åsatt.
I annat fall bestämmes den på grund af den bevillning enligt 2:dra artikeln, som till staten erlägges.
Har nå gon rösträtt efter båda dessa grunder, röste han efter båda, dock med afdrag för den del af betillningen efter 2:dra artikeln, som utgår för fastighet, för hvilken han efter hemmantal röstar.
För ett bevillningsbelopp af 2 r.dr 24 sk., hvarunder ingen rösträtt, utom för hemman å landet och fastighet i stad, eger rum, beräknas lika rösträtt med ^idels hemman, för fem till sju och en half riksdalers bevillning lika med |:dels hemman, för sju och en half till tio riksdaler lika med ^dels hemman, för tio riksdalers bevillning lika med *;dels hemman och så vidare i samma proportion för högre bevillnings-belopp, enligt 2:dra artikeln.*
Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottels Betänkande, N:o 23. 9 N:o 23.
Aab. till Exp.-Utsk. den 24 Jan. 1854, kl. 11 f. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion om anskaffande af sådane postvagnar, att resande kunna desamma medfölja.
Uti en hos högloflige Ridderskapet och Adeln väckt, till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottet remitterad motion har hr friherre Stjernstedt, J. W, föreslagit, att, till förekommande af poströfverier och för vinnande af mera beqvämlighet för resande, måtte för posternas transporterande å de större landsvägame, för postverkets räkning och af dess medel anskaffas sådana vagnar, att två eller tre resande kunna, mot lämplig afgift, beqvämt såsom passagerare medfölja.
Utskottet får, med anledning häraf, anföra, att, enligt från General-postdirektörs-embetet benäget lemnade upplysningar, en inrättning, af likartad beskaffenhet med den af motionären föreslagna, eller en paket-postinrättning, ämnad så väl till resandes fortkomst, som för transport af paketer, varit tillvägabragt emellan Stockholm och några af de skånska städerna, men som erfarenheten derunder visade, att inrättningen icke, efter förväntan, af resande så begagnades, att den kunnat bära sig, utan för Post-styrelsen medförde en betydlig förlust, blef samma inrättning med Kongl. Maj:ts dertill lemnade Nådiga bifall, indragen och paketposten derefter ordnad på sätt den nu fortgår.
Då det sålunda är ådagalagdt att en så beskaffad inrättning, som den af motionären föreslagna, hvilken, em den skulle medföra åsyftad fördel, posternas skyddande, borde utsträckas till alla landsvägar i riket, derå poster färdas, icke utan allt för stora uppoffringar för postverket kan tillvägabringas, anser Bilt. till R St.
1853 Sj 1854. 8 Sami, 3 Höft. 2 10 Allm. Best.- och Ekon.-Utskottets Betänkande, N:o 24.
Utskottet sig icke kunna tillstyrka den af motionären föreslagna åtgärd för vinnande af de i motionen afscdda ändamål; men som de i sednare tider ofta inträffade poströfverier påkalla all möjlig uppmärksamhet och omtanka för posternas skyddande, får Utskottet, sora icke ansett sig böra ingå i någon närmare undersökning om medlen för postens jemte postförarens och den skjutsandes säkerhet, för hvilket ändamål tjenliga åtgärder bäst kunna af General-postdirektörs-embetet föreslås, vördsamt hemställa, det Rikets Ständer måtte uti underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t anhålla, det Kongl. Majit ville föranstalta om vederbörlig undersökning i ämnet samt derefter vidtaga de åtgärder, sam för posternes tryggande finnas mest ändamålsenliga.
Betänkande, i anledning af väckt motion om upphörande af Mätare-penningar för Stenkol, Stenkolsstybb och Coakes, som. till Riket införas.
Till Utskottet har från Hedervärda Bonde-ståndet blifvit remitterad en af riksdägs-fullmäkligen Olaus Ericsson från Götheborgs och Bohus län väckt motion, uti hvilken motiouären erinrat om den olägenhet, som på åtskilliga orter och deribland Götheborg ännu skulle förefinnas deruti, alt importör af stenkol nödsakas låta varan uppmätas af städernas mätare, sora derföre egde uppbära mätarc-penniDgar, hvilket, jemte den deraf förorsakade tidsutdrägt, föranledt betydlig stegring af priset å ifrågavarande, för den skoglösa delen af landet, högst behöfliga vara; och har motionären derföre förnyat sitt vid sistlidue riksdag väckta förslag om upphörande af ma-.
Allm. Best.- och Ekon.- Utskottets Betänkande, N:o 24.
11 tare-penningar för stenkol, stcnkols-stybb och coakes, åtminstone i de fall, då importören icke påkallar vederbörandes biträde för uppmätning af sådan vara.
Vid afgifvandet af sitt yttrande öfver denna motion får Utskottet upplysa, att Kongl.
Majit, uti en, med anledning af Rikets Ständers vid sistlidne riksdag gjorda underdåniga framställning i ämnet, den 4 Oktober nästlidne år aflåten Nådig skrifvelse förklarat, att Kongl. Majit väl i Nåder gillat den åsigt, dels att rikets stapelstäder i allmänhet icke fått sig tillagd rättighet att uppbära mätare-penningar för sådane varor, hvilka med vederbörandes tillåtelse lossas vid särskilda, utom stadens område belägna, men till dess tullkammar-distrikt hörande lastnings-platser, dels att från rättighet till nu ifrågavarande afgift måste anses uteslutne städerne Gefle, Norrköping, Wisby, Malmö, Landskrona och Uddevalla, hvarest, enligt särskilda Nådiga resolutioner, mätare-penningarne eller städernes andelar deri inbegripas under andra dessa städer tillflytande inkomster, äfvensom Haparanda, för hvilken stad Kongl. Majits Befallningshafvande i Norrbottens län fått sig uppdraget att reglera mätare-penningarnes beräknande, samt städerna Luleå och Piteå, uti hvilkas af Kongl. Majit fastställda taxor, upptagande specifikt de varor, som äro mätare-penningars erläggande underkastade, artikeln stenkol icke förekommer; men att Kongl. Majit likväl icke ansett sig böra besluta någon förändring af gällande stadganden.
På grund af hvad sålunda förekommit och då Kongl. Majit för kort tid sedan till pröfning förehaft ifrågavarande ämne samt deröfver meddelat Nådigt yttrande, hemställer Utskottet vördsamt, alt riksdags-fullmäktigen Olaus Ericssons förevarande motion ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Slockholm den 21 Januari 1854.
STOCKHOLM, f. d. Schultze^ Boktryckeri 1854. Al/ti). Hest-.- och Ekon.-Utskoltets Betänkande, i\r:o 25. 1 IN: o 25.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 29 Jan. 1854, kl. 11 f. m.
Betänkande, i anledning af väckt motion derom att hällandet af såkallade Nykterhets-värdshus må blifva en fri näring.
Uti en inom Wallof!.
Borgare-ståndet vackt och till Utskottet remitterad motion, har hr L.
Henschen, med erinran om nödvändigheten att vidtaga åtgärder till nykterhetens befrämjande i landet, i sådant afseende föreslagit: ”att hvar och en väl“Irejdad och myndig person efter blott anmälan hos magistrat eller kronofogde samt “således utan afvaktan af magistrats eller konungens befallningshafvandes tillstånd, “skulle ega rättighet utminutera öl, vin och mat, hvartill äfven må läggas svagdricka, “kokt kaffe, thé och chocolade, d. v. s. att hållandet af såkallade nykterhets-värdshus “skulle blifva en alldeles fri näring, som hvarje medborgare finge idka lika obehindradt, som man nu får anlägga tryckerier eller börja andra näringsiösetag, till hvilda myndigheters bifall ej erfordras-.
Utskottet, som tagit motionen i öfvervägande, finner det af motionären föreslagna medel till nykterhetens befrämjande icke leda till detta mål.
Det, är, enligt Ltskottels åsigt, till förekommande af öfverträdelse utaf författningarne om ulminutering af starka drycker, af högsta vigt, att, för idkande af sådan näring, motionären omförmäler, vederbörande embetsmyndigheters tillstånd måste sökas och erhållas, ty derigenom kan åtminstone vinnas den säkerhet, att inga andra än för red Bih. lill R St Petit. 1853 $ 1854. 8 Samt. 4 Haft 1 2 Allm. Bese.- och Ekon.-Utskottets Memorial, N:o 26. barhet ansedda personer erhålla slik tillåtelse, förutar» hvilken mångfaldiga, för sedligheten vådliga missbruk, utan tvifvel skulle uppstå, så mycket svårare att hamma, som en dylik näringsidkare uti sina lagliga rättigheter egde ett medel att dölja brottet.
Få grund häraf hemställer Utskottet vördsamt, att motionen må lemnäs utan afseende.
IN:o 26.
Änk. till Exp.-Utsk. den 29 Jan. 1854, kl. 11 f. m.
Enligt beslut den 11 innevarande månad som den 20 dennes kommit Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. tillhanda, har Hedervärda Bonde-ståndet till Utskottets handläggning ater-remitterat hr doktor Sandbergs motion om bränvins-bränningens inställande under nästkommande April månad, hvarjemte Ståndet meddelat Utskottet föreläggande att, inom 14 dagar efter det rcmisshandlingarne blifvit Utskottet tillställde, med betänkande i ämnet till Rikets Ständer inkomma; men som Höglofl.
Ridderskapet och Adeln, Högvördiga Preste-ståndet och Wällolliga Borgare-ståndet den 14 innevarande manad beslutat att nämnde motion skall behandlas af det för Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande, N:o 27.
S frågor rötande bränvins-tillverkning och försäljning tillsatta särskilda Utskott; sa kan Allm. Besv.- och Ekon.-utskottet med ifrågavarande motion icke taga någon befattning.
Hvilket Utskottet skolat för Hedervärda Bonde-ståndet härigenom vördsamligen tillkännagifva.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 29 Jan. 1854, kl. 11 f. m. j Betänkande i anledning af väckta motioner, om ändring i sättet flir folkskole-afgiftens öfverlemnande till vederbörande skolstyrelser.
Dessa till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-utskottet remitterade motioner äro väckta inom Wällofliga Borgare-ståndet af hr Asker, och inom Hedervärda Bondeståndet af riksdags-fullmägtigen Johan Peter Andreasson från Elfsborgs län.
Med åberopande af hvad som finnes stadgadt derom att folkskole-afgiften skall, hvad angår städerna utom Stockholm och landsförsamliugarne, från hvarje läns ränteri, efter skeende reqvisitioner, till skolstyrelserne aflemnas, har hr Asker anfört, att då flere andre med nämnde afgift likartade kommunal-utskylder, som utdebiteras, uppbäras och iudrifvas i sammanhang med krono-uppbörden, levereras direkte till de myndigheter, som ega att dem till förvaltning emottaga, syntes ett annat förhållande, hvad folkskole-afgiften beträffade, desto mindre böra ega rum, som skolstyrel - 4 Allm.
Best- och Ekon.-Utskottets Betänkande, N:o 27. serna, derest de linge samma afgift genast uppbära, derigenom komme i tillfälle att bereda någon, om ock obetydlig räntevinst, hvilken kunde användas till premier eller något annat, för skolan gagneligt ändamål, samt liqvidations-sättet i allt fall sålunda förenklades; hvadan motionären föreslagit, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla att ofvanberörde stadgande måtte så ändras att folkskole-afgiften hädanefter må till vederbörande skolstyrelser omedelbart levereras af kronans och städernas uppbördsmän, under förbindelse för desse att med vederborandes å levereringarne utfärdade qvittenser i stadgad ordning visa sig hafva åliggandet härutinnan behörigen fullgjort.
Riksdags-fullmägtigen Johan Peter Andreasson har fäslat uppmärksamheten derpå att, då folkskole-afgiften, i anseende till ofvannämnde stadgande, måste å landskontoren lyftas antingen genom särskild å stället utsedd kommissionär eller ock genom någon inom pastoratet eller skoldistriktet utsedd person, uppkouimo sålunda icke obetydliga kostnader; hvadan ock som det säkerligen icke varit hvarken Kongl. Maj:ts eller Rikets Ständers mening att kommunerna för denna uppbörd skulle tillskyndas någon utgift, motionären föreslagit, att lands-kontoret måtte förpligtas direkte öfversända medlen till skolstyrelsen eller ock att, för beredande af ännu större beqvämlighet, vederbörande kronofogde lemnäs rättighet att genast efter förrättad uppbörd aflemna medlen till hvarje församlings skolstyrelse.
Vid föredragning af sistnämnde motion, hos Hedervärda Bonde-ståndet, hafva åtskillige ståndsledamöter med motionären iustämt; hvarjemte blifvit ifrågastäldt att Kongl.
Maj:ts Befallningshafvande kunde få sig ålagdt att öfversända medlen till kronofogdarne eller pastorerne.
Utskottet, som tagit ifrågavarande förslag i öfvervägande, har funnit den för uppbärande af folkskole-afgiften, enligt motionärernes uppgifter nu gällande ordning, understundom kunna för skolslyrelserne medföra kostnader och besvär, nemligen i de församlingar, hvilka äro från länets residensstad aflägsne, men Utskottet anser några af de föreslagna sätten för afhjelpande af denna olägenhet, mötas af så betydliga svårigheter, att Utskottet icke kan dessa förslag biträda.
Hvad således angår förslaget, att medlen borde öfversändas från länstyrelscrne direkte till församlingarne, vare sig till pastor eller till skolstyrelserne, så skulle härigenom ej allenast en mycket besvärlig tillökning i göromål uppkomma för läusstyrelserues, redan förut Allm. Best.- och Ekon.-Utskottets Betänkande, N:o 27. 5 ganska träget sysselsatte tjenstemän, ulan ock, enär en sådan kringsändning blott undantagsvis kunde med posten verkställas, medlen i hög grad äfventyras, utan att afsändaren skäligen kunde göras ansvarig för desammes rigtiga framkomst.
Likaledes möter ett väseDtligt hinder för verkställighet af förslaget, att medlen borde genom uppbördsmannens försorg, genast efter fullbordad uppbörd, direkte tillhandahållas skolstyrelserne, ty i Kongl, kungörelsen den 13 Mars 1846, i öfverensstämmelse hvarmed folkskole-afgiften enligt en sednare
Nådig kungörelse af den 19 September 1847 utgår, bestämmes såsom vilkor för församlings rättighet till ifrågavarande bidrag för bestridande af skolekostnaden, att de i Kongl. Maj:ts
Nådiga stadga angående folkundervisningen af den 18 Juni 1842 i afseende på skolans skick meddelade föreskrifter skola vara behörigen uppfyllde, hvarom vederbörande landshöfding och biskop hafva att ingå i pröfning innan medlen utbetalas.
Deremot anser Utskottet ett verkställbar! sätt, att minska den öfverklagade omgången med folkskole-afgiftens afhemtning, bestå deruti, att, såsom ock blifvit ifrågastäildt, medlen varda, efter det de blifvit utanordnade, från Kongl. Maj:ts Befallningshafvande öfversände till kronofogdarne för att af desse till vederbörande utbetalas, hvadan Utskottet, som likväl ej tror det vara lämpligt att en sådan ordning för afgiftens utbetalning ovilkorligen stadgas, utan att de skolstyrelser, hvilka af en eller annan orsak vilja uppbära medlen å landt-räntcriot, äfven hädanefter böra få dermed fortfara, härigenom vördsamligen tillstyrker att Rikets Ständer må uti underdånig skrifvelse anhålla, det Kongl.
Maj:t täcktes meddela samtlige Dess Befallningshafvande Nådig föreskrift, att sedan folkskole-afgifterne inom länet till ränteriet influtit och blifvit till skolstyrelsernes disposition anordnade, låta de skolstyrelser, som sådant önska och derom i behörig tid hos Konungens Befallningshafvande göra anmälan, få uppbära medlen hos vederbörande kronofogdar eller stads-uppbördsmän, efter det tiden, från hvilken medlen äro att hos desse lyfta, blifvit genom Konungens Befalluirgshafvandes försorg behörigen kungjord.
6 Alim. Besv.~ och Ekon.-Ulskot/ets Betänkande, N:o 28.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 29 Jan. 185*, kl. 11 f. m.
Betnkäandc, i anledning af vackt motion om ändring i Kongl. Maj:ts Nådiga Förordning om Sockenstämmor i Riket den 29 Augusti 184-5 och Kongl. Maj:ts Nådiga Förordning om Sockenstämmor i Stockholms stad den 16 Mars '1847, i hvad dessa författningar röra Ordförandeskapet i Sockenstämma.
Uti en hos Wallof!. Borgare-ståndet väckt, till Utskottet remitterad, motion har hr P. H.
Hesselgren förmält, hurusom för en mera fruktbärande utveckling af kommunalväsendet i landet, efter motionärens förmenande, förefunnes ett hinder deruti, att ordförande-befattningen vid sockenstämmor, der så många af församlingarnes vigtigaste kommunala angelägenheter afgjordes, icke genom församlingens fria val finge uppdragas åt den person derinom, som församlingen funne företrädesvis äga dertill erforderliga egenskaper, och hvilken vöre benägen samt hade tillfälle att åt dessa angelägenheter egna nödig omsorg, utan till följd af föreskrifterna i förenämnde författningar, vore ovilkorligen bunden vid en tjensteman, hos hvilken, ehuru utmärkt han än kunde vara i sitt egentliga kall såsom själasörjare, icke alltid vöre att påräkna de egenskaper eller ens den ledighet ifrån andra för honom vigtigare tjenstegöromål, som för behandlingen af de många till sockenstämmas handläggning hörande verldsliga angelägenheter erfordrades; hvadan och då klagan ofta och icke utan skäl fördes deröfver, att presterskapet vöre alltför mycket öfverhopadt af verldsliga bestyr, hvarigenom det hindrades i omsorgen om dess hufvudsakliga andliga kall, mo - Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande, N:o 28. 7 tionären föreslagit, att Rikets Stander måtte genom underdånig skrifvelse hos KongL Majit anhålla, att Kongl. Majit, med uppliäfvande af de §§ i Kongl Majits Nådiga Förordningar om sockenstämmor dea 29 Augusti 18-13 och den 16 Mars 18-17, hvarigenom Ordförande-befattningen vid sockenstämmor blifvit uteslutande uppdragen åt presterskapet, måtte täckas utfärda en ny författning rörande detta ämne, hvarigenom det öfverlemnades åt församlingarne att sjelfve, genom val inom sig utse ordförande i sockenstämma för högst tre år i sender, eller, derest Kongl.
Majit skulle finna en sådan ändring icke ännu böra ega rum i afseende å sockenstämmor på landet, alt detta oaktadt, den föreslagne förändringen måtte i hvad den anginge sockenstämmor i Stockholm och rikets öfriga städer varda vidtagen och, i sammanhang dermed, den rättighet, som, enligt nu gällande författningar vore kyrkoherdarne medgifven i afseende å utlysande af sockenstämma och pröfning vid förekommande fall, huruvida sådan bör ega rum eller ej, öfverflyttas på den valde ordföranden, under vilkor likväl att denne ieke finge vägra att utlysa sockenstämma, då han derom af kyrkoherden anmodades.