Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Den, till hvilken jord, på sätt omförmäldt blifvit, är vorden afträdd, hvaruti en eller Hera inteckningar finnas, till hvilkas gäldande ersättning icke förslår, ege, sedan ersättningen blifvit å behörig ort nedsatt, för inteckningarnes dödande anmäla sig, med bevis om fullgjord betalning, jemte gravationsbevis, hos domaren i den ort, der jorden är belägen; hvarefter denne åligger att, genom anslag å Rättens dörr och kungörelse, hvilken genom sökandens försorg bör tre gånger införas i allmänna tidningarne, kalla och förelägga de inteekningshafvare, som antingen alldeles icke, eller endast till någon del, fått sina inteckningar utur ersättningsbeloppet guldna, alt, i stad, inom en månad från den dag kungörelsen i tidningarne sista gången finnes införd, och ä landet vid det Ting, som först infaller, sedan en månad Irån sista kungörelsedagen förflutit, hos domstolen anmäla, huruvida något kan vara att påminna deremot, att den afträdda jorden eller lägenheten från inteckning befrias; börande domstolen, ehvad inteckningshafvarne då begagna rättigheten alt varda hörde, eller icke, och jemväl utan hinder deraf, att original-inteckningshandlingarne icke uppvisas, angående inteckningarnes dödande sig utlåta. § 27.
Varder, på grund al denna författning, jord eller lägenhet styckad, och uppstår fråga, om och i hvad mån grundränta eller andra allmänna skyldigheter böra vidlåda den afträdda eller qvarvarande delen; gånge med pröfningen deraf, efter hvad om skattläggning i allmänhet stadgadt finnes. § 28.
Varder ej jord eller lägenhet, som afträdd är, för uppgifvet ändamål använd ; då håfve egaren af den egendom, hvarifrån jorden eller lägenheten afsöndrad är, eller, der hela egendomen afträdd blifvit, den som deraf då egarefvar, eller hans rättsinnehafvare, våld att den afträdda jorden eller lägenheten återlösa.
Vill den, som sådan återiösningsrätt eger, den rätt utöfva, och sämjes han ej om vilkoren derför med innehafvaren af det, som återlösas skall; stämme då denne till Under-Rätt i den ort, der jorden eller lägenheten ligger; och pröfve Rätten af omständigheterna, huruvida det tillämnade företaget bör såsom öfvergifvet anses eller om med pröfning af kärandens talan bör på viss, af Rätten bestämd tid anstå.
Ej må stämning, hvarom nu sagdt är, ske sednare än tio år efter den tid, som, på sätt i § 2 stadgadt är, blifvit för jordens elier lägenhetens afstående eller upplåtande bestämd.
Prot. 1865 §• 1866. 10 Sami. 1 AJd. 1 Haft. 7 46 Expedilions-U/skotlets Förslag lill underd.
Kunna, sedan så stämdt år, parterne ej sämjas om det belopp, hvarför jorden eller lägenheten återlösas skall, läte Rätten tvisten derom af särskild Nämnd pröfvas, såsom förut sagdt är; dock må Nämnden ej sälta ut högre belopp, än det, hvarför jorden eller lägenheten afträdd blifvit. § 30.
Om ändring eller utrifning af vattenverk, som genom uppdämning skada jord eller hindra dess odling, är särskildt stadgadt. “ Rikets Ständer hafva, efter noggrant öfvervägande af hvad Eders Kongl. Maj:ts ifrågavarande nådiga Proposition och dervid fogade handlingar finnes anlördt samt sorgfällig pröfning af författnings förslaget, — hvaruti endast i §§:ne 1, 3, 13, 14, 15, 25 och 29 förekomma mera betydande afvikelser från nu gällande expropriatiouslagstift ning —, funnit såväl i de nämnda §§ föreslagna tillägg och förändringar tiil alla delai lämpliga och behöfliga, som ock förslaget i allt öfrigt stå i öfverensstämmelse med nu gällande föreskrifter i ämnet; hvadan den nådiga Propositionen alltså blifvit af Rikets Ständer bifallen Rikets Ständer framhärda etc.
, STOCKHOLM, TRYCKT HOS ISAAC MARCUS, 1866. Expeditions-Utskottets Förslag till linderö.
Skrifvelse, N.-o 22. i \:» 22.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 17 Febr. 1866.
Preste-Ståndet den 17 — -— Borgare-Ståndet den 17 — — Bonde-Ståndet den 24 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, i anledning af de under åren i 863 och i 864 verkställda revisioner af Statsverkets m. fl. allmänna fonders förvaltning under åren i86 i och i 862.
(Stats-Utskottels Utlåtande N:o 21.) S, A. K.
Efter tagen kännedom al ej mindre Rikets Ständers åren 1863 och 1864 församlade revisorers berättelser rörande då verkställda granskningar af Statsverkets samt andra al allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse "och förvaltning" under åren 1861 och 1862. än ock vederbörande förvaltande verks och myndigheters i anledning deraf till E. K.
Maj:t afgifna underdåniga utlåtanden och förklaringar, fä Rikets Ständer uti nedanskrifna ämnen, hvilka blifvit upptagna särskildt för hvarje dermed befattning egande embetsverk eller myndighet, i underdånighet anföra följande: g Stats-kontoret.
Sedan, till förbättrande och tillhandahållande af undervisningsmaterieljäfvensom till understöd för utgilvande af lämpliga läroböcker, kartor m. m., för folkskolorna, Rikets Ständer dels beviljat och till Kongl.
Majlis disposition ställt ett årligt anslag af 12.000
R:dr, att utgå under statsregleringsperioden 1858—1860, dels medgifvit att de besparingar, som under ett år uppkomme, finge under ett följande år för ändamålet användas, hade E. K. Maj:t, jemlikt nådiga Bref af den 8 April och den 30 December 1859, på Statsrådet och Chefen för Ecklesiastik-departementet disponeratjett belopp af 25.000
R:dr, alt för berörda ändamålet utgå; och sedan af dessa medel 24,985 R:dr 15 öre blifvit till
Deparlements-chefen utbetalde, hade E. K. Maj:t, jemte öfverlemnande till Stats-kontoret af den utaf
Deparlements-chefen öfver medlen upprättade räkning med verifikationer, jemlikt nådigt
Bref af den 16 Mars 1860, meddelat honom Bih. lill B.
Prof. 1865 §r 1866. 10 Sami. 1 J/d. 2 Hafi. 1 2 Expeditions-Utskottets Förslag till underd.
Skrifvelse, N:o Sä. full decharge för medlens användande.
1 anseende dertill ansågo 1861 års revisorer! sig förhindrade att granska berörda redogörelse.
Hos 1862 års revisorer gjorde sig åter en motsatt åsigt efter omröstning gällande.
Granskning af redogörelsen kunde emellertid då ej ega runi, emedan densamma ej kunde tillrättafås. Sedan samtliga Riks-Stånden vid sistlidna riksmöte godkändt den af dåvarande Stats-Utskott, i anledning af revisorernes uti 1861 års berättelse gjorda anmälan att de funnit sig förhindrade granska redogörelsen, uttalade åsigt, alt enär för ifrågakomna räkenskaps granskning andra grunder icke voro stadgade, än de föc statsmedels redovisning i allmänhet gällande, samt den af Kongl. Majit
Departements-chefen beviljade decharge å frågan icke finge anses verka annorlunda, än genom att å det eller de Statsråd, hvilka till- ' styrkt den beviljade dechargen samt det statsråd, sora kontrasignera! nämnda regleringsåtgärd, öfverflytta ansvarigheten, i händelse af anmärkning mot räkenskapen, revisorerne lika litet uti ifrågavarande fall, som andra, angående statsmedels användande, egde undandraga sig den dem åliggande granskmngsskyldighet, — samt redogörelsen sedermera tillrättakommit och blifvit till 1863 års revisorer öfverlemnad, ansågo desse sig oförhindrade att granskningen af berörda räkenskap omsider företaga.
Dervid hade, enligt hvad revisorerne nu omförmält, hvarken i afseende å användandet af berörda medel eller vid sjelfva dispositionsåtgärden hade icke kunnat undgå att ådraga sig revisorernes uppmärksamhet.
Det syntes nemligen revisorerne som borde allmänna medel blott undantagsvis och så att säga i yttersta nödfall disponeras å vederbörande
Departements-chef till redovisning, och revisorerne hade i förevarande läll icke funnit några sådana omständigheter vara för handen, att detta ovanliga och med vårt statsskick föga förenliga redovisningssätt behöft anlitas.
Redan af den redogörelse för frågans föregående behandling, revisorerne meddelat, ansågo revisorerne tydligt framgå, att detta redovisningssätt lätteligen kunde medföra meningsstridigbeter och måhända förvecklingar emellan Statsmagterna, och endast denna omständighet innefattade, enligt revisorernes tanke, en giltig anledning för inskränkande af berörda redovsiningssätt till de få fall, då det icke kunde undvaras, såsom när medel anvisas “till eli af Kongl. Majit kändt behof11/ Toges vidare i betraktande att, om än den regeringsåtgärd, hvarigenom decharge åt redovisningsskyldige statsråd meddelas, icke hade annan påföljd än den härofvan förmäles, ansvarsskyldigheten i sjelfva verket ändock ofta blefve blott skenbar, enär rovisorerne vanligen icke kunde utöfva sin granskningsrält förr, än uppå Konstitutionsutskottets hemställan, decharge redan meddelats för den redovisniugsåtgärd, granskningen afsåge; och då berörda redovisningsskyldighet således ingalunda motsvarade den, som förvaltande verk och myndigheter under alla förhållanden ålåge, hvaraf följde at! det allmänna redovisningssättet förtjenade företräde framför det, som uti ifrågavarande hänseende blifvit begagnadt, och då revisorerne icke kunde finna någon olägenhet, utan fastheldre fördel deri, att likformighet i afseende å redovisningssättet för allmänna meJ del, så vidt möjligt vöre, för framtiden infördes, hafva revisorerne i sådant syftemål å förhållandet fästat Rikets Ständers uppmärksamhet.
Den likformighet i redovisningssättet för allmänna medel, hvilken med revisorernes ofvanberörda framställning åsyftas, har ock synts Rikets
Ständer icke vara oförtjent af den uppmärksamhet, revisorerne påkallat.
En sådan likformighet kan emellertid i fullständig måtto endast vinnas på det sätt, att samtliga redogörelser för statsmedels användande blifva, för undergående af granskning, till Kammar-rätten öfverlemnade; men då med våra konstitutionela former icke torde vara förenligt, alt Konungens rådgifvare skulle inför Kammar-rätten aflägga redovisning för de medel, som kunna af Kongl. Majit ställas till deras disposition, synes det antydda målet lämpligare ernås E:vpeditions-Utskottcls Förslag till underd.
Skrifvelse, N:o 22. 3 derigenom, att utbetalning af djlika mede! verkställes genom någon underordnad embetsman eller myndighet, hvilken då åligger för medlen i vanlig ordning redovisa; och få Rikets Ständer fördenskull hos E. K.
Majit i underdånighet anhålla, att. då för något visst angifvet ändamål statsmedel af Kongl. Majit ställas till disposition af någon Stals-rådets ledamot, medlens lyftning och redovisning må uppdragas åt underordnad embetsman eller myndighet.
Sedan den berättelse, en af lärarne vid Strengnäs högre elementarläroverk till Ecklesiastik-departemenlet afgifvit öfver en af honom under år 1861 på allmän bekostnad företagen utländsk resa, blifvit, enligt förordnande, införd uti det för nämnda läroverk vid slutet af 1862 års vårtermin utkomna program, hade, uppå gjord underdånig framställning, E. K.
Majit, jemlikt nådigt Bref den 11 September sistnämnda år, inedgilvit, att kostnaden för tryckning och häftning af samma berättelse, uppgående till ett sammanlagdt belopp af 353 Ridr 14 öre, finge af anslaget till elementarläroverken nämnda läroverks kassa ersättas; men då dylika utgifter, hvilka ej för något annat läroverk under revisionsåret 1862 ifrågakommit, enligt revisorernes tanke, vore af beskaffenhet att ersättning derför icke borde af statsmedel utgå, hade revisorerne ansett sig böra anmärka detta förhållande.
Då anslaget till elementarläroverken, hvilket enligt 1860 års
Riks-slat utgick såsom ett särskildt reservationsanslag, icke synes hafva varit afsedt för dylika utgifter, till hvilkas bestridande, derest de äro al nödvändig beskaffenhet, andra medel såsom
Hufvudtitelns besparingar eller anslag till extra utgifter, äro att tillgå, hafva Rikets Ständer funnit sig böra hos E. K.
Majit anhålla, att, derest utgifter af dylik beskaffenhet framdeles skulle behöfva af allmänna medel bestridas, anslaget till elemenarläroverken ej dertill må anlitas.
t Fångvårds-styrelsen.
Vid granskning af Fångvårds-styrelsens räkenskaper hafva 1863 års revisorer, ned förmälan, att ersättning långvården tillgodokommit med 13,671 Ridr 75 öre för le dagsverken, som af femte kronoarbetskompaniet blifvit under året utgjorda vid Flotans varf i Carlskrona, hvaremot icke någon godtgörelse erhållits för andra och tredje arnt tionde och elfte kompanierna, af hvilka de tvänne förstnämnda varit sysselsatta id Carlsborgs fästningsbyggnad och de sednare vid befäslningarne å Waxholm och lindö samt utgjort tillsammans 118,033 dagsverken, fästat uppmärksamheten derå, att et vore mindre konseqvent, att godtgörelse bereddes fångvården för de arbeten, sora f kronoarbetskarlarne för Flottans räkning verkställdes, under det någon ersättning ör de dagsverken, som i större mängd utgjordes för försvarsverket till lands eller för ästningsbvggnaderna, icke erhölles, samt att ej ens de genom arbetet fördyrade bevaklingskostnaderna fångvården ersattes.
Häraf blefve en följd, att räkenskaperna såväl ifver fångvården som fästningsbyggnaderna ej utvisade hvad kostnaden för hvardera i jelfva verket utgjort, och att andra Hufvudtiteln belastades med utgifter, som rätteligen orde drabba den fjerde, ett förhållande, som, ifall denna sednare Titels anslag till fäst - 4 Expeditions-Utskottets Förslag lill underd.
Skrifvelse, N:o 22. ningsbyggnaderna icke medgåfve någon ersättning till långvården lör ifrågavarande arbeten, lätteligen kunde afhjelpas derigenom, att anslaget till fästningsbyggnaderna höj-S des och till långvården minskades med enahanda belopp.
Uti häröfver afgifvet underdånigt utlåtande har Fångvårdsstyrelsen, som, lika med revisorerne, ansett alt ersättning borde tillgodokomma fångvårdsanslaget, jemväl för de kronoarbetskarlar, hvilka sysselsättas med befästningsarbetena, bland annat, be- I träffande uppkomsten af det anmärkta förhållandet, meddelat, att Kongl. Maj:t vid j kronoarbetskorpsens inrättande, genom nådigt Bref den 8 Augusti 1842 förordnat, att, — t enär Rikets Ständer under den 19 Maj 1841, med anhållan, att korrektionister och ar- j betsfångar samt arbetslöse personer mätte lill befästningsarbetena uti Stockholms skär- 1 gård å Waxholm, samt vid Carlsborg, Carlsten och inloppen till Carlskrona företrädesvis användas, medgifvit, att de kostnader, hvilka erfordrades för de vid dessa arbeten använda långars vård och underhåll m. m., linge af fångvårdsanslaget fortfarande utgå, samt af Chefen för ingeniör-korpsen blifvit fullständigt utredt, att, med de till påföljande riksdag beviljade fortilikationsanslag, sysselsättning ej kunde vid befästningsarbetena beredas för ökadt antal pionierer eller kronoarbetskarlar, om icke sistnämnda anslag befriades åtminstone från den ersättning för dagsverken och sjukvård, som då egde rum, — fästningsbyggnadsförslaget finge intill nästa statsregleringsperiod befrias från ersättning för dagsverken och för sjukvård till arbetskompanierna; hvaremot, då alla kostnaderna för de i Carlskrona förut förlagda kompanier af allmänna arbetskarlar varit bestridda af Flottan, för hvars räkning, intilldess annorlunda kunde i nåder förordnas, dessa kompanier derefter, likasom förut, borde arbeta, Kongl. Maj:t i nåder förordnat, att detta arbete af Flottans anslag skulle ersättas med ett visst af Kongl. Maj:t bestämdt pris, hvilket sednast genom Kongl.
Brefvet den 11 Februari 1847 blifvit faststäldt lill 12 sk.
Banko eller 37| öre Riksmynt för hvarje effektivt dagsverke.
Sedermera hafva 1864 års revisorer, jemte anmälan, att förhållandet i afseende å ersättning för berörda arbeten under år 1862 varit enahanda som under nästförutgångna år, förnyat den af ofvanbemälde revisorer gjorda framställning i ämnet.
Sedan det förut i Carlskrona stationerade och för Flottans räkning i arbete använda femte kompaniet numera, jemlikt Kongl. Brefven den 22 November 1864 och den 4 April 1865, blifvit från nyssnämnda arbete entledigadt samt till en del förflyt! tadt till Carlsborg och till återstående delen förlagdt vid straflf-fängelsebyggnaden i Carlskrona för att vid detta byggnadsarbete sysselsättas, är icke något kronoarbetskorpsens manskap med arbete för Flottans räkning sysselsatt och den af revisorerne anmärkta inkonseqvensen i afseende på godtgörelse för kronoarbetskarlar användande vid arbe-! ten för (jerde och femte Hufvudtitelns räkning har sålunda upphört att vidare ega rum.
Beträffande åter det väckta förslaget, alt ersättning borde tillgodokomma fångvårdsanslaget för de kronoarbetskarlar, hvilka vid befästningsarbetena sysselsättas, hafva Rikets Ständer ansett den dermed åsyftade fördel, eller alt räkenskaperna såväl öfver fångvården som öfver fästningsbyggnaderna komme att utvisa hvad kostnaden för hvardera i sjelfva verket utgjort, lättare och enklare kunna vinnas derigenom, att den efter ett visst af Kongl. Maj:t bestämdt pris beräknade dagsverkskostnaden för de med fästningsbyggnaderna anställda kronoarbetskarlar blefve i de särskilda räkenskaperna inom linien utförd.
Och få i följd häraf Rikets Ständer i underdånighet hemställa, det E. K. Maj:l behagade meddela nådig föreskrift för vederbörande att så väl i Fångvårds-styrelsens som i de särskilda fästningsbyggnadernas räkenskaper inom linien utföra dagsverkskostnaden för de vid nämnda byggnader auvände kronoarbetskarlar, beräknad efter det pris E. K.
Maj:t kan finna skäligt i sådant hänseende bestämma.'
Exp e (lil iöns- UIs k n/le Is Förslag till underd.
Skrifvelse, J\:o 22.
Vid granskning af redogörelsen för straff- och arbetsfängelset å Långholmen hade hos 1863 års revisorer förekommit, att vederbörande redogörare fått sig tillgodoförd t ett belopp af 1,299 R:dr 94 öre, afskrilhingsprocent å till bageriet under året levereradl rågmjöl; men då leverantören, enligt upprättadl kontrakt, vore skyldig alt, i mån af behof, leverera mjölet och detta, enligt revisorernes tanke, lämpligen kunde ske direkte (ill bageriet, så att någon magasinering med åtföljande rätt till afskrifningsprocent ej behöfde ifrågakomma, hvarigenom denna utgift skulle helt och hållet besparas, hade revisorerne i sådant syftemål å förhållandet fästat Rikets Ständers uppmärksamhet.
1 afseende härå har Fångvårdsstyrelsen uti sitt häröfver afgifna underdåniga utlåtande anfört, alt, då bageri år 1849 vid straff- och arbetsfängelset å Norrmalm inrättades, ordnades först leveransen af del för bageriet erforderliga mjöl på det sätt, som revisorerne föreslagit, så alt samma mjöl, hvilket af redogöraren reqvirerades, hos leverantören mottogs och afvägdes af den vaktqvinna, som egde tillsynen öfver bageriet, hvarefter redogöraren, enligt vaktqvinnans uppgift, på god tro antecknade del levererade mjölet såsom taget lili uppbörd och redovisning; men sedan direktören vid nämnda fängelse, efter någon tids erfarenhet, anmält att behörig kontroll under ett sådant förfaringssätt saknades, förordnade Styrelsen, i öfverensstämmelse med hvad direktören hemställt, att del för bageriet erforderliga mjöl skulle, likasom öfrig proviant, mottagas af fängelsets redogörare och af honom efter behof utlemnas samt behörigen redovisas.
Likaledes föreskref Styrelsen, sedan bageri jemväl blifvit inrältadt vid straffoch arbetsfängelset å Långholmen, att redogöraren derstädes egde att, efter af fängelsedirektören utfärdad och attesterad reqvisition, ur proviantmagasinet utväga och utlemna det mjöl, som för bageriet erfordrades, samt, sedan bakningen blifvit verkställd, brödet efter vigt mottaga till utproviantering och redovisning.
Vid straff-fängelset i Norrköping, hvarest bageri sedan äldre tider varit för fängelsets behof inrättadt, hade på enahanda sätt alltjemt förfarits.
Enligt uppbördsförfattningarne borde
Kronans varor och effekter i allmänhet mottagas och vårdas under uppbördsmanna-ansvar.
Mottagandet och vården af varor för Kronans räkning innefattade, enligt Styrelsens åsigt, ett så magtpåliggande tjenstebestyr, att detsamme icke lämpligen borde ölverlemnas åt underordnade betjente utan ansvarighet såsom uppbördsmän.
Vidare, och ehuru de om proviantleveranser till fängelserna upprättade kontrakter vanligen förbunde leverantören att aflemna varorna i mån af behof, voro dermed likväl icke afsedl del dagliga behofvet, utan hvad som lerfordrades för en eller annan vecka, allt i mån af leveranspartiets storlek.
Ett annat förfaringssätt, eller att, jemnlikt revisorernes förslag, en viss qvantitet mjöl skulle levereras hvarje dag bakning vid fängelset verkställdes, skulle genom ökade transportkostnader höja leveranspriset och minska konkurrensen vid upphandlings-auktionerna.
Härförutom och om än leverantör kunde tillhållas att iakttaga den noggrannhet i afseende på leveranstiden, att mjölet, på sätt nu skedde, blefve aflemnadt omedelbart före bakningens företagande, skulle dock vid de fall, då det levererade mjölet icke ansåges vara af kontraktsenlig beskaffenhet, utan borde undergå behörig besigtning, genom den härigenom förorsakade tidsutdrägt ej mindre hinder för bakningens och provianteringens verkställande i behörig tid än ock svårighet för mjölets vård och förvarande uppstå.
Af dessa och andra omständigheter, som, enligt Styrelsens åsigt, störande skulle inverka på ordningen inom fängelserna genom den ifrågasatta förändringens införande, ansåge Styrelsen sig böra helt och hållet afstyrka revisorernes förslag i förenämnda hänseende.
Detta förslag syntes Styrelsen i öfrigt hafva sin grund mindre i någon felaktig anordning i afseende å fängelsernas förvaltning än i afskrifningsreglementels stadgande rörande den redogörarne tillkommande afskrifningsprocent, hvilken åter tagits i betraktande vid reglering af redogörarnes aflöning.
6 Expeditions-Utskottets Förslag till underd.
Skrifvelse, N:0 22. 1864 års revisorer, som häraf tagit kännedom, meddelade, att under revisionsåret 1862 hade, enligt hvad räkenskaperna för nämnda fängelse utvisade, samma redogörare tillgodofört sig afskrifningsprocent å levererade proviantartiklar m. m. till ett sammanräknadt belopp af icke mindre än 2,975 Ridr 66 öre, hvaraf belöpte sig för levereradt rågmjöl 1,716 R:dr 82 öre; och då beloppet, på det hela taget, syntes vara allt för högt, hade revisorerne, som erfarit, att ett nytt afskrifningsreglemenle vore under bearbetning, ånyo fästat uppmärksamhet vid förhållandet, på det, vid reglementets upprättande, i betraktande måtte tagas, huruvida afskrifningsprocenten i allmänhet ej kunde nedsättas.
Häröfver har Fångvårdsstyrelsen jemväl afgilvit underdånigt utlåtande, men deruti endast åberopat hvad i anledning af 1863 års revisorers framställning i ämnet blifvit anfördt.
Vid öfvervägande af hvad i denna fråga förekommit, hafva Rikets Ständer, med afseende å hvad Fångvårdsstyrelsen anfört, icke funnit skäl tillstyrka någon åtgärd uti den af 1863 års revisorer uttalade syftning; men då de af såväl 1863 som 1864 årens revisorer anförda förhållanden i afseende å beloppet, hvartill afskrifningsprocenten för närvarande vid nämnda fängelse uppgår, otvifvelaktig! förtjena tagas i betraktande vid utarbetande af förslag till nytt afskrifningsreglemente, hvarmed Krigs-kollegium, Förvaltningen af Sjö-ärendena och Stats-kontoret fått sig anbefaldt att gä i författning, få Rikets Ständer i sådant syftemål hos E. K. Maj:t i underdånighet anhålla, att hvad i denna fråga rörande afskrifningsprocenls belopp förekommit mätte tagas i öfvervägande vid utarbetande af det nya alskrifningsreglemenlet.
Af 1863 års revisorer har i afseende å räkenskapen för denna inrättning blifvit anmärkt, att de med räkenskapen fogade medikamentsräkningar icke, i enlighet med gällande föreskrifter, ingifvits till granskning i Sundhets-kollegium, i anledning hvaraf vederbörande redogörare uti afgifven förklaring anfört, att, sedan uti Kammar-rätten anmärkning vid samma stuteris räkenskaper för år 1832 förekommit derom, att rabbattering å medikamentsräkningar icke iakttagits, samt
Kammar-rätten ålagt vederbörande att godtgöra hvad såmedelst under åren 1827 till och med 1832 icke blifvit rabatteradt, Kongl.
Majit, uppå häröfver anförda underdåniga besvär, genom nådigt Bref den 28 :
April 1837, förklarat de tili stöd för
Kammar-rättens utslag åberopade författningar , icke vara å de förevarande fallen tillämpliga samt befriat klaganden från den honom ålagda ersättningsskyldighet, och då apothekare således, enligt redogörarens tanke, ej vore förbundne att å de lill stuteriet levererade medikamenter lemna rabatt, droge redogöraren deraf den slutsats, att de icke heller vore skyldige att till Sundhets-kollegii granskning ingifva sina räkningar.