Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ä n n u m i n d r e k u n d e h o n k u f v a d e n alltjämt v ä x a n d e längtan att en g å n g — en e n d a — få säga h o n o m, h v a d han varit f ö r henne — h v a d h o n k ä n t o c h h o p p a t s — m e d ett o r d » I undersköna månad maj », d å natu- ren firar sin pånyttfödelse, har F l o r e n s, Ita- liens g a m l a h u f v u d s t a d, särskildt k l ä d t sig i festskrud.
O c h hvarför torde äfven v å r a läsarinnor erinra sig.
F ö r Italien strålar n a m n e t B e a t r i c e di D a n t e såsom m o r g o n - r o d n a d e n till dess första renässans, såsom s y m b o l e n a f den renaste, den h ö g s t a idealitet.
Å r 1 8 6 5 firades i F l o r e n s 6 0 0: j u b i l e e t a f D a n t e s f ö d e l s e; hela den b i l d a d e v ä r l d e n stod d å i a n d a n » m v i d d e n store skaldens v a g g a i Arnostaden.
D e n 9 j u n i 1 8 9 0 är 6 0 0: å r s - d a g e n efter Beatrices d ö d.
F ö r att trösta sig ö f v e r förlusten a f d e n k v i n n a, s o m för h o n o m ö p p n a t n y a horison- ter, har D a n t e s snille s k a p a t en o d ö d l i g B e a - trice, o c h h o n har ä n n u efter sin l e k a m l i g a — allt h v a d han b o r d e sagt henne en g å n g, för l ä n g e sedan.
H a n s b å d a döttrar v o r o hennes elever i s k o l a n, o c h ingenting i v ä r l d e n retade h e n n e så, s o m då n å g o n påstod, att h o n v a r partisk för d e d ä r flickorna.
H o n k u n d e b l i rent u t o m sig o c h försvara sig, s o m h a d e h o n b e - skyllts f ö r ett brott.
S j u k d o m e n h a d e s m u g i t sig öfver h e n n e nästan o m ä r k l i g t, steg för steg, o c h h o n v i l l e ej tro p å dess tillvaro, v i l l e resonnera bort d e n s o m n å g o t aflägset, omöjligt.
H o n hade ju varit mera arbetskraftig och duktig ä n d e flesta o c h smått bröstat sig däröfver.
H o n v i l l e inte d ö!
V i s s e r l i g e n h a d e h o n i n - genting att l e f v a för, ingen s o m b e h ö f d e henne — m e n ä n d å!
Lifvet var skönt oak- t a d t allt.
S j ä l f v a känslan a f t i l l v a r o h a d e m e r än en g å n g strömmat i g e n o m henne s o m en kraftigt s v ä l l a n d e v å g — o c h allt h o n älskade!
Hafvet!
H i m l e n s b l å, trädens sus, b l o m m o r n a, fågelsången — skulle h o n säga farväl däråt?
A l d r i g mera se det v å r a s här p å j o r d e n — o m h o n bara det fått!
H o n bäfvade äfven för p l å g o r n a o c h för den m ö r k a, e n s a m m a v ä g, h o n h a d e att g å — i n n a n!
— H a d e h o n b l o t t k u n n a t somna, s o m n a ifrån alltsammans, utan att v a k n a!
H u r g ä r n a s k u l l e h o n ej lutat sitt h u f v u d till h v i l a — o m så varit för att aldrig u p p - stå; t y h o n k ä n d e sig s t u n d o m så trött — så dödstrött — att h o n ej t y c k t e sig k u n n a o r k a m e d själfva saligheten.
Tusen tankar, tusen tvifvel, s o m h o n al- d ö d inspirerat s k a l d e n till hans yppersta snille- verk.
D e t bästa sätt att fira Beatrices minne h a italienarne s å l u n d a ansett v a r a att, d å p r o - dukterna a f den k v i n l i g a intelligensens ar- bete för första g å n g e n samlas till en e x p o - sition, ställa d e n n a under Beatrices anspicier.
V i b e h ö f v a v ä l k n a p p a s t säga v å r a läsa- rinnor, att B e a t r i c e o u p p h ö r l i g t utgjort före- m å l f ö r målares pensel.
H v e m har e j, åt- minstone i reproduktioner, sett A r y Scheffers tafla » D a n t e o c h B e a t r i c e », o c h h v e m känner i c k e B e a t r i c e ur D o r é s illustrationer till D a n - tes Divina Commmdia?
M e n dessa äro lik- v ä l mera den f ö r k l a r a d e idealbilden a f D a n - tes ä l s k a d e.
D e n bild a f Beatriee, s o m v i här f r a m l ä g g a f ö l v å r a läsarinnor, är tagen efter en tafla i S a n t a M a r i a N u o v a s galleri i F l o r e n s a f den h o l l ä n d s k e mästaren H u g o v a n der G o e s.
D e n n e målares lifligaste verk- samhet inföll under a n d r a hälften a f 1 5 år- hundradet.
H a n u p p e h ö l l sig en l ä n g r e tid i F l o r e n s, där familjen Portinari t o g h o - n o m i sitt h u l d o c h s k y d d, o c h hans b i l d a f Beatrice P o r t i n a r i k a n förr g ö r a anspråk p å l i k h e t än m å n g a andra k a n s k e mera k ä n d a afbilder a f den s k ö n a florentinskan.
— A t t expositionen o c h festligheterna redan den 1 maj tagit sin början i F l o r e n s har sin f ö r k l a r i n g i att D a n t e i d e n n a m å n a d första g å n g e n såg B e a t r i c e o c h d å genast förälskade sig i henne.
E x p o s i t i o n e n s president, grefve A.
d e G u - bernatis, har i ett nytt b r e f a n m o d a t oss framföra hans helsning o c h i n b j u d n i n g till den s v e n s k a k v i n n a n att infinna sig till fest- ligheterna i F l o r e n s; särskildt gäller denna hans i n b j u d n i n g d a m e r i n o m d e n literära världen o c h lärarinnor vid h ö g r e flickskolor.
E x p o s i t i o n e n s v e r k s t ä l l a n d e k o m i t é har ut- v e r k a t stor r e d u k t i o n p å Italiens j ä r n v ä g a r för d e m, s o m ö n s k a b e s ö k a utställningen.
d r i g k ä n t u n d e r helsans h e n n e utan å t e r v ä n d o.
dagar, marterade H o n försökte arbeta — inbilla sig, att allt v a r s o m förut — att h o n misstagit sig p å dessa s y m p t o m e r, s o m infunno sig allt oftare.
E n d a g s v i m m a d e h o n m i d t i klassen o c h k o m ej till sans förr än efter ett p a r tim- mar.
Sedan dess h a d e v e c k o r förgått under plågor o c h maktlöshet.
H o n v a r bättre nu, p l å g o r n a m i n d r e, o c h i b l a n d intalade h o n sig, att det o n d a v a r b o t a d t — att h o n s k u l l e få l e f v a o c h t a g a v i d, d ä r hon slutat.
R e d a n före s j u k d o m e n s utbrott, då h o n brottades m e d G u d s vilja, h a d e h o n ordnat ä n d a till d e minsta småsaker.
» I händelse a f?
» D e t v a r j u hvarje m ä n n i s k a s p l i k t att g ö r a sig b e r e d d — d e n ena l i k a v ä l s o m d e n a n d r a — a l l a s k u l l e de s a m m a v ä g — o c h v a r det o c k s å l å n g t till dess — en g å n g s k u l l e det d o c k s k e.
E t t p a r år till s k u l l e h o n d o c k v e l a t l e f v a för att se hans döttrar v ä x a u p p.
Nu h a d e hon ej tid att g å bort.
H o n h a d e längtat efter att få g ö r a en u t l ä n d s k resa o c h stän- digt uppskjutit den.
— J u s t d e n n a s o m m a r s k u l l e den företagas.
O c h hennes öfversätt- ning, p å h v i l k e n det felades endast t v å ka- pitel, h v e m s k u l l e sluta d e n?
D e t v a r ä n n u o b e t y d l i g a r e saker ä n dessa, som p l å g a d e o c h sysselsatte henne.
E n del linne, h o n ej hunnit m e d att laga, o s t o p p a d e strumpor, en s ö n d r i g klädningsficka.
— H v a d s k u l l e m a n tänka o m henne — efteråt?!
— M i d t i b l a n d det stora, s o m f y l l d e hennes h e l a
tillvaro, och vid ingången till det ännu större, som väntade henne, kommo dessa småaktiga, lumpna tankar, som hon föraktade, och trängde sig emellan för att få plats äfven de.
— Människonaturen?
Hvilken underlig samman- sättning!
En orden för damer.
Dekorerade landsmaninnor.
(Forts.) det blifver mycket dyrare, o c h dessutom faller det sig rätt ofta svårt och olägligt för matmodern att i sista stunden behöfva sända ut en tjänare till uppköp.
Buljong måste man hafva kokt förut, ty god sådan får man ej köpa hvarken på hotell eller i charkuteribodar, att ej tala om det höga priset därför.
Ju mera man kan ha hemma att vid oförut- sedda tillfällen taga till, dess mer besparing af tid o c h pengar blir det, d. v. s då man ofta må- ste se middagsgäster hos sig.
Äfven i stad kan man förse sig med kompotter och bakelser, tillagade i hemmet.
Ett hufvudvilkor vid anordnandet af en i hast tillkommen, men god middag är, att alla varor äro, ej blott fullkomligt friska, ntan äfven af prima kvalité ', liksom att de behandlats o c h förvarats med all nödig omsorg och noggrannhet.
På lan- det, där man har tillgång på is jämförelsevis billigt, må man ej försumma att betjäna sig däraf.
Den, som eger tid o c h förmåga, b ö r själf kunna koka in grönsaker o c h frukter, ja, äfven höns, hvaraf man sedan får rik vinst.
Man må bo på landet eller i staden, så kan en god middag aldrig serveras utan längre beredelse, med mindre man ej tager för regel att alltid på förhand hafva inköpt ej blott socker, kaffe o c h alla andra specerier, utan äfven de olika ingre- dienser, som utgöra vanligaste beståndsdelarna i förekommande föda, hvartill i första rummet få räknas mjöl, smör, ägg m. m. annat.
Den, som utan för stor förlägenhet vill mottaga i sista stunden anländande middagsgäster, må ock väl tänka sig för vid förseende af källare o c h skafferi med hvarjehanda förnödenheter, hvilka en om- tänksam husmoder aldrig ställer sig utan, ty dels blir det billigare att af nödvändighetsvaror, som eljes duga att gömma, köpa ett större parti på en gång, dels blir det j u ej önskligt resultat, o m de nödvändiga betingelserna saknas.
Vare detta sagdt o m själfva middagsanrältnin- gén, som j u blott utgör en del af de bestyr, som förekomma, då middagsgäster anlända.
Rätterna må vara aldrig så smakliga, så ligger största vikt uppå ej blott att de väl serveras, där- vid äfven bör göras afseende på en prydlig o c h lämplig uppläggning, utan äfven på ett väl dukadt bord.
Därtill fordras bländande hvitt o c h väl mang- ladt bordlinne, en servis, s o m ej är skadad eller defekt, o c h har man äfven några eller någon pryd- nad midt på bordet; blommor, smakfullt anbrin- gade, passa både för enklare o c h finare bord.
En vacker bordlöpare o c h brutna servietter samt lämp- lig dekorering af kristall o c h silfver höja betyd- ligt bordets utseende, men för att kunna åstad- komma detta måste alla pjäser, s o m ofta använ- des, städse hållas putsade och blanka, därtill äf- ven en duglig jungfru bör tillhållas, förutsatt att nödig tid därtill anslås.
Att porslin och glas skola vara ej allenast väl torkade, utan äfven blanka o c h fläckfria, faller af sig själft, samt måste uppassningen vara god, ej för långsam, men framför allt ordentlig o c h lugn, så att det ej skramlas med silfver o c h porsliner.
v Undviken öfverflöd!
• [élöwin väninna gaf som nygift fru sin för- g™ " ^ sta supé.
Jag kom på hennes bön en stund, innan festen började, for att tillsam- mans med henne taga en sista öfverblick af det hela.
Sedan vi gått genom sällskaps- rummen, kommo vi äfven till matsalen.
Bor- det med den bländande hvita damastduken, det nya silfret och den praktfulla servisen, i hvars midt prunkade en väldig, smakfullt ordnad blombukett, väckte min högsta beun- dran.
Men min väninnas uttryck af stolt tillfredsställelse lemnade rum för en ögonblick- lig misstämning, när hennes man utbrast: » Men, min vän, det är ju omöjligt, att man kan äta af allt det där.
Man kan ju rent af tro, att bordet skall krossas, så öfver- lastadt är det.
Det finns ju knappast plats för lamporna. » Och han hade rätt.
Jag räknade till ej mindre än ett dussin olika inlagda saker, därjämte diverse sallader och nyinkokta fruk- ter, och när därtill kommo stekfat, potatis och legymer, kunde det hvarken bli tal om en lugn njutning af maten eller om en ge- mytlig konversation.
A ömse håll måste man vara i ständig rörelse vid framsättandet af dessa många fat och karotter, man måste rikta hela sin uppmärksamhet på detta fram- sättande och borttagande, och om en granne vore tanklös nog att vända sig åt andra sidan och fördjupa sig i ett samtal, måste man med eller mot sin vilja störa honom, för att ej en dam skulle uppstå för denna uppsjö af rätter.
Min princip att borta smaka på hvarje rätt, vare sig af kritiklystnad eller nyfiken- het, kom här till korta — det fanns för mycket af det goda!
— När min väninna bad att få höra mitt omdöme om hennes kokkonst, måste jag tillstå, att jag icke var i stånd att säga något om de flesta af de framsatta rätterna.
Detta » för mycket » var en liten skugga, som föll öfver min väninnas första fest, men hon tog visserligen den lärdomen däraf, att öfverflöd i mat icke endast är ohelsosamt, utan äfven inverkar på sinnesstämningen, och sedan dess ha hennes tillställningar antagit en mycket angenämare prägel.
För resten tänker, jag att hennes hushålls- kassa äfven mår mycket bättre däraf.
Fru Egbert.
Undertecknad är bortrest från och med den 4 dennes, och förestås redak- tionen under min bortovaro of hr Johan JYordling samt expeditionen och eko- nomien af hr Alexander Hellberg.
Skrifvelser, som innehålla bidrag till tidningen eller på något sätt röra tid- ningens innehåll, böra adresseras till Iduns Redaktion, rekvisitioner, pen- ningförsändelser och dylikt till Iduns Expedition, Stockholm.
Ja, därhän hafva vi kommit!
Nu behöfver ej längre » det täcka könet » afundas männen deras ordenslullull; de hafva sin egen orden, våra da- mer, o c h kunna bli dekorerade — i Turkiet I Det är den nu regerande sultanen, som varit nog tidsenlig o c h chevaleresk att instifta orden Chéfakat.
Den har redan förut tilldelats trenne svenskor, nämligen grefvinnan Elisabeth Hoch- schild, friherrinnan Antoinette Ribbing samt drott- ningens kammarfröken Martha Eketrä; nu har se- nast för några dagar sedan svensk-norske mini- sterns i Konstantinopel gemål, fru Louise Reuter- skiöld, född Nordenfalk, hedrats med densamma.
Den konstantinopolitanska tidningen Stamboul för den 3 dennes skrifver om saken: » I vår officiella tidning för i går läses, att h. m:t sultanen tilldelat fru Reuterskiöld, f. Norden- falk, storkorset af kejserliga orden Chéfakat.
Vi tro oss veta, att det var på måndags afton efter iftar (den måltid s o m museimännen intaga under ramazanfastan just i solnedgången), vid hvilken fru Reuterskiöld hade äran att närvara, s o m sul- tanen tillkännagaf för svensk-norske ministern, att det skulle vara h o n o m ett nöje att tilldela denna ansedda orden åt fru Reuterskiöld. » V i ha trott, att det skulle, s o m ett pikant äpro- pos, intressera våra läsarinnor se en afbildning af denna orden för damer, s o m en af de svenska bärarinnorna godhetsfullt satt oss i tillfälle taga.
Den vackra dekorationen bäres i hvit, vattrad sidenrosett med gröna och röda kanter.
Det in- nersta runda fältet är af guld, ramen omkring af guld o c h grön emalj; stjärnans fem uddar äro emaljerade i rödt med gyllne kanter; den strålande stjärnsolen där bakom är rikt inlagd med briljan- ter o c h ametister; halfmånen och stjärnan, som förena rosetten o c h dekorationen, äro emaljerade i rödt.
Bäst hvarken brödlös eller rådlös.
Hedersomnämndt svar på prisfrågan VII, af iBlind höna ».
r 3£ &amp; åter fråga o m ett stadshushåll, så kan man CdJ * - j u alltid ställa så till, att man har någon färsk o c h lättkokt fisk, såsom torsk eller spättor, hemma, o c h alltid bör man i brist på annat lämp- ligt kött eller stek hafva till hands en kotlettrad eller innanlår, passande till biffstek eller chateau- briand, o c h i yttersta nödfall bör man i en större stad alltid kunna erhålla sådana tillhackade, men Gästerna böra placeras med ryggarne vända mot serveringsrummet eller den dörr, hvarigenom maten inbäres.
Finnes ej mer än en jungfru, måste denna vara så inöfvad, att hon efter noggranna instruktioner kan tillreda middagen på egen hand, men med frun, s o m afsmakar o c h öfvervakar rätterna, o c h, medan jungfrun är sysselsatt i köket, måste frun duka bordet.
Nödigt duktyg, förut genomsedt o c h aflagdt på särskild plats i linneskåpet, bör genast finnas färdigt att blott tagas fram.
Där sträng ordning inom husets olika områden utgör en dag- lig plikt, underlättas betydligt olägenheterna af ofta förekommande främmande, s o m taga ganska mycken tid, ej blott före o c h under besöket, utan äfven efteråt, genom att man då skall sätta allt be- begagnadt på sin plats; men häri, liksom i allt annat, kan tillämpas det så sanna ordspråket: » öfning gör mästaren ».
Till värdskapets plikter höra äfven en förbind- lig o c h angenäm konversation och umgängeston, härflytanda från välvilja o c h god uppfostran.
Om än värdinnan känner sig orolig öfver en möjligen misslyckad middag, må hon dock söka beherska sig samt ej låta utseende eller sätt ådagalägga för mycken ängslan, utan snarare uppbjuda sin kvinliga förmåga att genom ett godt samtal afleda uppmärksamheten från en mindre väl lyckad rätt.
Hennes egen takt bör äfven säga, då det kan vara på sin plats att framföra en lämplig eller behöf- lig ursäkt.
En hufvudsak blir alltid, att rätterna, huru enkla de än må vara, dock äro ordentligt och väl
lagade samt sammansatta i enlighet med helsans och smakens vanligaste fordringar, då den gäst, som kommer i själfva middagstimmen, vanligtvis ej kan begära för mycket, o c h får man hoppas, att möjligen hungern blir värdinnan en välkom- men bundsförvandt.
S m å n o t i s e r från kvinnovärlden.
Fröken Elin Esselius från Göteborg är sedan ett år till- baka anställd som lärarinna i slöjd vid Pennsyl- vania State Normal School i staden Califonia i Pennsylvanien.
Tidningen Pittsburgh Dispatch in- nehåller en spaltlång, entusiastisk skildring af det för amerikanerna nya läroämnet och af den inta- gande unga lärarinnan, hvilken, tack vare sin be- gåfning och sin nitälskan för saken, lyckats väcka det varmaste intresse för slöjdundervisningen så väl hos skolans lärjungar som hos lärarepersona- len.
I slöjdsalen arbeta manliga och kvinliga lärjungar, små o c h stora jämte hvarandra, vid hyfvelbänksrne med lust och ifver.
Efter det lyc- kade försöket vid denna skola anser tidningen det vara blott en tidsfråga, när äfven andra sko- lor i vestra Pennsylvanien skola följa föredömet och införa slöjd bland sina undervisningsämnen.
Kvinna duger ej till klockare.
Med an- ledning af en af Johanna Maria Knutson gjord an- sökan har regeringen medgifvit » att den omständigheten, att ansökanden är kvinna, ej må utgöra hinder för henne att, därest hon i öfrigt förvärfvat kompetens, söka och emot- taga förenade klockare-, kantors- och organisttjän- sterna i Ärstad och Asige församlingar, med vilkor att hon, därest hon erhåller ifrågavarande befatt- ningar, q / lönar manligt biträde för klockaretjän- stens bestridande ».
Sökandens begäran att få anmäla sig till dylika befattningar i hela riket blef afslagen.
kommande extra helgdagen så tidigt lägga vår tid- ning i press, att vi ej hinna komma med något närmare omnämnande.
Herr Bötels gästspel lär afslutas redan med denna vecka.
Dramatiska teatern firade i lördags ett ovanligt jubileum, i det att Ernst Ahlgrens 1-aktsbagatell » I telefon » då gafs för 100:e gången å de k. teat- rarne.
Stycket uppfördes första gången den 7 mars 1887, och af dess rollinnehafvare är fru Ellen Hart- man den enda, som alla gångerna utfört Siris roll i stycket; de öfriga rollerna och deras innehaf- vare ha varit: Häradshöfding Eskilsson hrr Lager- qvist o c h Örtengren, Birger hrr Hartman och Skån- berg, notarien hrr Grip och Bergqvist, Ida fröken Svensson (nu fru Hamrin) och fröken Bäckström, Nilla fröknarna Åhlander och Paldani.
Program- met upptog för öfrigt » I asylen » o c h » Fruntim- mersskolan » med fru Betty Hennings i den gamla fruns o c h Agnes ' roller.
I söndags uppträdde fru Hennings åter uti » I asylen » och » Fruntimmersskolan », och mellan dessa pjeser gafs 1-aktsbagatellen » Småflickor ».
Salongen var i det närmaste fullsatt af en entu- siasmerad publik, som slösade med hyllningar.
Spellistan för denna vecka upptager, måndag » Chamillae », tisdag » I asylen », » En autograf » o c h » Fruntimmersskolan », onsdag och fredag » Vildan- den » af Henrik Ibsen med fru Hennings i Hedvigs roll samt torsdag (Kristi himmelsfärdsdag) » I asy- len », » Han är inte svartsjuk » och » Fruntimmers- skolan ».
Hvad of van nämnts angående vårt tidiga utkom- ' mande gäller ock här.
En verksam kvinna, enkefrti Johanna Maria Nilström, afled den 5 dennes i Udde- valla i den höga åldern af öfver 86 år.
Hennes var ett idogt o c h sträfsamt lif, som i rik mån bi- dragit till stadssamhällets o c h delvis ock den b o - huslänska skärgårdens utveckling.
Redan 1839 vorden enka, öfvertog hou först såsom arrenda- torska och sedan s o m egarinna en stor nätfabrik och reparebana, som i hennes hand icke allenast bibehöllo det goda anseende, de förut egde, utan ock betydligt utvecklades, synnerligast genom det obetingade förtroende, hon visade för skärgårdsfi- skrarnes redbarhet, hvilkas hedersord om framtida likvid hon ansåg » mera värdt än all skriftlig bor- gen i världen », etl vitsord som af fiskarebefolk- ningen aldrig sveks.
Efter 28 års verksamhet öf- verlemnade hon 1867 affären i sin mågs händer, men förblef dock fortfarande verksam, tills hon småningom böjdes af en lärande sjukdom.
Krossade illusioner.
_ (Forts).
|Jp8vad de kröpo långsamt, timmarne den dagen I efe (fc Aldrig hade Lager tyckt, att visarne på den gamla klockan rört sig omärkligare, aldrig hade han funnit det eviga skrifvandet mera pinande enformigt, mera andefattigt och intetsägande.
Hur de tittade under lugg på honom, kamraterna, med sådana där frågande, näsvisa blickar, som o m de hade rätt att fordra räkenskap af honom för hans gö- rande o c h låtande.
Hvad det retade h o n o m — han som annars brukade vara oförarglig som ett barn — att, så ofta han lyfte ögonen från arbetet, se ett hälft dussin hufvuden vända sig bort och dyka ned mellan permarne till kontorsböckerna i den mest påtagliga afsikt att dölja sitt spioneri.
Så satt han och retade upp sig själf undan för undan, till dess han slutligen kände sig så vred, att han måste gå ut på gården ett slag och svalka sin hetta vid snödrifvorna, som lågo uppskottade mot uthusväggen.
Men det kom dock ändtligen ett slut äfven på den dagen, och Lager rusade i väg från kontoret, utan att bvarken torka sina pennor eller släcka sin gaslåga.
* Sen till, att Idun med Modetidning finnes hos alla edra bekanta!
Operan uppförde i söndags afton åter » Tru- baduren » för nära fullsatt salong och med lifligt bifall.
Hr Bötel framkallade som alltid formlig entusiasm efter utförandet af Strettan i 3:e akten, hvilken han med vanlig älskvärdhet utförde icke mindre än tre gånger.
I tisdags uppträdde den celebre gästen åter, då ban utförde Lyonels parti i » Martha », ett af dem, hvilka sångaren sjelf mest älskar att föredraga.
Titelpartiet sjöngs af fru Östberg, Nancys af frö- ken Jungsledt och Plumketts af hr Nygren.
Tyvärr måste vi denna vecka för den mellan- » H.
Lager!
Jag har nu läst igenom ert manuskript, som ni önskade, och jag beklagar verkligen, att jag nöd- gas smärta eder med ett afslag.
Ni saknar vis- serligen ej — enligt mitt förmenande — talang, men nybörjaren röjer sig allt för mycket, o c h för- laget af ert arbete skulle ingalunda blifva någon affär.
Med största högaktning K. Sundin. » Detta var då så pass rakt på sak, att det knap- past kunde missförstås, och han missförstod det ej heller.
Han hade lyktstolpen att hålla sig uppe efter, annars hade han dumpit på gatan, lång som han var, ty han kände, hur blodet rusade honom åt hufvudet och marken vaggade under hans fötter.
Om det ej blåst så kallt, hade ban nog så länge blifvit, där han stod, men nu började det till ytter- mera visso att yra, och när den kalla, hvassa snön slog honom i synen, lade sig i riktiga små drifvor på hans hattbrätten och våt och isig trängde ned under kragen, började han med långsamma steg gå hemåt.
Så gick han gata efter gata med hufvudet sänkt, kragen uppslagen o c h händerna i fickorna.
Han gick utan en tanke, utan en dröm, gick som i ett rus, viljelös, slapp, maskinmässigt.
Han kände på sig, att han passerade Gustaf Adolfs torg, såg gaskandelabrarne kring statyn skimra genom snö- yran, pulsade fram genom modden öfver Norrbro och efter Skeppsbron och kom så upp på Söder.
* * Elisabeth Keysers tafla » Yiolspelerskan » (större pastell) förut exponerad på Konstnärsför- bundets föregående utställning, har nu, enligt hvad konstnärinnan meddelar oss, blifvit köp af gods- ägaren Johan Hage på Köbenbavns » Foraarsud- stillnindg.
Lager stödde ryggen mot stolpen, slet upp bref- vet och läste med någon svårighet i det fladdrande skenet: * Det var ett godt stycke väg upp till Uplandsga- tan, och trottoarerna voro halare än någonsin.
Därför var han både andfådd och svettig, när han stannade för att låta den häftigaste hjärtklappnin- gen gå öfver.
När han kom upp och knackade på, öppnades dörren af en gammal gumma, som gick o c h bäd- dade där inne.
För öfrigt var rummet tomt.