Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Lexorna skola läras, och skolböckerna hål- las i ordning; men leksakerna må icke ring- aktas, och genom kroppsligt arbete med knif och sax, med hammare och yxa, med synål och tråd, med spade och hacka, med metspö och åror utvecklar man anlag och.
krafter, som icke kunna undvaras i lifvet.
Skolan kan icke utveckla dem, derför måste hemmet göra det.
Smågossarne skola blifva fäderneslandets försvar, landets, ledande män, familjernas öfverhufvud, samhällets kraft och karaktär; de blifva intet af allt detta om deras hjerte- lag försummas, det moraliska modet slappas eller deras karaktär missriktas genom en en- sidig skoluppfostran, lösryckt från hemmet och det praktiska lifvet, eller om de hållas i den tron, att böckerna och deras begripande kunna träda i stället för ett lif i full och ädel öfverensstämmelse med en menniskas lifsuppgift.
Sen till, ärade läsarinnor, att Idun ej saknas hos någon af edra bekanta!
Vid s k i l j o v ä g e n.
En b i t v e r k l i g h e t upptecknad af Ave.
r v a r v ' " il&gt;Jp ^ hagen biljett att hemta? » — F r u Dreier, enka efter bankkamrer Albert Dreier, framkastade i något irriterad ton denna fråga, då hon öppnade tambur- dörren för sin dotter.
» Nej, icke en rad.
Det är väl sant, som redaktören sade, att här var ren uppsjö med unga flickor, som vilja gå husmödrar till hända mot ringa lön och ett hyggligt bemö- tande.
» Bertha Dreier bjöd till att antaga en ton af glädtig humor, men det var med möda, hon kunde svälja gråten, när hon nu vände sig från modern för att hänga upp sin hatt och kappa.
» Ja, här finnas flickor i stora skaror, som lärt allt och ingenting; det må himlen veta!
Hade du för din del ej anfallits af blek- soten, utan fått sluta läsningen innan du kunde få afgångsbetyg från det välsignade elementarläroverket, så skulle här väl funnits någon utväg, men nu — Ja, kom in, jag har just fått höra något, som härmar mig djupt.
Jag hade väl ej nog af bekymmer för dig, förstås, utan här skulle mera till! » Fru Dreier sköt upp dörren till arbets- rummet och gick före sin dotter fram till ett bord, på hvilket ett uppviket bref låg.
» Har mamma fått något ledsamt bref? » frågade Bertha ängsligt.
» Ah, brefvet är kanske ej så galet — jag har knapt läst det riktigt.
Det är från svå- ger Benjamin och innehåller ett förslag.
Men, kan du tänka dig något så ohyggligt: Anna Dreier, din köttsliga kusin, vill åtaga sig att förestå krogrörelsen borta hos Svenson; frun hans är för gammal till att hålla någon ordning. » » Men mamma då!
Hvad tänker Anna på? » » Att hon behöfver plats, sade hon — Anna gick nyss härifrån — att hon, som du, ingen ting kan och ej har råd att nu, sedan hon misslyckats i sina försök att vara guvernant, betala för att få lära något yrke.
— Jo, det här är trefligt, din kusin krögerska! » » Men begriper hon då ej, att det är rent af omoraliskt att sälja spritdrycker?
Sade mamma henne ej, hur uselt det är att bi- draga till «ina medmenniskors förderf, sjuk- dom och olycka in i flere slägtled? » » Jag vet ej allt, hvad jag sade, ty jag var så grufligt upprörd, och hon gick med de ord, att om jag kunde skaffa henne en bättre och — mera moralisk verksamhet, skulle hon gerna åtaga sig den, eljes — ja, du förstår, vi voro båda upphetsade. » » Mamma skaffa henne!
Godt vi viste, hvad jag skulle ta mig till! » » Svåger Benjamin skrifver här, att han har ett förslag, » sade fru Dreier tvekande.
» Att jag skall stå i hans bod i Stoc- holm? » inföll Bertha misslynt.
» Nej, icke det.
Men han har räknat ut, att just här skulle vara en bra plats för att upprätta en atelier — en tillverkning i större skala för korsetter — franska snörlif.
Han gör mig uppmärksam på, att detta kan anses som ett patriotiskt företag, emedan de flesta snörlif, som nu förbrukas i Sverge, importe- ras från utlandet.
Benjamin vill genom denna affär förhjelpa dig till oberoende, ty det är hans mening, att du — under hans ledning, förstås — skulle förestå atelieren.
— Ja, jag tycker här är ej annat att göra än taga emot anbudet, och då kunna vi der äfven skaffa arbete åt Anna, så hon blir räddad från det der andra.
— Att hon bara ens kunnat tänka på att vilja röra en hand för att bringa förderf åt en medmenniska, det är rysligt! » — • — Efter en stunds liflig öfverläggniug emellan mor och dotter sändes bud efter Anna Dreier, som med glädje utbytte platsen hos Svens- son för anbudet att få blifva Berthas för- nämsta biträde vid den tillämnade snörlifs- atelieren.
Detta var tidigt på våren.
I oktober skulle det nya patriotiska etablissementet öppnas, hvadan Bertha under mellantiden skulle ut- bilda sig till fullkomlig artist i korsettillverk- ning; det var onkel Benjamins bestämda vilkor.
Modeller från Paris anskaffades och efter- bildades på det mest samvetsgranna sätt, så att sjelfva fru Dreier, som var en mycket kritisk menniska, blef hänryckt öfver sin dot- ters arbete och förutspådde företaget en ly- sande framgång.
Äfven Anna Dreier beredde sig samvets- grant till sin nya lifsgerning, och fru Dreier förlät henne fullkomligt för hennes omora- liska funderingar på att komma fram i verl- den genom värdshusrörelse, då hon visade sig i sin första sjelfsydda korsett.
» Nätt och svarfvad som en docka! » ut- brast frun förtjust.
» Kom Bertha, här skall du se en figur, som den skall vara; smärt om lifvet och fast som trä.
Du får sanner- ligen lof att lägga något tvång på din egen figur, Bertha!
D u är allt för landtboaktig för din blifvande verksamhet.
Hvad skulle man väl säga om en föreståndarinna, som ej begagnade af produkterna från sin egen atelier? » » Jag har nog både tänkt derpå och för- sökt mina harnesk, men jag uthärdar ej der- med. » svarade Bertha i en ton midt emellan skämt och ledsnad.
» Ä r det ej nog orx&gt;
tian ske å närmaste postanstalt. — Bidrag från alla områden f ö r qvlnllg verksamhet mottagas med tacksamhet.
Endast en sida af papperet bör Anna går som en lefvande reklam för vår vara? » » Nej, det.
är ej nog, » af gjorde fru Dreier.
» Ingen begär, att du skall snöra dig — hvilken flicka eller fru tror du väl gör det?
Du kan fråga tusenden, som bära korsetter, och du skall få se, att ingen af dem har den hårdare, än de kunna föra handen emellan.
Men hvarje bildad menniska vet ju, att det är nödvändigt att på detta sätt ge stadga och form åt kvinnokroppen samt att hålla den inom sina naturliga gränser.
Fråga hvilken storsömmerska du vill, och du skall få höra detsamma. » » Ja det är säkert », bekräftade Anna.
» Men felet med Bertha, är att hon ej som barn fick skick på sig genom snörlif; nu blir det svårare för henne att få den rätta håll- ningen.
» » Det är ej min utan hennes fars skull », försvarade sig fru Dreier.
» Men om Bertha nu förstår sitt eget bästa, kan hon mycket väl ändå få en elegant figur. » » Jag utbeder mig i hvarje fall anstånd till i oktober; i sommar, då jag j u kommer att vistas en månads tid på landet, vill jag röra mig fritt. » I | r~ " \ I I NI \ _J U | \ | användas och marginal lemnas.
Namn och adress torde alltid noga anglfvas, och kan fullkomlig diskretion från redaktionens sida påräknas Hon måste se henne ännu en gång, om hon någonsin skulle bli qvitt från denna syn, se henne, om möjligt var, » riktigt ».
Bertha hade ej mod att ens i tanken uttrycka sig närmare.
(Forts.) Med anledning a f flere inkomna förfrågningar må nämnas, att Johan Nordlings med förra året till den första delen fullbordade berättelse, » Ett storstadsbarn », under det nu ingångna året kommer att fortsättas och afslutas på vår följetongsafdelnlng.
Början härmed göres dock ej förrän till våren eller försommaren.
" Det var en gång — ".
S kymningen, den långa vinterskymningen, har fallit på, snöstormen far ute på ga- V tan, slukande ljudet från slädbjellrorna — hvad det måtte vara kallt der ute, januari- köld!
—, du har tändt den knastrande björk- vedsbrasan och sitter nu och — berättar sagor för dig sjelf.
inte sant?
Skäms du inte, gamla karlen — berätta sagor!
Tänk, hvad menniskorna, de kloka, de förnumstiga, skulle le, om de nu finge se dig!
Har du ej någon gång, när solen lemnat dig och menniskobullret dämpats till ett sakta, mullrande sorl midt bland de skuggor, som svept sig allt tätare omkring dig, har du ej gripits af en sällsam, tyngande oro, en bäfvan för du vet ej hvem, en melankoli öfver du vet ej hvad — liksom en mjuk arm smek- samt lindades kring dig och ett par stora, sorgsna qvinnoögon sägo in i dina?
Du kände, att natten nalkades.
0 I slutet af juni reste Bertha till en af sina farbröder, som var provinsialläkare i en af landets mellersta provinser.
A f instikt snarare än af öfverläggning om- talade hon ej för dessa sina slägtingar, att hon stod i begrepp att blifva ett slags del- egare i onkel Benjamins vidt utgrenade affärs- verksamhet.
Hon hade i det hela något svårt för att adla en snörlifsverkstad till atelier, äfven om der idkas fransk konst, och Det var vid denna tid, så här vid skym- hon fruktade att den gamle, något afmätte doktorn skulle se ned på henne, i fall hon ningsbrasan, som du i din barndom ofta hörde omtalade, att hon ämnade egna sig åt en det der » det var en gång — ».
Och nu, när det gamla året nyss har gått och det nya gren af sömmerskeyrket.
ligger framför dig med så mycket obekant i Doktorns fru var mycket sjuklig, inga barn funnos i huset, så att Bertha var helt och skötet, erfar du en underlig beklämning, det hållet lemnad till sig sjelf för att roa sig är som hörde du gamla välkända melodier bryta fram, melodier, som du ej hört på länge, bäst hon kunde.
Det dröjde dock ej stort mera än en vecka, glada melodier.
sorgbundna: » Det var en gång — ».
förrän farbrodern tycktes ha fattat intresse Sagor, som lifvet berättat dig — lifvet har för sin hittills okända slägting, och hon fick stundom följa med honom på sjukbesök i så många underliga sagor, som aldrig upptecknas.
Glada sagor.
Än var det om den lille, som den vackra nejden.
Han talade dock aldrig med henne i något allvarligare ämne, utan drömde om guld och gröna skogar och som tycktes blott ha för afsigt att bereda sin fick, om också ej guldet, så dock de gröna brorsdotter en smula omvexling i det enfor- skogarne.
Än var det om mannen, som fick lyckans galoscher.
Ack, du vet hvad han var miga lefnadssättet i hans hus.
lycklig, du minnes lifvets ljumma, soliga vår- En dag sattes hela orten i bestörtning genom ett hastigt dödsfall.
En lärarinna, dagar, deras namnlösa, jnblande fröjd — deras som undervisade kyrkoherdens barn, hade af- korta, vemodigt skymmande qvällar.
Och än lidit under sådana omständigheter, att man var det om den fagra prinsessan i det slum- rande slottet bland rosor och dejliga blader, misstänkte, det skett genom gift.
Bertha hade flere gånger sammanträffat henne, som prinsen väckte till lif och kärlek med henne, och med en tydlighet, som kom — en barnslig kärlek utau gräns i doftfyld, Bertha att häpna, framträdde fröken Natalias drömmande sommarnatt.
Och så var det hemska sagor också, om raka, stela gestalt för hennes minne.
Hela följande natt låg hon och kämpade med sorgebarn, om storm och natt i villande skog.
Men dem gömmer du för dig sjelf.
denna syn, undrande på dödsorsaken, tills De andra berättar du kanske om många, hon.
greps af en underlig åtrå, att en gång många år, då i ditt skägg fallit litet af den få se hur en menniska såg ut inuti.
Hon tyckte strax, att denna önskan var snö, som nu seglar der ute, och du sitter opassande, otillbörlig och ett förnärmande framför den knastrande björkvedsbrasan, och mot den döda, så Bertha försökte slå bort någon liten parfvel kryper upp i ditt knä: » Det var én gång — ».
denna » barnsliga nyfikenhet », genom att stiga Alvar Arfwidsson.
upp, tända ljus och taga sig en bok.
Men alltjemt såg hon Natalias breda skuldror, in- svängda midja och utstående höfter, och hon måste jemt undra, hvilket slags snörlif hon begagnat för att bli så illa kantig.
Ojemn konkurrens.
N å g r a o r d till l y c k l i g a r e systrar.
et finnes herrar, som påstå, att fruntim- mer alltid läsa sista sidan af en tid- ning först.
Jag vet ej, hur rätt de i allmänhet kunna ha i sitt påstående, men visst är, att jag har ganska mycket intresse för den sidan, och, om jag har tid, underlåter jag sällan att ögna ige- nom annonserna.
Jag tycker den är som ett stycke kulturhistoria.
Bl an läser deri ej blott om uppfinningar, som blifvit praktiskt använd- bara, och hvilka lyxartiklar, som kommit mest i modet, samt priser på alla möjliga ting, utan äfven hvad vår tids menniskor roa sig med och hvad de önska — samt till och med de- ras längtan och känslor.
Man behöfver blott i de stora annonstid- ningarne samt numera också i Idun, som blif- vit ett så lämpligt organ för det området, emedan hon så behändigt flyger direkt in i våra hem, man behöfver blott läsa alla de an- nonser om unga flickor, som vilja ut i verlden, för att få en tydlig bild af hvad som rör sig på djupet af ungdomens hjerta nu för tiden.
Den unga flickan nöjes ej numera med att sitta beqvämt hemma hos pappa och mamma och brodera i båge, väntande på friare, utan hon vill ut för att se sig omkring och lära känna verlden.
Ännu mera än denna önskan torde lusten för arbete och verksamhet samt kanske också för litet mera oberoende vara de krafter, som drifva henne att från det lugna hemmet gifva sig ut bland främmande för att förvärfva sitt bröd.
Man kan blott glädjas öfver den yttring af energi och lifslust, som deri gifver sig tillkänna och som i mycket tillbakavisar de beskyllningar för beqvämlighet, för fåfänga ccb ytlighet, som ofta nog rigtas mot de unga flickorna.
Ty de platser de få äro sällan några sinekurer.
Men liksom allt vackeit här i verlden har också denna verksamhetsifver sin frånsida och en ganska behjertansvärd sådan.
Antalet af de flickor, som » vilja ut » som det heter, är nämligen betydligt större än an- talet af de lediga platserna, hvaraf följer, att de förra nedsätta sina pretentioner till det minsta möjliga — och ännu lägre.
De erbjuda sig att vara till sällskap, till hushållsbiträde och att undervisa, mången gång utan minsta ersättning, det finnes till och med de, som vilja betala för sig dertill.
Föliden blir, atc familjer, som behöfva någon flicka i sitt hus, bland hundratals annonser eller svar på sådana väljer den, som har de minsta anspråken, un- der det att deras allt mera stiga.
Det gör ju föga för den flicka, som, så att säga, har sitt hem i bakgrunden och blott är » ute » för ro skull samt när som helst vet sig kunna lemna sin plats, om hon så vill.
Men annorlunda gestaltar sig saken för den unga flicka, som måste arbeta för sitt uppe- hälle, och som icke har någon annan utväg att existera; det är hon, som blir den lidande på detta moderna sätt att på hvad vilkor som helst antaga platser blott för nöjes skull.
Vi antaga till exempel, att en ung qvinna söker plats som lärarinna.
Antingen annon- serar hon, men som hon ej kan undvara lön, dröjer det innan hon får något svar och måste sätta in flere annonser innan hon lyckas; eller också vänder hon sig till en platsanskaflhings- byrå.
I båda fallen en ganska kännbar utgift.
Nå, det gör mindre, blott hon får plats.
Utom vanliga skolämnen fordras, att lärarinnan skall kunna undervisa i språk, musik och slöjd eller
Manuskript, som ej antages till Införande, återsändes, sä vida porto bl- f o g a s.
handarbete.
Men ännu följa ganska många törnar.
» Vi vilja att fröken hjelper till med hvarjehanda mellan lektionerna, » heter det vi- dare.
» Jaså, men — » vill hon kanske invända, men afbrytes med: » Här ha vi högar af bref från sådana, som erbjuda sig dertill, och många utan lön ändå! » För att ej gå miste om plat- sen måste hon samtycka till att offra sin tid mellan lektionerna på smågöromål.
Och om hon är godhjertad och hjelpsam till sin natur, går det ju ganska lätt för sig att göra äfven detta.
Men en annan fråga är, om hon verkligen borde göra det.
Ty icke nog med att hon efter sin ganska ansträngande sysselsättning som lärarinna väl behöfver ega några timmar för sig sjelf — månne ej också den familj, för hvilken hon arbetar, äfven hade större nytta, om hon till- läts att vidmakthålla och föröka sina kun- skaper?
Dessutom måste man anse det för hennes pligt mot sig sjelf och sin framtid, att hon söker att så mycket som möjligt göra detta.
Ty, som sagdt, kunskaperna äro ju hennes enda existensmedel äfven för framtiden.
En annan sida af saken är också, att lära- rinnans förhållande till sina elever lider af detta göromål.
Man må säga att allt nyttigt arbete är godt och aktningsvärdt, det vill jag visst ej motsäga, men barnen ha ofta ej fått lära att se det på det sättet.
Med till exem- pel städning och servering följer ofta, att lära- rinnan får lof att betjena barnen på hvarje- handa sätt, och dessa bli lätt nog fallna för att derigenom i henne se ett slags » passopp », hvilket åter ej kan vara till gagn vid under- visningen.
Derför, om ej för annat, borde mera allmänt skiljas på hushållsbiträdes- och lärarinneplatser — isynnerhet som dessa förenade befattningar mången gång betalas med en lön, som en föga uppfostrad husa ej skuHe nöja sig med.
» Till hvem rigtas nu dessa ord eller före- bråelser, hvad man skall kalla dem? » frågas.
» Är det till familjerna, så var god och sätt er i deras ställe, min fru eller fröken, och sug om ej ni skulle välja den på en gång nyttigaste och billigaste », hör jag någon utropa.
Det är heller icke till dem, utan till de bättre lottade unga flickorna jag vänder mig med begäran, att de, med sin i sig sjelf ganska berömvärda ifver att vara » till nytta », icke må, genom att plottra bort sitt arbete på godtköps- manér, för mycket försvåra lifvet och platserna för dem af sina medsystrar, som icke hafva annat än detta sitt arbete att förtjena sitt lifs- uppehälle med.
Derför, sluten upp med att annonsera om att undervisa och » gå frun tillhanda » mot en- dast ett godt bemötande, I, som icke hafven pröfvat på, hur det kan vara!
Börjen på att anse edert arbete vara värdt någonting, så komma också andra att anse det vara så.
Dermed gören I fattiga medsystrar en tjenst och eder sjelfva ingen skada!
» Lilly.?
» Mamma, hvad skola vi leka? » Hedersamt omnämd vid Iduns 4:de pristäfling.
[uspigan och köksan äro upptagna (det äro de ständigt), och någon barnjungfru hafva vi ej, ty lilla Valborg är redan 2 / år gammal.
Jag har placerat barnen i matsalen lör att leka, medan jag räknar ut och börjar 1 2 | r - \ I I Kl I U U IN Annonser mottagas endast mot kontant llqvld 1 förskott af 2 5 öre pr t- spalt, petitrad (
ett tapisseriarbete, med hvilket jag har myc- bet brådt.
» Ett, två, tre, fyra » — » Mamma, Karin tar min docka. » — » Karin måste låta Gretas docka vara » — » Ett, två » — » Mam- ma, hon lyder inte. » helt förvånad, då klockan slår 6.
Naturligtvis får mamma ej sjelf hafva något arbete; då blir hon nervös, ty mycken hjelp behöfva de små fingrarne i början, men snart nog lära de sig att hjelpa sig sjelfva, och alt lättare Jag lägger bort arbetet och går att skipa få de att lära sig nya arbeten.
K l 6, då lag och rätt.
Se så igen: » ett, två, tre » — arbetena lägges i hop, äro alla glada och » Mamma, Per retas » — » Nej, det är Greta, nöjda: efter maten lägga sig de små, och de som skuffar mig. » — » Stilla, mamma räk- större finna nu leken ny och rolig.
Mamma sjelf är ej minst belåten, ty hon vet, att hon nar — ett, två — » » Ett ohyggligt skrik afbryter räkningen.
nu ledt barnen in på en god väg — arbetets Sven har trampat på Valborgs fingrar.
Ar- väg — och med sådana känslor går det egna betet ligger på golfvet, nålen kastas hit, saxen arbetet dubbelt så lätt.
Jag har, oaktadtjag dit; fingret måste bäddas en stund, och så uppoffrat tvänne timmar helt och hållet åt fort tillbaka för att söka ihop nål och arbete barnen, kommit till ett mycket bättre resultat på nytt.
» Mamma, när få vi äta? » — med mitt arbete än dagen förut.
Andra morgonen, så snart småttingarna » Klockan 6, lek så länge! » — » Det är så tråkigt, hvad ska vi leka? » — - » F å vi köra vaknat, äro de strax färdiga.att börja på med häst? » — » Nej, det bullrar för mycket, då arbetet igen, men nu gäller det att ej miss- pappa arbetar! » — » Hvad ska vi då bruka deras ifver, ty då ledsna de snart.
D e få vänta tills eftermiddagen, och endast vid göra?
» Så fortgår det till kl. 6, då qvällsmaten fult väder eller, då det är brådska med jul- serveras, och sedan lägga de två yngsta sig, klappar, göra vi något litet undantag på för- men de tre äldsta äro fortfarande gräliga och middagen.
Hufvudsaken blir att vexla om med arbetena, välja sådana, som verkligen bråka ända till kl. / 9.
Då, ändtligen har man fått dem alla i säng; men nu är mamma kunna användas, och ej sätta barnens tålamod Har sjelf utpinad och uttråkad och har ej lust att eller förmåga på allt för hårdt prof. vidare taga i hop med arbetet, hvilket dess- mamma sjelf svårt att finna på småarbeten, så utom ej vunnit på att kastas bort och tagas hitta nog vänner och bekanta på än en än en annan sak, hvilken då genast tecknas till fram igen.
» Äh, de lyckliga stadsborna, hvilka kunna skicka sina småttingar i barn- minnes.
Naturligtvis får ej materialet vara trädgården!
Det är ej blott för de par tim- allt för dyrbart, ej heller monteringen taga mar, de äro der; barnen lära sig att syssla för mycken tid i anspråk, utan blir det all- stilla och snällt, äfven när de äro hemma. » tid bäst att anordna sådana arbeten, der bar- nen sjelfva kunna utföra det mesta, så att » Ett par timmar i barnträdgården! » För de ej inbilla sig kunna gå i land med större trött att somna, har jag god tid att tänka på arbeten, än de verkligen förmå.
saken och besluta, att andra dagen försöka Hl.
N. ordna min tid på ett bättre sätt.
Förmidda- gen går alltid, isynnerhet då vädret är vackert, och barnen kunna leka ute.
Sedan jag slutat läsningen med de äldre barnen, går jag såle- des helt lugnt ut på några uppköp och tager mig derjemte en grundlig promenad.
Från Kung!, operan gaf på torsdagen i förra veckan för en butik skaffar jag mig litet brunt papp från första gången Verdis präktiga opera » Aida ».
Fram- några gamla askar, vidare köper jag en bit gången var fullständig.
Fröken Ek var som vanligt pappersstramalj, en bit javastramalj med så ypptrlig i titelrollen, som man nu alltid kan vänta mycket tydliga hål, några söndriga cigarr- af denna intelligenta sångerska.
Största intresset för aftonen ådrog sig dock den unga debutanten lådor m. m. fröken Ellen Nordgren, hvilken i Amneris ' roll väckte 1 2 Teater och musik.
Nu kommer eftermiddagen.
I skymningen sedan pappa gått ut, får småttingarne köra häst, medan mamma en stund hvilar sig på soffan.
4 tända vi lampan.
» Barn, skola vi leka handarbetsskola? » Ögonen lysa: det är någonting alldeles nytt; och mamma leker sjelf med.
» Tag bort duken och sätt er alla ordentligt kring matbordet, men kom i håg, att om ni gräla, få ni ej leka med. » Och så börja vi.
Per, 8 år, kan redan sy litet på stramalj, här har mamma börjat en brödkorgsduk åt mormor, mönstret enkelt, endast en krans af sneda rutor.
Sven är en liten fjeskig och otålig 7-åring, hans tålamod får ej tagas allt för mycket i anspråk i början.
Han får såga ut från en cigarrlåda några stickor att skrifva fröens namn på, då moster i vår lagar sin drifbänk; det går fort att dervidlag få se resultatet af arbetet.
Lilla Greta, 5 år, syr på pappersstramalj ett bokmärke, blott mamma ritar upp mönst- ret med blyertspenna.
Karin får sy en ståtlig lampmatta med granna ringar, stjernor och uddar, som mamma stuckit ut på papp.
Slut- ligen får lilla Valborg träda upp mammas alla knappar på en tråd, hvilken tyvär allt för ofta vill brista.
N u äro alla de små bullerbasarne syssel- satta och ha ej tid att tänka hvarkea på gräl eller hunger; tiden går så fort, att man blir formlig entusiasm.
Hennes debut kan ock betraktas såsom alldeles ovanligt lyckad, såväl i vokalt som dramatiskt hänseende.
Med en välljudande, fyllig och väl skolad altstämma förenar fröken N.
synbar- ligen god dramatisk begåfhing, liflig mimik och en vacker plastik.
Allt detta torde säkerligen göra henne till en mycket god acqvisition för den scen, vid hvilken hon kan komma att fasta sig.
Hrr Lundqvist, Brun, Strömberg och Nygren fylde väl sina platser som Amonasro .Radames, konungen och öfverstepresten.
Körerna gingo förträffligt, och hof- kapellet skötte sig med vanlig verve.