Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hon glöiiimer också, a t t det ä r godt .och nödvändigt.
a t t några kvinnor.
få alldeles sainina bildning som inännen; det liksom iinder- ' lättar de andliga koiliiiliinikationerna konen emellan.
E n annan sak ä r att den nödvändiga förståndsbildningen sakerligen kan förvärfvas genom studier, ordnade på helt annat sätt än de, som nu för tiden förbereda för.
mycket soni hon ville, icke skaffa sig tillräckligt inflytande. '
studentexamen.
Men de f örslag, soni fröken Key framkastar angliende unga flickors intellektuella utbildning, kan jag icke helt och hållet gilla, ty de synas mig gå ut på en bildning, som viil kunde.
blifva fin och be- haglig, men icke nog stark och solid för en kvinna, som liar anspråk på att göra en verklig insats i kulturarbetet.
A t t få en liögre skol- bildning, soiii p % en gång innebure en inöfning i det metodiska ar- betet ocli gåfve ett rikt mått af sådan bildning, som är väckelse och själsnäring, det är det svhra läroverksproblemet nu för tiden.
Man behöfver icke frukta att kvinnorna, därför att de fått sitt förstånd utveckladt, skola arbeta på alldeles samma satt som mannen.
Det är en obestridlig sanning, att öfverallt dar kvinnan gjort ett verkligt godt arbete, har hon gjort det p % ett visst egendomligt satt, soni berott därpå att hon var kvinna.
Hon kan ha haft alldeles samma yttre lifsgärning som en man, men hon inlade däri något annat.
Det ar också saniit, att detta nggot oftast star i saniinan- hang med hennes känsla.
Det kommer att visa sig, att livarhelst kvinnan inträder p % ett verksamhetsfält, dit oniisskännelig begåfning kallat henne, förstår hon p % det mest öfverraskande satt att afvinna arbetet en kanslo- eller stämningssida.
Som detta kanske är möjligt på flera omrbden an man nu vet, kan man-icke SH bestamdt afskilja vissa arbetsfält sbsoin uteslutande lämpliga för kvinnor.
Så t. ex. anser jag mycket sannolikt, att vetenskapsidkerskan kominer nier an sina manliga kamrater att strafva för att sprida vetenskapens resultat bland folket, ty det har hittills visat sig som en genomgående kvinlig egenskap att strafva efter det direkt användbara och tillämpliga, att vilja se resultat.
Detta ar en förtjii.ztst, som hänger ihop ined felet att icke kunna strafva, för ett aflagset mål.
Liksom tvenne växter planterade bredvid livarandra hemta sin iiäring från samnia luftlager och samma jordmån, nien den ena om- siitter den till röda blommor, den andra till bl %, så kan genom in- flytandet af sanima lifsgarning danas i ena sidan en manlig, % den andra en kvinlig personlighet.
*: i: 4 Det obestämda ocli vanskliga i hela fragan on1 det krinliga arbetet visar sig aldrig så bjärt, som för föräldrar och uppfostrare när de måste gifva råd &amp; t den unga flickan och lijiilpa henne att bestämma riktningen för sitt lif.
Har hon icke nligra anlag för ett bestänidt yttre arbete, men däremot håg för husliga sysselsattningar och förmåga att skapa trefnad omkring sig, s % är det ju godt om
hon får stanna i hemmet, med det villkor likväl, att hon dar f %r e t t, arbete, som ar sjtllfsttindigt och förenadt nzed ansvar; det ar icke nog med a t t modern låter henne taga fram socker och småbröd!
Flickans stallning kan ju på detta satt blifva mycket god, hon liar både arbete ocli familjelif; naturligtvis hyser 1io.n också ett ' stilla hopp a t t bli gift.
Men tiden går, den rätte konimer icke, firaldrarne dö.
Om lion nu ocksa har sin bärgning, kommer hon kanske ändå a t t kanna lifvet .mycket tomt, ty lion står utanför alla de lifsintressen och alla de kamratskapets förbindelser, som det yttre arbetet medför.
Ä r hon åter niedellös, måste hon med tacksamhet mottaga det mest me- kaniska ocli sämst aflönade arbete, ty lion ar ju icke ung längre och har ingen konipetens, alltså äro arbetsgifvarne icke angelägna on1 henne.
Saken ar verkligen så kinkig, a t t afven om man har aldrig så klart för sig de olägenheter, som kunna ktfölja en ut %t arbetande kvirinas lif, så kan man dock högst sällan med lugn tillråda en flicka att endast agna sig åt hemmet.
Dessiitom liar erfarenheten lart oss l#rarinnor, a t t den unga flicka., som försakar yrkesarbetet, vanligen i stallet väljer - icke hem- arbetet - utan spegeln och moclejournalen.
Vi veta, hurii vi måste satta in alla vh.a krafter, hela vårt personliga inflytande för a t t f å den unga flickan a t t inse, a t t hon också har en nied ansvar förbunderi lifsgarning framför sig.
Fröken Key ser den sanna kvinnofrigörelsens fiende i en iiisinnig ärelystnad.
Vi se den tvärtom.
i flärden och lojheten.
V#rlden iiviskar alltjämt till den unga, a t t hon är skapad blott för att njuta, för att lysa, för att vara en dekoration: Fröken Key skulle kanske bli förski * ackt, om hon besinnade liurn lätt e t t ovant flicköra kunde förblanda lieiines stamma med världens.
Ännu en annan synpunkt .. D e första ungdomsåren, soni följa efter den regel bundna skolgången, äro för allvarligare naturer icke alltid de lyckligaste; det ar den tid, då janinvikten lätt rubbas af ungdomliga fantasier, af grubbel och melankoli.
Skall den tiden då tillbringas i » biifvande längtan » på den, stora lyckan » - som kanske aldrig kommer - kunna följ derna bli mycket bedröfliga.
E t t regelbundet, ganska allvarligt arbete ar för sådana naturer ett oeftergifligt villkor för inre harmoni.
Dessa äro de skal, som tala för det yttre arbetet; de skal, som kunna tala emot, har jag förut framhållit.
Till utredandet af detta sviira spörsmål liar fröken Key endast gifrit oss allt för liten lijalp.
Dock ligger det n1,ycket att taga vara på i hennes uppmaning a t t öppna $era arbetsomrbclen för kvinnor, i- synnerhet ' sådana, som äro af
praktisk art.
Det är otvifvelaktigt, att allt för inhnga unga flickor nu för tiden agna sig &amp; t stiidier och skön koi !st.
Tradgirdsinastareyrket sylies mig tilltalande, och skiille nian icke lriiniia iiiidanrödja dessa fördo- mar, som ännu i allinanliet hindra den bildade kvinnan f r h a t t satta sig i spetsen för affärer, t. ex. syatelierer?
I detta senare fall skulle en hygieniskt kiiniiig och med smak beghfvad krinna kunna göra sina medsystrar ofantliga tjänster geiioni a t t fortsatta den påbörjade re- formen af klädedräkten.
Sakert finnes det iiiånga bildade kvinnor med anlag i denna riktning, inen (le förakta ett sådant s5 kalladt t; wfligt arbete och ägiia sig i stället &amp; t tiisen lapprisaker, hrarnied cle icke göra livarken sig sjiilfva eller någon annan den ringaste glädje.
E t t oinriide, däib en Bildad lrviiina skiille kunna göra iinder- verk och åstadkoninia i hela l i k e t djiiyt ingripande refornier, vore liotellrbrelsen.
Maii liar ju ocks % lysande exempel Iiärpå, ett par i Sverige och flere i utlandet.
Till a t t arbeta p&amp; dessa områden be- Iiöfves en viss kraft och företagsamhet, nien sal bleke dar ocksi till- fälle till a t t, styra och stalla, p % ett nästan liiisinoderligt satt och a t t verka för allinännyttiga andaniil1 p5 saniina gång soni för eko- noniisk iitkoiiist.
Fröken Key sammanfattade siila i det tredje föredraget gjjordrt påståenden i följande nio teser: Kvinnorörelsen, sidan den hittills bedrifvits, liar: 1) F o r h f i f t iwtresset för utforskmulet d hxinnans sarskilda eye,,- dodig heter; 2) ledt bort uppmärksa~nheten frdn jMgan om den gifta kviizlms riittsliga stdlluing, som tir kvi~tnorö~alse~ts viktigaste, och som visst ej iir på minstcb satt löst hos oss, fastlin Föreningen för g v t kkvimas iigajide- riitt i dagama upphört ntt j h n s till; 3) gjort s h a förkmnare fanatiskn, konznut dem ntt kiinnn sig ~0712.
prester för el2 ny kult, samt nawat dem ntt nf falsk ambition öfvertrn- stranga sina kraf ter; 4) f ö m m m a t ulzd~~visn.ings-Kgnn, d&amp;.
dock deit kcidiga moder- ligitetsk~mlalz borde 7zonznta till sin fulla rtitt; 5) lockat kuinnorna massvis i ?$ p&amp; vissa arbetsol~trdden, som l m - delsevis varit öppna, utan att undersöka.
om de passa clärfir; 6) lämzat underklass kvinnan tda17fOr siim stra f canden och diir- igenom ökat de sociala oliklletertzn;
7) ~zwdedåtit att egga kvinnorna till a f g ö m det biista möjlign af sitt eget patos ' och förledt dem att under arbetet stälzdigt snegla efter ett nzanligt ideal alt eftergöra; 8) bidragit att minska aktriiltgelz för arbetet inom hehnet, samt slutligett 9) gjort s i m nnhtiq2gare dogmatiska och ytliga.
Med dessa anklagelsepunkter emot l~vinnorörelsen hgr frö- ken Key gått öfver all rimlighets gräns i sinn oförlzlsrligt bittra anfall mot de s. k *.
kvinnos@skvinnornn.
Teserna äro i sjiilfva verket sadana, att fröken Key säkerligen, niir hon en gång med lugnare besinning går in i sig ' själf, slrall k o m a att ogilla dein.
Hvilka äro dessa stackare som eggats till sådan iirelystnad i taflan med iniiniien, att de b1ifvi.t öfveransträngda?
Jag kännner måuga kvinnor, som blifvit öfveranstriingda, men, icke p&amp; grund af ärelystnad, utan på grund af svag hälsa och ängslig snmvetsgrannhet; eller också hafva ' de blifvit ryckta med i det ' jäktande lifvets malströiii och hvirflat omkring där, tills de mistat sansen.
I den strömmen hvirfla för öfrigt en hel mängd kvinnor, som aldrig befattat sig med något yrke.
J a g har själf sldiig hört till kvinnosikskvinnorna, och stundom har jag tyckt mig finna en viss ensidighet i deras strafvan att under alla 0111- ständigheter hålla Irvinnsns fana högt, men alltid har jag i djnget af mitt hjärta hyst den största tacksawzhet mot dessa banbryterskor, hvilka genom sitt entusiastiska och ugpoffrande arbete undanröjt så många stötestenar för oss, som Irominit efter.
Jag har afven ansett, att vi har i Sverige kunna skatts oss lyckliga att i spetsen för kvinnorörelsen stiitt ledarinnor, hvilkas fina bildning och t&amp; undvikit de osmaldign öfverdrifter, som i andra länder ofta vidlhdt denna rörelse.
Kvinnofr&amp;gzln har hos oss till stor del gått i den riktningen att söka skaffa Iwinuor tillhörande den bildade samhällsldassen arbets- förtjänst, och .behofvet hiiraf har vnrit så tvingande, att man icke haft tillfälle att så noga välja de för kvinnan lämpligaste områden.
Att detta behof ännu är l h g t i f r h afhjälpt, visar bast den stora mängd af sökande, som anmäla sig, så snart en någorlunda val aflönad plats är ledig.
Jag kan icke finna, att kvinnosakskvinnorna behöfvn anfallas med.
förebråelser därför att de användt sin tid och sina krafter att skaffa platser .&amp;t en mängd unga kvinnor, af hvilka de flesta iiro fattiga.
Kvinnosirkskvinnornas arbete har till stor del vnrit ett klideksverk, ett verk af moderlighet, och det är därför så mycket iner besynnerligt, att fröken Key kan vilja genom sina oriittvisa anklagelser göra deni
misstänkta i vids kretsar af kvinnor, som sjalfva aldrig rört ett finger för att hjälpa sina medsystrar, och som sakna, alla förutsatt- ningar för att bedöma saken.
Uånne man icke också något för mycket talm om den skada kvinnornas lconkurrens på mbetmarknadeii förorsakar mannen?
Om dessa obemedlade flickor icke kunna försörja sig sjalfva, hvem maste d % göra det?
I de allra flesta fall en amz: en fader, en bror eller en svåger.
Var det ' icke så det gick till i forna dagar, innan de; fanntis$a~ kvinnosakskvinnorna hade börjat .locka.
sina medsystrar från det husliga arbetet?
Den då rådande situationen var, som man vet, icke d t i d behaglig för de stackars lcvinliga xp@angens, som stundom fingo flytta från den ena familjen till den andra, men var denna försörjningsplikt icke också betungande för familjefiideimn?
När fröken Key talar om såväl arbetet i kvinnofrågan, som inom undervisningen, skulle man kunnn tro, att hon vore en ffiimling, som just nu kommit resande hit, och som utan all kannedom om stillnin- gar och förhållanden endast bedömde allt f r h en abstrakt, ideel talar hon som om ståndpunkt.
Ned afseende på u~z&amp;rcis~~i~~gst.nsenclet hon trodde Sverige vara ett land, d6.r förddrars förtroende, statsun- derstöd och allsköns uppmunean genast strömmade öfver den skola, som sloge in på en annan viig fin den vanliga traditionella.
Hon vet dock - och jag vet, att hon vet det - att hvnrje tiippfjiit p&amp; denna bana kostar den hetaste kamp mot hride fölaldrar och lärare och vållar oiindliga svårigheter, hland annat genom jamförelsen med andra exmenspluggande skolor.
Hon vet, att detta oriktadt h a h a flere kvinnor ihadigt fasthiillit vid sin lifsgärning att söka reformera undervisningen.
Skola utan inkomster, det är en sak, som det kvin- liga reformnitet ej har ryggat tillbaka för, men siioln utcia eleuer, s&amp; långt kan man icke g&amp;, och därhan skulle det komma, om man ' i skolre-.
formerna satte in fröken Keys s vibrations hastighets.
Innan fröken Key af kvinnorna begiir så genomgripande reformer, borde hon göra dem till byråchefer och eck1esiastikininistra.r.
Med kannedom om allt detta kan man ej begiira, att kvinnorna så synnerligen skola taga åt sig anklagelsen, att de » hafva för- siimmat mdervisningsfrAgan B.
Påståendet, att fickskolan iir en kopia af gosskolan, är en gammal utnött osanning, hvars upprepande man icke hade v h t a t af fröken Key; såväl i afseende på hund som in- hemtas son på suttet för inhemtandet, sHral i afseende p&amp; daglig arbetstid som å.rskurser, äro skiljaktigheterna mycket stora och blifva,
åtminstone i de.
skolor, som ej hafva stidentexairien till inål, allt större.
Fröken Key har på sennre tiden gjort så många märkliga utta I d e n i litterära, religiösa och sedliga frågor, ~ c h ' ~ e n o sin m talang, siirskildt sin förmaga ntt framkalla stäinning, utöfvnr hon ett så stort inflytande, a.tt det torde vara berä.ttigndt att söka klargöra prägeln af hennes f~rfattnre~erson~ighet.
Hennes uppträdande har j min tanke bland annat den betydel- sen, att det är en poetisk naturs protest mot det alltför nyktert snustorra och först&amp;ndsmässign i vår tid.
Hon har, som val litet hvar bland oss, tröttnat på det enformiga, damniga grå, som ligger iitbredt öfver vår kultur.
V&amp; tid -- detta ' ständigt förtalade objekt är visst icke ond, jag tror tvärtom att den, jämförd med andra tider, är med alla sina nyttighetsträfvanden ganska aktningsvärd, men grå är den, Atminstone hiir i Sverige.
Det ligger något grått i halfheten i nlla våra förhållanden, i vår brist på värme och öppenhet, i hela vårt korrekta och tilllrnäppta vasen, i hvars och ens sträfvan att vara lik alla andra.
När vi umgås med hvarandra, är det nästan aldrig våra lifsintressen som vi tala om; under det läpparna röra, sig och hjgrnan arbetar, sitter den.
egentliga människan i vårt innersta stum och fryser.
Detta gör lifvet grått och tungt.
Ännu gråare, ja smutsgratt aï nrbetsjäbet, det är den dammiga, bnllrmde gatan, som hotar att undantränga alla lifvets vattulcällor och örtesiingar, biide kärlek, vänskap, heinlif, studier, djup intelligenu - dlt.
Fröken Key är en estetisk natur, som älskar det rikt utvecklade lif vets soinmnrvarme, som njuter af konstens rosor och skaldekonstens .vin; det är icke underligt att hon vnntrifves i de nuvarande förhål- landena.
Hon har sett sig om i 1ifvet.och funnit, som det tyckes, blott en balsolrälla, hvarifrån räddningen kunde komma, nämligen klideken.
Så gör hon Irkleken till det centrala i hela lifvet.
Kiirlelren skdl gifvn färg åt den grå enfonnigheten, Iroima skalden och konst- nären att dikta och skapn.
Det sknll icke vara den lugna, med viinskap uppblandade (ömhet, som hvnrdagsmänniskor ofta nöja sig med, det skall vara den stora passionen, 8om skalderna besjungn - Romeo- och Julia-kärleken.
Hon vill, att hvarje människa skall någon g h g i sitt lif h a h a kännt vingslagen af den stora passionen och lyftats upp i de öfversvinnelign känslornas region.
0in också - ' '.
lyckan blir kort, så &amp; r endast minnet af dess.?
: liiinryckiiingeiis stunder n6got, som det iir v h d t att l e h a och lida för.
Fröken Key dyrkar poesien, och darför dyrlrar hon kiirleken; hon tror, att den skdl göra hvardngsin %tiniskoi.na till poeter och poeterna till snillen.
Såsom bekannonde sig till realismen dyrkar hon ocksa * naturen, och realisten ser ju i kiirleken det naturliga lif- vets högsta blomtring.
Dlen om hon icke hade varit, eller rattare, velat vara så iitprag- lad realist, skulle hon ha tänkt p % att det finnes andra kansler an kiir- leken, som kunna åstndlcoinina det imdret, att manniskan fbrlornr fotfästet, att jord och himmel öppna sig, och hon ser in i sknpelseiis hjiirta.
J a g menar den kansla som Luther erfor, då han vid ljiiset af det ordet: w den rattfärdige skall lefra af sin: ro:) siig ~iiiiiikheligliett~11s bojor falla håii utpinade sjalar; som Roiisseaii erfor, niiï lian sof under bar himmel och vaknade vid fiiglarnes sång och kfinde sig Öfvers~aUas af nattsrens härlighet, som hans förkonstlade samtid hade glömt; den soin Pestalozzi kände, nar han såg de första stralarna af mänskligt sj&amp; lif tändas i barnaögon, diir haii förut endast sett slöhet och djurisk- het.
Sådann hänryckningens stunder g&amp; hastigt förbi, och det gHller akt åter gå p % jorden med.siilirn fötter.
men man Ironuner tillbaka med en förut aldrig anad kansla af ~) za) z~aisl; orr~zde) ~s o)) lfii~g; sjiilen har sträckt ut sig till de gränser, diir den möter oändligheten.
Det ar sannt att hänförelsen ar en helig makt., och hon kommei.
icke till dem som efter aliuanackans bud kalla pR henne med pikor och trumpeter, men där hon finnes, och dar hon ar akta, blir ltoir det centrala i lifvet, hon sätter musik till arbetet och ger oandliga framtiders perspektiv åt hva.rdagslifvets småting.
Hon tillhör icke blott de utrddn andarna, fran deiii springer hon öfver till de m %nga, till de små, öfverallt tandande, värmande, och hon iir det - i långt högre grad iin den erotiska känslan - som är moder till alla stordåd och till all verklig lifsgliidje.
Den som aldrig erfarit denna kiinsla lefver endast ett halft lif, och storn vidder af hans sjal ligga öde och ofruktbara - och det ar just fallet med de flesta af vAr tids människor, hade inan och krinnor, och darför äro vi olycliliga.
Har hjälper ingen, erotik.
Tarfliga mann&amp;kor kunna icke g r i p s af en stor, hänförande kä.rlek, kärleken blir människan lik, hos den andligt simple blir den » af jordene jordisk »; de som i andra förhal- landen äro sinnligt njutningslystna och sjiilfviska, komna sannerligen icke att visa sig från någon biittre sida i kärleken.
Eros $r dessiitoin
en förfärlig aristokrat, som söker upp imgdomeu, skönheten och talangen; det ligger darför något ytterst ' handlingsforlainande i detta predi- kande af @ t hans gunst är det so111 bestainmer ' inänniskoviirdet och .lefnad~lyckan.
Och hvirför skall det tala.s, so111 om det iclre funnes nå,gon annan mystik i viidden den erotislza karlelten och nöj- ligen moderslriirlelre~i
Dyrkan af lidelsen i och för sig var ett drag, som iitruiirktc!
den litteriira realismen, och som nu tycks åter lefvs UPP i den täinligen lwaliiiiga roinantik, soni har blif vi t realismens eftertriidare.
Man Iran iclre annat an hoppas att den österliindslrt parfymerade ero- tiken ej k r g e blir hiirslraiide, ty den passar så föga för nordislra sinnen, son1 fatt sina starlraste naturintryclr från salta, hafsbrisar och friska, sli- ?rpa fj8llvinda.r.
Den hyperestetiska uppfattning, som å ena ' sidan gör erof ilren till a och o, mynnar 5i andra sidan ut i en form1i.g snil1edyrka.n.
Äfven af denna rilrtning har fröken Key tagit intryck, och det låter ofta, som om hon ansåge snillena fritagna från mycket, som för andra galler såsom plikt.
Denna riktning k o m e r fram afven i hennes föredrag om Irvinuofïågan.
Det iir då nar hon bevisar, att Icvinnm iclre kan iippnå saiiiiila höjder som inannen bland annat darför, att hon iclre såsom lian » drifves att mBta lifvets höjder och djup&gt;, hvarvid h m sej sällan under nagoii tid af sitt lif kominer att tangera ifven den ' sfer, som B e l h a n slcildrar med den Fredmanska strof en: ' Hiir ligger jag i rannsten ' och betraktar Mina gamla skor ' o.
Fröken Key fortsiitter: » de lrvinliga snillena träffanr inan siillan i en dylik situation.
Men till gengald as det också endast man, som gjort farderna mellan Inferno, Purgatorio och Paradiso D.
J a g tror, att här föreligger en - afven från estetisk synpunkt - öfver- drifven uppskattning af rannstens-situationeina och de l ~ &amp;.
o ~ l i Q. "
Inf erno-eïf sir enheterna.
Sublimare an Milton har va1 ingen skildra8 helvetet, men han var ju sarskildt lränd för sitt puritanskt rena lif: Icraftigaïe %n Carlyle liar ingen tecknat det Inferno, soin öppnade sig i och genom franska, reyolutionen, och hans lif ' var i högsta grad regelbundet: Lutlier får viil också göra anspråk p i att vara ett snille, och hans natur var icke af det urvattnade slaget, dock har han säkert aldrig befunnit sig i rannstenen.
Om man tanker p i lasternas och sinnlighetens Inferno, så ä,r det nog sannt, att många snillen hafva fiirdröjt sig dar, och det så ' '
länge, att de först med trötta ögon och blaserade sinnen fått se en skymt af Paradiso.
Men detta har varit en olycka för dikten och för mänskligheten.
Ty eftersom lasternas Inferno blifvit skildradt på ett så glödande satt, h a m h g a estetici spridt ut, att det ensamt är intressant, att Paradiso är tråkigt, iinglasången banal och enfor- mig, swnt dygden p % det hela dum och filiströs.
Och dock, riiir det gäller icke konstkanname utan de många försrniktande sjiilar, som af skal- den viinta vederkvickelse och tröst, s&amp; är en enda &amp; ta glimt af Pa.radiso imsen gånger mer värd än de mest verklighetstrogna och pikanta skisser från .helvetet.
Det ligger naturligtvis i detta försvar för snillenas regellösa lif den sanningen, att snillet ofta dväljes i stormiga själar, diir lidel- sernas vagor gå.
högt, men 0112 det finnes en kraft, som ar ann11 starkare än stormarne och håller dem i tygeln - så icke blir snillet eller den andliga intensiteten diirför mindre; sakert ar att hela per- sonligheten och dess inflytande flyttar upp i en högre lifssfer.
Men inan skulle ofiillständigt uppfatta fröken Eeys personlighet, om man icke, jämsides med den nu omtalade hyperestetiska strömnin- gen, anmärkte en annan lika tydlig, ehuru till siit viisen högst olik- artad.
Det är kitrlekeit till Aenzl~&amp;A, .i synnerhet siidat det gestaltade sig förr i viirlden, då fmiljen mera höll tills (~.rnmans, då hemsedorna vor0 enklare och hjärtligare, då makan och modern bildade den stilla.
medelpunkten som allt kretsade kring, och då döttrarna tillsammans med henne läste och belindrade litteraturens basta alster.
Äfven har har den nya tiden briitit in och i viss mening härjat hemmets frid och poesi, och fröken Key har siikert allas vår sympati, nar hon protesterar häremot och rill göra sitt till för att förmå mödrarna att skapa omkring sig något af den forna, alda hemtrefnaden.
I pedago- giska nppsatser har hon förut på ett förtriiffiigt sätt iittalat dessa sina asikter, och det värdefullaste, det beståndande i hennes sista uttalanden %r just det, som utgått frh denna sida af hennes per- sonlighet.
Hopblandningen af dessa bada riktningar, å ena sidan kkleken till det patriarlcaliska hedifvet, å den andra det hyperestetiska öfverskattandet af, kanslan och den regellöss impulsen, hm åstad- kommit den linderliga verkan, som anmiirkts af mariga, att man, nar inan laser Ellen Keys föredrag t ~ r k e r sig höra två olika röster, hvilktl
föra helt olika sprAk.
Lägger man nu därtill en tredje röst, som härrör från den forna kvinnosakskvinnan, så ar det icke underligt, om inkonsekvenserna äro iiitinga, och om b %de vänner och motstån- dare i dessa dagar ideligen fr %gnt hvarmdra: ~7wnd memr hon egent- ligen?
D Anna Snndst~öm.
Kvinnor och politik för l00 år sedan.
Taine, den spirituelle franske liistorieskrifvareii nied sin skarpa blick för saIongslifvets betydelse i 1700-talets ki~ltiirntveckliiig, liar någonstädes kallat den franska revolutionstiden för, en kviiiiiornas gyllene tid.
I~iidvig X1V: s envälde låg icke längre tryckande öfver.
pariser-societén, Iiänvisande lcvinnor nied » Iiogre lyftning)) att i hotel Rambouillets blåa salong använda sitt öfverflödiga snille på uddiga ' epigram och pedantisk kritik öfver obetydliga tillfälliqlietsverser.
I saniina inåii tyglarna föllo lir den vaiimäktigtt styrelsens biinder, tillväxte ocksh den liar af iinga upplysningsinän, som, med Voltaire och Rousseaa i spetsen, stormade fram, genoin hela deii bildade världen, ined ytliga, men entusiastiska xstridsropr, erbjiidaiide)) full salvation)) fraii allt slags tyranni ocli förtryck, full frihet och jainli kliet.