Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Borgare-Ståndet föranledda yttranden, hvaruti ifrågavarande under discussionen af motionären ytterligare motiverade förslag dels blifvit understödt, i afseende på alla bevillningsmedlens ingående till Riksgälds-Contoret, af Herrar Brinck, Morsing, Moberg och Petré, m. fl., samt af Herr Halling, i fråga om förenklingen af Stats-Verkets räkenskaper, dels ock, så vidt förslaget afsåg de egentligen så kallade Stats-medlens inlevererande tili nämnde Conior samt controllerandet derstädes af Finance-Departementels anordningar, bestridt af Herrar Lagergren och Wijk, såsom både overkställbar och oförenligt med allmänt antagna och i alla constitutionella samhällen tillämpade grundsatser för styreisernes verksamhet och ansvarighet. 4:o Af Herr A. M. Brinck, som, med åberopadt stöd af 5^, 58, 5g, 60, 61 och 62 §§ i Regeringsformen, framställt det förslag, alt alla ”statsanslag” och all bevillning, som utgå i eller förvandlas till contanta penningar, måtte varda för Riksgälds-Contorets läkning i Banken inlevererade, för att af nyssnämnde Contor Kongl. Stats-Contoret, i nion af behof, tillhandahållas till det belopp, Rikets Ständer sig åtagit och vid Stats-regleringen för hvarje hufvud-titel bestämt; äfvensom att härefter uppkommande öfverskott mätte ofönyckta förblifva under Riksgälds-Contorets Styrelses förvaltning och vård, på det att deraf måtte kunna bildas en räntebärande statsfond, sona, i farans och behofvets stund, samt, enligt de härför af Rikets Ständer fastställda grunder, vore att tillgå för förefallande oundvikliga utgifter; förmodande motionären att, ehuru detta förslag, hvars fördelar för landets skattdragande invånare vore obestridliga, komme att medföra en tillökning i Embets- och Tjenstemanna-personalen inom Riks - Siats-Utskottets Utlåtande, N\o 355. 5 gälds-Contoret, ersättning för den sålunda erforderliga utgift dock skulle kunna beredas genom den, i följd häraf, omöjliga minskning i Kongl. StatsContorets betjening. 5:o Af Riksdagsfullmägtigen från Södermanlands Län, Nils Persson, hvars i detta ämne väckta och af Riksdagsfuilmäglige Hans Jansson, F. von Zweigbergk samt J.
Kihlblom, äfvensom de fleste af Hedervärda BondeStåndets ledamöter understödda och tillstyrkta motion är af alldeles enahanda innehåll, som nyssomförmälde af Herr Brinck inom Val loll.
BorgareStåndet gjorda framställning.
Härförutan har, fråc. sistnämnde Stånd, blifvit till Utskottet öfverlemnadt ett af Herr Brinck, såsom tillägg till dess nu anförda motion, serskildt afgifvet förslag, att specifika och bestämda uppgifter måtte infordras öfver de, ifrån och med xSio till och med nästlidet år, å hvarje Riks-Statens Hufvud-Titel uppkomna öfverskott och besparingar.
Utskottet, som, till efterkommande af deni Herr Grefve Jnckarsvärds motion framställda Önskan, öfver motionärens förslag inhemtut yttranden af ej mindre Fullmägtige i Riksgälds-Contoret, än den ledamot af Kongl. Stats-Contoret, hvilken blifvit af Kongl.
Maj:t förordnad att biträda Utskottet med erforderliga upplysningar, har, innan Utkottet meddelar sina egna tankar, rörande ifrågavarande vigtiga ämne, ansett sig böra i Riks-Ståndens minne återföra den behandling, enahanda frågor vid förflutna Riksmöten undergått och de åsigter, soni i detta afseende då gjort sig gällande.
Vid 1817 och 1818 årens Riksdag, väcktes inom Vällofl.
BorgareStåndet det förslag, alt alla Statens, ej mindre ordinarie, än i egenskap af hevillningar utgående extraordinarie inkomster, äfvensom saltpeter- och passevolance- m. fl. afgifler, skulle i Riksgälds-Contoret uppbäras och redovisas.
Emot detta af Fullmägtige i Riksgälds-Contoret förordade förslag, invände likväl dåvarande Siats-Utskott, uti dess häröfver afgifna och af Rikets Ständer godkända utlåtande: att Riksgälds-Contoret vore inrättadt endast för liqviderande af Rikets gäld och således med tiden borde kunna upphöra och försvinna; att det följagtligen icke vore lämpligt derstädes införa befattningen med hufvud-uppböiden af Statens ständiga intrader; att dervid dessutom förekommo åtskilliga betänkligheter, i afseende på den rubbning, sådant skulle medföra i den fastställda ordningen för Statsbestyren på det hela och den sammanblandning af lagstiftande och verkställande magtens åtgärder, som derigenom mäste uppkomma och hvilken icke vore med gällande Grundlag förenlig; alt Utskottet ej eller kunde inse nyttan eller behofvet af den löreslagna förändringen, samt alt densamma för öfrigt, åtminstone 6 Stats-Utskottels Utlåtande, N'.o 355. till en början, korame att förorsaka ökade statsutgifter; på hvilka skäl Utskottet således ansåg sig böra förslaget, såsom oanvändbart, afstyrka.
Vid näslpåföljande, eller i8a3 års Riksdag, beslöto deremot Rikets Ständer, genom bifall til T Stais- och Bevillnings-Utskoi tens härom gjorda hemställan, och enligt in § i det då utfärdade Riksdagsbeslut, att, enär alla bevillningsmedel, hvaribland äfven tulluppbörden vore inbegripen, borde ingå Lill ett och samma förvaltande Verk, skulle dädanefter alla inflytande tullmedel till Riksgälds-Contoret aflemnas, emot skyldighet för detta Verk att hålla Statsverket tillhanda den under sådan, titel i Riks-Staten upptagna summa.
Dock, som Kongl. Maj:t, jemlikt Dess, nyss före Riksdagens 'slut, lill Rikets Ständer aflålna Skrifvelse, förklarade
Sig icke kunna medgifva tullmedlens afleverering till Riksgälds-Contoret, såsom en i Kongl.
Maj:ts administrerande myndighet ingripande och för öfrigt till onödig omgång ledande åtgärd, så läto Rikets Ständer vid detta förklarande bero, 'i följd hvaraf Fullmägtige i meranämnde Contor alltså serskildt underrättades, alt hvad det för dem då redan utfärdade Reglemente innehöll om tullmedlens levererande till detta Verk, jemte de, i sammanhang härmed, Fullmägtige meddelade föreskrifter, korinne att till all kraft och verkan upphöra '■ F.U vid 1828, 1829 och i83o årens Riksdag af dåvarande Herr Friherre C. H.
Anckarsvärd framstäldt förslag, ”att alla genom bevillning ingående medel' borde, i likhet med hvad för allmänna bevillningen stadgadt vore* till Riksgälds-Contoret aflemnas,” blef väl understödt af den Afdelning utaf Stats-UtskoLtet, till hvars förberedande behandling denna fråga var ö.fverlemnad, men deremot afstyrkt af Utskottet, enligt dess häröfver under N:o 35o afgifne utlåtande.
Jemte anförandet af de mångfaldiga, hos Höglofl.
Ridderskapet och Adeln, vid förslagets väckande, deremot framställde betänkligheter och invändningar, äfvensom af Kongl. Maj:is, vid i8a3 års Riksdag, i afseende på tullmedlens levererande lill Riksgälds-Contoret, yttrade åsigter, förklarade Utskottet, att då, enligt Utskottet meddelade speciella utredningar öfver förhållandet med öfverskotten å Statsverkets inkomster under den förflutna tiden samt öfver de i Riksgälds-Contoret innestående belopp af de årliga statsfyllnadssummorna, det blifvit upplyst, att den fördelagtiga verkan på Riksgälds-Conlorels cassa-tillstånd, som med förslaget hufvudsakligen åsyftades, derigenom icke vunnes; alltså och med afseende derjemte å de flera skäl och omständigheter, som emot den föreslagna förändringen blifvit anförda, syntes det Utskottet både onyttigt och olämpligt, att uppbörden af stora sjötulls-, post-, chartas-sigillalae- och hus - Stats-UlskoUets Utlåtande, N\o 355, 7 beliofsbrännings-medlen mera, än den af lika egenskap varande salu-accisafgiflen, som icke i förslaget blifvit omnämnd, verkställdes i annan, än derför redan stadgad ordning.
Della Slats-Utskoltets Utlåtande blef också af Rikets Ständer bifallet.
I anledning af den genom Herr Friherre J. A. Rantzou, hos Rikets sist församlade
Ständer förnyade framställningen om verkställigheten af beslutet vid 1823 års Riksdag, angående lullbevillningens ingående till Riksgälds-Conloret och det i sammanhang dermed ånyo väckta förslag, att alla öfriga bevillningsmedel måtte till samma Verk inlevereras, förklarade dåvarande Stats-Utskolt, uti eLt af Höglofl. Ridderskapet och Adeln, Högvördiga Preste-Ståndet samt Vällofl.
Borgare-Ståndet bifallet utlåtande, att
Utskottet ansåg sig så mycket mindre kunna tillstyrka bifall till hvad sålunda blifvit föreslaget, som hvarken några skäl derför blifvit, anförda eiler några anledningar örekommo till förändring i hvad Rikets Ständer förut beslutat, i afseende på ifrågavarande beviliningsmedels leverering.
På del att äfven Rikets nu församlade
Ständer må kunna granska och bedöma beskaffenheten och halten af de skäl och betänkligheter, som vid de 2tne sistförflutna Riksdagarne blifvit anförda och åberopade till grund för ofvanomförmäldte, då fattade, beslut, rörande denna, nu ånyo väckta, fråga, har nuvarande Slats-Ulskott trott sig, i sammanhang med underrättelsen om dessa beslut, böra anmäla det hufvudsakligaste af hvad, som för öfrigt uti ifrågavarande hänseende är vordet yttradt, dels i Kongl.
Maj:ts Nådiga Skrifvelse, angående beslutet vid i8a3 års Riksdag om tuilbevillningen, dels ock i de flera af enskilde Riksdagsmän afgifne anföranden, rörande så väl tull-, som alla andra bevillnings-afgifters afleinnande till oftanämnde Conior.
Enligt 64 § i Regeringsformen, ”skola så väl
Rikets ordinarie statsmedel och inkomster, som hvad under namn af extraordinarie utlagor eller bevillningar lill Statsverket af Rikets Ständer anslås, vara under Konungens disposition.”
Uti 66 § af samma Grundlag, hvilken § handlar om Riksgälds-Contorels förvaltning, omförmäles, såsom tillgång folden Conloret tillhörande liqvid af Rikets gäld, endast den för detta ändamål tillskjutna serskilda bevillning.
Om Riksgälds-Contoret skulle emottaga och sedan till Kongl. Stats-Contoret öfverlemna de i mångfaldiga serskilda poster samt på spridda orter och obestämda tider inflytande tullmedlen, komme sådant att förorsaka stor oreda, oordning och osammanhang samt rubba den vid Grundlagens stiftande afsedda öfverensstämmelse i Stats-förvaltningen.
Dessutom skulle den ifrågaställde öfverllyLtningen af befattningen med denna uppbörd strida emot de för Statsmedlens förvaltning vid 1809 och 1810 8 Stats-Utskottets Utlåtande, N.-o 355. årens Riksdag bestämde grunder, äfvensom emot Rikets Ständers sedermera yl t. rade åsigter och Fattade beslut, i afseende på regleringen af Riks-Slatens ink must-!illar samt upprättandet af Riks-hufvudboken.
Den föreslagna föiändringen skulle afven mångdubbla liqviderne och medföra den oformlighet, att medel, som voro påräknade, anvisade och oundgängliga för Stats-Verkets utgifter och för sådant ändamål uppburos af en administrationsgren, hvilken stöde i närmaste sammanhang med Stats-Verkets förvaltning på det hela, fiirst skulle derifrån aflevereras till ett Rikets Ständers Verk, sorn icke egde att controllera dessa levereringar och endast skulla åter aflemna medlen till ett annat fm bets-Verk..
Riksgälds-Contoret vore icke inrätladt för att deltaga i verkslällighets-åtgärder, sorn tillhörde den styrande magt en och hvarigenom detta
Verk således emot sitt ändamål koinme att erhålla en för göromålens gång 'menlig samt med uppbördens behöriga conlrolierande oförenlig sammanblandning med de förvaltande Verken.
Vid inträffande missvexler eller andre omständigheter, i följd hvaraf Statens ordinarie inkomster icke under föreskrifna lider inflöto, vore det högst nödvändigt att, medelst öfverskotten af de tillfälliga Staisinkomsterne, hvaribland lull-bevillningen var den vigtigaste, kunna bestrida oundvikliga Siats-utgifter, under det rådrum lemnades de skatlskyldige, att småningom afbörda sina bidrag.
Sådant skull# likväl vara omöjligt, derest endast den förslagsvis påräknade delen af ifrågavarande intrad skulle levereras till Kongl. Stuts-Contoret och öfverskottet derå genast öfverlemnas lill Riksgälds-Contorets disposition.
Enär forst under andra året efter uppbördsåret kunde bestämmas, huruvida Stats-Verkets samtliga inkomster under- eller öfverstigit det al Rikets Ständer påräknade belopp, borde emedlertid och innan förhållandet i sin helhet blifvit behörigen utredt, Riksgälds-Contoret vara lika litet berälligadt att uppbära det möjliga öfversko!tet å en inkomst-titel, som förpligtadt att godtgöra bristen i en annan.
Någon egentlig nytta eller några ökade tillgångar kommo ej eller att genom förslaget Riksgälds-Contoret tillskyndas, då Kongl. Stals-Contoret, i samma nion, som det vore i saknad al disponibla öfverskott, för bestridandet af detsamma förskottsvis åliggande utgifter, måste uttaga större andelar utaf den å förstnämnde Verk anvisad* Statsfyllnads-summa.
Deremot skulle förslaget föranleda en tillökning i Rik sgälds-Conlorets tjenstemanna-personal och sålunda jemväl i dess förvaltningskostnader; hvadan den föreslagna förändringen komine alt i sjelfva verket snarare minska än öka detta Verks för Rikets Ständer disponibla Li 11- gångar.
Stats-Utskottels Utlåtande, N'.o 355. 9 gångar.
Slutligen är vordet anmärkt, att, ehuru den allmänna bevillnin gen, som inflöt på bestämda tider oell i större summor, kunde utan olägenhet ingå lill ett Rikets Ständers Verk, förhållandet dock ingalunda vöre sådant med de andra så kallade bevillningsmedlen, i anseende till den olikhet, sorn förelunnes viel uppbörden af dessa Statsbidrag, hvilka inflöto på ovissa tider och till mera osäkra samt på förhand obestämbara belopp.
Detta med hvad mera under öfverläggningarne, angående förevarande fråga , blifvit inom Riks-Slånden och i härom förut alg i Ina utlåtanden anfördi samt härvid för öfrigt förekommit , har Utskottet noga Öfvervigt och begrundat.
Dervid har Utskottet, utan att vilja ingå i en delta Utskott ej tillkommande tolkning och förklaring af grundlagarnes rälta mening, dock ansett sig icke kunna underlåta alt först och främst yttra sin åsigt, i, afseende på det, vid flera tillfällen, framställda påståendet, att Stats-inkomslernes ingående lill Riksgälds-Contoret vöre oförenligt med de för deras förvaltande och användande i Regerings-formen meddelade stadganden.
Att de härom väckta förslagen likväl ej ansetts bokstafligen strida emot grundlagarnes lydelse, synes den omständigheten ådagalägga, att, under de flera Riksdagar, då desamma hos Rikets Ständer förevarit, icke inom något Riksstånd en på 55 § Riksdags-Ordningen grundad vägran af proposition å bifall lill desamma, så vidt Utskottet kunnat inhemta, någonsin ens ifrågakomma.
Tvertom har Constiiutions-Utskottet vid 1828, 1829 och i83o årens Riksdag emot Konungens Rådgifvare anmärkt deras afstyrkande af bifall till Rikets Ständers förslag om tullmedlens levererande till RiksgäldsContoret , samt dervid förklarat della förslag tillhöra sådana af Rikets Ständer gjorda framställningar, ”sorn, efter Utskottets öfvertygelse, ej inneburit ? i/t got stridande mot conslitutionella principer eller mot rälLs- och biliighetsgruhder och följaglligen syntes hafva bordt af Konungens Rådgifvare understödjas.” Uti Regerings-formens här ofvan åberopade 64 § stadgas visserligen, att alla till Stats-Verket af Rikets Ständer anslagna medel skola vara under Konungens disposition, att lill de af Rikets Ständer pröfvade behof och efter den upprättade Staten anordnas; likasom i 68 § förbjudes ali, under någon förevändning eller med hvad villkor, som helst, från Riksgälds-Verkel rycka de dit hörande och anslagna medel.
Men, utan fullkomligt förbiseende af ej allenast den i 57 § af nämnde grundlag Rikets Ständer, såsom Svenska folkets Ombud, tillerkända beskattningsrätt, än äfven den dermed oski!jagtigt sammanhang egande och genom mångfaldiga grundlags-stadganden garanterade rättigheten för Rikets Ständer att Bih. till R.
St, Fröt, 1840, 4 Sami, 1 d/d, 2 Dand, 29 Haft, 2 10 Siats-Utskottets Utlåtande> N\o 355.
Bestämma sältet och vilkoren för Stats-bidragens utgörande, lärer ej eken slutföljd af föreskrifterne i nyss anförda §§ kunna antagas, att desanima innefatta något hinder emot en fördelaglig och ändamålsenlig förändring af den förut iagttagna fördelningen utaf uppbörden emellan förenämnde aine Verk, hvarom grundlagarne för öfrigt icke innehålla något stadgande.
Då Rikets Ständer ega att vid hvarje Riksdag serskildt åtaga sig de i Regerings-formen omförmälde bevillnings-afgifter, hvilka endast fortfara lill slutet af det år, hvarunder den nya bevillningen blifvit fastställd, så synas Rikets Ständer jemväl vara berättigade att, vid dessa afgifters åtagande, bestämma, huruvida de i Regerings-formens 60 § uppräknade dylika medel slutligen skola ingå till samma Verk, som den egentligen så kallade allmänna bevillningen.
Så vidt ofvanberörde lill
Utskottet remitterade motioner åsyfta öfverflyttningen från Slals-Contoret till Riksgälds-Conloret af den förstbemälde Embels-Verk hittintills uppdragna befattning att emottaga och lill Regeringens grundlagsenliga disposition tillhandahålla den i Statens Cassör influtna uppbörd af alla bevillningsmedel, kan Utskottet således icke finna, att de af motionärerne framställda förslag stå i någon strid med de för Stats-förvaltningen stadgade grunder eller emot gällande grundlagars ordalydelse och mening på något sätt ingripa i den verkställande magtens myndighet.
Beträffande Herr Grefve Anckarsvcirds samt Hrr Kjellbergs och Brincks förslag att, utom bevillningarne, äfven alla andra Stats-bidrag mätte af vederbörande Uppbörds-verk lill Riksgälds-Contoret aflemnas; så inser och erkänner Utskottet de mångfaldiga fördelar, som för det allmänna skulle åstadkommas derigenom, att ej allenast Statens ordinarie och extra-ordinarie inkomster, utan äfven all annan till flera serskildta Embets-Verk nu ingående uppbörd, för framtiden emottogos af ett enda Uppbörds-Verk, hvarifrån hvart och ett af de förvaltande Verken kunde utbekomma de till dess föremål anslagne medel.
Detta Uppbörds-Verk borde i sådant fall alltid vara skyldigt att ovilkorligen vid beslämda tider tillhandahålla de beviljade och derå anvisade anslagssummorna och således äfven vid de tillfällen, då härtill påräknade inkomster af en eller annan anledning icke influtit.
Vid detta förhållande måste derför de för anslags-summornas utbetalning erforderliga medel anskaffas genom skuldsättning.
Då motsatsen åter inträffade, eller då inkomsterne uppgingo
Lill högre belopp, än som erfordrades för de bestämda utgifternes bestridande, kunde deremot nedsättning i eller anstånd med någon viss del af de utaf Rikets Ständer åtagna Stats-bidrag medgifvas.
Häraf-följer, att de bestyr, som skulle tillhöra Stala-Utskotlets Ullcllandej N',0 355.
11 ifrågavarande Uppbörds-verk, kommo att ega ett hufvudsakligt samband med de Rikets Ständer i Grundlagarne tillerkända rättigheter, i afseende på Statens skuldsättning och folkets beskattning; hvaremot det icke komme att erhålla någon annan gemenskap med den verkställande magten, än att från vederbörande tjenstemän emottaga af dem uppburna utskylder och alt till Embelsverken vid anfordran utbetala de bestämda anslagssummorne.
Utskottet skulle således anse både lämpligt och ändamålsenligt, att, på sätt nu är vordet föreslaget, det Rikets Ständers Verk, nemligen Riksgäldskontoret, som redan, i afseende på en väsendtlig del af Statens intrader, har sig uppdragen enahanda befattning, måtte erhålla den utvidgade verkningskrets och förändrade organisation, som erfordrades för uppfyllandet af omför mähle åligganden i sin helhet.
Men oagladt, enligt Utskottets öfvertygelse, någon fullt tillfredsställande ordning, reda och conlroll i allmänna uppbördsväsendet icke kan vinnas, så länge de serskilda, under mångfaldiga benämningar, utgående skattebidragen inlevereras till och redovisas inför flera olika Embetsverk, finner dock Utskottet betänkligt att, innan den länge förväntade förenklingen i sättet för de flesta skattebidragens utgörande hunnit till vägabringas, tillstyrka öfverflyllningen till ett enda Verk af tlen nu emellan flera fördelade befattningen med uppbördens slutliga emottagande och användande.
Vidkommande serskildt det Kongl. Slals-Contoret nu uppdragna åliggande, i afseende på dedit ingående grundskatter och öfriga så kallade ordinarie inkomster; så utgör den omständigheten, att dessa inkomster endast till en del ingå i contant, dessutom ett väsendtligt hinder emot detta åliggandes öfverflytlande tili Riksgälds-Contoret under nuvarande förhållanden.
Att åter skilja denna del af ifrågavarande inkomster från den del deraf, hvars utgörande med penningar eller spanmål m. ni. beror på de skattskyldiges eget godtfinnande, skulle sannolikt för den närmaste framtiden föranleda en ännu större oreda och splittring i uppbördsväsendet, äfvensom flerfaldiga olägenheter, serdeles innan den i sammanhang dermed oundvikliga förändringen i Uppbörds-förfaltningarne hunne åstadkommas och verkställas.
Utskottet finner sig fördenskull, med afseende å nu anförda förhållanden, nödsakadt för närvarande afstyrka förslaget, angående de ordinarie Slatsinkomslernes inlevererande till Riksgälds-Contoret.
Hvad derefter angår de extraordinarie Slalsinkomsterne, eller de i do § af Regeringsformen uppräknade bevillningar, så vill Utskottet, i anseende till förekommande skiljagtiga förhållanden vid dessa inkomsters er - 12 Stals-Utskotlels Utlåtandej N.-o 355. läggande och inlevererande lill Stals-Vei ket, serskildt rörande hvar och en al' dem meddela sill yttrande.
1:0 T ull me dien.
Dessa medel uppbäras dels vid Tullkamrarne i orlerne och dels vid Tullverkets Uppbörds Conior bär i hufvudsladen; tulluppbörden i Rikets öfriga släder insändes lill Kongl.
General-Tull-Slyrelsen, hvarefter densamma, tillika med de tull-afgifler, som härstädes inflyta, insättas i Rikets Ständers Bank.
Den, efter afdrag af hvad, sorn erfordras för Tull-Statens aflöning samt öfriga utgifter i och för bevakningen och uppbörden, Statsverket tillkommande andel af berörde medel inbetalas till Kongl.
Slats-Contoret, genom insättandet deraf i Banken för Kongl. Ränle-Kammarens räkning samt aflemnandel af häröfver meddelade Banco-Attester.
Enligt Kongl. Brefvet af den 19 Januari 1820, får Tull Styrelsen till sin disposition för förefallande utgifter ega en behållning i Banken af högst 5o,ooo U:dr; men de deröfver för Siats-Verkets räkning inflytande tull-medlen bora genast till Kongl.
Ränle-Kammaren levereras.
Några serskilda månads- eller vecko-rapporter eller andra uppgifter öfver de i Tull-Verkets Uufvud-Cass» influtna och derifrån utbetalda eller levererade summor meddelas dock icke Kongl. Stats-Contoret.
Endast efter hvarje års slut erhåller detta Embetsverk ett Utdrag af Tullverkets räkenskaper, utvisande tulluppbördens totalbelopp under det förflutna året och innehållande ett summariskt sammandrag af verkställda utbetalningar och levereringar.
Stats-Contoret kan således icke utöfva någon egentlig conlroll öfver tulluppbörden; och Styrelsen öfver
Tullverket lärer följaglligen ej eller kunna betragtas såsom en Kongl.
Stats-Contoret underlydande och inför detsamma redovisande förvaltningsgren, helst åliggandet att låta lill Kongl.
Stals-Contorels disposition i Banken insätta tullmedten och aflemna omförmäldle årliga Räkenskaps-Utdrag icke kan anses innefatta en bestämd redovisnings-skyldigliet.
Elter hvad
Utskottet inhemta!, skall något annat författningsenligt samband emellan dessa 2tne Embetsverk, än det nu omförmälda, under senare tider, icke förefunnils eller blifvit ifrågasatt.
StatsContoret tillhörande befattning med upprättandet eller granskningen af de civila Verkens årliga Stater sträcker sig ej till Aflönings- och Utgifts-Stalerne för Tullverket, och försl bemälde Embetsverk erhåller icke en gång någon underrättelse om de af Kongl. Majit å tullmedlen serskildt anvisade utbetalningar.
Vid nu uppgifna förhållanden och då ofvanberörde årliga upplysning, angående Tullverkets inkomster och utgifter, derest den anses i ett Slals-tJlskollels Vltälande, N.o 355.
13 eller annat afseende nödvändig för Kongl. Stäts-Cöntoret, torde i allt fall fortfarande kunna erhållas, synes allisa den föreslagna öfverflyltningen till Riksgälds-Contoret af Kongl.
Slats-Contorets befattning med lulluppbörden, hvilken befallning egentligen beslår i emottagningen och bokföringen af ett föga betydligt antal ilanco-Altester, ingalunda kunna, på sätt deremot är vordet erinradt, ”åstadkomma någon oreda, oordning och osammanhang saini rubba den vid Grundlagens stiftande afsedda öfverensstämmelse i statsförvaltningen.’’ Lika litet formår Ulsko!tet inse, huru en sådan öfversilning skulle kunna, på jemväl uppgifvet sätt, strida emot de af Rikets