Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
HofRätten, medelst Utslag den 21 Juli sistlidna år, sig utlåtit: att emedan i 19 § af Riksdags-Ordningen vore föreskrifvet, att, då besvär öfver Riksdagsmannaval anföras, Konungens Befallningshafvande skall genast infordra vederbörandes förklaring inom den för hvarje ort brukliga och möjligen kortaste tid, och, efter förklaringens inliändigande, genast eller sist inom nästa dags utgång meddela sitt utslag i målet, samt att besvär deröfver, ställda till Kongl. Maj:t, för ( ll ) för att i Dess Högsta Domstol skyndsamt föredragas och afgöras, böra, inom åtta dagar efter erhållen del af Utslaget, inlemnas till Konungens Befallningshafvande, som åligger att sådana besvär, jemte egen och vederbörandes, af honom, med den skyndsamhet som föreskrifven är, infordrade förklaringar, med den efter deras inliändigande först afgående post öfversända; men LandshöfdingeEmbetet dels underlåtit, att öfver ExpeditionsKronofogden von Zweigbergks besvär höra den lill Riksdagsfullmäktig valde Gästgifvaren Ekbom, hvars rätt egentligen var i fråga, och sålunda vållat målets återförvisning från Kongl. Maj:t, dels utan laglig anledning och tvärt emot innehållet af Kongl. Maj:ts Nådiga Utslag, enligt hvilket målet, så snart Ekboms förklaring den 14 Juli inkommit, bordt å nyo afgöras, dermed fördröjt mera än tvänne månader, eller till den 24 September, dels, sedan Ekboms besvär öfver sistnämnda Utslag blifvit aflemnade den 16 October, visat så ringa nit för skyndsamhets iakttagande, att vederbörandes förklaringar och erforderliga communicationsbevis, enligt LandshöfdingeEmbetets uppgift, icke blifvit fullständigt samlade förr, än den 4 Febr. i835, och dels, i stället att med den derefter först afgående post insända handlingarne till Kongl. Maj;t, sådant fördröjt till den 5 påföljde Mars; ty och som de af LandshöfdingeEmbetet till försvar uppgifna omständigheter voro till en del obestyrkta och i öfrigt af den beskaffenhet, att de ej förtjenade afseende eller vederläggning, pröfvade Kongl. HofRätten, jemlikt grunderna i 1 Kap. 12 § RättegångsBalken, rättvist döma LandsSecreteraren och LandsKamereraren, för deras anmärkta, mot allmän Rättegångsordning, ofvannämnda Grundlagsstadgande och Kongl. Maj:ts Nådiga återförvisningsutslag stridande förfaranden, att böta, LandsSecreteraren, å hvars vårdnad ärendets skyndsamma gång egentligen legat, Femtio Riksdaler, och LandsKamereraren, som i de lagstridiga besluten deltagit, Tjugufem Riksdaler.
Vid granskning af de ifrån allmänna häcktena i Östergöthlands
Län inkomna fånglistor, hade jag anmärkt, att förra Spinnhushjonet Helena 3 ( *» ) Petersson, dömd för stöld att undergå högsta kroppsplikt, och sedan Juli månad i833 qvarhållen i Norrköpings stads häckte, emedan bestraffningen, i anseende till.hennes hafvande tillstånd, ej kunnat verkställas, derifrån, efter det hon den i5 November samma år framfödt harn, är vorden införpassad och afsänd till länshäcklet, enligt Konungens Befallningshafvandes den ii Januari 1834 till Magistraten i Norrköping aflåtna skrifvelse, och att verkställigheten af straffet sedermera ytterligare uppskjutits till och med Juni månad endast af den åberopade anledning, att hon framfödt harn; I anseende hvartill och då af stadgandet i 3 Kap. 6 § StraffBalken, att med kroppsplikt, ådömd häcktad qvinna, som vore hafvande, må uppskjutas sex veckor efter det hon födt häfver, otvifvelaktigt syntes följa, att uppskof längre tid än den sålunda bestämda, så vida ej fortfarande sjuklighet dertill föranledde, icke borde äga rum, jag, i skrifvelse den 4 November, anmodade Konungens Befallningshafvande i Länet, att meddela underrättelse dels om innehållet af dess ofvannämnda till Magistraten i Norrköping aflåtna skrifvelse, dels huruvida tilläfventyrs sjukdom eller annat hinder, än det åberopade, vållat anmärkta dröjsmålet med Helena Peterssons bestraffning, dels ock om och när densamma sedermera piil verkställighet kommit; till svar hvarå Konungens Befallningshafvande, under den ia i samma månad, med öfverlemnande af dess nyssberörde skrifvelse, derigenom Konungens Befallningshafvande, som icke funnit skäligt antaga det af en person gjorda anbud, att Helena Peterssons barn till vård och uppfostran emottaga, förständigat Magistraten, att låta till länshäektet införa henne och barnet, för att der afbida den tid, då straffet å modren kunde verkställas, tillika anförde: att Konungens Befallningshafvande icke af stadgandet i 3 Kap. 6 § Straff-Balken, utan af Kongl.
Förordningen den 10 April iffio, ansett det vara en otvifvelaktig följd, att straff, af beskaffenhet som det ifrågavarande, ej finge å qvinna verkställas förr, än ett år fölflutit ifrån det hon framfödt barn, som intill dess lefde och hon fortfor att vid eget bröst lifnära; att Konungens Befallningshafvande, innan straffet blifvit verkstäldt, icke ägt rättighet försätta Helena Petersson på fri fot, i synnerhet som hon under tiden icke kunnat förskaffa sig laga försvar, eller sitt barn omvårdnad, hvarom Konungens Befallningshafvande, innan hennes förflyttning till länshäcktet, fast utan framgång, ('
J9 ) sökt foga anstalt; alt, vid sådant förhållande, hennes fängelsetid så mycket mindre blifvit förlängd, som hon i allt fall, såsom försvarslös, måst förblifva i häckte eller försändas till allmän arbetsinrättning; och att Provincial-Läkaren, derom tillspord, förklarat Helena Petersson icke, ulan fara för barnet, hafva kunnat till straffet befordras, hvilket förhållande, enligt Läkarens betyg, då ännu fortfore, men dock förmodades inom några veckor böra upphöra.
Af de sedermera inkomna fånglistor inhämtades ock, att Helena Petersson den 3 derpåföljde
December börjat och den 3o i samma månad slutat det henne ådömda kroppsstraff af Tjuguåtta dagars fängelse vid vatten och bröd, samt den i Januari i83o blifvit afförd till INoriköping, för att till kyrkoplicktens undergående befordras; hvarjemte Konungens Befallningshafvande, på ytterligare gjord förfrågan, upplyste, att Helena Petersson, återkommen till länshäcktet, den 8 i nyssnämnde månad blifvit lösgifven, med pass till anskaffande af laga försvar inom fjorton dagar, sedan någon utväg dertill inom häcktet icke kunnat för henne beredas.
I anledning af hvad sålunda inlupit och da, efter min tanke, Lagens stadgande i 3 Kap.
6 § StraffBalken innefattade ett allmänt gällande bud, när fråga vore om häcktad person, hvaremot den af Konungens Befallningshafvande åberopade Kongl.
Förordningen den io April 1810 handlade om mildring i straffet för lägrad qvinna, och hade afseende endast å lägersmålsbrott, för hvilket, tredje eller fjerde gången föröfvadt, de i Lag stadgade böters förvandling till kroppsplikt ej finge ske förr, än ett år förflutit, ifrån det qvinnan framfödt barn, så vida det lefde och af henne sjelf närdes; — då denna, för ett ringare brott speciella, föifaltnings tillämpning i andra mål, om den ock utan anmärkning finge göras, när den sakfällda lemnades på fri fot, likväl destomindre syntes böra äga rum, när hon vöre häcklad, som den stöde i uppenbar strid emot Lagens förrnämnde allmänna bud, hvilket otvifvelaktigt afsell att förekomma den sakfälldas lidande genom uppskof med bestraffningens verkställighet längre tid under fortfarande häckte —— ett lidande, ofta större än sjelfva bestraffningen; — då, till förekommande deraf, det vore genom serskilda författningar åt Konungens Befallningshafvande uppdraget, att föranstalta ( a0 ) om vårdande af Larn, hvars moder skulle kroppsstraff undergå; äfvensom i öfverensstämmelse dermed Kongl.
Förordningen den 29 Juni i833, angående försvarslösa personer, uti 20 § stadgade, huru förfaras borde, örn sadan person hade minderårigt barn att vårda, och hindrades af omsorg för det, vid bristande tillgång å andra näringsmedel, att förskaffa sig årstjenst, eller ock skulle till arbetsanstalt eller corrections-inrättning afföras; och då, efter hvad i förevarande mål sig visat, Helena Petersson blifvit, genast efter utstånden bestraffning, jemlikt 7 § af nyssåberopade Kongl.
Förordning, lösgifven, med Konungens Befallningshafvandes pass, alt söka tjenst eller laga försvar, hvaraf måste anses följa, att hon ej bordt i bäcktet qvarhållas blott för denna orsaks skull, utan, med enahanda villkor, lagligen kunnat ställas på fri fot redan i Februari månad i834, så vida bestraffningen kommit till verkställighet i den ordning, 3 Kap. 6 § StraflBalken föreskrifver, sedan derförinnan, med tillbörligt begagnande af laga medel och utvägar, vården om hennes späda barn blifvit annorledes ombesörjd; ansåg jag mig pligtig att, med uppmärksamhet å ett förhållande, hvarigenom Helena Petersson nära ett års tid i häckte qvarsetat, ehuru lagligt skäl dertill saknats, pakalla den vidare behandling af frågan, som ,var nödig, ej mindre för att bereda ersättning åt den enskilda för dess lidande genom ett långvarigt häckte, och åt
Staten för kostnaden lill den häcktades underhall, än ock pa det att hädanefter måtte iakttagas, hvad Lag och Författningar i detta ämne stadgade; hvarföre, genom skrifvelse den 26 Juni i835, AdvocatFiscalsEmbetet i Kongl. Götha HofRätt anmodades, att derstädes emot Konungens Befallningshafvande, fördess anmärkta förfarande, anställa den talan, hvartill lag och sakens beskaffenhet kunde föranleda.
Sedan, uti serskildt inkomna förklaringar öfver det åtal, AdvocatFiscalsEmbetet, enligt sålunda angifna grunder, emot Konungens Befallningshafvande utfört, icke allenast LandsSecreteraren upprepat och sökt närmare utveckla, hvad Konungens Befallningshafvande, till stöd för befogenheten att i detta mål, på sätt som skett, tillämpa Kongl. Förordningen den 10 April 1810, förut åberopat, med förmälan derjemte, att enahanda tillämpning i alla lika beskaffade fall skulle hafva blifvit af Konungens Befallningshafvande iakttagen, utan äfven då varande Landshöfdingen, för ( 21 ) sin del, i LandsSecreterarens andragande instämt; samt AdvocatFiscalsEmbetet, efter erhållen del af dessa förklaringar, tillika med en, likmätigt Kongl- HofRättens förordnande, ifrån Helena Petersson, då mera i annat Län häcktad, insänd skrift, deruti hon anmält sig vara nöjd medTvåR:dr Banco i skadestånd och upprättelse för det lidande, henne i ofvanberörde måtto öfvergått, vidare fullföljt åtalet och afgifvit slutpåstående, deröfver, enär Landshöfdingen under tiden aflidit, endast LandsSecreteraren kunnat sig förklara; har Kongl. HofRätten, genom Utslag den i5 Juli i836, sig utlåtit: att alldenstund det allmänna stadgande, som innefattades uti 3 Kap. 6 § StraffBalken, alt med hafvande qvinna ådömdt kroppsstraff finge uppskjutas sex veckor efter det hon föd t häfver, ingalunda borde anses upphäfvet eller förändradt genom Kongl.
Förordningen den 10 April 1810, som, angående mildring i straffet för lägrad qvinna, ej kunde lämpas till andra, än de deruti bestämdt antydda händelser, destohäldre som, vid en motsatt tydning kunde inträffa, att en för annat brott till kroppsstraff dömd qvinna skulle, utan att andra skäl eller omständigheter dertill föranledde, qvarhållas i häckte en längre tid sedan hon, efter fosters framfödande, återvunnit tillräckliga krafter, att utan fara kunna den henne ådömda bestraffningen undergå, hvarigenom henne bereddes ett af Lagstiftaren icke åsyftadt lidande och försvårande af straffet, medelst fängelsetidens förlängning, och för Staten uppkomme en tillökad och eljest onödig kostnad för hennes underhåll i häcktet, funne Kongl. HofRätten skäligt, såsom i allmänhet origtig och lagstridig, förklara den tillämpning af förrberörde Kongl.
Förordning, som Konungens Befallningshafvande anmält sig hafva iakttagit i alla de fall, då qvinna, som bordt undergå fängelse vid vatten och bröd, medfört barn under ett års ålder; men sorn åtal i anledning af ett slikt förfarande icke blifvit anstäldt för annan händelse, äu den som inträffat med Helena Petersson, samt derom förekomme, att hon, enligt behörig
Läkares i vederbörlig ordning afgifna intygande, ännu den 11 November 183-4 ^cke kunnat undergå den henne ådömda bestraffning af Tjuguåtla dagars fängelse vid vatten och bröd, i anseende till hennes fortfarande behof att vid eget bröst nära sitt sjukliga och svaga, den i5 November året förut framfödda barn; och någon omständighet ej blifvit förebragt, som skäligen kunde förringa trovärdigheten af Konungens
Be - ( 23 ) fallningshafvandes uppgift, det försök blifvit anställda, men fruktlösa aflupit, att för barnet erhålla annan vård ån modrens, under den tid denna bordt sitt straff undergå; alltså och då Landshöfdingen aflidit innan han fått slutligen i målet sig förklara, hvaraf följde, att utlåtande i hvad åtalet honom angått ej tarfvades; pröfvade Kongl.
HofRätten, vid det sålunda upplysta förhållande, rättvist, att LandsSecreteraren från den å honom i detta mål yrkade ansvars- och ersättnings-skyldighet frikänna.
Yid detta Kongl. HofRättens Utslag, ehuru sednare delen deraf synes motsäga den förra, utan att giltiga anledningar dertill finnas angifna, har jag dock låtit bero, enär hufvudfrågan, eller den om behörig tillämpning af 3 Kap. 6 § StraffBalken, blifvit lagenligt pröfvad och afgjord, samt hvarken den sakfälldas lidande, efter hennes egen uppskattning deraf, eller Kongl. Maj:ts och Kronans utgift för hennes och barnets underhåll en längre tid, såsom jemförlig med kostnaden för den serskilda vård, hvilken eljest bordt för barnet beredas, skäligen påkallat målets vidare fullföljd.
Ett lika beskaffadt anmärkningsmål, som det näst ofvan omförmälda, är äfven väckt emot en Domstol.
Höks HäradsRätt, som medelst Utslag den 5 Juli i836, dömt hustru Kerstin Jönsdotter i Renneslöf, att, för det hon olofligen, ute å marken, mjölkat annans ko, straffas med 5 par ris och stå vid Tingsdörren en timma med mjölkkäril i handen, hade nemligen derjemte, af den anledning, att Kerstin Jönsdotters jmgsta barn då var endast nio månader gammalt, förordnat, att, vid straffets verkställighet, föreskriften i Kongl. Förordningen den io April 1810 borde iakttagas, och att emedlertid Kerstin Jönsdotter, som förklarade sig nöjd med Utslaget, skulle i häckte förvaras; hvarföre hon, samma dag till länsfängelset i Halmstad insänd, der qvarhållits intill dess Konungens Befallningshafvande den 25 Augusti, då lion redan upphört att vid eget bröst lifnära sitt barn, beordrat vederbörande Kronofogde, att om bestraffningens fullbordan föranstalta, och hon, i sådant afseende, den 3 September, är Tordén från häcktet afförd.
I följd af min, den 8 Maj sistlidna år, till AdvocatFiscalsEmbetet i Kongl. Götha HofRätt aflåtna skrifvelse, hvarigenom, på enahanda grun - ( 23 ) der,, som i förra anmärkningsmålet åberopades, bemälde Embete erhållit uppdrag att, till beifran och framtida rättelse af HäradsRättens ofvannämnda , emot 3 Kap. 6 § StraffBalken stridande, föreskrift om uppskof med verkställigheten af dess Utslag, i laga ordning tilltala Häradshöfdingen, såsom för beslutet ansvarig, är fördenskull ett sådant åtal af AdvocatFiscalsEmbetet anstäldt och af Häradshöfdingen med svar bemött, dervid han väl medgifvit, att misstag i anmärkta omständigheten ägt rum, men tillika anfört åtskilligt om nyttan och nödvändiglieteu af HäradsRättens åtgärd, hvilken, efter Häradshöfdingens förmenande, lämpligast kunnat vara af Exsecutorns pröfning beroende.
Och har Kongl. HofRätten, medelst dess häröfver den 22 Januari innevarande år gifna Utslag, sig yttrat och, i likhet med hvad af mig anmärkt blifvit, förklarat, det HäradsRätten icke rätteligen förfarit, då den förordnat, att, vid verkställigheten af det Kerstin Jönsdotter ådömda ofvannämnda straff, föreskriften i Kongl. Förordningen den 10 April 1810 borde iakttagas och Kerstin Jönsdotter emedlertid i häckte förvaras; hvarför Kongl. HofRätten, med erinran till Häradshöfdingen, såsom HäradsRättens Ordförande, om det misstag, som vid ofvanåberopade Kongl. Förordnings tillämpning i berörde afseende inträffat, tillika, på sätt AdvocatFiscalsEmbetet påstått, förpligtat Häradshöfdingen, ej allenast att med Nio R:dr 8 sk.
Banko ersätta Kongl. Maj:t och Kronan kostnaden för Kerstin Jönsdotters och hennes barns underhåll i häcktet, utan äfven att godtgöra Kerstin Jönsdotter för hennes lidande.- med Tio R:dr samma mynt.
Efter det hos Konungens JustitiseCanzlersEmbete, Drängen Sven:
Kjellström klagat deröfver, att, i följd af en för Wermdö Skeppslags Hösteting år 1833 af Häradshöfdingen utfärdad saköreslängd, deri Kjellström obehörigen var antecknad, såsom sakfälld till böter eller deremot svarande kroppsplikt, Kjellström, som saknat tillgång till böterna, blifvit under fängsligt förvar till Konungens Befallningshafvande i Länet införd, för att kroppsplickten undergå; men JuslitiaeGanzlersEmbetet lemnat detta klagomål utan afseende; hade Kjellström, uti en till mig ingifven skrift, anmält - ( A ) enahanda klagan, med anhållan, att Häradshöfdingen, för dess anmärkta förfarande, måtte ställas under tilltal, och Kjellströms anspråk på ersättning och upprättelse, för det honom tillfogade lidande, dervid äfven till pröfning förekomma.
I anledning häraf och då, likmätigt io § uti den för JustitiaeOmbudsmannen fastställda Instruction, jag ansåg mig icke böra vägra klaganden det lagliga biträde, han begärt och omständigheterna syntes fordra, blefvo handlingarne i delta mål den 22 Jan. i835 remitterade till AdvocatFiscalsEmbetet i Kongl. Svea HofRätt, med anmodan, att emot Häradshöfdingen, för dess öfverklagade Embetsåtgärd, anställa den talan, hvartill
Enligt erhållna- remissen, har AdvocatFiscalsEmbetet i laga ordning utfört målet och afgifvit slutpåstående, deröfver Häradshöfdingen blifvit börd; hvarefter Kongl. HofRätten, vid målets pröfning, medelst Utslag den 10 Febr. i836, sig utlåtit, att emedan, efter det Skeppai’en Johan Nyström, genom Wermdö Skeppslags TingsRätts den 4 October i833 gifna Utslag uti ett mål emellan Drängen Kjellström och Nyström, angående ärerörig beskyllning, blifvit för ett oqvädinsord fälld att böta tjugufyra skillingar Banco, Häradshöfdingen låtit sig till last komma, att hafva utfärdat origtig saköreslängd för samma års Hösteting i så måtto, som Kjellström, istället för Nyström, derå blifvit uppförd att plickta nämnde belopp, eller att, i brist af tillgång dertill, undergå fyra dagars fängelse vid vatten och bröd, hvarigenom händt, att Kjellström, hvilken berörde böter icke erlagt, är vorden, för undergående af fängelsestraffet vid vatten och bröd, genom vederbörande Kronobetjenings försorg, till Stockholm inforslad och hos Konungens Befallningshafvande inställd; ty och då den origtighet, som sålunda befunnits uti den af Häradshöfdingen, å Embetets vägnar, underskrifna saköreslängden, den han låtit till vederbörande utlemna, innefattade ett af vårdslöshet tillkommet fel i HäradshöfdingeEmbetets utöfning, funne HofRätten, i förmågo af 1 Kap. 12 § RättegångsBalken, skäligt döma Häradshöfdingen, att derför böta 3o Daler Silfvermynt med Tio R:dr B:co, samt förpligta honom, att författa en med Skeppslags TingsRättens
Utslag öfverensstämmande saköreslängd, och densamma vederbörande tillställa; men hvad åter angick AdvocatFiscalsEmbetets yrkande, det Häradshöfdingen måtte (
RättegångsBalken ägde att, efter vederbörandes börande, angående den ersättning och upprättelse, hvartill Kjellström, med anledning af Kronobetjeningens förfarande, kunde anses berättigad, meddela utlåtande.
Uti häröfver hos Kongl. Maj:t anförda underdåniga besvär är väl af AdvocatFiscalsEmbetet fullföljdt påstående, dels om högre bötes-ansvar å Häradshöfdingen, än honom blifvit ådömdt, dels om hans förpligtande, att till Kjellström gifva ersättning; men Kongl. Maj:t har, på sätt Dess Högsta Domstol beslutat, genom Utslag den 20 Februari innevarande år, ej funnit skäl att i Kongl.
HofRättens öfverklagade Utslag göra ändring.
För öfrigt och hvad angår den, genom Kongl. HofRättens Utslag, till Konungens Befallningshafvande hänskjutna fråga; är den underrättelse inhämtad, att Drängen Kjellström och Länsmannen varit till förhör derstädes inkallade, hvarvid, enär Kjellström förklarat sig icke hafva några 4 ( ^ ) ersättnings- eller ansvars-påståenden, att emot Länsmannen framställa, annat ansvar för den sistnämnde ej eller följt, än att lian erhållit skarp varning för det, med eller utan illvillig afsigt,, felaktiga förfarande, han i detta mål skulle hafva ådagalagt.
Sedan, vid genomseende af 1833 års fånglistor, anmärkt blifvit, att i Alingsås Kronohäckte, enligt KämnersRättens i Borås åberopade Utslag af den October samma år, Pigan Christina Ahlström, för olofligt tillgrepp af varor, värderade till Fyra R:dr 24 sk.,, undergått Tolf dagars fängelse vid vatten och bröd, men KämnersRättens berörde Utslag, ifrån Rätten infordradt och insändt, befunnits innehålla för Ahlström stadgad straffbestämmelse af åtta dagars dylikt fängelse; hade Magistraten i Alingsås, under hvars inseende kronohäektet derstädes är stäldt, i följd af föreläggande att utreda, af hvilken orsak Ahlström undergått den högre bestraffningen , uppgifvit, att densamma blifvit verkställd i enlighet med det Magistraten tillhandakomna exemplar af KämnersRättens Utslag, som, derefter likaledes infordradt, bekräftat en sådan uppgift; vid hvilket förhållande vidare anmärkning i afseende å Magistratens åtgärd icke ägt rum, men det deremot syntes KämnersRätten i Borås till last stanna, att den, jemlikt dess ifrågavarande, till verkställighet insända Utslag, dömt Christina Ahlström att, för första resan stöld, till ofvannämnda värde l\
Banco, vid bristande tillgång till böter, undergå fängelse vid vatten och bröd i tolf dagar, i stället för åtta dagar, hvartill rätteligen, vid jemförelse emellan 4° Kap- 1 § Missgerningsbalken och 5 Kap. 4 § Straffbalken, kroppsplickten för Ahlströms brott skolat bestämmas; hvarföre och då äfven anmärkningsvärdt förekommit, att det sedermera ifrån KämnersRätten infordrade, af dess Ordförande extraderade Utslag innehållit lagenlig straffbestämmelse, och således i vigtigaste del varit skiljaktigt ifrån det förstnämnda, detta mål blifvit, genom den 28 Augusti 1835 aflåten skrifvelse, remitteradt till AdvocatFiscalsEmbetet i Kongl. Götha HofRätt, för att emot KämnersRätten och dess Ordförande, angående de sålunda anmärkta förhållanden, anställa den talan, hvartill omständigheterna, lagligen kunde föranleda - ( 27 ) Efter först »fgifvet anmärknings-memorial, deröfver KämnersRättens Ordförande och Ledamöter sig förklarat, har AdvocatFiscalsEmbetet slutligen, med frånträdande af vidare talan emot de sistnämnde, enär det icke borde sättas i tvifvelsmål, att, på sätt i förklaringen uppgifvits, KämnersRätten affattat och afsagt beslut af det innehåll, ConceptDomboken utvisade, nemligen att den sakfällda skulle, vid bristande tillgång till ådömda böterna, afstraffas med åtta dagars fängelse vid vatten och bröd, fullföljt atalet endast emot Rättens Ordförande och påstått, att han, genom hvilkens erkända vårdslöshet, att till Exsecutorn utgifva en med Rättens Beslut icke öfverensstämmande expedition, inträffat, att Pigan Ahlström undergått svårare bestraffning än vederbordt, derför måtte dömas till penningebot och förpliktas ersätta Kongl. Maj:t och Kronan kostnaden för hennes lindel lia 11 i häcktet under fyra dagar, samt gifva skälig upprättelse för hennes lidande, i fall hon derå skulle göra anspråk.
Hvaröfver, sedan KämnersRättens Ordförande med ytterligare förklaring inkommit och Pigan Ahlström jemväl blifvit hörd, Kongl. IdofRätten, medelst Utslag den 20 Juli i836, sig yttrat och låtit bero vid AdvocatFiscalsEmbetets frånträdande af atalet emot Kämnärerne, samt, med bifall lill bemälde Embetes påstående mot KämnersRättens Ordförande, likmätigt 1 Kap. 12 § RättegångsBalken, dömt honom att, för anmärkta förseelsen, böta Tretton R:dr 16 sk. och ersätta Kongl.
Majrt och Kronan 24 sk.
Banco, utgörande, enligt infordrad uppgift, kostnaden för Ahlströms underhåll fyra dagar i häcktet; men då Ahlström afsagt sig anspråk på upprättelse och ersättning för sitt lidande, har HofRätten ansett utlåtande derom icke behöfvas.
Af infordrade handlingar uti ett annat af KämnersRätten i Borås afgjordt mål hade jag erfarit, huruledes bemälde Rätt, genom Utslag den 27 Januari i835, dömt Skräddarelärlingen Anders Larsson att, jemlikt 3 Kap. 6 § och 21 Kap. 8 § MissgerningsBalken och Kongl. Kungörelsen den 24 Augusti 1813, böla, för sabbatsbrott 3 R;dr 16 sk., för gatubuller 1 R:dr iG sk. och för fylleri 3 R;dr 16 sk., samt enligt