Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottet har af de målet tillhörande handlingar, inhemtat: att Matton, som den 5 Mars 1834 blifvit constituerad till Kamererare i Banco-DiscontVerket, fortfarit med denna befattnings utöfvande till den 4 Juni 1835, då han, uppå derom gjord ansökning, erhållit 3:ne månaders tjenstledighet; att derefter Matton, uti ingifven och hos Banco-Discont-Directionen den 18 i samma månad föredragen ansökning, anhållit om afsked, under förmälan, att den sjuklighet, på grund hvaraf han erhållit ledighet från förrättandet af Kamererare-tjensten vid
Discont-verket, i förening med sedermera tillkomne, på helsa och sinneslugn menligt inverkan le, omständigheter, hos honom stadgat den öfvertygelse, alt han aldrig mera kunde återvinna den kraft, som erfordrades för att behörigen sköta omförmälde ansvarsfulla och mödosamma befattning; att Direclionen öfver B inco-Discont-verket, vid pröfning af denna ansökning den 9 påföljde Juli, efter det Matton under tiden blifvit, uppå Bih. till R.
St Prot. 184.0. 6 Sami. 1 Afd. 26 Haft. 1 2 Banco-Utskottets Memorial, IV:o Sr. en del af hans Borgenärers yrkande, i concurs-tillstånd försatt, funnit sådane omständigheter hafva emot Matton förekommit och blifvit anmälde, alt, derest åtal i sådant afseende gjordes och i laga ordning fullföljdes och styrktes, största anledning sig företedde, att Matton vore att anse såsom den der mindre redligt sig förhållit emot sine Borgenärer, och deribland serdeles emot dem, hvilka lemnat honom förtroende såsom Discont-Commissionär, hvaruppå strängare ansvar efter gällande Concurs-lag, enligt Directionens öfvertygelse, mäste följa; att Matton således förverkat förtroendet att vara Kamererare vid Discont-verket; och alt
Directionen förthy, utan afseende å Mattons afskeds-ansökning, hos Banco-Fullmägtige till entledigande från Kamererare-sysslan honom anmält; samt slutligen, att Banco-Fullmägtige den 16 i sistnämnde Juli månad skiljt Matton från Kamererare-tjensten i Banco-Discont-verket och de tjensten åtföljande löneförmoner.
Banco-Reglementets §. 87 mom. 3 stadgar: ”tjenstemännen vid BancoDiscont-verket antagas och constitueras af Banco-Fullmägtige efter af Direetionen afgifvet förslag; och ega Banco-Fullmägtige, när så fordras, ifrån tjensten och densamma åtföljande förmoner entlediga den, med hvilken Direclionen linner Verket icke vara belåtet.” Enär Banco-Fullmägtige alltså varit berättigade att, på sätt som skett, uppå Directionens anmälan, skilja Matton från Kamererare-tjensten i DiscontVerket, har Utskottet funnit något afseende icke kunna fästas å Mattons anhållan om restitution af lön och pensions beräkning; men då Directionen öfver Banco-Discont-verket vitsordat, alt ”Matton, sin tjenstepligt likmätigt, på ett nitiskt och beredvilligt sätt, tillhandagåit med upplysningar och anvisningar, hvarigenom underlättades
Directionens egna bemödanden att utreda och förebygga de missbruk och bristande controller, som genom förre Bokhållaren Nylanders åtgöranden, före Mattons tillträde till Kamererare-tjensten, funnits hafva egt rum,” har Utskottet, med ömande för Mattons medellösa belägenhet, ansett honom, vid nu uppnådde 59 år, af hvilka 29 äro tillbragta i Discont-verkets tjenst, böra erhålla något understöd från det Verk, han så länge tjenat, och får alltså hos Rikets Höglofl.
Ständer hemställa, att af de 553 R:dr 16 sk. B inco, hvilka nu linnas oanvände å Banco-Fullmägtiges Dispositions-räkning N:o 2, ett belopp af 333 R:dr 16 sk. samma mynt må tills vidare årligen tilldelas förre Kamere raren Matton samt hans hustru och barn.
Stockholm den 15 September 1840. Banco-Vtskottets Betänkande, N.o 82.
5 Reservationer.
Af Herr af Zelle'n: ”Ehuru förre Kamereraren Matton, som icke lärer ^af allmänna medel åtnjuta annat bidrag till sin bergning, än en årlig pension, stor 300 R:dr af Civil-Statens pensions-inrättning, är försatt i en beklaglig ställning, förtjent af enskildt behjertande, måste jag likväl, såsom ledamot af Ilöglollige Banco-Ulskoltet, förklara, det jag, med 'afseende å de skäl, på hvilka beslutet om Mattons skiljande från Kamererare-tjensten vid Bauco-Discontverket sig grundar, icke finner någon giltig anledning att understödja hans ifrågavarande ansökning örn lön-ersättning och pension af Rikets Ständers Bank; hvarföre jag icke eller kan instämma i Banco-Ulskottets uti detta ämne nu gjorda hemställan.”
Uti denna reservation hafva instämt: Herr Friherre Stjernstedt, Herr Bogeman', Herr Rådman Gråå, Herr Borgmästaren Helleday , med tillägg, att Herr Borgmästaren målets afgörande icke öfvervarit, Herr Kamereraren Geijer, Herr Fabrikör Lidbom, Riksdags-fullmägtige Nils Magnusson från Calmar Län och Anders Jonsson från Östergöthlands Län..
Af Herr Stuart: ”Jag anser mig icke kunna underlåta att reservationsvis anmäla, det jag, af andra Riksdags-göromål hindrad, icke kunde vara tillstädes, då Banco-Utskottet till slutligt afgörande förehade förre Discont-Kamereraren Mattons ansökning om pension, hvilken ansökning, i anseende till de allmänt kända omständigheter,] som föranledde hans afskedande, förefallit mig lika oförväntad som obefogad.”
Uti denna reservation instämde Herr Lector Laurenius och Herr Prosten Lahng.
Ank. till Exp. Utsk. den 1S Sept,, kl. 4 *•
Betänkande, i anledning af Riksdags-fullmägtigen G. B. Apelqvist* motion, angående nedsättning i räntan med en procent å alla lån, som Jr ån Rikets Ständers Bank eller de derunder lydande Låne-Contoiren utgifvas.
Till Utskottets behandling har Hedervärda Bonde-Ståndet, enligt protocolls-utdrag af den 9 sistlidne Mars, remitterat en af Riksdags-fullmägtigen 4 Banco-Vtskotlets Betänkande, N.o 82. G. B. Apelqvist från Blekinge Län väckt motion, uti hvilken förmäles, att icke uti något land inom hela Europa räntan å penninge-försträckningar är så högt uppjagad som i Sverige, och till afböjande af den högljudda klagan', som öfver detta missförhållande skall ega rum, föreslås, att räntan å alla lån från Banken, och de derunder lydande Låne-Contoiren, måtte nedsättas en procent under dess nuvarande belopp, och att, i förening härmed, Bankens låne-rörelse måtte vinna en efter hvarje orts behof lämpad utvidgning; hvarförutan motionären hemställt, aLt, till lindring i de med omsättningar af lån från Låne-Contoiren förenade kostnader, omsättnings-tiden måtte utsträckas från halft till ett helt år samt, i följd deraf, tiden för lånets begagnande fördubblas.
Utskottet vill visserligen icke bestrida, att den allmänna räntefoten i Sverige, jemförelsevis till andra länder, med ett ordnadt penninge-väsende, håller sig hög, men Utskottet hoppas och förmodar, att den tid icke skall vara långt aflägsen, då penninge-räntan äfven här, under en fortfarande utveckling af våra credit-förhållanden, äf sig sjelf skall nedgå.
Att under tiden, genom konstlade medel och allmänna uppoffringar, försöka att nedtvinga och Bestämma räntefoten till ett visst belopp, torde dock vara lika ändamålslöst, som i stats-ekonomiskt hänseende origtigt; och, enligt hvad erfarenheten vid mångfalldiga serskilda förhållanden ådagalagt, hafva vanligtvis, för detta ändamål vidtagna åtgärder ledt till motsattsen af det dermed åsyftade resultat, enär desamma i sjelfva verket genom enskilda penninge-tillgångarnes dragande ur låne-rörelsen förorsakat ökade svårigheter och kostnader för de låne-behöfvande att erhålla sina penningebehof uppfyllda.
Ett sådant konstladt medel till åstadkommande af en allmänt läsrre räntefot vore utan tvifvel O den af motionären föreslagna nedsättning af räntan vid Bankens utlåningsrörelse, under en tid, då dels denna utlåning är af allmänheten så anlitad, att i flera grenar af densamma låne-sökande måste vänta veckor’ och stundom månader, innan bifallne lån å godkänd säkerhet kunna utgifvas, och dels den härvid förut fastställde räntan, utgörande för lån emot fast eller rörlig pant 4, och för lån på namn-säkerhet 5 procent, redan är en procent lägre, än den ränta, de fleste andra penninge-verk, äfvensoml enskilde personer för sina utlånade capital fordra och erhålla.
För en vidare utredning af den väckta frågan, så vidt den rör Bankens serskilda låne-grenar, har Utskottet dessutom ansett, sig böra anföra följande, vid hvar och en af dessa förekommande förhållanden.
Enär för Låne-rörelsen emot pant af guld och silfver, låne-tiden är bestämd tili 12 månader och minsta låne-summan, som hittills varit 1 R:dr, Banco-Utskottels Betänkande, N.o 82. 5 hädanefter, enligt Utskottets,1 uti Utlåtandet N:o 56, framställda, af Rikets Ständer bifallna förslag, blifver 2 R:dr Banco, finnér Utskottet den uti §.172 af Banco-Reglementet till 4 procent bestämda ränta, med afseende å de, genom dessa lån, låntagarne beredde fördelar samt den Banken förorsakade tillökning i dess förvaltnings-kostnader, icke i något hänseende kunna anses hög eller tryckande för de lånsökande; och Utskottet hade derföre så mycket mindre förmodat, att någon nedsättning häraf skulle ifrågasättas, som detta lånesätt med allt större begärlighet af allmänheten begagnas.
Hvad angår räntan å lån emot pant aj jern och andra vågförda effederj samt tackjern, hvilken, jemlikt stadgandena i §§. 177 och 181 af 1835 års Banco-Reglemente, likaledes utgör 4 procent, får Utskottet upplysa, att räntan å berörde lån, som alltifrån 1770 till 1792 utgått med 4 procent, sedermera intill 1830 utgjort allenast 3 procent, men att Rikets sistnämnde år församlade Ständer funnit sig böra åter höja densamma till hvad den förut varit, eller 4 procent, hvilken höjning syntes både lämplig och väl förenlig med dessa låns egentliga ändamål, eller Bruksegarnes och dess förläggares understödjande med erforderligt rörelse-capital under afvagtan på en förmonlig afsättning af vågförda tillverkningar.
Härvid torde dessutom böra lagas i betragtande, att, till understöd för jerntillverkningen, är anslaget ett serskildt creditiv emot 3 procents ränta, hvars fortfarande intill nästa Riksdag
Utskottet jemväl är sinnadt att hos Rikets Ständer tillstyrka.
Ulskottet anser således, åtminstone för närvarande, skäl icke förelinnas till nedsättning af den i åberopade §§. af Banco-Reglementet stadgade räntan af 4 procent.
Som för den händelse, lån utlemnades emot pant af Ldne-Bankens obligationer mot lägre ränta, än den i §. 183 af Banco-Reglementet bestämda, eller fem för hundrade, Banken knappast skulle^, genom skilnaden emellan denna och den i obligationerne till Banken förskrifna ränta, erhålla ersättning för förvaltnings-kostnaderne i och för dessa låns utgifvande och bokförande, än mindre genom samma utlåning tillskyndas någon vinst, har Utskottet, vid sådant förhållande, och då det onekligen för obligations-innehafvaren är af icke ringa fördel att, när han önskar, kunna i låneväg utbekomma större eller mindre del af sitt i Banken innestående capital, samt, efter verkställd inbetalning af clet å obligationen uttagna låne-belopp, åter få samma capital för egen räkning ränte-bärande, icke kunnat tillstyrka, det ränte-beloppet för dvlika lån må, på sätt föreslaget blifvit, med en procent förminskas.
Att de lån, som utgifvas emot pant af fast egendom i släderne och pu landet icke, hvadden derför fastställde räntan vidkommer, anses betungande 6 B atico-Ut skottets Betänkande , N.o 82. för låntagaren, torde i synnerhet ådagaläggas af dessa låns begärlighet och det årligi n tillökade antalet af ansökningar om sådane låns erhållande.
Utskottet finner således icke någon anledning, att tillstyrka den yrkade nedsätlningen i den för ifrågavarande lån allt hitintills fastställda ränta af 4 procent.
Då tilloppet af lån-sökande vid Banco-Dis onten under senare åren varit så stort, att tillgångarne för hvarje veckas utlåning högst sällan varit trllräcklige för utbetalning af beviljade lån, och flere veckor äfven nu erfordras, innan penningar på godkända och antagna reverser kunna af låntagare utbekommas, saknar Utskottet allt skäl alt understödja förslaget om nedsättning al den för Discont-lån uti Banco-Reglementets 211 §. bestämda ränta af 5 pr ocent; helst sådant skulle för framtiden förorsaka en ännu större svårighet att kunna tillfredsställa låne-anspråken, och möjligtvis framkalla lån-sökande, sorn, i anseende till den lindriga ränte-beräkningen, funne med sin fördel förenligt att, ernet den allmänt gångbara räntan, åter utlåna från DiscontVerket erhållna medel, och således ytterligare försvårade ifrågavarande lånebiträdens erhållande för dem, hvilkas understödjande dermed vore egentligen afsedt.
Räntan för lån från Handels- och Närings-Disconten, genom nyss åberopade §. af Banco-Reglementet bestämd till 6 procent, är, på grund af den rättighet, som uti samma §. blifvit Banco-Styrelsen lemnad, genom Banco-fullmägtiges beslut af den 15 September 1836, nedsatt till 5 procent, och någon ytterligare nedsättning af densamma synes icke vara af omständigheterne påkallad, då denna låne-rörelse numera vunnit en sådan utsträckning, alt det utgifna låne-beloppet, som den 31 December 1835 utgjorde endast Banco R:dr 737,371: 41 sk. 8 r:st., vid sistlidet års utgång uppgick till 2,551,481 R:dr 32 sk.
I följd af hvad nu anfördt blifvit och då Utskottet, i flere hänseenden, anser det mindre \älbetänkt att, genom ränte-vilkorens alltför lindriga beskaffenhet, inleda personer i en, med deras* ekonomiska ställning i allt fall oförenlig, skuldsättning, har Utskottet, i betragtande jemväl deraf, att, i händelse af bifall till motionen, hela beloppet af Bankens, sedan sistlidne Riksdag reserverade vinst troligen icke skulle blifva tillräckligt för alt motsvara härigenom framkallade ökade låne-anspråk, funnit sig föranlåtet afstyrka ifrågavarande motion, så vidt densamma rörer nedsättning i räntan å de från Banken och Låne-Contoiren utgående lån.
Beträffande motionärens framställning, alt omsättningstiden för lån från Banco-Disconten och Låne-contoiren måtte förlängas från halft till helt år, Banco-Ulskotlets Utlåtande, No 83.
; så och då den sålunda föreslagna utsträckningen af
Discont-lånetiden från till 5 år, strider mot de allmänt antagne grunderne för och det egentligen afsedda ändamålet med såkallad Discont-rörelse, hvarförutan det ofelbart komme att för Banken föranleda högst betydliga förluster i berörde låne-rörelse, måste Utskottet äfven i denna del afstyrka bifall till det framställda förslaget; hvarvid Utskottet dock får åberopa dess, i Utlåtandet N:o 87, serskildt gjorde hemställan, angående utsträckning till 3 år af den till år förut stadgade omsättningstiden för berörde län.
I afseende slutligen å förslaget angående låne-rörelsens utvidgning, vill Utskottet till Rikets Höglofl.
Ständer deröfver inkomma med yttrande, efter erhållen kännedom af Rikets Ständers beslut öfver Utskottets, under N:o 64, afgifne memorial, angående utgifvande från Banken af dess, enligt 1839 års Bokslut, utöfver grundfonden behållna vinst och capital-öfverskott.
Utskottet anser sig genom nu afgifne Utlåtande äfven hafva besvarat en af Riksdags-fullmägtigen Pehr Jönsson från Christianstads Län väckt, af Hederv. Bonde-Ståndet, under den 11 sistlidne Mars, Lill Utskottet remitterad motion, att tiden för Discont-låns omsättning måtte utslräckas
Lill belt år och fonden för hvartdera Låne-contoiret ökas med i million R:dr Banco.
Arik. lill Exp. Utsk. den iS Sept., kl. d e. m.
Utlåtande, öfver väckt motion, angående
Låns utgifvande från Rikets Ständers Bank emot första inteckning uti fast egendom på landet till belopp af Fastighetens halfva Taxeringsvärde.
B onde-Ståndet har till Utskottet blifvit remitterad en af Riksdags-Fullmägligen David Andersson från Hallands Län väckt motion, dels att Rikets Ständers Bauk måtte meddela lån emot pant af första inteck - 8 Bmnco-Ulskoltets Utlåtande, N.o 83. isingen uti fast egendom på landet till fastighetens halfva Taxerings-värde mot lindrig ränta och med rättighet för låntagaren att amortissementsvis återgällda lånet på en längre utsträckt tid, samt att en gång hvarje år få ■verkställa afbetalningarne, dels att för låntagarne måtte beredas tillfälle att, åtminstone emot billig afgift, få i landsorterne i Landshöfdinge-Residense afbörda sig deras årliga ränte- och capital-afbetalningar å dylika lån.
Sedan Utskottet, med anledning af berörde motion, infordrat
BancoFullmägtiges utlåtande öfver det deruti upptagne förslag, att Rikets Ständers Bank måtte tillåtas meddela lån å jordegendom emot första inteckning till egendomens halfva taxeringsvärde emot möjligen lindrigaste ränta, med rättighet för låntagare, att amortissementsvis återgällda lånesumman på en längre utsträckt tid medelst en årlig afbetalning; hafva Fullmägtige, i afgifvet utlåtande, anfört, att af de mångfaldiga till Banken, tid efter annan, inlemnade handlingar för erhållande af lån, emot pant af fasta egendomar i städerne och på landet, den tillförlitliga upplysning inhemtats, alt uppskattnings- eller taxeringsvärdet är betydligen olika i Rikets serskilde Provinser, emedan, då det uti flere
Län är temligen lågt, detsamma deremot uti de andra är ganska högt, samt någon gång, ehuru mera sällan, utöfver fastighetens verkliga värde, hvilket senare förhållande nogsamt skall visat sig deraf, att, vid omsättningar af dylika lån, det af inkomne handlingar blifvit upplyst, att panten, efter belåningen i Banken, försålts till ett lägre pris, än hvartill den förut varit uppskattad, och hvarefter primitiva låne-summan är vorden bestämd; hvadan ock Commissarierne i Låue-Canzliet stundom skola varit nödsakade att, för bevarande af Bankens rätt, såsom vilkor för omsättningens beviljande, föreskrifva, att en, emot årsliqviden beräknad, större inbetalning, borde verkställas; och hafva fullmägtige, vid ett sådant förhållande samt med fästadt afseende å det äfventyr, den föreslagna förändrade belåningsgrunden kunde för Banken medföra, funnit sig icke kunna understödja framställningen derom; hvarjemte fullmägtige förklarat, att, då motionären i öfrigt, i afseende på räntebeloppet och tiden, inom hvilken lånet genom amortissement borde vara slutbetaldt, icke närmare uppgifvit det förra eller vidare bestämt det senare, fullmäktige icke vore i tillfälle alt deröfver meddela yttrande.
Beträffande nu först frågan om en förändrad grund för låne-summans bestämmande, så, ehuru Utskottet icke vill förneka, att stads-egendomars taxerings-värde blifvit mångenstädes högt uppdrifvet, kan Utskottet deremot icke medgifva, alt samma förhållande eger rum med egendomar på landet.
Dessa tror Utskottet vara i allmänhet ganska lågt taxerade, med högst få Banco-Utskottels Utlåtande, N-0 83. 9 och tillfrida undantag.
Också har Utskottet anmärkt, att de förluster, B Olken någon gång, äfven på sådane lån, fått vidkännas, varit relativt till utsträckning, n af denna låue-rörelse, få och obt tydliga.
Utskottet, som betvifhr att en så vidsträckt lånerörelse kan, genom reglementanska stadgande» och försigtighetsmått till den grad betryggas, som skulle på^ förhand undanrödja möjligheten af hvarje förlust, och derjemte föreställer sig, att vederbörande icke uragtlåta den noggranna pröln ng, som urskilda, skäligen misstänkta, fall torde påkalla, kan, med den kännedom, det tror sig ega om landt-egendomarnes taxeringsvärden, jemförda med de i allman handel gångbara, icke anse den af motionären för mindre jordbrukare sökta förmon blifva för Bankens säkerhet i något afseende vådlig.
Utskottet får alltså hos Rikets Stander tillstyrka, att, i stallet for den föreskrift som är införd uti §.
189 mom.
G af nu gällande Banco-reglemente måtte’uti blifvande Banco-reglemente få intagas ett så lydande stadgande: ”Grunden för lånesummans bestämmande blifver 18,39 ars taxeringsvärde, enligt behörigen styrkte utdrag af vederbörandes laxerin^slä naclér; och må, efter pröfning af omständigheterne i hvarje serskildt0 fall, hälften af detta värde kunna såsom lån meddelas emot pant af fast egendom på landet, men allenast en tredjedel af samma värde emot pant af hus och jord i städerne utom Stockholm; dock under iagttagande, att maximi-summan för låntagare ej i något fall får öfverskridas.
. . \r pant, derå lån sökes, besvärad med inteckning, egande forell ädesrätt framför det sökta lånet, afdrages beloppet af samma inteckning från den del af taxerings-värdet, hvarutöfver lån icke får meddelas.” .
Hvad dernäst vidkommer motionärens förslag om nedsättning al räntan och en längre utsträckt tid för lånets återbetalning; får Utskottet i afseende å den förra delen, hänvisa till Utskottets under N:o 82, afgifne Betänkande i anledning af Riksdags-Fullmägtigen G. B. Jppelqvists motion, angående nedsättning af räntan för alla lån, som från Banken utgifvas, och beträffande den senare delen förklara, att, då återbetalningen af de Ian, sorn mot pant af fastighet nu meddelas, är utsträckt till en tid al 2o a 29 ai, Utskottet linner sådane fördelar i denna väg redan vara Bankens ifrågavarande gäldenärer förunnade, att Utskottet icke kan tillstyrka bifall till denna del af motionärens förslag.
Som ULskottet uti Utlåtandet N:o 69, tillstyrkt den förändring för framgå. till R.
Prot. 1840. 6 Sami. 1 A/d. u6 Haft. 2 10
Banco- Utskottets Utlåtande t N. o 83, tiden, att räntan å fastighetslån endast en gång om året måtte till betalning förfalla, lärer något serskildt yttrande öfver motionärens förslag i detta hänseende icke erfordras.
I afseende slutligen å motionärens framställning, att Bankens låntagare måtte i Landt-Ränlerien få erlägga belöpande ränte- och capital-afbetalning, får Utskottet hänvisa till dess under N:o 8 afgifne oell af Rikets Ständer bifallna Betänkande, deruti Utskottet till en lika beskaffad anhållan afstyrkt bifall.
Af Herr Grefve Frölich: ”Det skäl, som, jemte de af Öfriga reservanter anförde, mest verkar på min öfvertygelse om olämpligheten af förestående Banco-Utskotlets tillstyrkande, är rent af skadligheten för de mindre jordbrukarnes sanna intresse att inledas i skuldsättning till Rikets Ständers Bank, der de svårligen, utan att ega serskild Commissionär i hufvudstaden, kunna genom räntans precisa inbetalning åtnjuta fördelarne af dylika lån, men väl utsätta sig för en af dem icke beräknelig ökning genom räntans läggande till capitalet.
Alltid villig att, der det sig göra låter, bidraga till den mindre jordbrukarens lättnad, hvilken bäst vinnes genom skatternas förminskning, och dernäst genom ändamålsenliga credit-anslallter i landsorterne, hvilka, genom alt i låneväg lemna förlag åt induslri-idkare, bereda allmogen förtjenst och penninge-tillgång, utan att den sjelf behöfver göra lån annorlunda, än sins emellan, kan jag likväl desto mindre instämma i ett förslag att utsträcka Bankens utlåning på fastigheter, som en sådan åtgärd, stridande mot alla sunda grundsatlser för Bank-förvaltning, troligen skulle minska den credit, som den både utrikes och inrikes bör söka bibelrå lia.” Af Herr Lector Bråkenhjelm: ”Emot
Utskottets förslag att medgifva belåniugsrätt till halfva taxerings-värdets belopp, reserverar jag mig på den grund, att revisionerna ådagalägga, det Banken redan nu, då faslighet endast till i af taxerings-värdet får belånas, lidit förluster vid försäljningen af fastigheter å landet (1837 års Re visions-Berättelse, pag. 30.)
Heldre skulle jag tillstyrka, att fastighets-lånen beviljades mot 3 procents årlig ränta och 3 procents årlig afbetalning å primitiva capitalet, hvarigenom lånet skulle amorteras på 23 år.
Skulle Utskottets förslag vinna Rikets Ständers bifall, fruktar jag följden deraf blifva partiella uppdrifningar af smärre jordegendomars taxeringsvärde till förlust för både Banken och enskilde.” Banco-Utskoltets Utlåtande j N.o 83, li Af Herr Stuart: ”Den af Banco-Utskottet nu föreslagna utsträckning af Bankens låne-biträden för fastighetsegare lill hälften af de belånade landt-egendomarnes taxerings-vardén förutsätter onekligen och föranleder ofelbart en ansenlig tillökning i den för denna låne-rörelse nu auslagne och begagnade fond, så vida låne-tillgångeu skall framdeles någorlunda motsvara de hädanefter troligtvis högst betydligt ökade låne-anspråken.
Med fästadt afseende härå och enär, enligt min åsigt, icke något af Bankens nuvarande utlånings-sätt är, i auseende till låne-tidens längd samt den för lånehandlingarnes granskning och bevakande erforderliga talrika tjenstemannapersonal, mera oförenligt med Bankens egentliga föremål och mera kostsamt för densamma, har jag funnit betänkligt att med min röst understödja den ifrågaställde ovilkorliga tillökningen af omförmälde låne-understöd.