Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
CARL JOHAN. L. Herm.
Proposition om Hofr. of v. Skäne o. Blekinge. 723 Protocoll öfver Justitia: - Ärenden, hälft på Stockholms Slott den 21 Martil 1823 inför Hans Maj:t Konungen uti Stats-Rådet.
I närvaro af:
Justitia Stats- Ministern Hans Excellens Herr G1 efve Gyllenborg.
Stats - Ministern för Utrikes Arenderne Hans Excellens Herr Grefve von Engeström.
Deras Exceljenser Stats-Råderne: . Herr Grefve Rosenblad.
Hof - Cancelleren Hans Excellens Herr Grefve af Wetterstedt.
Deras Excellenser Stats-Råderne: Herr Grefve Cederström.
Herr Grefve Mörner. Stats-Rådet Grefve Löwenhjelm. Justitias-Råderne Poppius.
Friherre Kurck.
Tillförordnade Justitia - Cancelleren Revisions-Secreteraren Bergenschöld.
Tillförordnade Föredraganden Assessoren Gyllenhaal anmälte i underdånighet: t timo.
Att sedan Just i t i se Caucellers-Ämbetet hos Kongl. Majit i underd. gjort anmälan, att, då Kongl. Majit, af de anledningar
Dess under den 7 October 1820 utfärdade Kungörelse innehåller, funnit för godt, att inrätta och for - 7 a 4 Proposition om Hofr. of v. Skäne b.
Blekingel ordna en särskild Hof-Rätt för Skåne och Blekinge; Men Kongl. Majit dervid ansett, att den i allmänna Kagen föreskrifne tid för fullföljande, i Götha Hof-Rätt, af Vad och Besvär emot de i nämnde Landskaper varande Under-Domstolars Beslut, är längre, än som erfordras i afseende på målets bevakande i en närmare belägen Öf— ver-Ratt; hvilken rubbning af hvad härom förut är vordet stadgadt, likväl icke, såsom innefattande en Lagförändring, kunnat af Kongl. Majit, utan i samråd med Riksens Ständer beslutas; hvadan i Kungörelsen om den nya HofRätrens inrättande blifvit föreskrifvet, att, intill dess Kongl. Majit med Riksens Ständer annorlunda förordnade, den i Lag och författningar utsatte tid för måls bevakande i Götha HofRätt, eiler Handlingars insändande dit, äfven i anseende till Hof-Rätten i Christianstad komme att iakttagas, Justitia Cancellers-Ambetef, ■vid bestämmandet af den tid som för målens fullföljd i Hof-Rätten öfver Skåne och Blekinge kunde erfordras , ansett lämpligt, att tiden blefve lika med den, som finnes stadgad för de Landsorter, hvilka äro belägne närmast intill de förr varande Hof - Rätterna; Och i följd deraf i underd. föreslagit, att 25 Cap. 9 §.
Rättegångs-Balken, och i sammanhang dermed, Kongl. Förordningen den 19 Julii 1815 kunde på det sätt förändras, att nyssnämnde Lagens rum må erhålla följande lydelse: ”1 de saker, som genom Laga Vad gå till ”Svea Hof-Rätt ifrån Lagrnans-Rätt i Upland, ^Södermanland, Vestmanland, Kopparbergs
Län, ”gerike och Gestrikeland, ingifve karanden sin Proposition om Hofr. lifv.
Skäne 0.•Blekinge. 725 ”inlaga inom klockan Tolf å den Fyrationde ' dagen, den oräknad, då Lagmans-Domen föll, ”eller håfve sitt 'Vad förlorat.
— Från Lag”mans-Rätt i Vermeland, Helsingeland, Jemtland, Herjedalen, Medelpad och Ångermanland, på den Sextionde dagen.
— Från Lag”mans-Rätt i Vesterbotten och å Gothland på ”den Nittionde dagen.
— I Götha Hof-Rätt: ”Från Lagmans-Rätt i Östergöthland, Calmare ”Län, Småland, Skaraborgs och Elfsborgs Län, ”på Fyrationde dagen; från Lagmans-Rätt i ”Halland, Dahls och Bohus Län, på den Sexti’’onde dagen. — I Hof-Rätten öfver Skåne "och Blekinge från derunder lydande Lagmans”Rätter, å Fyrationde dagen.
— I Vexel- och ’’Sjö-Rätts«Saker vare tid hälften kortare, att fullfölja vad ifrån Härads-Rätt i hvarje ort till ”Hof-Rätten;” — Samt Justitise-Canceliers-Ämbetet, som i sammanhang härmed i underd. hemställt, om icke det vore nödigt att stadga tiden för bevakande af mål, som från Hof-Rätten i Christianstad till Högste Domstolen fullföljas, ansett att, då den tid af Frenne månader, sorn från Götha Hof-Rätt är bestämd, icke syntes fördra tillökning, någon annan förändring af Lagens stadgande i 30 Cap. 9 §•
Rättegångs-Balken icke vore af nöden, än att den nya Hof-Rätten varder deruti nämnd, i enlighet hvarmed, detta Lagrum torde erhålla följande Redaction: ”1 de saker som i Svea Hof-Rätt dömde ’äro, skola parterne ställa sig hos Konungen in ’ före klockan Tolf, Två månader derefter; Från ”Götha Hof-Rätt, samt Hof-Rätten öfver Skane foch Blekinge Tre månader: hvar månad till 726 Proposition om Hofr.
Skane o.
Blekingel ”trettio »lagar räknad, och ej den dag då Domen ”föll.
— Faller den tid å Helgedag, gånge ”derom sorn i 25 Cap. 23 §. sagdt är.
— I ”Vexel- och Sjörätts-Saker vare tiden hälften kertare’’; — Så liar, i följd af Kongl. Majtts, i Remiss den 27 sistlidne Fehruarii, gifne Nådiga befallning, Högste
Domstolen uti häröfver afgifvet underdånigt utlåtande, tillstyrkt bifall å hvad Justitise Cancellers-Ambetet sålunda i underd. hemställt, samt att, i enlighet dermed, Nådig Proposition till Riksens nu församlade Ständer må varda aflåten.
Maj.-t sorn, uppå S.tats-Rådets samteliga Ledamöters tillstyrkande, i Nåder hi föll de föreslagne förändringarne i 25 Cap. 9 §. och 30 Cap. g §.
Rättegångs-Balkan, befallte, att Nådig Proposition i likhet dermed skulle till Riksens Ständer öfverlämnäs.
Ex Protocollo H. Fredr.
Transumt af Protocollet öfver ffustiticeÄr.
"tider , hållet uti Kongl. Aiaj:ts Iiögsle Domstol, Thorsängen den 22 Maji 1817.
Närvarande: Hans Excellens Justins Stats-Ministern m. rn.
Herr Grefve Gyllenborg. Proposition om Lnrendr. 0. Tullförsnillning. 727 Justitiae-Råden Ziervogel.
Friherre Kurck. Noraus.
Sedan Högste Domstolen, Måndagen den 12 i denne månad, slutat läsningen af de till Dess Utlåtande remitterade Förslag till Författning mot Lurendräjeri och Tullförsnillning, och till Seglations-Ordning, företogs de samma nu till slutelig granskning; hvarvid Högste
Domstolen, i afseende på dep. förra, stannade i följande underdåniga Utlåtande. 1 Art. 1 §. 1:0.
Delagtighet i Lurendräjeribrott kan vara af flerfaldig beskaffenhet, och ehuruväl den gröfre arten deraf bör beläggas med enahanda ansvar sorn sjelfva brottet, torde dock den mindre, som ofta kan bestå endast deruti, att inan afvetat brottet och det samma förtegat, icke skäligen kunna på samma sätt som sjel.va brottet bestraffas.
Af sådan anledning tillstyrkte Högste
Domstolen: att meningen: ”eller beträdes med delagtighet i någondera af dessa förbrytelser, ” må utgå och vid slutet af denna §. införas ett särskildt moment, i likhet med de i 61 Cap.
B. lagde grunder af följande lydelse: ’’Den som bjuder eller leger, hjelper eller råder annan till brottet, så att det derigenom sker, straffes lika med den, som gerningen gjor - 728 Proposition om Lurendr. o. Tullförsnillningi de.
Är någon eljest till gerniogen mindre vållande eller har han vetat förut, att den var å färde och det ej uppenbarat, plikte med Fängelse eller penningar efter omständigheterna.” 2:0.
Då hufvudsakliga ändamålet med de* stadgade urbota-straffet lärer vara, att såmedelst söka förekomma de Lurendrajerier som föröfvas till högre belopp, i ändamål att dermed drifva handel, och af personer hos hvilka okunnighet om Författningarne icke bö-r ega rum ; Men den sorn af obetänksamhet eller okunnighet för enskildt behof från Utrikes Ort medtager några Saker af mindre betydenhet, icke synes med samma stränghet böra behandlas, ansåg Högste
Domstolen sig häraf hafva anledning för des tillstyrkande, att summan, der urhota-ansvareä vidtog, kunde ökas till dubbelt eller 400 E:dr Banco, och alla Stadganden i följe deraf der Summan af 200 il:dr omnamnes, förändras till 400'
Riksdaler. 3:0.
Till förekommande af missförstånd torde i denna §. !>ora tilläggas: ”Varder någon tilltalad för flere Lurendräjerler eller TulIförs»i liningsbrott innan han för någotdera undergått bestraffning, bestämmes ansvaret efter varornas samrnanlagde värde.” —• 4:0.
I anledning af vederbörande
Domstolars olika yttrande i frågan, huruvida Bolagsman gemensamt eller hvar för sig böra för Lurendrnjeri och Tullförshilluingsbrott ansvara , tillstyikte Högste
Domstolen likaledes ett tillägg i denna af sådant innehåll:
Proposition orri Lurendr. o.
Tullförsnillning.
729 ”Hafva flere i brottet del, straffes hvardera efter godsets fulla värde.
Lag vare om Bolagsmän.” —• 5:0.
Då, enligt den för böters förvandling i Allmänna Lagen stadgade grund och äfven i Allmänna Omdömet, Fängelse vid vatten och bröd anses af en svårare egenskap än annat Fängelse, torde förvandlingen af böter för Lurendräjeri eller Tullförsnillning af varor från 50 till 400 kunna bestämmas till Fängelse efter den grund, sorn i denna §. i öfrigt är lagd, hvarigenom jemväl vunnes enhet i principen.
I öfrigt och då af den föreslagne redactionen af stadgandet om förvandlingen skulle följa, att Sex månaders
Fängelse endast svarade emot den jemna Summa 200 R:dr, enär böter derunder skulle umgällas med Fängelse vid vatten och bröd, och så beskaffad förbrytelse till ett värde emellan 2 och 300
R:dr belädes med
Sju månaders fängelse, och det jemväl vore ledande till ordning och redighet, om förvandlingen af böter, der sådane ega rurn eller ansvaret der det är urbota på ett ställe intogs, hemställde Högste Domstolen att, med uteslutande af hvad i särskilda meningar derom finnes stadgadt, ett särskildt moment tillädes, af följande lydelse: ”Böter för Lurendräjeri eller Tullförsnillning under 50 R:drs värde, iler de efter denna Stadga ega ruin, förvandlas enligt den i Kongl. Förklaringen den 23 Martii 1 807 stadgade grum!; Böter från 50 till 400
R:dr förvandlas vid bristande tillgång i Fängelse sålunda, att från rich med 50 till roo R:dr svara Tre månader; från och med 100 till 200 Fem månader; från och 730 Proposition om Lurendr. o.
Tullförsnillning. med 200 till 300 Sex månader; frän och med 300 till 400 Sju månader.
Den Fängelsetid, för hvars bestämmandet värdet af förbrutne dömde varor till 400 R:drs belopp och deröfver tjenar till grund, beräknas salunda, att mot ett varuvärde af 400
R:dr och deröfver till 500, svara Atta månader; från och med 500 till 600, Nio månader; från och med 600 till 700 R:dr, Tio månader, och så vidare med tillökning, af en månad för hvarje loo
R:dr, så att ett år svarar emot ett varuvärde från och med 800 till goo R:dr; Två år mot ett värde från och med 2000 till 2100, samt Tre år mot ett varuvärde från och med 3,200 R:dr till 3,300 R:dr och derutöfver, och må ej någon, ehuru varuvärdet öfverstiger sistnämnde Summa, längre än tre Ar hållas i Fängelse. — 6:0, Då beskaffenheten och inrättningen af nuvarande Corrections- och Arbetshusen är sådan, att de till Fängelse dömde personers insättande derstädes , innefattar en hårdare bestraffning , än ändamålet kräfver, och dessutom äro allt för otillräcklige att emottaga dem, hvilka, enligt redan gällande Författningar böra derstädes förvaras, så att en del af dem, måste å Fästnirigarne insättas, hemställde Högste Domstolen, att Fängelse som enligt denna Stadga eger rum, må i likhet med det som till följd af Utsokriings-Balken eller 1807 års Förklaring ådömes, undergås antingen i Corrections-Huset eller i Länshäktet, i den Provins, der den brottslige gerningen föröfvat. 7:0. t momentet, som afhandlar förnyade Jjurendräjeribrott under 50 Rtdrs värde finnes Proposition om Lurendr. o.
731 icke stadgadt, huru ansvaret skall bestämmas för mera än andra gången, hvarföre tillstyrktes ett tillägg, som utmärker detta sålunda: ”Beträdes någon andra gången eller oftare med enahanda missbruk” etc. 8:0.
I följe af den likhet, som i Förordningen antagits emellan Lurendräjeri- och Tullförsniilningsbrott , skulle Summan der urbotaansvaret äfven för sistnämnde förbrytelse vidtog, i händelse af bifall till Högste
Domstolens ofvanberörde hemställan, ökas till 400 R:dr, och de öfrige i Förordningen förekommande Stadgan - den som derå hafva afseende, i enlighet dermed förändras. g:o.
Men i öfverensstämmelse med den af Cominitterade Iagde grund, att Tullförsnillning och Lurendräjeri ansetts utgöra lika svåra förbrytelser, ansåg Högste
Domstolen desto mindre en skillnad böra göras, hvarigenom Tullförsnillning af varor under 50 R;drs värde belädes med böter, hvilka icke egde rum för Lurendräjeri af samma belopp, som det icke syntes troligt, att egenteliga Importeurer eller handlande skulle finna någon uträkning, att uppsåteligen undansnilla deri ringa afgilt, som å ett sådant varuvärde kunde belöpa, utan lärer sådant oftast komma att härröra antingen af glömska eller andra tillfälliga orsaker, i anseende hvartill och för att bibehålla den redan lagde principen, tillstyrktes en sådan förändring af det momentet, som härom handlar.
’’För förbudna eller tullförsr.illade varor, som anhållas under 50 R;dts värde erläggas ej 732 Proposition örn Lurendr. o. Tullförsnillnings böter; men varan förverkas pä sätt redan är sagdt.
Beträdes någon andra gängen eller oftare med enahanda missbruk bote derjemte i sådant fall den' förbrutna varans värde; hvilket sednare äfven skall iagttagas vid de tillfällen då den förbudna eller tullförsnillade varan utgör i värde från och med 50 till 400 R:dr.”
Och den nästföljande meningen:
För tullförsnillade etc. till öfver eller under 50 R:dr skulle i sådant fäll utgå. 10:0.
Då, enligt hvad Högste Domstolen erfarit, Domstolarne stundom fattat det begrepp om stadgandet, att borgen skulle för böterne ställas eller ock den brottslige genast träda i häckte, att en i enlighet dermed inrättad hänvisning till besvärs anförande borde meddelas, så att deri i 1807 års Förordning lemnade frihet, att förete fattigdomsbevis eller ställa personlig borgen icke skulle ega rum; men afsiglen med detta stadgande endast synes vara, att bestämma huru förhållas bör under Rättegången och innan Utslag i målet blifvit meddeldt, heldst föreskrifterna om hvad vid besvärs anförande är att iagttaga, finnas på ett annat ställe meddelade, hemställes alt till förtydligande af meningen, den samma må undfå en sålunda förändrad redaction : ”Den som anträffas med lurendräjadt eller tullförsnilladt gods, må, der han ej kan ställa vederhäftig borgen för de böter honora kunna ådörnas, hållas under tjenlig bevakning till dess Domstolen sammanträdt och pröfvat huruvida han efter Lag och Sakens beskaffenhet-bör träda i Häkte eller må vara på fri fot, mot eller utau borgen för sin person”.
Proposition om Lurendr. o.
Tullförsnillning. 733 11:0.
För tydlighetens skull torde böra utmärkas, att böter för hvilka borgen blifvit ställd ej må förvandlas, utan skola med penningar godtgöras, sä vida tillgäng hos den sahfallde eller Löftesmännen finnes. 12:0.
Uti 1799 års Förordning stadgades, att hvad uti böter hos den brottslige saknades skulle i annat straff förvandlas, hvaraf följde, att fråga derom icke kunde uppstå, förr än det visat sig till livad belopp böterne kunde gäldas.
Detta stadgande synes lämpeligen kunna bibehållas, i synnerhet som en utväg derigenom beredes Beslagaren, att utbekomma åtminstone någon del af den, såsom belöning och uppmuntran, honom anslagne andel.
Af sist anförde skäl syntes det äfven billigt, att af sådane medel Beslagaren, meri förmånsrätt framför Kronan, åtnjuter sin andel, heldst Kronan såsom någon egenteligen besparad direct vinst icke lärer påräkna någon andel i bötesbeloppet.
Således tillstyrkes, att sista momentet må förändras på följande sätt: ”Böter, för hvilka Borgen blifvit ställd kunna sedermera ej förvandlas, utan skola med penningar godtgöras, så 'vida tillgång hos den sakfällde eller Ijöftesmännen finnas' men hvad som sedermera brister förvandlas på sätt förut är stadgadt; Dock åtnjute Beslagaren före
Kronan sin andel fullt ut af hvad som kan med penningar utgå.” 13:0.
Ansvaret för Fabriks-Idkare, som beträdes med oloflig införsel eller försäljning af Manufactur- och Slöjdevaror synes kunna minskas, så alt han för första resan sådan förbry - 734 Proposition om Lurenär. o. Tullförsnillning, telse bor straffas såsom för andra gången föröfvadt I.urendräjeri, och för andra gången såsom för tredje; hvarvid likväl torde böra utmärkas, att detta högre ansvar endast eger rum, da han låter komma varor från Utrikes ort af sådant slag, som han sjelf tillverkar.
Äfvensom handtverkare, hvilken beträdes med oloflig införsel eller försäljning af sådant gods som tillhörer hans egen handtering, synes böra vara underkastad enahanda straff. 14:0.
För tydlighetens skull torde i fråga om Ämbetsmäns ansvarighet för Lurendräjeri eller Tullförsnillningsbrott, böra utmärkas, att tjenstens förlust eger rum, först då värdet öfverstiger 400 R:dr äfvensom, i afseende på delagtigheten uttryckas, att den skall vara af sådan gröfre art, för hvilken, enligt denna stadga, ansvaret är enahanda, sorn för sjelfva brottet.
Grunden för det förra af dessa tillstyrkanden är, att en förbrytelse af den ringare beskaffenhet, att varuvärdet ej uppgår till 400
Rtdr icke synes böra beläggas med ett så ojemnförligt högt ansvar, och för det sednare, att den mindre drägtighet, som eljest kan tilläfventyrs med penningeböter försonas, och som någon gång består i underlåtenheten att upptäcka ett begånget Lurendräjeribrott, icke skäligen synes böra bestraffas på enahanda sätt, som den, då en Ämbetsman leger, råder eller hjelper till gerningen, så att den derigenom sker.
Momentet skulle i anledning häraf erhålla följande lydelse: ”Finnas någon annan Ämbets- eller Tjensteman, högre, eller lägre, begå Lurend/äjeri eller Proposition om Lurendr, 0. Tullförsnillning. 735 Tullförsnillning af varor till ett värde af 400 R.dr eller derutöfver, eller kan han öfvertygas om sådan de/gtighet deri, sorn 1 §. 61 Cap. Missgernings-Balken omtalar, miste tjtnsien etc. 1 Art. 4 §. 15:0.
Af orden:
Utländskt förbudet gods kunde dragas den mening, som här vore blott fråga om det, hvilket är till införsel förbudet, och ej tillika om det som är tillåtet men ostämplad t och således tullförsnilladt, ehuru sakens natur tyckes fordra, att med det sednare slags godset bör förhållas på samma sätt; hvarföre börj;.n af denna §. kunde förändras sålunda:
Utländskt förbudet eller ostämpladi gods, nytt och obrukadiT etc.
Denna anmärkning gäller äfven om flere andra ställen, der ordet förbudet gods nyttjas i den mening, att dermed betecknas så väl det som är till införsel förbudet som ostäm pladt; och vid sluteliga redactionen af Förordningen torde derföre blifva nödigt iakttaga, att på de ställen der den bar afseende äfven på detta sednare, sådant tydligen utmärkes. 3 Art. 1 §. 16:0.
Vid värderingar böra besigtningsmännen jemväl, under enahanda förbindelse som för rigtigheten af sjelfva värdteringen, yttra sig om varorne äro'af utländsk tillverkning, i händelse fråga derom uppstår; Äfvensom och då den tilltalade, med värderingen misst ö.d, ofta begärt en förnyad, och Domaren i saknad af bestämd föreskrift, stadpat i villrådighet, huru vi - 736 Proposition om LurenJr. o. Tullförsnillning i!a sådant, på grund af Partens begäran, ovill, korligen borde beviljas eller ej, att stadgande derom vid slutet af denna §. kunde tilläggas sålunda:
Värderingsinännen böra jemväl under enahanda förbindelse yttra sig om godset är af utländsk tillverkning eller ej.
Då sådan värdering i föreskrifven ordning och af behörige personer skedt, ina ej ny värdering tillåtas, derest ej Do maren finner sådane omständigheter, att den nödvändigt erfordras. 3 Art. 4 §. 17:0.
Den felagtigliet, som enligt denna §. kan af handelsagent begås, består dels i meddelande af falska betyg, dels i underlåtenheten att till Cornmerce-Collegium insända de häruti föreskrifne underrättelserne.
För begge desse händelser synes ansvaret icke böra vara enahanda och underlåtenheten af underrättelsernes tidiga meddelande kunna såsom andra Arnbetsfel af lika beskaffenhet med penningeböter försonas.
I öfverensstämmelse härmed tillstyrktes följande förändrade redactiou : — — ”eller annat miss bruk . pä lioad sätt som lieldst föröfvas, hvarom Handels-Agenten åligger att ofördröjeligtn gifva Commerce- Collegium besked, skall köparen af godset” etc. och sedermera — -—- ”hvarjemte den Handels-Agent, som i dessa hänseenden meddelar betyg eller underrättelser, sorn med verkeliga förhållandet ej öfverensstämma, skull skiljas från tjensten, och dessutom beläggas med det ansvar, hvartill - Proposition om Lurendr. 0.
737 till han efter sistnämnde artikel ian pröfvas skyldig.
Underlåter han att så fort ske kunnat till Commerce- Collegium insända dessa underrättelser , plikte från 50 till 200
R:dr efter omständigheterna.
' ’ 4 Art. 2 §. 18:0
För att tydligare utmärka meningen med stadgandet i första momentet af-denna §, torde det kunna förändras sålunda: — — ”håfve f örbr ut it samma vara med hvad deraf blifvit såldt och kunnat anhållas och bote fulla värdet” tg:o
I öfrigt torde redactionen af sista momentet. af denna §• jemkas sålunda: ”Samma
Lag vare för den köpare af ostämplade sådane varor, hvilken är berättigad dermed drifva handel heldst derigenom tydeligen utmärkes, att ingen annan, som till enskildt behof kan köpa sådan vara, böc ansvara. 4 Art. 3 §, 20:0
Första momentet af denna §. lärer böra här utgå och i den man det instämmer med principen i y art. 5 §. derstädes inflyttas.
Dock torde genom något stadgande ett undantag kunna göras för sådane varor, sorn från en på landet anlagd Fabrik införas till närmaste stad eller forslas för att stämplas. 4 Art. 4 §. 21:0
Enär det brott, hvilket här omforma-' les, redan är upptagit i 8- Cap. 1.
MissgerningsBalken, tillstyrkes, att med ändring af den föreBihang till Rikt-St, Prol,\\sta Sami, iSi}. '*7 7 33 Proposition om JLurendr. o.
Tullförsnillning. slagne bestraffningen, den må bestämmas i likstämmighet med nyssnämnde Lagens rum; såsom det ock i 1799 års förordning varit iakttaget.
4 Art. 7 §• 22:0 Sista momentet af denna §. om Bätter
Domstol i de deruti nämnde mål, torde böra flyttas till 2 §.
6 Art. på det att hvad Författningen i detta ämne innehåller, må finnas på ett ställe. 5 Art. 2 §• 23:0 Orden: ”Eller med särsiildte förordnad de försedde under-betjente vid Tullverket: synas icke vara tillräckeligen bestämde, dels deruti: att icke stadgadt finnes, af hvem sådana förordnanden få meddelas: endast af Tull-Directionen eller af hvar och en styresman för Tullslaten I sin ort; Dels ock huruvida sådana förordnaden. böra för hvarje särskildt tillfälle och förrättning utfärdas, eller kunna bevilljas för längre tid eller alltid.
Då lagligheten af ett beslag beror derpå, att personen finnes vara behörigen qvalificerad, lärer det vara nödigt , att sådant noga bestämmes. 24:0 T öfrigt och då uti författningen icke finnes uttryckeligen bestämt: hurudan påföljden rnå blifva af ett beslag, som göres vid husvisitation, antingen af en obehörig person , sorn efter origtigt erhållen handräckning eller derförutan det'samma verkställer, eller ock af en behörig person, sorn felar mot hvad honom för Proposition om Lurendr. 0.
739 undersökningens anställande alägat iakttaga; hem. stahle Högste
Domstolen, att genom ett särskildt moment i denna §. sådant må på följande sätt bestämmas: ”Om antingen den som är till undersöknings anställande obehörig med vederbörandes origtigt iemnade handräckning eller derförutan, anställer visitation, eller ork den sorn ' eljest är behörig vid sådan förrättning unde; låter iakttagande af hvad honom efter denna stadga åligger att iakttaga, vare väl det anhållne godset, då det uppgår till det belopp här ofvan ornförmäles, förbrutet; Men den som undersökningen förrattat åtnjute icke Beslagare-andel hvarken i godset eller Böterne , hvilken i sadan händelse tillfaller Kronan:
Men örn sådant gods, utan undersökning i öppna bodar eller försäljningsställen upptäckes, eger hvem som heldst det samma anhålla och i Beslag taga samt Beslagareandel deraf åtnjuta.
5 Art. 3 §. 25:0.
De i denna §. stadgade
Böter för den, som icke funnit otillåtne varor vid »let beslag, synas böra förvandlas efter den i Kongl. Förklaringen den 23 Martii 1807 lagda grund. 26:0.
Befrielsen från åtal för egare af otillätet gods för mindre än 100 Ruirs värde synes icke böra ega rum i det fall, att godset hållits till försäljning; utan bor det dä, ehvad det stiger till större eller mindre belopp, vara underkastadt confi-cation och egarens ansvar.
I anledning deraf lil
Ist yrkes tillagg i denria §. al ett moment så lydande : 74<> Proposition om Lurendr. o.
Tullförsnillningl ”Det gods som å kamrar eller andra hemliga försälj ni ngs-stäl len till salu hålles, vare förbrutet efter Första Artikeln af denna förordning.” 5 Art. 5 §. i 27:0.
Det i denna §. omtalta Fängelse synes jemväl höra bestämmas efter den i 1807 års Förklaring lagde grund.
I denna §. lärer böra tilläggas: ”eller Svenskt stämpelbart men ostämpladt”i meningen
Men finnes åter det anhållna gods icke vara förr budet eller tullförsnilladt etc. 29:0.