Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Alltid var hon med lif och pjäl inne i sin sysselsättning, antingen hon arbetade eller drog sig i hängmattan — efter att ha hvälft Nisse ur den eller lockat honom upp genom att ställa något ätbart eller drickbart på kaffebor- det, som stod ett par steg därifrån med benen fastkilade i marken, så det ej kunde flyttas närmare.
Man fick det intrycket, att hon aldrig var sysslolös, inte ens när hon hvilade sig, och att allt slags göra roade henne, antingen det för tillfället gällde att måla en studie, att binda ihop en bukett, sådan ingen annan bukett nå- gonsin sett ut, eller att laga sina strumpor.
Allting var roligt, till o:-h med att gräla om konst eller om annat med Nisse.
Att klättra i berg och backar eller att ligga i en båt och låta den drifva var det allra härliga- ste af allt.
Vi höllo mer än en midsommarvaka under de ljusa nätterna.
Nu var det kväll till dess det blef morgon, himlen var sä klar, så att det inte ens lönade sig att tända ljus i månen, utan han fick sitta där han satt, onödig, och blek som ett pjerrotansikte.
Nu var årets vackraste tid inne, med skogen full af sippor och fruktträden hvita som snö.
Nu fick det inte bli natt, och nu hade naturen inte tid att sofva.
Flera gånger kommo vi hem från båtfärder först efter midnatt, och då kunde vi bli sit- tande ute, till dess solen skrattade oss rätt i ansiktet.
Då hände det, att Aja Borgström tog sitt badlakan öfver axeln, neg för herrarna och försvann på stigen, som gick ned åt sjön.
Aldrig var det friskare i vattnet än strax ef- ter soluppgången.
Eller också stannade hon ensam ute vid häng- mattan, när vi andra gingo och lade oss.
Hon var inte den, som hade tråkigt i sitt eget sällskap.
När jag fällde ner min gardin, såg jag glöden från hennes cigarett tindra som en stjärna nere i trädgården, där hon låg i hängmattan och njöt af sin sorgfria tillvaro.
En dag kom Nisse med en nyhet.
Asp, landskapsmålaren, hade kommit resande med ångbåten och tagit in på gästgifvargården.
» Det är visst en tråkig janne, hva '? » » Inte är han så tjusig som du, bror lilla, » menade Aja.
» Men han kan väl få vara folk för det » » Behöfver han bli uppskojad, » sade jag, » så ska ' vi rekommendera honom åt er.
För resten är han en mycket präktig » janne ».
Och en skick- lig målare är han ju också. » » Skicklig, det är just hva han är, » sade Aja.
(Forts.) Lifiärsäkiwsbol.
New-York ||| Lif 37 Elise Hwasser.
et är l i k s o m i d r ö m.
Mot kusten och högt öfver till 8, 10, 12, 14, 16 1R o /, hen.
nå ålder l glitter k l i p p o r n a, där h e n n e s Vestråt står.
Och ensam jag vid h e n n e s dödsbädd sitter.
J a g ser de välbekanta, kära drag, jag ä n n u m i n n e s ifrån g o s s e å r e n, när hon från scenen vann de stora slag, när hon var varm och segrande som våren.
Och stormen ryter.
men h ö g a vålnader o m k r i n g m i g gästa — det är som g a f m i g denna d ö d e n s natt, hvad lifvet en L j u s e n flämta matt, gång skänkte af det bästa.
F ö r b i m i g skrida skepnader från förr — jag Hjördis ser, ser Sigrid, Desdemona, o c h i n v i d Duncans hemska, tysta dörr står l a d y n — h o n s o m ville makten råna.
Hon vrider händren.
O, Veronas natt med stjärneljus o c h slag af n ä k t e r g a l e n — jag g l ö m m e r d ö d e n, g l ö m m e r den f ö r att i nästa nu g å m e d på Ånyo tjuter fru Ingrid karnevalen.
s t o r m e n — h ö r dess skri; kämpar att sin son befria — i nästa stund är d e n n a scen f ö r b i, och b ö d e l n s bila väntar nu Maria.
Gif akt, en g i f akt, jag ser praktfull sal o, skön är — Myrrha, skön som i n g e n bedårad d r ö m m e r k u n g annan, Sardanapal o c h sköter ö m s o m sländan, ö m s o m kannan.
Ett stänk m o t rutan — k l a n g af tam- burin — Nora, N o r a tråder åter dansen Kleopatra i bägarn skänker vin, se och Men nakna armar härma — marmorglansen.
här är d ö d e n s r o.
I s v e p n i n g klädd hon hvilar, h o n, s o m dikten lif v e t s k ä n k t e — välan, o m j a g var rik, k r i n g denna b ä d d ett haf af ljus i vinternatten blänkte — om j a g var rik, ifrån Hesperiens vår jag h ä m t a d e en last af r o s o r r ö d a, de skulle r e g n a öfver h e n n e s bår, som u n g d o m s d r ö m m a r skulle där de g l ö d a.
Din u n g d o m s d r ö m d e n var att du blef bli det äfven: drottning — konsten själf dig krönte, och kronan strålade af fantasi, och makalös var h y l l n i n g e n du rönte.
I natt, Elise, d u större h y l l n i n g får: din dräpa spelar storm o c h s j u n g a vågor, och januarinattens norrskenslågor de hälsa d i g, när d u till V a l h a l l g å r.
Daniel räntor slår ett haf i storm o c h stänker skum Tillg.
1893 Lifräntefond Fallström.
513,064,511, 46.216.974
IDUN Från Iduns läsekrets.
» Spinn, spinn.
•&gt; Nu, fruar o c h fröknar, är det tid att låta spinn- rocken surra både i salong o c h kök.
Sedan jul- stöket är öfver o c h helgen genomlefvad med sina kalas o c h större eller mindre tillställningar, kom- mer hemmet i sin ordning igen, o c h då blir tid både för mamma o c h döttrar samt tjänare att spinna lin o c h ull eller väfva hvad under förra året spanns.
Lägg ej bort vår gamla husslöjd, efterapen ej utländskt, utan vården på alla sätt hvad för vårt land kan vara originelt.
Fast de ej spinna o c h väfva i Paris, låt o s s dock göra det i Sverige.
Hemslöjden förtager ej intresset för hvad s o m händer o c h sker i världen, vare sig på det politiska eller intellektuella området, så- som Henirette Goldschmidt tyckes tro, s o m kän- ner gsig så lycklig öfver att fabrikerna öfvertagit arbete, s o m egentligen hör hemmen till.
Fabriksar- bete kan ej jämföras med det hemarbetade i styrka och mången gång i finhet.
Det jag väfver i hem- met, vet jag är för mig själf, och icke halfva värl- den har lika, alldeles som en uniform.
Elise Hivasser är död!
I söudags kl. 4, 2 0 på eftermiddagen afied den fröjdade skådespelerskan Elise Hwasser i Fiskebäcks- kil.
Dödsorsaken var lunginflammation — ett kräftartadt lidande hade under de sista åren undergräft hennes krafter.
I den svenska teaterns historia under se- nare hälften af detta århundrade intager Elise Hwasser en af de främsta platserna, ibland de kvinnliga artisterna den allra främsta.
F ö r föga mer än ett år sedan meddelade Idun i samband med Dramatiska teaterns femtio- års-jubileum den stora konstnärinnans bild jämte en utförlig biografi af Georg Norden- svan, hvarför det torde vara nog att nu hän- visa våra läsarinnor till detta nummer (4 4, årg.
1 8 9 2).
Tänk på våra mor- och farmödrar, icke voro de mindre lyckliga, aktade eller hade mindre makt än nutidens fruar i sina hem, ändock de icke gått igenom 8-klassiga läroverk, ej visste hvad » nerver » ville säga eller kunde diskutera i da- gens brännande frågor.
Däremot kunde de spinna, väfva o c h s y o c h satte sin heder uti att med egen hand tillaga mannens favoriträtter.
Kommen ihåg, mina damer, att de voro mycket lyckligare än ni, ty de voro nöjda med sin lott, då ni med allt edert vetande känna begär efter ännu mera.
Alla kvinnor kunna ej bli gifta, sä- ges det, o c h därför skola alla fostras så, att de kunna känna sig oberoende.
Men förr i världen blefvo flere kvinnor gifta, o c h landet var ej så fullt m e d gamla ungkarlar s o m nu.
Jag tror, att det är kvinnans, s o m genom sin uppfostran dragés allt mer ifrån det husliga och enkla.
En man med små inkomster har ej råd att hålla både hustru o c h hushållerska, han skaffar sig det sednare naturligtvis såsom varande billigast, han har ändå ett slags hem.
Hvad skall han göra med ett sådant där onyttigt ting, som endast har fordringar att bli elegant klädd, gå på baler o c h spektakler o c h sedan, när » nerverna » blifvit förstörda, göra dyrbara badresor.
Hustrun är inom moderna hem hvad Norge är inom uni- onen • —, hon har endast fordringar, men vill ej veta af några skyldigheter.
Elise Hwasser var, som kändt, sedan 1 8 7 0 änka efter hofsekreteraren Daniel Hwasser.
Hon sörjes närmast af sin dotter, den fram- stående skådespelerskan fru Anna Lisa Hwas- ser-Engelbrecht, af måg och dotterson.
Därför — tag fram spinnrocken, låt väfstolen » dunka », kläd eder själf, man o c h barn i h e m - väfda kläder!
Låt romanen hvila, inskränk visi- terna, o c h ni skall känna lyckan af fullgjorda plikter!
Exemplet manar till efterföljd, edra döttrar träda i edra fotspår, o c h ni skall erfara, att världen ej blifver så full af gamla fröknar o c h ungkarlar som nu är fallet.
Tänk äfven på hvad ni är skyldig edra tjä- nare; dessa flickor blifva i sin tur husmödrar, och hvad hafva de lärt hos e r?
De k o m m a en gång i ännu mindre förhållanden än ni o c h m å ste taga reda på hvarje minut o c h göra alla m ö j - liga besparingar för att ej komma i fattigdom o c h nöd.
De ha kanske lärt endast flärd, lättja o c h öfverflöd samt ting, s o m en gäng ej gagna dem.
Lär dem däremot allt slags arbete o c h att taga vara på tiden, o c h de komma att tacka eder där- för.
Kanske någon kommer med det påståendet att det blir dyrare, det s o m arbetas i hemmet.
Det är en dålig advokatyr, ty för det första blir allt starkare, o c h o m man ej har något reelt ar- bete för händer, tages ej tiden så väl i akt, så att allt som arbetas är en ren vinst både materi- elt o c h moraliskt.
Jag vill icke därmed påstå, att i större städer hemslöjd kan så bedrifvas som på landet, utrym- met tillåter det icke, men fruarna på landet vilja gärna härma efter de fina fruarna i staden o c h gä där o c h » svansa » eller sitta med en virkning eller ett broderi i sina händer, mer för syns skull än till gagn.
Därför, alla ädla, arbetsamma, fosterlandsäl- skande kvinnor, jag beder eder: låten hemslöjden komma till heders; o c h I, som tongifvande ären, om ej annat så för exemplets skull, tagen vår gamla hederliga spinnrock och spinn det silkes- lena linet till bländhvita servietter.
Småländska i Dalarne.
En krigardotter.
I den höga åldern af när- mare 86 år afled i * dagarne i Karlskrona fröken Flora Pake, dotter af framlidne general amiralen, en af rikets herrar, grefve Johan Puke o c h hans aflidna maka, född Giertta.
Af denna urgamla svenska ätt, s o m på manssidan utgick 1837, linnes nu blott en kvarlefvande medlem, nämligen den nu aflidnas syster, fröken Louise Puke, född 1811.
Underrättelsen om den stora konstnärinnans bortgång skall mottagas med saknad af alla vänner af svensk konst.
D e kungliga teat- rarnes personal har anlagt åtta dagars sorg efter den hädangångna.
* Ur lifvets skola.
1 Norrköping har allidit fröken Johanna Sofia Landberg i en ålder af öfver 87 år.
Dotter af handlande J. Landberg i Norr- köping grundlade hon vid faderns död 1828 en mindre privatskola, som emellertid utvidgades, så att den omfattade 8 klasser och 2 förberedande afdelningar.
Efter att i 60 år ha skött skolarbetet måste hon nedlägga detsamma, och på senare åren har fröken Landberg ej varit i besittning af fulla själskrafter, hvadan döden nu kom som en be- friare.
Hon sörjes närmast af broder och half- syster.
Kvinnlig åldring.
En för mången äldre stockholmare välbekant personlighet, fröken Caro- lina F^alk i Vaxholm, fyllde i tisdags sitt 87:e år.
Redan på 1820-talet förestod hon jämte en något yngre syster sin då ännu lefvande moders gästgifveri o c h värdshusrörelse i Vaxholm.
Efter moderns d ö d i slutet af 1840-talet öfvertogo syst- rarna gemensamt rörelsen o c h skötte densamma till slutet af 1870-talet.
Under denna tid utveck- lade Carolina Falk en rastlös ifver för att göra Vaxholm till en badort.
Det är sålunda hon s o m upptäckte badgyttjan vid Blynäs o c h på egen risk anlade ett stort, tidsenligt hotell.
Det är på räk- ningen af hennes energi o c h pekuniära offervillig- het Vaxholm har att skrifva sin utveckling till hvad det nu ä r: en kär tillflyktsort om sommaren för stockholmaren.
Och, hvad mera är, få ha så rikligt s o m Carolina Falk ägnat de fattiga inom samhället sin omvårdnad o c h visat dem vacker välvilja i mångfaldig form.
Hennes namn är där- för af de gamla lika välsignadt, som hennes idog- het i kraftens dagar varit stor.
Carolina Falk besitter ännu goda själskrafter, o c h hon tager fort- farande med intresse del af dagens händelser.
Ett verksamhetsfält, lika lämpligt som många andra för kvinnan, men ännu föga odladt, är för- säkringsbranschen.
Att försäkringsbolagen själfva kommit till insikt o m, att kvinnan godt kan lämpa sig till försäkringsagent, synes däraf, att såväl i förra s o m i detta nummer af Idun annonseras efter kvinnliga försäkringsagenter.
1894 Svenska studentskor vid schiveiziskauni- versitet.
Under det senaste halfåret ha, enligt La Tribune de Geneve, vid de fem universiteten i Schweiz inalles 275 kvinnor studerat.
Af dessa voro 138 ryskor, 32 svenskor, 25 polskor, 23 ty- skor, 19 amerikanskor, men endast 16 schwei ziskor.
En verklig skatt för hvarje kvinna, som hon ej bör underlåta att förskaffa sig, är Idims Modetidning, den billigaste, rikhaltigaste och elegantaste tidning på svenskt språk inom detta fack.
I början af hvarje månad - ukommer i stort format ett 8 - sidigt, rikt illustreradt hufvudnummer, åtföljdt af en omfångsrik dubbelsidig mön- sterbilaga med talrika tillklippningsmön- Ster samt därjämte, och som llågot alldeles nytt, en 4-sidig handarbetsbilaga — kal lad Handarbets-Basaren — i samma stora format som hufvudnumret samt försedd med en mängd mönster öfver både enklare och finare handarbeten af såväl svenskt SOm utländskt Ursprung.
Dessutom erhållas mot förhöjd afgift med hvarje nummer en lin kolorerad inodeplanscli i stålstick.
Ännu är ej för sent att verkställa prenumeration!
Gör det oförtöfvadt, och Ni ångrar er e j!
Prisen: se detta nummers annonsbilaga på första sidan!
operan uppförde i tisdags å nyo Mascag- nis nu så populär vordna opera » P å Sicilien ».
Rollbesättningen var denna gång den bästa tänk- bara.
Särskildt vann operan ofantligt i intresse, därigenom att den kvinnliga hufvudrollen, San- tuzza, nu öfvertagits af signora Labia, hvilken åt densamma förlänade ett utförande, prägladt af lif och glöd samt ägnadt att låta karaktärens många olika skiftningar framträda.
Den vackra stämman klingade också alldeles förträffligt.
Enligt vår åsikt slår denna uppgift främst bland de tre, s o m den unga italienska sångerskan här haft att lösa.
Vi torde ock få tillfälle att närmare dröja vid den- samma, då vi i ett af de närmaste numren med- dela signora Labias porträtt.
Toriddos, Alfios o c h Lucias partier utfördes för- träffligt af hrr Ödmann o c h Lundqoist samt fru Linden, alltså af de bästa möjliga krafter.
I Lolas lilla parti hafva vi haft en bättre representant än den nuvarande.
Programmet upptog som förpjäs Foronis karak- täristiska o c h anslående buffaoperett » Advokaten Pathelin ».
Bifallet efter båda operorna var mvc- ket lifligt.
D r a m a t i s k a teatern.
Efter ett längre o c h i alla afseenden framgångsrikt gästspel, omfattande ej mindre än 58 föreställningar, tog fru Hartmann i måndags afsked af hufvudstadspubliken o c h blef vid detta tillfälle såväl s o m på hennes egen m a tiné i söndags af den fulltaliga publiken hyllad på ett sätt, s o m otvetydigt innebar ett hjärtligt välkommen åter.
I morgon lördag gifves åter nytt program, då för första gången uppföres » Strejken i Arlingford », pjäs i 3 akter af George Moore, öfvers.
från en- gelskan, o c h » Första middagen », lustspel i 1 akt af Karl Görlitz, fri öfvers.
V a s a t e a t e r n hade i tisdags afton en synnerligen animerad premiére.
En ny fransk operett, som i Paris gjort lycka, b ö r j u alltid kunna påräkna äfven Stockholmsamatörernas intresse, o c h hrr Bilhauds o c h Barres » Toto — Täta » slog synbarli- gen mycket lifligt an genom sina många lustiga förvecklingar, genom Banés ' melodiösa musik o c h det förträffliga utförande, som kom det hela till del.
Först o c h sist var aftonen fru Castegrens.
Med en beundransvärd smidighet o c h verve ut- förde hon den maktpåliggande o c h svåra dubbel- rollen, tvillingsyskonen Toto — Tata, o c h de oupp- hörliga o c h blixtsnabba omklädningarna väckte
IDUN 1894 lika mycken förbluffelse som det fina pointerandet af gossens o c h flickans olika väsen bifall.
Äfven vokalt var hennes prestation som vanligt ypperlig.
1 en fjollig skolinspektörs skepnad tog hr Holm- quist oemotståndligt skrattarne på sin sida, en- kannerligen i de drastiska situationerna i sista akten — styckets roligaste.
Hr Castegren var kanske icke fullt i sitt esse sorn den stackars syndaboc- ken Cabestan, men han är en allt för habil skåde- spelare för att någonsin skämma bort situatio- nen.
Fröken Ekström s o m den täcka sjukskö- terskan Cesarine delade likaså aftonens bifall, hvilket, s o m nämndt, var intensivt o c h tycks båda ett långt och gladt lif för den nya operetten.
U r m o r m o r s A f Sophie brefpåse.
J plötsligt kan jag då gripas af en vild ångest, f som rycker upp mig ur min domning, en rädsla att förlora mig själf, och jag sträcker mina S ö d r a teatern har, som vi förespådde, fått en armar efter dimbilden.
Hela mitt inre är i oro, riktig kassapjäs i » Charleys tant ».
Vill man nu och mitt hjärta slär vildt af förfäran.
Men i ett ha en god plats till denna teaters föreställningar, nu är åter all ångest borta.
En ny gestalt får man lof att tinga biljett tre dagar i förväg; dyker upp bredvid den förra, och i de kraf- eljes kan det hända, att man blir utan.
tiga konturer, som aftecknas emot den dunkla vinterhimmelen, igenkänner jag Christian.
Han räcker handen ät mig, ooh i ett ögonblick sam- K o n s e r t gafs sistl. fredag i Musikaliska akade- mansmälta de båda figurerna till en, för att miens stora sal af frök.
Maria Nilsson inför en strax därpå försvinna från min synvidd.
ej synnerligen talrik publik.
N. lär hafva 39 Tag mitt innerliga tack, det tack, som mina darrande läppar knappast ännu förmådde ut- tala, då du lämnade mig.
Du kan icke tro, hur mager och blek jag blifvit, och hur matta och infallna mina ögon äro.
Första gången jag såg mig i spegeln, kände jag knappast igen mig själf.
Min för- sta tanke var, att Christian nu skulle tycka mig vara vidunderligt ful — han som beun- drar allt skönt — men så kom jag genast ihåg, att han ej skall se mig mera, och att det nu är honom likgiltigt, hur jag än ser ut.
Och vid denna tanke gick det som ett svärd genom mitt hjärta — jag kan ej hjälpa det, Berta, men jag tror, att — jag ännu älskar honom.
Skall denna kärlek bli mitt straff härnere, den svarta tråden i mitt lif?
Nej, jag orkar ej skrifva mera.
Det skym- mer också på och en skarp nordanvind piskar massor af snö mot fönstren i mitt rum.
Men i kakelugnen sprakar en munter brasa, som varit elev af hr Fritz Arlberg, huru länge veta vi Ar detta hvad man kallar hallucinationer?
sprider sin värme ända hit.
Mamma sitter i ej, men fredagens konsert ådagalade till fullo, att Jag känner mig också kroppsligt svag samt länstolen framför elden, men hennes händer eleven galt för tidigt från mästaren.
I hrr Bel- tankeslapp, och det förefaller mig stundom, med stickstrumpan ha sjunkit ned i knät och lander och Carlandcr hade konsertgifvarinnan fått ett par goda biträdande förmågor.
D:r Bel- som om det skulle vara en njutning för mig hufvudet tillbaka mot ryggstödet.
Hennes barn landers skära och vackra tenor är välkänd från att för veckor få lägga mig till hvila på den hade också elaka drömmar i natt och störde flere studentkonserter, och hr Carlander förtjänar sjukbädd, som min mor nyss lämnat.
Vår henne emellanåt — hon ligger nu alltid i goda loford för sitt vårdade o c h smakfulla utfö- rande af Wolframs täflingssång ur operan » Tann- snälle doktor, hvilken ännu tittar hit ibland, rummet bredvid mitt.
häuser » o c h Ellings bekanta sång » Jeg vil u d ».
ruskar på hufvudet åt mina bleka kinder och Gud belöne er alla, I kära, för edra om- Konsertgifvarinnan själf lyckades ej väcka något proppar i mig stora doser af china.
Men det större intresse.
En längre tids fortsatta studier sorger.
gör endast susningen i mitt hufvud ytter värre.
torde måhända kunna utveckla hennes röst, så att Din tacksamma den blir jämnare och säkrare.
Skulle du ej få något bref af mig på länge, Heléne.
så vet du, att jag är sjuk, och skall då ej i P r o f e s s o r I v a r H a l l s t r ö m s k o n s e r t i m o r g o n lördag i Musikaliska akademien upptager tvänne större dina böner glömma tondiktningar af honom själf, af hvilka den första, Din H e l é n e.
» Skaldens hämnd », aldrig förut uppförts o c h den andra, » Blommornas undran », ej gifvits sedan flere Om du mötte mig helt oförmodadt, Berta, år tillbaka.
Denna musiktillställning lofvar sålunda att varda af stort intresse.
Vid densamma bi- sä Bkulle du knappast känna igen mig.
Man Dyra vän!
träda grefvinnan Math.
Taube, fru Edling, frök- har klippt af mig håret så nära som möjligt, Handen darrar ännu, då den skall föra pen * narna Ek, Piehl och Andersson samt hrr O. Lejd- och jag känner mig riktigt svag och tafatt ström, Lemon och en musikälskare.
Vi taga för nan och gör min skrift nästan oläslig, men sedan jag mistade denna min kvinnliga prydnad.
alldeles gifvet, att den aktade o c h framstående mitt hjärta är så fullt af tacksamhet, att jag konsertgifvaren skall få glädja sig åt till sista Mitt hufvud har blifvit så litet, att det ej måste ge det luft.
plats fylld salong.
kan rymma många förnuftiga tankar, och det Det är ännu stunder, ja, ibland hela dagar, är väl därför, som jag närmast känner mig som jag ej är mäktig mig själf, då min om- Beethovens storslagna » Missa solemnis » (d-dur- som ett nyklippt får.
Men mina krafter åter- gifning får pröfva pä mitt ojämna, nyckfulla messan), som i säsongens musiklif kommer att komma alltmera, och du skulle se, hur jag äter.
bilda en mer än vanligt betydelsefull insats.
Det lynne, men dessa stunder blifva allt färre, i Knappast har jag hunnit att s l u t a ett mål, utomordentliga verket, som bland Beethovens al- samma mån som mina krafter komma tillbaka, förrän jag känner mig hungrig igen, och ehuru ster kan jämställas endast med nionde symfonien och de, under hvilka jag behärskas af en in- i afseende på upphöjd skönhet, är bland kör- o c h jag finner det afskyvärdt att vara så glupsk, nerlig tacksamhet, blifva allt flere.
Gud har orkesterverk ensamstående äfven hvad beträffar kan jag ej motstå den frestelsen, som ligger svårigheter, hvilken omständighet gjort, att man varit mycket god emot mig, då han med se- hittills icke i Sverige vågat sig på dess utförande.
ger fört mig igenom denna långa och svåra gömd i eD blodig biff eller i en pösig ägg- kaka.
Mina kära vakterskor se p å mig med Hvad s o m emellertid lyckats i Finland, där ett sjukdom och gifvit mig tillfälle att taga igen nybiidadt musiksällskap i Helsingfors förliden vår glänsande ögon, när jag äter, och hjälpa till att mycket af hvad jag försummat — jag vet nu, framförde denna messa med sådan framgång, att fylla min tallrik, då den blir tom.
konserten måste upprepas flere gånger, det bör ej att jag varit en trög lärjunge i lifvets skola.
Före min sjukdom var mitt känslolif sjuk- vara ogörligt med våra rikare musikkrafter.
Här Mamma och moster, hur kärleksfulla och kan nämnas, att Filharmoniska sällskapets leda- ligt utveckladt, hvarje nerv var späDd och det Emellanåt möter med glädjande nit och intresse ägnat sig åt öfverseende äro de ej emot mig!
var förenadt med fara att gå ett enda steg inöfningen.
Konserten är ämnad att gifvas före är jag riktigt afakyvärd i mina egna ögon, men längre i samma riktning — nu är det krop- midten af mars.
i deras läser jag endast undfallande godhet pen som tar ut sin rätt.
och medlidande med det sjuka barnet — H e r r S v e n S c h o l a n d e r gaf i o n s d a g s sin första musik- o c h Bellmansafton för innevarande år.
mamma kallar mig nu ofta för » barn », allde- Biljetterna voro utsålda långt i förväg.
Om själfva les som om hon därmed ville ursäkta min musiktillställningen kunna vi ej yttra oss förr än oefterrättlighet i många afseenden, och ibland, i nästa nummer.
— En n y soaré gifves den 6 då jag ej kan rå med mig själf, känner jag dennes, den liksom den första i Vetenskapsaka- mig också verkligen mycket, mycket liten.
demiens hörsal.
Filharmoniska Till förmän sällskapet förbereder till f ö r S k a n s e n k o m m a under utförande den när- maste tiden några soaréer att anordnas.
I spet- sen för dessa tillställningar stå fru Anna Wallen- berg, f. v. S y d o w, generalskan L. Abelin, f. 7 e - thelius, friherrinnan E. Rudbeck, f. Ulfsparre, fru- arna D. Adlercreutz, L. Bäckström och L. Fiting- hoff.