Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Uer kom min h. far emot henne, och tog henne och oss med sig till arm&amp;, som då Idg uti h ' eumark.
Dd unnade Gud mig den stora lyckan, att jag hade bdde far och mor, men sd varade det inte Iiinge, att den fattige har nigot, utan det blir snart allt.
Sa gick det ock mig, ty min svira lycka lät straxt se, att intet tir vankelbarare och ostadigare än Glid af sin hon, och att en menniska inte matte bygga pd henne.
faderliga vilja och mig till mycken olycka Iitt i juli m h a d, d3.
vi lago i h ' eumark, min kiira f. mor falla i den leda pesten, ty han gick uiycket starkt i lägret och dogo många af honom.
Gusinf ilom 1st d i i ä r i barnen med ett nr tjenarc till Stettin, der de bodde i herr Gregcrr von We ' cnsens hus.
IIin krde sedan sin hustru till ett lusthus i ramms herms trildgärd.
Smlningom hlef hon hlttrc, och Ilom lem- nndr henne dcr i god förhoppning om henncs vederlliende.
35 Men den gode Gud, som alltid har haft annat i sinnet n~etl mig, arina barn, och 1Stit mig furniinnia, att han allena vill rada och göra hvad honom trckes, antingen det XI oss leilt eller Ijuft, dlt sa hand- lade han ock denna ghgeii med nig.
Nar min far var bortdragen, Iregynte min mor till att g9 uppe, och drömde hon en natt, hum iniii h. far var slagen, och hon blef SS förskriickt deraf, att hon i sömnen oförvarandes ref upp fresinan (blodböld), SS att den gick h91. -- - Hon ndste si salta sitt lif till i sina basta och uuga Sr, ty hon var Ynnu ej mer; in 115 sitt z z.
Sr, och har hon alltid i sin sjukdom önskat och bedit, att om det icke varit Gud emot, hon mhte fS.
lefva innii en tid, att hon finge filda sina barn upp i gudsfruktan.
klon 111 harnjungfmn svilrn en dyr cd p l sin sjils salighet alt noga v&amp;da I&gt;nrneii.
och utandades sedan sin sisin suck.
S3 voro mina goda och glada dagar borta.
Jag har seilan m h t försfika och ntst5 s9 inPngen ond och hjertelig h5nl dag och stund och så mycken vedervardighet, att hon inte star till att beskrika, och somligt törs jag icke heller bekinna efter det hande mig bSde af den ena och andra, och allt var mig emot.
hliludrcns lik siitles nu ' ncd i Jakobs kyrka.
i Siciiin och stod dcr i il /, Er.
ïadren var hoa kungen, men siitc en .finsk d adels, p8 hvilken hnn lirde, a11 Ilafva v i d om hamm och rara deras hnfniYsiore.
Men huru han aktade p5 oss det vet Gnd nllma, som allt vet och hm, som en g9ng skall svara ilerfór, men min piga och amma aktade han ined all Rit 113, s5 att det viil inom kort tid syntes rXtt p n t efter hans uppvaktning och, i en summa till att srga, p5 bada \. %a pigor.
Han och de aktade s9 flitigt 1x5 livarmdra, att ingen aktade pi oss barn, utan de Iato oss b&amp;lc förhungra och försinikta och aktade min piga d9 intet mera sin ed, som hon SS högt svor min s. f. mor, utan höll sin lofven, soin hundcn hSller fastan.
Hon handlade s&amp; mot inig, som hon ock efter sin egen önskan fick Iun af Gnd för h i r i vedden, och nu ar hon der hon skall srara derför, om hon har gjort illa eller val.
- Tjenarne roro ute hela dagen och 1Sste igen om oss, och amman slog i för mig för hela dagen, att jag, soni kunde gS, drack mhgeii g h g spisöl, SS att jag hade nara spruckit.
MLi- gen dag fingo vi icke en bit mat fijrr5ii sent om aftonen; -- vete God hmd de (15 slarfvade uti oss, som de ej ville hafva.
Vi maste SS lata oss nöja dernied, ty mor var borta, som skulle se efter det.
Ilerför foro ri inte mycket viil.
utan om ntitterna fingo vi ligga och skrika, efter ingen Nar det koni dem i sinnet, att dc I&gt;lefvo af dem ville stig.?
- onda, tordes de v5i SIS oss med ris, s i att vi sago ut som Radda ekorrar och sade: löp nu och klaga för t nior ditt förgiftade klap, ty min f. mor var mycket grann och radd om mig.
Hon &amp; de icke, att n9gon blbte \ 113 mig, men jag fick annat horn att b l h a i, sedan hon var död.
!- - - - - - - -
36 I oktober manad fick drottning Maria reta, att vi voro i Stettin och foro mycket illa.
SA lät Gud Iell se, att han drog en faderlig omvirdnad om mig midt i min högsta och största nöd, och bewkte drottningen, att hon siinde oss en gammal fru, som skulle akta oss bAda, men Gud biiltre, hon kom sh mycket sent, att min bror var allaredan SS utmattad och förhungrad, att han matte taga sin död deraf.
Men jag, som allt ondt skall lefva uti till min egen hjertans sorg och olycka, kunde ock denna gången hiida ut med det onda, s9 att jag blef rid lit En gnmmnl fru skulle nu se om barnen, och det blef n3pt btittre, men alla " oro rädda för dem till följd d rrirmittm.
Drrar farbror, Clas Hara ville taga dem, men tordes i böjan 4 &amp; r sin fru.
Ebbca L t ~ o x D n f i n d *), som var radd för smittnn.
Slutligen kommo dc dock till frn Ebba i Stnlsund.
hlidt i oktober kommo vi till henne, och voro vi bada d i s i utsvultna och illa medfarna, att det var Ng3 lif i oss, utan vi sago ut som b a n bittra döden.
Dii tordes ingen gifva oss si mycket mat, som vi ville äta, utan maste miita b oss maten, ty vi voro som de uthungrade stöharena, som inte veta inagehof.
De roro ritddn, att om vi skulle fatt äta, som vi hade velat, att vi d8 hade iitit v&amp; död.
ty n i stod det till med mig.
P3 allt annat lade fm Ebba oss i en kammare, der alla fönstren vor0 sönder, och nar det snöde, d I; lg det s t o n sniidrifvor i kammaren, och ingensades fans, der vi kunde göm upp eld.
Efter min lille bror var s9 mycket liten och illa medfaren, kunde han intet st9 ut med den stora kölden, som vi voro uti, utan inaste s3 dö, niir han hade varit 14 dagar hos fm Ebba, inen jag, arma och eliinda barn, som iir född till mycken sorg och hjertans vedcr- värdighet, fick allena beballa lifvet efter biide min kiira mor och ende bror.
Sedan begynte jag till att komma mig töre, dcn ena dagen mer an den andra, att jag blef folkelik igen och mdste SH h a mig ga ya nytt.
Jag blef sedan hos fru Ebba mingen en dag, och var jag hos henne i tv8 dr och stod der ut mangen sur och hjertans bitter h h d stund och dag, och mycket ondt.
Jag kan s9 icke klaga mig, ty mor var d8 död Tör mig, och far och alla andra niina s9 l6ngt borta, och ingen annan var, som kunde taga mig till sig, utan min mycket harda farbrorshi~stru, fru Ebba.
Men i min stora hjertans sorg och olycka, s8 unnade Gud mig min ende kiire farbror, herr Clas Horn, hvilken mig SS högt älskade, som jag hade varit hans eget *) Denna Im.
som ilfven i samtida brefvexlingar frnmstnlles nkom bister och blrd, men för dn rikedoms skull kru~4es if alla, mr född 1595, dotter d rikrrXdet Mauritz Leijonbufvud (Lercnbaupt), gift r.
&amp; gem med grefve Svnntc Stum.
Ligger begrnf \ .cn i Stupgrafven i Lpsnln Domkyrka.
37 barn och sag inte gerna, att hans hustru for s9 illa med mig.
Han förtog inig m9ngen elak och h9rd stund, som mig koiii tillhanda, och kunde icke lida, att n9gon kom mig furnlr, inedaii han var derhos.
Ilen hon var en utur viset hSrd fru bBde mot mig och alla andra, och hade jag hos henne i de tv9 Sren sex dagar i hvar vecka, och ilen sjunde var en söndag, men ingen blttre Yn den andra.
Gick ingen af dein förbi, att jag cj m9ste till det ringaste El ris en g h g och stundom tre ginger om &amp; .gen.
Så ofta min onda och Ilttfir- iliga piga blef ond p i inig, SS tog hon mig i min arm och kastade inig in till fm Ebba och sade, att jag gjorde illa.
/ Innu 1632 o n ~ sommaren fick min fmbror order att g1 i f r h Stralsund och iipp i t riket, men vi blefvo qvar i Stralsund.
h ' lr han kom dit upp, blef han sjuk af blodsolen och in5stc d lata sitt lif deruppe i Tyskland, den 7 augusti, mig till mycken afsaknad och hjertans sorg.
Gud tog da bort f r h mig min enda trest, och den soni rid deii tiden rar inig i fars stYlle, medan min herr h r \ * ar sa 15ngt borta.
Han kunde icke tör sin sr9ra tjensts skull Iiafh tid till att nigot taga mig sig an, ej heller nigot I~estalla om mig, utan licfalte mig för den skull Gud och sin hror i hiinrler och bad hans fru, att hon inte skulle Ibta mig fara illa, ty jag var hans enda barn och hugnad, och var han mycket kar och rldd om mig, efter jag var det enda efter min mor, men SS gick ilet mig inte dcss blttre.
Jag hade ej heller Iiinge den lyckan, att miii farbror fick lefva, utan han måste ock d ö i f r h mig, och tog s9 Gud bon för mig det, son1 kunde varit - mig till bisthd p9 den friimmande orten.
- - - - - - - - - In emot jul, efter salig kungens död, fick f~ Ebba liefallning af regcringen, att hon skiille blifva hofinlistarinna hos drottning Maria.
Hon drog till drottningen i Herlin och var der och aktade henne samt följdc henne, hvart hon drog.
Drottningen gick ined salig kun- gens lik till Stettin och derifrh till \ \ rolgast, der drottningen var till om sommaren, d9 konungens lik fördes hem till Sverige.
Jag var med frii Ebba och slet ondt der s9t.31 som alltid, och roro der m h g a furstliga personer och annat t ö r n h t folk, som kiinde inina förddrar och som silgo, an jag var mycket illa och IiSrdt h9llen af fm Ebba, hvilka hjeriligen ynkade sig öfver mig.
NBr drottningen sjelf sag, att fru Ebba var s i ond emot mig och slog mig s5 oerhBrdt mycket och under tiden för ingenting, utan, nYr hon blef onil p~?
n5gon den hon inte kunde bryta ut sitt onda sinne pi, s9 iniste jag betala det och halla har och uingiilla, hvad de andra Iirutit henne emot, gjorde.
38 det henne mycket ondt, och hon förhindrade mhgen g h g, att fru Ebba icke fick g&amp; sa &amp; t mig, so111 hon sjelf ville, sa 15nge vi vom vid hofvet.
Drottningen rar mycket k51 i t mig bide för min h. fars och min f. mors skull, hrilka hon höll mycket af, och satt jag hela dagen igenom inne hos drottningen i hennes kammare, och lekte hon med mig.
Alltid hade jag nigot att siiga, ty jag rar mycket glad.
Sade jag all- tid, huru illa de gingo at mig, det hon mycket ynkade mig och sade alltid, zatt det iir en stor ynka med detta bynet, som ar af sadana fömiima, redliga och rroinma föräldrar och skall bliha s5 illa med- faren.
att om hennes mor hade kunnat tänka, att hennes Agnethin skulle slita SS ondt, den hon var s&amp; radd om och hjertrlig k a it, sa tror jag aldrig, att hon hade gerna dött; Alla undrade, att jag iinda kunde vara glad med det myckna onda, och alla beklagade mig för min stora olyckas skuil och n h g a med tarar, att jag i min sp5da barndom skulle s d s9 mycket ondt ut, ehutuväi, som battre var, jag p i den tiden icke sjelf förstod den stora eliindighet jag var uti, utan menade, att det skulle sa vara.
hIin faster Kirstin Horn4) var mig b&amp;de för far och mor; och v i \ %ro allt stadigt i hofvet hos drottningen.
Herre Gud hjelpe mig min tunga verld viil igenom g i!
Samma aret om sommaren blef min onda och elaka piga död, t~ hon var med barn, och kom nu hennes tid, att hon skulle omkull, och hon svor alltid, att bon icke var sa, utan önskade, om hon var sa, att det m h e rara en liten fanen hon gick med.
Men nar hon inte Iiingre kunde dölja, tog hon merkurium in och förgjorde bide Kom min faster iiirstin in till henne och barnet och sig.
hade mig i handen, och, niir hon fick se mig begynte a r a m e till att g&amp; henne i ögonen, och hon sade:: iiiira Jungni Grstin, 1st icke den der flickan komma för mina ögon, hon pligar mig sa.
Hennes mor har s&amp; hllgt befalt mig henne p5 min sjal, s8 Gud n&amp;de mig för den flickan., Da sade faster Rirstin at henne: i1 hafven illa hallit ord, k#ra Ingri, men bekänn, om I iiren med barn och hvem soul ar far der at:: Hon svor och bad, att den elake skulle taga bort bade henne och ban), om hon sa \ * ar, och med den bönen gal hon upp sin anda.
- S&amp; fick hon betalning af Gud efter sin egen 6nskan.
som hon har farit med och skall nu dyrt nog svara för, huru hon har handlat hade mot mig och sig sjelf.
D&amp; slapp jag en stor pliga.
Anno, &amp; J i juli iterrli.de Agneta i stillskap med fru E b b pi skcppct Falken till Svengr, hvarest de gingo i lind i Kalmar.
P1 samma skepp hem- fördes hennes mors.
brors och farbrors lik.)
Antogligen Agnetos fars kusin, f. 1604, gift i) med Torsten Stahandrkc.
n) med Jöns Iiurck.
39 Ilet rar först i augusti manad, som Gud 1st mig komnia s i eländig till Sverige igen, sedan jag har varit mig sjelf till största sorg och redervlrdighet i 2 % l r i Tyskland.
\ ' i koinmo sist i augusti till Upsala med min salig farbrors lik, hvarest han straxt blef begrafven.
Min mormor koni ock hit med till I~egrafiiingen.
Andra dagen gick hon till frii Ebba och beklagade hennes stora olycka.
och sedan tog hon niig och satte inig i sitt knii och brast sa bitterligen till att grata öfver niin salig fru mors dtld och att min eliiiidighet skulle vara S$ stor i mina spiida t, och att jag har niistat en sa dygdig mor och hon en s l k&amp; dotter.
Sedan mckade hon fru Ebba, som hade haft s % stort omak för mig och sade, alt om hon i nigon kunde initto tjena henne igen, s i skulle hon g e m göra det samt bad, att hon IIII kunde få mig till sig, elter hon inte hade n5gon mer iiii mig efter sin dotter, som hoii kunde hugna sig rid.
Derpi svamde Ini Ebba, att hon icke gerna slappte mig i f d n sig -, ty erter hon hade haft besv.ri.
af inig, s i ville hon ock nu gerna hafva ro .it niig, nien det hade vant min hilgsta oro, om jag längre hade blifvit qru der.
Hon sade till mig: m i n lilla dotter, vill du nu jWn mig och till din mormor ?^ Gud vet min vilja, tänkte jag, inni torde intet svara henne iilgot utan teg, och d i hon fra- gade inig, hvem jag helst ville vara hos af dem blda, svarade jag, att de d d d e bida om mig och hvem af dem, som helst ville h a f a mig hos sig, iultte taga mig, och den vill jag vara hos.
Jag tordes intet annat siiga, ty jag tinkte, siiger jag, att jag vill v a n hos niin mornior och blir sedan qvar Iib, sa lärer hon betala mig för omak, och om jag siiger, jag vill bli hos henne, s9 kanske slipper jag inte hiidan.
Dermed tyckte jag i mitt galna firsthnd, att det var mitt biista rld, att jag ingen sade emot och ingen till viljes, iimn stRldc allt i deras behag.
DB svarade fni Ebba mig: i a du Br val klok nog som gammalt folk *.
Min mormor tog mig och bad fru Ebba fara d, ilet jag ock gjorde med.
- Jag for derh !in med glsdje och fröjd, och fru Ebba var SS ond, att hon hade mest spruckit i siingen, der hon tig, men niir jag bjöd min faster iiirstin och fröken Anna *) f a n viil, d i sjöng jag Jercinia klagovisa, sa det hördes i hiinnielen.
D l drog inin mormor nied niig till Tidön, och sil slapp jag mina onda och harda dagar, som jag hade hos fru Ebba, Iivilka Tro allena Gudi bekanta, sa har jag lell stor orsak till att - - mekaGud.
- - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - Fru Ebbas dotter, scdnn gill med Axel Oxensticmna son Yohar.
40 Xir jag kom till Tidön, blef jag mycket VU agnad och ath8llen utaf alla till en tid, men min tunga lycka och svbra verld har varit SH mycket r,ankelbar och obestkdig med mig, sa att, da hon som bäst höjt mig sa högt upp, att jag har tyckt mig intet kunna önska mig vidare, s i har hon h e r sliippt mig sa djupt neder igen, att jag inte sjelf har vetat, huru jag skulle komma demr.
- - Mina r#tt g a l a dagar varade inte Lange, ty min mormor tog nu p3 till att ildras, och var hon under tiden mycket sjuk och hade ett stort hushall, s5 att hon icke d alltid kunde se, hvad som mig fattades.
ehuruväl hon m) .eket .Xiskade mig.
Men dcr voro vii1 andra.
som begynte till att ledas rid mig och voro mig mera onda an goda och hellre hade sett mig annorstiides Bn der.
De kufvade mig i mjugg, nar inte mormor s %g, och stundom uppenbart.
Alltid hörde jag det, när de blefvo onda pS mig, nit hvi jag, som inte var vacker och dugde till ingenting, sktille f3 lefva, och min vackra bror skulle dö, det jag lell intet rådde för.
Jag för min person hade v 3 gerna varit till freds, on1 Gud hade velat byta.
- - Det gick s % knappt till för mig, att jag, som leU var enda barnet och hade en sa ftiniäm och rik far, matte g8 med grofva och elaka ppmla kläder, som jag hade varit en fattig mans dotter, den inte haft rad till att gifw mig hsttre.
Det visste min far alls intet utaf och var ej alls orsaken dertill, och, när min mormor ville gifva mig nigot godt, s % var det de, som svarade, att det gjordes intet behof, de hafva \ iii slitit vame, hon ar icke Mttre än jag, eller det kostar s i mycket.
Hvar gång min moster6 skulle skara n5got nytt 8t mig, SS visste jag &amp; grannt; att hon var ond, att jag skulle f % n k o t som dugde af min mormor.
DB gjorde hon sig en annan orsak med mig, att Min jag hade gjort illa och slog mig som oftast.
- - mormor hade icke haR behof till att kosta nagonting p3 mig, utan kunde tagit af min h. faders inkomster och hllllit mig som en furstedotter, om hon velat.
Min h. far hade gema sett det p3 den tiden, ty det gjorde honom mycket ondt, att hvem som kom iill Tyskland och hade vant i Sverige, s8 hade dc sett mig och sade för min h. far, att jag gick s % pjaltot.
Jag gret ock mangen riitt hjertelig tar deröfver, ty jag var inte vand till att g % med s i groh och elakt, utan min salig fru mor höll mig mycket grann, d länge det varade, att hon lefde.
Anno 1635 om hösten drog min mormor till Stockholm, men vi blefio alla hemma vid Tidön.
Födin min mormor drog bort - - - - - - - - - - - - - - iiarin Oxensiiema, tvillingsyster med Agncus moder f. med Johin Crusc, snka 1 6 4 ~ 1612 gin 16Jo
41 on1 dagen, 4 I&gt;efalde hon, att moster iimin skulle skira mig nbgra för- klï&lt;leii.
men det blef hon ond för.
Sedan niormor dragit I~ort, skulle jag binda och hand en rr81ieinaska, och db fick hon nigon orsak med mig, tog mig i min arm, ledde mig iii i kanimaren och slet ett helt ris pb mig för den r5nemiskan.
Men det rar mer fdr annan orsaks skull, och gick jag ut och satte mig till att grbta.
Jag hull upp mina snib Iiin (ler och önskade, att Glid en gbng ville hjclpa mig, att jag matte blifva stor, d att jag sliqq~e det t d n g, jag var uti, samt att jag en gbng ndtte fb rida om hennes barn, s3 att jag fick betala dem för rinemaskan, det jag sedan vi1 har hait Iigenhet till, oni jag mrit s i odygdig, inen jag tager C; ud till vittne, alt jag aldrig det gjort.
Anno 1636 i jiili ininail kom inin morfar Rikskansleren i f r h Tyskland och till Stockholin, och han hade aldrig sett mig förr.
Sedan han koin liein, hull han mycket af mig, at jag den tiden visste af föga onda utan vi1 goda dagar.
Hvad mig ko111 vid, si gal jag inig viil tillfreds och var alltid glad.
huru ilet ock gick, och jag gaf niig inte öfver för nagot litet, som mig gick till mens.
Anno 1637 i mars Ride min mormor mig till Valstad till min mors faster, * att jag skulle blifva hos henne.
Iler hade jag mycket goda dagar, och ilet var mina Ilsta dagar, s o m jag Iiafr allt ifrbn niin s a l i ~ t niors död, ty hon rar inycket k51 $t mig.
h ' % irri konin~o en liten inil i f r h landet, s i begynte det till att blasa en mycken stor stomi och tvirt emot, 56 att (le inte orkade ro, hvarföre r i niatte I5gga i land vid Sten Jakol&gt;sons gr8rd.
Der lago vi i tv.?
nitter och hade ritt litet i matsickrni, och intet fingo vi köpa der.
Sedan, Oi det bcgyiiw att lugna, gingo vi ned till I&gt;bteii och lade sä ut iMii Iniiilet igen.
Nir vi koiiiiiiit nt ett litet stycke, I M det en s9&lt;1an stor storm, att ingen trodde aniiat, Xn att vi skulle b l i h borta.
Vi tackade Gud, d 5 vi koinnio till lands rid en holme, som ilet hvuken var torp eller hus p$.
Ilet var ritt inyeket kallt regn viider och, som virrc vm, s i blef den lilla maten all, s i vi hade intet till att ata utan stekta sura iipplen, litet bröd och nbgot vin, blandadt med vatten, och vi lago $3 den holmen i tre nstter.
1 ' 5 tredje afton g.
1624 med Johnn Fru Ebba Oxrartirva#.
syrier till Axel Orensticrna - Eiikson Sparre till Rolmerti och Vdlstam5s i hans 2 gine.
* * Gustaf, htron Katt och Dag t 1637 i Stettin, ron d rikrrlldet Ake Axelson, f&amp;.
lade vi ut och hade s9 n8r dmnknat p i Görvtilsfjri.&lt;len, men d halli Gud oss ur stor lifsfnra till ' i ' or&amp;ra, der vi stego i land.
i %r jag koniii i land tog jag p3 att sjunga,: i frestelsen hafver jag d a t det haf \, er jag ofta fursökt., och s3g jag icke, att min mors faster stod I&gt;akoin mig och begynte sf hjertligt till att le L mig.
men jag tjckte, att jag hade mrit i en stor frestelse och fan, och att Gud hade nideligen hulpit mig derur.
Afven p9 Valsiad hndr Agneta förtret, niimlipn af fru Ebba Oxensticr- nar rtyfdöltir, som vom nfuodrjuka öfver den välviljr fm Ebba visade henne.
Hvar de &amp; go eller mötte mig, s i lipale dc i t mig och g d f ~ o mig alla de öknamn, som de kunde, och slog0 ihop niifvarne i t mig och önskade, att (le ni8tte i 3 r5da om mig, och voro de min dagliga pliga.
- - Amno, 638 i juli kom momodcm för all hemta Agneta.
De virtadedtr förr1 en tid i Stockholm.
Min mormor drog till Tidön i november och p3 vagen nibttc oss s3 m h g a lik, som VOTO döda af pesten.
I&lt;hum vi talade med dem som körde de döda, bevarade likui.51 Gud oss, att oss intet skadade.
Anno r639 i jinoari blef fru Anna U ?&amp; illa sjuk, efter all viril i Ves1er.i.
vid pfalrgrehinnm Katrinas dödshitdd, och Agneta trodde, n11 mormodern skulle do.
Jag satt.
så snart jag fick lof ifrin min Iiisning allt stadigt bakom hennes &amp; ng och gret och bad Gud innerligen, af allt mitt hjrrt~, att h m uiiile Ifta min mormor iefva, att jag inte nu mitte fd nigon mera sorg i min barndom, ty jag begynte nu till att kunna sakna min salig T. mor och t-ka efter d l den svira veden %rdighet, som jag hade ststt ut.
- - - - - - - - - -.
- - KXI min mormor blef biittre, &amp; full jag i mars i en stark skS1fui.a och frös hvar dag i sex minulrr.
Alla trodde, att jag skulle dö, och min morfar och mormor voro mycket bekymrade för mig och ville ej bekymra min h. far med att skrifva honom till, att jag w sjuk, utan n3r jag orkade aldrig sil litet, miste jag skrifra honom till, att jag lefde och n13dde d, och det \ .ar hans största hugnad i all hans veddrdighet, att han sig, att jag lefde, ty han satt emellenid fangen *.
A nnn var redan en lid hos sin morbrors hustru, Anna Sture i Vesterh.
Fick sesan .rada messlingen *, men blef bättre rtill nit Idva till mera ondi .. Anno &amp; o. F&amp; d a m k hnr A neta att b n i t t i en lifsfara.
i hcilken hon f i a d e, genom att en hllst skenade p % Görvllkljilrdcns it, dS hon och hennes mostcr K u i n skulle falja .morbror Erik * lill L ' pialr Afven omnämner bon i fbr- highnde
Anno &amp; z.
Drog hennes morbror $han lill T, " kland, till .IraktaLen., - och.
fornatter hon, shonom hor jag iln inte heller setti.
Anno 164r i januari tog 3.1~1 fru Ebba Lcijonhuhud Agnem med sig till liilglcholm: * till min förra pl&amp;p den jng en lid varit fri frin,.
Der bnde bon Gustaf Horn hade, som bekant, blifvit fången i det sorgligt ryktbara r h - get vid Kördlingen.
43 ske riilt mycket goda dignr, men de vnm dock
emot de förra, mnen, tillng er hon.
s % rissic jag r31, $ hrilken sidn hon v m ont mig .. Anndn kom i maj %ter mor Ini Ebbar riljn till sin mormor pa Tidön och blef dePsjuk af kopporna.
Sednn hon blifvir ilcrstfld, fora morniodern och hon till Stockholm.
I augusti koni min herr far ut ur sitt 19ngliga Bngelse hem till Stockholm och blcf förd med stor process i niin morfars hiis, och alla gladde sig mycket 81 h m s hemkomst och fignade honom niyckct, men ingen var sf ghd, heller hade s3 stor orsak dertill som jag.
Jag förgat d i all min förra \ .edcr \, 3nlighet och kom intet i h8g, a n hon har varit s3 stor, som hon Iell har varit.
Mig tycktes, att Gud hadc viindt all niin förra sorg i c11 utur riset stor gliklje, och att ingen olycka nu kunde v a n s9 nor, som kom mig tillhanda, att hon skulle kuiiiia mycket bedröfva mig, s i 19nge Gtirl ville unna mig iiiin kara far, utan hela rerldeii dansade iiii p8 en silliiacke för mig, ty jag fick allt livad mitt hjerta önskade och beg3rde.
och min far 1st niig ingenting fattas.
- - - - - - - - - Fast jag var enda barnet och min h. far var en förn9m man och hade mycket godt och der till höll niig iiiycket kar och geriia hatle sett, att jag hade fant battre, och att d e hade hallit niig af hans medel som en furstedotter, c9 fick jag lcll i anseeiide till allt detta inte i min tunga och olyckliga barndom (lansa 11 % rosor, utan fast mycket mer p.5 hvassa tistel och törne, som niig soni oflast stungo s9 iiiycket hirdt, att mitt hjerta initte under tiden blödt d e r ö f k och efter min olycka har varit s % mycket stor, ty visste jag s8 mycket mer till att glidja mig L iiiiii stora lycka.