Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Förutom ofvan anförda motioner, hvilka blifvit till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet remitterade, har till Utskottet blifvit öfverlemnad bestyrkt afskrift af ett utaf Konungens Befallningshafvande i Stora Kopparbergs län den 12 Dec. 1842 till Kongl. Maj:t aflätet underdånigt memorial, hvaraf inhemtas: att, sedan Konungens Befallningshafvande blifvit i nåder anbefalld alt till Kongl. Maj:t inkomma med underdånigt utlåtande i fråga derom, huruvida det med storskiftesverket åsyftade ändamål att, ej allenast genom utbrytning af hvarje åbos ego-lott tillintetgöra den för ortens uppkomst hinderliga ego-blandningen, utan jemväl genom utflyttningar till den ödeliggande jorden bereda nya bostäder och bättre utrymme för de i byarne qvarblifvande åboerne, må anses hafva blifvit ernådt, Konungens Befallningshafvande uti ifrågavarande memorial sådant yttrande afgifvit och derjemte med förmälan, att gällande föreskrifter lill hemmansklyfningens förekommande dittills icke kunnat vinna erforderlig tillämpning, i sådant hänseende föreslagit nya stadganden, hvilka hufvudsakligen skulle innehålla: att när antingen 20 år efter slutadt storskifte eller ock derutöfver af Kongl. Maj:t serskildt beviljad anståndstid förflutit, af landtmätare undersökas borde, hvilka fastigheter befunnos i obesutet skick, samt derefter lottning anställas till utrönande deraf, hvilkendera af delegarne i numret borde obesutenheten till sig lösa, hvarefter fastigheten skulle af landtmätare, med biträde af två utaf parterne valde gode män, värderas; att fastigheten, efter att hafva sålunda blifvit bortlottad, icke vore underkastad börd i den nye egarens hand och att, derest den, som skulle inlösa fastigheten, ej genast kunde erlägga lösen, fastigheten kunde af förre egaren, mot utskylders erläggande, behållas, tilldess löse-skillingeu blifvit till fullo betald, derest ej öfverenskommelse om årliga afbetalningar kunde träffas; varande vid samma memorial fogad en af motionären Lars Olsson aflemnad skrift, deri han emot det af Konungens Befallningshafvande sålunda afgifna förslag erinrat: att en fortsatt skuldsättning skulle deraf blifva följden för dem, hvilka blefvo egare af hela besutenheter; att de, som nödgades lemna sina fastigheter, icke på en gång, utan delvis och i smärre belopp erhöllo löseskiIIingarne, hvilka således för dem skulle blifva utan nytta, och att de tusentals obesutenhetsegare, hvilka sålunda nödgades åt andre lemna hus och hem, då de icke fingo köpa jord, så vida den icke utgjorde besutenhet, icke kunde inom sin födelsebygd förskaffa sig egne hemvist.
8 Lag- sami Allm. Bcsv.- och Ekon.-Ulskottens Betänkande, JH 58. i följd häraf, och då, enligt Utskottens åsigt, det vore för det åsyftade ändamålet tillräckligt, om innehafvare af obesutenhet fortfarande varder underkastad skyldighet att för sin jord taga lösen, då påstående derom väckes af den, som, enligt nu gällande stadganden, är till dess inlösande berättigad, få Utskotten vördsamt tillstyrka, att Rikets Ständer hos Kongl.
STOCKHOL®, TRYCKT HOS JOLI. BECKMAN, 1851, Lag- sami Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:o 39. i N:o 39.
Betänkande, i anledning af väckt fråga om förklaring öfver 2’.dra mom. i 5 § af Kongl, förordningen om Socknestämmor i riket den 29 Augusti 18/fdj, i fråga om grunden för rösträttighetens beräknande.
i 10 § af Kongl. Förordningen angående fattigvården i riket den 25 Maj 1847 föreskrifves, att tillskott till församlingarnes fattigvårdsbehof skola utgöras efter de grunder, som för rösträtt äro stadgade uti 5 § af Kongl, förordningen om Socknestämmor i riket, och uti 2 moln. i 5 § af Kongl. Förordningen den 29 Augusti 1843 stadgas, att rösträttighet vid Socknes tamina beräknas efter hemmantal, der det finnes åsatt.
Enar likväl uti berörde stadgande föreskrift saknas, huruvida förmedlade eller oförmedlade hemmantalet bör läggas till grund för utgörande af ofvannämnda tillskott, hafva Herr Doktor Sandberg samt Riksdagsfullmäktige A. W.
Prot. 18S0—5t. 7 Sami. 2 Afd. 13 Häft. 1 2 Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi- Utskottens Betänkande, N.o 3,9. medlade hemmantalet vore afsedt uti Socknestämmo-förordningens omförmälde stadgande angående rösträttighetens beräknande, men att, enär likväl, till förekommande af missförstånd vid berörde stadgandes tillämpning, såväl i fråga om ofvan omförmälde tillskotts utgörande, som vid beräknande af rösträtt vid socknestämma, förklaring deröfver vore behöflig, Utstotten ansågo sig böra tillstyrka utfärdande af den förklaring, att rösträttighet vid socknestämma skall beräknas efter förmedlade hemmantalet, utom i de fall, der annan beräkningsgrund finnes serskildt stadgad; hvilket tillstyrkande
Kongl, resolutionen på allmogens besvär den 17 December 173-1, § 52 stadgar nemligen: ”De afgifter, som skett efter hemmantalen och derefter blifvit jemkade, böra utgå efter förmedlingen utom knektehållet, som ej får rubbas, samt vägodelningar, i hvilka förmedlade hemman böra behålla sin förra andel, till undvikande af ständiga ändringar och det besvär, som deraf förorsakas skulle.” 1 fråga om sistnämnde onus eller väghållnings-skyldigheten, har likväl, till följd af Kongl. Brefvet den 28 September 1790, som stadgar, att, ”då ny vägdelning kommer att anställas, förmedlade hemman skulle njuta deras förmedling tillgodo,” det förmedlade hemmantalet småningom blifvit grunden för utgörandet.
Det är således numera endast sådane utskylder eller besvär, der nedsättning för ett eller annat hemman skulle åstadkomma rubbning i bestående institutioner, såsom roteringsverket, eller minskning i serskilda korporationers inkomster, t. ex. presterskapets, som enligt serskildt utfärdade Författningar det oförmedlade hemmantalet bibehållits till grund för utskylders utgörande; och såsom till dessa, till ecklesiastikverket utgående, afgifter närmast hänförlige hafva äfven likaledes enligt serskilde Författningar kyrko- och prestgårds- samt skolhus-byggnads-skyldigheten utgjorts efter oförmedlade hemmantalet, hvilket också, enär skyldigheter bora motsvaras af rättigheter, bibehållits såsom grund för röstberäkningen vid prestval.
3 Att, enligt 7 § i Kongl. Förordningen om Socknestämmor och Kyrko-råd den 26 Februari 1817, samma röstberäkning i allmänhet skolat följas vid socknestämmor, torde fä anses mindre säsom följd af pröfning af hvad rättvisan bjöde, än gammal häfd, för hvars bibehållande likväl skäl numera icke torde förefinnas.
Då, på sätt Utskotten i det föregående ådagalagt, förmedlingen skett till följd deraf, att ett hemman, i jemförelse med de närbelägna, befunnits vara högre uppskattadt och i följd deraf mera betungadt än vederbort samt, enligt ofvanäberopade 52 § af Kongl.
Utskotten sålunda anfört, få Utskotten vördsamt tillstyrka, att Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla om utfärdande af den förklaring öfver 3 momentet i 5 § af Kongl.
Förordningen 4 Lag- samt Allmänna Besvärs• och Ekonomi- Utskottens Betänkande, N:o 39. om Socknestämmor i riket den 29 Augusti 1843, att, då hemman är förmedladtrösträtt vid socknestämma beräknas efter förmedlade hemmantalet, utom vid prestval och öfverläggning i sådana ämnen, hvartill, enligt serskilde stadganden, bidrag af församlingarm utgöras efter oförmedlade hemmantalet, efter hvilket röstberäkning vid afgörandet af sudane frågor bör ske.
Besvärs- och Ekon.-Viskottens Betänkande, N:o"^40.
Ank. till Exp.-Utsk. den 2G Ang. 1851, kl. 7 «. m.
Uti ett hos Hedervärda Bonde-ståndet afgifvet och derifrån till Lag-utskottet remitteradt memorial har riksdagsfullmäktigen David Andersson från Hallands län yrkat, att allmogen och köpingarnes innevånare i Sverige, hvilka ega fartyg o«h med dessa ej vilja gå på frakter längre än till hamnarne i Nordsjön och kanalen, må varda befriade från åliggandet att låta föra sina fartyg af examinerade kaptener och styrmän.
Orsaken härtill ansåg motionären förefinnas deruti, att Allmogen och köpingarne i Norrige hade en större seglationsfrihet, än hos oss.
Fröt. iSSO f iS5t. 7 Sami., 2 Afd., U Bält. 2 Lag- sami Allm.
Besvärs- och Ekon.-Vtskottens Betänkande, N:o 10.
Norrige, liksom Finland, finge nemligen den skärgårdsbonde, sorn egde fartyg, sjelf föra detsamma; och sådana fartyg gingo, befraktade med trädvaror, till Holländska, Belgiska, Fransyska och Engelska harnnarne; du deremot Svenska skärgårdsböuder, sorn egde fartyg, icke fingo sjelfve föra dem, såvidt de skulle gå utom Östersjön och längre än till Danska harnnarne i Kattegat; utan måste de i sådant fall öfverlemna fartygens förande åt examinerade skeppare.
Då dessa och deras styrmän skulle hafva icke blott dryg betoning, utan jemväl bättre kost och fartygsutreduing, än skärgårdsbonden skulle bestå sig och sitt folk, i fall han sjelf förde fartyget, blefve häraf en naturlig följd, att allmogen i Norrige, som icke %rar underkastad ett slikt tvång, skulle kunna göra resor till Nordsjöhamnarne för vida lindrigare pris och utföra våra trädvaror för vida lägre frakter, än vi sjelfve.
Lag-utskottet har för behandling af denna fråga sammanträdt med Allmänna Besvärs- och Ekonomi-utskottet; och få de förenade Utskotten deruti nu afgifva sitt yttrande.
Det är nemligen ej allenast lasten, som genom skepparens okunnighet kan äfven tyras, utan jemväl de menniskors lif, hvilka äro anställda å fartyget; och af omvårdnad för dessa, bör staten ej tillåta fartyg föras af personer, sorn äro okunniga i navigationen och ej eller känna de farvatten, de vilja besöka.
Utan tvifvel kan praktisk erfarenhet så väl i ena, sorn andra hänseendet förvärfvas; men tillfälle att på förhand inhemta en praktisk kännedom om farvattnen i Nordsjön och kanalen, erbjuder sig ej för våra derifrån aflägse boende skärgårdsböndcr; i hvilket fall åter Norrmännen hafva dea fördelen, att Nordsjön är deras närmaste farvatten; och då, såsom bekant är, såväl Nordsjön, sorn Engelska kanalen äro att räkna bland de farligare farvattnen, jemväl för de sjöfarande, sorn om dem och navigationen hafva kännedom; finna Utskotten sig böra afstyrka bifall til! ofvanherorde motion.
Stockholm dea 26 Augusti 1851.
Lag samt- Allm.
Besvärs- och Ehon.-Utskotlens Utlåtande, lS:o ål. 3 lN:o 41.
Ank. lill Exp.-Ufsk. d. 26 Aug. ISSI, kl. e. M. Utlåtande, i anledning af vackt motion om ändring i Kongl. Brefvet den o Februari ISOS, angående besittningsrätt å kronohemman.
Berörde Kongl, bref, kungjordt genom Kongl. Kammar-kollega kungörelse den 29 Februari 1808, skulle, enligt hvad riksdagsfullmäktigen L. G. Sandberg från Westerbottens lån uti en inom Hedervärda Bonde-ståndet väckt och derifrån till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-utskottet remitterad motion, förmenat, vara af beskaffenhet att i vissa delar påkalla ändring; i hvilket afseende motionären anmärkt: „*tt ifrågavarande författning, i fråga om börd, innehölle ett helt annat stadgande, än allmänna lagen, som fordrade bördeskillings nedsättande, hvarifrån det Kongl, brefvet helt och hållet fritager; att ett af nyo upptaget kronohemman gjordes till ett slags fideikommiss åt äldste sonen, ntan afseende på örn denne vore alldeles oduglig att sköta detsamma; att fadren ej egde rättighet att öfverlemna hemmanet åt något annat af sina barn, än mindre åt en oskyld, genom hvilket stadgande det dermed af - 4 Lag- tamif Ålim.
Besvärs- och Ekon.-Utskottens Utlåtande, N:o 4i. sedda ändamål, som vore hemmanets bibehållande inom slägten, motverkades; att författningen äfven i andra afseenden vore olämplig, såsom hinderlig för landets uppodling; samt att den lemnade ingen säkerhet åt nybyggaren för det arbete och den kostnad, han nedlagt på ett ur vilda skogen uppbrutet nyhemman*4; och har motionären, efter anförande häraf, föreslagit, att Rikets Ständer matte hos Kongl. Maj:t anhålla om den ändring i meranämnde Kongl, bref, att, i fråga om krono-nybyggen, besittningsrätten må kunna öfverlåtas till skyld eller oskyld och att, om åboens barn vilja börda, den summa, för hvilken nybygget blifvit såldt, likasom vid ali annan börd, skall till köparen af bördemannen återställas, äfvensom den sistnämnde fullgöra öfrige öfverenskomne vilkor.
För behandlingen af denna motion har allmänna Besvärs- och Ekonomi-utskottet sammanträdt med Lag-utskottet; och få de förenade Utskotten nu öfver densamma meddela sitt yttrande; dervid Utskotten, i anseende till beskaffenheten af det framställda förslaget, tro sig böra erinra: att jordeganderätten till hemman och lägenheter af krono-natur är Kongl. Maj:t och Krouan förbehållen; att med denna jordeganderätt, liksom med all annan eganderätt, dispositionsrätten är förenad samt att, enligt Kongl, brefvet den 5 Febr. 1808, denna dispositionsrätt, i fråga om åbos in rymmande ä sådant, hemman eller lägenhet: om bestämmande af företräde till besittningsrätten dertill, då flere på densamma gjort anspråk, samt om pröfningen utaf de angående sådan besittningsrätt upprättade afhandlingar m. m. af landshöfding utöfvas.
Maj:ts och Kronans dispositionsrätt är emedlertid, genom åberopade Kongl, bref, gjord dea inskränkning, att “den bonde, sorn beflitar sig att väl häfda kronohemman, hvarå han blifvit till åbo antagen, skall för sig samt sina barn och efterkommande njuta den säkerhet, atl han och do allt framgent vid hem4 manet varda bibehållue och orubbade, samt åboens äldste son ega företrädes-r rätt att vara värd på hemmanet, då han förut på annat salt derifrån ej blifvit skiljd, och hos honom finnes enahanda säkerhet för hemmanets häfd och deraf utgående utskylder, som hos de öfrige arfviugarne*4.
Att, på sätt motionären i afseende på krono-uvbyggen föreslagit, betaga å boens äldste son nämnde företrädesrätt samt medgifva nbo å sådana nybyggen att på hvilken som helst, skyld eller oskyld, öfverlåta s:n besittningsrätt, vöre att bort - » Lag- samt Allm.
Besvärs- och Ekon.-Vtskottens Utlåtande, K:o 41. 5 laga den garanti för åboens familj, att vid besittnings-rätten bibehållas, som i mera» nämnde Kongl, bref innefattas, Ett upphäfvande af denna garanti synes motionären sjelf ej eller önska, helst han förordat nyhemmans bibehållande inom odlarens slägt.
Stockholm den 26 Augusti 1851. 6 Lag- sami Allm.
Besvärs • och Ekon.-Vlskotlens Betänkande, 1S:o 42.
N:ö 42.
Ank. lill Bvp,*.!; tsk. ilen 26 Au 1351, k!. ? e, m, Betänkande, i anledning af väckt [väga om upphäfrande af del i kongl, kungörelsen den 24 Januari 1781 stadgade förbud för Svenske
Lutherske under säter att bevista främmande trosbekännares Gudstjenst.
Bland de serskilda stadgandena i ofvanberörde Kongl, kungörelse finnes ett af följande lydelse: “Förbudet för vare Lutherske undersåtare att bevista främmande gudstjenster häfver Kongl. Majit icke kunnat upphäfva, emedan ingen af nyfikenhet att se andras, bör försumma sin egen; utan bote den det gör
Tio claier silf— vermynt efter omständigheterne.“
Ridderskapet och Adeln afgifvet samt till Lag-utskottet remitteradt memorial af sådan anledning framställt yrkande om detsammas upphäfvande.
Besvärs- och Ekon.-Utskottens Betänkande, N:o 42. 7 af herr friherre Cederström, Rudolf, öfver motionen a (gifvet och i sammanhang dermed remiUeradt yttrande i motsatt syftning.
Enligt detsamma borde ifrågavarande förbud bibehållas, emedan full giltighet icke kunde frånkännas den för detsamma uppgifne grund, att man icke, utan att försumma sin egen gudstjenst, kan bevista andras; men om än denna grund bör anses ega någon giltighet, hvilket väl skulle kunna sättas i tvifvelsmål, då någon påföljd för försummelse af den allmänna gudstjensten icke finnes i lag stadgad, torde likväl grunden sakna den synnerliga vigt, som blifvit densamma tillerkänd; och då dessutom erfarenheten visat, att förbudet ständigt öfverträdes, utan att åtal för dylike öfverttädelser någonsin anställas; — då häri ligger ett bevis för motionärens påstående, att det icke vidare passar för tiden, utan af allmänna opinionen ogillas; — och då någon lör det religiösa lifvetinom
Lutherska församlingen menlig följd icke är att befara af förbudets borttagande; få Utskotten föreslå Rikets Ständer, alt i underdånig skrifvelse hos Kongl. Majit anhålla om upphof vande af berörde förbud.
Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:o 34. i N:o 43.
Ank. tilt Eip.-Utsk. den 28 Aug. 1851, ki. 10 f. m.
Betänkande, i anledning af väckt fråga om ändringar i Expeditions-tax an.
Hjort framställt den önskan, att, som nu gällande Expeditions-taxa dels vore i flere hänseenden ofullständig och otydlig, dels ock i följd af åtskiilige domstolars indragning innehölle en mängd öfverflödiga bestämmelser, som borde derifrån uteslutas, Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla att berörde taxa må varda behörigen genomsedd och förändrad; och har motionären uti en sedermera till
Ståndet ingifven serskild skrift föreslagit följande förändringar, dem lian för sin del funne mest nödige och önskvärde, nemligen: l:o att bestämmelserne om lösen vid de domstolar, som nu mera äro indragne må ur taxan utgå; 2:o att vid Rådstufvu-rätt städernes Kollegier eller Magistrat lösen i så måtto ändras, att för ”Resolution, definitiv eller interlokutorie, så ock protokolls-utdrag, som innefattar ett eller tlere beslut, den bestämmes: för första arket till 36 sk. „ andra „ 18 „ „ hvartdera af de öfrige 9 „ att för Fastebref stadgas lika lösen, som för Härads-rätts fastebref finnes bestämd; Bih. till B.
Prot. 1850—51. 7 Sami. 3 Afd. 15 Haft. 1 2 Aa g- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi■ Utskottens Betänkande, N:o 34. att lösen för Pass åt resande höjes till lika belopp, som finnes fastställdt för de pass, Konungens Befallningshafvande utfärdar, eiler till 16 sk. samt att, såsom traktamente vid extra förrättningar, bestämmes: för Borgmästare , 1: 10. för Bådman och Magistratssekreterare 1:
Hvad sålunda blifvit frartiställdt hafva de förenade Utskotten tagit i öfvervägande; och hvad först angår föreslagna åtgärder att hos Kongl. Majit hemställa om en allmän granskning och omarbetning af Expeditions-taxan, så, enär kändt är att förslag till ny taxa för Expeditions-lösen redan är vordet af utsedde kommitterade uppgjordt och til!
Deremot hafva Utskotten, som i det ofvananförda icke se något hinder för en underdånig hemställan om en mindre ändring i Expeditions-taxan, ansett behörigt afseende böra fästas ä den af motionären föreslagna förändring i fråga om tösen vid Kådstufvu-rätt för Resolution, definitiv eller interlokutorie, samt protokolls-utdrag, som innefattar ett eller flere beslut.
Hvad slutligen beträffar ej mindre de af motionären ifrågaställde förändringar i bestämmelserne om lösen för Resolutioner m. m. vid städernes Kollegier, för Rådstufvu-rätts fastebref och för pass åt resande, än äfven yrkandet att få i taxan införde serskilde belopp såsom traktamente åt Rorgmästare, Rådman och Magistrats-sekreterare, för biträde vid extra förrättningar, så, enär Utskotten icke kunnat finna hvad motionären ej eller sökt ådagalägga, att omförmälde förändringar äro mer än åtskilige andre förändringar i Expeditions-taxan behöflige, få Utskotten hemställa att hvad härom blifvit' framställdt icke må till någon åtgärd föranleda.
Lag- sami Allm Besvärs- och Kkon.-Utsk.
Utlåtande, N:o 44.
\ \:o 44.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 29 Augusti 1851, kl. 7 c. ni.
Men hörer skip eller gods till någon Riksens ovän och fiende, eller sjöröfvare, eller ock att äghanden intet gifuer sigh an innan natt och åhr, thå är Konung äghande att taga thet gods till sig och thet behålla, theras lön oafkortat, som bärjat hafua“; dels uti 3 Kapitet af samma Balk: “Bärgar någon främmande gods uhr skipsbråt eller sjönödh, är thet wärdt, uthan all omkostnadt, Sextijo daler och therunder, thå gånge helften ther afl till bärgélön; är thet theröfver och till Tuhundrafyratjio daler wärdt, gånge thå thess fjerdedel; är thet högre gällande än Tuhundradefyratjio' daler, gifue änthå ej mera än Sextio daler i lön, uthan så är, att therå mehr mödo, arbete och fahra kan vara användt, hvilket Rätten ther bärgaren boor, åth— skillia skall, så framt han med eghanden eller then i eghande ställe står, ej sjelff therom sämjas kan“; dels ock uti Kongl. Kungörelsen den 21 Mars 1835, som innehåller den förändring i sistberörde Kapitel af Sjölagen: “att då tvist uppstår om bergarelöu för gods, hvars värde öfverstiger^Tvåhundradefyratio daler, Domaren bör taga i betraktande ej mindre godsets, värde, än äfven den möda och omtanka, som den bergande användt, samt Bin. till R.
Utlåtande, N:o 44. »len fara dermed varit förbunden, och, i mohn af allt detta, vedergällningen bestämma.'1
Om förändringar uti dessa stadganden hafva samtlige Riksdagsfullmägtige från Götheborgs oeh Bohus Län, nemligen Johannes Nilsson, Lars Rasmusson, Erik Christensson, Olaus Eriksson och Tobias Lind, gjort hemställan uti en af dem hos Hedervärda Bondeståndet väckt och till Lag-Utskottets behandling öfverlemnad motion, deruti blifvit föreslaget, dels att i fredstid allt strandfynd och vrakgods, hvartill egare sig inom natt och år ej anmält, måtte, sedan bergarelön blifvit afdragen, tillfalla den församlings fattigvård, å hvars strand det blifvit funnet och bergadt; i hvilket fäll fyndet genast borde besigtigas, värderas och till vederbörlig tullkammare inrapporteras för nödig behandling, dock det sednare endast såvida värdet öfverslege 10 Riksdaler; dels ock all bergarelönen för strandadt och ur sjö upptaget gods måtte, när detta i värde öfverstege 50 Riksdaler Banko, beräknas till en tredjedel af godsets behållna värde; att om godsets värde understiger 50 Riksdaler Banko, bergarelönen måtte beräknas till hälften; samt att bergadt gods, hvars värde under slege 10 Rdr, mätte helt och hållet tillfalla ber gar en.
Maj:ts och Kronans rätt till strandfynd och vrakgods i fredstid måtte öfverlåtas på fattigvården i de församlingar, hvarest godset blifvit bergadt, hafva motionärerne anfört, att det ej öfverensstämde med statens värdighet, att uppbära en inkomst, som betingades af en olyckshändelse, och att sådant vöre stridande mot känslan för det passande, som deremot anvisade all vinst, som genom likars olycksöde kunde uppkomma, till hjelp åt andra olyckliga.
Den uppoffring, Staten skulle komma att gora, till de fattiges förmån, om förslaget i denna del gillades, vöre serdeles obetydlig.
Tullverkets räkenskaper utvisade nemligen, att medelinkomsten af Strandvraksmedel under sistförflutne tio år utgjort endast 1,867 Riksdaler 4 skilltngar 1 rst. och att behållningen af dessa medel år 1842 ej varit större än 432 Riksdaler 26 skillingar.
Detta slags medel, fördelade på manga punkter af Rikets vidsträckta stränder, hemege sig visserligen till ett ringa belopp för hvarje fyndort; men utgjorde likväl ett vigtigt understöd för kustförsamlingarne, hvilka, i anseende till den mängd utarmade fiskare, strandsittare och orkeslösa sjömän, sorn der ärp bosatte, vere, jemförelsevis med andra socknar, serdeles svårt betungade af sin fattigvård.
Såsom skäl för de föreslagna förändringarne i fråga om bergarelön för skeppsfynd lia irva motionärerne åberopat, att de belopp, som för närvarande vöre bestämda att, i serskii - Lag- samt Allm.
Hvad derefter angår motionärernes yrkande, att skeppsfynd, som i värde understiger 10 ridr, måtte helt och hållet tillfalla den, som det bergar; så, »huru, på sätt motionärerne jemväl anmärkt, det sällan torde inträffa, att egare till strandadt gods af så ringa värde sig anmäler för att detsamma återfå; finna Utskotten likväl betänkligt, atti lag stadga rättighet för den, som bergar gods af ornförmälde värde, att det behålla; enär ett dylikt stadgande skulle kunna föranleda dertill, att den eller de, som bergat gods af högre värde, fördelade detsamma i smärre partier, hvartdera i värde understigande 10 ridr, dem de uppgåfve sig hafva vid serskiide tillfällen bergat; samt bevisningen om ett annat förhållande vore svår att åstadkomma, då vid bergningstillfällen andre personer vanligen icke äro tillstädes, än de, som i bergningen deltaga; och få Utskotten derföre jemväl vördsamt afstyrka bifall till berörde yrkande.
Beträffande slutligen frågan om bergarelön för skeppsfynd; så, då Utskotten anse nämnde lön vara i gällande lag tilj skäligt belopp fiestämd, för de fidnd.elsef,-då det bergade godset ej uppgår till 240 dalers värde, samt ofvanberörde Kongl. Kungörelse af den 21 Mars 1835 I Lag- saint Allm.
Utlåtande, N:o 44. löreskrifver de grunder, efter hvilka domaren eger bestämma beloppet, då godset öfverstiger nyssnämnde värde; få Utskotten tillstyrka, all hvad motionär erne i denna del föreslagit, icke mä till någon åtgärd föranleda.