Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Han upptog saken med ifver?
påvisade hurusom behofvet af sjuksköterelcor var om möjligt ännu större på landet och i smistade~na %n i hiifvi * dstaden, diir de sjuka atnjuta förmånen af eu mer bildad och sakkunnig omgifning samt vid behof lcwnna intagas på viil organiserade sjukhns.
Tyngdpunkten i det förslag, doktor Trautner utar- ' betade till viiinande af sitt rnå,l, l å g i stijitandet ofuer hela.
landet af fria, förenifa,gar till beflamjandet c$- en, förbiittrad sjuk ~ å ~ d Dessa.
föreniilgar, med församlingeiis läkare och prest i spetsen, skulle söka skaffa, bygdel1 en sjuksköterska, aiitin- gen en utbildad diakonissa, eller ou1 detta e; j lgte sig göra, utse en därtill lihplig kviizim inom orten för att, efter en i ett större sjukhus genomgången sjukvårdskurs, omfattande vanligen ett h, an stallas som komuiiinens sjnksköterslra.
Den regeln skulle nbga följas, att en .sjuksköterska; aldrig skulle &amp; taga sig sji~kskötsel pk egen hand utan endast ge- nom föreningens bemedling, lilcaså att 11011 endast genom clensamma skulle uppbära sin aflöning, ej direkt af den sjuke.
911t sedan 18 7 7 har doktor Trautner med outtröttlig ifver arbetat för denna sak, och fullt inseende friigans stora be- tydelse her äfveii den danska staten sedan hr 1880 hjäl- pande inskridit genom beviljandet af ett årligt anslag af 10,000 kr.
till utbildande och etablerande a£ kvinligcz sjuk- vgrdare på landsbygden.
Saken gick till en början blott lingsamt framit.
Först efter ifriga diskussioner i medicinska tidskrifter, den dag- liga pressen och på, läkaremöten lyckades den s&amp; småning- om arbeta sig .frani, till dess sjukvården p i den danska lands- bygden nu kan sägas hafva utvecklat sig till en vidt utgre- nad organisation.
Enligt - den tryckta berättelsen för » Syge- plejsagens stilling udenfor Kjöbenhavn r&gt; f ör is 1 8 9 3 verka i landsorts8täderna och landtkommunerna P 2 9 sjukvikdsf ör- eningar, hvilka anställt tillsammans 1 7 1 sköterskor.
Sjalf skrifver " doktor Trautner angående sjukvårdssakens nuvarande ståndpu&amp;t på den danska landsbygden.
r s j u k vardsf öreningarna hafva hittills hsf t ganska god stitbilitet.
Så vidt jag erinrar mig hafva till datum endast " &lt;; 5 förenin- gar upphtht att verka, dels af den grund att valet af sjuk- sköterska ej utfallit lgmpligt, dels emedan den person.
som satt saken i gång, dött eller afflyttat friin orten, dels ock emedan sjukligheten under en längre tid inom orteii varit s i ringa, .att d g o n sjukvird ej varit af nöden.
' - I d e i hela h a r ' man varit mycket belåten med sakernas ordning, det har ofta visat sig, att när en kommun falk en förening i ging, har det ej dröjt länge förrän grannsocknen följt exemplet.
I regeln har sjuksköterskorna ingen annan förrätit- ning- an sjulzvirden, ha de inga sjuka att valrda, g&amp; de om- kring i socknen och se till af kroniske lidande liemsölcti~ fattiga, eller också sysselsii,tta de sig med sömnad eller annat handarbete i hemmen ».
-- - - a Nin första tanke var för öfrigt w, shifver doktor T., natt få offentligt tillsatta sjukskö terskor liksom barnmorskor, men jag tror saken pk frivillig- hetens väg lyckas lika bra, åtminstone är detta fallet hos oss.
Vid stiftandet af ' föreningar håller jag i synnerhet p i två tiug: att sjuksköterskan, utom i de mest tvingande fall, ej på egen hand åtager sig sjukvård och att betalnin- gen erlägges genom föreningen, ej direkt af den sjuke.
Pör öfrigt står det de respektive kommunerna fritt att ordna sitt sjukvårdsvasen på det sätt hvar och en finner lämpligast, hvil- ket ock berättelsen öfver deras verksamhet utvisar.
r&gt; Angående sjukvirdsföreningarnas uppkomst och de af dem anställda sjuk~köterskc~nas förhållanden inhemta vi af de danska berättelserna ytterligare.
Sjukvkrdsföreningar bil- das gemenligen darigenom, att f ör saken nitalskande personer '.
vacka intresse darför inom orten, dels genom privata samtal, dels genom möten med föredrag och diskussioner.
Därefter utsändas listor till tecknande af bidrag, bå,de stidam en giing för alla och årliga, helst så många som möjligt af de sist- ni,mncla på, det att företagets bestklid under ett par iir framiit må, vara betryggadt.
Darpk samlas bidragstecknarne, antaga stndgm och .viilja styrelse, i hvilken alltid lakaren ingår.
En för sjuksköterskekallet liimplig kvinna sökes och nar hon ' ar funnen, insändes ansökan till justitiedepartementet om statsbidrag till hennes utbildning.
Dylikt bidrag gifves .ej i t enskild kvinna utan endast &amp; t föreningar, hvilka uppfyllt de af justitiedepartementet stipulerade villkoren.
Utbildnin- gen varar ett hnlft k och k m ske så, vii1 på, hospitalen och sjukhusen i Köpenhamn som på, flere provinssjulrh~us.
Som förut är niimiidt &amp; r sjubvtirdsföreningarnas verk- samhet högst olika, beroeude på, de lokala förhå,llmdena inom orten.
1 städerna, dar off ervilligheten gemenligen ar störst, iiro föreningens medlemsbidrag ofta så, riklige, att sjukskötersk~ii af dessa erhåller hela sin aflöning, och ar då sjukvården aiitiugeii fri för d l a medlemmar eller blott för obemedlade, under det att icke-medlemmar betala för atnju- ten vå,rd.
F&amp; öfrigt är det af de olika föreningarnas lrort- e.
fattade redogörelser svårt att .göra sig ett ratt begrepp om, / I huru sjul~slcöterskornes löneförhillanden i sin helhet stalla sig.
Löneii varierar inellan 7 5 och 800 kr.
Tjiinstgörings- pengar, hyresersiittning eller bostad och kost vaxla i de niest olikartade former.
Lönen tyckes dock i allmänhet vara 250; L 500 kr.
Me- delkostnaden för en sjulrsköteïskas iön och underhåll torde kiinna beriiknas till omkring 1,000 kr.
Betriiffande sjuksköterskans samhallsstallning uttalar d: r Trautiier som sin isikt, att, hvnd Köpenhamn vidkom- mer, äro bildade kvinnor att föredraga, på, landet diirernot kviaiior af c~llmogen, hvilka, förutom anlag och kallelse till sjnkslröte~slcekallet, stå, ii&amp;got öf ver sin klass i bildning och begåfning.
Sådma hafva biittre kannedom om allmogens.
tiinkesatt och lefnadsförh&amp;llsiideii och- kunna lattare vinna dess förtroende %n bildade kvinnor, hvilka folkets barn mer motvilligt lata, fii en inblick i sitt lif.
Liksom i Daiiniark doktor Trautners namn är oupplös- ligt förknippadt med sjukvå,rdsfrlpan, för s&amp; vidt den rös den danska landsbygden, har äfveii i Norge en framstående läkare, do.ktor Edv.
Kaurin i Molde, gjort samma behjiir- tansrärda sak till sin uppgift.
Ehuru inseende, att de dan- ska förhållandena ej helt kunna tilYämpa.s p i de norska, dii befolkningens tithet och förmögenhetsvillkor i de respelrtioe länderna ställa sig s&amp; olika, ansluter sig likväl doktor Kauriir i sina iitf örligt utar betade sjukvårdsf örslag till det danska systemet, i det han förordar stiftaxdet af sj~ikv~rdsföreniin- ga~r för ordiiandet d sjukvlrdsväsendet inom de olika kom- munerna.
Redan vid liikcmemötet i Trondhjem 1 8 9 1 fattil- des, efter ett af doktor Kaurin hillet föredrag, enhälligt resolution om anstallande af undersökning augiiende villko- ren för sjulrsköterskors utbildning vid landets sjukhus samt om uppmaning till stiftande af sjukv&amp;rdsföreningar öfver hela landet.
Sedan dess har med ifver inom norska läkarekretsar mbetats för saken och det lider intet tvifvel att arbetet, be- drifvet med s&amp; mycken energi och förmlga, inom en ej allt- för aflägsen framtid skall krönas med frarngiing.
I ritskil- liga orter ha redan föreningar satts i gång och sjuksköter- skeelever af dessa utsändts för att utbildas vid sjukhusent.
I vart finska grannland, där alla nutidens i sann be- märkelse samhällsförbiittrande idéer finna: en fruktbiirande jordmån, har tanken om en ordnad sjnkv8i.d i landsorten ej uiidgltt framåtstriifvarnes iippmiirksamhet.
Arbetet iir dock ännu i sin första begynnelse, hvadan nigot utlåtande anglende dess resultat ej kunnat erhiillas.
8eda.n aï 1 89 3 utbildas sjuksköterskor, afsedda, för landsbygden, ii d r n ä n n s sjukhusen under resp. öfversköterskors och öfver- läkares ledning.
Kursen räcker ett halft &amp; r och ai.
full- komligt kostiiadsf ri.
Hittills ar antalet af siduiida utbil- dade sjukvård erskor 2 4.
Frhmdeles komma krligen om- kring 40 sådana att utbildas i och för sjulrv&amp;rden på, lau- det och skall aflöningen för dessa sköterskor u t g i helt och hallet f r l n den kommun, i hvars tjänst de äro anställda.
Jämte deii öfverblick af arbetet för sjukvården på, landet i de med oss närsläktade skandinaviska länderna, som vi här lämnat, skulle det vara af intresse att afven redogöris för den vidt omfattande verksamhet, som i samma adla syfte
utöfvas i Baden.
Tyvarr tilliter oss ej utrymmet en dylik redogörelse, till hvilken dock de oss geiiom var kronprin- sessas godhetsfulla.
försorg tillställda intressanta berättelserna och rapporterna öfver den bndeiisislm Kvinnoföreni~igens arbete liimna ett rikt material.
r: Hvilka slutsatser drager man nu ined afseeiide på sjuk- vårdens ståndpunkt i vårt eget land, då man samtnaiistaller den- samma ined: inaloga förhållanden illoiii andra länder.
- 0tvif- velaktigt erbjuder bland dessa Danmark, d i r reda11 sjukvårds- frågan, efter hvad; I£ ofvanstående redogörelse framgår, sedan flere år tillbaka.a.ått en hög utveckling, en l i n g t ljusare tafla an den Sverige har att uppvisa.
Denna jämförelse skulle verka nedslående om maii ej vi,d en närmare granskning funne, att våra förhå,llaiiden inom berörda område näppeligen Irunan mätas efter samma iilåttstock som de danske.
Att fal en ordnad sjnkvird genomförd i virt vidsträckta land med dess glesa, befolkning.
dess Lihrda klimat och små tillgihgar stöter i sanning på svårigheter af långt dvarsamrnare art än hvad fallet niåste vara i det lilla, i natur och för~ögenhets- hänseende sa mycket lyckligare lottade Danmark.
Den princip, som blifvit följd vid det danska systemet, den att uteslutaude p&amp; frivillighetens vag, genom af enskilda personer bildade, af eenskildas offervillighet nuderstödda före- ningar iippriitth&amp;lla en ordnad sjokv&amp;r,rd, skullé ej hk- ha iikgon utsikt till framging.
De förslag, som sedan en följd af år uppsttallts till förbiittrandet d sjukvhrden på, den svenska laiidsbygcleii utg&amp; också d a från den f örutsättningen., att denna angeliigeiihet skulle vars, icke en den eiiskildes u t m myndigheter11 as sak.
Redan 1885 piyrkade doktor J.
E. Berpvdl i en artikel i Eira, att likgot iiiöste göras för landsbygdens hälso- och sjukvårdsförhållanden.
Medlet hartill finner ban vara amtal- landet.
af skolade sjuksköterskor, till ökande af liikarens arbetskraft och förmåga att lIjällpa.
Doktor B e r g v d gal * s i långt, att han i hvarje] rommun tanker sig en sköterska, som skulle stå till vederbörande iirnbetsliikares disposition.
Så heter det i ofvaniiiimn.de artikel, soin bar titeln: » Huru ' k m den enskilda sjukvården.
på landsbygden förbättras?
aiisvaret för 1; oiiiiniinalskötei.- Läkaren skulle barn det i~~oraliska sk ans tjaiistutöfning.
Många timmar och dagar, soni nu spillas p&amp; landsvagarne, skulle besparas honom, hans krafter och tid skulle icke onödigtvis förbrukas på detaljer och småsaker utan finge mera odeladt agnas %t verklig läkekonst, och sist men icke minst, skulle han erhålla en värdefull1 bundsförvandt till spridande bland folket af en naturlig uppfat.tning om sjukdomarnes ursprung och vasen.
Och ju mer denna uppfattning kommer att narrna sig den natnrvetenskapljga, desto lättare blir seden hälsovårdslagarnes tillämpning.
Statens sak Bör det blifva att vid större sjukhiis och lämpliga 1aiislasai.ett bereda tillfälle för dylika sköterskors utbildning; lands.
tingens att genom premier eller stipendier möjliggöra för iifven mindre bemedlade men passande personer att genorng&amp; en sbdan knrs.
Samma år upptog &gt;Tidskrift för hemmetx i sin upp- sats: B Gifves det en värneplikt far kvinnor?
% a£ven sjuk- sköterskefriigan till behandling.
Ilen däri utvecklade planen afsk@; dock närmast utbild- ning till sjukvkrd i allmänhet och hade ingen siirskild till- lämpning på landsbygdens förhållanden.
Hvad dessa beträffar, upptages de dock ofta till behandling i de medicinska tid- skrifterna, ehuru Dagny i sitt 4: de hiifte för P 892 kan säga8 lämna ett nytt uppslag i fragan genom utvecklande d planen för F. B. F. kurs för fiiltskiirs-sjuksköterskor, hvilken iniira ansluter sig till tnnkzn om en förbättrad sjnkvird för landet.
En bro- schyr af pseudonymen Spe om djukvkrden på landet, dess ut- öfvare och tillsyningsmiin~ tager darpi till orda f6r den styf- moderligt behandlade landsbygden, men som det dar fram- stillda förslaget mer g k u t p i att göra sjukvbdens- och liikekonstens red.an befintliga hanatlangare (de s&amp; kalladu kloka gubbarna eller gummorna) bättre skickade for sitt sjiilf- tagna kall, kan detsamma ej sägas vara n&amp;got beaktansrärdare inliigg i hithörande iimne.
Ett i hög grad viktigt uppslag i frågan utgör däremot Doktor N. Englunds 189 3 utgifna broschyr, r Om sjukvården p i landet vid smittosamma sjukdomar x, hvari han med lika mycken salckiinnedom som varm medkiinsla för var i sjdcvirds- hänseende s6 illa lottade landtbefolkning, uppfordrar lands- tingen att ingripa genom beredande af medel för sköterskors .utbildning.
Som af titeln pk doktor Englunds skrift fram- går, är det särskildt ht förhåliandena på, landet vid fall af smittosi.lmma sjukdomar, han agnar sin uppmiirksamhet.
$å ofantliga &amp; n de uppoffringar äro, menas fijrf., som stat, landsting och kommuner gjort och fortfarande göra för hälso- '
och sjukvården inom vårt land genom anläggande af tids- enliga, till dels storalrtade sjukhus och lasarett, har, då det galler motarbetandet af smittosamma sjukdomars spridning, nästan ingenting gjorts.
Och i hvilken grad just har lämplig sjiikvird är af nöden, utvecklar doktor Englund i sin broschyr med h a f t och valtdighet.
Kom så de båda åren 1893 och 1894, d i landet hotades af kolera, hvarigenom ett hälsosamt gif akt gafs å t vederbörande myndigheter., D e n af kolerafar- soten föranledda s. k. kolera-ukasen, hvilken förordnar anstäl-.
lande af fasta sjukvårdare, sjukskö terskor eller sjukvaktare, kan siigas i ha gifvit arbetet för den epidemiska sjukvirdens ordnande en ny utgångspunkt, och .doktor Englund, fragans nitiska och praktiska förkämpe, utvecklar nu närmare sitt forslag i sin i Rr utgifna skrift:): Om sjuksköterskors an- ställande p&amp; laadsbygdea ».
Enligt detta skulle sjukvården ordnas på, följande sätt.
Genou aftal med aederbörmide lasarettsläkare skulle lämpliga elever antagas på läns las aret te^^ - och under 1äkarn.e~ och öfver- sköterskors inseende inläras.
Efter slutad lasarettskurs borde en ytterligare kurs genomgås med afseende särskildt fastad vid den epidemiska, sjukviirden.
I sammanhang härmed för- ordar förffen förslagsvis af F. B. F. utarbetad plan för an -- sknffa1.1.det af utbildade sköterskor &amp; t de kommuner och distrikt, som.
därom.
göra msokm hos Förbundet, hvarigeiiom en god, borgen vunnes att slröterskoras skulle besitta, de för anda- malet erforderliga l~unskaperiia.
Förbundets förslag upptager iiiimligen.
efter elevkursen minst en manads tjänstgöring vid epidemisjukhus och diirjamte en manads undervisn.ings1mrs i hälsoläraför en af Förbundet anstalld liirarinna.
Denna kurs afser.
att v m a dels eii repetitionskurs och dels ett medel att närmare lara känna sköterskm.
Detta synes vara af vikt, d&amp; sakens frarngiing torde bero, icke på sköterskans duglighet i allmänhet, utau p&amp; hennes lämplighet särskildt för sjuk-.
viirdsmbetet pk landsbygden.
För att i detta afseende ett fullt.
tillfredsställ+nde val må lruane triiffas, föreslår d: r E. tillsättande af en ilänmil, bestående af vederbörande läkare och tvenne af landstinget valda personer.
Vi vilja har påpeka det synnerligt önskvärda uti att i denna niimnd äfven kvinna må kunna inväljas, s&amp; inyclret mer som i nämndens uppgift iif ven ingår ett ö fvervakaide af sköterskan. '
Från ordets till hmdlingens omr&amp;de öfvergick friigan vid innevarande ars landsting.
Motioner om sjnlIsköterskor,s antagande hafva i flera lan blifvit väckta och hafva mottagits på olika sätt.
Malmöhus, Kristianstads, Kopparbergs, k- köpings, Nyköpings, Gefleborgs och Besternorrlaiids landsting hafva alla fattat beslut att på sina respektive lasarett bereda till- fälle till sköterskors utbildning.
Härjämte har Hallands och Vesternorrlands landsting beviljat icke obetydlige belopp att utgå s h o m löner till kommundsköterslror; i Eallaiid 2,s 00 l
för 5 sköterskors anställande i 5 oliks provinsial1iika.r.e- distrikt, i Besternorrlands landsting har beslutits att med tv&amp; tredjedelar, dock högst 200 kr., bidraga till kommunens utgifter f ör sköterskas aiiställan de.
B sistnämnd: i län, dar behofvet af sjukhjälp torde vara mest i ögonen fallande, sdcnas således icke blick för hvad som krafves i detta afse- ende.
81mlle saledes kommunerna visa sig lika vnkua för detta behof som landstingen och en sköterska komme cat anställas i hvar och en af Vesternorrlands landsförsamlingar, torde ensam detta lan komma att kräfva ett 60-tal skuterskor.
*) Så lyder i korthet redogörelsen angående arbetet för en organiserad sjukvård inom åra egna landamiiren.
Hiar suminarislc en dylik berättelse än m6 förefalla, kan emellertid dess djupa och betydelsefulla innebörd ej undgk att fattas af hvarje tankande manniska.
Vid sidan af de ä ~ b e t s m ~ s s i g i ~ ordalagen framträda gripande bilder af mänskligt lidande och mänsklig nöd.
Bi se de små, stugorna i vira aflägsna landsbygder, dar otaliga människor i brist på, lämplig v&amp;rd liimnas att falla offer för sjukdom och plalgor; vi se hur läkaren ofta står maktlös då farsoter ohiijdade .gripa om- kring!
sig bioch tusentals lif g&amp; förlorade bland en okun- nig å t sina egna fijiilpmedel hänvisad landtbefolkning, men vi se äfven, att behofvet af att har si väl den offentliga som den enskilda barm härtigheten h jalpande ingriper, fat-.
. ")
Euligt i~ppsatser i y i r a oiii ~Sjukv8rdmesor i JJappiuarkem frain- gir, att befolkningen i Enontekis, Jukkarsjiirvi, Jockmock, Arvidsjaur, Arje- yloiig, Dorot.hea, Risback, Tiirna och Jiinsele blott 2: e gilnger Arligen kan siika liikrtrevird iinom sina resp. kyrkoplatser).
h t s som en oafvislig plikt, ja soin en helig mission af en del ' af vårt lands behjärtade man och kvinnor.
a v a r j e snnd, i en snnu humanistislr anda g8ende utveckling bar i sig h ö e t till framgåag.
Af livad som hittills ~ ~ t r ä t t a t s £ör rediserandet af tankeii om en förb %trad sjukvard för landsbygden, k m man således med skal säga; att om annu ej storil synliga r e s ~ ~ l t a vunnits, t si för de0 vag maii slagit in p&amp; i en riktning, som ovillkorligen en gång mhste leda till malet.
Kvinnans stallning i det forntida Grekland.
(Forts. f r h Eöreg.
hiifte) Om vi nii vilja mera i enskildheter göra oss en bild af en atlieni- siisisk borgariiinas lif, stlr oss tyvari.
endast ett magert material till bilds, enär, som ofvan antydts, författarne frhi ifrågavarande tid icke anse mödan viirclt att syssla med piivcztlifvets förlihllandeii.
Följande torde dock kunna anses s %soin någorlunda säkert, I livarje iilera val- ingeiide atheniensisk borgares hus fanns en sarskild afdelning för kvin- norna - gynai ?conitis - belagen i öfre våningen eller i husets bakre del, i båda fallen så, att inan för att komma dit eller darifrh ingste taga vagen genom den manliga afdelningen.
Inom detta trånga 0111- råde förflöt den atlieniensiska borgarhiistrunii, ocli borgardotteins lif nästan helt och Iiållet.
Äfven Iiiistriiii borde åtminstone icke ofta visa sig ute, ocli iiar hon det gjorde, borde hon vara ledsagad af tjänarin.
nor; döttrarna Iiiillos, htiniiistone så liinge de voro unga, i detta afse- ende iiiinu striingare.
Nastan de ända tillfallen, då de fingo se något af viirlden, voro de religiösa festerna, vid hvilkas processloner och öf- riga liögtidliglieter de fingo vara, närvarande dels som deltagarinnor dels som iskådarinnor.
Då någon kiirleksintrig omtalas hos en atheni- ensisk författare, är därföre bekantskapen alltid inledd vid ett sádant tillfälle.
Det är också troligt ' att kvinnorna fiiigo från en sarskild plats pk teatern åse skådespelen darstiides; om de dock, såsoni några inena, vor0 uteslutna från liistspelen, liirer ingeii, som last de bevarade bland dessa, kunna undra daröfver.
Ofver kvinnovåningens helgade graniser fick ingen framinande man träda, icke ens familjefaderns närmste vänner.
Men dar innan- för var husmodern härskarinna, Hon ledde och öfvervakade döttrarnas och t janarinnoriias arbeten, som huf viidsakligen bestodo i att spinna och vafva; ty kläderna för familjens både manliga och kviiiliga med- lemmar förfärdigades ännu på denna tid jiitnviil i förmögna hus i all- mänhet af husets eget folk.
Sysslandet med vafstolen ansågs soii1 husmoderns alldeles särskilda liedersämbete, ocli har lade hon afveii sjalf hand vid arbetet.
afven matlagning borde hon förstå sig på, och hon öfvervakade kökets sysslor, äfven om hon icke tog del i dein med egna händer.
Hon hade vlrd on1 husets förrid och bar darföïe ngcklarne till dess skafferier och gömmor; dessa ansågos kunna frantagas henne endast i det fall, att hon visade benägenhet att snaska af sötsakerna eller smutta p % vinet, det sistnämnda, om vi få tro några foriitida för- fattare, ett ej ovanligt lyte hos de atheniensiska kvinnorna.
Drycken- skap tyckes hafva ansetts - i motsats emot hvad fallet ar Iios oss - ligga mera för den kvinliga naturen an den inanliga.
8iisoiii ofvaii ar namndt, var det, då husfadern riade vänner hos sig på middag eller dryckesgille, icke tillåtet för husmodern och naturligtvis annu mindre för döttrarna att vara narvarande.
I alla ofvan nämnda afseenden inåste dock friheten för kvinnor af den fattigare folkklassen varit större an för dem, som tillhörde rika och förnäma familjer.
Det omtalas t. ex. att de förra hemtade vatten f r h brunnariie i eller utom staden samt.
besörjde inköp för sig ocli de sina i bodar och på torg.
Skolor för kvinlig ungdom funnos icke i Athen, och den nnder- visning soni bestods den unga flickan inskränkte sig till hvad modern och aldre slafvinnor kunde meddela henne, alltså i första rummet till bibringandet af de färdigheter, som tillhörde hennes blifvande hus- moderliga kall - spinna, väfva, sy och laga mat.
Dock torde det icke varit ovanligt, att någon kunskap i att läsa och skrifva ineddela- des flickan.
Då hon uppnått fjorton eller femton år, val8 tiden innt!
för föräldrarne att se sig om efter ett passande gifterinkl åt henne.
Hennes eget tycke rådfrågades naturligtvis icke; hon hade ju icke heller haft synnerligt tillfälle a t t skaffa sig nkgot sådant.
Föräldrarne uppgjorde saken på egen hand med brudgummen eller dennes föräldrar; eller ock tjänade nhgon aldre kvinna, som gjort detta till sin uppgift, som förmedlerska.
Oftast torde den unge flickaii aldrig sett sin blif- vande make förrän på förlofningsdagen.
Förlofningen, som brukade aga ruin endast nHgra f; dagar före
brölloppet, var en rent juridisk handling och gaf &amp; t äktenskapet dess lagliga giltighet.
Det a r darföre kanske riktigare a t t kalla den för den civila delen af sjalfva förinalningeii.
Vid detta tillfälle bestäm- des beloppet af den heriigift, som brudens fader eller, om han var död, hennes narniaste aiiförvandter af faderns slakt voro pliktiga a t t gifva ' henne, - en ' bestämmelse som troligen tillkommit för a t t gifva Iius- trun någon säkerhet för a t t icke mannen skulle godtyckligt skilja sig frkn henne, livilket lian kunde göra utan domstols mellankomst; i sa- dant fall mkste lieingif ten återbäras till fadern eller anförvandterna.
På bröllopsdagen anställdes ett offer å t de gudar, som beskydda akteii- skapet, hvarigenoni föreningen fick sin för familjen och staten så vik- tiga religiösa karakter.
Därefter följde ett af brudens fader eller anförvaudter gifvet gästabud, i hvilket bruden beslöjad deltog.
Frani på aftonen åkte bruden skönt smyckad jiimte brudgummen på en vagn, ledsagade af bröllopsgästerna under cittrors och flöjters klang och under afsjungande af en bröllopssång, till brudgummens hus, som var siradt med blommor och kransar.
Brudens moder gick efter vagnen bärande en brinnande fackla.
I dörren till brudgummens hus väntade dem dennes nioder likaledes med en brinnande fackla i handen och förde bru- den till brudgemaket.
Nigon följande dag tillställde briidg: immens fader eller ock brudgumnien sjalf .ett gästabud.